62013CC0511_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Philips Lighting Poland SA(2) ja Philips Lighting BV(3) vaativat valituksessaan kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen tuomion Philips Lighting Poland ja Philips Lighting v. neuvosto,(4) jolla tämä hylkäsi niiden kanteen, jossa vaadittiin kumoamaan polkumyyntitullien käyttöönotosta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien integroitujen elektronisten pienloistelamppujen tuonnissa asetuksen (EY) N:o 384/96 11 artiklan 2 kohdan mukaisen, toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun johdosta ja toimenpiteiden laajentamisesta koskemaan Vietnamin sosialistisesta tasavallasta, Pakistanin islamilaisesta tasavallasta ja Filippiinien tasavallasta lähetettyjen samanlaisten tuotteiden tuontiin 15.10.2007 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1205/2007(5) siltä osin kuin se koski valittajia.
2. Unionin tuomioistuimella on käsiteltävässä asiassa mahdollisuus ottaa kantaa useisiin hankaliin oikeuskysymyksiin, joihin liittyy huomattavia intressejä. Sitä pyydetään lausumaan
– Euroopan unionin tuomioistuinten mahdollisuudesta hylätä kumoamiskanne lausumatta ensin asiavaltuuden puuttumiseen liittyvästä ehdottomasta prosessinedellytyksestä
– SEUT 263 artiklan ajallisesta soveltamisesta
– yhteisön tuottajan asiavaltuudesta polkumyyntiasetuksen kumoamiseen
– unionin toimielinten mahdollisuudesta jatkaa polkumyynnin vastaista menettelyä, kun sille tehdyn valituksen saama tuki on vähentynyt eikä se enää täytä säännöstössä asetettuja edustavuuden edellytyksiä, ja
– yhteisön tuotannonalan pääosan käsitteen määritelmästä vahingon määrittämistä varten.
3. Esitän tässä ratkaisuehdotuksessa, että unionin tuomioistuin hylkää tämän valituksen.
4. Kehotan unionin tuomioistuinta aivan aluksi tutkimaan viran puolesta, missä määrin valittajilla on asiavaltuus riidanalaisen asetuksen kumoamiseen.
5. Ehdotan, että unionin tuomioistuin tutkii tämän seikan SEUT 263 artiklan määräysten näkökulmasta, joita mielestäni sovelletaan ajallisesti käsiteltävään asiaan, vaikka käsiteltävä kanne nostettiin ennen Lissabonin sopimuksen voimaantuloa, minkä jälkeen esitän syyt, joiden vuoksi katson, että riidanalainen asetus koskee Philips Lightingia suoraan ja erikseen, minkä vuoksi se voi vaatia asetuksen kumoamista.
6. Tämän jälkeen esitän, mistä syystä unionin yleinen tuomioistuin ei mielestäni ole tehnyt oikeudellista virhettä katsoessaan, että unionin toimielimet saattoivat jatkaa tarkastelumenettelyä, vaikka tarkastelupyynnön tuki oli tutkimuksen aikana pudonnut alle säännöstössä vaaditun edustavuuden kynnyksen.
7. Tarkastelun päätteeksi totean, että vaikka unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen todetessaan, että polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22.12.1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96,(6) sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 21.12.2005 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2117/2005,(7) 4 artiklan 1 kohtaan sisältyvää yhteisön tuotannon pääosan käsitettä oli tulkittava siten, että siinä viitataan perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdassa mainittuun 25 prosentin vähimmäiskynnykseen tästä tuotannosta, se ei kuitenkaan ole tehnyt oikeudellista virhettä jättäessään soveltamatta myös kyseisessä säännöksessä mainittua 50 prosentin kynnystä samankaltaisten tuotteiden kokonaistuotannosta, sillä näitä kahta kynnystä, jotka on määritelty ainoastaan valituksen edustavuuden arviointia varten, ei sovelleta määriteltäessä yhteisön tuotannonalaa vahingon määrittämisen yhteydessä. Koska valittajat moittivat unionin yleistä tuomioistuinta ainoastaan siitä, ettei se ole soveltanut kumulatiivisesti näitä kahta kynnystä, mutta eivät väitä, että se olisi tehnyt ilmeisen arviointivirheen todetessaan, että yhteisön kokonaistuotannon pääosa voi muodostua ainoastaan sellaisen yhden yhteisön tuottajan tuotannosta, joka edustaa 48:aa prosenttia yhteisön tuotannosta, ehdotan, että unionin tuomioistuin katsoo valitusperusteiden olevan perusteettomia ja hylkää valituksen.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Perusasetus
8. Ne polkumyynnin vastaisten unionin toimenpiteiden soveltamista sääntelevät säännökset, jotka olivat voimassa pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan, sisältyivät perusasetukseen.
9. Perusasetuksen 3 artiklan, jonka otsikkona on ”Vahingon määritys”, 1 kohdassa säädettiin, että käsitteellä ”vahinko” tarkoitettiin, jollei toisin ilmoiteta, ”yhteisön tuotannonalalle aiheutunutta merkittävää vahinkoa, yhteisön tuotannonalaan kohdistuvaa merkittävän vahingon uhkaa tai merkittävää viivästystä yhteisön tuotannonalan perustamisessa”.
10. Perusasetuksen 4 artiklan, jonka otsikkona on ”Yhteisön tuotannonalan määritelmä”, 1 kohdassa säädettiin, että yhteisön tuotannonalalla tarkoitettiin ”samankaltaisten tuotteiden tuottajia yhteisössä kokonaisuutena tai niitä tuottajia, joiden yhteinen tuotanto muodostaa 5 artiklan 4 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä pääosan kyseisten tuotteiden koko yhteisön tuotannosta”.
11. Perusasetuksen 5 artiklassa säänneltiin valituksessa (ts. kantelussa) väitetyn polkumyynnin olemassaolon, määrän ja vaikutuksen määrittelyyn tarkoitettujen alkuperäisten tutkimusmenettelyiden aloittamista, ja siinä säädettiin seuraavaa:
”1. Jollei 6 kohdasta muuta johdu, tutkimus minkä tahansa väitetyn polkumyynnin olemassaolon, määrän ja vaikutuksen määrittelemiseksi voidaan panna vireille yhteisön tuotannonalan puolesta toimivan kenen tahansa luonnollisen henkilön tai minkä tahansa oikeushenkilön tai minkä tahansa yhteisön, jolla ei ole oikeushenkilöllisyyttä, tekemän kirjallisen valituksen perusteella.
– –
4. Tutkimus pannaan vireille 1 kohdan mukaisesti ainoastaan, jos samankaltaisen tuotteen yhteisön tuottajien esittämän valituksen saaman tuen tai vastustuksen perusteella vahvistetaan, että yhteisön tuotannonala on tehnyt valituksen tai että valitus on tehty sen puolesta. Valitus katsotaan yhteisön tuotannonalan tekemäksi tai sen puolesta tehdyksi, jos sitä tukevat ne yhteisön tuottajat, joiden yhteinen tuotanto on yli 50 prosenttia sen samankaltaisen tuotteen kokonaistuotannosta, jota tuottaa se osa yhteisön tuotannonalasta, joka joko tukee tai vastustaa valitusta. Tutkimusta ei kuitenkaan panna vireille, jos valitusta selvästi tukevat yhteisön tuottajat vastaavat alle 25 prosentista yhteisön tuotannonalan tuottaman samankaltaisen tuotteen kokonaistuotannosta.
– –”
12. Perusasetuksen 9 artiklassa, joka koski menettelyn päättämistä ilman toimenpiteitä tai lopullisten polkumyyntitullien käyttöön ottamista, säädettiin seuraavaa:
”1. Jos valitus peruutetaan, menettely voidaan päättää, paitsi jos päättäminen ei ole yhteisön edun mukaista.
– –
4. Jos tosiasioiden perusteella lopullisesti todetaan, että polkumyyntiä ja siitä aiheutunutta vahinkoa on olemassa, ja jos yhteisön etu vaatii toimintaa 21 artiklan mukaisesti, neuvosto ottaa käyttöön lopullisen polkumyyntitullin komission ehdotuksesta, jonka se on tehnyt neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan. – –
– –”
13. Perusasetuksen 11 artiklassa säädetään seuraavaa:
”– –
2. Polkumyyntitoimenpiteen voimassaolo päättyy viisi vuotta sen käyttöön ottamisen jälkeen tai viisi vuotta sen päivän jälkeen, jona viimeisimmän polkumyyntiä ja vahinkoa koskevan tarkastelun päätelmä tehtiin, ellei tarkastelussa todeta, että toimenpiteen voimassaolon päättyminen johtaisi todennäköisesti polkumyynnin ja vahingon jatkumiseen tai toistumiseen. Tarkastelu tehdään joko komission aloitteesta tai yhteisön tuottajien tekemästä tai niiden puolesta tehdystä valituksesta, ja toimenpide on voimassa tarkastelun tuloksia odotettaessa.
– –
5. Tämän asetuksen asianmukaisia säännöksiä, jotka koskevat tutkimusmenettelyjä ja tutkimuksen suorittamista, lukuun ottamatta niitä, jotka koskevat määräaikoja, sovelletaan kaikkiin 2, 3 ja 4 kohdan mukaisesti suoritettaviin tarkasteluihin – –
– –”
B Integroituja elektronisia pienloistelamppuja koskevat asetukset
14. European Lighting Companies Federationin 4.4.2000 tekemän valituksen johdosta aloitettiin tutkimus, jonka päätteeksi unioni hyväksyi Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien integroitujen elektronisten pienloistelamppujen tuontia koskevan lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta ja väliaikaisen polkumyyntitullin kantamisesta lopullisesti 16.7.2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1470/2001.(8)
15. Sen jälkeen, kun näiden tullien mahdollisesta kiertämisestä aloitettiin tutkimus, unioni hyväksyi puolestaan tiettyjen Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien integroitujen elektronisten pienloistelamppujen tuonnissa asetuksella (EY) N:o 1470/2001 käyttöön otettujen lopullisten polkumyyntitoimenpiteiden laajentamisesta koskemaan Vietnamin sosialistisesta tasavallasta, Pakistanin islamilaisesta tasavallasta ja Filippiinien tasavallasta lähetetyn saman tuotteen tuontia 6.6.2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 866/2005.(9)
16. Asetuksia N:o 1470/2001 ja N:o 866/2005 on tämän jälkeen muutettu 1.9.2006 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1322/2006.(10)
II Tosiseikat
17. Kun komissio oli julkaissut ilmoituksen asetuksella N:o 1470/2001 käyttöön otettujen toimenpiteiden voimassaolon päättymisestä, Community Federation of Lighting Industry of Compact Fluorescent Lamps Integrated esitti sille tarkastelupyynnön Osram GmbH:n(11) nimissä.
18. Komissio lähetti 12.6.2006 kyselylomakkeen neljälle integroitujen elektronisten pienloistelamppujen(12) yhteisön tuottajalle, jotka olivat GE Hungary Ipari és Kereskedelmi Zrt,(13) Osram, Philips Lighting ja SLI Sylvania Lighting International.(14) Osram ja GE Hungary ilmoittivat puoltavansa tarkastelumenettelyn aloittamista, Philips Poland ilmoitti vastustavansa sitä ja Sylvania ei vastannut kyselylomakkeeseen.
19. Komissio katsoi, että oli riittävästi näyttöä tarkastelumenettelyn aloittamiseksi, ja aloitti ajanjaksoa 1.7.2005–30.6.2006 koskevan tutkimuksen.
20. GE Hungary ilmoitti 26.11.2006 komissiolle, ettei se enää puoltanut kyseessä olevien polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden voimassaolon jatkamista, kun taas Sylvania ilmoitti 19.12.2006 komissiolle katsovansa, ettei polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden voimassaolon jatkaminen ollut yhteisön edun mukaista.
21. Komissio lähetti 10.7.2007 kirjeen, jossa se ilmoitti aikomuksestaan ehdottaa tarkastelun päättämistä. Komissio selitti kirjeessään, että vaikka tarkastelupyyntöä tuki tarkastelua aloitettaessa pääosa yhteisön tuottajista, sitä vastustavien tuottajien yhteenlaskettu tuotanto oli nyt hieman yli 50 prosenttia yhteisön kokonaistuotannosta. Se päätteli näin ollen, että polkumyynnin vastaiset toimenpiteet oli kumottava ja tarkastelumenettely päätettävä.
22. Philips Poland ja Community Federation of Lighting Industry of Compact Fluorescent Lamps Integrated esittivät kirjettä koskevat huomautuksensa, ensimmäinen 24.7.2007 ja jälkimmäinen 25.7.2007.
23. Komissio ilmoitti 31.8.2007 lähettämällään uudella kirjeellä osapuolille, joita asia koski, tulleensa siihen päätelmään, että oli yhteisön edun mukaista jatkaa kyseisten polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden soveltamista yhdellä vuodella.
24. Euroopan unionin neuvosto antoi riidanalaisen asetuksen 15.10.2007.
III Asian käsittelyn vaiheet unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenal ainen tuomio
25. Valittajat vaativat riidanalaisen asetuksen kumoamista ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 21.12.2007 toimittamallaan kannekirjelmällä.
26. Ne vetosivat kanteensa tueksi kolmeen kanneperusteeseen, joista ensimmäiset kaksi koskivat perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan, 9 artiklan 1 ja 4 kohdan sekä 11 artiklan 2 kohdan rikkomista.
27. Philips Lighting väitti erityisesti, että unionin toimielimet eivät voineet jatkaa polkumyynnin vastaista menettelyä, jos valituksen saama tuki oli vähentynyt ja että neuvosto ei voinut arvioida yhteisön tuotannonalalle aiheutunutta vahinkoa ainoastaan Osramia koskevien tietojen perusteella, sillä kyseisen yhtiön tuotannon osuus yhteisön kokonaistuotannosta oli ainoastaan noin 48 prosenttia, joten sen ei voitu katsoa muodostavan ”pääosaa” kokonaistuotannosta.
28. Neuvosto oli esittänyt epäilynsä kanteen tutkittavaksi ottamisesta väittämällä, ettei valittajilla ollut asiavaltuutta, ja unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että prosessiekonomisista syistä oli tutkittava kaikki kanneperusteet lausumatta ennalta oikeudenkäyntiväitteestä, koska kumoamiskanne oli joka tapauksessa perusteeton.
29. Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kaksi ensimmäistä kanneperustetta kaksivaiheisen päättelyn päätteeksi.
30. Unionin yleinen tuomioistuin tutki ensiksi, saattoivatko unionin toimielimet jatkaa tarkastelumenettelyä siitä huolimatta, ettei valituksella ollut enää perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdassa mainittua 50 prosentin tukea.
31. Se muistutti aluksi valituksenalaisen tuomion 75–78 kohdassa, että vaikka Osram ja GE Hungary, jotka edustivat yhdessä yli 50:tä prosenttia pienloistelamppujen yhteisön kokonaistuotannosta, olivat alun perin tukeneet tarkastelumenettelyn aloittamista koskevaa pyyntöä, kun taas Philips Poland oli ilmaissut vastustavansa sitä ja Sylvania ei ollut ottanut kantaa, tilanne oli kuitenkin muuttunut joitakin kuukausia myöhemmin, kun GE Hungary ja Sylvania olivat tutkimuksen aikana ilmoittaneet komissiolle vastustavansa nyt kyseisten polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden voimassaolon jatkamista, mistä oli seurannut, että tuki tarkastelupyynnölle oli vähentynyt jääden hieman perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdassa mainitun 50 prosentin kynnyksen alapuolelle, vaikka se pysyikin selvästi saman säännöksen mukaisen 25 prosentin kynnyksen yläpuolella, sillä ainoa kyseistä pyyntöä edelleen tukenut yhteisön tuottaja eli Osram edusti 48:aa prosenttia pienloistelamppujen yhteisön kokonaistuotannosta, kun taas kolme sitä vastustanutta muuta tuottajaa edustivat yhdessä jäljelle jäävää 52:ta prosenttia.
32. Unionin yleinen tuomioistuin totesi tämän jälkeen valituksenalaisen tuomion 84 kohdassa todenneensa jo aikaisemmin, että perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdassa ei aseteta komissiolle mitään velvoitetta lopettaa vireillä oleva polkumyynnin vastainen menettely, jos valituksen tukitaso alittaa yhteisön tuotannon 25 prosentin vähimmäiskynnyksen, sillä ”tämä artikla koskee vain sitä tukiastetta, joka on välttämätön valitukselle, jotta komissio voi aloittaa menettelyn”. Se täsmensi, että tuomio Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP v. neuvosto (T‑249/06, EU:T:2009:62) perustui perusasetuksen 9 artiklan 1 kohtaan, vaikka sen taustalla olleessa asiassa valitusta ei ollut peruutettu vaan sen saaman tuen oli väitetty menettelyn kuluessa vähentyneen. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan ”ratkaisu on täysin looginen, koska jos komissio ei mainitun säännöksen perusteella ole velvollinen päättämään menettelyä, kun valitus peruutetaan, sen ei sitä suuremmalla syyllä tarvitse päättää menettelyä pelkästään sen saaman tuen vähenemisen vuoksi”.
33. Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 86 kohdassa, että perusasetuksen 5 artiklan 4 kohtaa ja 9 artiklan 1 kohtaa voitiin kyseisen asetuksen 11 artiklan 5 kohdan perusteella soveltaa tarkastelumenettelyyn, ja päätteli tästä, että unionin toimielimillä oli oikeus jatkaa tarkastelumenettelyä huolimatta siitä, ettei perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdassa mainittua 50 prosentin kynnystä enää välttämättä saavutettaisi.
34. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi vielä valituksenalaisen tuomion 88 kohdassa, ettei neuvosto ollut perusasetuksen 9 artiklan 1 kohdan tulkinnallaan ottanut itselleen mitään uutta toimivaltaa, sillä se oli ”[päättänyt] jatkaa kyseisten polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden voimassaoloa vuoden lisäjakson ajan vasta, kun se oli todennut, kuten sen kuuluukin, että polkumyyntiä käytettiin edelleen, että kyseisten toimenpiteiden voimassaolon päättyminen todennäköisesti myötävaikuttaisi polkumyynnin ja vahingon jatkumiseen ja että niiden voimassaolon jatkaminen olisi yhteisön edun mukaista”. Unionin yleinen tuomioistuin lisäsi, että tämä tulkinta ei myöskään vienyt sisältöä vaatimukselta, jonka mukaan vahingon aiheutuminen ”yhteisön tuotannonalalle” oli osoitettava, jotta polkumyyntitulleja voitiin asettaa, sillä neuvosto oli määritellyt yhteisön tuotannonalan vahingon määrittämisen kannalta oikein.
35. Unionin yleinen tuomioistuin päätteli näin ollen, ettei perusasetuksen 9 artiklan 1 kohtaa ollut rikottu käsiteltävässä asiassa.
36. Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli yhteisön tuotannonalan määritelmää vahingon määrittämisen kannalta.
37. Unionin yleinen tuomioistuin muistutti ensiksi valituksenalaisen tuomion 91 kohdassa, että perusasetuksen 11 artiklan 2 kohdan mukaan polkumyynnin vastaisen toimenpiteen voimassaoloa voidaan jatkaa kyseisessä säännöksessä säädetyn viiden vuoden määräajan jälkeen vain, jos sen voimassaolon päättyminen johtaisi todennäköisesti polkumyynnin ja vahingon jatkumiseen tai toistumiseen, ja ilmaisun ”vahinko” on tulkittava tarkoittavan saman asetuksen 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti yhteisön tuotannonalalle aiheutunutta merkittävää vahinkoa, yhteisön tuotannonalaan kohdistuvaa merkittävän vahingon uhkaa tai merkittävää viivästystä yhteisön tuotannonalan perustamisessa.
38. Tämän jälkeen se totesi valituksenalaisen tuomion 92 kohdassa, että perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdassa määritellään yhteisön tuotannonalalla tarkoitettavan joko ”samankaltaisten tuotteiden tuottajia yhteisössä kokonaisuutena” tai ”niitä tuottajia, joiden yhteinen tuotanto muodostaa [kyseisen asetuksen] 5 artiklan 4 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä pääosan kyseisten [samankaltaisten] tuotteiden koko yhteisön tuotannosta” ja että unionin toimielimillä on laaja harkintavalta valitessaan näiden vaihtoehtoisten kahden osan välillä.
39. Unionin yleinen tuomioistuin selitti valituksenalaisen tuomion 93 kohdassa syyt, joiden vuoksi se katsoi, että yhteisön tuotannonalan ei vahingon määrittämisen kannalta välttämättä tarvinnut muodostua samoista yhteisön tuottajista, jotka muodostavat sen yhteisön tuotannonalan, joka on otettu huomioon sen toteamiseksi, oliko alkuperäisellä valituksella tai tarkastelupyynnöllä perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdan mukainen riittävä tuki. Sen mukaan ”yhtäältä jälkimmäisessä tapauksessa yhteisön tuotannonala voi viimeksi mainitun säännöksen sanamuodon perusteella käsittää vain ne yhteisön tuottajat, jotka tukevat valitusta tai pyyntöä, kun taas ensin mainitussa tapauksessa se voi kattaa kaikki yhteisön tuottajat siitä riippumatta, ovatko ne antaneet tällaisen tukensa vai eivät. Toisaalta on muistettava, että [unionin] toimielimet määrittelevät yhteisön tuotannonalan vahingon määrittämisen kannalta menettelyn aloittamisen jälkeen”.
40. Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 94 kohdassa, että perusasetuksen 9 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti tai implisiittisesti tarkoitetut tilanteet edellyttävät määritelmällisesti, ettei kyseisen asetuksen 5 artiklan 4 kohdassa säädettyä 50 prosentin kynnystä enää saavuteta, mistä se päätteli, että ”[perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdassa] oleva yleinen viittaus saman asetuksen 5 artiklan 4 kohtaan voidaan ilmaisun ’pääosan kyseisten tuotteiden koko yhteisön tuotannosta’ osalta ymmärtää vain viittauksena 25 prosentin kynnykseen 50 prosentin kynnyksen sijaan”. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan ”tällainen ratkaisu on vielä selvempi, kun otetaan huomioon, että vaatimuksella siitä, että yhteisön tuotannonalan on muodostettava pääosa koko yhteisön tuotannosta, pyritään takaamaan se, että kyseiseen tuotannonalaan kuuluvien tuottajien yhteenlaskettu tuotanto on riittävän edustava. Viimeksi mainittu ominaisuus liittyy kuitenkin enemmän kyseisten tuottajien osuuteen yhteisön kokonaistuotannosta kuin tuottajien, joita ei ole perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdan perusteella sisällytetty yhteisön tuotannonalaan, valitusta tai tarkastelupyyntöä koskevaan kantaan”.
41. Unionin yleinen tuomioistuin totesi vielä valituksenalaisen tuomion 95 kohdassa, ettei unionin toimielimiltä voitu edellyttää, että kyseisen tuomion 94 kohdassa tarkoitetussa tilanteessa ne määrittelisivät yhteisön tuotannonalan yksinomaan perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdassa säädetyn vaihtoehdon ensimmäisen osan avulla, koska niillä oli laaja harkintavalta valinnassa vaihtoehdon kahden osan välillä.
42. Unionin yleinen tuomioistuin päätteli tästä valituksenalaisen tuomion 96 kohdassa, ettei neuvosto ollut tehnyt oikeudellista virhettä päättäessään sisällyttää yhteisön tuotannonalan määritelmään vahingon arvioinnin yhteydessä ainoastaan Osramin.
IV Valitus
43. Valittajat esittävät valituksensa tueksi kaksi valitusperustetta.
44. Ensimmäisen perusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se esitti perusasetuksen 9 artiklan 1 kohdan sanamuodosta ”sitä suuremmalla syyllä” ‑tulkinnan, joka oli ristiriidassa kyseisen säännöksen sanamuodon ja rakenteen kanssa, ja totesi siis, että komissio saattoi jatkaa menettelyä paitsi silloin, kun valitus peruutetaan, myös silloin, kun sen tuki on vähentynyt.
45. Toisen perusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen todetessaan yhteisön tuotannolle aiheutunutta vahinkoa määrittäessään, että perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun käsitteen ”pääosa koko yhteisön tuotannosta” oli tulkittava viittaavan 25 prosentin vähimmäiskynnykseen tästä tuotannosta eikä kyseisessä säännöksessä myös mainittuun 50 prosentin kynnykseen.
A Valittajien asiavaltuus
1.
Asianosaisten lausumat
46. Neuvoston, Osramin ja komission mukaan kumoamiskanne on jätettävä tutkimatta siksi, ettei riidanalainen asetus koske valittajia erikseen.
47. Neuvosto, joka oli jo ilmaissut unionin yleisessä tuomioistuimessa epäilyksensä valittajien asiavaltuudesta esittämättä kuitenkaan muodollista oikeudenkäyntiväitettä, vetoaa nyt tämän oikeudenkäyntiväitteen tueksi siihen, etteivät valittajat voi vedota tuomioon Timex v. neuvosto ja komissio,(15) koska ne eivät tukeneet voimassa olleiden polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden tarkastelusta esitettyä pyyntöä, ja että ne eivät voi vedota myöskään tuomioon Nachi Europe(16) perustuvaan oikeuskäytäntöön, koska niiden myyntihintoja ei ole käytetty polkumyyntimarginaalin laskennassa. Neuvosto katsoo, ettei Philips Lighting voi vedota myöskään tuomioon Extramet Industrie v. neuvosto(17) perustuvaan oikeuskäytäntöön, koska se ei ole tiettyjen sille ominaisten erityispiirteiden takia sellaisessa riittävän poikkeuksellisessa tilanteessa, jonka perusteella se erottuu kaikista muista toimijoista.
48. Philips Lighting, joka muistuttaa, että unionin yleinen tuomioistuin päätti prosessiekonomisista syistä tutkia suoraan kanteen perusteltavuuden lausumatta ennalta oikeudenkäyntiväitteestä, katsoo, että unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 173 ja 174 artiklan mukaisesti neuvoston vastine voi sisältää ainoastaan valituksen hyväksymistä tai hylkäämistä koskevia väitteitä, joten unionin tuomioistuimen ei pidä tutkia siinä esitettyjä kanteen tutkittavaksi ottamista koskevia seikkoja. Se väittää toissijaisesti, että riidanalainen asetus koskee sitä suoraan ja erikseen, sillä se on samalla unionin suurin pienloistelamppujen tuoja ja näiden tuotteiden merkittävä yhteisön valmistaja. Se lisää, että kyseisessä asetuksessa todetaan polkumyyntitullien kielteinen vaikutus sen liiketoimintaan.
2.
Asian tarkastelu
49. Tarkastelen ensiksi valvontaa, jota unionin tuomioistuin voi muutoksenhakutuomioistuimena suorittaa, kun kyse on kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamisesta, minkä jälkeen keskityn valittajien asiavaltuuteen määrittelemällä ensiksi ajallisesti sovellettavan määräyksen ja selvittämällä sen jälkeen, täyttivätkö valittajat tarvittavat edellytykset voidakseen vaatia asetuksen kumoamista.
a)
Kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamista koskeva unionin tuomioistuimen harjoittama valvonta
50. Valituksenalaisessa tuomiossa on tarkasteltu kysymyksiä tavanomaisesta poikkeavassa järjestyksessä, eli yleensä kanteen perusteltavuutta tutkitaan sen tarkastelun jälkeen, täyttyvätkö kanteen tutkittavaksi ottamista koskevat edellytykset. Huolimatta neuvoston esittämistä, valittajien asiavaltuutta koskevista epäilyistä unionin yleinen tuomioistuin piti ”prosessiekonomisista syistä”(18) parempana hylätä kumoamiskanne aineellisesti lausumatta sen tutkittavaksi ottamisesta.
51. Tämä unionin yleisen tuomioistuimen tavanomainen käytäntö(19) noudattaa unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, joka perustuu erityisesti tuomioon neuvosto v. Boehringer(20) ja tuomioon Ranska v. komissio,(21) joihin valituksenalaisessa tuomiossa viitataan, ja se on toistettu tuomiossa Cofradía de pescadores ”San Pedro” de Bermeo ym. v. neuvosto.(22)
52. Tarkastelen seuraavaksi lyhyesti näissä tuomioissa esitettyjä ratkaisuja.
53. Tuomiossa neuvosto v. Boehringer (C‑23/00 P, EU:C:2002:118) yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi oli saatettu neuvoston tekemä valitus ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiosta, jossa tämä ei ollut tutkinut neuvoston esittämää oikeudenkäyntiväitettä, joka koski direktiivistä(23) tehdyn kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamista, ja ennen kuin yhteisöjen tuomioistuin jätti valituksen tutkimatta siksi, että se ei kohdistunut mihinkään yksittäiseen päätökseen, se totesi, että ”ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiana oli arvioida, kuten se tekikin, voitiinko asian olosuhteissa kanteen hylkäämistä neuvoston esittämästä oikeudenkäyntiväitteestä lausumatta – – pitää oikeutettuna hyvän oikeudenkäytön perusteella”.(24)
54. Tuomiossa Ranska v. komissio (C‑233/02, EU:C:2004:173) yhteisöjen tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi saatetussa kanteessa vaadittiin kumoamaan päätös, joka koski suuntaviivoista tehtyä sopimusta, katsoi, ettei ollut tarpeen lausua kannekelpoisen toimen puuttumisen toteamiseen liittyvästä oikeudenkäyntiväitteestä, koska Ranskan tasavallan vaatimukset pääasiassa oli hylättävä.
55. Tuomiossa Cofradía de pescadores ”San Pedro” de Bermeo ym. v. neuvosto (C‑6/06 P, EU:C:2007:702) yhteisöjen tuomioistuin hylkäsi tuomiossa neuvosto v. Boehringer (C‑23/00 P, EU:C:2002:118) esitetyin sanakääntein neuvoston vastavalituksen, jossa vaadittiin kumoamaan osittain ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio, jolla oli hylätty sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskeva kanne tutkimatta neuvoston esittämää oikeudenkäyntiväitettä.(25)
56. Oikeuskäytännön yhdenmukaisuuden varmistamiseksi näitä ratkaisuja on verrattava unionin tuomioistuimen vahvistamaan periaatteeseen, jonka mukaan kumoamiskanteen tutkimatta jättäminen, joka perustuu siihen, ettei kantajalla ole asiavaltuutta, on ehdoton peruste, jonka unionin tuomioistuin voi ottaa ja joka sen jopa on otettava huomioon viran puolesta.(26) Tuomion Stadtwerke Schwäbisch Hall ym. v. komissio(27) mukaan ”[Euroopan] unionin tuomioistuin on perussääntönsä 56 artiklan nojalla tehdyn valituksen johdosta velvollinen lausumaan, tarvittaessa viran puolesta, ehdottomasta perusteesta, joka koskee sen EY 230 artiklan neljännessä kohdassa määrätyn edellytyksen huomiotta jättämistä, jonka mukaan kantaja voi vaatia sellaisen päätöksen kumoamista, joka ei ole osoitettu hänelle, vain jos se koskee häntä suoraan ja erikseen”.(28) Joissakin ratkaisuissa unionin tuomioistuin on lisäksi nimenomaisesti todennut, että sellaisen kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttumista koskeva peruste, jonka luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö on nostanut päätöksestä, jota ei ole osoitettu sille, on sellainen ”ehdoton prosessinedellytys”, jonka unionin tuomioistuimet voivat tutkia milloin tahansa myös omasta aloitteestaan.(29) Ehdottomat prosessinedellytykset eivät kuitenkaan ole tavanomaisia perusteita, jotka voitaisiin rinnastaa aineellisiin perusteisiin. Kuten unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 150 artiklasta ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, prosessinedellytykset kuuluvat päinvastoin erityisten menettelysäännösten piiriin, ja ne voidaan tyypillisesti tutkia missä tahansa menettelyn vaiheessa, myös viran puolesta.
57. Nämä oikeuskäytännön kaksi samanaikaista linjaa eivät anna vaikutelmaa siitä, että oikeusjärjestelmä olisi täysin yhdenmukainen. Kuinka voidaan nimittäin perustella se, että unionin tuomioistuimet asettavat itselleen velvollisuuden tutkia viran puolesta myös muutoksenhaun yhteydessä prosessinedellytys, joka perustuu kumoamista vaativan kantajan asiavaltuuden puuttumiseen, ja myöntävät samalla, että ne voivat jättää lausumatta tällaisesta oikeudenkäyntiväitteestä, jonka asianosainen on niille esittänyt? Onko muutoksenhakutuomioistuimelle kuuluva velvollisuus todentaa järjestelmällisesti kantajan asiavaltuus yhdenmukainen sen kanssa, että tämä tuomioistuin voi jättää asiavaltuuden tutkimatta, jos kanne voidaan hylätä aineellisesti?
58. Esitän kolme tärkeintä kritiikkiä oikeuskäytännöstä, jonka nojalla unionin tuomioistuimet voivat jättää tutkimatta asiavaltuuteen perustuvan prosessinedellytyksen puuttumisen silloin, kun käy ilmi, että kanne voidaan hylätä aineellisesti.
59. Tämä ratkaisu ei ensinnäkään vaikuta sopivan yhteen sen kanssa, että asiavaltuus on luonteeltaan ehdoton prosessinedellytys. Vaikka unionin tuomioistuimet ”voivat” lausua ehdottomasta prosessinedellytyksestä missä tahansa menettelyn vaiheessa ja etenkin ennen varsinaista oikeudenkäyntimenettelyä, niiden kuitenkin ”on lausuttava” siitä päätöksessään. Unionin tuomioistuimet voivat siis päättää vapaasti ainoastaan siitä, missä vaiheessa ne täyttävät velvollisuutensa arvioida viran puolesta, voidaanko kanne ottaa tutkittavaksi.
60. Katson toiseksi, ettei tämä oikeuskäytäntö ole yhdenmukainen kyseisen prosessinedellytyksen luonteen ja sitä koskevan säännöstön kanssa. Jos luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön nostaman kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset eivät täyty, unionin tuomioistuin ei voi enää tutkia sen aineellisia perusteita, kun otetaan huomioon rajoitukset, joita on asetettu sen toimivallalle ratkaista tällaiset kanteet. EY 230 artiklan toisen ja kolmannen kohdan ja SEUT 263 artiklan toisen ja kolmannen kohdan sanamuodon mukaan sillä ei ole tässä vaiheessa enää toimivaltaa ratkaista kannetta. Se, ettei kumoamiskannetta voida ottaa tutkittavaksi siksi, että kantajalta puuttuu asiavaltuus, estää siten kanteen perusteltavuuden tutkimisen.
61. Totean kolmanneksi, ettei mielestäni ole täysin hyvän oikeudenhoidon ja hyvän tuomioistuinpolitiikan mukaista vastata vasta mahdollisimman myöhäisessä vaiheessa sellaisiin olennaisiin kysymyksiin, joita voi ilmetä myös muissa oikeudenkäynneissä. Tämä käytäntö, jolle on ominaista käytännöllisyys, jota on vaikea sovittaa yhteen oikeussäännön tiukan soveltamisen kanssa, on sitäkin kiistanalaisempi siksi, ettei se rajoitu niihin tilanteisiin, joissa kanne on ilmeisen perusteeton mutta joissa sen tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttuminen ei käy yhtä selvästi ilmi. Sitä on pikemminkin sovellettu yleisesti ja rajoituksetta myös niissä tilanteissa, joissa kanteen perusteltavuutta on ollut erittäin vaikea arvioida.
62. Käsiteltävä valitus tarjoaa mahdollisuuden vahvistaa tai hylätä tämä oikeuskäytäntö, jota on hyvä tarkastella uudelleen siksi, että unionin tuomioistuimen tuomiot, joissa tästä seikasta on lausuttu, on annettu niitä tuomioita aiemmin, joissa yhtäältä unionin tuomioistuimet velvoitetaan lausumaan tarvittaessa viran puolesta sellaista kannetta koskevasta oikeudenkäyntiväitteestä, jonka luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö on esittänyt päätöksestä, jota ei ole osoitettu sille, ja joissa toisaalta tällainen peruste luonnehditaan ehdottomaksi prosessinedellytykseksi.
63. Kolme ratkaisua ovat mahdollisia.
64. Ensinnäkään – vaikka tämä ratkaisu ei mielestäni ole perusteltu – ei voida sulkea pois sitä, että unionin tuomioistuin haluaa vahvistaa oikeuskäytäntönsä, minkä johdosta se voisi tutkia suoraan valitusperusteet tarkastelematta ensin sitä, voidaanko valittajien nostama kumoamiskanne ottaa tutkittavaksi, mistä sen olisi tarpeen lausua ainoastaan, jos se päättää olla noudattamatta sille ehdottamaani ratkaisua valituksen hylkäämisestä aineellisesti.
65. Toisena vaihtoehtona, jota puollan, on sivuuttaa aiempi oikeuskäytäntö tai ainakin edellyttää, että kumoamiskanteen on todettava olevan ilmeisen perusteeton, minkä johdosta unionin tuomioistuimen olisi käsiteltävässä asiassa tutkittava ensiksi kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttyminen.
66. Kolmantena vaihtoehtona voidaan jättää lausumatta oikeuskäytännön ansioista ja pidättyä sen soveltamisesta käsiteltävässä asiassa sillä perusteella, että kyseisessä oikeuskäytännössä unionin tuomioistuimia ei velvoiteta lausumaan kanteen tutkittavaksi ottamisesta vaan annetaan niille mahdollisuus jättää lausumatta siitä, kun ne aikovat hylätä kanteen.
67. Edellä esitetyistä syistä puollan toista vaihtoehtoa, jossa tarkastellaan ensiksi kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamista, minkä vuoksi on seuraavaksi määritettävä ajallisesti sovellettavat määräykset.
b)
Ajallisesti sovellettavien määräysten määrittäminen
68. Ennen kuin tutkitaan konkreettisesti, oliko valittajilla asiavaltuus riidanalaisen asetuksen kumoamiseen, on vielä vastattava erääseen alustavaan kysymykseen. Onko ajallisesti sovellettava määräys EY 230 artiklan neljäs kohta vai SEUT 263 artiklan neljäs kohta?
69. Kyseisen kysymyksen käytännön merkitys on käsiteltävän valituksen tutkimisen kannalta käänteisessä suhteessa sen teoreettiseen merkitykseen.
70. Kysymykseen annettava vastaus ei nimittäin ole ratkaiseva oikeudenkäynnin ratkaisun kannalta, sillä mielestäni riidanalainen asetus koskee valittajia suoraan ja erikseen jäljempänä esitetyistä syistä.
71. Vastauksella on sen sijaan huomattava teoreettinen merkitys, sillä Lissabonin sopimuksessa ei tyydytty toistamaan luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden nostamien kumoamiskanteiden tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä sanasta sanaan vaan niitä päinvastoin joustavoitettiin lisäämällä SEUT 263 artiklan neljännen kohdan loppuun lause, jolla tehtiin mahdolliseksi kumoamiskanteen nostaminen sääntelytoimesta, joka ei edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä ja joka koskee kantajaa suoraan. Näin ollen luonnollisella henkilöllä tai oikeushenkilöllä, jolla ei ole asiavaltuutta EY 230 artiklan nojalla, voi teoriassa olla asiavaltuus SEUT 263 artiklan nojalla.
72. Ennen kuin esitän kantani jälkimmäisen määräyksen ajallisesta sovellettavuudesta on ensiksi muistutettava tätä seikkaa koskevan unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännön nykytilasta.
73. Unionin yleinen tuomioistuin ratkaisi kysymyksen siitä, sovelletaanko SEUT 263 artiklan neljättä kohtaa 1.12.2009 vireillä olleisiin oikeusmenettelyihin, määräyksessään Norilsk Nickel Harjavalta ja Umicore v. komissio(30) ja määräyksessään Etimine ja Etiproducts v. komissio.(31)
74. Unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa näissä kahdessa ratkaisussaan, ettei Lissabonin sopimus sisällä mitään erityisiä siirtymämääräyksiä, ja toteaa tämän jälkeen, että ”vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että yhtäältä tempus regit actum ‑periaatteen mukaan – – kanteen tutkittavaksi ottaminen on ratkaistava niiden sääntöjen perusteella, jotka olivat voimassa sinä päivänä, jona kanne nostettiin – –, ja toisaalta kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymistä on arvioitava ottamalla huomioon tilanne, joka vallitsi silloin, kun kanne nostettiin eli kun kannekirjelmä jätettiin – –, ja näitä edellytyksiä koskevan puutteen korjaaminen on mahdollista vain, kun se tapahtuu ennen kanteen nostamiselle asetetun määräajan päättymistä”.(32)
75. Unionin yleinen tuomioistuin jatkaa, että ”päinvastainen ratkaisu johtaisi – – mielivallan riskiin lainkäytössä, koska kanteen tutkittavaksi ottaminen olisi tällöin riippuvainen sattumanvaraisesta päivämäärästä, jona unionin yleinen tuomioistuin antaa asiassa lopullisen ratkaisun”,(33) ja että vaikka SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa ja erityisesti sen viimeisessä lauseessa olisi nyt esillä olevassa asiassa voitu antaa valittajille sellainen asiavaltuus, jota niillä ei ole EY 230 artiklan neljännen kohdan nojalla, sitä ei voitaisi ottaa huomioon nyt esillä olevan kanteen tutkittavaksi ottamista tarkasteltaessa, koska kanteen nostamisen määräaika niin EY 230 artiklan viidennen kohdan kuin SEUT 263 artiklan kuudennenkin kohdan mukaan oli jo päättynyt SEUT 263 artiklan voimaantulopäivänä 1.12.2009.(34)
76. Unionin yleinen tuomioistuin huomauttaa vielä, että ”tähän päätelmään ei vaikuta väite, jonka mukaan SEUT 263 artikla kuuluu niihin menettelysääntöihin, joita vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan katsotaan yleensä voitavan soveltaa kaikkiin niiden voimaantulohetkellä vireillä oleviin asioihin, toisin kuin aineellisia sääntöjä[, sillä] vaikka ajateltaisiin tuomioistuimen toimivaltaa koskevien sääntöjen kuuluvan menettelysääntöjen alaan – –, on todettava, – – että niiden sääntöjen määrittämiseksi, joita sovelletaan unionin toimesta nostetun kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamisen arviointiin, on sovellettava tempus regit actum ‑periaatetta”.(35)
77. Onko tämä oikeuskäytäntö vahvistettava vai hylättävä?
78. Voisi olla houkuttelevaa ehdottaa tämän oikeuskäytännön vahvistamista, sillä unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisulleen esittämät perustelut vaikuttavat ensi näkemältä vakuuttavilta. On nimittäin loogista ottaa perusteeksi kanteen nostamisen ajankohta arvioitaessa sitä, onko kantajalla asiavaltuutta unionin tuomioistuimissa. Lisäksi on perusteltua pyrkiä välttämään riski siitä, että kanteiden tutkimisen yhdenvertaisuus määräytyisi sen perusteella, kuinka nopeasti niitä käsitellään unionin tuomioistuimissa.
79. Mielestäni voidaan kuitenkin esittää vähintään kolme vastakkaista ja merkityksellisempää perustetta.
80. Ensimmäinen peruste voidaan johtaa unionin oikeuden ajallista sovellettavuutta sääntelevistä vakiintuneista säännöistä. Päättely, jonka mukaan tempus regit actum ‑periaate on ensisijainen suhteessa menettelysääntöjen välittömään soveltamiseen, perustuu mielestäni nimittäin siihen, että tälle periaatteelle on annettu liian suuri merkitys, joka ei sovi yhteen alalla sovellettavien periaatteiden kanssa.
81. Ajallisesti sovellettavan lain valinnassa aineelliset säännöt ja menettelysäännöt on perinteisesti erotettu toisistaan.
82. Aineellisen oikeuden sääntöjen tulkitaan tavanomaisesti olevan välittömästi sovellettavia, mikä tarkoittaa, että niitä sovelletaan välittömästi ”myöhemmin syntyviin” tilanteisiin sekä vanhan säännön voimassa ollessa ”syntyneiden” sellaisten tilanteiden ”nykyisiin”(36) ja ”tulevaisuudessa ilmeneviin”(37) vaikutuksiin, jotka eivät kuitenkaan ole kokonaisuudessaan muodostuneet. Oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden, joiden nojalla unionin lainsäädännön on oltava oikeussubjektien kannalta selkeää ja ennustettavaa, noudattamisen takaamiseksi kyseisiä sääntöjä ei sen sijaan voida soveltaa taannehtivasti riippumatta siitä, vaikuttaisiko se suotuisasti tai haitallisesti niihin osapuoliin, joita asia koskee, joten uudet säännöt voivat koskea ennen niiden voimaantuloa täysin toteutuneita tilanteita ainoastaan siinä tapauksessa, että niiden sanamuodosta, tarkoituksesta tai systematiikasta käy selvästi ilmi, että niille on annettava tällainen vaikutus.(38)
83. Menettelysääntöihin sovelletaan toista järjestelmää, jossa sovelletaan vieläkin tiukemmin uusien sääntöjen välittömän vaikutuksen periaatetta. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan menettelysääntöjä katsotaan ”yleensä” voitavan soveltaa kaikkiin niiden voimaantulohetkellä vireillä oleviin asioihin.(39) Unionin tuomioistuin on antanut tästä kaksi merkittävää selvennystä. Se on ensinnäkin todennut, että tuomioistuimen toimivalta kuuluu menettelysääntöjen alaan.(40) Tämän jälkeen se on hylännyt aineellisen oikeuden sääntöjen ja menettelysääntöjen välisen erottelun, kun viimeksi mainitut, unionin lainsäädäntöön sisältyvät säännöt muodostavat erottamattoman kokonaisuuden, jonka joitakin säännöksiä ei voida niiden ajallisen vaikutuksen osalta tarkastella erikseen.(41)
84. On huomattava, että oikeuskäytännössä sovelletaan laajasti tätä periaatetta erottamatta toisistaan menettelyä koskevia toimia, jotka on toteutettu ennen uutta lakia ja sen jälkeen tai asianosaisten toimintaa säänteleviä lakeja ja tuomioistuinten toimintaa säänteleviä lakeja, kuten tuomioistuimen toimivaltaa koskevia lakeja.(42)
85. SEUT 263 artiklan määräyksiä on kuitenkin pidettävä menettelysääntöinä, koska niissä määritetään henkilöt, jotka voivat vaatia toimen kumoamista, vaikka niissä asetetaankin aineellisia edellytyksiä täysin muodollisten edellytysten sijaan. Menettelysääntöjen välittömän vaikutuksen periaate tarkoittaa siis sitä, että niitä sovelletaan niiden voimaantulon hetkellä vireillä oleviin oikeudenkäynteihin.
86. Vaikka oletettaisiin, että uuden säännön välittömän vaikutuksen periaatteen ei katsottaisi kuitenkaan sallivan tämän säännön soveltamista sen voimaantuloa ennen toteutettuun menettelyä koskevaan toimeen, tässä kumoamiskanteeseen, on huomattava, että SEUT 263 artiklan määräykset ovat yleisesti menettelysääntöjä siksi, että ne koskevat kumoamiseen liittyvää asiavaltuutta, minkä lisäksi ne ovat toimivaltasääntöjä, sillä niissä määritetään unionin tuomioistuinten toimivalta ratkaista luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden nostamat kumoamiskanteet.
87. Kuten edellä korostin, SEUT 263 artiklan toisen kohdan sanamuoto, jossa esitetään ne edellytykset, joiden täyttyessä unionin tuomioistuimella ”on toimivalta ratkaista – – kanne”,(43) ja jossa viitataan saman artiklan neljänteen kohtaan, on mielestäni tältä osin merkityksellinen. Tästä näkökulmasta tempus regit actum ‑periaatteella ei kuitenkaan voida perustella uuden lain soveltamatta jättämistä, sillä niin kauan kuin riita-asiaa ei ole ratkaistu tuomiolla, olemassa ei ole toimivaltasääntöjen kannalta päätökseen saatettua menettelyä koskevaa toimea, vaan vireillä on edelleen tilanne, johon on sovellettava uutta toimivaltasääntöä. Koska unionin tuomioistuimesta tuli 1.12.2009 toimivaltainen ratkaisemaan luonnoll isten henkilöiden tai oikeushenkilöiden nostamat kumoamiskanteet sellaisesta sääntelytoimesta, joka koskee niitä suoraan ja joka ei edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä, sen on näin ollen voitava ratkaista tällaiset kanteet mainitusta päivämäärästä lähtien, mukaan luettuna siinä vireillä olevat kanteet. Lisään, että tuomiossa Weryński,(44) vaikka se liittyykin toisenlaiseen menettelylliseen yhteyteen, sovellettiin ennen Lissabonin sopimuksen voimaantuloa esitettyyn tulkintaa koskevaan ennakkoratkaisupyyntöön uusia sääntöjä, joilla oli kumottu EY 68 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vanha ennakkoratkaisupyynnön esittämisoikeuden rajoitus,(45) ja se ilmentää unionin tuomioistuimen taipumusta soveltaa välittömästi sen toimivaltaa koskevia uusia sääntöjä.
88. SEUT 263 artiklan soveltamiseen vireillä oleviin oikeudenkäynteihin on toinenkin, mielestäni ratkaiseva peruste. Tämän määräyksen ajallista soveltamista koskevat säännöt on määritettävä suhteessa sen tavoitteeseen, joka on tarjota yksityisille tarvittavat oikeussuojakeinot tarkoituksena varmistaa heidän tehokas oikeussuojansa ja, kuten unionin tuomioistuin on muistuttanut, välttää se, että yksityisten olisi rikottava lakia voidakseen saattaa asiansa tuomioistuimen käsiteltäväksi.(46) Koska sellaisen toimen lainmukaisuuden, joka vaikuttaa yksityisen oikeusasemaan, riitauttamista koskevan yksityisten oikeuden tunnustaminen on osa Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistettua tehokasta oikeussuojaa koskevaa edellytystä ja koska se on näin ollen yksi oikeusvaltion arvoihin perustuvan unionin kulmakivistä, mielestäni unionin tuomioistuinten velvollisuutena on lopettaa välittömästi sellainen tilanne, joka voisi johtaa kanneoikeuden kaltaisen perusoikeuden rajoittamiseen, ja tätä varten soveltaa vireillä oleviin oikeudenkäynteihin uutta sääntöä.
89. Kolmas peruste voidaan johtaa siitä, että sen paremmin oikeusvarmuuden periaate kuin luottamuksensuojan periaatekaan ei estä SEUT 263 artiklan soveltamista sen voimaan tullessa vireillä oleviin oikeudenkäynteihin. Tästä on huomattava, että oikeusvarmuutta ei loukkaa sellaisen uuden säännön soveltaminen vireillä oleviin oikeudenkäynteihin, jonka tavoitteena on korjata puute unionin oikeussuojajärjestelmässä. SEUT 263 ja SEUT 264 artiklalla käyttöön otettu unionin toimielinten toimien kumoamista koskeva oikeudenkäyntimenettely on luonteeltaan objektiivinen menettely, jonka tarkoituksena on ennen kaikkea lainmukaisen tilanteen palauttaminen. Sellaisen säännön välitön soveltaminen vireillä oleviin oikeudenkäynteihin, jolla lievennetään kumoamiskanteiden tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, ei suosi yhden asianosaisen subjektiivisia oikeuksia toisen asianosaisen kustannuksella, kuten aineellisen oikeuden säännöksen taannehtiva soveltaminen voisi tehdä. Se ei myöskään vaikuta oikeussubjektien perusteltuun luottamukseen vaan päinvastoin lujittaa heidän suojeluaan helpottamalla asian saamista unionin tuomioistuinten käsiteltäväksi.
90. Vastakkaista ratkaisua ei puolla myöskään se, että unionin tuomioistuimen esittämä suppea tulkinta sääntelytoimen käsitteestä(47) ja etenkin täytäntöönpanotoimenpiteiden puuttumista koskevasta edellytyksestä(48) on rajoittanut sitä, kuinka laajalti asian saamista unionin tuomioistuinten käsiteltäväksi koskevia edellytyksiä on lievennetty, sillä perustetta ei ole sille, että kyseinen määräys menettäisi aineellisen merkityksensä lisäksi myös ajallista merkitystään.
91. Näiden perusteiden vuoksi ehdotan, että unionin tuomioistuin toteaa, että SEUT 263 artiklaa sovelletaan käsiteltävään kumoamiskanteeseen, minkä vuoksi on seuraavaksi tutkittava kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttyminen tämän artiklan näkökulmasta.
c)
Valittajien asiavaltuus
92. SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa määrätään kahdesta esimerkkitapauksesta, joissa luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi nostaa kanteen päätöksestä, jota ei ole osoitettu hänelle. Yhtäältä tällaisen kanteen nostaminen on mahdollista sillä edellytyksellä, että kyseinen päätös koskee henkilöä suoraan ja erikseen. Toisaalta tällainen henkilö voi nostaa kanteen sääntelytoimesta, joka ei edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä, jos kyseinen toimi koskee sitä suoraan.
93. Ensiksi on tarkasteltava kanteen tutkittavaksi ottamista ensimmäisen edellytyksen näkökulmasta. On riidatonta, että käsiteltävä toimi koskee valittajia suoraan, joten aivan aluksi on tutkittava, täyttyykö myös edellytys, jonka mukaan toimen on koskettava valittajia erikseen.
94. Tuomiossa Plaumann v. komissio(49) vahvistetusta vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että päätös koskee erikseen muita kuin niitä, joille se on osoitettu, ainoastaan silloin, kun se vaikuttaa niiden oikeudelliseen asemaan niille ominaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella ne erottuvat kaikista muista, ja ne voidaan yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu.(50)
95. Unionin tuomioistuin on useaan otteeseen todennut polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä koskevista päätöksistä, että vaikka polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta annetut asetukset ovat luonteeltaan normatiivisia, sillä niitä voidaan soveltaa kaikkiin niihin talouden toimijoihin, joita asia koskee, ne voivat olla luonteeltaan myös yksilökohtaisia, sillä ne voivat koskea suoraan ja erikseen tiettyjä näistä toimijoista,(51) joilla on näin ollen asiavaltuus kumoamiskanteen nostamiseen. Kun oikeuskäytännössä on näin vahvistettu teoria kyseisten toimien hybridistä luonteesta, siinä on pääsääntöisesti suhtauduttu myönteisesti niiden toimijoiden asiavaltuuteen, joita asia koskee.
96. Tämä suuntaus on havaittavissa eriasteisesti kaikkien niiden toimijoiden osalta, joita asia koskee, olipa kyse tuotanto- ja vientiyrityksistä, tuojista, tietyistä toimittajista tai yhteisön tuottajista.
97. Kun ensinnäkin otetaan huomioon, että polkumyyntitullit otetaan käyttöön niiden toteamusten perusteella, jotka on tehty yksilöityjen yritysten tuotanto- ja vientihintoja koskevissa tutkimuksissa, unionin tuomioistuin on todennut, että polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta annetut asetukset voivat koskea suoraan ja erikseen niitä ”tuotanto- ja vientiyrityksiä”, joiden väitetään syyllistyneen polkumyyntiin niiden tietojen perusteella, jotka liittyvät niiden kaupalliseen toimintaan, ja jotka voivat näin osoittaa, että ne on yksilöity kyseisissä komission tai neuvoston toimissa tai että valmistelevat tutkimukset ovat koskeneet niitä.(52)
98. Toiseksi unionin tuomioistuin on todennut myös, että polkumyynnin harjoittamista koskevat toteamukset koskevat erikseen niitä tuojia, jotka ovat sidoksissa niihin kolmansien maiden viejiin, joiden tuotteista kannetaan polkumyyntitulleja, kun vientihinta(53) tai itse polkumyyntitulli(54) on laskettu kyseisten tuojien unionin markkinoilla soveltamien tavaroiden jälleenmyyntihintojen perusteella. Asiavaltuutta ei sen sijaan ole tunnustettu olevan sellaisella unioniin sijoittautuneella itsenäisellä maahantuojalla, jota komission tai neuvoston toimissa ei yksilöity ja jota polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta annettu asetus koskee ainoastaan siltä osin, että se kuuluu objektiivisesti tämän asetuksen soveltamisalaan.(55) Tuomiossa Extramet Industrie v. neuvosto(56) tehtiin poikkeus tähän poikkeukseen, kun siinä tunnustettiin sellaisen itsenäisen tuojan asiavaltuus, joka oli näyttänyt toteen sellaista erityistilannetta koskevien seikkojen olemassaolon, jonka perusteella se erottui kaikista muista talouden toimijoista kyseessä olleen toimenpiteen suhteen.(57)
99. Kolmanneksi oikeuskäytännössä on tunnustettu asiavaltuus niille talouden toimijoille, kuten laitevalmistajille, jotka toimittavat omalla tavaramerkillään tietyn tuottajan valmistamia tuotteita ja joita on rajallinen määrä ja jotka toimielimet ovat yksilöineet ja joilla on tiettyjä, niiden liiketoimintasuhdetta kyseisten tuotteiden tuottajaan koskevia erityispiirteitä, jotka on otettu huomioon normaaliarvon määrittämisessä ja sen polkumyyntimarginaalin laskemisessa, jonka perusteella polkumyyntitulli on vahvistettu.(58)
100. Neljänneksi unionin tuomioistuimet ovat hyväksyneet yhteisön tuottajan asiavaltuuden, kun asetus, jolla otetaan käyttöön polkumyyntitulli, perustui tämän tuottajan, joka oli unionin suurin kyseisen tuotteen tuottaja, tilanteeseen. Unionin tuomioistuin on todennut päättelyssään, että kyseisen tuottajan esittämät vaatimukset olivat sen valituksen taustalla, jonka johdosta tutkimusmenettely oli aloitettu, että tuottajan huomautukset oli kuultu kyseisen menettelyn aikana, jonka kulku määräytyi pääosin näiden huomautusten mukaisesti, ja että polkumyyntitulli oli vahvistettu niiden vaikutusten perusteella, joita kyseisestä polkumyynnistä oli sille aiheutunut.(59)
101. Rikosoikeuden terminologian mukaisesti voitaisiin sanoa, että oikeuskäytännössä on loppujen lopuksi tunnustettu sekä polkumyyntiin syyllistyneiden tahojen eli ”tekijöiden” ja tiettyjen muiden osasyyllisten tai ”rikoskumppanien” että näiden uhrienkin asiavaltuus, vaikkakin vaihtelevin edellytyksin, mikä vaikeuttaa sovellettujen perusteiden määrittämistä. Lukuun ottamatta tuojia ja tiettyjä toimittajia, joita varten on laadittu oma, kiistanalainen(60) perusteensa, joka perustuu näiden tuojien ja toimittajien taloudellisten tietojen huomioon ottamiseen määritettäessä seikkoja, joiden perusteella polkumyyntitulli lasketaan, pääasiallinen peruste liittyy siihen, onko kantaja osallistunut toimen antamismenettelyyn.
102. Mielestäni tämän perusteen soveltaminen merkitsee käsiteltävässä asiassa sen toteamista, että riidanalainen asetus vaikuttaa valittajiin niille ominaisten tiettyjen erityispiirteiden takia. Ne voivat lisäksi vedota sellaiseen tosiasialliseen tilanteeseen, jonka perusteella ne erottuvat kaikista muista ja ne voidaan yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu.
103. Riidanalainen asetus ei ensinnäkään koske Philips Lightingia ainoastaan aineellisesti siksi, että se on polkumyynnin uhriksi joutunut yhteisön tuottaja, joka kuuluu objektiivisesti asetuksen soveltamisalaan. Asetus koskee sitä nimittäin myös menettelyllisesti, sillä on riidatonta, että riidanalaisen asetuksen 13 kohdan g alakohdassa ja 47–49, 98 ja 99 kohdassa viitataan tähän tuottajaan, joka on yksilöity yhteisön valmistajana, ja että tämä teki yhteistyötä tutkimuksen aikana. Tämän lisäksi Philips Lightingin mainittiin vastustaneen tarkastelupyyntöä selvityksessä, joka suoritettiin perusasetuksen 5 artiklan 4 kohtaa koskevan tutkimuksen aikana. Se voi siis vedota paitsi siihen, että se osallistui polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden käyttöönottoa edeltäneeseen menettelyyn, myös siihen seikkaan, että tarkastelupyynnölle esitettyä tukea määritettäessä oli otettu huomioon, että se vastusti tarkastelupyyntöä. Oletetaan, että kyseistä pyyntöä olisi tukenut yhteisön tuottajista alun perin vain alle 50 prosenttia, joka on perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdassa asetettu kynnysarvo, ja että komissio olisi tästä huolimatta päättänyt aloittaa tutkimuksen valituksen johdosta, vaikka sillä ei myöskään ollut riittävää näyttöä, jonka perusteella se olisi perusasetuksen 5 artiklan 6 kohdan mukaisesti voinut aloittaa tutkimuksen viran puolesta. Voitaisiinko yhteisön tuottajilta, jotka tekivät yhteistyötä tutkimuksen aikana ja ilmaisivat vastustuksensa, evätä mahdollisuus vedota unionin oikeuden rikkomiseen sillä verukkeella, että tämän sääntöjenvastaisesti toteutetun menettelyn päätteeksi annettu asetus ei koske niitä erikseen? Mielestäni Philips Lightingille menettelyssä annettu erityisasema tarkoittaa, että se on yksilöity samalla tavalla kuin se, jolle asetus on osoitettu.
104. Toiseksi riidanalaisessa asetuksessa otetaan huomioon valittajien tosiasiallinen tilanne, jonka perusteella ne erottuvat muista talouden toimijoista, joita asia koskee. Sen lisäksi, että neuvosto tutki valittajien erityisen taloudellisen tilanteen ja sisällytti yksityiskohtaiset tutkimustulokset riidanalaisen asetuksen liitteeseen, se analysoi myös sitä, oliko polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden voimassaolon jatkaminen muiden yhteisön valmistajien kuin Osramin edun mukaista, ja totesi riidanalaisen asetuksen perustelujen 98 kohdassa, että yhteisön valmistajien tuontitoiminnan vuoksi tullit olivat vaikuttaneet kielteisesti niiden kokonaistoimintaan ja että tuontiin liittyvistä polkumyyntitulleista johtuvien kustannusten ohella toimenpiteet olivat estäneet yhteisön valmistajia optimoimasta tuotantoyhdistelmiään, myyntiään ja siten myös kannattavuuttaan, mikä oli vaikuttanut myös investointeihin, tuotantoon, tutkimus- ja kehitystoimintaan sekä muihin strategisiin päätöksiin. Neuvosto päätteli riidanalaisen asetuksen perustelujen 99 kohdassa, että kun otetaan huomioon Philips Lightingin hankintastrategia, toimenpiteiden uudelleenkäyttöönotto ei ollut kyseisen valmistajan edun mukaista.
105. On siis katsottava, että kanne on otettava tutkittavaksi, koska sen ovat nostaneet kantajat, jotka oli yksilöity kahtalaisessa roolissaan yhteisön tuottajina ja tuojina polkumyyntitulleja koskevissa neuvoston ja komission toimissa ja joita valmistelevat tutkimukset koskivat ja joiden todettiin riidanalaisessa asetuksessa vastustavan toimenpiteitä.
106. Mielestäni lisäksi ne yhteisön tuottajat, jotka ovat mainittujen valittajien tilanteessa, voivat legitiimisti riitauttaa muun muassa sen, ettei niiden tilannetta ollut otettu huomioon perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulle yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon määrittämisessä.
107. Koska riidanalainen asetus koskee mielestäni Philips Lightingia suoraan ja erikseen, kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamista ei ole tarpeen tutkia sen SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetun toisen edellytyksen näkökulmasta, jonka mukaan luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi nostaa kanteen sääntelytoimesta, joka ei edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä, jos kyseinen toimi koskee sitä suoraan.
B Valituksen perusteltavuus
1.
Ensimmäinen peruste, jonka mukaan perusasetuksen 9 artiklan 1 kohtaa on tulkittu väärin
a)
Asianosaisten lausumat
108. Valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin on nojautunut perusasetuksen 9 artiklan 1 kohdan virheelliseen tulkintaan todetessaan, että komissio saattoi jatkaa tutkimusta tilanteessa, jossa valituksen saama tuki oli vähentynyt mutta sitä ei ollut peruutettu kokonaan.
109. Ne väittävät, ettei tämä laaja tulkinta voi pätevästi perustua tuomioon Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP v. neuvosto,(61) johon unionin yleinen tuomioistuin viittaa valituksenalaisen tuomion 84 kohdassa, sillä käsiteltävän asian ja mainitun tuomion taustalla olleen asian tosiseikkoja koskevat yhteydet ovat erilaiset, ettei tulkintaa tue perusasetuksen 9 artiklan 1 kohdan sanamuoto tai rakenne eikä myöskään unionin toimielinten 25:n viime vuoden aikana vahvistama käytäntö.
110. Neuvosto muistuttaa, että tarkastelumenettelyn aloittamisesta tehtyä pyyntöä tukivat alun perin Osram ja GE Hungary, jotka edustivat yli 50:tä prosenttia pienloistelamppujen yhteisön kokonaistuotannosta, mutta että GE Hungary ilmoitti komissiolle tutkimuksen aloittamisen jälkeen vastustavansa voimassa olleita polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä, ja se väittää Osramin ja komission tukemana, että se, että perusasetus sisältää selkeät säännökset asiavaltuutta koskevista edellytyksistä ainoastaan tutkimuksen aloittamisvaiheen osalta, johtuu siitä, että asiavaltuudella on merkitystä ainoastaan tässä vaiheessa, kun taas valituksen saama tuki tutkimusmenettelyn aikana on täysin toinen kysymys, jota on tarkasteltava niiden tietojen näkökulmasta, joita yhteisön tuotannonalan on toimitettava komissiolle, jotta tämä voi tehdä ratkaisunsa tuotannonalalle mahdollisesti aiheutuneesta vahingosta.
111. Neuvoston mukaan unionin yleisen tuomioistuimen tekemä ”sitä suuremmalla syyllä” ‑päättely on johdonmukainen, looginen ja noudattaa tavanomaisia tulkintamenetelmiä, minkä lisäksi sitä tukee sekä tuomioon Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP v. neuvosto (T-249/06, EU:T:2009:62) että tuomioon Gem-Year ja Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang) v. neuvosto (T‑172/09, EU:T:2012:532) perustuva aiempi oikeuskäytäntö, josta johtuu, että perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdassa esitettyjen asiavaltuutta koskevien edellytysten on täytyttävä ainoastaan tutkimuksen aloittamisen hetkellä muttei välttämättä enää tutkimuksen aikana. Neuvoston mielestä valittajat sekoittavat keskenään asiavaltuuden toteamiseen liittyvän yhteisön tuotannonalan käsitteen ja vahingon määrittämiseen liittyvän yhteisön tuotannonalan käsitteen määritelmät.
112. Neuvosto lisää, että vaikka ilmenisi, että unionin toimielimet, joilla on laaja harkintavalta päättäessään siitä, onko menettely päätettävä valituksen peruuttamisen johdosta, ovat aiemmassa käytännössään useammin päättäneet tutkimuksen valituksen peruuttamisen johdosta kuin jatkaneet sitä, tästä ei voida päätellä, että niiden olisi pitänyt päättää myös riidanalaisen asetuksen antamiseen johtanut tutkimus sillä perusteella, että yhteisön tuotannonalan tuki tutkimuksen suorittamiselle oli vähentynyt.
b)
Asian tarkastelu
113. Ensimmäisen valitusperusteen johdosta on tutkittava, oliko unionin yleisen tuomioistuimen perusasetuksen 9 artiklan 1 kohdan nojalla tekemä ”sitä suuremmalla syyllä” ‑päättely perusteltu, kun se totesi valituksenalaisen tuomion 85 ja 86 kohdassa, että jos komissio ei mainitun säännöksen perusteella ole velvollinen päättämään tutkimus- tai tarkastelumenettelyä, kun valitus tai tarkastelupyyntö peruutetaan, sen ei sitä suuremmalla syyllä tarvitse päättää menettelyä pelkästään valituksen tai pyynnön saaman tuen vähenemisen vuoksi.
114. Useiden perusteiden vuoksi ehdotan, että unionin tuomioistuin hyväksyy unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun.
115. Ensimmäinen peruste liittyy sanamuotoon. Yhtäältä perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdan sanamuodosta ilmenee, että valituksen, jonka on oltava yhteisön tuotannonalan tekemä tai sen puolesta tehty, edustavuutta koskeva edellytys liittyy ainoastaan tutkimuksen aloittamiseen eikä menettelyn jatkamiseen sen aloittamisen jälkeen. Toisaalta, kuten unionin yleinen tuomioistuin perustellusti totesi tuomion Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP v. neuvosto (T‑249/06, EU:T:2009:62) 139 kohdassa ja tuomion Gem-Year ja Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang) v. neuvosto (T‑172/09, EU:T:2012:532) 42 kohdassa sekä valituksenalaisen tuomion 84 kohdassa, perusasetus ei sisällä mitään velvoitetta komissiolle lopettaa vireillä oleva polkumyynnin vastainen menettely, jos valituksen tukitaso alittaa yhteisön tuotannon 25 prosentin vähimmäiskynnyksen. Se ei myöskään sisällä säännöstä, joka velvoittaisi komission päättämään menettelyn, jos valituksen saama tuki vähenee alle 50 prosentin kynnysarvon laskettuna siitä yhteisön tuotannosta, joka on esittänyt mielipiteensä valituksesta. Näkemys siitä, että perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdassa vaaditun edustavuuden tason on säilyttävä koko tutkimuksen ajan tai koko polkumyynnin vastaisen menettelyn ajan, ei siis perustu mainitun asetuksen sanamuotoon, sillä siinä päinvastoin säädetään selvästi tällaisesta edellytyksestä ainoastaan valituksen tekemisen hetkellä ja ainoastaan tutkimuksen aloittamisen osalta.
116. Toinen peruste liittyy perusasetuksen 9 artiklan 1 kohdan asiayhteyteen ja päämäärään perustuvaan tulkintaan. Kuten neuvosto ja komissio perustellusti väittävät, tätä säännöstä, jossa unionin toimielimille annetaan valtuudet jatkaa menettelyä, vaikka valitus peruutetaan tutkimuksen aloittamisen jälkeen,(62) on tarkasteltava asetuksen 5 artiklan 6 kohdan valossa, jossa komissiolle annetaan erityistilanteessa valtuudet aloittaa tutkimus viran puolesta, jos sillä on riittävästi todisteita polkumyynnin ja siihen syy-yhteydessä olevan vahingon olemassaolosta. Perusasetuksen 11 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa annetaan samansuuntaisesti komissiolle valtuudet tarkastella omasta aloitteestaan niitä polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä, joiden voimassaolo on päättymässä. Näiden menettelysäännösten, joissa komissiolle annetaan harkintavaltaa päättää ennen polkumyynnin ja vahingon olemassaolon toteamista siitä, aloittaako se alkuperäisen tutkimuksen tai tarkastelun tai jatkaako se näitä riippumatta yhteisön tuotannonalan toimista tai toimimatta jättämisestä, lisäksi on olemassa aineellisia säännöksiä, joissa unionin toimielimille annetaan sen jälkeen, kun polkumyynti ja yhteisön tuotannonalalle aiheutunut vahinko on todettu, uutta harkintavaltaa polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden käyttöönotossa. Perusasetuksen 21 artiklan 1 kohdan mukaisesti on siis niin, että kun unionin toimielimet ovat ottaneet huomioon kaikki edut kokonaisuutena, myös käyttäjien ja kuluttajien edut, ne eivät välttämättä ota käyttöön polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä, vaikka polkumyynnin ja siitä yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon olemassaolo olisi todettu. Kuten tuomiossa Fediol v. komissio (191/82, EU:C:1983:259) on todettu, komissiolla on nimittäin erittäin laaja harkintavalta määrittää yhteisön etuihin perustuen ne toimenpiteet, joiden toteuttaminen mahdollisesti on aiheellista todetun tilanteen selvittämiseksi.(63)
117. Nämä eri säännöt, niin menettelylliset kuin aineellisetkin, heijastavat ajatusta siitä, että polkumyynnin vastaisilla toimilla ei pyritä suojelemaan yksinomaan yksityisiä etuja, käsiteltävässä asiassa kyseisen tuotteen tuottajien ryhmän etuja, vaan myös unionin yleistä etua. Vaikka tutkimus aloitetaan tavanomaisesti yhteisön tuotannonalan tekemän valituksen johdosta, valittajien ”oikeus valittaa”(64) ei kuitenkaan tarkoita, että näillä olisi myös oikeus päättää tutkimus peruuttamalla valituksensa tai sille antamansa tuki. Vaikka polkumyynnin vastaisten toimien toteuttamiseen liittyy menettelyllisiä takeita, polkumyynnin vastainen menettely ei kuitenkaan ole kaikille tai joillekin yhteisön tuottajille kuuluva ”oma” menettely, jonka ne voivat päättää halutessaan.
118. Unionin yleisen tuomioistuimen hyväksymää ratkaisua puoltaa mielestäni vielä kolmas, käytäntöön liittyvä peruste. Valittajien ja niiden yhteisön tuottajien, jotka ovat ilmaisseet tukevansa tai vastustavansa valitusta, kannat voivat muuttua polkumyynnin vastaisen menettelyn aikana useaan otteeseen eri vaiheissa ja kääntyä jopa vastakkaisiksi. Valitusta aiemmin tukenut yhteisön tuottaja voi peruuttaa tukensa ja jättää ilmaisematta mielipiteensä tai ryhtyä vastustamaan valitusta, kun taas valitusta aiemmin vastustanut yhteisön tuottaja voi päättää tukea sitä, eivätkä nämä muutokset välttämättä liity aiheutuneeseen vahinkoon.(65)
119. Näiden perusteiden vuoksi ehdotan, että ensimmäinen valitusperuste hylätään perusteettomana.
2.
Toinen peruste, jonka mukaan perusasetuksen 4 artiklan 1 kohtaa ja 5 artiklan 4 kohtaa on tulkittu väärin
a)
Asianosaisten lausumat
120. Valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut virheellisesti perusasetuksen 4 artiklan 1 kohtaa ja 5 artiklan 4 kohtaa yhteisön tuotannonalaa määrittäessään, sillä se ei ottanut huomioon pääosan käsitteen määrittämisen toista kumulatiivista edellytystä, jonka mukaan tarkastelupyynnöstä kantansa esittäneistä yhteisön tuotannonalan tuottajista vähintään 50 prosentin on tuettava pyyntöä. Ne korostavat, että yhteisön tuotannonalan määrittely on yksi vahingon arvioinnin keskeisistä vaiheista, ja katsovat unionin yleisen tuomioistuimen hyväksymän ratkaisun olevan ristiriidassa sekä perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdan sanamuodon että unionin toimielinten tähän mennessä noudattaman käytännön kanssa. Unionin tuomioistuimen on niiden mielestä näin ollen kumottava valituksenalainen tuomio ja ratkaistava riita-asia lopullisesti kumoamalla riidanalainen asetus.
121. Neuvosto, Osram ja komissio väittävät, että valittajat sekoittavat toisiinsa kaksi erillistä ongelmakohtaa, joista ensimmäinen liittyy asiavaltuuteen valituksen tai tarkastelupyynnön tekemisen hetkellä ja toinen vahingon määrittämiseen menettelyn aikana. Perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdassa säädettyä 50 prosentin kynnystä sovelletaan kuitenkin ainoastaan asiavaltuuden määrittämiseen tutkimuksen aloittamisen hetkellä. Neuvoston ja komission mielestä unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 93 kohdassa aivan oikein tehnyt tämän erottelun oikeuskäytäntönsä ja unionin toimielinten käytännön mukaisesti ja päätellyt tästä perustellusti, että kun pääosaa yhteisön tuotannonalasta määritetään vahingon arvioinnin kannalta, huomioon on otettava ainoastaan 25 prosentin vähimmäiskynnys, joka liittyy yhteisön kokonaistuotantoon, eikä 50 prosentin kynnystä, joka liittyy toiseen seikkaan eli osuuteen niistä yhteisön tuottajista, jotka ovat esittäneet kantansa valituksesta.
b)
Asian tarkastelu
122. Perusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan mukaan polkumyyntitullia voidaan soveltaa polkumyynnillä tuotuun tuotteeseen vain, jos tuotteen luovuttaminen vapaaseen liikkeeseen unionissa aiheuttaa vahinkoa, jolloin ”vahingolla” tarkoitetaan perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti yhteisön tuotannonalalle aiheutunutta merkittävää vahinkoa, yhteisön tuotannonalaan kohdistuvaa merkittävän vahingon uhkaa tai merkittävää viivästystä yhteisön tuotannonalan perustamisessa.
123. Perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti muun muassa vahingon määrittämiseen liittyvä yhteisön tuotannonalan käsite kattaa samankaltaisen tuotteiden tuottajat yhteisössä kokonaisuutena tai ne tuottajat, joiden yhteinen tuotanto muodostaa asetuksen 5 artiklan 4 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä pääosan kyseisten tuotteiden koko yhteisön tuotannosta. Vaikka mainitussa asetuksessa säädetään, että yhteisön tuotannonala käsittää lähtökohtaisesti kaikki samankaltaisten tuotteiden tuottajat, siinä otetaan huomioon kaikkien tuottajien yksilöinnin vaikeus etenkin siinä tapauksessa, että tuotannonala on erittäin pirstaloitunut ja sillä toimii hyvin useita pientuottajia, ja tarjotaan myös mahdollisuus ottaa huomioon ainoastaan se osa tuottajista, joka muodostaa pääosan yhteisön tuotannosta.
124. Tästä seuraa, että yhteisön tuotanto, johon nähden vahinko määritetään, voidaan määritellä kahdella eri tavalla, joita ei ole asetettu tärkeysjärjestykseen perusasetuksessa.
125. Pääosan käsite on siis polkumyyntisäännöstön peruskäsite. Kun nimittäin otetaan huomioon, että polkumyynnistä voidaan perusasetuksen mukaan määrätä seuraamuksia ainoastaan, jos se aiheuttaa vahinkoa, perusasetuksessa annettu mahdollisuus tukeutua ”pääosaan” helpottaa kuitenkin komission tehtävää todeta vahingon olemassaolo, koska se voi perustaa tarkastelunsa ainoastaan osan yhteisön tuottajista tilanteeseen.
126. Perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdassa määritellään yhteisön kokonaistuotannon pääosan käsite ainoastaan viittaamalla asetuksen 5 artiklan 4 kohtaan. Ei kuitenkaan ole selvää, mikä merkitys tälle viittaukselle on annettava.
127. Vaikka unionin lainsäätäjä on ilmeisesti halunnut kyseisellä viittauksella luoda yhteyden valituksen edustavuutta koskevan kynnyksen, jonka ylittyessä polkumyyntitutkimus voidaan aloittaa, ja vahingon määrittämisessä merkityksellisen kotimaisen tuotannon määrittämisen välille, perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdan tarkoituksena ei joka tapauksessa ole pääosan käsitteen määrittäminen, eikä sitä edes mainita kyseisessä kohdassa.
128. Kyseisessä säännöksessä määritetään lisäksi valituksen edustavuutta koskeva olettama viittaamalla kaksiosaiseen kriteeriin. Mainittu 25 prosentin osuus lasketaan samankaltaisten tuotteiden kokonaistuotannosta, kun taas 50 prosentin osuus lasketaan ainoastaan niiden tuottajien tuotannosta, jotka ovat esittäneet myönteisen tai kielteisen kantansa valituksesta. Perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan sanamuodosta käy kuitenkin selvästi ilmi, että pääosa on määritettävä yksinomaan samankaltaisten tuotteiden yhteisön kokonaistuotannosta eikä siitä tuotannosta, joka on peräisin siitä yhteisön tuotannonalan osasta, joka on ilmaissut tukevansa tai vastustavansa valitusta.
129. Kun pääosan käsitettä ei ole määritelty perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdassa ja kun tässä säännöksessä viitataan edustavuuden kaksiosaiseen kriteeriin, vaikka asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa säädetään ainoastaan yksiosaisesta kriteeristä, ilmaisulla ”5 artiklan 4 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä pääosan” ei enää ole selvää merkitystä, jos ylipäänsä mitään merkitystä.
130. Koska esitettyyn kysymykseen ei voida vastata yksiselitteisesti perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan ja 5 artiklan 4 kohdan sanamuodon mukaista tulkintaa noudattamalla, näitä säännöksiä on tulkittava yhtäältä niissä asetettujen tavoitteiden ja perusasetuksen systematiikan ja yleisen rakenteen valossa ja toisaalta tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen 1994 (GATT) VI artiklan soveltamisesta tehdyn sopimuksen(66) mukaisesti.
131. Ensinnäkin, vaikka perusasetus sisältää ainoastaan yhden määritelmän yhteisön tuotannonalasta, sen 4 artiklan 1 kohta ja 5 artiklan 4 kohta ovat kaksi toisistaan riippumatonta säännöstä, joissa käsitellään polkumyynnin vastaisen menettelyn kahta eri vaihetta ja jotka noudattavat omaa logiikkaansa. Kuten neuvosto ja komissio perustellusti väittävät, perusasetuksen 5 artiklan 4 kohta koskee valituksen edustavuuden kynnyksen määrittämistä tutkimuksen aloittamisen hetkellä, jotta voidaan taata, että riittävän suuri osa yhteisön tuottajista tukee sitä, kun taas asetuksen 4 artiklan 1 kohta, luettuna yhdessä sen 3 artiklan 1 kohdan kanssa, liittyy polkumyynnin yhteisön tuotannonalalle aiheuttaman vahingon määrittämiseen menettelyn aikana. Viimeksi mainituilla säännöksillä on toinen tavoite eli sallia unionin toimielinten tutkia vahinko huolimatta siitä, että objektiivisia arviointiperusteita on hankalaa ellei jopa mahdotonta koota kaikista yhteisön tuottajista erityisesti silloin, kun kyseisen tuotteen markkinat ovat erittäin pirstaloituneet ja niillä toimii useita tuottajia.
132. Toiseksi on muistettava, että vaikka vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan WTO:n perustamissopimus ja sen liitteissä 1, 2 ja 3 olevat sopimukset eivät lähtökohtaisesti kuulu niihin normeihin, joihin nähden unionin tuomioistuin valvoo unionin toimielinten toimien lainmukaisuutta,(67) vakiintuneessa oikeuskäytännössä kuitenkin katsotaan, että unionin tekemien kansainvälisten sopimusten ensisijaisuus johdetun oikeuden teksteihin nähden edellyttää, että kyseisiä tekstejä tulkitaan niin pitkälti kuin mahdollista yhdenmukaisesti näiden sopimusten kanssa(68) erityisesti silloin, kun näillä teksteillä on tarkoitus nimenomaan panna täytäntöön unionin tekemä kansainvälinen sopimus.(69) Riippumatta siitä, vastaavatko käsiteltävän asian olosuhteet jompaakumpaa vaihtoehtoa, jotka on esitetty tuomiossa Fediol v. komissio (70/87, EU:C:1989:254) ja tuomiossa Nakajima v. neuvosto (C‑69/89, EU:C:1991:186) ja joissa unionin tuomioistuinten tehtävänä on valvoa WTO:n sääntöjä koskevien unionin toimien lainmukaisuutta, polkumyyntisopimuksen tulkinta on siis otettava huomioon, kun tulkitaan perusasetuksen vastaavia säännöksiä, yhdenmukaisen tulkinnan periaatteen vuoksi, joka on olennainen osa unionin tekemien kansainvälisten sopimusten ensisijaisuutta johdetun oikeuden teksteihin nähden. Tästä seuraa, että perusasetuksen 4 artiklan 1 kohtaa, jota voidaan sen moniselitteisyyden vuoksi tulkita useammalla tapaa, kuten edellä todettiin, on tulkittava mahdollisuuksien mukaan yhdenmukaisesti polkumyyntisopimuksen 4 artiklan 1 kohdan vastaavien määräysten kanssa, joissa niissäkin viitataan pääosan käsitteeseen määriteltäessä sopimuksessa tarkoitettua käsitettä ”kotimainen tuotannonala”.
133. Tältä osin pääosan käsitteen tulkinnasta saadaan hyödyllistä tietoa WTO:n paneelin 22.4.2003 esittämästä raportista ”Argentina – Definitive Anti-Dumping Duties on Poultry from Brazil”(70) ja WTO:n valituselimen 15.7.2011 esittämästä raportista ”European Communities – Definitive Anti-Dumping Measures on Certain Iron or Steel Fasteners from China”.(71)
134. WTO:n paneeli katsoi 22.4.2003 esittämässään raportissa, että pääosan käsitteen oli kotimaisen tuotannonalan määrittelyn kannalta tulkittava tarkoittavan ”merkittävää, tärkeää tai huomattavaa” osuutta kotimaisesta kokonaistuotannosta ja että polkumyyntisopimuksen 4 artiklan 1 kohdassa ei edellytetty, että kotimaisen tuotannonalan oli muodostuttava kotimaisista tuottajista, joiden osuus kotimaisesta kokonaistuotannosta on yli 50 prosenttia.(72) WTO:n paneeli totesi sen käsiteltäväksi saatetusta asiasta näin ollen, että kotimainen tuotannonala oli määritelty siten, että se muodostui kotimaisista tuottajista, jotka edustivat ainoastaan 46:ta prosenttia kotimaisesta kokonaistuotannosta.(73)
135. WTO:n valituselin huomautti 15.7.2011 esittämässään raportissa, että polkumyyntisopimuksen 4 artiklan 1 kohdassa ei määrätty tarkasta osuudesta, jonka perusteella voitaisiin arvioida, muodostaako tietty prosenttiosuus ”pääosan”,(74) minkä jälkeen se totesi, että tätä ilmaisua oli sen asiayhteyden vuoksi tulkittava siten, että kyseessä on sellainen suhteellisen suuri osa kotimaisesta kokonaistuotannosta, joka ”tavanomaisesti edustaa laajalti kotimaista kokonaistuotantoa”.(75)
136. WTO:n valituselin korosti vahingon tarkan määrittämisen tärkeyttä ja täsmensi, että vaikka pääosan käsitteen käyttämisellä erityisesti sellaisissa tilanteissa, joissa markkinat ovat pirstaloituneet useiden tuottajien kesken, voidaan ratkaista käytännön vaikeudet hankkia koko tuotantoa koskevia tietoja, kun tarvittaessa voidaan käyttää pienempää osuutta kuin tavanomaisesti olisi hyväksyttävää vähemmän pirstaloituneiden markkinoiden tapauksessa, on kuitenkin toimittava niin, että kotimaisen tuotannonalan määritelmää soveltamalla voidaan saada lukuisia tietoja, joilla taataan vahingon tarkka arviointi, eikä se aiheuta siis huomattavaa riskiä taloudellisten tietojen epäsymmetrisyydestä ja vääristymisestä vahingon määrittämisen yhteydessä.(76)
137. WTO:n valituselin totesi unionin väitteestä, jonka mukaan polkumyyntisopimuksen 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun pääosan määrittämisessä on otettava huomioon sopimuksen 5 artiklan 4 kohdassa esitetyt kynnysarvot, minkä vuoksi voitiin katsoa, että tuottajat, jotka edustivat vähintään 25:tä prosenttia kotimaisesta tuotannosta, saattoivat legitiimisti edustaa kokonaistuotannon pääosaa, ettei ”tällaiselle väitteelle ollut mitään sanamuotoon pohjautuvaa perustetta” ja että vaikka unioni väitti, että pääosasta ja edustavuudesta oli keskusteltu neuvottelujen aikana, tämä seikka ei vaikuttanut mitenkään siihen, ettei mitään sellaista sopimusta ollut tehty, jossa olisi määritelty sellainen tietty osuus, jonka perusteella voitaisiin ratkaista, mikä muodostaa abstraktisti ”pääosan”. WTO:n valituselimen mukaan polkumyyntisopimuksen 4 artiklan 1 kohdassa ja 5 artiklan 4 kohdassa käsitellään polkumyynnin vastaisen menettelyn eri näkökohtia, sillä 4 artiklan 1 kohdassa määritellään vahingon määrittämisen kannalta merkityksellinen kotimainen tuotannonala, kun taas 5 artiklan 4 kohdassa ei oteta kantaa siihen, miten kotimainen tuotannonala olisi määriteltävä, vaan vahvistetaan tutkimuksen aloittamispyynnölle saatavan tuen vähimmäiskynnys.(77)
138. Vaikka WTO:n valituselin otti huomioon kyseisten markkinoiden pirstaleisen luonteen, se katsoi tästä erosta, että 27 prosentin osuus, jonka komissio hyväksyi ”sen jälkeen, kun se oli soveltanut [25 prosentin] viiteosuutta, joka ei ole missään yhteydessä pääosan käsitteen oikeaan tulkintaan”, oli liian pieni edustaakseen tällaista pääosaa.(78)
139. Edellä esitetystä tarkastelusta seuraa, että pääosan käsitettä on mahdollista tulkita ainoastaan yhdellä tavalla. On katsottava, että käsitteen tulee tulkita tarkoittavan sellaista osaa yhteisön tuotannosta, joka on riittävän merkittävä antaakseen tietyllä tapaa suhteellisen paikkansapitävän kuvan siitä. Toisin sanoen perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan ja 5 artiklan 4 kohdan sanamuotojen välinen yhteys, jota komissio luonnehti istunnossa ”valitettavaksi”, on ristiriidassa sekä unionin polkumyyntisäännöstön hengen että sen logiikan ja tavoitteiden kanssa, sellaisena kuin säännöstöä on tulkittu polkumyyntisopimuksen näkökulmasta, ja on näin ollen katsottava, ettei sillä ole mitään normatiivista merkitystä.
140. Jos todettaisiin unionin yleisen tuomioistuimen tavoin, että pääosa voi muodostua ainoastaan neljäsosasta yhteisön kokonaistuotannosta, tehtäisiin mahdolliseksi polkumyyntisäännöstössä asetettujen edellytysten tosiasiallinen kiertäminen, kun toimenpiteitä voitaisiin toteuttaa ainoastaan yhteisön tuotannonalan vähemmistön hyväksi tilanteessa, jossa kolme neljäsosaa tästä tuotannonalasta ei olisi kärsinyt vahinkoa.
141. On kuitenkin todettava, että valittajat eivät moiti perusteessaan unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on soveltanut 25 prosentin kynnystä. Ne moittivat sitä ainoastaan siitä, ettei se ole soveltanut kumulatiivisesti tätä kynnystä ja perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdassa säädettyä 50 prosentin kynnystä.
142. Jos perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdassa tehdyn viittauksen asetuksen 5 artiklan 4 kohtaan tulkittaisiin tarkoittavan, että asetuksen 5 artiklan 4 kohdassa mainittuja kahta kynnystä on ehdottomasti sovellettava kumulatiivisesti määritettäessä valituksen edustavuutta, tällöin asetuksen 4 artiklan 1 kohtaa tulkittaisiin virheellisesti, sillä siinä täsmennetään, että pääosa on määriteltävä ”yhteisön kokonaistuotannosta” eikä siitä kotimaisen tuotannon osasta, joka on esittänyt kantansa valituksesta.
143. Katson näin ollen, että toinen valitusperuste, jossa valituksenalaista tuomiota moititaan ainoastaan siitä, ettei siinä ole sovellettu kumulatiivisesti perusasetuksen 5 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuja kahta kynnystä, on perusteeton.
144. Valitus voidaan siis hylätä, eikä ole tarpeen tutkia sitä, ovatko unionin toimielimet tehneet ilmeisen arviointivirheen katsoessaan, että vahingon jatkuvuutta tai toistumista koskeva analyysi voitiin suorittaa ainoastaan yhtä tuottajaa, joka edusti 48:aa prosenttia yhteisön kokonaistuotannosta, koskevien tietojen perusteella.
145. Totean tästä ainoastaan, että kun otetaan huomioon kyseisten markkinoiden poikkeuksellinen rakenne, sillä ne on jaettu neljän yhteisön tuottajan kesken, jotka harjoittavat unionissa samanaikaisesti sekä tuotantoa että tuontia, mielestäni ei ole polkumyyntisäännöstön logiikan vastaista, että unionin toimielimet ottivat huomioon vahingon, joka oli aiheutunut sille tuottajalle, joka tuotti unionissa eniten mutta jonka tuonnin osuus oli pienin prosenttiosuutena sen toteuttamasta myynnistä.
146. Näistä syistä katson, että toinen valitusperuste on hylättävä.
V Ratkaisuehdotus
147. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin ratkaisee asian seuraavasti:
1) Valitus hylätään.
2) Philips Lighting Poland SA ja Philips Lighting BV velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1) .
(2)
–	Jäljempänä Philips Poland.
(3)
–	Jäljempänä yhdessä Philips Lighting.
(4)
–	T-469/07, EU:T:2013:370, jäljempänä valituksenalainen tuomio.
(5)
–	EUVL L 272, s. 1; jäljempänä riidanalainen asetus.
(6)
–	EYVL 1996, L 56, s. 1.
(7)
–	EUVL L 340, s. 17; jäljempänä perusasetus.
(8)
–	EYVL L 195, s. 8. Asetus sellaisena kuin se on muutettuna 1.9.2006 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1322/2006 (EUVL L 244, s. 1).
(9)
–	EUVL L 145, s. 1.
(10)
–	EUVL L 244, s. 1.
(11)
–	Jäljempänä Osram.
(12)
–	Jäljempänä pienloistelamput.
(13)
–	Jäljempänä GE Hungary.
(14)
–	Jäljempänä Sylvania.
(15)
–	264/82, EU:C:1985:119.
(16)
–	C‑239/99, EU:C:2001:101.
(17)
–	C‑358/89, EU:C:1991:214.
(18)
–	Valituksenalaisen tuomion 62 kohta.
(19)
–	Ks. mm. tuomio Mebrom v. komissio (T‑216/05, EU:T:2007:148); määräys Charron Inox ja Almet v. komissio ja neuvosto (T‑445/11 ja T‑88/12, EU:T:2013:4); tuomio Marchiani v. parlamentti (T‑479/13, EU:T:2014:866); tuomio Club Hotel Loutraki ym. v. komissio (T‑58/13, EU:T:2015:1) ja määräys Istituto di vigilanza dell’urbe v. komissio (T‑579/13, EU:T:2015:27).
(20)
–	C‑23/00 P, EU:C:2002:118.
(21)
–	C‑233/02, EU:C:2004:173.
(22)
–	C‑6/06 P, EU:C:2007:702.
(23)
–	Kuten ilmenee tuomion neuvosto v. Boehringer (C-23/00, EU:C:2002:118) 37 kohdasta ja julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomerin ratkaisuehdotuksen neuvosto v. Boehringer (C‑23/00 P, EU:C:2001:511) 28 kohdasta, oikeudenkäyntiväite koski kantajien asiavaltuuden puuttumista EY 230 artiklan neljännen kohdan nojalla.
(24)
–	Em. tuomion 52 kohta.
(25)
–	Tuomio Cofradía de pescadores ”San Pedro” de Bermeo ym. v. neuvosto (C‑6/06 P, EU:C:2007:702, 21 kohta).
(26)
–	Ks. tuomio Italia v. komissio (C‑298/00 P, EU:C:2004:240, 35 kohta) ja määräys Cheminova ym. v. komissio (C‑60/08 P(R), EU:C:2009:181, 31 kohta).
(27)
–	C‑176/06 P, EU:C:2007:730.
(28)
–	Tuomion 18 kohta. Ks. vastaavasti myös määräys Complejo Agrícola v. komissio (C‑415/08 P, EU:C:2009:574, 22 kohta) ja määräys Calebus v. komissio (C‑421/08 P, EU:C:2009:575, 22 kohta). Näissä kahdessa päätöksessä vahvistetaan periaate, jonka mukaan unionin tuomioistuin on muutoksenhakutuomioistuimena ”velvollinen” tutkimaan kumoamista vaativan kantajan asiavaltuuden ja joka perustuu toiseen periaatteeseen, jonka mukaan EY 230 artiklan neljännessä kohdassa vahvistettu edellytys on sellainen ehdoton prosessinedellytys, jonka unionin tuomioistuimet ”voivat” tutkia missä tahansa menettelyn vaiheessa myös viran puolesta (ks. kyseisten kahden ratkaisun 21 kohta). Sen lisäksi, että tämä viimeksi mainittu periaate on liitetty virheellisesti tuomion Stadtwerke Schwäbisch Hall ym. v. komissio (C‑176/06 P, EU:C:2007:730) 18 kohtaan, jossa sitä ei mainita, näiden kahden ratkaisun 21 ja 22 kohdan vertailusta ilmenee, että on tiettyä epäselvyyttä siitä, ovatko unionin tuomioistuimet velvollisia tutkimaan asiavaltuuden puuttumiseen perustuvan ehdottoman perusteen vai onko niillä ainoastaan mahdollisuus tutkia se.
(29)
–	Ks. tuomio Stichting Woonlinie ym. v. komissio (C‑133/12 P, EU:C:2014:105, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(30)
–	T‑532/08, EU:T:2010:353.
(31)
–	T‑539/08, EU:T:2010:354.
(32)
–	Määräys Norilsk Nickel Harjavalta ja Umicore v. komissio (T‑532/08, EU:T:2010:353, 69 ja 70 kohta) ja määräys Etimine ja Etiproducts v. komissio (T‑539/08, EU:T:2010:354, 75 ja 76 kohta).
(33)
–	Ibidem (määräyksen 71 kohta ja 77 kohta).
(34)
–	Ibidem (määräyksen 72 kohta ja 78 kohta).
(35)
–	Ibidem (määräyksen 73 kohta ja 79 kohta).
(36)
–	Ks. vastaavasti unionin kansalaisuutta koskevien oikeussääntöjen soveltamisesta tuomio D’Hoop (C‑224/98, EU:C:2002:432, 25 kohta); tuomio Lassal (C‑162/09, EU:C:2010:592, 39 kohta); tuomio Runevič-Vardyn ja Wardyn (C‑391/09, EU:C:2011:291, 55 kohta) ja tuomio Ziolkowski ja Szeja (C‑424/10 ja C‑425/10, EU:C:2011:866, 58 kohta).
(37)
–	Ks. vastaavasti tuomio Westzucker (1/73, EU:C:1973:78), jossa todetaan, että ”yleisesti tunnustetun periaatteen mukaan lakia, jolla lain säännöstä muutetaan, sovelletaan sellaisten tosiasiallisten tilanteiden tuleviin seurauksiin, jotka ovat syntyneet vanhan lain voimassaoloaikana, ellei toisin ole säädetty” (5 kohta). Käsittääkseni tämä on ensimmäinen tuomio, jossa välittömän vaikutuksen todettiin olevan yleisesti tunnustettu periaate. Ks. vastaavasti myös tuomio Gemeinde Altrip ym. (C‑72/12, EU:C:2013:712, 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio Balazs ja Casa Județeană de Pensii Cluj (C‑401/13 ja C‑432/13, EU:C:2015:26, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(38)
–	Ks. vastaavasti mm. tuomio Bureau national interprofessionnel du Cognac (C‑4/10 ja C‑27/10, EU:C:2011:484, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen); tuomio Toshiba Corporation ym. (C‑17/10, EU:C:2012:72, 51 kohta) ja tuomio Kuso (C‑614/11, EU:C:2013:544, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(39)
–	Ks. tuomio Conserchimica (C‑261/96, EU:C:1997:524, 17 kohta); tuomio Beemsterboer Coldstore Services (C‑293/04, EU:C:2006:162, 19 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen); tuomio Dell’Orto (C‑467/05, EU:C:2007:395, 48 kohta); tuomio komissio v. Italia (C‑334/08, EU:C:2010:414, 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen); tuomio Toshiba Corporation ym. (C‑17/10, EU:C:2012:72, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen); tuomio komissio v. Espanja (C‑610/10, EU:C:2012:781, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(40)
–	Tuomio Dell’Orto (C-467/05, EU:C:2007:395, 49 kohta).
(41)
–	Tuomio Meridionale Industria Salumi ym. (212/80–217/80, EU:C:1981:270, 11 kohta) ja tuomio Reichelt (113/81, EU:C:1982:206, 13 kohta). Ks. myös tuomio Conserchimica (C‑261/96, EU:C:1997:524, 17 kohta) ja tämän poikkeuksen ulottuvuudesta tuomio Molenbergnatie (C‑201/04, EU:C:2006:136, 31–34 kohta).
(42)
–	Ks. tästä oikeuskirjallisuudessa tehdystä erosta Roubier, P., Le droit transitoire (conflits des lois dans le temps), 2. painos, Dalloz et Sirey, Pariisi, 1960, s. 545 ja sitä seuraavat sivut.
(43)
–	Kursivointi tässä.
(44)
–	C‑283/09, EU:C:2011:85.
(45)
–	Tuomion 28 kohta.
(46)
–	Ks. tuomio Telefónica v. komissio (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 27 kohta).
(47)
–	Ks. tuomio Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. parlamentti ja neuvosto (C‑583/11 P, EU:C:2013:625).
(48)
–	Ks. tuomio Telefónica v. komissio (C‑274/12 P, EU:C:2013:852).
(49)
–	25/62, EU:C:1963:17.
(50)
–	S. 223. Ks. viimeksi määräys Banco Bilbao Vizcaya Argentaria ja Telefónica v. komissio (C‑587/13 P ja C‑588/13 P, EU:C:2015:18, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(51)
–	Ks. määräys Gesamtverband der deutschen Textil- und Modeindustrie ym. v. neuvosto ym. (C‑3/11 P(I), EU:C:2011:665, 13 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio Valimar (C‑374/12, EU:C:2014:2231, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(52)
–	Ks. tuomio Valimar (C-374/12, EU:C:2014:2231, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(53)
–	Ibidem (tuomion 32 kohta).
(54)
–	Ks. tuomio Neotype Techmashexport v. komissio ja neuvosto (C-305/86 ja C-160/87, EU:C:1990:295, 19 ja 20 kohta).
(55)
–	Ks. tästä kritiikki teoksessa Van Ginderachter, E., ”Recevabilité des recours en matière de dumping”, Cahiers de droit européen,
1987, numerot 1 ja 2, s. 623.
(56)
–	C‑358/89, EU:C:1991:214.
(57)
–	Tuomion 17 kohta.
(58)
–	Tuomio Neotype Techmashexport v. komissio ja neuvosto (C-305/86 ja C-160/87, EU:C:1990:295).
(59)
–	Tuomio Timex v. neuvosto ja komissio (264/82, EU:C:1985:119, 14 ja 15 kohta).
(60)
–	Ks. erityisesti tästä perusteesta esitetty kritiikki em. teoksessa Van Ginderachter, E.
(61)
–	T‑249/06, EU:T:2009:62.
(62)
–	Perusasetuksen 5 artiklan 8 kohdan mukaisesti on niin, että jos valitus peruutetaan ennen tutkimuksen aloittamista, katsotaan, ettei sitä ole tehty.
(63)
–	Em. tuomion 26 kohta.
(64)
–	Em. tuomion 11 kohta.
(65)
–	Ks. Didier, P., ”Le code anti-dumping du cycle de l’Uruguay: impact dans la Communauté”, Cahiers de droit européen,
1994, numerot 3 ja 4, s. 251, jossa huomautetaan, että valitusta voidaan tukea tai vastustaa useista eri syistä ja että useat kansalliset tuottajat voivat esimerkiksi tukea valitusta niin kauan kuin tuki ”ei aiheuta niille taloudellista tai henkistä rasitetta” (s. 291).
(66)
–	EYVL L 336, s. 103; jäljempänä polkumyyntisopimus. Tämä sopimus sisältyy Maailman kauppajärjestön (WTO) perustamissopimukseen, joka allekirjoitettiin Marrakechissa 15.4.1994 ja hyväksyttiin Uruguayn kierroksen monenvälisissä kauppaneuvotteluissa (1986–1994) laadittujen sopimusten tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta yhteisön toimivaltaan kuuluvissa asioissa 22.12.1994 tehdyllä neuvoston päätöksellä 94/800/EY (EYVL L 336, s. 1), liitteeseen 1 A.
(67)
–	Tuomio LVP (C-306/13, EU:C:2014:2465, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(68)
–	Ks. tuomio Z. (C-363/12, EU:C:2014:159, 72 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio Glatzel (C-356/12, EU:C:2014:350, 70 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(69)
–	Ks. tuomio Petrotub ja Republica v. neuvosto (C-76/00 P, EU:C:2003:4, 57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(70)
–	WT/DS241/R.
(71)
–	WT/DS397/AB/R.
(72)
–	WT/DS241/R, 7.341 kohta.
(73)
–	Ibidem, 7.344 kohta.
(74)
–	WT/DS397/AB/R, 411 kohta.
(75)
–	Ibidem, 412 kohta.
(76)
–	Ibidem, 413–416 kohta.
(77)
–	Ibidem, 417 ja 418 kohta.
(78)
–	Ibidem, 425 kohta.