62023CJ0391
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (yhdeksäs jaosto)
16 päivänä lokakuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – SEUT 191 artiklan 2 kohta – Unionin ympäristöpolitiikka – Asetus (EU) 2021/1119 – Unionin ilmastoneutraaliustavoite – Direktiivi (EU) 2019/944 – Sähkön sisämarkkinoita koskevat yhteiset säännöt – Kansallinen säännöstö, jonka mukaan uusiutuvista lähteistä tuotetun sähkön tuottajien on maksettava saamistaan myyntituloista tuloveroa – Fossiilisia polttoaineita ja biomassaa käyttävien sähköntuottajien vapauttaminen verosta
Asiassa C‑391/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Curtea de Apel București (Bukarestin ylioikeus, Romania) on esittänyt 7.2.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 27.6.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Brăila Winds SRL
vastaan
Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București – Administrația Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii București,
Ministerul Finanțelor,
Președintele Agenției Naționale de Administrare Fiscală ja
Agenția Națională de Administrare Fiscală,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. Condinanzi, neljännen jaoston puheenjohtaja I. Jarukaitis (esittelevä tuomari) ja tuomari N. Jääskinen,
julkisasiamies: A. Rantos,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Brăila Winds SRL, edustajinaan C.-A. Bîrsan, E.-D. Gramaticescu ja A.-C. Lăcureanu, avocați,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään I. Georgiopoulos, L. Nicolae ja K. Talabér-Ritz,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee SEUT 49, SEUT 56, SEUT 107 ja SEUT 108 artiklan sekä SEUT 191 artiklan 2 kohdan, Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 17 artiklan, sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2012/27/EU muuttamisesta 5.6.2019 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2019/944 (EUVL 2019, L 158, s. 125) ja puitteiden vahvistamisesta ilmastoneutraaliuden saavuttamiseksi sekä asetusten (EY) N:o 401/2009 ja (EU) 2018/1999 muuttamisesta 30.6.2021 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2021/1119 (eurooppalainen ilmastolaki) (EUVL 2021, L 243, s. 1) tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Brăila Winds SRL ‑yhtiö, joka on tuulivoimalla tuotetun sähkön tuottaja, ja Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București – Administrația Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii București (Bukarestin julkisen talouden alueellinen pääosasto – keskisuurista verovelvollisista vastaava verohallinto, Romania), Ministerul Finanțelor (valtiovarainministeriö, Romania), Președintele Agenției Naționale de Administrare Fiscală (kansallisen verohallinnon pääjohtaja, Romania) ja Agenția Națională de Administrare Fiscală (kansallinen verohallinto, Romania, jäljempänä ANAF) ja joka koskee Brăila Windsiltä kannettua veroa, jonka määrä on 80 prosenttia myyntituloista, jotka johtuvat sen sähkön keskimääräisen kuukausittaisen myyntihinnan ja kansallisen lainsäätäjän määrittämän hinnan välisestä erotuksesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Sopimus Euroopan unionin toiminnasta
3
SEUT 191 artiklan 2 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Unionin ympäristöpolitiikalla pyritään suojelun korkeaan tasoon [Euroopan] unionin eri alueiden tilanteiden erilaisuus huomioon ottaen. Unionin ympäristöpolitiikka perustuu ennalta varautumisen periaatteelle sekä periaatteille, joiden mukaan ennalta ehkäiseviin toimiin olisi ryhdyttävä, ympäristövahingot olisi torjuttava ensisijaisesti niiden lähteellä ja saastuttajan olisi maksettava.
Tässä yhteydessä ympäristönsuojelun vaatimusten täyttämiseksi toteutettaviin yhdenmukaistamistoimenpiteisiin sisällytetään aiheellisissa tapauksissa suojalauseke, jonka nojalla jäsenvaltiot saavat, unionin valvontamenettelyn alaisina, toteuttaa muihin kuin taloudellisiin, ympäristöä koskeviin seikkoihin perustuvia väliaikaisia toimenpiteitä.”
Direktiivi 2019/944
4
Direktiivin 2019/944 1 artiklan, jonka otsikko on ”Kohde”, ensimmäisessä ja toisessa kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä vahvistetaan yhteiset säännöt sähkön tuotannolle, siirrolle, jakelulle, energian varastoinnille ja sähkön toimitukselle sekä kuluttajansuojaa koskevat säännöt, jotta voidaan luoda aidosti yhdennetyt, kilpailuun perustuvat, kuluttajakeskeiset, joustavat, oikeudenmukaiset ja avoimet sähkömarkkinat unionissa.
Tämän direktiivin tavoitteena on yhdennettyjen markkinoiden etuja hyödyntäen turvata kuluttajille kohtuulliset ja avoimet energian hinnat ja kustannukset, korkeatasoinen toimitusvarmuus ja sujuva siirtyminen kestävään vähähiiliseen energiajärjestelmään. – –”
5
Kyseisen direktiivin 9 artiklan, jonka otsikko on ”Julkisen palvelun velvoitteet”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on oman institutionaalisen järjestelmänsä mukaisesti ja toissijaisuusperiaate asianmukaisesti huomioon ottaen varmistettava, että sähköalan yritykset toimivat tämän direktiivin periaatteiden mukaisesti siten, että sähköalalla saadaan aikaan kilpailuun perustuvat, varmat ja ympäristön kannalta kestävät markkinat, eivätkä jäsenvaltiot saa harjoittaa syrjintää näiden yritysten välillä niiden oikeuksien tai velvoitteiden suhteen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 2 kohdan soveltamista.
2.   Jäsenvaltiot voivat SEUT-sopimuksen asiaa koskevat määräykset ja erityisesti sen 106 artiklan täysimääräisesti huomioon ottaen asettaa sähköalalla toimiville yrityksille yleisen taloudellisen edun nimissä julkisen palvelun velvoitteita, jotka voivat koskea varmuutta, mukaan lukien toimitusvarmuus, toimitusten säännöllisyyttä, laatua ja hintaa sekä ympäristönsuojelua, mukaan lukien energiatehokkuus, uusiutuvista lähteistä peräisin oleva energia ja ilmastonsuojelu. Näiden velvoitteiden on oltava selkeästi määriteltyjä, avoimia, syrjimättömiä ja todennettavia, ja niillä on turvattava se, että unionin sähköalan yritykset voivat tarjota kansallisille kuluttajille palvelujaan tasapuolisesti. Sähköntoimitusten hinnoittelua koskevien julkisen palvelun velvoitteiden on oltava tämän direktiivin 5 artiklassa säädettyjen vaatimusten mukaisia.”
6
Kyseisen direktiivin 58 artiklassa, jonka otsikko on ”Sääntelyviranomaisen yleistavoitteet”, säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä määriteltyjä viranomaistehtäviä suorittaessaan sääntelyviranomaisen on toteutettava kaikki kohtuulliset toimenpiteet seuraavien tavoitteiden edistämiseksi 59 artiklassa säädettyjen tehtäviensä ja toimivaltuuksiensa puitteissa tiiviissä yhteydenpidossa muiden asiaankuuluvien kansallisten viranomaisten, mukaan lukien kilpailuviranomaiset, sekä tapauksen mukaan naapurina olevien jäsenvaltioiden ja naapurina olevien kolmansien maiden viranomaisten, myös sääntelyviranomaisten, kanssa ja rajoittamatta näiden toimivaltaa:
a)
kilpailuun perustuvien, joustavien, varmojen ja ympäristön kannalta kestävien sähkön sisämarkkinoiden edistäminen unionin alueella ja markkinoiden tehokas avaaminen kaikille unionin asiakkaille ja toimittajille tiiviissä yhteistyössä muiden jäsenvaltioiden sääntelyviranomaisten, [Euroopan] komission ja [Euroopan unionin energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston] kanssa sekä asianmukaisten edellytysten varmistaminen sähköverkkojen tehokasta ja luotettavaa käyttöä varten pitkän aikavälin tavoitteet huomioon ottaen;
– –
c)
jäsenvaltioiden välisen sähkökaupan rajoitusten poistaminen, muun muassa sellaisen tarkoituksenmukaisen rajat ylittävän siirtokapasiteetin kehittäminen, jolla voidaan vastata kysyntään ja parantaa kansallisten markkinoiden yhdentymistä, mikä voi edistää sähkönsiirtoja kaikkialla unionissa;
– –”.
Asetus 2021/1119
7
Asetuksen 2021/1119 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Kohde ja soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa vahvistetaan puitteet unionin oikeudessa säänneltyjen ihmisen toiminnan aiheuttamien kasvihuonekaasujen lähteistä syntyvien päästöjen peruuttamattomalle ja asteittaiselle vähentämiselle ja nielujen aikaansaamien poistumien lisäämiselle.
Tässä asetuksessa asetetaan sitova tavoite ilmastoneutraaliudesta unionissa vuoteen 2050 mennessä [Pariisin ilmastosopimuksen, jonka unioni on ratifioinut ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden kansakuntien puitesopimuksen nojalla hyväksytyn Pariisin sopimuksen tekemisestä Euroopan unionin puolesta 5.10.2016 annetulla neuvoston päätöksellä (EU) 2016/1841 (EUVL 2016, L 282, s. 1)] 2 artiklan 1 kohdan a alakohdassa asetetun pitkän aikavälin lämpötilatavoitteen mukaisesti ja säädetään puitteista edistymisen saavuttamiseksi Pariisin sopimuksen 7 artiklassa vahvistetun maailmanlaajuisen sopeutumistavoitteen mukaisesti. Tässä asetuksessa myös asetetaan vuoteen 2030 ulottuva sitova unionin tavoite kasvihuonekaasupäästöjen unionin sisäisestä nettovähennyksestä.
– –”
8
Kyseisen asetuksen 2 artiklan, jonka otsikko on ”Ilmastoneutraaliustavoite”, sanamuoto on seuraava:
”1.   Unionin laajuiset unionin oikeudessa säännellyt kasvihuonekaasujen päästöt ja poistumat on tasapainotettava unionissa viimeistään vuoteen 2050 mennessä siten, että nettopäästöt vähennetään nollaan kyseiseen ajankohtaan mennessä, ja unioni pyrkii sen jälkeen saavuttamaan negatiiviset päästöt.
2.   Asiaankuuluvat unionin toimielimet toteuttavat unionin tasolla ja jäsenvaltiot kansallisella tasolla tarvittavat toimenpiteet, jotta 1 kohdassa asetettu ilmastoneutraaliustavoite voidaan yhteisesti saavuttaa, ottaen huomioon, että on tärkeää edistää sekä oikeudenmukaisuutta että yhteisvastuuta jäsenvaltioiden kesken ja kustannustehokkuutta tämän tavoitteen saavuttamisessa.”
9
Kyseisen asetuksen 5 artiklan, jonka otsikkona on ”Ilmastonmuutokseen sopeutuminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Asiaankuuluvat unionin toimielimet ja jäsenvaltiot varmistavat jatkuvan edistymisen toimissa, joilla parannetaan sopeutumiskykyä, vahvistetaan ilmastokestävyyttä ja vähennetään haavoittuvuutta ilmastonmuutokselle Pariisin sopimuksen 7 artiklan mukaisesti.”
10
Saman asetuksen 7 artiklassa, jonka otsikko on ”Kansallisten toimenpiteiden arviointi”, säädetään seuraavaa:
”1.   Komissio arvioi 30 päivään syyskuuta 2023 mennessä ja sen jälkeen joka viides vuosi seuraavia:
a)
niiden kansallisten toimenpiteiden johdonmukaisuus, jotka on yhdennettyjen kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien, kansallisten pitkän aikavälin strategioiden ja [energiaunionin ja ilmastotoimien hallinnosta, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EY) N:o 663/2009 ja (EY) N:o 715/2009, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 94/22/EY, 98/70/EY, 2009/31/EY, 2009/73/EY, 2010/31/EU, 2012/27/EU ja 2013/30/EU, neuvoston direktiivien 2009/119/EY ja (EU) 2015/652 muuttamisesta sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 525/2013 kumoamisesta 11.12.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston] asetuksen (EU) 2018/1999 [(EUVL 2018, L 328, s. 1)] mukaisesti toimitettujen kaksivuotisten edistymisraporttien perusteella todettu merkityksellisiksi tämän asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa asetetun ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttamisessa, kyseisen tavoitteen kanssa;
b)
asiaan liittyvien kansallisten toimenpiteiden johdonmukaisuus 5 artiklassa tarkoitetun sopeutumisessa edistymisen varmistamisen kanssa, ottaen huomioon 5 artiklan 4 kohdassa tarkoitetut kansalliset sopeutumisstrategiat.
– –
2.   Jos komissio toteaa 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti arvioidun yhteisen edistymisen asianmukaisesti huomioon otettuaan, että jonkin jäsenvaltion toimenpiteet ovat epäjohdonmukaisia 2 artiklan 1 kohdassa vahvistetun ilmastoneutraaliustavoitteen kanssa tai epäjohdonmukaisia 5 artiklassa tarkoitetun sopeutumisessa edistymisen varmistamisen kanssa, se voi antaa kyseiselle jäsenvaltiolle suosituksia. Komissio asettaa tällaiset suositukset julkisesti saataville.
3.   Kun annetaan suosituksia 2 kohdan mukaisesti, sovelletaan seuraavia periaatteita:
a)
asianomaisen jäsenvaltion on kuuden kuukauden kuluessa suositusten vastaanottamisesta ilmoitettava komissiolle, miten se aikoo ottaa suositukset asianmukaisesti huomioon jäsenvaltioiden välisen sekä unionin ja jäsenvaltioiden välisen yhteisvastuun hengessä;
b)
tämän kohdan a alakohdassa tarkoitetun ilmoituksen tekemisen jälkeen asianomaisen jäsenvaltion on mainittava suositusten antamisvuotta seuraavana vuonna asetuksen [2018/1999] 17 artiklan mukaisesti toimitetussa seuraavassa yhdennettyä kansallista energia- ja ilmastosuunnitelmaa koskevassa edistymisraportissaan, miten se on ottanut suositukset asianmukaisesti huomioon; jos asianomainen jäsenvaltio päättää olla ottamatta huomioon suositukset tai niiden merkittävän osan, kyseisen jäsenvaltion on perusteltava tämä komissiolle;
– –”
Direktiivi 2008/118/EY
11
Valmisteveroja koskevasta yleisestä järjestelmästä ja direktiivin 92/12/ETY kumoamisesta 16.12.2008 annetun neuvoston direktiivin 2008/118/EY (EUVL 2008, L 9, s. 12) 1 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”1.   Tässä direktiivissä vahvistetaan yleinen järjestelmä, joka koskee seuraavien tavaroiden (jäljempänä ’valmisteveron alaiset tavarat’) kulutuksesta välittömästi tai välillisesti kannettavaa valmisteveroa:
a)
[energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27.10.2003 annetun] direktiivin 2003/96/EY [(EUVL 2003, L 283, s. 51)] soveltamisalaan kuuluvat energiatuotteet ja sähkö;
– –
2.   Jäsenvaltiot voivat erityistarkoituksissa kantaa myös muita välillisiä veroja valmisteveron alaisista tavaroista, jos nämä verot ovat valmisteveron tai arvonlisäveron perusteen määrittämistä, veron määrän laskentaa sekä verosaatavan syntymistä ja valvontaa koskevien yhteisön verosääntöjen mukaisia, verovapautuksia koskevat säännökset pois lukien.
– –”
Direktiivi 2003/96
12
Direktiivin 2003/96 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on kannettava energiatuotteista ja sähköstä veroa tämän direktiivin mukaisesti.”
13
Direktiivin 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Verotasot, joita jäsenvaltioiden on sovellettava 2 artiklassa tarkoitettuihin energiatuotteisiin ja sähköön, eivät saa olla tässä direktiivissä säädettyjä vähimmäisverotasoja alempia.
2.   Tässä direktiivissä ’verotasolla’ tarkoitetaan kaikkia kannettuja välillisiä veroja (arvonlisäveroa lukuun ottamatta), jotka lasketaan suoraan tai välillisesti energiatuotteiden tai sähkön määrästä kulutukseen luovutuksen ajankohtana.”
Romanian oikeus
14
Sähkön ja maakaasun kulutuksen korvausjärjestelmän perustamisesta kylmänä kautena 2021/2022 annetun hallituksen kiireellisen asetuksen nro 118/2021 hyväksymisestä sekä helpotusten myöntämisestä henkilöille, jotka asuvat tai työskentelevät tietyillä paikkakunnilla Apusenivuorilla ja Tonavan suiston biosfäärin luonnonsuojelualueella, annetun hallituksen asetuksen nro 27/1996 täydentämisestä 29.10.2021 annetun lain nro 259/2021 (Legea nr. 259/2021 pentru aprobarea Ordonanței de urgență a Guvernului nr. 118/2021 privind stabilirea unei scheme de compensare pentru consumul de energie electrică și gaze naturale pentru sezonul rece 2021-2022, precum și pentru completarea Ordonanței Guvernului nr. 27/1996 privind acordarea de facilități persoanelor care domiciliază sau lucrează în unele localități din Munții Apuseni și în Rezervația Biosferei ”Delta Dunării”; Monitorul Oficial al României, osa I, nro 1036, 29.10.2021), sellaisena kuin se on muutettuna 16.2.2022 annetulla lain nro 259/2021 muuttamisesta ja täydentämisestä annetulla hallituksen kiireellisellä asetuksella nro 11/2022 (ordonanța de urgență a Guvernului nr. 11/2022 privind modificarea și completarea Legii nr. 259/2021; Monitorul Oficial al României, osa I, nro 163, 17.2.2022) (jäljempänä laki nro 259/2021), II §:ssä säädetään seuraavaa:
”1. [Kiireellisen asetuksen nro 118/2021], sellaisena kuin se on muutettuna ja täydennettynä tällä lailla, säännösten soveltamisaikana sähköntuottajien lisätuloista, jotka johtuvat sähkön kuukausittaisen keskimääräisen myyntihinnan ja hinnan, joka on [450 Romanian leuta (n. 89 euroa) megawattitunnilta (MWh)] välisestä erotuksesta, on maksettava 80 %:n vero.
2. Fossiilisiin polttoaineisiin perustuvan sähkön tuottajat, mukaan lukien sähkön ja lämmön yhteistuotanto, on vapautettu 1 momentin säännöksistä.
2 bis. Sähköntuottajien, lukuun ottamatta 2 momentissa tarkoitettuja sähköntuottajia, on ilmoitettava ja maksettava 1 momentissa säädetty vero kuukausittain viimeistään sitä kuukautta, jolta kyseinen vero on maksettava, seuraavan kuukauden 25 päivänä. Tämä vero maksetaan valtiolle sen erilliselle talousarviotulotilille.
2 ter. Poiketen siitä, mitä 2 bis momentissa säädetään, 1 momentissa tarkoitettu vero, joka on maksettava 1.11–31.12.2021 väliseltä ajalta, on ilmoitettava ja maksettava viimeistään 25.1.2022.”
15
Hallituksen kiireellisen asetuksen nro 11/2022, jolla muutetaan ja täydennetään lakia nro 259/2021, III §:n 3 momentissa säädetään seuraavaa:
”Biomassasta tuotetun sähkön tuottajat on vapautettu lain nro 259/2021 II §:n 1 momentin säännöksistä – – alkaen lisätuloista, jotka on saatu 1.1.2022 jälkeen.”
16
Lain nro 259/2021 II §:n säännösten soveltamisesta sekä ANAF:n pääjohtajan määräyksen nro 587/2016, jolla hyväksytään oma-aloitteisten verojen tai lähdeveron alaisten verojen ilmoittamisessa käytettävien lomakkeiden malli ja sisältö, muuttamisesta ja täydentämisestä 18.1.2022 annetun ANAF:n pääjohtajan määräyksen nro 64/2022 (Ordinul președintelui ANAF nr. 64/2022 privind aplicarea prevederilor articolului II din [Legea nr. 259/2021], precum și privind modificarea și completarea Ordinului președintelui [ANAF] nr. 587/2016 pentru aprobarea modelului și conținutului formularelor utilizate pentru declararea impozitelor și taxelor cu regim de stabilire prin autoimpunere sau reținere la sursă; Monitorul Oficial al României, osa I, nro 55, 19.1.2022; jäljempänä asetus nro 64/2022) I §:ssä säädetään seuraavaa:
”Sähköntuottajien lisätuloista kannettava vero lasketaan ajanjaksolta 1.11.2021–31.3.2022.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
17
Pääasian kantaja eli Brăila Winds on Engie-konsernin tytäryhtiö Romaniassa. Se tuottaa sähköä Brăilan piirikunnassa (Romania) sijaitsevan tuulivoimalan avulla.
18
Lain nro 259/2021 II §:n nojalla otettiin 1.11.2021 alkaen käyttöön 80 %:n vero sähköntuottajien tuloista, jotka syntyvät sähkön keskimääräisen kuukausittaisen myyntihinnan ja kyseisen II §:n 1 momentissa tarkoitetun hinnan 450 leuta/MWh välisestä erotuksesta. Fossiilisiin polttoaineisiin perustuvan sähkön tuottajat, mukaan lukien yhteistuotanto, ja 1.1.2022 alkaen biomassaan perustuvan sähkön tuottajat, vapautettiin tästä verosta.
19
Laki nro 259/2021, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, perustuu useisiin muutoksiin, jotka on tehty vuosina 2021 ja 2022 ja jotka otettiin käyttöön hallituksen kiireellisillä asetuksilla, jotka koskivat kyseisen veron maksamista koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä. Lisäksi 19.1.2022 tuli voimaan määräys nro 64/2022, jossa täsmennetään kyseisen veron ilmoittamista ja maksamista sekä tähän tarkoitukseen käytettävää lomaketta.
20
Kyseisen lain ja kyseisen määräyksen mukaisesti pääasian kantaja jätti uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuottajana veroilmoitukset ja oikaisuilmoitukset ja maksoi niiden mukaisesti yhteensä 11643217 leun (n. 2356926,52 euroa) suuruisen veron marraskuun 2021 ja maaliskuun 2022 väliseltä ajanjaksolta.
21
Pääasian kantaja teki tämän jälkeen ANAF:lle yhtäältä oikaisuvaatimuksen, jossa vaadittiin määräyksen nro 64/2022 kumoamista, ja toisaalta oikaisuvaatimuksen veroilmoituksista, joiden perusteella kantaja oli maksanut kyseessä olevan veron. Molemmat vaatimukset hylättiin kyseisen viraston 16.3.2022 ja 23.3.2022 tekemillä päätöksillä. ANAF katsoi pääasiallisesti määräyksen nro 64/2022 kumoamisen osalta, että sillä pantiin täytäntöön lailla nro 259/2021 käyttöön otettu vero ja ettei näitä säännöksiä näin ollen voitu kyseenalaistaa hallinnollisella oikaisuvaatimuksella.
22
Pääasian kantaja nosti 27.4.2022 Curtea de Apel Bucureștissa (Bukarestin ylioikeus, Romania), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, kanteen, jossa se riitautti määräyksen nro 64/2022 ja sen perusteella annettujen veroilmoitusten laillisuuden ja väitti, että lain nro 259/2021 II §:llä käyttöön otettu vero on itsessään lainvastainen. Kantaja väittää tältä osin kyseisessä tuomioistuimessa, että kyseisellä verolla syrjitään uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian tuottajia ja että sillä loukataan verotaakan oikeudenmukaisen jakautumisen periaatetta, kaksinkertaisen verotuksen välttämisen periaatetta sekä taannehtivuuskiellon ja verotuksen ennakoitavuuden periaatetta, mistä seuraa, että verotuksen neutraalisuuden, oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteita on loukattu. Se väittää myös, että kyseinen vero on SEUT 107 artiklan 1 kohdan vastaisesti fossiilisia polttoaineita, myös yhteistuotantoa, käyttäville sähköntuottajille ja biomassasta tuotetun sähkön tuottajille myönnettyä sääntöjenvastaista valtiontukea, että sillä rajoitetaan palvelujen tarjoamisen vapautta SEUT 49 ja SEUT 56 artiklan vastaisesti ja että se on ilmastoneutraaliuden saavuttamista vuoteen 2050 mennessä koskevien unionin tavoitteiden sekä unionin energiaveropolitiikan ja direktiivin 2019/944 vastainen. ANAF vaatii kanteen hylkäämistä ja väittää, että riidanalaiset kansalliset toimet ovat niiden lakien mukaisia, joiden perusteella ne on annettu ja jotka olivat tuolloin voimassa.
23
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että se tarvitsee vastauksen useisiin kysymyksiin sen käsiteltäväksi saatetun asian ratkaisemiseksi. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee näin ollen ensimmäisellä kysymyksellään, voidaanko lakia nro 259/2021, jonka seurauksena tiettyjen sähköntuottajien tuloista kannetaan liikaa veroja, pitää valtiontukena, joka on myönnetty niiden sähköntuottajien hyväksi, joilta ei kanneta veroa, ja joka olisi SEUT 108 artiklan 3 kohdan nojalla pitänyt ilmoittaa komissiolle, kuten kantaja väittää kyseisessä tuomioistuimessa. Kyseinen tuomioistuin pohtii erityisesti valikoivan edun kriteerin sovellettavuutta, kun otetaan huomioon, että kyseistä lakia ei sovelleta kaikkiin sähköntuottajaryhmiin.
24
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toinen kysymys koskee lain nro 259/2021 mahdollisia vaikutuksia sijoittautumisvapauteen ja palvelujen tarjoamisen vapauteen siltä osin kuin se on omiaan saamaan Engie-konsernin luopumaan uusiutuvista lähteistä tuotetun sähkön tuotannon jatkamisesta Romanian alueella kyseisellä lailla käyttöön otetun veron suuren määrän vuoksi. Nyt käsiteltävässä asiassa on kyse rajat ylittävästä toiminnasta, koska Brăila Winds kuuluu kyseiseen konserniin, jonka kotipaikka on Pariisi (Ranska). Vaikka tämä kysymys koskee sekä SEUT 49 artiklan että SEUT 56 artiklan tulkintaa, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin myöntää, että palvelujen tarjoamisen vapaus on toissijainen sijoittautumisvapauteen nähden, mutta pääasian kantaja vetoaa molempiin vapauksiin. Lisäksi on niin, että vaikka pääasiassa kyseessä olevaa veroa sovelletaan syrjimättömällä tavalla sekä kotimaisiin että ulkomaisiin tuottajiin, unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee kuitenkin, ettei pelkästään tämän seikan perusteella voida katsoa, ettei laki nro 259/2021 ole näiden EUT-sopimuksen määräysten vastainen. Nyt käsiteltävässä asiassa nousee esiin erityisesti kysymys siitä, voiko tällainen lainsäädäntö olla perusteltu yleisen edun mukaisista pakottavista syistä ja onko se oikeasuhteinen.
25
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella kysymyksellään, voidaanko lailla nro 259/2021 käyttöön otettua veroa pitää myyntihintojen määrittämistä vastaavana toimenpiteenä tai sähkön myyntihinnan määrittämisen vapauden rajoituksena vastoin direktiivin 2019/944 säännöksiä ja erityisesti sen 58 artiklan c alakohtaa, joka koskee kansallisen sääntelyviranomaisen velvollisuutta poistaa jäsenvaltioiden välisen sähkökaupan rajoitukset, kun sitä luetaan yhdessä kyseisen direktiivin 9 artiklan kanssa, koska sillä on välitön oikeusvaikutus. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää tältä osin, että pääasian kantaja väittää, että pääasiassa kyseessä oleva kansallinen lainsäädäntö vääristää vapaata kilpailua sähkömarkkinoilla aiheuttamalla lisäkustannuksia tietyille sähköntuottajille, vähentämällä toimitusvarmuutta sekä estämällä hintojen muodostumisen tarjonnan ja kysynnän vuorovaikutuksen perusteella. Näin ollen on määritettävä, onko kyseinen lainsäädäntö yhteensopiva kyseisen 9 artiklan kanssa siltä osin kuin ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa väitetään, ettei se ole tavoiteltuun päämäärään soveltuva eikä oikeasuhteinen.
26
Neljännellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko SEUT 191 artiklan 2 kohdassa vahvistetuilla ennalta varautumisen periaatteella sekä periaatteilla, joiden mukaan ennalta ehkäiseviin toimiin olisi ryhdyttävä, ympäristövahingot olisi torjuttava ensisijaisesti niiden lähteellä ja saastuttajan olisi maksettava, eli periaatteilla, joihin pääasian kantaja on vedonnut kyseisessä tuomioistuimessa, välitön oikeusvaikutus ja onko näitä periaatteita loukattu ottamalla käyttöön vero, jota sovelletaan uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuottajiin mutta ei fossiilisiin polttoaineisiin perustuvan sähkön tuottajiin. Se toteaa lisäksi, että pääasian kantaja väittää myös, että kyseinen vero on direktiivin 2003/96 ja ilmastoneutraaliutta koskevien unionin tavoitteiden vastainen.
27
Tässä tilanteessa Curtea de Apel București on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko SEUT 107 ja SEUT 108 artiklan säännöksiä tulkittava siten, että [lailla nro 259/2021] käyttöön otetun kaltainen kansallinen säännöstö, jossa vero määrätään vain tietyille sähköntuottajille, on verosta vapautetuille myönnetty ilmoitusvelvollisuuden alainen valtiontuki? Onko tällainen lainsäädäntö syrjivää, jos sitä sovelletaan vain tiettyihin sähköntuottajiin, mukaan lukien uusiutuvista lähteistä tuottavat sähköntuottajat?
2)
Onko SEUT 49 ja SEUT 56 artiklan sekä [perusoikeuskirjan] 17 artiklan säännöksiä tulkittava siten, että ne ovat esteenä lailla nro 259/2021 käyttöön otetun lainsäädännön kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään korkeasta verosta vain tietyille sähköntuottajille (mukaan lukien uusiutuvista lähteistä tuottavat sähköntuottajat) mutta ei muille sähköntuottajaryhmille?
3)
Onko direktiivi [2019/944] esteenä sellaiselle kansalliselle säännöstölle, joka voisi merkitä myyntihinnan määrittämistä tai hinnoitteluvapauden rajoittamista, jollainen on otettu käyttöön lailla nro 259/2021?
4)
Ovatko SEUT 191 artiklan 2 kohdan määräykset, jotka koskevat ennalta varautumisen periaatetta, periaatetta, jonka mukaan saastumista ennalta ehkäiseviin ja korjaaviin toimiin olisi ryhdyttävä ympäristövahinkojen lähteellä, sekä periaatetta, jonka mukaan saastuttajan olisi maksettava ympäristövahingot, esteenä sellaiselle kansallinen säännöstölle, jollainen on otettu käyttöön lailla nro 259/2021? Vaikuttaako säännöstö haitallisesti Euroopan unionin tavoitteisiin, jotka koskevat ilmastoneutraaliuden saavuttamista vuoteen 2050 mennessä, ja Euroopan unionin energiaveropolitiikkaan?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Unionin tuomioistuimen toimivalta ja tutkittavaksi ottaminen
28
Tältä osin on ensinnäkin huomautettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artiklalla luotu menettely on unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisen yhteistyön väline, jonka avulla unionin tuomioistuin esittää kansallisille tuomioistuimille ne unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joita ne tarvitsevat ratkaistakseen niiden käsiteltäviksi saatetut asiat (ks. määräys 26.1.1990, Falciola, C‑286/88, EU:C:1990:33, 7 kohta). Ennakkoratkaisumenettelyn perusteena ei ole neuvoa-antavien lausuntojen esittäminen yleisluonteisista tai hypoteettisista kysymyksistä vaan oikeusriidan todelliseen ratkaisemiseen erottamattomasti liittyvä tarve (ks. tuomio 16.12.1981, Foglia, 244/80, EU:C:1981:302, 18 kohta ja tuomio 26.3.2020, Miasto Łowicz ja Prokurator Generalny, C‑558/18 ja C‑563/18, EU:C:2020:234, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29
Ennakkoratkaisumenettelyssä oikeusriidan ja niiden unionin oikeuden säännösten ja määräysten, joiden tulkintaa pyydetään, välillä on siis oltava sellainen liittymä, että tämä tulkinta on objektiivisesti tarpeen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa annettavaa ratkaisua varten (tuomio 26.3.2020, Miasto Łowicz ja Prokurator Generalny, C‑558/18 ja C‑563/18, EU:C:2020:234, 48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
30
Jotta unionin oikeutta voitaisiin tulkita siten, että tulkinta olisi kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen, sen on määritettävä esittämiinsä kysymyksiin liittyvät tosiseikat ja oikeudelliset seikat tai ainakin selostettava ne tosiseikkoja koskevat lähtökohdat, joihin nämä kysymykset perustuvat (ks. tuomio 26.1.1993, Telemarsicabruzzo ym., C‑320/90–C‑322/90, EU:C:1993:26, 6 kohta). Unionin tuomioistuin on näin katsonut välttämättömäksi, että kansallinen tuomioistuin antaa edes vähäisen selostuksen niistä syistä, joiden perusteella se on valinnut ne unionin oikeuden säännökset ja määräykset, joiden tulkintaa se pyytää, ja siitä, miten nämä oikeussäännöt ja pääasiassa sovellettava kansallinen lainsäädäntö liittyvät toisiinsa (ks. määräys 28.6.2000, Laguillaumie, C‑116/00, EU:C:2000:350, 16 kohta ja tuomio 12.9.2024, Syndyk Masy Upadłości A, C‑709/22, EU:C:2024:741, 70 kohta).
31
Tässä yhteydessä on korostettava, että ennakkoratkaisupyyntöihin sisältyvien tietojen on mahdollistettava yhtäältä se, että unionin tuomioistuin voi niiden perusteella antaa hyödyllisiä vastauksia kansallisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin, ja toisaalta se, että jäsenvaltioiden hallitukset ja muut osapuolet, joita asia koskee, voivat käyttää Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklassa niille annettua oikeutta esittää huomautuksia. Unionin tuomioistuimen on huolehdittava siitä, että tämä mahdollisuus turvataan, kun otetaan huomioon se, että kyseisen artiklan nojalla ainoastaan ennakkoratkaisupyynnöt annetaan tiedoksi näille osapuolille (ks. vastaavasti tuomio 2.9.2021, Irish Ferries, C‑570/19 REC, EU:C:2021:664, 134 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32
Nämä ennakkoratkaisupyynnön sisältöä koskevat kumulatiiviset vaatimukset mainitaan nimenomaisesti unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklassa, josta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen oletetaan SEUT 267 artiklaan perustuvassa yhteistyössä olevan tietoinen ja jota sen on tunnollisesti noudatettava. Niistä muistutetaan myös kansallisia tuomioistuimia varten laadittujen ennakkoratkaisupyyntöjen tekemistä koskevien suositusten (EUVL C, C/2024/6008) 13, 15 ja 16 kohdassa (ks. vastaavasti tuomio 12.9.2024, Presidenza del Consiglio dei ministri ym. (Onorario-tuomareille ja ‑syyttäjille maksettava palkkio), C‑548/22, EU:C:2024:730, 29 kohta).
33
Mitä tulee ensimmäiseen kysymykseen, jolla ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko SEUT 107 ja SEUT 108 artiklaa tulkittava siten, että kansallinen säännöstö, jonka nojalla ainoastaan tietyt sähköntuottajat ovat velvollisia maksamaan veroa tietyn määrän ylittävistä tuloistaan, on ilmoitusvelvollisuuden alaista valtiontukea, jota myönnetään kyseisestä verosta vapautetuille sähköntuottajille, on todettava ensinnäkin, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisen toimenpiteen luokitteleminen SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi edellyttää, että kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät. Kyseessä on ensinnäkin oltava valtion toimenpide tai valtion varoista toteutettu toimenpide. Toiseksi kyseisen toimenpiteen on oltava omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Kolmanneksi toimenpiteellä on annettava valikoivaa etua sille, joka on toimenpiteen kohteena. Neljänneksi toimenpiteen on vääristettävä tai uhattava vääristää kilpailua (tuomio 26.4.2018, ANGED, C‑233/16, EU:C:2018:280, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34
Erityisesti sen arvioimiseksi, annetaanko kyseessä olevalla kansallisella toimenpiteellä valikoivaa etua sen edunsaajille, on määritettävä, onko tietyssä oikeudellisessa järjestelmässä kyseessä oleva kansallinen toimenpide omiaan suosimaan jotakin yritystä tai tuotannonalaa verrattuna muihin, jotka ovat kyseisellä järjestelmällä tavoitellun päämäärän kannalta siihen rinnastettavassa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa ja joita siis kohdellaan eri tavalla, joka voidaan katsoa syrjiväksi (tuomio 16.3.2017Identi, C‑493/15, EU:C:2017:219, 26 kohta, ja tuomio 5.12.2023, Luxemburg ym. v. komissio, C‑451/21 P ja C‑454/21 P, EU:C:2023:948, 106 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tässä yhteydessä on mainittava, että viitekehyksen määrittämisellä on erityisesti merkitystä tilanteissa, joissa on kyse verotuksellisista toimenpiteistä, koska SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun edun olemassaoloakaan ei voida osoittaa muuten kuin suhteessa niin sanottuun normaaliin verotukseen (tuomio 7.11.2019, UNESA ym., C‑105/18–C‑113/18, EU:C:2019:935, 62 kohta).
35
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei kuitenkaan ole esittänyt mitään selitystä syistä, joiden vuoksi se katsoo, että pääasiassa kyseessä oleva kansallinen lainsäädäntö voi olla ristiriidassa SEUT 107 artiklan 1 kohdan määräysten kanssa. Ennakkoratkaisupyyntöön ei myöskään sisälly tarvittavia tietoja sen määrittämiseksi, voiko kyseisellä lainsäädännöllä käyttöön otettu verojärjestelmä olla näissä määräyksissä tarkoitettua valtiontukea. Pääasiassa ei ole mahdollista yksilöidä muun muassa kyseessä olevaa viitejärjestelmää eli sitä, mikä on sähköntuottajien normaali verotus, kyseisen järjestelmän tavoitetta, luonnetta ja rakennetta, kyseessä olevan veron verovelvollisten sähköntuottajien ja siitä vapautettujen sähköntuottajien vertailukelpoisuutta tai tarvittaessa niiden erilaisen kohtelun mahdollista oikeuttamisperustetta.
36
Koska unionin tuomioistuimella ei näin ollen ole tiedossaan seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voi antaa hyödyllisen vastauksen ensimmäiseen kysymykseen, kysymys on jätettävä tutkimatta.
37
Mitä tulee toiseen kysymykseen, joka koskee SEUT 49 ja SEUT 56 artiklan sekä perusoikeuskirjan 17 artiklan tulkintaa, on toiseksi todettava, että ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii tämän kysymyksen yhteydessä selvittämään, merkitseekö pääasiassa kyseessä oleva kansallinen säännöstö SEUT 49 ja SEUT 56 artiklan vastaista välillistä syrjintää siltä osin kuin se koskee pääasian kantajan kaltaisia oikeushenkilöitä, jotka kuuluvat konserniin, jonka emoyhtiön kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa erityisesti, että kyseisen lainsäädännön vaikutuksena voi olla se, että kyseinen konserni ei jatka uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuotantoa Romanian alueella.
38
On kuitenkin todettava ensinnäkin, että nyt käsiteltävässä asiassa kyseisen konsernin emoyhtiö, joka on sijoittautunut toiseen jäsenvaltioon, ei ole pääasian asianosainen ja että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei selitä, miltä osin se voisi sen käsiteltäväksi saatetussa oikeusriidassa, joka koskee ainoastaan pääasian kantajaan, joka on kyseisen emoyhtiön tytäryhtiö, kohdistuneen verotuksen laillisuutta, arvioida kyseisen veron vaikutusta mainittuun emoyhtiöön ja tehdä siitä mahdollisesti johtopäätöksiä.
39
Näin ollen siltä osin kuin toisen kysymyksen voitaisiin ymmärtää koskevan tilannetta, joka ei vastaa pääasian tosiasiallista tilannetta eli sitä, onko pääasian kantajan emoyhtiöön mahdollisesti kohdistettu SEUT 49 ja SEUT 56 artiklassa tarkoitettuja vapauksia koskevia mahdollisia rajoituksia, on todettava, että tämä kysymys on hypoteettinen eikä sitä näin ollen voida ottaa tutkittavaksi (ks. analogisesti tuomio 5.6.2025, Elektrorazpredelitelni mrezhi Zapad, C‑310/24, EU:C:2025:406, 44 kohta).
40
Toiseksi edellä mainittujen vapauksien mahdollisesta rajoittamisesta, jonka kohteena voisi olla myös pääasian kantaja itse, on muistutettava, että unionin tuomioistuimen tehtävänä ennakkoratkaisumenettelyssä on auttaa ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta ratkaisemaan siinä vireillä oleva konkreettinen oikeusriita, mikä edellyttää sen osoittamista, että vapauksia, joihin kyseinen tuomioistuin on viitannut, voidaan soveltaa kyseiseen oikeusriitaan. EUT-sopimuksen sijoittautumisvapautta ja palvelujen tarjoamisen vapautta koskevia määräyksiä ei kuitenkaan sovelleta tilanteeseen, jonka kaikki osatekijät rajoittuvat yhden ainoan jäsenvaltion alueelle (ks. vastaavasti tuomio 15.11.2016, Ullens de Schooten, C‑268/15, EU:C:2016:874, 47 ja 49 kohta ja tuomio 2.3.2023, Bursa Română de Mărfuri, C‑394/21, EU:C:2023:146, 48 kohta).
41
Lisäksi on niin, että jos kansallinen tuomioistuin on kääntynyt unionin tuomioistuimen puoleen tällaista tilannetta koskevan oikeusriidan yhteydessä, unionin tuomioistuin ei voi ilman kyseisen kansallisen tuomioistuimen muuta ilmoitusta kuin sitä, että kyseessä olevaa kansallista säännöstöä sovelletaan erotuksetta kyseessä olevan jäsenvaltion kansalaisiin ja muiden jäsenvaltioiden kansalaisiin, katsoa, että perusvapauksia koskevien EUT-sopimuksen määräysten tulkintaa koskeva ennakkoratkaisupyyntö on kansalliselle tuomioistuimelle tarpeellinen siinä vireillä olevan oikeusriidan ratkaisemiseksi. Ennakkoratkaisupyynnöstä on nimittäin ilmettävä ne konkreettiset seikat, joiden perusteella voidaan todeta sellaisen oikeusriidan, jonka kaikki osatekijät rajoittuvat kyseessä olevan jäsenvaltion sisälle, kohteen tai olosuhteiden ja SEUT 49 tai SEUT 56 artiklan välinen yhteys, jotta unionin tuomioistuin voi yksilöidä kyseisen oikeusriidan liittymän näihin unionin oikeuden määräyksiin ja säännöksiin (ks. vastaavasti tuomio 15.11.2016, Ullens de Schooten, C‑268/15, EU:C:2016:874, 54 ja 55 kohta).
42
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ei ilmene tällaisia konkreettisia seikkoja, vaan ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tyytyy toteamaan, että pääasiassa kyseessä olevaa kansallista säännöstöä sovelletaan erotuksetta sekä jäsenvaltion omiin kansalaisiin että muiden jäsenvaltioiden kansalaisiin. Pelkästään se seikka, että pääasian kantaja on muuhun jäsenvaltioon kuin Romaniaan sijoittautuneen emoyhtiön tytäryhtiö, on riittämätön osoitus tämän tuomion edellisessä kohdassa tarkoitetun yhteyden mahdollisesta olemassaolosta.
43
Kolmanneksi on muistutettava perusoikeuskirjan 17 artiklasta, jossa vahvistetaan omistusoikeus, että perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdan mukaan sen määräykset koskevat jäsenvaltioita ainoastaan silloin, kun jäsenvaltiot soveltavat unionin oikeutta. Sen määrittämiseksi, onko kansallinen toimenpide kyseisen 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua unionin oikeuden soveltamista, on muiden seikkojen ohessa tarkastettava se, onko pääasiassa kyseessä olevan kansallisen säännöstön tavoitteena unionin oikeuden säännöksen täytäntöönpano, tämän säännöstön luonne ja se, tavoitellaanko sillä eri päämääriä kuin niitä, joita unionin oikeus koskee, vaikka se voikin vaikuttaa välillisesti viimeksi mainittuun, sekä se, onko olemassa erityinen alaa koskeva tai siihen mahdollisesti vaikuttava unionin oikeuden säännöstö (ks. vastaavasti tuomio 5.5.2022, BPC Lux 2 ym., C‑83/20, EU:C:2022:346, 25–27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
44
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyyntöön ei kuitenkaan sisälly mitään seikkaa, jonka perusteella voitaisiin katsoa, että pääasia koskee kansallista säännöstöä, jolla sovelletaan tai pannaan täytäntöön unionin oikeutta perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Tästä seuraa, ettei unionin tuomioistuimella ole toimivaltaa lausua perusoikeuskirjan 17 artiklan tulkinnasta.
45
Edellä esitetyn perusteella toinen kysymys on jätettävä kokonaisuudessaan tutkimatta.
Asiakysymys
Kolmas kysymys
46
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella kysymyksellään lähinnä, onko direktiiviä 2019/944 tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuottajat ovat velvollisia maksamaan tuloveroa sähkön myynnistä saamistaan tuloista, jotka ylittävät kyseisessä säännöstössä vahvistetun tietyn hinnan.
47
Tältä osin direktiivin 2019/944 1 artiklassa vahvistetaan yhteiset säännöt sähkön tuotannolle, siirrolle, jakelulle, energian varastoinnille ja sähkön toimitukselle sekä kuluttajansuojaa koskevat säännöt, jotta voidaan luoda aidosti yhdennetyt, kilpailuun perustuvat, kuluttajakeskeiset, joustavat, oikeudenmukaiset ja avoimet sähkömarkkinat unionissa. Lisäksi sillä pyritään muun muassa turvaamaan kuluttajille kohtuulliset ja avoimet energian hinnat ja kustannukset.
48
Kyseisen direktiivin 9 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että sähköalan yritykset toimivat direktiivissä säädettyjen periaatteiden mukaisesti siten, että sähköalalla saadaan aikaan kilpailuun perustuvat, varmat ja ympäristön kannalta kestävät markkinat, eivätkä jäsenvaltiot saa harjoittaa syrjintää näiden yritysten välillä niiden oikeuksien tai velvoitteiden suhteen. Mainitun direktiivin 58 artiklan, jossa luetellaan sääntelyviranomaiselle asetetut yleistavoitteet, c alakohdassa säädetään, että kyseisen viranomaisen on toteutettava kaikki kohtuulliset toimenpiteet jäsenvaltioiden välisen sähkökaupan rajoitusten poistamiseksi, muun muassa sellaisen tarkoituksenmukaisen rajat ylittävän siirtokapasiteetin kehittämiseksi, jolla voidaan vastata kysyntään ja parantaa kansallisten markkinoiden yhdentymistä.
49
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee tältä osin, onko pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen säännöstö, jonka mukaan tietyt sähköntuottajat ovat velvollisia maksamaan tuloveroa sähkön myynnistä saamistaan tuloista, jotka ylittävät kyseisessä säännöstössä vahvistetun tietyn hinnan, direktiivin 2019/944 vastainen, koska se vastaa sähkön myyntihinnan määrittämistä tai kyseisen hinnan määrittämisvapauden rajoittamista koskevaa toimenpidettä, siltä osin kuin se voi mahdollisesti vaikuttaa mainitun hinnan määrittämiseen.
50
Pääasian kantaja puolestaan väittää ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa, että pääasiassa kyseessä oleva verojärjestelmä vääristää vapaata kilpailua sähkömarkkinoilla aiheuttamalla lisäkustannuksia tietyille sähköntuottajille, vähentämällä toimitusvarmuutta ja estämällä hintojen muodostumisen tarjonnan ja kysynnän vuorovaikutuksen perusteella.
51
On todettava, että sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13.7.2009 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2009/72/EY (EUVL 2009, L 211, s. 55), joka on korvattu direktiivillä 2019/944, koskevasta unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että ensin mainitulla direktiivillä ei pyritty lähentämään jäsenvaltioiden tätä alaa koskevia verojärjestelmiä ja että siinä säädettyä syrjintäkiellon periaatetta ei sovelleta jäsenvaltion kansalliseen säännöstöön, jolla otetaan käyttöön vero, joka kannetaan sähkön tuotannosta ja siirrosta sähköverkkoon kyseisen jäsenvaltion alueella (ks. vastaavasti tuomio 3.3.2021, Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, 78 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
52
Nyt käsiteltävässä asiassa vaikuttaa siltä, ellei tarkistuksista, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on toteutettava, muuta ilmene, että lain nro 259/2021 kyseessä olevilla säännöksillä otetaan käyttöön vero, jolla on ainakin osittain fiskaalinen tavoite ja jolla ei pyritä sääntelemään sähkön toimituksia eikä varmistamaan kuluttajansuojaa tai vapaata kilpailua.
53
Lisäksi ja joka tapauksessa on niin, että lain nro 259/2021 asianomaiset säännökset eivät näytä olevan toimenpide, joka vastaisi sähkön myyntihinnan määrittämistä koskevaa toimenpidettä tai rajoitusta, joka koskee sähköntuottajien vapautta määrittää myyntihintansa, koska pääasiassa kyseessä olevan veron mahdollinen vaikutus myyntihintoihin on vähintäänkin etäinen ja sattumanvarainen, koska kyseinen vero rajoittuu lähinnä niiden voittojen vähentämiseen, joita nämä tuottajat voivat saada myynneistään.
54
Edellä esitetyn perusteella kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiiviä 2019/944 on tulkittava siten, että se ei se ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuottajat ovat velvollisia maksamaan tuloveroa sähkön myynnistä saamistaan tuloista, jotka ylittävät kyseisessä säännöstössä vahvistetun tietyn hinnan.
Neljäs kysymys
55
Aluksi on huomautettava, kuten myös tämän tuomion 28 kohdasta ilmenee, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välille SEUT 267 artiklalla luodussa yhteistyömenettelyssä unionin tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. Unionin tuomioistuimen on tätä silmällä pitäen tarvittaessa muotoiltava sille esitetty kysymys uudelleen (tuomio 30.4.2025, Inspektorat kam Visshia sadeben savet, C‑313/23, C‑316/23 ja C‑332/23, EU:C:2025:303, 65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
56
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa neljännen kysymyksen osalta ennakkoratkaisupyynnössään siihen, onko lain nro 259/2021 kaltainen kansallinen säännöstö yhteensopiva erityisesti ilmastoneutraaliuden saavuttamista vuoteen 2050 mennessä koskevien tavoitteiden ja komission Euroopan parlamentille, Eurooppa-neuvostolle, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle 11.12.2019 antaman tiedonannon ”Euroopan vihreän kehityksen ohjelma” (COM(2019) 640 final) kanssa. Tämä ohjelma on kuitenkin ainoastaan komission antama tiedonanto, jolla ei ole sitovaa vaikutusta (ks. vastaavasti tuomio 4.10.2024, Liettua ym. v. parlamentti ja neuvosto (Liikkuvuuspaketti), C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, 432 kohta).
57
Ilmastoneutraaliustavoite on kuitenkin asetettu yhteisesti unionille ja jäsenvaltioille asetuksessa 2021/1119, jonka 2 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ilmastoneutraalius on saavutettava viimeistään vuoteen 2050 mennessä unionin tasolla.
58
Näin ollen on katsottava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee neljännellä kysymyksellään lähinnä, ovatko SEUT 191 artiklan 2 kohta ja asetus 2021/1119 esteenä sellaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuottajat ovat velvollisia maksamaan tuloveroa sähkön myynnistä saamistaan tuloista, jotka ylittävät kyseisessä säännöstössä vahvistetun tietyn hinnan, mutta jossa fossiilisiin polttoaineisiin perustuvan sähkön tuottajat vapautetaan kyseisestä verosta.
59
Mitä tulee ensinnäkin SEUT 191 artiklan 2 kohtaan, on muistutettava, että kyseisessä määräyksessä määrätään, että unionin ympäristöpolitiikalla pyritään suojelun korkeaan tasoon unionin eri alueiden tilanteiden erilaisuus huomioon ottaen. Tämä politiikka perustuu ennalta varautumisen periaatteelle sekä periaatteille, joiden mukaan ennalta ehkäiseviin toimiin olisi ryhdyttävä, ympäristövahingot olisi torjuttava ensisijaisesti niiden lähteellä ja saastuttajan olisi maksettava. Tässä yhteydessä ympäristönsuojelun vaatimusten täyttämiseksi toteutettaviin yhdenmukaistamistoimenpiteisiin sisällytetään aiheellisissa tapauksissa suojalauseke, jonka nojalla jäsenvaltiot saavat, unionin valvontamenettelyn alaisina, toteuttaa muihin kuin taloudellisiin, ympäristöä koskeviin seikkoihin perustuvia väliaikaisia toimenpiteitä.
60
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee erityisesti, onko kyseisessä säännöksessä vahvistetuilla periaatteilla välitön oikeusvaikutus, ja jos näin on, onko pääasiassa kyseessä olevan kaltainen vero näiden periaatteiden vastainen.
61
Tältä osin unionin tuomioistuin on todennut, että SEUT 191 artiklan 2 kohdassa ainoastaan määritellään unionin yleiset ympäristönsuojelutavoitteet, koska SEUT 192 artiklassa annetaan Euroopan parlamentille ja Euroopan unionin neuvostolle toimivalta päättää tavallista lainsäätämisjärjestystä noudattaen toimenpiteistä näiden tavoitteiden toteuttamiseksi. Näin ollen on niin, että koska SEUT 191 artiklan 2 kohta, jossa ilmaistaan muun muassa periaate, jonka mukaan saastuttaja maksaa, on osoitettu unionin lainsäätäjälle, yksityiset eivät voi vedota siihen sellaisenaan sellaisen vaatimuksen tueksi, jolla pyritään jättämään soveltamatta pääasiassa kyseessä olevan kaltaista kansallista säännöstöä tilanteessa, jota ei säännellä millään SEUT 192 artiklan nojalla annetulla unionin lainsäädännöllä (ks. vastaavasti tuomio 4.3.2015, Fipa Group ym., C‑534/13, EU:C:2015:140, 39 ja 40 kohta ja tuomio 13.7.2017, Túrkevei Tejtermelő Kft., C‑129/16, EU:C:2017:547, 36 ja 37 kohta).
62
Koska unionin lainsäätäjä ei ole antanut SEUT 192 artiklan nojalla mitään toimea, jolla voitaisiin rajata sitä, että jäsenvaltiot ottavat käyttöön lailla nro 259/2021 käyttöön otetun kaltaisen veron, on todettava, että SEUT 191 artiklan 2 kohtaa ei voida soveltaa pääasiaan, joten neljättä kysymystä ei ole tarpeen tutkia viimeksi mainitun määräyksen kannalta.
63
Toiseksi unionin itselleen asettamista ilmastoneutraaliustavoitteista ja erityisesti asetuksesta 2021/1119, jossa määritellään nämä tavoitteet, jotka on saavutettava vuoteen 2050 mennessä, on todettava, että kyseisellä asetuksella pyritään sen 1 artiklan mukaan muun muassa vahvistamaan puitteet unionin oikeudessa säänneltyjen ihmisen toiminnan aiheuttamien kasvihuonekaasujen lähteistä syntyvien päästöjen peruuttamattomalle ja asteittaiselle vähentämiselle sekä asettamaan sitova tavoite ilmastoneutraaliudesta unionin tasolla vuoteen 2050 mennessä.
64
Kyseisen asetuksen 2 artiklan 2 kohdassa säädetään lisäksi, että jäsenvaltioiden on toteutettava kansallisella tasolla tarvittavat toimenpiteet, jotta ilmastoneutraaliustavoite voidaan yhteisesti saavuttaa. Saman asetuksen 5 artiklan 1 kohdan mukaan asiaankuuluvat unionin toimielimet ja jäsenvaltiot varmistavat jatkuvan edistymisen toimissa, joilla parannetaan sopeutumiskykyä, vahvistetaan ilmastokestävyyttä ja vähennetään haavoittuvuutta ilmastonmuutokselle. Asetuksen 2021/1119 7 artiklan mukaan komission on säännöllisesti arvioitava kansallisten toimenpiteiden johdonmukaisuus yhdennettyjen kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien, kansallisten pitkän aikavälin strategioiden ja kaksivuotisten edistymisraporttien perusteella. Jos komissio toteaa, että jäsenvaltion toimenpiteet ovat epäjohdonmukaisia ilmastoneutraaliustavoitteen kanssa tai epäjohdonmukaisia 5 artiklassa tarkoitetun sopeutumisessa edistymisen varmistamisen kanssa, se voi antaa kyseiselle jäsenvaltiolle suosituksia, jonka seurauksena asianomaisen jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle, miten se aikoo ottaa suositukset asianmukaisesti huomioon, ja suositusten antamisvuotta seuraavana vuonna, miten se on ottanut suositukset asianmukaisesti huomioon, tai jos asianomainen jäsenvaltio päättää olla ottamatta huomioon suositukset tai niiden merkittävän osan, sen on perusteltava tämä komissiolle.
65
Sekä asetuksen 2021/1119 säännösten ja erityisesti sen 2, 5 ja 7 artiklan sanamuodosta että sen ilmastoneutraaliustavoitteesta ilmenee siis, että kyseisellä asetuksella ainoastaan velvoitetaan jäsenvaltiot laatimaan kokonaisvaltainen strategia tämän tavoitteen saavuttamiseksi.
66
Kuten komissio on korostanut kirjallisissa huomautuksissaan, jäsenvaltion toteuttamaa konkreettista toimenpidettä on tätä varten arvioitava ottamalla huomioon kaikki sen tilanteen olosuhteet, johon se kuuluu, ja kaikki toimenpiteet, jotka asianomainen jäsenvaltio on toteuttanut edistääkseen ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttamista unionin tasolla. Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisella säännöstöllä ei kuitenkaan voi yksinään olla ratkaisevaa vaikutusvaltaa tällaisen tavoitteen toteuttamiseen tai sen vaikutuksena ei voi olla, että sen antanut jäsenvaltio ei ole noudattanut velvollisuuttaan toteuttaa tarvittavat toimenpiteet tämän yhteisen tavoitteen saavuttamiseksi, kun otetaan huomioon erityisesti se, että kyseisen säännöstön soveltaminen on ajallisesti rajoitettua eikä se näytä voivan vaikuttaa merkittävästi kasvihuonekaasupäästöihin.
67
Neljänteen kysymykseen on näin ollen vastattava, että asetusta 2021/1119 on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sellaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuottajat ovat velvollisia maksamaan tuloveroa sähkön myynnistä saamistaan tuloista, jotka ylittävät kyseisessä säännöstössä vahvistetun tietyn hinnan, mutta jossa fossiilisiin polttoaineisiin perustuvan sähkön tuottajat vapautetaan kyseisestä verosta.
Oikeudenkäyntikulut
68
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2012/27/EU muuttamisesta 5.6.2019 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä (EU) 2019/944
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuottajat ovat velvollisia maksamaan tuloveroa sähkön myynnistä saamistaan tuloista, jotka ylittävät kyseisessä säännöstössä vahvistetun tietyn hinnan.
2)
Puitteiden vahvistamisesta ilmastoneutraaliuden saavuttamiseksi sekä asetusten (EY) N:o 401/2009 ja (EU) 2018/1999 muuttamisesta 30.6.2021 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EU) 2021/1119 (eurooppalainen ilmastolaki)
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä sellaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuottajat ovat velvollisia maksamaan tuloveroa sähkön myynnistä saamistaan tuloista, jotka ylittävät kyseisessä säännöstössä vahvistetun tietyn hinnan, mutta jossa fossiilisiin polttoaineisiin perustuvan sähkön tuottajat vapautetaan kyseisestä verosta.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: romania.