62022CJ0593
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kahdeksas jaosto)
6 päivänä heinäkuuta 2023 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Kuluttajansuoja – Direktiivi 93/13/ETY – Kuluttajasopimusten kohtuuttomat ehdot – Soveltamisala – 1 artiklan 2 kohta – Sopimusehtojen, joissa heijastuvat pakottavat lait tai asetukset, jääminen soveltamisalan ulkopuolelle – Valuuttamääräinen luottosopimus – Valuuttakurssiriskiä koskevat sopimusehdot – Olettama lain sisällön tuntemisesta
Asiassa C‑593/22,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Tribunalul Specializat Cluj (Clujin erityistuomioistuin, Romania) on esittänyt 23.5.2022 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 12.9.2022, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
FS ja
WU
vastaan
First Bank SA,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. Safjan sekä tuomarit N. Piçarra ja N. Jääskinen (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: G. Pitruzzella,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
First Bank SA, edustajinaan D. Barbu ja R. Muraru, avocați,
–
Romanian hallitus, asiamiehinään M. Chicu, E. Gane ja O.-C. Ichim,
–
Portugalin hallitus, asiamiehinään P. Barros da Costa, A. Cunha, I. Gameiro ja L. Medeiros,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään A. Boitos ja N. Ruiz García,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (EYVL 1993, L 95, s. 29) 1 artiklan 2 kohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä FS ja WU ja toisaalta First Bank SA ja jossa on kyse sopimusehdon kohtuuttomuuden toteamisesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Direktiivin 93/13 johdanto-osan 13. perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”jäsenvaltioiden lakien ja asetusten, joissa suoraan tai välillisesti vahvistetaan kuluttajasopimusten ehdot, osalta oletetaan, että ne eivät sisällä kohtuuttomia ehtoja; tämän vuoksi ei ole tarpeen saattaa tämän direktiivin säännöksiä koskemaan ehtoja, joissa heijastuvat pakolliset lait tai asetukset, tai niiden kansainvälisten sopimusten, joissa jäsenvaltiot ja yhteisö ovat osallisina, periaatteet tai määräykset; tässä suhteessa 1 artiklan 2 kohdan ilmaisu ’pakolliset lait ja asetukset’ kattaa myös ne säännöt, joita lain mukaan sovelletaan sopimuspuolten välillä silloin, kun muusta järjestelystä ei ole sovittu”.
4
Tämän direktiivin 1 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin säännökset eivät koske pakollisia lakeja tai asetuksia heijastavia sopimusehtoja eikä kansainvälisten sopimusten, joissa jäsenvaltiot ja yhteisö ovat osallisina, määräyksiä tai periaatteita, varsinkaan liikenteen alalla.”
Romanian oikeus
5
Siviilikoodeksin (Codul civil) 970 §:ssä, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä aiempi siviilikoodeksi), säädettiin seuraavaa:
”Sopimukset on täytettävä lojaliteettiperiaatetta noudattaen.
Sopimukset eivät velvoita ainoastaan siihen, mitä määrätään sopimuksessa nimenomaisesti, vaan kaikkiin niihin luonnostaan kohtuuden, käytännön tai lain mukaisesti kuuluviin seurauksiin.”
6
Aiemman siviilikoodeksin 1578 §:ssä säädettiin seuraavaa:
”Rahamääräiseen lainaan perustuva velvoite on aina sama nimellinen rahamäärä, joka on ilmaistu sopimuksessa.
Jos valuutan arvo nousee tai laskee ennen maksun eräpäivää, velallisen on maksettava lainaamansa nimellinen rahamäärä, ja takaisinmaksu on suoritettava vain maksuhetkellä voimassa olevan valuuttakurssin mukaisesti.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
7
Pääasian kantajat tekivät kuluttajina 17.8.2007 Piraeus Bank Romania SA:n, josta on sittemmin tullut First Bank, kanssa sopimuksen luotosta, jonka määrä oli 78180 Sveitsin frangia (CHF) (n. 78500 euroa).
8
Luottosopimuksen 6.3 artiklan ensimmäiseen virkkeeseen sisältyvän ehdon mukaan pääasian kantajat olivat velvollisia tallettamaan takaisinmaksuun tarvittavan summan eräpäivään mennessä First Bankiin avatulle käyttötilille luoton takaisinmaksusuunnitelmassa ilmoitetussa valuutassa.
9
Pääasian kantajat nostivat kanteen Judecătoria Cluj-Napocassa (Cluj-Napocan ensimmäisen asteen tuomioistuin, Romania) ja vaativat yhtäältä toteamaan kohtuuttomiksi ja pätemättömiksi luottosopimuksen ehdot, joiden nojalla he vastaavat valuuttakurssiriskistä. Toisaalta he vaativat palauttamaan sopimustasapainon velvoittamalla First Bankin laskemaan ja perimään lyhennykset, korot ja komissiot sillä Sveitsin frangin ja Romanian leun vaihtokurssilla, jonka Banca Națională a României (Romanian valtionpankki) julkaisi sopimuksen tekopäivänä, sekä takautuvasti että tulevaisuudessa, kunnes koko luotto on maksettu takaisin, ja palauttamaan liikaa maksetut summat.
10
Kyseinen tuomioistuin hylkäsi kanteen 31.1.2018 antamallaan tuomiolla. Todettuaan, että pääasian kantajat riitauttavat heitä valuuttakurssiriskiltä suojaavan sopimusehdon puuttumisen sopimuksesta, se totesi, velvollisuus maksaa laina takaisin siinä valuutassa, jossa se on myönnetty, heijastaa aiemman siviililain 1578 §:ssä vahvistettua rahanominalismin periaatetta, joten pääasian kantajat eivät voineet vedota siihen, että he eivät tienneet tämän itse laista johtuvan velvollisuuden vaikutuksista.
11
Pääasian kantajat valittivat tästä tuomiosta Tribunalul Specializat Clujiin (Clujin erityistuomioistuin, Romania), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, ja väittivät, että ensimmäisen asteen tuomioistuin on soveltanut virheellisesti aiemman siviilikoodeksin 1578 §:ssä säädettyä rahan nimellisarvon periaatetta ja että First Bank ei ole noudattanut velvollisuuttaan antaa valuuttakurssiriskiä koskevia tietoja.
12
First Bank puolestaan väittää, että pääasiassa kyseessä oleva ehto heijastaa aiemman siviilikoodeksin 1578 §:ää, joka on tämän koodeksin 970 §:n 2 momentin mukaan Romanian oikeuden pakottava säännös. Koska kyseinen ehto ei siis kuulu direktiivin 93/13 soveltamisalaan, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti jättänyt tarkastamatta sen mahdollisen kohtuuttomuuden sen kansallisen säännöksen mukaisesti, jolla direktiivin 1 artiklan 2 kohta saatettiin osaksi kansallista oikeusjärjestystä.
13
Kansallinen tuomioistuin tiedustelee, miten direktiivin 93/13 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua ilmaisua ”sopimusehto, joka heijastaa lainsäädännön säännöksiä” ja erityisesti siihen sisältyvää verbiä ”heijastaa” on tulkittava.
14
Se tiedustelee, onko nyt käsiteltävässä asiassa se seikka, että pääasiassa kyseessä olevassa sopimusehdossa ei ole mitään viittausta aiemman siviilikoodeksin 1578 §:ään tai rahan nimellisarvon periaatteeseen eikä siinä toisteta kyseisen pykälän sisältöä sanatarkasti tai toisenlaista sanamuotoa käyttämällä, esteenä sille, että tämän ehdon voitaisiin katsoa ”heijastavan” mainittua pykälää.
15
Tältä osin se pohtii erityisesti sitä, onko kuluttajan kyettävä ymmärtämään kyseisen sopimusehdon perusteella tai lukiessaan sen yhdessä muiden sopimusehtojen kanssa hänelle aiheutuvat seuraukset ilman, että hänen on tutustuttava kansalliseen lainsäädäntöön, jota ei ole nimenomaisesti tai implisiittisesti mainittu elinkeinonharjoittajan kanssa tehdyssä sopimuksessa.
16
Lopuksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että tähän kysymykseen ei voida vastata unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella. Asioissa, jotka johtivat 9.7.2020 annettuun tuomioon Banca Transilvania (C‑81/19, EU:C:2020:532) ja 14.10.2021 annettuun määräykseen NSV ja NM (C‑87/21, ei julkaistu, EU:C:2021:860), joissa oli myös kyse aiemman siviilikoodeksin 1578 §:stä, ennakkoratkaisua pyytäneet tuomioistuimet ja unionin tuomioistuin tukeutuivat olettamaan, jonka mukaan sopimusehto, jonka väitettyyn kohtuuttomuuteen vedottiin, heijastaa kansallisen oikeuden tahdonvaltaista säännöstä. Tuomio Trapeza Peiraios (C‑243/20, EU:C:2021:1045), joka annettiin 21.12.2021, puolestaan koski asiaa, jossa kuluttajan riitauttamassa ehdossa esitettiin toisenlaisessa sanamuodossa Kreikan siviilikoodeksin 291 §.
17
Tässä tilanteessa Tribunalul Specializat Cluj on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko direktiivin 93/13 1 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että
a)
’pakollisia lakeja tai asetuksia heijastavassa sopimusehdossa’ on toistettava, kokonaan tai osittain, vastaava asiaa koskevassa pakottavassa laissa tai asetuksessa tarkoitettu oikeussääntö,
tai siten, että
b)
’pakollisia lakeja tai asetuksia heijastavan sopimusehdon’ on sisällettävä nimenomainen viittaus vastaavaan asiaa koskevassa pakottavassa laissa tai asetuksessa tarkoitettuun oikeussääntöön,
vai sitä vastoin siten, että
c)
direktiivin 93/13 1 artiklan 2 kohdan mukaisen, sopimusehdon kohtuuttomuuden arvioinnista tehtävän poikkeuksen soveltamiseksi riittää, että sovelletaan siviilioikeuden yleistä sääntöä, jonka mukaan lailla täydennetään sopimuksia, vaikka asiaa koskevassa pakottavassa laissa tarkoitettua oikeussääntöä ei lainkaan mainittaisi tai siihen ei erityisesti viitattaisi?
2)
Onko direktiivin 93/13 1 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että kuluttajansuojan erityisessä oikeudellisessa järjestelmässä on liioiteltua katsoa, että kuluttaja olisi velvollinen tuntemaan kaikkien sopimuksessa heijastuvien pakottavassa laissa tarkoitettujen oikeusääntöjen sisällön, kun elinkeinonharjoittaja ei ole ennakkoon tiedottanut kuluttajaa näistä seikoista?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
18
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 93/13 1 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan väliseen luottosopimukseen sisältyvässä ehdossa on kokonaan tai osittain toistettava vastaava kansallisen oikeuden lain tai asetuksen pakottava säännös tai siinä on ainakin viitattava nimenomaisesti tällaiseen säännökseen, jotta se jäisi direktiivin 93/13 soveltamisalan ulkopuolelle 1 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
19
Aluksi on korostettava, että direktiivin 93/13 1 artiklan 2 kohdassa suljetaan direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle ehdot, ”jotka heijastavat” muun muassa pakollisia lakeja tai asetuksia.
20
Kun lisäksi otetaan huomioon tällä direktiivillä tavoiteltu kuluttajien suojaamisen tavoite, sen 1 artiklan 2 kohdassa säädettyä poikkeusta on tulkittava suppeasti (tuomio 21.12.2021, Trapeza Peiraios, C‑243/20, EU:C:2021:1045, 37 kohta).
21
Yhtäältä ilmaisusta ”pakolliset lait ja asetukset” on todettava, että vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että tämä ilmaisu kattaa mainitun direktiivin johdanto-osan 13. perustelukappaleen valossa sekä kansallisen oikeuden säännökset, joita sovelletaan sopimuspuolten välillä niiden tahdosta riippumatta, että säännökset, jotka ovat dispositiivisia eli joita sovelletaan suoraan silloin, kun sopimuspuolten välillä ei ole sovittu muusta järjestelystä (tuomio 21.12.2021, Trapeza Peiraios, C‑243/20, EU:C:2021:1045, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
22
Toisaalta siitä, heijastaako sopimusehto direktiivin 93/13 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla tällaista kansallisen oikeuden pakottavaa lakia tai asetusta, on muistutettava, että direktiivin 93/13 tästä säännöksestä ilmenevä direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jääminen on perusteltua sen vuoksi, että voidaan lähtökohtaisesti olettaa, että kansallinen lainsäätäjä on asettanut tasapainoon tiettyjen sopimusten osapuolten kaikki oikeudet ja velvollisuudet, ja tämän tasapainon unionin lainsäätäjä on nimenomaisesti pyrkinyt säilyttämään. Lisäksi se, että tällainen tasapaino on vahvistettu, ei ole edellytys tämän 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun poissulkemisen soveltamiselle vaan oikeutus tällaiselle poissulkemiselle (tuomio 21.12.2021, Trapeza Peiraios, C‑243/20, EU:C:2021:1045, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
23
Tästä näkökulmasta sopimusehdon, joka heijastaa sellaista kansallisen oikeuden lain tai asetuksen säännöstä, jota ei voida soveltaa kyseessä olevaan sopimuspuolten tekemään sopimukseen, tai jossa pelkästään viitataan yleisesti tällaisesta ehdosta riippumatta sovellettaviin lain säännöksiin, ei voida katsoa heijastavan direktiivin 93/13 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua pakottavaa säännöstä (ks. vastaavasti tuomio 21.3.2013, RWE Vertrieb, C‑92/11, EU:C:2013:180, 30 kohta ja tuomio 3.4.2019, Aqua Med, C‑266/18, EU:C:2019:282, 35–38 kohta).
24
Direktiivin 93/13 1 artiklan 2 kohdassa säädetyn soveltamisalan ulkopuolelle jättämisen soveltamiseksi ei sitä vastoin voida edellyttää, että kyseinen sopimusehto vastaa muodoltaan täysin sitä kansallisen oikeuden lain tai asetuksen pakottavaa säännöstä, jota kyseisen ehdon oletetaan heijastavan. Tällainen tulkinta vaarantaisi viime kädessä soveltamisalan ulkopuolelle jättämisen tehokkaan vaikutuksen.
25
Jotta sopimusehto ”heijastaisi” direktiivin 93/13 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla lain tai asetuksen pakottavaa säännöstä, siinä on siis toistettava kyseiseen sopimukseen sovellettavan pakottavan säännöksen normatiivinen sisältö siten, että sen voidaan katsoa ilmaisevan konkreettisesti saman oikeussäännön kuin pakottava säännös. Näin on paitsi silloin, kun sopimusehto vastaa sanatarkasti pakottavaa säännöstä tai sisältää nimenomaisen viittauksen siihen, myös silloin, kun kyseinen ehto vastaa aineellisesti tätä pakottavaa säännöstä, vaikka sen sanamuoto on erilainen.
26
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tehtävä tarvittavat arvioinnit ottamalla huomioon muun muassa pääasiassa kyseessä olevan luottosopimuksen luonne, yleinen rakenne ja määräykset sekä sopimuksen oikeudellinen ja tosiasiallinen asiayhteys sen määrittämiseksi, heijastaako pääasiassa kyseessä oleva sopimusehto direktiivin 93/13 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla aiemman siviilikoodeksin 1578 §:ää.
27
Koska – kuten edellä 24 kohdassa on täsmennetty – tämän direktiivin 1 artiklan 2 kohdan sovellettavuus ei edellytä pääasiassa kyseessä olevan ehdon ja aiemman siviilikoodeksin 1578 §:n muodollista vastaavuutta sillä tavoin, että ehdossa olisi mainittava sanatarkasti tämä säännös tai että sen olisi sisällettävä nimenomainen viittaus tähän säännökseen, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava muun muassa, vastaavatko ehto ja 1578 § aineellisesti toisiaan sillä tavoin, että mainitun ehdon soveltaminen aiheuttaisi pääasian kantajille samanlaisen maksuvelvoitteen kuin velvoite, joka seuraisi mainitun 1578 §:n suorasta soveltamisesta pääasiassa kyseessä olevan sopimuksen yhteydessä.
28
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 93/13 1 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että tässä säännöksessä säädetyn direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jättämisen soveltamiseksi kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välillä tehtyyn luottosopimukseen sisältyvään ehtoon ei ole tarpeen, että kyseisessä ehdossa lainataan sanatarkasti vastaavaa kansallisen oikeuden lain tai asetuksen pakottavaa säännöstä tai viitataan siihen nimenomaisesti, vaan riittää, että se vastaa aineellisesti tätä pakottavaa säännöstä eli sillä on sama normatiivinen sisältö.
Toinen kysymys
29
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 93/13 1 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että kun määritetään, jääkö kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välillä tehtyyn luottosopimukseen sisältyvä ehto tämän säännöksen mukaisesti direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, merkitystä on sillä, että kuluttaja ei ole tiennyt, että tämä ehto heijastaa kansallisen oikeuden lain tai asetuksen pakottavaa säännöstä.
30
Direktiivin 93/13 1 artiklan 2 kohdan mukaisen poissulkemisen soveltaminen edellyttää kahden edellytyksen täyttymistä eli että kyseinen sopimusehto heijastaa lain tai asetuksen säännöstä ja että tämä säännös on pakottava (ks. vastaavasti määräys 14.10.2021, NSV ja NM, C‑87/21, ei julkaistu, EU:C:2021:860, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
31
Kuten komissio on kirjallisissa huomautuksissaan todennut, direktiivin 93/13 1 artiklan 2 kohdan soveltaminen on näin ollen objektiivista eikä siis riipu elinkeinonharjoittajan kuluttajalle antamista tiedoista eikä siitä, kuinka hyvin kuluttaja tuntee sovellettavat oikeussäännöt.
32
Lisäksi unionin tuomioistuin on jo todennut 1 artiklan 2 kohtaa tulkitessaan, että tämän säännöksen mukaista direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jättämistä sovelletaan, vaikka elinkeinonharjoittaja ei ole täyttänyt tiedonanto- ja avoimuusvelvoitettaan (ks. vastaavasti määräys 14.10.2021, NSV ja NM, C‑87/21, ei julkaistu, EU:C:2021:860, 42 kohta).
33
Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 93/13 1 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että kun määritetään, jääkö kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välillä tehtyyn luottosopimukseen sisältyvä ehto tämän säännöksen mukaisesti direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, merkitystä ei ole sillä, että kuluttaja ei ole tiennyt, että tämä ehto heijastaa kansallisen oikeuden lain tai asetuksen pakottavaa säännöstä.
Oikeudenkäyntikulut
34
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 1 artiklan 2 kohtaa
on tulkittava siten, että
tässä säännöksessä säädetyn direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jättämisen soveltamiseksi kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välillä tehtyyn luottosopimukseen sisältyvään ehtoon ei ole tarpeen, että kyseisessä ehdossa lainataan sanatarkasti vastaavaa kansallisen oikeuden lain tai asetuksen pakottavaa säännöstä tai viitataan siihen nimenomaisesti, vaan riittää, että se vastaa aineellisesti tätä pakottavaa säännöstä eli sillä on sama normatiivinen sisältö.
2)
Direktiivin 93/13/ETY 1 artiklan 2 kohtaa
on tulkittava siten, että
kun määritetään, jääkö kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välillä tehtyyn luottosopimukseen sisältyvä ehto tämän säännöksen mukaisesti direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, merkitystä ei ole sillä, että kuluttaja ei ole tiennyt, että tämä ehto heijastaa kansallisen oikeuden lain tai asetuksen pakottavaa säännöstä.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: romania.