62023CJ0654_RES
Kohtuasi C‑654/23
Inteligo Media SA
versus
Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (ANSPDCP)
(eelotsusetaotlus, mille esitas Curtea de Apel Bucureşti)
Euroopa Kohtu (esimene koda) 13. novembri 2025. aasta kohtuotsus
Eelotsusetaotlus – Isikuandmete töötlemine ja eraelu puutumatuse kaitse elektroonilise side sektoris – Direktiiv 2002/58/EÜ – Artikli 13 lõiked 1 ja 2 – Pealesunnitud teave – Mõiste teabe edastamine „otseturundamiseks“ – Elektrooniliste kontaktandmete saamine „seoses toote või teenuse müügiga“ – Lisasisule juurdepääsu võimaldav registreerimine veebiplatvormil – Elektronpostiga igapäevase uudiskirja saatmine – Määrus (EL) 2016/679 – Artikkel 6 – Töötlemise seaduslikkus – Artikkel 95 – Seos direktiiviga 2002/58/EÜ
Õigusaktide ühtlustamine – Elektroonilise side sektor – Isikuandmete töötlemine ja eraelu kaitse elektroonilise side sektoris – Direktiiv 2002/58 – Pealesunnitud teave – Mõiste „teabe edastamine otseturundamiseks“ – Elektrooniliste kontaktandmete saamine seoses toote või teenuse müügiga – Veebiplatvormil registreerumine, mille tulemusel saab tasuta juurdepääsu teatavale sisule ja uudiskirjale – Tasuta uudiskiri, mis saadetakse elektronkirjaga, mis sisaldab linke tasulistele artiklitele – Kaasaarvamine
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/58, muudetud direktiiviga 2009/136, artikli 13 lõiked 1 ja 2)
(vt punktid 40–63 ja resolutsiooni punkt 1)
Õigusaktide ühtlustamine – Elektroonilise side sektor – Isikuandmete töötlemine ja eraelu kaitse elektroonilise side sektoris – Direktiiv 2002/58 – Pealesunnitud teave – Elektronposti kasutamine otseturunduseks – Määruses 2016/679 ette nähtud töötlemise seaduslikkuse tingimuste kohaldamatus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2016/679, põhjendus 173, artikli 6 lõige 1 ja artikkel 95; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/58, muudetud direktiiviga 2009/136, artikli 13 lõige 2)
(vt punktid 65–69 ja resolutsiooni punkt 2)
Kokkuvõte
Euroopa Kohus täpsustas Curtea de Apel București (Bukaresti apellatsioonikohus, Rumeenia) esitatud eelotsusetaotluse põhjal eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi (
1
) artikli 13 lõigete 1 ja 2 tähenduses, mida tähendab teabe edastamine „otseturundamiseks“ ja see, et elektroonilised kontaktandmed on saadud „seoses toote või teenuse müügiga“, ning seda kontekstis, kus tegemist oli registreerumisega veebiplatvormil, mis andis juurdepääsu elektroonilisele uudiskirjale. Euroopa Kohus täpsustas ka selle direktiivi ja isikuandmete kaitse üldmääruse (
2
) vahelist suhet seoses seaduslikkuse tingimustega, mida kohaldatakse isikuandmete töötlemisele selle direktiivi artikli 13 tähenduses pealesunnitud teabega seoses.
Inteligo Media avaldas veebis uudiskirja avocatnet.ro, millega teavitati üldsust, kes ei ole õigusala spetsialistid, Rumeenias igapäevaselt tehtavatest õigusaktide muudatustest. 2018. aasta juulis käivitas see äriühing tasulise liitumislepingu süsteemi oma lugejatele pakutava sisu teatava osa jaoks. Põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal võimaldas Inteligo Media tasuta vaadata teataval hulgal artikleid kuus, millest rohkemate artiklite vaatamiseks pidi asjaomane kasutaja looma Inteligo Media hallataval digiplatvormil tasuta konto. Selle teenusega liitudes oli kasutajal õigus saada tasuta teataval arvul täiendavaid artikleid kuus ning saada elektronpostiga tasuta igapäevast uudiskirja, mis sisaldas kokkuvõtet väljaande artiklites käsitletud uutest õigusaktidest ja hüperlinke neile artiklitele. Kasutajal oli ka võimalus pääseda tasu eest ligi kõigile väljaande artiklitele. Kasutajad võisid loobuda selle uudiskirja saamisest kohe või teha seda igal ajal hiljem.
Rumeenia isikuandmete töötlemise riiklik järelevalveasutus (edaspidi „ANSPDCP“) koostas 2019. aasta septembris haldusrikkumise kohta protokolli, millega ta määras Inteligo Mediale trahvi. ANSPDCP leidis, et see äriühing ei suutnud tõendada teatud hulga kasutajate sõnaselget nõusolekut neid puudutavate isikuandmete töötlemiseks (elektronpost, salasõna, kasutajatunnus), ning et neid andmeid, mis algselt olid kogutud kõnealuse lepingu täitmiseks, oli töödeldud viisil, mis ei ole kooskõlas selle eesmärgiga, nimelt uudiskirja edastamiseks.
Tribunalul București (Bukaresti esimese astme kohus, Rumeenia) rahuldas 2021. aasta detsembris kuulutatud kohtuotsusega osaliselt Inteligo Media nõude tühistada ANSPDCP koostatud haldusrikkumise protokoll. Muu hulgas vähendas ta sellele äriühingule määratud trahvi summat, jättes siiski muutmata protokollis haldusrikkumise tuvastamise.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul, kellele esitati selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebused, tekkis küsimus põhikohtuasjas käsitletud isikuandmete töötlemise õigusliku aluse ja tingimuste kohta, mis peavad olema täidetud, et sellist töötlemist saaks pidada seaduslikuks, arvestades eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlevat direktiivi ning isikuandmete kaitse üldmäärust. Selle kohtu arvates oli vaja selgitada eelkõige tingimusi, mille korral võib kasutaja elektronposti aadressi pidada saaduks „seoses toote või teenuse müügiga“ eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi artikli 13 lõike 2 tähenduses, ning artiklis 13 kasutatud mõiste „otseturundamine“ ulatust.
Euroopa Kohtu hinnang
Esimesena märkis Euroopa Kohus, et eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi artikli 13 lõiked 1 ja 2 on kohaldatavad ainult „otseturundamiseks“ edastatud teabe puhul.
Euroopa Kohus analüüsis niisiis kõigepealt küsimust, kas sellise uudiskirja nagu põhikohtuasjas käsitletav uudiskiri edastamise eesmärk on „otseturundus“ kõnealuse direktiivi artikli 13 lõigete 1 ja 2 tähenduses. Euroopa Kohus tuletas meelde, et selles sättes ette nähtud „otseturundamiseks“ edastatud teabe mõiste hõlmab kaubandusliku eesmärgiga teavet, mis on adresseeritud otse ja isiklikult tarbijale (
3
).
Euroopa Kohus tõdes, et põhikohtuasjas kõne all olev teave koosneb igapäevasest uudiskirjast, mida edastatakse elektronkirja vormis ning mis sisaldab kokkuvõtet veebiväljaande artiklites käsitletud uute õigusaktide kohta ja hüperlinke neile artiklitele. Euroopa Kohus leidis, et asjaolu, et sellel teabel on ka informatiivne sisu, ei saa tähendada seda, et see teave tuleks välja jätta „otseturundamiseks“ edastatud teabe mõistest eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi artikli 13 lõigete 1 ja 2 tähenduses ja seega selle sätte kohaldamisalast.
Euroopa Kohus asus hoopis seisukohale, et sellise teavitamise eesmärk on innustada asjaomaseid kasutajaid pääsema ligi ajakirjandusväljaande avaldaja pakutavale tasulisele sisule, soodustades nende artiklite koguse ammendumist, millega saab asjaomasel veebiplatvormil tasuta tutvuda, ja täistellimuse tegemist. Seega on teavitamise eesmärk edendada selle sisu müüki ja sellega taotletakse seega kaubanduslikku eesmärki. Kuna see teave, mida levitatakse elektronpostiga, ilmub otse teabe adressaatide isikliku elektronposti sisendkasti, leidis Euroopa Kohus, et seda tehakse „otseturundamiseks“ (
4
), ja seda sõltumata küsimusest, kas selle eesmärgi saab tuletada üksnes selle teabe sisust või ka selle saatja pakkumise ülesehitusest.
Euroopa Kohus märkis, et teabe edastamise „otseturundamiseks“ sellist tõlgendust kinnitavad selle mõiste kontekst ning eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiiviga taotletavad eesmärgid.
Sellega seoses täheldas Euroopa Kohus, et eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi artikli 13 lõige 1 kehtestab põhimõttelise normi, mille kohaselt on selle direktiivi kohaldamisalasse kuuluva pealesunnitud teabe edastamiseks nõutav teabe adressaadi eelnev nõusolek. Nõusoleku puudumisel on niisuguse teabe edastamine lubatud üksnes juhul, kui täidetud on kõnealuse direktiivi artikli 13 lõikes 2 ette nähtud tingimused. See säte nõuab kõigepealt, et isikuandmete kaitse valdkonnas kehtestatud Euroopa Liidu õigusnorme (
5
) järgides on asjaomase teabe saatja saanud teabe adressaatidelt nende elektronposti kontaktandmed seoses toote või teenuse müügiga. Seejärel võib neid elektroonilisi kontaktandmeid kasutada otseturunduseks tingimusel, et see turundamine puudutab samasuguseid tooteid või teenuseid, mida saatja ise pakub. Lõpuks sõltub selline kasutamine tingimusest, et neil adressaatidel on selge ja arusaadav võimalus elektrooniliste kontaktandmete kogumise ajal ja iga sõnumi puhul eraldi tasuta ja lihtsal viisil keelata elektrooniliste kontaktandmete selline kasutamine, kui nad ei ole algusest peale sellist kasutamist keelanud.
Lisaks on eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi artikli 13 lõikes 4 igal juhul keelatud saata elektronposti otseturunduse eesmärgil, kui varjatakse või jäetakse avalikustamata saatja isik, kelle nimel teave edastatakse, mis on vastuolus direktiiviga 2000/31 (
6
), või kui puudub kehtiv aadress, millele teabe saaja võiks saata taotluse sellise teabe saatmise lõpetamiseks, või ergutades saajaid külastama veebisaite, mis on vastuolus elektroonilise kaubanduse direktiivi artikliga 6.
Euroopa Kohus täpsustas, et kõigi nende tagatistega soovitakse saavutada eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiiviga taotletavaid eesmärke, milleks on kaitsta abonente nende eraellu sekkumise eest otseturundusotstarbelise pealesunnitud teabega, mida edastatakse eelkõige automaatsete kõnevalimissüsteemide, telefakside, e‑posti, kaasa arvatud lühisõnumite abil. Mis tahes muu tõlgendus võiks nõrgendada selle direktiivi artikli 13 soovitavat toimet ja seada kahtluse alla selles direktiivis ette nähtud eraelu kaitse taseme. Seetõttu asus Euroopa Kohus seisukohale, et sellist teavet nagu põhikohtuasjas tuleb pidada „otseturundamiseks“ edastatuks eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi artikli 13 lõigete 1 ja 2 tähenduses.
Seejärel analüüsis Euroopa Kohus, kas uudiskirja saanud kasutajate elektroonilised kontaktandmed on saadud „seoses toote või teenuse müügiga“ selle direktiivi artikli 13 lõike 2 tähenduses.
Euroopa Kohus rõhutas esiteks, et üldtunnustatud määratluse kohaselt saab termin „müük“ hõlmata üksnes tehinguid, mis eeldavad tasu maksmist. Teiseks ei tee nimetatud direktiivi artikli 13 lõige 2 vahet, millist liiki teenuse osutamisega on tegemist. Nii tuletas Euroopa Kohus seoses elektroonilise kaubanduse direktiivi kohaldamisalasse kuuluvate teenustega meelde, et enda majandustegevuse raames teenuse osutaja poolt osutatud teenuse eest ei pea tingimata tasu maksma teenuse saajad. Nii on see eelkõige juhul, kui teenuseosutaja osutab teenust tasuta selleks, et reklaamida oma müüdavaid kaupu või pakutavaid teenuseid, kusjuures selle tegevusega kaasnev kulu sisaldub siis nende kaupade või teenuste hinnas (
7
). Need kaalutlused võib üle kanda eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi artikli 13 lõike 2 tõlgendamisele.
Euroopa Kohus leidis, et antud juhul oli tegemist just sellise olukorraga, kuna Inteligo Media sai asjaomaste kasutajate elektroonilised kontaktandmed siis, kui kasutajad lõid selle äriühingu hallataval veebiplatvormil tasuta konto. Selle teenuse tellimisega said kasutajad õiguse pääseda tasuta ligi teatavale arvule asjaomases väljaandes avaldatud artiklitele ja saada kõnealust uudiskirja. Sellise teenuse osutamise eesmärk on eelkõige reklaam, mis seisneb Inteligo Media pakutava tasulise sisu tutvustamises, kusjuures selle teenuse hind sisaldub selle sisu hinnas.
Neil tingimustel vastab põhikohtuasjas käsitletav kaudne tasu, mis sisaldub selle teenuseosutaja pakutava täistellimuse müügihinnas, mõistest „müük“ tulenevale tasu maksmise nõudele. Järelikult võib selline tehing nagu see, mille kaudu Inteligo Media sai kasutajate elektroonilised kontaktandmed, kuuluda mõiste „teenuse müük“ alla eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi tähenduses.
Euroopa Kohus lisas, et see tõlgendus on kooskõlas selle mõiste kasutamise kontekstiga ja selle õigusaktiga taotletavate eesmärkidega, mille osa see mõiste on. Sellega seoses täpsustas Euroopa Kohus esiteks, et kuigi nimetatud direktiivi artikli 13 lõikes 2 ette nähtud erandit tuleb tõlgendada kitsalt, ei välista see võimalust, et selle sätte tähenduses „müügi“ eest nõutavat tasu võib maksta muu isik kui tehingu esemeks oleva kauba või teenuse saaja. Sellest sõnastusest tuleneb hoopis see, et liidu seadusandja on piirdunud nõudega, et asjaomaste kasutajate elektroonilised kontaktandmed peavad olema saadud „seoses toote või teenuse müügiga“.
Teiseks peab eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi artikli 13 lõike 2 sõnastuse tõlgendus olema igal juhul kooskõlas selle sätte eesmärgiga. Järelikult ei saa selle sätte kitsa tõlgendamise vajadust mõista nii, et see võimaldab anda sellele sõnastusele niisuguse tõlgenduse, mis võtaks sellelt sõnastuselt selle soovitava toime. Mis puudutab aga sättega taotletavat eesmärki, siis soovis liidu seadusandja näha ette erandi artikli 13 lõikes 1 sätestatud põhimõttest juhul, kui asjaomaste kasutajate elektroonilised kontaktandmed on saadud „olemasoleva kliendisuhte puhul“, ilma et ta oleks seda suhet täpsemalt kirjeldanud (
8
).
Järelikult – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu läbiviidava kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist – on käsitletaval juhul täidetud nii tingimus, et asjaomaste kasutajate elektroonilised kontaktandmed peavad olema kogutud „seoses toote või teenuse müügiga“, kui ka tingimus, mis puudutab asjaomase otseturunduse esemeks oleva teenuse samasugust laadi. Eeltoodut arvestades asus Euroopa Kohus seisukohale, et eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi artikli 13 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et veebiväljaande avaldaja saab kasutaja elektronposti aadressi „seoses toote või teenuse müügiga“ artikli 13 lõike 2 tähenduses, kui see kasutaja loob avaldaja veebiplatvormil tasuta konto, mis annab talle õiguse saada tasuta juurde teatavale arvule selle väljaande artiklitele ja saada elektronpostiga tasuta igapäevast uudiskirja, mis sisaldab kokkuvõtet selle väljaande artiklites käsitletud uute õigusaktide kohta, sealhulgas hüperlinke neile artiklitele, samuti õiguse pääseda tasu eest juurde selle väljaande täiendavatele artiklitele ja analüüsidele. Sellise uudiskirja edastamine kujutab endast elektronposti kasutamist „samasuguste toodete või teenuste otseturundamiseks“ viimati nimetatud sätte tähenduses.
Teisena täpsustas Euroopa Kohus eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi ning isikuandmete kaitse üldmääruse vahelist suhet olukorras, kus on tegemist seaduslikkuse tingimustega, mida kohaldatakse isikuandmete töötlemisele seoses pealesunnitud teabega.
Euroopa Kohus märkis, et isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 95 selge sõnastuse kohaselt ei panda selle määrusega füüsilistele ega juriidilistele isikutele lisakohustusi isikuandmete töötlemise suhtes, mis toimub seoses üldkasutatavate elektrooniliste sideteenuste osutamisega üldkasutatavates sidevõrkudes liidus ja mis on seotud küsimustega, mille puhul kehtivad nende suhtes kõnealuses direktiivis sätestatud erikohustused, millel on sama eesmärk. Isikuandmete kaitse üldmäärusest (
9
) tuleneb samuti, et seda määrust tuleks kohaldada kõigil isikuandmete töötlemise valdkonna põhiõiguste ja -vabaduste kaitsmisega seotud juhtudel, mille suhtes ei kohaldata sama eesmärgiga konkreetseid kohustusi, mis on sätestatud eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlevas direktiivis, sealhulgas vastutava töötleja kohustusi ja füüsiliste isikute õigusi. Selle direktiivi artikli 13 lõige 2 reguleerib aga ulatuslikult andmete töötlemise tingimusi ja eesmärke ning andmesubjekti õigusi. Samuti paneb see vastutavale töötlejale isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 95 tähenduses „erikohustused“.
Järelikult võib eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi artikli 13 lõike 2 kohaldamisalasse kuuluva teabe edastamise raames toimuva isikuandmete töötlemise õiguspärasuse kindlaks teha selle sätte alusel, ilma et seda oleks vaja hinnata isikuandmete kaitse üldmääruses ette nähtud seaduslikkuse tingimustest lähtudes (
10
). Eeltoodut arvestades asus Euroopa Kohus seisukohale, et kui vastutav töötleja kasutab kasutaja elektronposti aadressi selleks, et saata talle selle direktiivi artikli 13 lõike 2 kohaselt pealesunnitud teavet, ei ole isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõikes 1 ette nähtud töötlemise seaduslikkuse tingimused kohaldatavad.
(
1
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. juuli 2002. aasta direktiiv 2002/58/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris (eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlev direktiiv) (EÜT 2002, L 201, lk 37; ELT eriväljaanne 13/29, lk 514).
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määrus (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) (ELT 2016, L 119, lk 1; parandus ELT 2018, L 127, lk 3; edaspidi „isikuandmete kaitse üldmäärus“).
(
3
)	25. novembri 2021. aasta kohtuotsus StWL Städtische Werke Lauf a.d. Pegnitz (C‑102/20, EU:C:2021:954, punkt 47).
(
4
)	Eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi artikli 13 lõigete 1 ja 2 tähenduses.
(
5
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiiv 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta (EÜT 1995, L 281, lk 31; ELT eriväljaanne 13/15, lk 355) või isikuandmete kaitse üldmäärus.
(
6
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/31/EÜ infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta) (EÜT 2000, L 178, lk 1; ELT eriväljaanne 13/25, lk 399) artikkel 6.
(
7
)	15. septembri 2016. aasta kohtuotsus Mc Fadden (C‑484/14, EU:C:2016:689, punktid 41 ja 42).
(
8
)	Eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitleva direktiivi põhjendus 41.
(
9
)	Isikuandmete kaitse üldmääruse põhjendus 173.
(
10
)	Isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõike 1 punktid a–f.