62001CC0344_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. EY 230 artiklan toisen kohdan nojalla Saksan liittotasavalta pyytää Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tukiosastosta maksettavien jäsenvaltioiden tiettyjen menojen jättämisestä yhteisörahoituksen ulkopuolelle 11 päivänä heinäkuuta 2001 tehdyn komission päätöksen 2001/557/EY(2) osittaista kumoamista. Liittotasavalta riitauttaa kyseisen päätöksen, koska siinä määrätään emolehmäpalkkioiden maksamiseksi tietyissä Saksan osavaltioissa varainhoitovuosina 1996 ja 1997 suoritettujen menojen kokonaissummaa vastaavasta 3 870 600,88 Saksan markan (DEM) korjauksesta.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A EMOTR:sta rahoitettavien menojen valvontaa koskevat yleiset säännöt
2. Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21 päivänä huhtikuuta 1970 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 729/70,(3) sellaisena kuin se on muutettuna 22 päivänä toukokuuta 1995 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1287/95,(4) säädetään, että EMOTR:sta rahoitetaan muun muassa yhteisön sääntöjen mukaisesti yhteisen maatalouden markkinajärjestelyn yhteydessä aloitetut maatalousmarkkinoiden säätelemiseen tähtäävät interventiot.(5)
3. Tällainen yhteisörahoitus perustuu seuraavaan järjestelmään. Komissio toimittaa jäsenvaltioiden käyttöön kyseisten menojen kattamiseksi tarvittavat määrärahat ennakkoina viitekauden aikana maksettuja menoja koskevien kirjanpitomerkintöjen perusteella. Ennen tällaisten ennakkosuoritusten saamista jäsenvaltioiden on asetettava kyseisten menojen korvaamisen edellyttämät rahavarat käyttöön.(6) Kyseiset menot suorittavat maksajina toimivat toimielimet, jotka ovat antaneet tietyt takeet ja jotka jäsenvaltiot ovat sen perusteella hyväksyneet.(7)
4. Jäsenvaltioiden edellytetään ryhtyvän toimiin, jotka ovat tarpeen ensinnäkin EMOTR:sta rahoitettavien toimien tosiasiallisen toteuttamisen ja niiden asianmukaisuuden varmistamiseksi, toiseksi sääntöjenvastaisuuksien estämiseksi ja niihin kohdistuvien seuraamusten toteuttamiseksi ja kolmanneksi sellaisten summien takaisinperimiseksi, jotka on menetetty sääntöjenvastaisuuksien tai laiminlyöntien seurauksena.(8)
5. Tarkastusten helpottamiseksi jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle maksajina toimivien toimielinten tilinpäätökset yhdessä niiden tarkastamiseksi ja hyväksymiseksi tarvittavien tietojen kanssa.(9) Komissio tarkastaa ja hyväksyy kyseiset tilit näiden tietojen perusteella.(10)
6. Tilien tarkastamista ja hyväksymistä koskeva päätös ei rajoita myöhempien päätösten tekemistä menojen jättämisestä yhteisörahoituksen ulkopuolelle, jos komission tekemissä tarkastuksissa todetaan, ettei niitä ole maksettu yhteisön sääntöjen mukaisesti.(11)
7. Komissio tekee arvion yhteisörahoituksen ulkopuolelle jätettävistä summista todetun epäyhdenmukaisuuden merkittävyyden perusteella ja kiinnittää erityistä huomiota rikkomuksen laatuun ja vakavuuteen sekä yhteisölle aiheutettuun taloudelliseen vahinkoon.(12) Arvion perusteella määrätään yleensä kiinteämääräisestä korjauksesta.(13) Yhteisörahoituksen ulkopuolelle jättämistä koskevan päätöksen tekeminen on sellaisen erityismenettelyn mukainen, jossa asianomainen jäsenvaltio otetaan tiiviisti mukaan komission päätöksentekomenettelyyn.(14)
B Emolehmäpalkkioiden maksamista koskevat erikoissäännöt
8. Naudanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 27 päivänä kesäkuuta 1968 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 805/68,(15) sellaisena kuin se on muutettuna 30.6.1992 annetulla neuvoston asetuksella N:o 2066/92,(16) säädetään, että tuottaja, joka pitää tilallaan emolehmiä, voi hakemuksesta saada palkkiota emolehmäkarjan pitämisestä (jäljempänä emolehmäpalkkio).(17) Palkkion myöntämiselle on asetettu tiettyjä edellytyksiä edellä mainitussa asetuksessa sekä komission asetuksessa N:o 3886/92.(18)
II Tosiseikat ja oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
9. Komissio suoritti Saksassa vuosina 1997 ja 1998 useita tarkastuksia, jotka kohdistuivat emolehmäpalkkioiden myöntämistä koskeviin sääntöihin. Tarkastukset tehtiin paikalla kolmessa osavaltiossa, Nordrhein-Westfalenissa (22.–26.9.1997), Schleswig-Holsteinissa (19.–23.1.1998) ja Baijerissa (8.–12.6.1998).
10. Saatuaan nämä tarkastukset päätökseen komissio ilmoitti Saksan viranomaisille kirjeitse 31.8.1999, että vuosina 1996 ja 1997 maksettujen emolehmäpalkkioiden asianmukaisuuden varmistamiseksi tehdyt järjestelyt vaikuttivat riittämättömiltä.
11. Komissio perusteli käsitystään esittämällä seuraavat seikat.(19) Ensinnäkin eri osavaltioissa käytössä olevat tietopankit (joihin kirjataan palkkiohakemukset ja niihin liittyvät tiedot) ovat komission mukaan olleet keskenään yhteensopimattomia (vuoteen 1997 asti), minkä vuoksi tarkastukset, joilla pyritään (kyseisenä ajanjaksona) välttymään siltä, että samoista lehmistä tehdään useita palkkiohakemuksia, ovat väistämättä puutteellisia. Lisäksi komission mukaan karjarekisterit ovat useissa tapauksissa virheellisiä eivätkä siksi ole luotettava perusta palkkiohakemusten hallinnollisille ja paikalla tehtäville tarkastuksille. Lisäksi komissio korostaa erityisesti sitä, että ikä, josta lähtien lehmää voitaisiin pitää palkkiokelpoisena emolehmänä, ei ollut riittävän korkea tai ainakin iän varmistaminen on ollut puutteellista tai sitä ei ole tehty lainkaan.
12. Näiden seikkojen perusteella komissio ilmoitti Saksan viranomaisille aikeestaan tehdä kiinteämääräinen korjaus tähän tarkoitukseen suoritettuihin menoihin kaikissa Saksan osavaltioissa eikä vain niissä kolmessa, joissa tarkastuksia oli tehty.(20) Kiinteämääräisen korjauksen suunniteltu maantieteellinen laajuus on komission mukaan perusteltavissa kyseisissä osavaltioissa todettujen puutteellisuuksien samankaltaisuudella sekä sillä, etteivät liittoviranomaiset ole koordinoineet osavaltiotasolla suoritettuja tarkastuksia. Näin ollen komission mielestä on perusteltua olettaa, että emolehmäkriteerien täyttymistä ei ole tarkastettu tehokkaasti kaikissa osavaltioissa.(21)
13. Saksan viranomaiset toimittivat komissiolle sen kehotuksesta kirjeitse 3.11.1999 lisätietoja tietyissä Saksan osavaltioissa käytössä olevista valvontajärjestelyistä.(22) Selvityksestä kävi komission mielestä ilmi, että ainoastaan Mecklenburg-Vorpommernin osavaltiossa osoittautui olevan toimivat valvontajärjestelyt.
14. Tämän vuoksi komissio ilmoitti 9.10.2000 päivätyssä virallisessa tiedonannossaan 2 prosentin kiinteämääräisestä korjauksesta vuosina 1996 ja 1997 emolehmäpalkkioina suoritettuihin menoihin kaikissa osavaltioissa, lukuun ottamatta Mecklenburg-Vorpommernin osavaltiota. Rahoitukseen tehtävän korjauksen kokonaissumma on 6 366 695,50 Saksan markkaa (DEM), josta 2 496 094,62 markkaa kohdistuu osavaltioihin, joissa tarkastuksia tehtiin, ja 3 870 600,88 markkaa osavaltioihin, joissa ei tehty tarkastuksia.
15. Saksan viranomaiset pyysivät 21.11.2001 päivätyssä kirjeessään sovittelumenettelyn käynnistämistä, jotta komission kanssa voitaisiin päästä sopimukseen kysymyksestä, joka koskee kiistanalaisen kiinteämääräisen korjauksen ulottamista myös osavaltioihin, joissa tarkastuksia ei ollut tehty (lukuun ottamatta Mecklenburg-Vorpommernia). Koska osapuolten kannat eivät lähentyneet sovittelumenettelyssä, sovitteluelin tyytyi 26.3. ja 19.6.2001 päivätyissä kertomuksissaan vain korostamaan toisaalta sitä, että sen tehtävänä ei ollut ratkaista kysymystä siitä, oliko kiistanalaisen kiinteämääräisen korjauksen ulottaminen myös osavaltioihin, joissa tarkastuksia ei ollut tehty, laillista valtiosääntöoikeuden mukaan, ja toisaalta sitä, että jäsenvaltioiden järjestämien tarkastusten laatua koskevaan näyttöön liittyvät säännöt ovat olennaisen tärkeitä ja ne olisi syytä vastedes täsmentää.
16. Sovittelumenettelyn päätyttyä tuloksettomana komissio teki kyseessä olevan, riidanalaisen päätöksen.
III Kanne
17. Saksan liittotasavalta riitauttaa kyseisen päätöksen, sillä siinä jätetään yhteisörahoituksen ulkopuolelle emolehmäpalkkiot, joita maksettiin vuosina 1996 ja 1997 osavaltioissa, joissa ei tehty tarkastuksia (lukuun ottamatta Mecklenburg-Vorpommernissa maksettuja palkkioita).
18. Kantaja esittää kanteensa tueksi kolme perustetta, joista ensimmäinen koskee sitä, että riidanalaisen päätöksen tekemistä edeltäviä olennaisia muodollisuuksia on rikottu jättämällä noudattamatta asiaan liittyviä, todistelua koskevia sääntöjä, toinen koskee luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista ja kolmas koskee EY 10 artiklan noudattamatta jättämistä.
A Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee todistelua koskevien sääntöjen noudattamatta jättämistä EMOTR:n tilien tarkastamisen ja hyväksymisen yhteydessä
19. Saksan liittotasavalta väittää komission ulottaneen tai ekstrapoloineen myös muihin osavaltioihin kuin niihin, joissa tämä itse teki paikalla tarkastuksia, siellä todetut (ja kiistämättömät) puutteet ja soveltaneen riidanalaista kiinteämääräistä korjausta sen perusteella myös muihin osavaltioihin.
20. Saksan mukaan tällainen yleistäminen on vastoin periaatteita, jotka koskevat näytön esittämistä yhteisön oikeussääntöjen rikkomisesta, silloin kun kyse on palkkioiden myöntämisestä EMOTR:n yhteydessä. Saksa katsookin, että koska komissio ei itse tehnyt paikalla tarkastuksia Saksan koko alueella, siltä jäi esittämättä sellaisia todisteita, jotka olisivat voineet herättää vakavia epäilyksiä siitä, että laiminlyöntejä esiintyisi myös muissa osavaltioissa kuin niissä, joissa se oli tehnyt tarkastuksia.
21. Näin ollen komissio on Saksan mukaan perusteettomasti kääntänyt todistustaakan, joka liittyy riidanalaisen päätöksen perusteena esitettäviin tosiseikkoihin, joten voidaan katsoa, että päätöstä koskee menettelyvirhe. Toimimalla näin komissio oli Saksan mukaan jättänyt ottamatta huomioon sille kuuluvaksi katsottavan tarkastusvelvollisuuden laajuuden, joka yleensä edellyttää tarkastusten tekemistä paikalla kussakin osavaltiossa eikä ainoastaan hallinnollisten asiakirjojen tarkastelemista.
22. Käsittääkseni tuo väittämä ei kestä todistustaakan jakoa tällä alalla koskevan yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön tarkastelua.
23. Tässä yhteydessä on syytä huomata, että asetuksen N:o 729/70 8 artiklan 1 kohdassa jäsenvaltioiden edellytetään toteuttavan toimenpiteet, jotka ovat tarpeen EMOTR:sta rahoitettavien toimien tosiasiallisen toteuttamisen ja niiden asianmukaisuuden varmistamiseksi.
24. On vakiintuneen oikeuskäytännön mukaista, että komission kieltäytyessä hyväksymästä EMOTR:sta maksettavaksi tiettyjä menoja sillä perusteella, että ne ovat aiheutuneet jäsenvaltion syyksi katsottavasta yhteisön lainsäädännön rikkomisesta, komission tehtävänä on osoittaa kyseisten rikkomusten olemassaolo.(23) Toisin sanoen komissio on velvollinen perustelemaan päätöksensä, jossa todetaan asianomaisen jäsenvaltion harjoittaman valvonnan puuttuvan täysin tai olevan puutteellista.(24)
25. Ensinnäkään komission ei tosin tarvitse näyttää tyhjentävästi, että kansallisten viranomaisten suorittamat tarkastukset ovat puutteellisia tai että niiden toimittamissa, kyseisen jäsenvaltion koko aluetta koskevissa luvuissa esiintyisi sääntöjenvastaisuuksia. Riittää, että komissio esittää näyttöä vakavasta ja perustellusta epäilyksestä kyseisten tarkastusten tai lukujen suhteen.(25)
26. Toiseksikin on tällöin asianomaisen jäsenvaltion velvollisuutena näyttää toteen, että komission epäämän rahoituksen saamisen edellytykset täyttyvät.(26) Asianomainen jäsenvaltio ei siis pysty kumoamaan komission päätelmiä pelkillä väitteillä, joiden tueksi se ei esitä selvitystä luotettavan ja toimivan valvontajärjestelmän olemassaolosta. Jollei jäse nvaltio pysty osoittamaan komission päätelmiä virheellisiksi, ne saattavat antaa aiheen perusteltuihin epäilyksiin siitä, onko valvonta- ja tarkastustoimista muodostuvaa asianmukaista ja tehokasta kokonaisuutta otettu käyttöön.(27)
27. Tällainen komission todistustaakan huojennus selittyy sillä, että juuri jäsenvaltio voi parhaiten kerätä ja tarkistaa EMOTR:n tilien tarkastamista ja hyväksymistä varten tarvittavat tiedot ja juuri jäsenvaltion asiana on siten esittää tarkat ja täydelliset todisteet tarkastustensa tai ilmoittamiensa lukujen todenmukaisuudesta ja tarvittaessa komission toteamusten virheellisyydestä.(28)
28. Käsitykseni mukaan tätä oikeuskäytäntöä sovelletaan yhtäläisesti kaikkiin jäsenvaltioihin, sillä yhteisön oikeuden yhdenmukainen soveltaminen on perusvaatimus.(29)
29. Toisin kuin Saksan hallitus esittää, komissio ei edellä todetun perusteella ollut velvollinen ryhtymään kyseisen jäsenvaltion suorittamien tarkastusten tehokkuuden selvittämiseksi perusteellisempiin ja laajempiin tutkimuksiin paikalla tapahtuvin systemaattisin tarkastuksin kaikissa osavaltioissa. Tämän näyttövelvollisuuden ei voida katsoa johtuvan vaatimuksesta esittää todisteita, jotka voisivat oikeuttaa vakavan ja perustellun epäilyksen tässä asiassa. Sellainen näyttövelvollisuus olisi nimittäin käytännössä/tosiasiassa mahdoton täyttää. Se saattaisi tehdä tyhjäksi asetuksessa N:o 729/70 EMOTR:sta rahoitettavien toimien valvonnasta säädetyn järjestelmän sisäisen rakenteen.
30. Riidanalaista päätöstä ei sen vuoksi voida asettaa kyseenalaiseksi yksinomaan sillä perusteella, että komissio olisi joissakin osavaltioissa jättänyt suorittamatta paikalla tehtäviä tarkastuksia niiden harjoittaman valvonnan tosiasiallisen toteuttamisen ja luotettavuuden selvittämiseksi.
31. Muutoin haluaisin huomauttaa, että komissiolla oli joka tapauksessa hyviä syitä epäillä kyseisten tarkastusten asianmukaisuutta ja tehokkuutta. Siksi se tekikin itse paikalla tarkastuksia useissa osavaltioissa selvittääkseen, kuinka Saksan viranomaiset valvoivat emolehmiksi väitettyjen lehmien todellista ikää, eikä tyytynyt vain asiakirjojen vaihtoon. Useat paikalla tehdyt toteamukset, joiden tuloksia kantaja ei kiistä, väistämättä herättivät komissiossa – kun otetaan huomioon todettujen puutteellisuuksien samankaltaisuus – vakavan ja perustellun epäilyksen Saksan viranomaisten tässä kysymyksessä muissa osavaltioissa suorittamien tarkastusten tehokkuudesta.
32. Eroavaisuudet, joita näyttäisi esiintyvän kaikkien osavaltioiden välillä valvonnan toteuttamisessa ja valvontamenetelmissä, huolestuttivat komissiota nimenomaan siksi, että näistä eroavaisuuksista huolimatta saatiin kolmessa osavaltiossa paikalla tehdyistä tarkastuksista poikkeuksetta varsin vertailukelpoisia tuloksia.
33. Tämän lisäksi komission epäilyksiä kaikissa näissä osavaltioissa esiintyvän tilanteen suhteen vain lisäsi se, ettei sille sen kehotuksesta huolimatta toimitettu useita sellaisia osavaltioita koskevia lisätietoja, joissa se ei itse ollut tehnyt paikalla tarkastuksia.(30)
34. Edellä esitetyn nojalla on hylättävä tämä ensimmäinen, todistelua koskevien sääntöjen noudattamatta jättämistä koskeva kanneperuste.
B Toinen kanneperuste, joka koskee luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista
35. Tässä kanneperusteessaan Saksan liittotasavalta esittää pääosin, että komissio olisi loukannut luottamuksensuojan periaatetta muuttamalla yllättäen aiempaa käytäntöään kiinteämääräisen korjauksen soveltamisessa EMOTR:n tilien tarkastamisen ja hyväksymisen yhteydessä.(31)
36. Mielestäni tuo ei ole perusteltu väite. Asiakirjoista käy nimittäin ilmi, ettei tämä menettely, jossa rahoitusta koskevat korjaukset kohdistetaan kaikkiin osavaltioihin, ollut uusi, sillä komissio oli jo soveltanut sitä joihinkin sellaisiin jäsenvaltioihin, jotka ovat liittovaltioita tai sen kaltaisia, kuten Italian tapauksessa.(32)
37. Lisäksi komissio on tarkoin täsmentänyt edellä mainitussa Belle II ‑selvityksessään vuonna 1997, että korjauksen rajoittaminen tietyllä alueella tai tietyssä departementissa suoritettuihin menoihin voi yleensä tulla kyseeseen ainoastaan silloin kun on syytä olettaa laiminlyönnin rajoittuvan siihen, ettei kyseinen jäsenvaltio ole soveltanut käyttöön ottamaansa valvontajärjestelmää nimenomaan kyseisellä alueella tai kyseisessä departementissa. Jos tällaisesta ei ole selkeää näyttöä, korjausta on määräysten mukaan sovellettava kaikkiin kyseisen valvontajärjestelmän alaisiin menoihin, toisin sanoen kaikkien kansallisten viranomaisten kyseisellä alalla suorittamiin menoihin.(33)
38. Nämä vuonna 1997 laaditut suuntaviivat noudattelevat todistustaakan jakautumista koskevaa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, sillä kyseisen laiminlyönnin rajaamisen puolesta puhuvien todisteiden puuttuminen vastaa täsmälleen sellaista tilannetta, jossa komissiolla on vakavia ja perusteltuja epäilyksiä valvonnan tehokkuuden suhteen asianomaisen jäsenvaltion koko alueella.
39. Näin ollen komission toiminnan ei voida katsoa herättäneen Saksan viranomaisissa perusteltuja toiveita kyseistä rahoitusta koskevien korjausten välttämättömästä rajaamisesta yksinomaan niissä osavaltioissa suoritettuihin menoihin, joissa tarkastuksia tehtiin paikalla.
40. Näin ollen tämä toinen kanneperuste on hylättävä.
C Kolmas kanneperuste, joka koskee EY 10 artiklan rikkomista
41. Tässä kolmannessa kanneperusteessa Saksan liittotasavalta väittää, ettei komissio ole ottanut huomioon maan liittovaltiorakennetta, joka koostuu autonomisista osavaltioista, ulottaessaan kiistanalaisen rahoitusta koskevan korjauksen myös sellaisiin osavaltioihin, joissa se ei itse ollut tehnyt tarkastuksia. Saksan mukaan tuo menettely on vastoin EY 10 artiklasta johtuvaa periaatetta, jonka mukaan yhteisön toimielimet tekevät lojaalia yhteistyötä jäsenvaltioiden kanssa.
42. Käsitykseni mukaan tuo väite on paikkansapitämätön.
43. Ensinnäkin minusta on vaikeata uskoa, että komissio olisi voinut toimia Saksan viranomaisten suhteen lojaalin yhteistyön periaatteen vastaisesti, sillä se on nähdäkseni noudattanut todistustaakan jakautumista koskevaa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä eikä ole rikkonut kyseisten viranomaisten luottamuksensuojaa.
44. Lisäksi tämä Saksan hallituksen näkökanta näyttäisi olevan vastoin oikeuskäytännön alalla esiintyvää merkittävää suuntausta kohti sitä, että yhteisön oikeudessa tunnustettaisiin kansainvälisessä oikeudessa yleisesti tunnettu valtiollisen yhtenäisyyden käsite. Tästä oikeuskäytännön alalla esiintyvästä suuntauksesta on lukuisia merkittäviä esimerkkejä.
45. Ensimmäinen esimerkki löytyy EMOTR:n tilien tarkastamisen ja hyväksymisen alalta. Yhteisöjen tuomioistuin nimittäin katsoi edellä mainitussa, 12.6.1990 antamassaan tuomiossa, Saksa vastaan komissio, että jäsenvaltioiden kaikkien viranomaisten tehtävänä on – oli sitten kyse keskushallintoviranomaisista, liittoviranomaisista tai muista aluehallintoviranomaisista – varmistaa yhteisön sääntöjen noudattaminen omalla toimivalta-alallaan, eikä komission asiana sitä vastoin ole lausua siitä, miten toimivalta jakautuu kunkin jäsenvaltion institutionaalisten sääntöjen mukaisesti, eikä siitä, mitkä velvoitteet saattavat kuulua liittotasavallan viranomaisille ja mitkä taas osavaltioiden viranomaisille.(34) Yhteisöjen tuomioistuin totesi lopuksi, että komissio voi ainoastaan tarkastaa, onko kansallisen oikeusjärjestyksen mukaan perustettujen valvonta- ja tarkastustoimenpiteiden kokonaisuus riittävän tehokas yhteisön sääntöjen asianmukaiseksi soveltamiseksi.(35)
46. Nuo täsmennykset liittyivät ongelmanasetteluun, joka erosi olennaisesti nyt käsillä olevasta kysymyksestä. Komissio nimittäin oli käyttänyt riidanalaisen päätöksensä perustana toisaalta sitä, etteivät Saksan liittoviranomaiset olleet antaneet osavaltioille tarkkoja ohjeita valvonnan luonteesta ja tiheydestä, ja toisaalta sitä, etteivät osavaltiot olleet määritelleet ja soveltaneet asianmukaisia valvontatoimia. Toisin kuin nyt käsillä olevassa tapauksessa, kyse ei tuolloin siis ollut siitä, oliko komissiolla oikeus ekstrapoloida tietyissä osavaltioissa tekemänsä toteamukset myös muihin osavaltioihin.
47. Tässä oikeuskäytännössä on kuitenkin tietty kiinnostava piirre. Se nimittäin perustuu periaatteeseen, jonka mukaan sitä, kuinka jokin jäsenvaltio noudattaa yhteisön oikeussääntöjä, on arvioitava suhteessa tuon jäsenvaltion käyttäytymiseen kokonaisuudessaan eli yhtenäisenä, riippumatta sisäisen toimivallan jakautumisesta tuon valtion muodostavien eri viranomaisten kesken. Tämän oikeuskäytännön mukaisesti voidaan siis katsoa, ettei komission pidä puuttua jäsenvaltion sisäisen toimivallan jakautumiseen tarkastamalla, ovatko kaikki sen muodostavat viranomaiset yksittäin tarkasteltuna tai jotkin tietyt niistä noudattaneet toimivalta-alallaan yhteisön oikeussääntöjä.
48. Käänteisesti voidaan huomauttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jäsenvaltio ei voi sisäisen oikeusjärjestyksensä tilaan, mukaan lukien valtiosäännöstä johtuviin seikkoihin, vetoamalla perustella sitä, ettei se ole noudattanut yhteisön oikeuden mukaisia velvoitteitaan, ja vapautua siten jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä kaikesta vastuusta tältä osin.(36) Tämän oikeuskäytännön nojalla voidaan katsoa, että jäsenvaltio ei voi välttyä tietyn täysimääräisen korjauksen soveltamiselta EMOTR:n tilien tarkastamisen ja hyväksymisen yhteydessä sillä perusteella, että kyseisen jäsenvaltion liittovaltiorakenne olisi esteenä joissain paikallishallintoyksiköissä itse paikalla todettujen puutteellisuuksien ekstrapoloimiselle muihin paikallishallintoyksiköihin, joissa tarkastuksia ei ole tehty.
49. Samoin voidaan viitata asiassa Brasserie du pêcheur ja Factortame ym. 5.3.1996 annettuun tuomioon,(37) joka koski jäsenvaltioiden vastuuta yhteisön oikeuden rikkomisesta. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi tuomiossaan, että yhteisön oikeusjärjestyksessä käsitellään yhteisön oikeussäännön rikkomisesta vastuussa olevaa jäsenvaltiota kokonaisuutena, olipa vahingon aiheuttaneeseen rikkomiseen syyllistynyt lainsäätäjä, tuomiovallan käyttäjä tai toimeenpanovallan käyttäjä.(38) Yhteisöjen tuomioistuin totesi lopuksi, että se seikka, että väitetty jäsenyysvelvoitteiden laiminlyönti on jäsenvaltion sisäisten oikeusnormien perusteella kansallisen lainsäätäjän aiheuttama, ei vapauta kyseistä jäsenvaltiota vastuusta.(39)
50. Kaikki nämä oikeuskäytännön esimerkit noudattelevat samaa periaatetta, jonka mukaan jäsenvaltion tilannetta yhteisön oikeussääntöjen noudattamisessa arvioidaan kokonaisuutena, valtiollisen yhtenäisyyden perinteisen säännön mukaisesti eli ottamatta huomioon jäsenvaltion sisäisen toimivallan jakautumista, jolloin ei ole tarpeen tehdä eroa sen mukaan, onko kyseinen jäsenvaltio liittovaltio tai onko sillä keskitetty hallinto.
51. Vedoten näihin oikeuskäytännössä esiintyviin tapauksiin yhteisöjen tuomioistuin hylännee kolmannen, EY 10 artiklan rikkomista koskevan kanneperusteen.
IV Ratkaisuehdotus
52. Edellä esitetyn perusteella ehdotan seuraavaa:
1) Kanne hylätään.
2) Saksan liittotasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1) .
(2)
–	EYVL L 200, s. 28.
(3)
–	EYVL L 94, s. 13.
(4)
–	EYVL L 125, s. 1.
(5)
–	Muutetun asetuksen N:o 729/70
1 artiklan 2 kohdan b alakohta ja 3 artiklan 1 kohta.
(6)
–	Ks. edellä alaviitteessä 5 mainitun muutetun asetuksen 4 artiklan 5 kohta.
(7)
–	Ks. edellä alaviitteessä 5 mainitun muutetun asetuksen 4 artiklan 1 kohta.
(8)
–	Ks. edellä alaviitteessä 5 mainitun muutetun asetuksen 8 artiklan 1 kohta.
(9)
–	Muutetun asetuksen N:o 729/70
5 artiklan 1 kohdan b alakohta.
(10)
–	Ks. edellä alaviitteessä 9 mainitun muutetun asetuksen 5 artiklan 2 kohdan b alakohta.
(11)
–	Ks. edellä alaviitteessä 9 mainitun muutetun asetuksen 5 artiklan 2 kohdan c alakohta ja 9 artikla.
(12)
–	Ks. edellä alaviitteessä 9 mainitun muutetun asetuksen 5 artiklan 2 kohdan c alakohta.
(13)
–	Nämä kiinteämääräiset korjaukset voivat olla 2, 5, 10, 25 tai jopa 100 prosenttia ilmoitetuista menoista. Ks. komission vuonna 1997 määrittelemät suuntaviivat EMOTR:n tukiosaston tilien tarkastamisesta ja hyväksymisestä tehtävän päätöksen valmistelemisen yhteydessä laskettavista taloudellisista vaikutuksista (asiak. VI/5330/97, 23.12.1997, jäljempänä Belle II -selvitys, s. 9–12).
(14)
–	Asetuksen N:o 1287/95
5 artiklan 2 kohta.
(15)
–	EYVL L 148, s. 24.
(16)
–	EYVL L 215, s. 49.
(17)
–	Asetuksen N:o 2066/92
4 d artiklan 1 kohta.
(18)
–	Asetuksessa (ETY) N:o 805/68 säädettyjen palkkiojärjestelmien soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja asetusten (ETY) N:o 1244/82 ja (ETY) N:o 714/89 kumoamisesta 23 päivänä joulukuuta 1992 annettu asetus (EYVL L 391, s. 20).
(19)
–	Ks. 31.8.1999 päivätty kirje.
(20)
–	Idem.
(21)
–	Idem.
(22)
–	Toimitetut tiedot koskevat seuraavia osavaltioita: Sachsen, Thüringen, Mecklenburg-Vorpommern, Hessen ja Saarland.
(23)
–	Ks. esim. asia C-281/89, Italia v. komissio, tuomio 19.2.1991 (Kok. 1991, s. I-347, 19 kohta); asia C-55/91, Italia v. komissio, tuomio 6.10.1993 (Kok. 1993, s. I-4813, 13 kohta) ja asia C-253/97, Italia v. komissio, tuomio 28.10.1999 (Kok. 1999, s. I-7529, 6 kohta).
(24)
–	Ks. esim. asia C-8/88, Saksa v. komissio, tuomio 12.6.1990 (Kok. 1990, s. I-2321, 23 kohta); asia C-278/98, Alankomaat v. komissio, tuomio 6.3.2001 (Kok. 2001, s. I-1501, 39 kohta) ja asia C-349/97, Espanja v. komissio, tuomio 8.5.2003 (46 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(25)
–	Ks. esim. asia C-48/91, Alankomaat v. komissio, tuomio 10.11.1993 (Kok. 1993, s. I-5611, 17 kohta); asia C-54/95, Saksa v. komissio, tuomio 21.1.1999 (Kok. 1999, s. I-35, 35 kohta); asia C-28/94, Alankomaat v. komissio, tuomio 22.4.1999 (Kok. 1999, s. I-1973, 40 kohta); em. asia Alankomaat v. komissio, tuomio 6.3.2001 (40 kohta); asia C-263/98, Belgia v. komissio, tuomio 20.9.2001 (Kok. 2001, s. I-6063, 36 kohta) ja em. asia Espanja v. komissio, tuomio 8.5.2003 (47 kohta).
(26)
–	Ks. esim. asia C-347/85, Yhdistynyt kuningaskunta v. komissio, tuomio 24.3.1998 (Kok. 1998, s. I-1749, 14 kohta) ja em. asiat Alankomaat v. komissio, tuomio 10.11.1993 (16 kohta) ja Belgia v. komissio, tuomio 20.9.2001 (36 kohta).
(27)
–	Ks. em. asiat Italia v. komissio, tuomio 28.10.1999 (7 kohta) ja Espanja v. komissio, tuomio 8.5.2003 (48 kohta).
(28)
–	Ks. esim. em. asia Alankomaat v. komissio, tuomio 10.11.1993 (17 kohta); em. asia Saksa v. komissio, tuomio 21.1.1999 (35 kohta); asia C-59/97, Italia v. komissio, tuomio 18.3.1999 (Kok. 1999, s. I-1683, 55 kohta); em. asia Alankomaat v. komissio, tuomio 6.3.2001 (41 kohta); em. asia Belgia v. komissio (37 kohta); asia C-118/99, Ranska v. komissio, tuomio 24.1.2002 (Kok. 2002, s. I-747, 37 kohta) ja em. asia Espanja v. komissio, tuomio 8.5.2003 (49 kohta).
(29)
–	Ks. tästä yhteisön oikeusjärjestyksen perusvaatimuksesta esim. yhdistetyt asiat C-143/88 ja C-92/89, Süderdithmarschen ja Zuckerfabrik Soest, tuomio 21.2.1991 (Kok. 1991, s. I-415, Kok. Ep. XI, s. I-29, 26 kohta).
(30)
–	Ks. päätelmien 13 kohta.
(31)
–	Jäsenvaltioiden luottamuksensuojan periaatteen soveltamisesta EMOTR:n tilien tarkastamisen ja hyväksymisen yhteydessä ks. esim. em. asia Italia v. komissio, tuomio 6.10.1993 (67 kohta); asia C-373/99, Kreikka v. komissio, tuomio 6.12.2001 (Kok. 2001, s. I-9619, 56 kohta) sekä julkisasiamies Ruiz-Jarabon asiassa C-49/94, tuomio 14.9.1995 (Kok. 1995, s. I-2683), esittämän ratkaisuehdotuksen 30–32 kohta.
(32)
–	Ks. em. asia, Italia v. komissio, tuomio 6.10.1993, 18 kohta, sekä julkisasiamies Van Gervenin tuossa asiassa esittämän ratkaisuehdotuksen 19 kohta. Kyseisessä asiassa komissio oli ulottanut muilla alueilla tekemiensä tarkastusten tulokset alueisiin, joilla se ei ollut itse tehnyt paikalla tarkastuksia.
(33)
–	Belle II -selvityksen s. 12, viimeinen kappale. Selvityksessä käytetyt sanamuodot, joita hyödynnettiin tätä riidanalaista päätöstä laadittaessa, eroavat selkeästi 1.6.1993 laaditusta ns. Belle I -selvityksen tekstistä, jonka mukaan kiinteämääräisiä korjauksia sovelletaan vain asianomaiseen menosektoriin sillä hallintoalueella tai -vyöhykkeellä, jolla laiminlyönnit on todettu, ellei esitetä näyttöä siitä, että samanlainen laiminlyönti esiintyy myös muilla hallintoalueilla tai asianomaisen jäsenvaltion koko alueella (asiak. VI/216/93, liite 2, s. 3, kohta 4).
(34)
–	13 kohta.
(35)
–	Idem.
(36)
–	Ks. esim. asia C-33/90, komissio v. Italia, tuomio 13.12.1991 (Kok. 1991, s. I-5987, 24 kohta); asia C-301/95, komissio v. Saksa, tuomio 22.10.1998 (Kok. 1998, s. I-6135, 21–23 kohta); asia C-274/98, komissio v. Espanja, tuomio 13.4.2000 (Kok. 2000, s. I-2823, 19 ja 20 kohta) ja asia C-212/99, komissio v. Italia, tuomio 26.6.2001 (Kok. 2001, s. I-4923, 34 ja 35 kohta).
(37)
–	Yhdistetyt asiat C-46/93 ja C-48/93 (Kok. 1996, s. I-1029).
(38)
–	34 kohta. Ks. myös vireillä olevassa asiassa C-224/01, Köbler, esittämäni ratkaisuehdotuksen 44–47 kohta sekä julkisasiamies Geelhoedin vireillä olevassa asiassa C-129/00, komissio v. Italia, esittämän ratkaisuehdotuksen 50–55 kohta.
(39)
–	35 kohta.