62002CC0167_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Käsiteltävänä olevassa asiassa Willi Rothley ja 70 muuta Euroopan parlamentin jäsentä (jäljempänä valittajat) valittavat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Rothley ym. vastaan parlamentti 26.2.2002 antamasta tuomiosta,(2) jossa jätettiin tutkimatta heidän EY 230 artiklan neljännen kohdan nojalla nostamansa kanne sen 18.11.1999 tehdyn parlamentin päätöksen kumoamiseksi, joka koskee Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) sisäisistä tutkimuksista 25.5.1999 tehdystä toimielinten välisestä sopimuksesta johtuvien tarkistusten tekemistä parlamentin työjärjestykseen.(3)
2. Kyseisellä päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös) tarkistettiin Euroopan parlamentin työjärjestystä lisäämällä siihen sääntöjä hiljattain perustetun Euroopan petostentorjuntaviraston (joka tunnetaan ja johon jäljempänä viitataan sen ranskankielisellä kirjainsanalla OLAF) sisäisistä tutkimuksista parlamentissa.
3. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että riidanalainen päätös ei koskenut valittajia erikseen ja että siksi valittajilla ei ollut tarvittavaa asiavaltuutta riitauttaa sitä. Valittajat valittavat tästä tuomiosta sillä perusteella, että siinä tulkittiin väärin EY 230 artiklan neljättä kohtaa ja loukattiin heidän oikeuttaan tehokkaaseen oikeussuojaan. Valituksen takia yhteisöjen tuomioistuimen on siis tarkasteltava uudelleen oikeuskäytäntöään erikseen koskemisen käsitteestä, jonka asiassa Plaumann 15.7.1963 antamassaan tuomiossa(4) antamansa perinteisen tulkinnan se hiljattain vahvisti asiassa Unión de Pequeños Agricultores vastaan neuvosto 25.7.2002 antamassaan tuomiossa.(5)
Asiaa koskevat oikeussäännöt
4. OLAF perustettiin 28.4.1999 tehdyllä komission päätöksellä 1999/352/EY, EHTY, Euratom(6) ”petosten ja yhteisön taloudellisia etuja vahingoittavan muun laittoman toiminnan torjunnan tehostamiseksi”.(7) OLAFilla on asetuksen N:o 1073/1999(8) nojalla oikeus toteuttaa perustamissopimuksilla tai niiden perusteella perustetuissa toimielimissä ja elimissä sisäisiä hallinnollisia tutkimuksia, joiden tarkoituksena on
– ”torjua petoksia, lahjontaa ja Euroopan yhteisön taloudellisia etuja vahingoittavaa muuta laitonta toimintaa
– selvittää virkatoimintaan liittyviä vakavia tekoja, jotka voivat merkitä, että virkamies tai muu henkilöstöön kuuluva on jättänyt noudattamatta velvollisuuksiaan tavalla, joka voi haitata näiden yhteisöjen etuja ja joka voi johtaa kurinpitotoimiin ja tarvittaessa rikossyytteisiin, taikka että toimielimen tai elimen jäsen tai johtohenkilö taikka henkilökuntaan kuuluva, johon ei sovelleta henkilöstösääntöjä, on vastaavalla tavalla jättänyt noudattamatta velvollisuuksiaan”.(9)
5. Asetuksen 4 artiklassa säädetään sisäisten tutkimusten toteuttamisen yksityiskohdista. Sen 4 artiklan 1 kohdan mukaan sisäiset tutkimukset toteutetaan ”ottaen huomioon perustamissopimusten, erityisesti erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan, määräykset – – tässä asetuksessa ja kunkin toimielimen ja elimen päätöksissä säädettyjä edellytyksiä ja yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen”.
6. OLAFilla on asetuksen 4 artiklan 2 kohdan nojalla oikeus ilman ennakkoilmoitusta ja viipymättä päästä toimielinten ja elinten toimitiloihin ja saada tieto kaikista niiden hallussa olevista tiedoista, tarkastaa niiden kirjanpito, ottaa jäljennös mistä tahansa niiden hallussa olevasta asiakirjasta ja tietovälineen sisällöstä tai saada käyttöönsä otteita niistä sekä pyytää suullisia tietoja toimielinten ja elinten jäseniltä ja johtohenkilöiltä sekä toimielinten ja elinten henkilöstöltä. Asetuksen 4 artiklan 4 kohdan mukaan toimielimelle tai elimelle on ilmoitettava, jos OLAFin henkilökuntaan kuuluvat toteuttavat tutkimuksia niiden tiloissa tai tutustuvat niiden hallussa olevaan asiakirjaan tai pyytävät niiden hallussa olevia tietoja. Asetuksen 5 artiklan mukaan OLAFin johtaja päättää sisäisten tutkimusten aloittamisesta.
7. Euroopan parlamentti, neuvosto ja komissio tekivät 25.5.1999 toimielinten välisen sopimuksen(10) varmistaakseen niiden täytäntöönpanotoimien yhtenäisyyden, jotka kyseisten toimielinten oli asetuksen 4 artiklan nojalla toteutettava. Kukin toimielin sitoutui kyseisen sopimuksen 2 kohdassa tekemään kyseisen sopimuksen liitteenä olevan mallipäätöksen mukaisen sisäisen päätöksen, jonka noudattamisesta ne voisivat poiketa ainoastaan, mikäli niiden omat erityisvaatimukset sitä teknisistä syistä edellyttäisivät.
8. Riidanalaisella päätöksellä pantiin toimielinten välinen sopimus täytäntöön parlamentissa. Sillä tarkistettiin parlamentin työjärjestystä saattamalla mallipäätöksestä voimaan sellainen versio, jossa otettiin huomioon parlamentin erityisvaatimukset, ja liitettiin kyseinen versio parlamentin työjärjestykseen.
9. Parlamentin työjärjestykseen tällä tavoin liitetyssä päätöksessä (jäljempänä mallipäätös) asetetaan parlamentin jäsenille eri velvollisuuksia. Sen 1 artiklan toisen kohdan mukaan parlamentin jäsenillä on velvollisuus toimia täydessä yhteistyössä OLAFin kanssa, ”tämän kuitenkaan rajoittamatta Euroopan yhteisöjen perustamissopimusten, erityisesti erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan, sekä niiden soveltamiseksi annettujen tekstien määräysten soveltamista”.
10. Mallipäätöksen 2 artiklan neljännen kohdan mukaan parlamentin jäsenten on ilmoitettava Euroopan parlamentin puhemiehelle tai, jos he pitävät sitä aiheellisena, suoraan OLAFille, sellaisista tietoonsa tulleista seikoista, ”jotka antavat aihetta olettaa petoksen, lahjonnan taikka yhteisön etuja vahingoittavan muun toiminnan mahdollisuutta, tai sellaisista virkatoimiin liittyvistä vakavista teoista, jotka voivat merkitä, että virkamies tai muuhun henkilöstöön kuuluva tai henkilöstöön kuuluva, johon ei sovelleta henkilöstösääntöjä, on jättänyt noudattamatta velvollisuuksiaan tavalla, joka voi johtaa kurinpitotoimiin ja tarvittaessa rikossyytteisiin”.
11. Mallipäätöksen 4 artiklan mukaan ”jäsenten parlamentaarista koskemattomuutta sekä oikeutta kieltäytyä toimimasta todistajana koskevat säännöt säilyvät muuttumattomina”.
12. Mallipäätöksen 5 artiklassa todetaan seuraavaa:
”Jos ilmenee, että parlamentin jäseneen – – voi kohdistua henkilöön kohdistuvia epäilyjä, asianomaiselle on ilmoitettava tästä nopeasti, jos ilmoittaminen ei vaaranna tutkimusta. Nimeltä mainittua parlamentin jäsentä – – koskevia päätelmiä ei missään tapauksessa saa tehdä tutkimuksen valmistuttua ilman, että asianomaiselle on annettu tilaisuus tulla kuulluksi kaikista häntä koskevista seikoista.
Tapauksissa, joissa tutkimukseen liittyvistä syistä on noudatettava ehdotonta salassapitovelvollisuutta ja joissa on turvauduttava kansallisten oikeusviranomaisten toimivaltaan kuuluviin tutkintamenetelmiin, velvollisuutta antaa parlamentin jäsenelle – – tilaisuus tulla kuulluksi voidaan lykätä – – puhemiehen – – annettua asiaan suostumuksensa.”
13. Euroopan yhteisöjen erioikeuksista ja vapauksista 8.4.1965 tehdyn pöytäkirjan 8–10 artikla koskevat parlamentin jäseniä.
14. Pöytäkirjan 9 artiklan mukaan ”Euroopan parlamentin jäseniä ei voida alistaa tutkittavaksi, pidättää tai haastaa oikeuteen heidän tehtäviään hoitaessaan ilmaisemiensa mielipiteiden tai äänestystensä perusteella”.
15. Pöytäkirjan 10 artiklassa todetaan seuraavaa:
”Euroopan parlamentin istuntojen ajan sen jäsenillä on:
a) oman valtionsa alueella kansanedustajille myönnetty koskemattomuus
b) toisen jäsenvaltion alueella vapaudenriistoa koskeva koskemattomuus sekä lainkäytöllinen koskemattomuus.
Koskemattomuus koskee jäseniä myös silloin, kun he matkustavat Euroopan parlamentin istuntoihin tai palaavat niistä.
Koskemattomuuteen ei voida vedota silloin, kun jäsen tavataan itse teosta, eikä se estä Euroopan parlamenttia käyttämästä oikeuttaan pidättää koskemattomuuden yhden jäsenen osalta.”
Valituksenalainen tuomio
16. Valittajat nostivat 21.1.2000 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen riidanalaisen päätöksen kumoamiseksi. He myös tekivät EY 242 artiklan nojalla välitoimihakemuksen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti määräsi 2.5.2000 antamallaan määräyksellä(11) riidanalaisen päätöksen useiden säännösten täytäntöönpanon lykättäväksi valittajien osalta, kunnes pääasiassa annettaisiin lopullinen ratkaisu. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi 26.2.2002 antamassaan tuomiossa (jäljempänä valituksenalainen tuomio), että riidanalainen päätös ei koskenut valittajia erikseen EY 230 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla.
17. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että riidanalainen päätös on päätöksen muodostaan huolimatta yleisesti sovellettava toimi(12) mutta että se voi silti tietyissä olosuhteissa koskea valittajia erikseen.(13)
18. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkasteli ensin sitä, vaikuttiko riidanalainen päätös valittajiin joidenkin näille ominaisten piirteiden tai sellaisten olosuhteiden takia, joiden perusteella he erottuivat kaikista muista henkilöistä, ja sovelsi tässä tarkastelussa asiassa Plaumann annetussa tuomiossa(14) vahvistettuja erikseen koskemisen perusteita. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan riidanalainen päätös ei vaikuttanut valittajiin kyseisellä tavalla, vaan sitä sovellettiin heihin parlamentin jäseninä eli sellaisena ryhmänä, jota ei voitu pitää suljettuna pelkästään sen takia, että kyseistä toimea toteutettaessa kyseisen ryhmän silloisten jäsenten lukumäärä ja henkilöllisyys olivat tiedossa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan ei ollut myöskään mitään syytä olettaa, että valittajat muodostaisivat parlamentissa suljetun alaryhmän.(15)
19. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki toiseksi, koskiko riidanalainen päätös valittajia erikseen sellaisen ylemmäntasoisen oikeussäännön perusteella, jonka nojalla parlamentti oli velvollinen ottamaan heidän erityisolosuhteensa huomioon. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että erioikeuksista ja vapauksista tehty pöytäkirja ei ollut tällainen oikeussääntö vaan että siinä viitattiin parlamentin jäseniin vain yleisesti ja että siinä ei ollut mitään nimenomaisia määräyksiä sisäisistä tutkimuksista parlamentissa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi lisäksi, että riidanalainen päätös osoitti parlamentin pyrkineen kiinnittämään erityistä huomiota jäsentensä koskemattomuuteen.(16)
20. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkasteli kolmanneksi muita valittajilla olleita oikeussuojakeinoja. Sen mukaan sellainen riski ei ollut mahdoton, että OLAF tutkimusta suorittaessaan tekisi jotakin sellaista, joka vahingoittaisi parlamentin jäsenten koskemattomuutta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kuitenkin totesi, että tuollaisessa tilanteessa parlamentin jäsenet voisivat käyttää hyväkseen perustamissopimuksessa määrättyjä oikeussuojakeinoja. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan kyseisen riskin olemassaolo ei missään tapauksessa voinut muuttaa niitä asiavaltuuden edellytyksiä, joista määrätään EY 230 artiklan neljännessä kohdassa.(17)
21. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi lopuksi, että toisin kuin tilanteessa, joka oli kyseessä asiassa Les Verts vastaan parlamentti 23.4.1986 annetussa tuomiossa,(18) sen käsiteltävänä olleen kanteen tutkimatta jättäminen ei merkinnyt sitä, että valittajia olisi kohdeltu oikeussuojan osalta eri tavoin kuin muita parlamentin jäseniä.(19)
22. Siksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että valittajilta puuttui asiavaltuus nostaa kanne EY 230 artiklan neljännen kohdan nojalla, ja jätti heidän kanteensa tutkimatta.
Valitus
23. Valittajat vaativat, että yhteisöjen tuomioistuin kumoaa valituksenalaisen tuomion ja joko kumoaa riidanalaisen päätöksen tai palauttaa asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaistavaksi. Parlamentti vaatii yhteisöjen tuomioistuinta vahvistamaan valituksenalaisen tuomion. Neuvosto, komissio ja Alankomaiden hallitus tukevat väliintulijoina parlamenttia.
24. Valittajat vetoavat kahteen valitusperusteeseen: he väittävät, että valituksenalainen tuomio on vastoin EY 230 artiklan neljättä kohtaa ja että se loukkaa heidän oikeuttaan tehokkaaseen oikeussuojaan sellaisena kuin se on vahvistettu yhteisön oikeuden yleisissä periaatteissa.
Ensimmäinen valitusperuste: EY 230 artiklan neljäs kohta
25. Ensimmäisen valitusperusteen tueksi esitetään neljä väitettä.
26. Valittajat väittävät ensinnäkin, että parlamentin jäsenillä on automaattisesti asiavaltuus riitauttaa kyseisen toimielimen sellaiset toimet, joiden oikeusvaikutukset ulottuvat sen sisäisen organisaation ulkopuolelle ja jotka suoraan vaikuttavat sen jäsenten oikeuksiin ja velvollisuuksiin.
27. Valittajat vetoavat tämän väitteensä tueksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin asiassa Martinez ja de Gaulle vastaan parlamentti 25.11.1999 antamaan määräykseen, jolla hyväksyttiin välitoimihakemus sellaisen parlamentin päätöksen täytäntöönpanon lykkäämiseksi, jonka jotkin parlamentin jäsenet olivat riitauttaneet.(20)
28. Valittajat väittävät, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti oli kyseistä määräystä antaessaan valmis hyväksymään ”vahvat perusteet” sellaisen ratkaisun antamiseksi, että pääasia voitaisiin ottaa tutkittavaksi, tutkimatta kuitenkaan yksityiskohtaisesti erikseen koskemisen edellytyksen täyttymistä, katsottuaan ensin, että käsiteltävänä olleella päätöksellä saattoi olla sellaisia oikeusvaikutuksia, jotka ulottuisivat parlamentin sisäisen organisaation ulkopuolelle.
29. Siksi valittajat väittävät, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että heidän asiavaltuutensa nostaa kanne riidanalaisesta päätöksestä edellytti sitä, että kyseinen päätös koski heitä erikseen.
30. Mielestäni erikseen koskemisen edellytyksestä ei voida luopua valittajien esittämällä tavalla. Erikseen koskeminen on EY 230 artiklan neljännessä kohdassa määrätty edellytys, jonka on täytyttävä, jotta yksityiset voisivat riitauttaa muun yhteisön toimen kuin päätöksen, joka on osoitettu heille. Kaikki väitteet, jotka liittyvät kyseisen edellytyksen sovellettavuuteen eivätkä sen tulkintaan, on näin ollen hylättävä.
31. Valittajien väite ei mielestäni voi saada mitään tukea myöskään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin asiassa Martinez ja de Gaulle vastaan parlamentti antamasta määräyksestä. Hän viittasi nimenomaisesti erikseen koskemisen edellytykseen. Sen, ettei hän yksityiskohtaisesti tutkinut, koskiko hänen käsiteltävänään ollut päätös erikseen kantajia, voidaan katsoa johtuneen siitä, että kyseessä oli välitoimimenettely.
32. En kuitenkaan näe mitään syytä, miksi erikseen koskemisen edellytyksestä olisi luovuttava tai miksi sen olisi katsottava täyttyneen valittajien täsmentämässä tilanteessa. EY 230 artiklan ensimmäisessä kohdassa, jonka mukaan laillisuusvalvonta voi koskea ainoastaan sellaisia parlamentin toimia, joiden tarkoituksena on tuottaa oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin osapuoliin, määrätään toimista, jotka voidaan riitauttaa, eikä henkilöistä, jotka voivat ne riitauttaa. Kyseisellä edellytyksellä pyritään käsiteltävänä olevan asian kaltaisessa tilanteessa jättämään parlamentille itsenäistä valtaa erityisesti tämän sisäisen organisaation osalta pikemminkin kuin syrjäyttämään ne asiavaltuuden perusteet, joista määrätään EY 230 artiklan neljännessä kohdassa.
33. Mielestäni ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korosti näin ollen perustellusti sitä, että valittajien oli osoitettava riidanalaisen päätöksen koskeneen heitä erikseen.
34. Valittajat esittävät vastauksessaan toisenkin väitteen. He vetoavat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Martinez ym. vastaan parlamentti 2.10.2001 antamaan tuomioon,(21) jossa he väittävät olosuhteiden olleen aineellisesti samanlaiset kuin käsiteltävänä olevassa asiassa ja jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi erikseen koskemisen edellytyksen täyttyneen.
35. Mielestäni käsiteltävänä oleva asia poikkeaa kuitenkin selvästi asiassa Martinez ym. vastaan parlamentti annetusta tuomiosta. Tässä jälkimmäisessä asiassa useat riippumattomat parlamentin jäsenet yrittivät muodostaa poliittisen ryhmän (ns. TDI-ryhmän) saadakseen ne useat menettelyyn liittyneet edut, jotka kyseisille ryhmille myönnettiin parlamentin työjärjestyksessä. Muiden poliittisten ryhmien puheenjohtajat kuitenkin vastustivat tätä, ja parlamentin perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunta tulkitsi sitten parlamentin työjärjestyksessä ilmaistua poliittisen ryhmän käsitettä siten, että TDI-ryhmä suljettiin käsitteen ulkopuolelle, ja tämä tulkinta vahvistettiin parlamentin täysistunnossa.
36. Useat parlamentin jäsenet ja yksi TDI-ryhmään kuulunut puolue nostivat EY 230 artiklan nojalla kanteen parlamentin päätöksestä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan kyseinen päätös koski kantajia erikseen, ja se katsoi, että kyseinen päätös oli yleisesti sovellettava toimi ja että lisäksi siinä määritettiin erikseen TDI-ryhmän asema.(22)
37. Kuten parlamentti perustellusti väittää, riidanalainen päätös ei käsiteltävänä olevassa asiassa ilmennä mitään sellaista vastaavaa erikseen tapahtuvaa määrittämistä, jonka perusteella kyseinen päätös koskisi valittajia erikseen. Tilanne ei siksi mitenkään vastaa sitä tilannetta, joka oli kyseessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Martinez ym. vastaan parlamentti antamassa tuomiossa.
38. Valittajat väittävät kolmanneksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että yhteisöjen tuomioistuinten oikeuskäytännössä kyseisestä käsitteestä annetun perinteisen tulkinnan mukaan riidanalainen päätös ei koskenut heitä erikseen.
39. Valittajien mukaan parlamentin jäsenet muodostavat sellaisen suljetun henkilöjoukon, jonka jäsenten lukumäärä ja henkilöllisyys oli vahvistettu ja tiedossa silloin, kun riidanalainen päätös tehtiin. Valittajat katsovat näin ollen, että kyseinen päätös koskee kaikkia erikseen ja että jokainen heistä voi nostaa kanteen päätöksen kumoamiseksi.
40. En voi olla tästä väitteestä samaa mieltä.
41. On selvää, että erikseen koskemisen perinteisen tulkinnan mukaan, joka annettiin asiassa Plaumann annetussa tuomiossa,(23) toimi ei tavallisesti koske henkilöä erikseen, jos se vaikuttaa häneen vain yhtenä henkilönä sellaisessa ryhmässä, jonka kokoonpanoa ei ole toimea toteutettaessa lopullisesti vahvistettu, eikä ryhmän koolla eikä sen jäsenten helpolla yksilöitävyydellä ole merkitystä. Toimi, joka oli kyseessä asiassa Plaumann annetussa tuomiossa,(24) vaikutti siten kantajaan sen vuoksi, että hän harjoitti ”sellaista kaupallista toimintaa, jota kuka tahansa voi harjoittaa milloin tahansa”, ja siksi kantajalta puuttui toimen riitauttamiseen tarvittava asiavaltuus.
42. Vaikka parlamentin kokoonpano poikkeaakin monenlaista kaupallista toimintaa harjoittavien ryhmien kokoonpanosta siten, että se määrittyy ja muuttuu määrättyjen oikeussääntöjen ja menettelyjen mukaisesti, sitä ei voida pitää muuttumattomana. Riidanalaisen päätöksen kaltainen toimi, jota sovelletaan yleisesti ja mahdollisesti parlamentin jäseniin, voi näin ollen vaikuttaa sekä tuleviin että nykyisiin parlamentin jäseniin, eikä se sellaisena koske ketään tai useaa heistä erikseen.
43. Vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei nimenomaisesti soveltanutkaan erikseen koskemisen perusteita vaan korosti sitä vastoin uudelleen kyseisen toimen yleistä soveltamista, se kuitenkin viittasi kyseisiin perusteisiin ja teki mielestäni oikean päätelmän hylätessään valittajien väitteen, että riidanalainen päätös koski heitä erikseen sellaisen suljetun henkilöjoukon jäseninä, jotka voitiin yksilöidä nimeltä. Valittajien kolmas väite on siis mielestäni hylättävä.
44. Valittajat väittävät neljänneksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin torjui virheellisesti mahdollisuuden soveltaa sitä oikeuskäytäntöä,(25) jonka mukaan kumoamiskanne otetaan tutkittavaksi silloin, kun päätöksentekijä oli ylemmäntasoisen oikeussäännön nojalla velvollinen ottamaan kantajien erityisolosuhteet huomioon.
45. Valittajien mukaan yhteisön oikeuden ylemmäntasoisissa normeissa annetaan parlamentin jäsenille useita oikeuksia, joita ei otettu asianmukaisesti huomioon riidanalaista päätöstä tehtäessä. He mainitsevat erityisesti parlamentin jäsenten oikeuden edustajantoimensa riippumattomuuteen ja heidän oikeutensa koskemattomuuteen sekä parlamentin jäsenten oikeudet ja velvollisuudet heidän toimiessaan parlamentin tutkintavaliokunnissa.
46. En ole vakuuttunut näistä valittajien väitteistä.
47. Sen oikeuskäytännön, johon he vetoavat, perusteella ei ole mahdollista riitauttaa mitä tahansa toimea, jonka voidaan osoittaa rikkovan ylemmäntasoista oikeussääntöä. Muutoin erikseen koskemisen perusteita ei voitaisi erottaa pääasiasta, koska jokaisessa yhteisön toimesta nostetussa kanteessa väitetään kyseisen toimen olevan vastoin jotakin yhteisön oikeuden oikeussääntöä tai periaatetta. Tällaisella lähestymistavalla kierrettäisiin kaikki asiavaltuuden itsenäiset edellytykset.
48. Siksi on tarpeen osoittaa myös se, että päätöksentekijä on kyseessä olevan ylemmäntasoisen oikeussäännön perusteella velvollinen kiinnittämään erityistä huomiota kantajan tilanteeseen siten, että kantaja voidaan yksilöidä sellaiseen yhteen tai useaan yleiseen henkilöryhmään nähden, jota toimi koskee. Tilanne ei ole tällainen käsiteltävänä olevassa asiassa. Valittajien täsmentämiä oikeuksia sovelletaan samalla tavoin kaikkiin parlamentin jäseniin ryhmänä. Olen siksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kanssa samaa mieltä siitä, että oikeuksista, joihin valittajat viittaavat, ei ole heille apua erikseen koskemisen osoittamisessa.
49. Mielestäni ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toimi joka tapauksessa perustellusti myös katsoessaan, että parlamentti kiinnitti asianmukaista huomiota jäsentensä oikeuksiin riidanalaista päätöstä tehdessään. Mallipäätöksen 4 artiklassa vahvistetaan, että säännöt, jotka koskevat jäsenten parlamentaarista koskemattomuutta sekä oikeutta kieltäytyä toimimasta todistajana, säilyvät muuttumattomina. Mallipäätöksen 1 artiklassa säädetään lisäksi parlamentin jäsenten velvollisuudesta toimia yhteistyössä OLAFin kanssa ja ilmoitetaan nimenomaisesti, ettei tämä rajoita Euroopan yhteisöjen perustamissopimusten, erityisesti erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan, sekä niiden soveltamiseksi annettujen tekstien määräysten soveltamista. Asetusta, jonka nojalla OLAFilla on oikeus toteuttaa sisäisiä tutkimuksia, sovelletaan samoin nimenomaisesti ottaen huomioon perustamissopimusten, erityisesti kyseisen pöytäkirjan, määräykset.
50. Valittajien ensimmäinen valitusperuste on näin ollen mielestäni hylättävä.
Toinen valitusperuste: oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan
51. Valittajat väittävät toisessa valitusperusteessaan, että valituksenalaisessa tuomiossa loukataan heidän oikeuttaan tehokkaaseen oikeussuojaan. Heidän mukaansa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että sellainen parlamentin jäsen, jonka oikeuksia on sisäisen tutkimuksen aikana rikottu, voisi tuollaisessa tilanteessa käyttää hyväkseen tehokkaita oikeussuojakeinoja.
52. Valittajat väittävät, että heidän velvollisuutensa toimia OLAFin kanssa yhteistyössä ja toimittaa tälle tietoja perustuu suoraan riidanalaiseen päätökseen ilman, että on tarpeen toteuttaa mitään sellaista täytäntöönpanotoimenpidettä, joka voisi olla myöhemmän oikeudenkäynnin kohteena. Valittajien mukaan OLAFin ei myöskään tarvitse tutkintavaltuuksiaan käyttäessään toteuttaa minkäänlaista kannekelpoista toimea. Heidän mukaansa parlamentin jäsenillä ei siten ole mitään mahdollisuutta saattaa riidanalaista päätöstä välillisesti yhteisöjen tuomioistuinten käsiteltäväksi.
53. Valittajat pitävät yhtä epätodennäköisenä mahdollisuutta riitauttaa sellaiset parlamentin jäsenten oikeuksien loukkaukset, joihin OLAF on syyllistynyt, sellaisessa myöhemmässä kansallisessa oikeudenkäynnissä, jonka kohteena olisi OLAFin suorittama sisäinen tutkimus. Valittajien mukaan kansallisilla tuomioistuimilla ei olisi toimivaltaa tutkia OLAFin toteuttamien toimien laillisuutta.
54. Siksi valittajat väittävät, että riidanalaisen päätöksen tuomioistuinvalvonta on mahdollista ainoastaan suoran kanteen välityksellä. Heidän mukaansa EY 230 artiklan neljättä kohtaa on siksi tulkittava tehokkaan oikeussuojan periaatteen valossa siten, että valittajien valitus otetaan tutkittavaksi.
55. En ole vakuuttunut siitä, että valittajien oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan loukattaisiin, jos heidän riidanalaisesta päätöksestä tekemäänsä valitusta ei otettaisi tutkittavaksi.
56. Katson niiden velvollisuuksien osalta, jotka riidanalaisessa päätöksessä suoraan asetetaan parlamentin jäsenille, kuten velvollisuus toimia yhteistyössä OLAFin kanssa ja velvollisuus toimittaa tälle tietoja, että parlamentin jäsenten on ensisijaisesti itse arvioitava, synnyttääkö tietty tilanne kyseisiä velvollisuuksia, kun otetaan huomioon ne muut oikeudet ja velvollisuudet, joita heihin sovelletaan heidän edustajantoimensa perusteella. Tällainen arviointi voitaisiin myöhemmin alistaa valvontaan, joka tapahtuisi selvimmin parlamentin kurinpitomenettelyn yhteydessä. Tällaisen valvonnan yhteydessä tehty asianomaiselle vastainen päätös voitaisiin puolestaan riitauttaa yhteisöjen tuomioistuimissa.
57. OLAFin sisäisessä tutkimuksessaan toteuttamista toimista puolestaan on todettava, että vaikka tulevien kanteiden tutkittavaksi ottamisesta onkin vaikeaa lausua teoriassa, minusta vaikuttaa todennäköiseltä, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi ja kuten muut asianosaiset ovat todenneet, että sellaisilla parlamentin jäsenillä, jotka katsoisivat oikeuksiaan loukatun, olisi useita mahdollisuuksia kanteen nostamiseen.
58. Komission mukaan tällaisia kannekelpoisia toimia on useita: OLAFin johtajan päätös aloittaa sisäinen tutkimus asetuksen 5 artiklan toisessa kohdassa säädetyllä tavalla; OLAFin tutkimuksensa aikana toteuttamat eri toimet, kuten päätös vaatia pääsyä toimitiloihin, ottaa haltuun asiakirjoja tai pyytää suullisia tietoja, sekä kyseessä olevan toimielimen nimenomainen tai implisiittinen suostumus.
59. Vaikka oletettaisiinkin, että EY 230 artiklan mukaista kannetta ei voitaisi nostaa OLAFia itseään vastaan, kyseinen kanne voitaisiin tällaisessa tapauksessa nostaa komissiota vastaan, joka voisi varmistaa, että OLAF noudattaa annettua tuomiota, tarvittaessa kurinpitotoimilla, mukaan lukien viime kädessä erottamalla OLAFin johtajan.
60. On totta, että tällainen kanne olisi usein luonteeltaan takautuva, kuten asia tavallisesti on tuomioistuinvalvonnassa. Valittajat korostavat sitä riskiä, joka tästä aiheutuu, että jos parlamentin jäseniin kohdistuu epäilyjä virheellisessä sisäisessä tutkimuksessa, heidän maineelleen saattaa aiheutua sellaista vahinkoa, jota ei voitaisi täysin korjata myöhemmin nostetulla kanteella.
61. Minusta vaikuttaa kuitenkin siltä, että petosten havaitsemisessa tarvittavan hillityn ja ripeän toiminnan takia joitakin tällaisia riskejä ei voida välttää. Lisäksi olisi pantava merkille, että riidanalaisessa päätöksessä on säännöksiä, joilla pyritään vaaran minimointiin. Mallipäätöksen 5 artiklassa säädetään siten velvollisuudesta ilmoittaa nopeasti parlamentin jäsenille, jos heihin kohdistuu tutkimuksessa epäilyjä, kunhan ilmoittaminen ei vaaranna tutkimusta. Kyseisen artiklan mukaan OLAFin päätelmissä ei myöskään saa mainita parlamentin jäseniä nimeltä ilman, että heitä on ensin kuultu, paitsi jos kansallisten tutkintamenetelmien perusteella on noudatettava ehdotonta salassapitovelvollisuutta.
62. Jos parlamentin jäsenten OLAFin sisäisestä tutkimuksesta nostaman kanteen tutkittavaksi ottamisessa ilmenisi vaikeuksia, ne voitaisiin mielestäni ratkaista noudattamalla äskettäin asiassa Unión de Pequeños Agricultores vastaan neuvosto annetussa tuomiossa(26) vahvistettua velvollisuutta tulkita yhteisön oikeuden merkityksellisiä oikeussääntöjä mahdollisuuksien mukaan tehokkaan oikeussuojan periaatteen valossa.
63. Kun otetaan huomioon ne oikeussuojakeinot, jotka täten ovat niiden parlamentin jäsenten käytettävissä, jotka saattavat katsoa OLAFin loukkaavan heidän oikeuksiaan sisäisessä tutkimuksessa, valituksenalaisen tuomion ei mielestäni voida sinällään katsoa loukkaavan valittajien oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan.
Ratkaisuehdotus
64. Siksi ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin
1) hylkää valituksen
2) velvoittaa valittajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut
3) velvoittaa neuvoston, komission ja Alankomaat, jotka toimivat asiassa väliintulijoina, vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
(1) .
(2)
–	Asia T-17/00, Rothley ym. v. parlamentti, tuomio 26.2.2002 (Kok. 2002, s. II-579).
(3)
–	Työjärjestys (voimassa oleva 15. painos) (EUVL 2003, L 61, s. 1), työjärjestyksen liite XI (EUVL 2003, L 61, s. 112).
(4)
–	Asia 25/62, Plaumann, tuomio 15.7.1963 (Kok. 1963, s. 199, Kok. Ep. I, s. 181).
(5)
–	Asia C-50/00 P, Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto, tuomio 25.7.2002 (Kok. 2002, s. I-6677).
(6)
–	Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) perustamisesta 28.4.1999 tehty komission päätös (EYVL L 136, s. 20).
(7)
–	Päätöksen johdanto-osan neljäs perustelukappale.
(8)
–	Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) tutkimuksista 25 päivänä toukokuuta 1999 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1073/1999 (EYVL L 136, s. 1; jäljempänä asetus).
(9)
–	Asetuksen 1 artiklan 3 kohta.
(10)
–	Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) sisäisistä tutkimuksista 25 päivänä toukokuuta 1999 tehty Euroopan parlamentin, Euroopan unionin neuvoston ja Euroopan yhteisöjen komission välinen toimielinten välinen sopimus (EYVL L 136, s. 15).
(11)
–	Asia T-17/00 R, Rothley ym. v. parlamentti, määräys 2.5.2000 (Kok. 2000, s. II-2085).
(12)
–	Tuomion 58–62 kohta.
(13)
–	Tuomion 63 kohta.
(14)
–	Edellä alaviitteessä 4 mainittu asia.
(15)
–	Tuomion 65–70 kohta.
(16)
–	Tuomion 71 ja 72 kohta.
(17)
–	Tuomion 73 ja 74 kohta.
(18)
–	Asia 294/83, Les Verts v. parlamentti, tuomio 23.4.1986 (Kok. 1986, s. 1339, Kok. Ep. VIII, s. 551).
(19)
–	Tuomion 75 ja 76 kohta.
(20)
–	Asia T-222/99 R, Martinez ja de Gaulle v. parlamentti, määräys 25.11.1999 (Kok. 1999, s. II-3397).
(21)
–	Yhdistetyt asiat T-222/99, T-327/99 ja T-329/99, Martinez ym. v. parlamentti, tuomio 2.10.2001 (Kok. 2001, s. II-2823).
(22)
–	Tuomion 71 ja 72 kohta.
(23)
–	Edellä alaviitteessä 4 mainittu asia.
(24)
–	Tuomion 107 kohta.
(25)
–	Mainittu valituksenalaisen tuomion 71 kohdassa.
(26)
–	Tuomion 44 kohta.