62024CJ0142_RES
Kohtuasi C‑142/24
Familienstiftung
versus
Finanzamt Köln-West
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Köln)
Euroopa Kohtu (esimene koda) 13. novembri 2025. aasta kohtuotsus
Eelotsusetaotlus – Kapitali vaba liikumine – Pärandi- ja kinkemaks – Sellise vara maksustamine, mille on elusolev isik üle andnud sihtasutuse asutamiseks – Liechtensteinis asuv perekondlik sihtasutus – Maksustamissüsteemi ühtsus
Rahvusvahelised lepingud – Euroopa Majanduspiirkonna leping – Kapitali vaba liikumine – Sama õiguslik ulatus kui liidu õigusnormidel
(ELTL artikkel 63; EMP leping, artikkel 40 ja XII lisa)
(vt punktid 31, 35–44 ja 55)
Rahvusvahelised lepingud – Euroopa Majanduspiirkonna leping – Kapitali vaba liikumine – Piirangud – Maksuõigusnormid – Kinke- ja pärandimaks – Perekondlikule sihtasutusele vara ülemineku maksustamine – Välisriigi sihtasutused, kelle suhtes kohaldatakse vähem soodsat maksuklassi kui residendist sihtasutustele, keda maksustatakse ühtlasi pärandi asendusmaksuga – Objektiivselt võrreldavad olukorrad – Põhjendatus – Maksustamissüsteemi ühtsus – Tingimus – Proportsionaalsuse põhimõtte järgimine
(EMP leping, artikkel 40)
(vt punktid 51, 56, 58–80 ja resolutsioon)
Kokkuvõte
Euroopa Kohus, kellele Finanzgericht Köln (Kölni maksukohus, Saksamaa) esitas eelotsusetaotluse, andis oma seisukoha küsimuses, kas kapitali vaba liikumisega on kooskõlas riigisisesed õigusnormid, mis lubavad vara üleandmise maksustamisel kohaldada residendist perekondlikele sihtasutustele soodsamat maksuklassi kui välismaal asuvatele sihtasutustele, kusjuures esimesena nimetatuid maksustatakse ühtlasi pärandi asendusmaksuga.
Saksamaal elav Y asutas 2014. aastal Liechtensteinis perekondliku sihtasutuse, mille soodustatud isikud on tema ise, tema lapsed ja lapselapsed. Sihtasutuse asutamisel andis Y sellele üle vara, kusjuures selline tehing on võrdsustatud elusoleva isiku kingiga.
Sihtasutus esitas 2015. aastal kinkemaksu deklaratsiooni, milles taotles perekondlikele sihtasutustele Saksa õigusnormide järgi ette nähtud maksuklasside privileegi kohaldamist. Sihtasutuse väitel määratakse Saksamaa territooriumil peamiselt perekonna huvides asutatud perekondlikele sihtasutustele kohaldatav maksuklass kindlaks kinkija ja temast kõige kaugema soodustatud isiku vahelise sugulussideme alusel, mis võimaldab nendel sihtasutustel kasutada I maksuklassi, madalamat maksumäära, mis käsitletaval juhul on 19%, ja suuremat maksuvaba summat. Tingimust, et perekondlik sihtasutus tuleb asutada „riigi territooriumil“, ei tule sihtasutuse arvates arvesse võtta, sest see kahjustab kapitali vaba liikumist EMP lepingu (
1
) artikli 40 tähenduses.
Maksuhaldur otsustas 2018. aastal, et sihtasutuse suhtes ei saa seda privileegi kohaldada. Ta määras maksu kindlaks soodustatud isikute ja asutaja sugulussidet arvesse võtmata ning kohaldas III maksuklassi maksumäära 30%.
Sihtasutus esitas kaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule ja viimane kahtles, kas riigi territooriumil sihtasutuse asutamise tingimus on kooskõlas EMP lepingu artikliga 40.
Sellises kontekstis küsis eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult, kas sellised riigisisesed õigusnormid on vastuolus EMP lepingu artikliga 40.
Euroopa Kohtu hinnang
Esimesena tõdes Euroopa Kohus, et riigisisesed õigusnormid kujutavad endast kapitali liikumise piirangut EMP lepingu artikli 40 tähenduses. Nimelt, kui maksuklasside privileegi saab kohaldada üksnes residendist perekondlikele sihtasutustele, tähendab see, et vara üleandmist mitteresidendist perekondlikele sihtasutustele maksustatakse kõrgema maksuga kui see, mida kohaldatakse vara üleandmisel residendist perekondlikule sihtasutusele. Ühelt poolt vähendab see mitteresidendist perekondlikule sihtasutusele üleantava vara väärtust ja teiselt poolt võimaldab see residendist perekondlikul sihtasutusel kasutada suuremaid rahalisi vahendeid kui välismaisel perekondlikul sihtasutusel. Sellega seoses märkis Euroopa Kohus, et riigisiseste õigusnormidega kehtestatud erinev kohtlemine on lubatud vaid juhul, kui tegemist on olukordadega, mis ei ole objektiivselt võrreldavad, või kui see on nii, siis juhul, kui see on põhjendatud ülekaaluka üldise huviga ja selle eesmärgiga proportsionaalne (
2
).
Teisena analüüsis Euroopa Kohus kõnealuste olukordade sarnasust. Kõigepealt märkis ta, et Saksamaa Liitvabariik teostab oma maksustamispädevust tema territooriumil elava isiku vara perekondlikule sihtasutusele üleandmise suhtes, sõltumata selle sihtasutuse asukohast. Riigisisesed õigusnormid võrdsustavad seega perekondlikule sihtasutusele vara üleandmisega seotud maksukohustuse tekkimise seisukohast olukorra, kus sihtasutus asub riigi territooriumil, ja olukorra, kus sihtasutus asub teises riigis.
Seejärel märkis ta, et maksuklass ja mahaarvamised sõltuvad sugulussidemest kinkija ja selles osas kõige kaugema soodustatud isiku vahel, ja see on tegur, millel ei ole seost perekondliku sihtasutuse asutamise kohaga ja mis võib olla asjakohane nii residendist kui välismaiste sihtasutuste puhul. Seetõttu on nende olukord objektiivselt sarnane.
Lõpuks märkis Euroopa Kohus, et eesmärk anda soodustus üksnes residendist perekondlikele sihtasutustele põhjusel, et erinevalt mitteresidendist sihtasutuste varast maksustatakse nende vara perioodiliselt pärandi asendusmaksuga, on tingimata ja tihedalt seotud riigi territooriumil perekondlike sihtasutuste asutamisega. Kui aga möönda, et need olukorrad ei ole sarnased juba seetõttu, et sihtasutus asub teises riigis, kaotaks oma sisu ELTL artikli 63 lõige 1, mis just keelab kapitali piiriülese liikumise piirangud.
Kolmandana hindas Euroopa Kohus, kas seda kapitali vaba liikumise piirangut saab põhjendada sellise ülekaaluka üldise huviga nagu maksusüsteemi ühtsus. Ta tõdes, et residendist perekondlikele sihtasutustele antava maksuklasside privileegi ja üksnes nende sihtasutuste varale perioodiliselt kohaldatava pärandi asendusmaksu vahel on olemas otsene seos. Nimelt peegeldab selle soodustuse ülesehitus sümmeetrilist loogikat, sest sellisele soodustusele vastab sama maksukohustuslase ja sama maksu korral teatav teine maksukoormus. Loogika katkeks, kui käsitletavat maksusoodustust saaksid ka mitteresidendist perekondlikud sihtasutused, kelle suhtes Saksamaal pärandi asendusmaksu ei kohaldata. Kuna pärandi asendusmaksu nõutakse sisse iga 30 aasta tagant alates vara residendist sihtasutusele esimese üleandmise kuupäevast, ei ole see juhuslikku laadi. See mehhanism peegeldab ühelt poolt riigisiseste õigusnormidega taotletavat eesmärki võrdsustada vara üleandmine perekondlike sihtasutuste kaudu ja tavaline pärimine ning teiselt poolt asjaolu, et sellised sihtasutused võivad põhimõtteliselt kesta mitme põlvkonna vältel.
Proportsionaalsuse põhimõtte osas märkis Euroopa Kohus, et sellise pärandi asendusmaksu kehtestamine, mida nõutakse sisse iga 30 aasta tagant, väljendab põhimõtet, et vara maksustatakse põlvkonna vahetumisel pärandimaksuga üks kord. Riigisiseste õigusnormide sobivust taotletava eesmärgi saavutamise tagamiseks ei sea kahtluse alla asjaolu, et perekondliku sihtasutuse vara võib konkreetsel juhul suureneda või väheneda, ega ka asjaolu, et pärandi asendusmaksuna hiljem laekuva summa suurus ei ole kindel. Kuna residendist perekondlikele sihtasutustele nende asutamisel kohaldatav maksumäär, mis määratakse kindlaks kooskõlas eesmärgiga võrdsustada sihtasutused tavalise pärimisega, vastab tavalisele maksumäärale selliste isikute vahelise kinkimise puhul, kes on omavahel sugulased, ja pärandi asendusmaks järgib sama loogikat, siis on olemas vastavus residendist perekondliku sihtasutuse asutamisel kindlaksmääratud soodustuse ja tulevikus pärandi asendusmaksu tasumise kohustuse tõttu tekkiva ebasoodsa olukorra vahel. Euroopa Kohus leidis, et riigisisesed õigusnormid ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik taotletava eesmärgi saavutamiseks, sest need piiravad maksuklasside privileegi eelist olukordadega, kus Saksamaa Liitvabariigil on pädevus perekondliku sihtasutuse vara hiljem maksustada.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on siiski veel kontrollida, kas riigisisesed õigusnormid järgivad proportsionaalsuse põhimõtet kitsas tähenduses. Esiteks, kuna Saksamaa Liitvabariigil ei ole õigust maksustada mitteresidendist perekondlikke sihtasutusi, on nimetatud eesmärgiga proportsionaalne see, kui soodsama maksuklassi kohaldamine piiratakse olukordadega, kus vara üleminek perekondlikule sihtasutusele võib kaasa tuua hilisema maksustamise pärandi asendusmaksuga. Teiseks ei ole näha, et põhikohtuasjas kõne all olevate õigusnormide kohaldamine tooks süstemaatiliselt kaasa ilmselgelt kõrgema maksukoormuse mitteresidendist perekondlikele sihtasutustele vara üleandmisel, mis juhul, kui see oleks nii, seaks kahtluse alla nende õigusnormide proportsionaalsuse.
Seega otsustas Euroopa Kohus, et kui järgitud on proportsionaalsuse põhimõtet, tuleb kaupade vaba liikumise põhimõtet EMP lepingu artikli 40 tähenduses tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et perekondlikule sihtasutusele vara üleandmise maksustamisel võetakse asutamisotsuse järgi kõige kaugema soodustatud isiku ja asutaja vahelist sugulussidet arvesse üksnes residendist sihtasutuste puhul, kellele kohaldatakse pärandi asendusmaksu, mis toob kaasa nende sihtasutuste suhtes soodsama maksuklassi kohaldamise kui see, mis kehtib välisriigi perekondlikele sihtasutustele, kelle suhtes nimetatud maksu ei kohaldata.
(
1
)	2. mai 1992. aasta Euroopa Majanduspiirkonna lepingu (EÜT 1994, L 1, lk 3; ELT eriväljaanne 11/52, lk 3), mida on muudetud Bulgaaria Vabariigi ja Rumeenia Euroopa Majanduspiirkonnas osalemise lepinguga (ELT 2007, L 221, lk 15) (edaspidi „EMP leping“), artikkel 40.
(
2
)	Arvestades ELTL artikli 65 lõike 1 punkti a ja lõiget 3 ning ELTL artiklit 63.