62020CC0617
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MACIEJ SZPUNAR
20 päivänä tammikuuta 2022 (
1
)
Asia C‑617/20
T.N. ja
N.N.
vastaan
E.G.
(Ennakkoratkaisupyyntö – Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (osavaltion ylioikeus, Bremen, Saksa))
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Asetus (EU) N:o 650/2012 – Perinnön, testamenttisaannon tai lakiosan vastaanottaminen tai siitä luopuminen – Perinnöstä luopumista koskeva ilmoitus, joka on tehty sen jäsenvaltion tuomioistuimelle, jossa ilmoituksen tehneen henkilön asuinpaikka on – Pätevyys
I Johdanto
1.
Antaessaan asetuksen N:o 650/2012 (
2
) unionin lainsäätäjä asetti tavoitteekseen poistaa vapaan liikkuvuuden esteet niiden henkilöiden osalta, joille aiheutuu vaikeuksia, kun he valvovat oikeuksiaan perintöasioissa, joilla on rajat ylittäviä vaikutuksia. Tavoitteen saavuttamiseksi unionin lainsäätäjä päätti muun muassa, että perilliset ja testamentinsaajat voivat lähtökohtaisesti tehdä ilmoituksia, jotka koskevat perinnön, testamenttisaannon tai lakiosan vastaanottamista tai siitä luopumista tai jotka koskevat rajoituksia heidän vastuuseensa perimykseen liittyvistä veloista (
3
) siinä muodossa, josta säädetään sen jäsenvaltion laissa, jossa hänellä on asuinpaikka. Unionin lainsäätäjä ei kuitenkaan säätänyt tavasta, jolla nämä ilmoitukset toimitetaan tietyssä perintöasiassa yleisesti toimivaltaisille tuomioistuimille, jotka sijaitsevat toisessa jäsenvaltiossa. Sen sijaan yhdessä asetuksen johdanto-osan perustelukappaleista todetaan, että vastuu näiden ilmoitusten saattamisesta kyseisten tuomioistuinten tietoon on ilmoituksen tekijällä itsellään.
2.
Tätä taustaa vasten herää epäilyksiä siitä, ovatko ilmoittajan asuinpaikan tuomioistuimessa tehdyt perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevat ilmoitukset päteviä, jos niitä ei ole toimitettu tietyssä perintöasiassa yleisesti toimivaltaiselle tuomioistuimelle säädetyssä määräajassa, vaaditussa muodossa tai tietyllä kielellä. Unionin tuomioistuimen käsiteltävässä asiassa antaman tuomion olisi hälvennettävä nämä epäilykset.
3.
Mielestäni peruskysymys, jonka ratkaiseminen mahdollistaa edellä mainittujen epäilysten hälventämisen, koskee niiden osatekijöiden määrittelyä, joista perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskeva ilmoitus koostuu. Toisin sanoen on kyse perimykseen sovellettavan lain ja ilmoituksen muotoon sovellettavan lain soveltamisalan rajaamisesta asetuksen N:o 650/2012 valossa. Kuten ratkaisuehdotuksessani osoitan, tähän kysymykseen vastaaminen mahdollistaa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kohtaamien tulkintaongelmien ratkaisemisen.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Unionin oikeus
4.
Asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 7, 32 ja 33 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(7)
Sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa olisi edistettävä poistamalla vapaata liikkuvuutta haittaavat esteet niiden henkilöiden osalta, joille aiheutuu tällä hetkellä vaikeuksia, kun he valvovat oikeuksiaan perintöasiassa, jolla on rajat ylittäviä vaikutuksia. Kansalaisten on voitava järjestää perimyksensä ennakolta Euroopan oikeusalueella. Perillisten ja testamentinsaajien sekä muiden perittäville läheisten henkilöiden sekä perimykseen liittyvien velkojien oikeuksien toteutuminen on taattava tehokkaasti.
– –
(32)
Jotta voitaisiin helpottaa niiden perillisten ja testamentinsaajien elämää, joilla on asuinpaikka jossakin muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa perintöasiaa käsitellään tai jossa se tullaan käsittelemään, tässä asetuksessa olisi annettava kenelle tahansa sellaiselle henkilölle, jolla on perimykseen sovellettavan lain mukaan oikeus tehdä ilmoituksia, jotka koskevat perinnön, testamenttisaannon tai lakiosan vastaanottamista tai siitä luopumista taikka jotka koskevat rajoituksia hänen vastuuseensa perimykseen liittyvistä veloista, mahdollisuus tehdä kyseisen jäsenvaltion tuomioistuimissa tällaisia ilmoituksia muodossa, josta säädetään sen jäsenvaltion laissa, jossa hänellä on asuinpaikka. Tämän ei olisi rajoitettava tällaisten ilmoitusten tekemistä muille kyseisen jäsenvaltion viranomaisille, jotka ovat toimivaltaisia vastaanottamaan ilmoituksia kansallisen lainsäädännön nojalla. Henkilöiden, jotka päättävät käyttää mahdollisuutta tehdä ilmoituksia jäsenvaltiossa, jossa heillä on asuinpaikka, olisi itse ilmoitettava perintöasiaa käsittelevälle tuomioistuimelle tai viranomaiselle tällaisten ilmoitusten olemassaolosta perimykseen sovellettavassa laissa asetetussa määräajassa.
(33)
Henkilön, joka haluaa rajoittaa vastuutaan perimykseen liittyvistä veloista, ei olisi mahdollista tehdä niin ainoastaan ilmoittamalla asiasta sen jäsenvaltion tuomioistuimelle tai muulle toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa hänellä on asuinpaikka, jos perimykseen sovellettavassa laissa edellytetään hänen aloittavan erityisen oikeudellisen menettelyn, esimerkiksi perunkirjoitusmenettelyn, toimivaltaisessa tuomioistuimessa. Ilmoituksen, jonka henkilö tekee tällaisissa olosuhteissa jäsenvaltiossa, jossa hänellä on asuinpaikka, muodossa, josta säädetään kyseisen jäsenvaltion laissa, ei näin ollen olisi oltava tässä asetuksessa tarkoitetulla tavalla muodoltaan pätevä. Haastehakemuksia ei myöskään olisi pidettävä tässä asetuksessa tarkoitettuina ilmoituksina.”
5.
Asetuksen N:o 650/2012 13 artiklassa, jonka otsikko on ”Perinnön, testamenttisaannon tai lakiosan vastaanottaminen tai siitä luopuminen”, säädetään seuraavaa:
”Ratkaisujen tekemiseen perintöasiassa tämän asetuksen nojalla toimivaltaisen tuomioistuimen lisäksi sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa kenen tahansa sellaisen henkilön asuinpaikka on, joka perimykseen sovellettavan lain mukaisesti voi tehdä tuomioistuimelle perinnön, testamenttisaannon tai lakiosan vastaanottamista tai siitä luopumista koskevan ilmoituksen tai ilmoituksen, jonka tarkoituksena on rajoittaa kyseisen henkilön vastuuta perimykseen liittyvien velkojen osalta, ovat toimivaltaisia vastaanottamaan tällaisia ilmoituksia siinä tapauksessa, että tällaiset ilmoitukset voidaan kyseisen jäsenvaltion lain mukaisesti tehdä tuomioistuimelle.”
6.
Asetuksen N:o 650/2012 23 artiklassa, jonka otsikko on ”Sovellettavan lain soveltamisala”, säädetään muun muassa seuraavaa:
”1.   Edellä olevan 21 tai 22 artiklan mukaisesti määräytyvää lakia sovelletaan perimykseen kokonaisuudessaan.
2.   Kyseistä lakia sovelletaan erityisesti seuraaviin:
– –
e)
jäämistöön kuuluvan omaisuuden, oikeuksien ja velvoitteiden siirto perillisille ja mahdollisille testamentinsaajille, mukaan lukien perinnön tai testamenttisaannon vastaanottamisen tai siitä luopumisen ehdot ja vaikutukset – –.”
7.
Asetuksen N:o 650/2012 28 artiklassa, jonka otsikko on ”Vastaanottamista tai luopumista koskevan ilmoituksen muodollinen pätevyys”, säädetään seuraavaa:
”Ilmoitus perinnön, testamenttisaannon tai lakiosan vastaanottamisesta tai siitä luopumisesta taikka ilmoitus, jonka tarkoituksena on rajoittaa ilmoituksen tekevän henkilön vastuuta, on muodollisesti pätevä, jos se on:
a)
21 tai 22 artiklan nojalla perimykseen sovellettavan lain mukainen, tai
b)
sen valtion lain mukainen, jossa ilmoituksen tekevän henkilön asuinpaikka on.”
B
Saksan oikeus
8.
Siviililakikirjassa (Bürgerliches Gesetzbuch, jäljempänä BGB) säädetään seuraavaa:
”1942 § Perinnön siirtyminen tai siitä luopuminen
(1) Perintö siirtyy nimetylle perilliselle, jolla on oikeus luopua perinnöstä (perinnön siirtyminen) – –.
1943 § Perinnön vastaanottaminen tai siitä luopuminen
Perillinen ei voi enää luopua perinnöstä, jos hän on ottanut sen vastaan tai jos perinnöstä luopumisen määräaika on päättynyt; määräajan päätyttyä perintöä pidetään vastaanotettuna.
1944 § Perinnöstä luopumisen määräaika
(1) Perinnöstä voi luopua ainoastaan kuuden viikon kuluessa.
(2) Määräaika alkaa kulua siitä, kun perinnön siirtymisestä ja perillisaseman perusteesta on saatu tieto.
(3) Määräaika on kuusi kuukautta, jos perittävän viimeinen asuinpaikka on ollut ulkomailla tai jos perillinen on määräajan alkaessa oleskellut ulkomailla.
1945 § Perinnöstä luopumisen muoto
(1) Perinnöstä luovutaan tekemällä ilmoitus perintöasioita käsittelevälle tuomioistuimelle; ilmoitus kirjataan tuomioistuimen pöytäkirjaan tai tehdään julkisesti oikeaksi todistetussa muodossa.”
9.
Oikeuslaitoksesta annetun lain (Gerichtsverfassungsgesetz) 184 §:ssä, sellaisena kuin se oli julkaistu 9.5.1975, (
4
) säädetään seuraavaa:
”Tuomioistuinten virallinen kieli on saksa. – –”
III Tosiseikat, pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
10.
Perittävä W.N. kuoli 21.5.2018 Bremenissä (Saksa). Hakijana pääasiassa on perittävän leski E.G. (jäljempänä hakija E.G.), ja pääasian asianosaiset T.N. ja N.N. (jäljempänä asianosaiset T.N. ja N.N. tai asianosaiset) ovat perittävän edesmenneen veljen jälkeläisiä.
11.
Hakija E.G. pyysi 21.1.2019 notaarin vahvistamalla asiakirjalla perintötodistusta (Erbschein), jossa vahvistetaan, että hän itse on saanut 3/4 perinnöstä ja asianosaiset T.N. ja N.N. kumpikin 1/8 perinnöstä.
12.
Amtsgericht Bremen (paikallinen alioikeus, Bremen, Saksa) ilmoitti perintöasioita käsittelevänä tuomioistuimena 19.6.2019 kirjeitse asianosaisille T.N. ja N.N. perintötodistushakemuksesta ja pyysi esittämään tietyt asiakirjat.
13.
Asianosaiset T.N. ja N.N. tekivät 13.9.2019 rechtbank Den Haagille (alioikeus, Haag, Alankomaat) kyseisen perittävän perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen, joka merkittiin sikäläiseen perintöasioiden rekisteriin 30.9.2019.
14.
Kun hakija E.G. oli täydentänyt asiakirjoja, Amtsgericht Bremen toimitti hakemuksen 22.11.2019 kirjeitse asianosaisille T.N. ja N.N. ja pyysi heitä ottamaan kantaa asiaan.
15.
Asianosaiset T.N. ja N.N. toimittivat 13.12.2019 päivätyllä hollanninkielisellä kirjeellä Amtsgericht Bremenille jäljennökset asiakirjoista, jotka rechtbank Den Haag oli laatinut heidän perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksensa johdosta.
16.
Amtsgericht Bremen ilmoitti asianosaisille T.N. ja N.N. 3.1.2020 päivätyllä kirjeellä, ettei heidän kirjettään ja asiakirjojaan voida hyväksyä saksankielisen käännöksen puuttuessa.
17.
Asianosainen N.N. ilmoitti 15.1.2020 päivätyllä saksankielisellä vastauskirjeellä Amtsgericht Bremenille, että perinnöstä on luovuttu ja että sitä koskeva ilmoitus on kirjattu tuomioistuimessa hollannin kielellä unionin oikeuden mukaisesti, minkä vuoksi käännös ei ole tarpeen. Vastauksessaan Amtsgericht Bremen viittasi asiakirjojen puuttuviin käännöksiin ja perinnöstä luopumiseen sovellettaviin määräaikoihin.
18.
Amtsgericht Bremen vahvisti 27.2.2020 antamallaan päätöksellä perhe- ja hakemuslainkäyttöasioissa noudatettavasta menettelystä 17.12.2008 annetun lain (
5
) (Gesetz über das Verfahren in Familiensachen und in den Angelegenheiten der freiwilligen Gerichtsbarkei) 352e §:n 1 momentin mukaisesti seikat, jotka ovat perintötodistuksen antamisen edellytyksenä. Tuomioistuin päätti, että myös asianosaiset T.N. ja N.N. olivat perineet perittävän.
19.
Asianosaiset tekivät valituksen tästä päätöksestä 19.3.2020 päivätyllä kirjeellä. Kirjeessään asianosaiset pyysivät määräajan pidentämistä uusien todisteiden esittämiseksi. He toimittivat 30.7.2020 värilliset jäljennökset rechtbank Den Haagin laatimista asiakirjoista saksankielisine käännöksineen. Seuraavaksi he toimittivat alkuperäiset asiakirjat 17.8.2020.
20.
Amtsgericht Bremen päätti 2.9.2020 siirtää asian Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremenin (ylioikeus, Bremen, Saksa) (ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin) ratkaistavaksi. Perusteluissaan Amtsgericht Bremen totesi, että asianosaisista T.N. ja N.N. tuli perittävän (kanssa)perillisiä, koska he eivät noudattaneet perinnöstä luopumiselle asetettua määräaikaa. Pelkkä vetoaminen alankomaalaisessa tuomioistuimessa tapahtuneeseen perinnöstä luopumiseen tai jäljennösten toimittaminen ei riitä pätevään perinnöstä luopumiseen. Ilmoitus on pätevä vasta, kun perintöasioita käsittelevä tuomioistuin vastaanottaa alkuperäiset asiakirjat. Ne kuitenkin toimitettiin perintöasioita käsitelevälle tuomioistuimelle vasta perinnöstä luopumiselle asetetun kuuden kuukauden määräajan päättymisen jälkeen.
21.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että on riidanalaista, onko sellainen perinnöstä luopumista koskeva ilmoitus pätevä, joka on tehty tuomioistuimelle muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa perintöasiassa toimivaltainen tuomioistuin sijaitsee. Yhden näkemyksen mukaan jo perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen tekemisestä ilmoituksen tekijän asuinpaikan tuomioistuimelle seuraa, että ilmoitus perinnöstä luopumisesta on pätevä perintöasiassa toimivaltaisessa tuomioistuimessa, eli niin kutsuttu substituutio toteutuu. Vastakkaisen näkemyksen mukaan ilmoituksen pätevyys edellyttää, että ilmoitus toimitetaan perintöasiassa toimivaltaiselle tuomioistuimelle määrämuodossa tai että se ainakin saatetaan kyseisen tuomioistuimen tietoon. Jälkimmäistä kantaa voidaan perustella asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 32 perustelukappaleella, josta voidaan päätellä unionin lainsäätäjän tarkoittaneen, että ilmoituksen tekijän asuinpaikan tuomioistuimelle tehdyllä perinnöstä luopumista koskevalla ilmoituksella olisi oikeusvaikutuksia vasta, kun perintöasiassa toimivaltainen tuomioistuin on saanut siitä tiedon. Tätä tukee erityisesti se seikka, että asetuksen N:o 650/2012 13 artiklassa – toisin kuin Saksan oikeuden säännöksessä – ei säädetä ilmoituksen tekijän asuinpaikan tuomioistuimen velvollisuudesta ilmoittaa vastaanotetusta ilmoituksesta perintöasiassa toimivaltaiselle tuomioistuimelle.
22.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että jos pidetään oikeana vallitsevaa oikeuskäytäntöä, jossa hyväksytään substituutio perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen tapauksessa, ilmoitus olisi pätevä jo siitä hetkestä alkaen, jona se on tehty rechtbank Den Haagille 13.9.2019. BGB:n 1944 §:n 3 momentissa säädettyä määräaikaa olisi noudatettu, eikä asianosaisista tulisi perillisiä. Jos kuitenkin asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 32 perustelukappaleen nojalla todetaan, että täydellinen substituutio ei toteutunut, perinnöstä luopumisen pätevyys voi lisäksi edellyttää myös sitä, että perintöasiassa toimivaltainen tuomioistuin saa tiedon tehdystä ilmoituksesta. Tässä tapauksessa herää kuitenkin kysymys, millaisten muotovaatimusten on täytyttävä, jotta perinnöstä luopumista voidaan pitää pätevänä; toisin sanoen, onko tavanomainen ilmoitus perintöasiassa toimivaltaiselle tuomioistuimelle riittävä, vaaditaanko mahdollisesti asiakirjojen jäljennöksiä tai myös perintöasiassa toimivaltaisessa tuomioistuimessa käytettävällä kielellä tehtyä ilmoitusta, vai onko välttämätöntä toimittaa alkuperäiset asiakirjat sekä niiden viralliset käännökset perintöasiassa toimivaltaisen tuomioistuimen käyttämällä kielellä.
23.
Tässä tilanteessa Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle asetuksen N:o 650/2012 13 ja 28 artiklan tulkinnasta seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Korvaako perinnöstä luopumista koskeva ilmoitus, jonka perillinen antaa jäsenvaltiossa asuinpaikkansa toimivaltaiselle tuomioistuimelle kyseisessä jäsenvaltiossa sovellettavien muotovaatimusten mukaisesti, toisen jäsenvaltion tuomioistuimelle, joka on perintöasiassa toimivaltainen, tehtävän perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen sellaisella tavalla, että kyseinen ilmoitus katsotaan päteväksi sen tekemishetkellä (substituutio)?
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi:
Onko sen lisäksi, että ilmoitus tehdään muotovaatimusten mukaisesti perinnöstä luopujan asuinpaikan toimivaltaiselle tuomioistuimelle, perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen pätevyyden edellytyksenä se, että henkilö antaa kyseisen ilmoituksen tekemisestä tiedon perintöasiassa toimivaltaiselle tuomioistuimelle?
3)
Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi ja toiseen kysymykseen myöntävästi:
a)
Onko perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen pätevyyden edellytyksenä, erityisesti ilmoituksen tekemiseen sen tekopaikalla sovellettavien määräaikojen noudattamisen osalta, että perintöasiassa toimivaltaiseen tuomioistuimeen otetaan yhteyttä oikeuspaikalla käytettävällä kielellä?
b)
Edellyttääkö perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen pätevyys, erityisesti ilmoituksen tekemiseen sen tekopaikalla sovellettavien määräaikojen noudattamisen osalta, että perintöasiassa toimivaltaiselle tuomioistuimelle toimitetaan perinnöstä luopujan asuinpaikan toimivaltaisen tuomioistuimen laatimat asiakirjat, jotka koskevat perinnöstä luopumista, alkuperäisinä käännöksineen?”
24.
Kirjallisia huomautuksia unionin tuomioistuimelle ovat esittäneet Espanjan ja Italian hallitukset ja Euroopan komissio. Istuntoa asianosaisten kuulemiseksi ei pidetty.
IV Asian tarkastelu
A
Ennakkoratkaisukysymykset
25.
Kuten Espanjan ja Italian hallitusten ja Euroopan komission kirjallisista huomautuksista käy ilmi, ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen kysymykset voidaan ymmärtää usealla tavalla.
26.
Vaikuttaa siltä, että Espanjan hallituksen mukaan kysymykset eivät koske niinkään itse perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen pätevyyttä vaan ilmoituksesta aiheutuvia määriteltyjä vaikutuksia perintöasiaa käsittelevän tuomioistuimen menettelyssä; tällaisella – pätevälläkään – ilmoituksella ei nimittäin ole vaikutusta, jos sitä ei saateta perintöasiaa käsittelevän tuomioistuimen tietoon määräajassa ja ‑muodossa.
27.
Italian hallituksen mielestä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykset käsittelevät perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen muodollista pätevyyttä eli tarkemmin sanottuna sitä, onko ilmoitus pätevä, jos sitä ei ole tehty perimyksen alkamispaikan virallisella kielellä.
28.
Pääasian tosiseikat huomioiden komissio puolestaan katsoo ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ensimmäisen ja toisen kysymyksen koskevan sitä, onko silloin, kun perimykseen sovellettavassa laissa säädetään perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen tekemisen määräajasta, kyseisen määräajan noudattamisen kannalta ratkaiseva se päivä, jona ilmoitus on jätetty asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan nojalla toimivaltaiselle tuomioistuimelle, vai se päivä, jona tieto tällaisesta ilmoituksesta on saatettu perintöasiassa toimivaltaisen tuomioistuimen tietoon.
29.
SEUT 267 artiklan kolmannessa kohdassa tarkoitetussa menettelyssä unionin tuomioistuimen tehtävänä on antaa unionin oikeuden tulkintaa koskeva vastaus, joka on hyödyllinen ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle siinä asiassa, jota sen esittämä ennakkoratkaisupyyntö koskee.
30.
Ennakkoratkaisupyynnön perusteluista käy ilmi, että ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevan menettelyn lopputulos riippuu sen määrittelemisestä, ovatko asianosaiset noudattaneet perimykseen sovellettavassa laissa säädettyä perinnöstä luopumisen määräaikaa a) jo tehdessään perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen rechtbank Den Haagille, b) vasta ilmoittaessaan näistä ilmoituksista perintöasioita käsittelevälle tuomioistuimelle Bremenissä, c) vasta toimittaessaan viimeksi mainitulle tuomioistuimelle jäljennökset asiakirjoista, joissa vahvistetaan kyseisen ilmoituksen tekeminen, vai d) vasta toimittaessaan viimeksi mainitulle tuomioistuimelle alkuperäiset asiakirjat saksankielisine käännöksineen. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin määrittelee, että ennakkoratkaisupyynnön aiheena oleva oikeuskysymys koskee perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen pätevyyden ongelmaa, ja olettaa, että avain tämän kysymyksen ratkaisuun löytyy asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan ja 28 artiklan b alakohdan säännösten tulkinnasta sekä sen ratkaisemisesta, onko kyseisen asetuksen 13 artiklassa tarkoitetussa tilanteessa kyse substituution toteutumisesta.
31.
On myös syytä mainita komission tapaan, että Saksan lainsäädännön mukaan perinnöstä luopumista koskeva ilmoitus on tahdonilmaus, joka on saatettava vastaanottajan tietoon (ilmoitus on ”empfangsbedürftig” tai ”amtsempfangsbedürftig”). Tämän johdosta vaikuttaa siltä, että Saksan oikeuskäytännön mukaan kyseinen ilmoitus on toimitettava perintöasiassa toimivaltaiselle tuomioistuimelle eli perinnönjättäjän kuolinhetken asuinpaikan tuomioistuimelle laissa säädetyssä määräajassa, jotta se olisi pätevä, (
6
) eikä vaatimus ilmoituksen toimittamisesta perintöasioita käsittelevälle tuomioistuimelle ole kyseisen oikeustoimen muodollisen vaan aineellisen pätevyyden edellytys. (
7
)
32.
Luen ennakkoratkaisukysymyksiä edellä esitetyssä kontekstissa. Katson siis, että kysymykset eivät koske sitä tapaa, miten osoitetaan missä tahansa tuomioistuinkäsittelyssä se tosiseikka, että on tehty pätevä perinnöstä luopumista koskeva ilmoitus. (
8
) Ymmärrykseni mukaan kysymykset koskevat perinnönsaajan asuinpaikan tuomioistuimelle tehdyn perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen pätevyyttä silloin, kun perimykseen sovellettavassa laissa säädetään, että kyseisen ilmoituksen aineellisen pätevyyden edellytyksenä on ilmoituksen jättäminen määräajassa perintöasiassa toimivaltaiselle tuomioistuimelle eli perinnönjättäjän kuolinhetken asuinpaikan tuomioistuimelle. (
9
)
33.
Koska ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ensimmäisen kysymyksen keskeisenä kohtana on substituutio, päättelen, että kyseinen tuomioistuin olettaa, ettei Saksan lainsäädännön mukainen vaatimus perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen tekemisestä perintöasiaa käsittelevälle tuomioistuimelle ole asetuksen N:o 650/2012 28 artiklassa tarkoitettu ilmoituksen muodollisen pätevyyden edellytys. Kysymys mahdollisesta substituutiosta on kuitenkin perusteltu vasta, jos tämä oletus vahvistetaan. Ensimmäiseksi on siis tutkittava, onko tämä vaatimus kyseisen toimen muodollisen tai aineellisen pätevyyden edellytys. (
10
)
34.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin muotoilee kysymykset uudelleen ja ratkaisee ensimmäiseksi, onko asetuksen N:o 650/2012 13 ja 28 artiklan säännöksiä tulkittava siten, että perimykseen sovellettavan lain mukaista vaatimusta perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen tekemisestä perintöasiassa toimivaltaiselle tuomioistuimelle eli perinnönjättäjän kuolinhetken asuinpaikan tuomioistuimelle on pidettävä asetuksen N:o 650/2012 28 artiklassa tarkoitettuna kyseisen ilmoituksen muodollisen pätevyyden edellytyksenä.
B
Yleisiä huomioita perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevan ilmoituksen pätevyydestä asetuksen N:o 650/2012 valossa
1. Perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskeva ilmoitus
35.
Jo kauan sitten on todettu, että kaikissa maailman oikeusjärjestelmissä perillisen on oltava henkilö, joka on elänyt perinnönjättäjää kauemmin – yhteneväiset näkemykset perintöasioista jäävät kuitenkin tähän. (
11
) Siksi on noudatettava varovaisuutta ryhdyttäessä määrittelemään perintöoikeuden alaan kuuluvia unionin oikeuden käsitteitä, joita unionin lainsäätäjä ei ole suoraan määritellyt. Perinnön vastaanottaminen tai siitä luopuminen on tällainen käsite.
36.
Yleensä perillisen ilmoitus perinnön vastaanottamisesta tai siitä luopumisesta on yksipuolinen oikeustoimi, jolla henkilö, jolla on tiettyjä oikeuksia perinnönjättäjän perimyksen johdosta, päättää, tuleeko hänestä perimyksestä johtuvien oikeuksien ja velvollisuuksien haltija vai ei tai tuleeko hänestä mahdollisesti näiden oikeuksien haltija siten, että hänen vastuutaan perinnönjättäjän velvoitteista rajoitetaan. (
12
)
37.
Koska näillä ilmoituksilla on huomattava merkitys sekä henkilöille, jotka ovat saaneet tiettyjä oikeuksia perimyksen johdosta, että perittävien velkojille, eri oikeusjärjestyksissä säädetään tietyistä edellytyksistä näiden ilmoitusten pätevyydelle. Oikeusvarmuuteen ja velkojien suojaamiseen liittyvien seikkojen vuoksi on perusteltua säätää laissa määräajasta, jonka kuluessa perilliset voivat tehdä tällaisia ilmoituksia; jos ilmoitusta ei jätetä määräajassa, seurauksena on yleensä lopullinen perintösaanto. Nämä seikat puoltavat myös sitä, että näille ilmoituksille asetetaan erityisiä muotovaatimuksia, esimerkiksi tuomioistuimen tai notaarin toimenpiteitä.
38.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykset koskevat perinnöstä luopumista koskevia ilmoituksia, jotka on tehty tuomioistuimelle, joka on toimivaltainen asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan nojalla, ja joihin sovelletaan myös kyseisen asetuksen 28 artiklan säännöstä. Mielestäni on syytä yhtyä oikeuskäytännössä esitettyihin näkemyksiin, joiden mukaan asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan säännöksiä on tulkittava siten, että niitä sovelletaan vain sellaisiin ilmoituksiin, jotka on tehty vasta perimyksen alkamisen jälkeen, (
13
) ja että niitä ei sovelleta tilanteessa, jossa tiettyjen perimykseen sovellettavan lain mukaisten oikeusvaikutusten toteutumisen välttämätön edellytys on se, että tuomioistuin tekee ilmoituksen vastaanottamisen lisäksi myös muita toimenpiteitä, esimerkiksi antaa ratkaisun tai aloittaa toisen menettelyn. (
14
)
39.
Tämän vuoksi on todettava, että asetuksen N:o 650/2012 13 artiklaa sovelletaan sellaisiin perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskeviin ilmoituksiin, joiden nojalla henkilöstä, joka perimykseen sovellettavan lain mukaan on oikeutettu perintöön, tulee sellaisen yksipuolisen tahdonilmauksen jälkeen, joka ei vaadi tuomioistuimen vahvistusta tai jatkomenettelyn aloittamista, lopullisesti (
15
) perimyksestä johtuvien oikeuksien ja velvollisuuksien haltija tai joiden nojalla hän lopullisesti luopuu näistä oikeuksistaan tai joiden nojalla hänestä tulee näiden oikeuksien haltija siten, että hänen vastuutaan perinnönjättäjän velvoitteista rajoitetaan.
2. Perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevan ilmoituksen pätevyys
40.
Edellisessä kohdassa mainittujen vaikutusten toteutumisen välttämättömien edellytysten täyttyminen voi olla määritelty eri tavalla eri oikeusjärjestyksissä. Voidaan pohtia, onko toimi, jolla pyritään näiden vaikutusten toteutumiseen, loppuun suoritettu, pätevä tai tehokas. Välttääkseni termeistä johtuvia väärinymmärryksiä käytän jatkossa pätevyyden käsitettä. Tarkoitan perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevan ilmoituksen pätevyydellä sitä, että perimykseen sovellettavassa laissa vaadittavat edellytykset täyttyvät siten, että yksipuolisen tahdonilmauksen seurauksena tämän ratkaisuehdotuksen 39 kohdassa esitetyt vaikutukset toteutuvat, eli perimyksestä johtuvat oikeudet ja velvollisuudet joko lopullisesti hyväksytään tai niistä lopullisesti luovutaan tai ne hyväksytään siten, että perillisen vastuuta perinnönjättäjän velvoitteista rajoitetaan.
41.
Saksan lainsäädäntöön sisältyvä vaatimus siitä, että perinnöstä luopumista koskeva ilmoitus on tehtävä perintöasioita käsittelevälle tuomioistuimelle, on tällainen edellytys.
42.
Perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevan ilmoituksen pätevyyden edellytykset perintöoikeudessa voidaan jakaa aineellisen pätevyyden edellytyksiin ja muodollisen pätevyyden edellytyksiin. Tässä yhteydessä käsitellään ainoastaan perintöoikeuden säännöksissä määrättyjä aineellisia pätevyyden edellytyksiä eikä niitä, jotka perustuvat muihin säännöksiin, esimerkiksi henkilöstatuuttiin. (
16
)
43.
Jos sekä aineellinen että muodollinen pätevyys ratkaistaan saman oikeusjärjestyksen perusteella, ei ole juurikaan käytännön merkitystä sillä, mitkä ilmoitusta koskevat edellytykset ovat aineellisen pätevyyden ja mitkä muodollisen pätevyyden edellytyksiä. Tilanne on toinen, jos tosiseikoissa on vierasmaalainen osatekijä ja kansainvälisen yksityisoikeuden lainvalintasääntöjen mukaan kyseisen oikeustoimen aineellisen ja muodollisen pätevyyden edellytykset määräytyvät eri oikeusjärjestysten (statuuttien) mukaan.
44.
Jos perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevan ilmoituksen aineellinen pätevyys ratkaistaan yhden (perimykseen sovellettavan) ja muodollinen pätevyys toisen (muotovaatimuksia koskevan) statuutin perusteella, tehty oikeustoimi on pätevä, jos ensin mainittuun statuuttiin sisältyvät aineellisen pätevyyden edellytykset ja toiseen statuuttiin sisältyvät muotovaatimukset täyttyvät.
3. Vaihtoehtoinen perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevan ilmoituksen muotoa koskeva statuutti asetuksen N:o 650/2012 perusteella
45.
Asetuksen N:o 650/2012 23 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan e alakohdan mukaan perinnön siirtymiseen, mukaan lukien perinnön tai testamenttisaannon vastaanottamisen tai siitä luopumisen ehdot, sovelletaan kyseisen asetuksen 21 tai 22 mukaisesti määräytyvää lakia.
46.
Samalla asetuksen N:o 650/2012 28 artiklan mukaan perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskeva ilmoitus on muodollisesti pätevä, jos se on joko a) perimykseen sovellettavan lain (lex successionis) mukainen tai b) sen valtion lain mukainen, jossa ilmoituksen tekevän henkilön asuinpaikka on.
47.
Lisäksi asetuksen N:o 650/2012 13 artiklassa säädetään, että myös perillisen asuinpaikan tuomioistuin on toimivaltainen ottamaan vastaan perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevan ilmoituksen.
48.
Yhtäältä asetuksen N:o 650/2012 23 artiklan 1 kohdasta ja 2 kohdan e alakohdasta sekä toisaalta saman asetuksen 13 artiklasta ja 28 artiklan b alakohdasta yhdessä seuraa, että silloin, kun ilmoitukset on jätetty asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan nojalla toimivaltaisille tuomioistuimille, on yleensä välttämätöntä arvioida ilmoitusten aineellista pätevyyttä perimykseen sovellettavan lain valossa ja niiden muodollista pätevyyttä perillisen asuinpaikan lainsäädännön valossa, jota samanaikaisesti sovelletaan ilmoituksen vastaanottavaan tuomioistuimeen.
4. Perinnön vastaanottamista ja siitä luopumista koskevan ilmoituksen aineelliseen ja muodolliseen pätevyyteen liittyvien seikkojen välinen rajanveto
49.
Kansainvälisen yksityisoikeuden perusteella ei ole helppoa erottaa toisistaan oikeustoimen muotoa ja oikeustoimen aineellisoikeudellisia seikkoja, sillä eri oikeusjärjestelmissä on asiasta erilaisia näkemyksiä. (
17
)
50.
Kun kyseessä ovat kansainvälisen yksityisoikeuden säännökset, jotka on yhdenmukaistettu unionin oikeudessa, tämä kysymys pitäisi ratkaista itsenäisesti. Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sekä unionin oikeuden yhtenäinen soveltaminen että yhdenvertaisuusperiaate edellyttävät, että sellaista unionin oikeuden säännöstä, jossa ei ole nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden oikeuteen sen merkityksen ja ulottuvuuden määrittelemiseksi, on tavallisesti tulkittava koko unionissa itsenäisesti ja yhtenäisesti ottamalla huomioon paitsi säännöksen sanamuoto myös sen asiayhteys ja kyseessä olevalla säännöstöllä tavoiteltu päämäärä. (
18
)
51.
Kun nimenomainen viittaus jäsenvaltion oikeuteen puuttuu, on siis määriteltävä itsenäisesti ja yhtenäisesti ne seikat, jotka liittyvät tietyn oikeustoimen aineelliseen ja muodolliseen pätevyyteen. (
19
) Perimykseen sovellettavan lain – kuten nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön tapauksessa Saksan lain – mukaisella määrittelyllä ei ole tässä merkitystä.
52.
Sen toteaminen, että pätevyyden edellytys liittyy toimen muotoon, johtaa automaattisesti kyseisen edellytyksen poistamiseen aineellisen pätevyyden edellytysten joukosta. Samaa seikkaa ei nimittäin voi arvioida samanaikaisesti kahden eri statuutin (tässä perintöstatuutin ja muotovaatimuksia koskevan statuutin) näkökulmasta.
C
Vaatimus perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen tekemisestä perintöasiassa toimivaltaiselle tuomioistuimelle ilmoituksen pätevyyden edellytyksenä
1. Tämän ratkaisuehdotuksen ala
53.
Tämän ratkaisuehdotuksen ala määräytyy ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymysten alan sekä pääasian oikeudenkäynnissä käsiteltävän riidan kohteen perusteella. Ratkaisuehdotuksessa käsiteltävän oikeuskysymyksen rajaaminen perustuu kahteen seikkaan: tehdyn ilmoituksen tyyppiin ja Saksan lainsäädännön mukaiseen ilmoituksen pätevyyden edellytykseen. Konkreettisesti ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykset koskevat perillisten tekemää perinnöstä luopumista koskevaa ilmoitusta ja Saksan lainsäädännön mukaista perillisten ilmoituksen pätevyyden edellytystä eli ilmoituksen tekemistä perintöasiaa käsittelevälle eli perinnönjättäjän kuolinhetken asuinpaikan tuomioistuimelle säädetyssä määräajassa.
54.
Tästä syystä keskityn tarkastelussani jäljempänä perillisen tekemään perinnöstä luopumista koskevaan ilmoitukseen ja kansallisen lainsäädännön mukaiseen perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen pätevyyden edellytykseen, jossa on kyse velvollisuudesta tehdä ilmoitus perintöasiaa käsittelevälle tuomioistuimelle. (
20
)
55.
Ennakkoratkaisukysymysten vastaus riippuu näin ollen unionin lainsäätäjän asetuksen N:o 650/2012 28 artiklassa käyttämän muodon käsitteen itsenäisestä tulkinnasta ja konkreettisesti siitä, onko vaatimus perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen tekemisestä perintöasiaa käsittelevälle tuomioistuimelle tämän oikeustoimen muodollisen pätevyyden edellytys.
56.
Asetuksen N:o 650/2012 26 artiklan 1 kohdassa ja 27 artiklan 3 kohdassa unionin lainsäätäjä nimenomaisesti esitti tällaisen itsenäisen tulkinnan pätevyyden edellytyksistä ja määritteli – kuolemanvaraismääräysten osalta – mitkä kyseisten oikeustoimien osat liittyvät aineelliseen ja mitkä muodolliseen pätevyyteen. Asetus N:o 650/2012 ei kuitenkaan sisällä säännöstä, jossa määriteltäisiin, mitkä osat liittyvät perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevan ilmoituksen aineelliseen tai muodolliseen pätevyyteen. Näin ollen tämä kysymys on ratkaistava tätä asetusta tulkitsemalla.
2. Vaatimus perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen tekemisestä perintöasiaa käsittelevälle tuomioistuimelle muodollisen pätevyyden edellytyksenä
57.
Oikeustoimen muodon käsitteellä tarkoitetaan yleensä laissa vaadittua tapaa, jolla henkilön on ilmaistava tahtonsa tuottaa oikeusvaikutuksia ja jonka noudattamatta jättämisestä seuraa, että näitä oikeusvaikutuksia ei synny. (
21
) Ilmoituksen tekeminen tuomioistuimelle on ilmoituksen tekijän tapa ilmaista tahtonsa. Yleensä pelkkää vaatimusta ilmoituksen saapumisesta vastaanottajalle ei kuitenkaan pidetä muodon osatekijänä. (
22
) Tämän perusteella nyt käsiteltävää Saksan lainsäädäntöön sisältyvää vaatimusta ei voitaisi pitää ilmoituksen muodollisen pätevyyden edellytyksenä.
58.
Itsenäisen tulkinnan lähtökohtana on säännöksen sanamuoto, sen asiayhteys ja sääntelyllä tavoiteltu päämäärä. Asetuksen N:o 650/2012 28 artiklan sanamuoto ei suoraan vastaa kysymykseen käsiteltävän vaatimuksen määrittelystä. Asetuksen 28 artikla liittyy kuitenkin läheisesti asetuksen 13 artiklaan, vaikka sen soveltamisala ei rajoittuisikaan ilmoituksiin, jotka on tehty tuomioistuimelle, joka on toimivaltainen jälkimmäisen säännöksen nojalla. Asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan säännöksessä todetaan, että perillisen asuinpaikan tuomioistuimen toimivaltaisuuden edellytyksenä on se, että sen jäsenvaltion, jossa perillisen asuinpaikka on, perintöoikeuden mukaisesti perinnöstä luopumista koskeva ilmoitus voidaan tehdä tuomioistuimelle. Tästä seuraa, että asetuksen N:o 650/2012 13 artiklaan perustuva toimivalta edellyttää kahta samanaikaisesti olemassa olevaa oikeusjärjestystä, joihin sisältyy lähtökohtaisesti samanlainen ratkaisu, jonka mukaan perinnöstä luopumista koskevien ilmoitusten vastaanottaminen on annettu tuomioistuinten tehtäväksi.
59.
Asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan säännöksessä viitataan siis suoraan – vaikka kyse olisikin vain tuomioistuimen toimivaltaisuuden perusteiden määrittelemisestä – sen jäsenvaltion oikeuteen, jossa perillisen asuinpaikan tuomioistuin sijaitsee. Tämä puoltaa sitä, että tuomioistuimessa tehtävien toimien laajuus on määriteltävä sen valtion lainsäädännön mukaan, jossa perillisen asuinpaikan tuomioistuin sijaitsee. Vastaavanlainen on asetuksen N:o 650/2012 28 artiklaan sisältyvä ratkaisu, josta seuraa, että niiden ilmoituksen jättämiseen liittyvien toimien laajuus, jotka on tehtävä tuomioistuimessa, määräytyy joko perimykseen sovellettavan lain tai perillisen asuinpaikan tuomioistuimessa sovellettavan lain mukaan. Tästä seuraa, että ne toimet, jotka on hoidettava tuomioistuimessa, olisi määriteltävä jommankumman oikeusjärjestyksen mukaan. Siltä osin kuin nämä toimet koskevat perillisen perinnöstä luopumista koskevan tahdon ilmaisemista ja toteuttamista, ne määrittelevät perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen muodon. Tuomioistuimen osallistumista näihin toimiin on pidettävä osana tätä muotoa.
60.
Sääntelyn päämäärä ilmenee suoraan asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 32 perustelukappaleen ensimmäisestä virkkeestä. Päämääränä on helpottaa perillisten ja testamentinsaajien elämää siten, että heillä on mahdollisuus tehdä perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevia ilmoituksia sen jäsenvaltion tuomioistuimissa, jossa heillä on asuinpaikka, ja sellaisessa muodossa, josta säädetään kyseisen jäsenvaltion laissa.
61.
Pyrkiessään tähän päämäärään asteuksen N:o 650/2012 13 artiklassa unionin lainsäätäjä antoi toissijaisen toimivallan ottaa vastaan perinnöstä luopumista koskevia ilmoituksia sen jäsenvaltion tuomioistuimille, jossa perillisen asuinpaikka sijaitsee. Lisäksi lainsäätäjä määräsi kyseisen asetuksen 28 artiklan b alakohdassa, että perinnöstä luopumista koskeva ilmoitus on muodollisesti pätevä myös silloin, kun se on sen jäsenvaltion lainsäädännön vaatimusten mukainen, jossa ilmoituksen tekijällä on asuinpaikka. (
23
)
62.
Asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan nojalla toimivaltaisille tuomioistuimille tehtyjen ilmoitusten tapauksessa kyseisen asetuksen 28 artiklan b alakohdan säännöksellä taataan, ettei asetuksen johdanto-osan 32 perustelukappaleen mukainen erityisoikeus, joka on annettu sellaiselle henkilölle, jolla on oikeus tehdä ilmoitus, ja joka on toteutettu asetuksen 13 artiklassa säädetyn toissijaisen toimivallan avulla, ole näennäinen. Pyytäessään asuinpaikkansa tuomioistuinta ottamaan vastaan perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen perillinen saa varmuuden siitä, että kyseisessä tuomioistuimessa tehdyn oikeustoimen muodollinen pätevyys ei ole riippuvainen siitä, millaisia muotovaatimuksia tällaiselle ilmoitukselle on asetettu perimykseen sovellettavassa lainsäädännössä. (
24
)
63.
On kiinnitettävä huomioita siihen erityistilanteeseen, jossa perinnöstä luopuvat henkilöt ovat. Toisin kuin perinnön vastaanottajat, näiden henkilöiden ei yleensä tarvitse olettaa joutuvansa tulevaisuudessa tekemään välttämättömiä lisätoimenpiteitä. Tehdessään ilmoituksen he pyrkivät yksiselitteisesti luopumaan heille perimyksen johdosta kuuluvista oikeuksista sekä vapautumaan perimyksestä heille koituvista velvollisuuksista. Usein näillä henkilöillä ei ole ollut yhteyksiä perittävään tämän elinaikana, eivätkä he siksi halua häneltä perintöä vaan asettavat oikeusvarmuutensa (riski joutua vastuuseen perittävän mahdollisista veloista poistuu) mahdollisten (perityn omaisuuden vastaanottamisesta koituvien) taloudellisten etujen edelle. (
25
)
64.
Asetuksen N:o 650/2012 päämäärän toteutuminen sillä keinoin, että perillisille annetaan mahdollisuus tehdä perinnöstä luopumista koskevia ilmoituksia siinä jäsenvaltiossa, jossa heidän asuinpaikkansa sijaitsee, edellyttää sitä, että tehdessään ilmoituksen tuomioistuimelle, jolla on erityisesti perusteltu toimivalta ottaa ilmoitukset vastaan, ja täyttäessään toimien tekopaikassa voimassa olevan lain mukaiset muotovaatimukset tekemällä oikeustoimia tässä tuomioistuimessa perillisten ei tarvitse tehdä enää muita toimia toisten jäsenvaltioiden tuomioistuimissa, jotta ensin mainittu toimi olisi pätevä.
65.
Päinvastaisesta tulkinnasta seuraisi, että perinnöstä luopujan olisi välttämätöntä tehdä useita toimenpiteitä saadakseen selville, mitä lakia perimykseen sovelletaan, muun muassa selvitettävä perittävän asuinpaikka kuolinhetkellä (asetuksen N:o 650/2012 21 artikla), (
26
) sekä se, oliko perittävä valinnut, mitä lakia perimykseen sovelletaan (asetuksen N:o 650/2012 22 artikla). Seuraavaksi olisi välttämätöntä selvittää, mikä kyseisen jäsenvaltion tuomioistuin on alueellisesti toimivaltainen ottamaan ilmoituksen vastaan, kääntää tarvittavat asiakirjat perintöasiaa käsittelevän tuomioistuimen kielelle ja lähettää ne tälle tuomioistuimelle. Kaikki nämä toimenpiteet olisi tehtävä ennen perimykseen sovellettavassa laissa asetetun määräajan päättymistä. Tällainen olisi täysin suhteeton rasite henkilölle, joka ei halua ottaa vastaan perintöä perittävältä, riippumatta siitä, mitä lakia perimykseen sovelletaan. (
27
)
66.
On mahdotonta olla eri mieltä komission kanssa siitä, että jos asetuksen N:o 650/2012 13 artiklassa säädettyyn tuomioistuimen rajalliseen toimivaltaan liittyen todettaisiin, ettei kyseiselle tuomioistuimelle tehty ilmoitus ole riittävä, asetuksen N:o 650/2012 13 artiklasta ei olisi perillisille mitään hyötyä. Vaikuttaa jopa siltä, että kyseisessä artiklassa annetun mahdollisuuden hyödyntäminen pidentäisi perinnöstä luopuvalta perilliseltä perintöasian hoitamiseen kuluvaa aikaa sen lyhentämisen sijasta. On olemassa myös riski, että asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan perusteella perillinen voisi saada väärän käsityksen asuinpaikan tuomioistuimessa tehtyjen toimien pätevyydestä, jolloin hänelle voisi aiheutua vahinkoa. Tästä seuraisi, etteivät asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 7 ja 32 perustelukappaleessa mainitut päämäärät toteutuisi vaan kävisi jopa päinvastoin: epävarmuus perillisen oikeudellisesta asemasta lisääntyisi kyseisen asetuksen vuoksi.
67.
Kun otetaan huomioon unionin lainsäätäjän päämäärä helpottaa perillisten elämää, on todettava, että asetuksen N:o 650/2012 13 artiklassa säädetystä perillisen asuinpaikan tuomioistuimelle annetusta toissijaisesta toimivallasta seuraa, että kyseisellä perillisellä olisi oltava mahdollisuus luopua lopullisesti hänelle perimyksen johdosta kuuluvista oikeuksista tekemällä toimia ainoastaan asuinpaikkansa tuomioistuimessa. Tämän vuoksi perilliselle perimyksen johdosta kuuluvista oikeuksista luopumisen toteutumisen edellytyksenä ei voi olla se, että perillinen tekee lisätoimia toisen jäsenvaltion tuomioistuimessa.
68.
Edellä esitetyt seikat tukevat sitä näkemystä, että perimykseen sovellettavan lain mukainen vaatimus perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen tekemisestä perintöasiassa toimivaltaiselle tuomioistuimelle on määriteltävä kyseisen ilmoituksen muodollisen pätevyyden edellytykseksi. Tätä edellyttää niiden säännösten tehokkuus (effet utile), joissa säädetään mahdollisuudesta tehdä perinnöstä luopumista koskeva ilmoitus perillisen asuinpaikan tuomioistuimelle. (
28
)
69.
Tällöin perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen tekemiselle asetettua määräaikaa noudatetaan, jos sen päättymiseen mennessä perillisen asuinpaikan tuomioistuimessa on tehty kaikki ne toimet, joita pidetään kyseisen jäsenvaltion laissa edellytyksenä sille, että ilmoitus voidaan katsoa tehdyksi. Määräajan noudattamiseksi ei ole välttämätöntä tehdä ilmoitusta perintöasiaa käsittelevälle tuomioistuimelle toisessa jäsenvaltiossa, jos tällainen vaatimus johtuu vain perimykseen sovellettavasta laista.
3. Asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 32 perustelukappaleen merkitys
70.
Tässä yhteydessä herää epäilys – josta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykset itse asiassa juontavat juurensa – siitä, miten on ymmärrettävä asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 32 perustelukappaleen viimeinen virke. Siitä ilmenee suoraan, että henkilöiden, jotka tekevät perinnön vastaanottamista tai perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen asuinpaikkansa tuomioistuimelle, olisi itse ilmoitettava perintöasiaa käsittelevälle tuomioistuimelle tai viranomaiselle tällaisten ilmoitusten olemassaolosta perimykseen sovellettavassa laissa asetetussa määräajassa.
71.
Oikeuskirjallisuudessa asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 32 perustelukappaleen viimeisen virkkeen merkitys on kiistanalainen. On todettu, ettei asetuksen N:o 650/2012 säännöksissä, erityisesti 13 ja 28 artiklassa, säädetä velvollisuudesta ilmoittaa perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen tekemisestä tai toimittaa tällaisia ilmoituksia toisen jäsenvaltion tuomioistuimille. Tällainen velvollisuus, varsinkin jos sen täyttämisen olisi tarkoitus olla ilmoituksen pätevyyden edellytys, ei voi johtua pelkästään asetuksen johdanto-osan perustelukappaleesta. (
29
)
72.
On totta, etteivät asetuksen johdanto-osan perustelukappaleet ole itsessään yksilön oikeuksien ja velvollisuuksien lähteenä. (
30
) Niillä on olennainen merkitys tulkittaessa säädösosaan sisältyviä säännöksiä, sillä niissä osoitetaan lainsäätäjän päämäärät sekä hahmotellaan keinoja niiden saavuttamiseksi. Näistä keinoista kuitenkin säädetään varsinaisesti asetuksen säädösosassa.
73.
Se, ettei asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 32 perustelukappaleen viimeisessä virkkeessä mainitusta velvollisuudesta ilmoittaa tuomioistuimelle ole suoraan säädetty asetuksen säädösosassa, ei kuitenkaan tarkoita sitä, ettei tällaista velvollisuutta synny. Asetuksen N:o 650/2012 28 artiklan säännös on asetuksen III luvussa, jonka otsikkona on ”Sovellettava laki” ja joka sisältää lainvalintasäännöt. Asetuksen N:o 650/2012 23 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan e alakohdan mukaan perinnön siirtymiseen, perinnön tai testamenttisaannon vastaanottamisen tai siitä luopumisen ehdot ja vaikutukset mukaan lukien, sovelletaan asetuksen N:o 650/2012 21 ja 22 artiklan mukaisesti määräytyvää lakia. Perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen aineellinen pätevyys määräytyy siis perimykseen sovellettavan lain mukaan. Jos velvollisuus ilmoittaa perinnöstä luopumisesta perintöasiaa käsittelevälle tuomioistuimelle on tämän lain mukaan ilmoituksen aineellisen pätevyyden edellytys, voidaan todeta, että johdanto-osan 32 perustelukappaleen viimeinen virke viittaa velvollisuuteen, joka seuraa asetuksen N:o 650/2012 21 ja 22 artiklan mukaisesti määräytyvästä perimykseen sovellettavasta laista. Tällainen tilanne olisi kyseessä, jos perinnöstä luopumista koskevaan ilmoitukseen sovellettaisiin Saksan lainsäädännön mukaista muotomääräystä – velvollisuus perustuisi tällöin asetuksen N:o 650/2012 21 artiklaan, luettuna yhdessä BGB:n 1945 §:n kanssa. (
31
)
74.
Tällaisen luonnehdinnan soveltaminen on kuitenkin asetuksen N:o 650/2012 säännösten vastaista, kuten tästä ratkaisuehdotuksesta käy ilmi. Sellaisen perinnöstä luopumista koskevien ilmoitusten vastaanottamista koskevan unionin yhtenäisen järjestelmän puuttuessa, jossa säädettäisiin tietyn perittävän perinnöstä luopumista koskevien ilmoitusten toimittamisesta yhdelle perintöasiaa käsittelevälle tuomioistuimelle, johdanto-osan 32 perustelukappaleen viimeinen virke on tällaisessa tilanteessa ymmärrettävä siten, että sen mukaan perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen tekijän on välttämätöntä ryhtyä sellaisiin toimenpiteisiin, joiden ansiosta perintöasiaa käsittelevä tuomioistuin saa tiedon tehdystä pätevästä ilmoituksesta. Näiden toimenpiteiden seurauksena voidaan välttää riski siitä, että annetaan ratkaisu, joka perustuu virheellisesti siihen käsitykseen, ettei perinnöstä luopumista koskevaa ilmoitusta ole tehty. Näiden toimenpiteiden laiminlyöminen ja se, että perintöasiaa käsittelevälle tuomioistuimelle jätetään ilmoittamatta, eivät kuitenkaan saa johtaa siihen, ettei ilmoitus ole pätevä.
4. Vastausehdotus
75.
Edellä esitetyn perusteella asetuksen N:o 650/2012 13 ja 28 artiklan säännöksiä on nähdäkseni tulkittava siten, että perimykseen sovellettavan lain mukainen vaatimus perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen tekemisestä perintöasiassa toimivaltaiselle tuomioistuimelle eli perinnönjättäjän kuolinhetken asuinpaikan tuomioistuimelle on ilmoituksen muodollisen pätevyyden edellytys. Näin ollen silloin, kun tehdyn ilmoituksen muodollista pätevyyttä arvioidaan asetuksen N:o 650/2012 28 artiklan b alakohdassa mainitun lain valossa, tämän vaatimuksen noudattamatta jättämisestä ei seuraa, että ilmoitus, joka on tehty kyseisen asetuksen 13 artiklan nojalla toimivaltaiselle tuomioistuimelle, ei ole pätevä.
D
Näyttö perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen tekemisestä toisen jäsenvaltion tuomioistuimen menettelyssä
76.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämän ennakkoratkaisukysymyksen voidaan myös katsoa koskevan sitä, onko välttämätöntä osoittaa – ja millä tavoin – toisen jäsenvaltion tuomioistuinmenettelyissä se tosiseikka, että tuomioistuimelle, joka on toimivaltainen asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan nojalla, on tehty pätevä perinnöstä luopumista koskeva ilmoitus. Espanjan hallituksen kirjalliset huomautukset koskevat pääosin tätä kysymystä.
77.
Edellä mainittu on merkittävä käytännön ongelma. Mitä hyötyä on perillisen tekemästä pätevästä perinnöstä luopumista koskevasta ilmoituksesta, jos toisen jäsenvaltion tuomioistuin ei ota sitä huomioon päätöstä tehdessään siitä syystä, ettei ole noudatettu voimassa olevia menettelytapavaatimuksia, jotka koskevat erityisesti kyseisen tosiseikan todistamista?
78.
Ennakkoratkaisupyynnön perustelujen valossa on kuitenkin todettava, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mielestä käsiteltävässä asiassa ei ole kyse siitä, ovatko asianosaiset T.N. ja N.N. noudattaneet muotovaatimuksia. Ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella ei nimittäin ole epäilyksiä siitä, etteivätkö asianosaiset olisi toteuttaneet määräaikaan mennessä kaikkia perinnöstä luopumiseen sisältyviä toimenpiteitä, joista säädetään Alankomaiden laissa. Ei myöskään ole epäilyksiä siitä, että kaikki perintöasiaa käsittelevän tuomioistuimen vaatimat asiakirjat lopulta toimitettiin perintöasiaa käsittelevälle tuomioistuimelle käännettyinä kyseisen tuomioistuimen viralliselle kielelle. Ennakkoratkaisupyynnön sisällön valossa on lopuksi todettava, ettei Amtsgericht Bremen tehnyt valituksen kohteena olevaa päätöstä siksi, etteivät asianosaiset T.N. ja N.N. tuomioistuinkäsittelyn kuluessa osoittaneet oikealla tavalla luopuneensa perinnöstä rechtbank Den Haagissa tai ettei vaadittuja menettelyvaatimuksia ollut noudatettu, vaan siksi, etteivät asianosaiset tehneet perintöasioita käsittelevässä tuomioistuimessa BGB:n 1944 §:ssä säädetyssä määräajassa niitä toimia, joita heidän perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksensa pätevyys edellyttää.
79.
Tässä tilanteessa olen sitä mieltä, ettei ole välttämätöntä tarkastella sitä, onko yhden jäsenvaltion tuomioistuinkäsittelyssä esitettävä toisessa jäsenvaltiossa laadituista asiakirjoista jäljennökset, alkuperäiskappaleet ja käännökset todisteena pätevän perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen tekemisestä, jotta voidaan antaa ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle käsiteltävän asian ratkaisun kannalta hyödyllinen vastaus.
V Ratkaisuehdotus
80.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremenin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
Toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 650/2012 13 ja 28 artiklan säännöksiä on tulkittava siten, että perimykseen sovellettavan lain mukainen vaatimus perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen tekemisestä perintöasiassa toimivaltaiselle tuomioistuimelle eli perinnönjättäjän kuolinhetken asuinpaikan tuomioistuimelle on ilmoituksen muodollisen pätevyyden edellytys. Näin ollen silloin, kun tehdyn ilmoituksen muodollista pätevyyttä arvioidaan kyseisen asetuksen 28 artiklan b alakohdassa mainitun lain valossa, tämän vaatimuksen noudattamatta jättämisestä ei seuraa, että ilmoitus, joka on tehty asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan nojalla toimivaltaiselle tuomioistuimelle, ei ole pätevä.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: puola.
(
2
)	Toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 650/2012 (EUVL 2012, L 201, s. 107).
(
3
)	Yksinkertaisuuden vuoksi käytän jäljempänä tässä ratkaisuehdotuksessa näistä kaikista ilmoituksista nimitystä ”perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevat ilmoitukset”.
(
4
)	BGBl. I, s. 1077.
(
5
)	BGBl. I, s. 2586.
(
6
)	Najdecki, D. W., ”BGB § 1945 Form der Ausschlagung”, teoksessa Burandt, W. ja Rojahn, D. (toim.), Erbrecht, 3. painos, C.H. Beck, München, 2019, 2 kohta ja Heinemann, J., ”BGB § 1945 Form der Ausschlagung”, teoksessa beck-online.GROSSKOMMENTAR, C.H. Beck, München, 5.7.2021 päivätty versio, 10 kohta.
(
7
)	Ks. esim. Dutta, A., ”EuErbVO Art. 28 Formgültigkeit einer Annahme- oder Ausschlagungserklärung”, teoksessa Münchener Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch, 8. painos, C.H. Beck, München, 2020, 5 kohta ja Schmidt, J. P., ”EuErbVO Art. 28 Formgültigkeit einer Annahme- oder Ausschlagungserklärung”, teoksessa Dutta, A. ja Weber, J. (toim.), Internationales Erbrecht, 2. painos, C.H. Beck, München, 2021, 16 kohta. Korostaakseni yllä mainittua erityispiirrettä osoitan jäljempänä tässä ratkaisuehdotuksessa Saksan lainsäädännön mukaiseen vaatimukseen viitatessani, että kyseessä on (BGB:n 1945 §:n mukaisesti) tuomioistuinta varten eikä (asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan sanamuodon mukaisesti) tuomioistuimen edessä tehty perinnöstä luopumista koskeva ilmoitus.
(
8
)	Käsittelen tätä kysymystä tarkastelun osassa D.
(
9
)	Näyttää myös siltä, että pääkäsittelyssä sovellettavassa oikeudellisessa tilanteessa perinnöstä luopumista koskevaa ilmoitusta ei olisi voitu tehdä ainoastaan perinnönjättäjän kuolinhetkellä Saksassa sijainneen asuinpaikan perusteella alueellisesti toimivaltaiselle tuomioistuimelle, vaan myös ilmoituksen tekijän Saksassa sijaitsevan asuinpaikan perusteella toimivaltaiselle tuomioistuimelle. Jälkimmäinen tuomioistuin olisi kuitenkin velvollinen toimittamaan ilmoituksen perinnönjättäjän kuolinhetkellä Saksassa sijainneen asuinpaikan perusteella alueellisesti toimivaltaiselle tuomioistuimelle. Ks. tästä FamFG:n 344 §:n 7 momentti.
(
10
)	Vrt. Lagarde, P., ”Art. 28”, teoksessa Bergquist, U., Damascelli, D., Frimston, R., Lagarde, P., Odersky, F. ja Reinhartz, B., Commentaire du règlement européen sur les successions, Dalloz, Pariisi, 2015, 4 kohta, s. 140.
(
11
)	Ludwiczak, W., Międzynarodowe prawo prywatne, 5. painos, Ars boni et aequi, Poznań, 1996, s. 280.
(
12
)	Tämän oikeuden määritelmä ranskankielisessä oikeuskirjallisuudessa on ”option de l’héritier”. Ks. Wautelet, P., ”Article 28. – Validité quant à la forme de la déclaration concernant l’acceptation ou la renonciation”, teoksessa Bonomi, A. ja Wautelet, P., Le droit européen des successions, 2. painos, Bruylant, Bryssel, 2016, 5 kohta, s. 478.
(
13
)	Näin esim. Wautelet, P., ”Article 13. – Acceptation de la succession, d’un legs ou d’une réserve héréditaire, ou renonciation à ceux-ci”, teoksessa Bonomi, A. ja Wautelet, P., Le droit européen des successions, 2. painos, Bruylant, Bryssel, 2016, 3 kohta, s. 258 ja Lein, E., ”EuErbVO Art. 13 Annahme oder Ausschlagung der Erbschaft, eines Vermächtnisses oder eines Pflichtteils”, teoksessa Dutta, A. ja Weber, J. (toim.), Internationales Erbrecht, 2. painos, C.H. Beck, München, 2021, 9 kohta.
(
14
)	Näin esim. em. Wautelet, P., ”Article 13 – –”, op. cit., s. 258 ja 259 ja em. Lein, E., ”EuErbVO Art. 13 – –”, op. cit., 5 kohta. Tätä tukee myös asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 33 perustelukappale.
(
15
)	Jollei mahdollisuudesta peruuttaa tehty ilmoitus muuta johdu, jos perimykseen sovellettavassa laissa säädetään tällaisesta mahdollisuudesta.
(
16
)	Esim. toimen pätevyys riippuu ilmoituksen tekijän iästä.
(
17
)	Em. Ludwiczak, W., s. 175.
(
18
)	Ks. tuomio 23.5.2019, WB (C‑658/17, EU:C:2019:444, 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
19
)	Näin myös sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista (Rooma I) 17.6.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 593/2008 (EUVL 2008, L 177, s. 6) 11 artiklan osalta Loacker, L. D., ”The Rome I Regulation. Article 11. Formal validity”, teoksessa Calliess, G.-P. ja Renner, M. (toim.), Rome Regulations: Commentary, 3. painos, Wolters Kluwer, Alphen aan den Rijn, 2020, 29 kohta, s. 302.
(
20
)	En sulje pois sitä mahdollisuutta, että jäljempänä esitettävät pohdinnat ja johtopäätökset voivat päteä myös muunlaisiin ilmoituksiin. En kuitenkaan tarkastele sitä tässä ratkaisuehdotuksessa.
(
21
)	Ks. esim. sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista tehtyä yleissopimusta koskeva Mario Giulianon ja Paul Lagarden selvitys (EYVL 1980, C 282, s. 1) ja kyseisen yleissopimuksen 9 artiklaa koskevat huomautukset.
(
22
)	Ks. em. Loacker, L. D., 30 kohta, s. 303.
(
23
)	Huomautan tässä yhteydessä, että asetuksen N:o 650/2012 28 artiklaa sovelletaan myös muihin kuin kyseisen asetuksen 13 artiklan nojalla toimivaltaisille tuomioistuimille tehtyihin ilmoituksiin.
(
24
)	Periaatteessa se, että muotovaatimukset eivät täyttyisi, olisi mahdollista ainoastaan silloin, jos asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan nojalla toimivaltainen tuomioistuin ei noudattaisi sitä itseään koskevia menettelysääntöjä.
(
25
)	Syyt voivat tietysti olla monenlaisia, myös luonteeltaan puhtaasti moraalisia, kuten esimerkiksi vakaa käsitys siitä, että koko perintö kuuluisi toiselle perilliselle.
(
26
)	Tämä ei välttämättä ole itsestään selvää edes niille perillisille, jotka tuntevat perittävän paremmin. Osoituksena tästä on asetuksen N:o 650/2012 asuinpaikan käsitteen tulkintaa koskeva laaja johdanto-osan 23 perustelukappale, jonka mukaan asuinpaikan määrittämiseksi perintöasiaa käsittelevän viranomaisen olisi suoritettava yleisarviointi perittävän elinolosuhteista hänen kuolemaansa edeltävinä vuosina ja hänen kuolinhetkellään ottaen huomioon kaikki asiaankuuluvat tosiseikat, erityisesti perittävän oleskelun kesto ja säännöllisyys asianomaisessa valtiossa sekä oleskelun olosuhteet ja syyt. Näin määritetyn asuinpaikan olisi oltava osoituksena perittävän läheisestä ja vakaasta liittymästä asianomaiseen valtioon, kun otetaan huomioon tämän asetuksen erityiset tavoitteet.
(
27
)	Tietenkin se, onko perinnöstä mahdollista luopua asetuksen N:o 650/2012 13 ja 28 artiklassa tarkoitetulla tavalla, ratkaistaan perimykseen sovellettavan lain nojalla. Tästä syystä myös perinnöstä luopuvan perillisen on tehtävä tiettyjä oletuksia siitä, mitä lakia perimykseen sovelletaan. Tämä seuraa myös siitä, että asetuksen N:o 650/2012 13 artiklassa säädetyn toissijaisen toimivallan edellytyksenä on se, että perimykseen sovellettavan lain mukaan on mahdollista tehdä perinnöstä luopumista koskeva ilmoitus tuomioistuimelle. Tuomioistuimelle tehdyn ilmoituksen pätevyyttä ei kuitenkaan ratkaista ilmoituksen tehneen henkilön oletuksen oikeellisuuden perusteella vaan sen perusteella, säädetäänkö perimykseen sovellettavaksi määritellyssä laissa mahdollisuudesta luopua perinnöstä tekemällä siitä ilmoitus tuomioistuimelle. Perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen tapauksessa on myös hyvin todennäköistä, että samansisältöisellä ilmoituksella voitaisiin saada aikaan sama vaikutus erilaisten oikeusjärjestelmien mukaisesti.
(
28
)	Vrt. ratkaisuehdotukseni Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2017:965, 114 kohta).
(
29
)	Mielipiteet oikeuskäytännössä ovat kuitenkin jakautuneet. Velvollisuuden olemassaoloa ovat vastustaneet saksalaiset kirjoittajat, kuten Dutta, A., ”EuErbVO Art. 28 Formgültigkeit einer Annahme- oder Ausschlagungserklärung”, teoksessa Münchener Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch, 8. painos, C.H. Beck, München, 2020, 13 kohta, jossa käsitellään ”velvollisuuksia” (Sollerfordernis), ja Schmidt, J. P., ”Der Erwerb der Erbschaft in grenzüberschreitenden Sachverhalten unter besonderer Berücksichtigung der EuErbVO”, Zeitschrift für Erbrecht und Vermögensnachfolge, 2014, 455, s. 460. Myönteisemmin ilmoituksen toimittamista koskevan velvollisuuden olemassaoloon näyttää suhtautuvan em. Wautelet, P., ”Article 13 – –”, 20 kohta, s. 264, kuitenkin sillä edellytyksellä, ettei velvollisuuden laiminlyönnin seuraamuksena ole ilmoituksen pätemättömyys. Ilmoituksen pätemättömyyttä seuraamuksena velvollisuuden laiminlyönnistä puolestaan kannattaa Odersky, F., ”Art. 13”, teoksessa Bergquist, U., Damascelli, D., Frimston, R., Lagarde, P., Odersky, F. ja Reinhartz, B., Commentaire du règlement européen sur les successions, Dalloz, Pariisi, 2015, 2 kohta, s. 84.
(
30
)	Ks. erityisesti tuomio 3.9.2015, Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. komissio (C‑398/13 P, EU:C:2015:535, 64–67 kohta).
(
31
)	Sillä erotuksella, että asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 32 perustelukappaleessa puhutaan tehdystä ilmoituksesta ilmoittamisesta eikä ilmoituksen toimittamisesta perintöasiaa käsittelevälle tuomioistuimelle.