Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (esimene koda)
16. aprill 2026(*)
Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö tsiviil- ja kaubandusasjades – Kohtualluvus ja kohtuotsuste täitmine tsiviil- ja kaubandusasjades – Määrus (EL) nr 1215/2012 – Valikuline kohtualluvus – Artikli 8 punkt 1 – Kostjate paljusus – Nõuded, mis on „sedavõrd tihedalt seotud“, et on soovitav neid menetleda ning otsuseid teha üheskoos – Mõiste „sedavõrd tihedalt seotud“ – Mõiste „ankurkostja“ – ELTL artikli 101 rikkumine – Direktiiv 2014/104/EL – Kartellikokkuleppega tekitatud kahju hüvitamine – Mõiste „ettevõtja“ – Emaettevõtja ja tütarettevõtja vastutus – Komisjoni otsus – Liikmesriigi konkurentsiasutuse otsus – Väljaspool Euroopa Majanduspiirkonda (EMP) tekkinud kahju
Liidetud kohtuasjades C‑672/23 ja C‑673/23,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Gerechtshof Amsterdami (Amsterdami teise astme kohus, Madalmaad) 19. septembri 2023. aasta otsustega esitatud kaks eelotsusetaotlust, mis saabusid Euroopa Kohtusse 13. novembril 2023, menetlustes
Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain,
GCC Interconnection Authority,
Kuwait Ministry of Electricity and Water,
Oman Electricity Transmission Company SAOC
versus
Prysmian Netherlands BV,
Draka Holding BV,
Prysmian Cavi e Sistemi Srl,
Pirelli & C. SpA,
Prysmian SpA,
The Goldman Sachs Group Inc.,
ABB BV,
ABB Holdings BV,
ABB AB,
ABB Ltd,
Nexans Nederland BV,
Nexans Cabling Solutions BV,
Nexans Participations SA,
Nexans SA,
Nexans France SAS (C‑672/23),
ja
Smurfit Kappa Europe BV,
Smurfit International BV,
Smurfit Kappa Italia SpA,
DS Smith Italy BV,
DS Smith plc,
DS Smith Packaging Italia SpA,
DS Smith Holding Italia SpA,
Toscana Ondulati SpA
versus
Unilever Europe BV,
Unilever Supply Chain Company AG,
Unilever Italy Holdings Srl (C‑673/23),
EUROOPA KOHUS (esimene koda),
koosseisus: koja president F. Biltgen (ettekandja), Euroopa Kohtu asepresident T. von Danwitz esimese koja kohtuniku ülesannetes, kohtunikud I. Ziemele, A. Kumin ja S. Gervasoni,
kohtujurist: J. Kokott,
kohtusekretär: ametnik A. Lamote,
arvestades kirjalikku menetlust ja 23. jaanuari 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain, GCC Interconnection Authority, Kuwait Ministry of Electricity and Water ja Oman Electricity Transmission Company SAOC, esindaja: advocaat J. W. de Jong,
–        Prysmian Netherlands BV, Draka Holding BV, Prysmian Cavi e Sistemi Srl ja Prysmian SpA, esindajad: advocaten R. T. Bolland, J. S. Kortmann, A. van Vugt ja R. Wesseling,
–        Pirelli & C SpA, esindajad: advocaten P. N. Malanczuk, E. Mattioli, M. J. Schaufeli ja J. P. van der Klein ning avvocati I. Perego ja M. Roberti,
–        The Goldman Sachs Group Inc., esindaja: advocate D. A. M. H. W Strik,
–        ABB BV, ABB Holdings BV, ABB AB ja ABB Ltd, esindajad: advocaten W. Knibbeler, M. H. J. M. Immerzeel, E. Di Pangrazio, A. Schurink ja M. Sinninghe Damsté,
–        Nexans Nederland BV, Nexans Cabling Solutions BV, Nexans Participations SA, Nexans SA ja Nexans France SAS, esindajad: advocaten H. M. Cornelissen, A. Knigge ja R. van Dijken,
–        Smurfit Kappa Europe BV, Smurfit International BV ja Smurfit Kappa Italia SpA, esindajad: advocaten O. W. Brouwer, E. Di Pangrazio, A. Schurink ja M. Sinninghe Damsté,
–        DS Smith Italy BV, DS Smith plc, DS Smith Packaging Italia SpA, DS Smith Holding Italia SpA ja Toscana Ondulati SpA, esindajad: advocaten M. G. Bredenoord-Spoek, J. K. de Pree ja S. J. The,
–        Unilever Europe BV, Unilever Supply Chain Company AG ja Unilever Italy Holdings Srl, esindajad: advocaten R. J. G. Lamberti, C. C. A. van Rest ja H. J. Vanderveen,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: S. Noë, W. Wils ja C. Zois,
olles 3. aprilli 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotlused käsitlevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2012, L 351, lk 1) artikli 8 punkti 1 tõlgendamist.
2        Taotlused on esitatud kahes kohtuvaidluses, millest esimese pooled on ühelt poolt Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain, GCC Interconnection Authority, Kuwait Ministry of Electricity and Water ja Oman Electricity Transmission Company SAOC (edaspidi need neli ettevõtjat koos „EWAGB jt“) ning teiselt poolt Prysmian Netherlands BV, Draka Holding BV, Prysmian Cavi e Sistemi Srl, Pirelli & C SpA, Prysmian SpA, The Goldman Sachs group Inc., ABB BV, ABB Holdings BV, ABB AB, ABB Ltd, Nexans Nederland BV, Nexans Cabling Solutions BV, Nexans Participations SA, Nexans SA ja Nexans France SAS (edaspidi need 15 ettevõtjat koos „Draka jt“) ning teise pooled on ühelt poolt Smurfit Kappa Europe BV, Smurfit International BV, Smurfit Kappa Italia SpA, DS Smith Italy BV, DS Smith plc, DS Smith Packaging Italia SpA, DS Smith Holding Italia SpA ja Toscana Ondulati SpA (edaspidi need kaheksa ettevõtjat koos „Smurfit Kappa jt“) ning teiselt poolt Unilever Europe BV, Unilever Supply Chain Company AG ja Unilever Italy Holdings Srl (edaspidi need kolm ettevõtjat koos „Unilever jt“) ning mis puudutavad selle kindlaksmääramist, millisel kohtul on territoriaalne pädevus lahendada hagisid, milles palutakse tuvastada Draka jt ja Smurfit Kappa jt solidaarvastutus ning mõista neilt välja hüvitis ELTL artikli 101 ja 2. mai 1992. aasta Euroopa Majanduspiirkonna lepingu (EÜT 1994, L 1, lk 3; ELT eriväljaanne 11/52, lk 3; edaspidi „EMP leping“) artikli 53 rikkumisega tekitatud kahju eest.
Õiguslik raamistik
Määrus nr 1215/2012
3        Määruse nr 1215/2012 põhjendustes 15, 16 ja 21 on märgitud:
„(15)      Kohtualluvuse eeskirjad peaksid olema hästi prognoositavad ning lähtuma põhimõttest, et tavaliselt on kohtualluvus seotud kostja alalise elukohaga. Seepärast peaks alati olema tagatud kohtualluvus kostja elukoha alusel, välja arvatud teatavatel täpselt määratletud juhtudel, kui vaidluse sisu või poolte autonoomia eeldab teistsugust seost. Selleks et ühiseeskirjad oleksid läbipaistvamad ja et vältida vastuolulist kohtualluvust, peab juriidilise isiku alaline asukoht olema autonoomselt kindlaks määratud.
(16)      Lisaks kostja alalisele elukohale peaks kohtualluvuse määramisel olema ka muid aluseid, mis toetuksid tihedale seosele kohtu ja menetluse vahel või aitaksid kaasa tõrgeteta õigusemõistmisele. Tihe seos peaks tagama õiguskindluse ja hoidma ära võimaluse, et kostja vastu esitatakse hagi liikmesriigi kohtusse, mida ta ei saanud mõistlikult ette näha. See on oluline eelkõige lepinguväliste võlasuhete puhul, mis tulenevad eraelu puutumatuse ja isikuõiguste rikkumisest, sealhulgas laimust.
[…]
(21)      Harmoonilise õigusemõistmise huvides tuleb samaaegsete menetluste võimalust vähendada miinimumini ja tagada, et eri liikmesriikides ei tehta vastuolulisi kohtuotsuseid. Paralleelsete menetluste ja seotud hagide lahendamiseks ning selleks, et ennetada probleeme, mis tulenevad siseriiklikest erinevustest seoses ajaga, mille jooksul saab kohtuasja pidada pooleliolevaks, peaks olema selge ja tõhus süsteem. Käesoleva määruse kohaldamiseks tuleks see aeg autonoomselt kindlaks määrata.“
4        Määruse II peatükk „Kohtualluvus“ sisaldab kümmet jagu. Selle 1. jagu „Üldsätted“ sisaldab määruse artikleid 4–6.
5        Määruse artikli 4 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesoleva määruse kohaselt esitatakse hagi isikute vastu, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, selle liikmesriigi kohtutesse sõltumata nende kodakondsusest.“
6        Määruse nr 1215/2012 artikli 5 lõikes 1 on ette nähtud:
„Isikute vastu, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, võib hagi esitada teise liikmesriigi kohtusse üksnes käesoleva peatüki 2.–7. jaos sätestatud korras.“
7        Määruse II peatüki 2. jaos „Valikuline kohtualluvus“ on artikli 8 punktis 1 sätestatud:
„Isiku vastu, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, võib esitada hagi ka:
1)      juhul kui kostjaid on mitu, selle paiga kohtusse, kus on neist ühe alaline elukoht, tingimusel et nõuded on sedavõrd tihedalt seotud, et eri menetlustest tulenevate vastuoluliste otsuste ohu vältimiseks oleks soovitav neid menetleda ning otsuseid teha üheskoos“.
8        Määruse artikli 63 lõikes 1 on ette nähtud:
„Käesoleva määruse kohaldamisel on äriühingu või muu juriidilise isiku või füüsiliste või juriidiliste isikute ühenduse alaline asukoht seal, kus on tema:
a)      põhikirjajärgne asukoht,
b)      juhatuse asukoht või
c)      peamine äritegevuse koht.“
Direktiiv 2014/104/EL
9        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. novembri 2014. aasta direktiivi 2014/104/EL teatavate eeskirjade kohta, millega reguleeritakse liikmesriikide õiguse kohaseid kahju hüvitamise hagisid liikmesriikide ja Euroopa Liidu konkurentsiõiguse rikkumise korral (ELT 2014, L 349, lk 1), põhjenduses 1 on märgitud:
„[ELTL] artiklid 101 ja 102 kuuluvad avaliku korra valdkonda ja neid tuleks kõikjal [Euroopa L]iidus tulemuslikult kohaldada, et tagada moonutamata konkurents siseturul.“
10      Direktiivi artikli 1 „Reguleerimisese ja kohaldamisala“ lõikes 2 on ette nähtud:
„Käesolev direktiiv sätestab eeskirjad, millega koordineeritakse konkurentsieeskirjade täitmise tagamist konkurentsiasutuste poolt ja kõnealuste eeskirjade täitmist kahju hüvitamise hagi esitamisel liikmesriigi kohtule.“
11      Direktiivi artikli 2 „Mõisted“ punktides 2, 3 ja 6 on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
2)      „õigusrikkumise toime pannud ettevõtja“ – ettevõtja või ettevõtjate ühendus, kes on toime pannud konkurentsiõiguse rikkumise;
3)      „liikmesriigi konkurentsiõigus“ – liikmesriigi õiguse sätted, mille põhieesmärk on sama nagu [ELTL] artiklitel 101 ja 102 ning mida kohaldatakse sama juhtumi suhtes paralleelselt liidu konkurentsiõigusega vastavalt [nõukogu 16. detsembri 2002. aasta] määruse (EÜ) nr 1/2003 [[ELTL] artiklites [101 ja 102] sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (ELT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205)] artikli 3 lõikele 1, mis ei hõlma liikmesriigi õiguse sätteid, milles on ette nähtud kriminaalkaristused füüsilistele isikutele, välja arvatud juhul, kui selliste kriminaalkaristuste abil tagatakse ettevõtjate suhtes kohaldatavate konkurentsieeskirjade täitmine;
[…]
6)      „kahju kannatanud isik“ – konkurentsiõiguse rikkumise tagajärjel kahju kannatanud isik“.
12      Sama direktiivi artiklis 3 „Õigus täielikule hüvitamisele“ on ette nähtud:
„1.      Liikmesriigid tagavad, et igal konkurentsiõiguse rikkumise tõttu kahju kannatanud füüsilisel või juriidilisel isikul on võimalus nõuda ja saada kõnealuse kahju täielikku hüvitamist.
2.      Kahju täielik hüvitamine taastab olukorra, milles kahju kannatanud isik oleks olnud, kui konkurentsiõiguse rikkumist ei oleks toimunud. See hõlmab seega õigust otsese varalise kahju ja saamata jäänud tulu hüvitamisele ning lisaks õigust intressidele.
3.      Käesoleva direktiivi kohane täielik hüvitamine ei tohi põhjustada ülemäärast hüvitamist karistuslike, mitmekordsete või muud liiki kahjuhüvitiste näol.“
13      Direktiivi 2014/104 artiklis 9 „Siseriiklike otsuste mõju“ on sätestatud:
„1.      Liikmesriigid tagavad, et liikmesriigi konkurentsiasutuse või asja läbi vaatava kohtu lõplikus otsuses tuvastatud konkurentsiõiguse rikkumine loetakse vaieldamatuks [ELTL] artikli 101 või 102 või liikmesriigi konkurentsiõiguse alusel esitatud kahju hüvitamise hagi menetlemisel nende liikmesriikide kohtutes.
2.      Liikmesriigid tagavad, et kui lõikes 1 osutatud lõplik otsus on tehtud teises liikmesriigis, võib kõnealuse lõpliku otsuse esitada oma liikmesriigi kohtule liikmesriigi õiguse kohaselt vähemalt prima facie tõendina selle kohta, et konkurentsiõiguse rikkumine on aset leidnud, ning seda lõplikku otsust võib asjakohasel juhul hinnata koos menetlusosaliste esitatud muude tõenditega.
3.      Käesolev artikkel ei piira [ELTL] artiklist 267 tulenevaid õigusi ja kohustusi.“
14      Direktiivi artikli 11 „Solidaarvastutus“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Liikmesriigid tagavad, et ettevõtjad, kes on rikkunud konkurentsiõigust ühiselt, vastutavad solidaarselt konkurentsiõiguse rikkumisega tekitatud kahju eest: iga õigusrikkumise toime pannud ettevõtja peab kahju täies ulatuses hüvitama ja kahju kannatanud isikul on õigus nõuda neist igaühelt täielikku hüvitamist, kuni kogu kahju on talle täielikult hüvitatud.“
Põhikohtuasjad ja eelotsuse küsimused
Kohtuasi C‑672/23
15      Euroopa Komisjon tuvastas 2. aprilli 2014. aasta
otsuses C(2014) 2139 (final) ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse kohta (juhtum AT.39610 – elektrikaablid / „Power Cables“) vee- ja maa-aluste elektrikaablite turgudel peaaegu ülemaailmse ulatusega kartellikokkuleppe, milles osales 26 juriidilist isikut, nimelt:
–        Nexans ja Nexans France, asukoht Prantsusmaal,
–        Prysmian SpA ja Prysmian Cavi e Sistemi, asukoht Itaalias, ning nende endised emaettevõtjad Pirelli & C ja The Goldman Sachs Group,
–        J‑Power Systems Corporation ning ühisettevõtte emaettevõtjad Hitachi Metals Ltd ja Sumitomo Electric Industries Ltd,
–        VISCAS Corporation ning ühisettevõtte emaettevõtjad Furukawa Electric Co. Ltd ja Fujikura Ltd,
–        ABB AB (varem), kelle õigusjärglane on ABB AB, asukoht Rootsis, ja ABB Ltd kui
ABB AB emaettevõtja, asukoht Šveitsis,
–        Brugg Kabel AG ja Kabelwerke Brugg AG Holding,
–        Silec Cable SAS, tema praegune emaettevõtja General Cable Corporation ja tema endine emaettevõtja Safran SA,
–        EXSYM Corporation ning ühisettevõtte emaettevõtjad SWCC Showa Holdings Co. Ltd ja Mitsubishi Cable Industries Ltd.,
–        LS Cable & System Ltd,
–        Taihan Electric Wire Co. Ltd ning
–        nkt cables GmbH ja NKT Holding A/S.
16      Komisjon leidis, et need äriühingud osalesid ajavahemikus 18. veebruarist 1999 kuni 29. jaanuarini 2009 mitme- ja kahepoolsete koosolekute võrgustikus ning kontaktides, et jagada omavahel maa- ja veealuste elektrikaablite projektide turud ja kliendid konkreetsetel territooriumidel. Ta leidis, et see salajane tegevus kujutas endast ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 vältavat rikkumist.
17      Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain, Kuwait Ministry of Electricity and Water ja Oman Electricity Transmission Company on avalikud ettevõtjad, kes tegelevad kõrgepingevõrkude arendamise, käitamise ja hooldamisega vastavalt Bahreinis, Kuveidis ja Omaanis. GCC Interconnection Authority omab ja käitab võrkude vastastikuse sidumise taristut, mis ühendab Pärsia lahe Araabia riikide koostöönõukokku kuuluvate riikide, nimelt Araabia Ühendemiraatide, Bahreini Kuningriigi, Saudi Araabia Kuningriigi, Omaani Sultaniriigi, Katari Riigi ja Kuveidi Riigi elektrivõrke.
18      EWAGB jt esitasid rechtbank Amsterdamile (Amsterdami esimese astme kohus, Madalmaad) tuvastushagi, milles palusid esiteks tuvastada, et Draka jt on nende ees solidaarselt vastutavad kartellikokkuleppes osalemise tõttu, ning teiseks mõista neilt äriühingutelt solidaarselt välja hüvitis, mille suurus määratakse kindlaks hiljem ja mille eesmärk on hüvitada kahju, mida nad leiavad olevat selle kartelli tõttu kandnud väljaspool Euroopa Majanduspiirkonda (EMP).
19      Tuvastushagi on esitatud mitme põhikohtuasjas kostjaks oleva äriühingu vastu, kes kuuluvad kontsernidesse Prysmian Cavi e Sistemi, ABB AB (varem) ja Nexans. Osa neist asuvad Madalmaades, kuid väljaspool rechtbank Amsterdami (Amsterdami esimese astme kohus) tööpiirkonda, ja osa väljaspool Madalmaid. Kõik on otseselt või kaudselt tütarettevõtjad, mille 100% osalus kuulub ettevõtjatele, kellele komisjon otsustas süüks panna kartellikokkuleppes osalemise. Komisjon tuvastas oma otsuses, et Prysmian Cavi e Sistemi, ABB AB (varem) ja Nexans France osalesid kartellikokkuleppes, ning luges alt-üles-põhimõttel vastutavaks Prysmiani, Pirelli & C, The Goldman Sachs Groupi, ABB Ltd ja Nexansi kui kartelliosaliste (kaudsed) emaettevõtjad. Madalmaades asuvad äriühingud Nexans Participations ning Prysmian Netherlands, Draka Holding, ABB BV, ABB Holdings, Nexans Nederland ja Nexans Cabling Solutions ei olnud selle otsuse adressaadid. Madalmaade õiguse alusel asutatud kostjatest äriühingud on kõik otsesed või kaudsed tütarettevõtjad, kelle 100% osalus kuulub vastavalt Prysmian Cavi e Sistemile, ABB Ltd‑le ja Nexansile.
20      Amsterdamis asuv Draka Holding on ainus kostjast äriühing, kelle asukoht on rechtbank Amsterdami (Amsterdami esimese astme kohus) tööpiirkonnas, ja seetõttu on ta kostja, kes on asja menetleva kohtu pädevuse kindlaksmääramise alus (edaspidi „ankurkostja“). See äriühing on Prysmian Cavi e Sistemi tütarettevõtja, kellele kuulub ka kogu Prysmian Netherlandsi kapital. Draka Holdings ega teised Madalmaades asuvad kostjatest äriühingud ei olnud komisjoni 2. aprilli 2014. aasta otsuse adressaadid.
21      Rechtbank Amsterdam (Amsterdami esimese astme kohus) leidis tuvastusotsuses, et tal on määruse nr 1215/2012 artikli 4 lõike 1 alusel pädevus lahendada hagisid, mis on esitatud kõigi Madalmaades asuvate kostjast äriühingute vastu. Seevastu leidis ta, et tal puudub pädevus lahendada hagisid, mis on esitatud väljaspool Madalmaid asuvate kostjast äriühingute vastu, leides, et määruse nr 1215/2012 artikli 8 punktist 1 ega ühestki muust õiguslikust alusest ei saa tuletada rahvusvahelist kohtualluvust. Ta leidis nimelt, et Madalmaades asuvate äriühingute vastu esitatud hagide ja väljaspool Madalmaid asuvate äriühingute vastu esitatud hagide vahel ei ole piisavalt tihedat seost, mis õigustaks seda, et kõik hagid lahendab sama kohus, et vältida vastuoluliste otsuste tegemist.
22      EWAGB jt esitasid selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse Gerechtshof Amsterdamile (Amsterdami apellatsioonikohus, Madalmaad), kes on käesolevas kohtuasjas eelotsusetaotluse esitanud kohus.
23      See kohus tuletab meelde, et Madalmaades asuvad kostjatest äriühingud ei vaidlustanud rechtbank Amsterdami (Amsterdami esimese astme kohus) otsust, millega ta tunnustas oma riigisisest territoriaalset pädevust lahendada hagi mitte ainult Draka Holdingu vastu, kes asub selle kohtu tööpiirkonnas, vaid ka kõigi nimetatud äriühingute suhtes, kes asuvad Madalmaades, kuid väljaspool selle kohtu tööpiirkonda. Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab seejärel, et riigisiseste menetlusnormide kohaselt ei saa riigisisese territoriaalse pädevuse kohta tehtud otsuste peale edasi kaevata ja et ta on seega kohustatud asuma seisukohale, et rechtbank Amsterdamil (Amsterdami esimese astme kohus) on riigisisene territoriaalne pädevus kõigi Madalmaades asuvate kostjast äriühingute suhtes.
24      Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on siiski tekkinud küsimus, kas ühelt poolt Draka Holdingu või teiste Madalmaades asuvate kostjast äriühingute vastu esitatud hagi ja teiselt poolt väljaspool Madalmaid asuvate kostjast äriühingute vastu esitatud hagid on määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tähenduses piisavalt tihedalt seotud.
25      Neil asjaoludel otsustas Gerechtshof Amsterdam (Amsterdami apellatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      a)      Kas määruse [nr 1215/2012] artikli 8 punkti 1 tähenduses on tihedalt seotud
i)      ühelt poolt nõue, mis on esitatud ankurkostja vastu, kes ei ole kartellikokkulepet käsitleva komisjoni otsuse adressaat, kuid keda üksusena, kes väidetavalt kuulub ettevõtjale liidu konkurentsiõiguse tähenduses, peetakse liidu õiguses sätestatud kartellikokkulepete keelu tuvastatud rikkumise eest vastutavaks ülalt-alla-põhimõttel, ja
ii)      teiselt poolt nõue, mis on esitatud
–        kaaskostja vastu, kes on nimetatud otsuse adressaat, ja/või
–        kaaskostja vastu, kes ei ole otsuse adressaat ja kes väidetavalt juriidilise isikuna kuulub ettevõtjale, keda otsuses peetakse avalik-õiguslikult vastutavaks liidu õiguses sätestatud kartellikokkulepete keelu rikkumise eest?
Kas seejuures on tähtsust sellel,
1.      kas ülalt-alla-põhimõttel vastutavaks peetav ankurkostja üksnes omas ja haldas aktsiaid kartellikokkuleppe perioodil;
2.      kui vastus neljanda küsimuse punktile a on jaatav – kas ülalt-alla-põhimõttel vastutavaks peetav ankurkostja osales kartelli esemeks olnud toodete tootmises, turustamises, müügis ja/või tarnimises ja/või kartelli esemeks olnud teenuste osutamises;
3.      kas kaaskostja, kes on otsuse adressaat, on selles otsuses määratletud kui
i)      tegelik kartellis osaleja selles tähenduses, et ta osales tegelikult kokkuleppes või kokkulepetes ja/või kooskõlastatud tegevuses, mis on tuvastatud rikkumisena, või
ii)      juriidiline isik, kes kuulub ettevõtjale, keda peetakse avalik-õiguslikult vastutavaks liidu õiguses sätestatud kartellikokkulepete keelu rikkumise eest;
4.      kas kaaskostja, kes ei ole otsuse adressaat, tegelikult tootis, turustas, müüs ja/või tarnis kartelli esemeks olnud tooteid ja/või osutas kartelli esemeks olnud teenuseid;
5.      kas ankurkostja ja kaaskostja kuuluvad samale ettevõtjale või mitte;
6.      kas hagejad ostsid otseselt või kaudselt tooteid ja/või said otseselt või kaudselt teenuseid ankurkostjalt ja/või kaaskostjalt?
b)      Kas esimese küsimuse punktile a vastamisel on oluline, kas on ettenähtav või mitte, et asjaomast kaaskostjat hagetakse selles kohtus, kellele allub ankurkostja vastu esitatud hagi? Kui jah, siis kas see ettenähtavus on määruse [nr 1215/2012] artikli 8 punkti 1 kohaldamisel eraldiseisev kriteerium? Kas see ettenähtavus on põhimõtteliselt olemas, võttes arvesse 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsust Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800)? Mil määral võimaldavad esimese küsimuse punkti a alapunktides 1–6 nimetatud asjaolud ette näha, et kaaskostjat hagetakse selles kohtus, kellele allub ankurkostja vastu esitatud hagi?
2.      Kas kohtualluvuse kindlaksmääramisel tuleb arvesse võtta ka seda, kui tõenäoliselt rahuldatakse ankurkostja vastu esitatud nõue? Kui jah, siis kas niisuguse hinnangu andmiseks piisab sellest, kui esmapilgul ei ole võimalik välistada, et nõue rahuldatakse?
3.      a)      Kas õigus kahjuhüvitisele, mis on liidu õigusega antud igaühele liidu õiguses sätestatud kartellikokkulepete keelu tuvastatud rikkumise korral, hõlmab õigust saada hüvitist väljaspool EMPd tekkinud kahju eest?
b)      Kas kartelli tekitatud kahju hüvitamise (tsiviilõiguslikes) kohtuasjades tuleb või võib kohaldada konkurentsiõiguses tunnustatud eeldust, et emaettevõtja (kellele on trahv määratud) avaldab otsustavat mõju oma tütarettevõtja majandustegevusele („Akzo eeldus“)?
c)      Kas vahetasandi valdusühing, kes ainult haldab ja omab aktsiaid, vastab kohtuotsuse Sumal teisele kriteeriumile (tegelemine sellise majandustegevusega, millel on konkreetne seos selle rikkumise esemega, mille eest emaettevõtja on vastutusele võetud)?
4.      a)      Kas määruse [nr 1215/2012] artikli 8 punkti 1 kohaldamisel võivad eri kostjad, kelle asukoht on samas liikmesriigis, olla (koos) ankurkostjad?
b)      Kas määruse [nr 1215/2012] artikli 8 punkt 1 määrab otseselt ja vahetult kindlaks kohtu, kellel on riigisisene territoriaalne pädevus, välistades riigisisese õiguse kohaldamise?
c)      Kui vastus neljanda küsimuse punktile a on eitav – millest tulenevalt võib ainult üks kostja olla ankurkostja – ja vastus küsimuse 4 punktile b on jaatav – mis tähendab, et määruse [nr 1215/2012] artikli 8 punkt 1 määrab otseselt kindlaks kohtu, kellel on riigisisene territoriaalne pädevus, välistades riigisisese õiguse kohaldamise – siis kas [selle sätte] kohaldamine jätab võimaluse suunata kohtuasi samas liikmesriigis kostja elu- või asukohajärgsesse kohtusse?“
Kohtuasi C‑673/23
26      Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (konkurentsi- ja turuamet, Itaalia) (edaspidi „AGCM“) võttis 17. juulil 2019 vastu otsuse, milles ta leidis, et mitu ettevõtjat, sealhulgas Smurfit Kappa Italia ja Toscana Ondulati, olid toime pannud kaks eraldiseisvat ELTL artikli 101 ning Itaalia konkurentsiseaduse artiklite 15 ja 31 rikkumist.
27      Selles otsuses leidis AGCM esiteks, et need ettevõtjad osalesid ajavahemikus 2. veebruarist 2004 kuni 30. märtsini 2017 kartellikokkuleppes Itaalia lainepapi turul, et mõjutada selle toote müügihindu ja õhutada teisi ettevõtjaid selles kartellikokkuleppes osalema. Teiseks tuvastas ta, et peamised kartongpakendite tootjad osalesid 7. septembrist 2005 kuni 30. märtsini 2017 pakkematerjale puudutavas kartellikokkuleppes, mille eesmärk oli kahjustada konkurentsi pakkekartongi Itaalia turul. AGCM märkis samuti, et sellel teisel kartellikokkuleppel oli lainepappi puudutava kartellikokkuleppe suhtes toetav roll.
28      Smurfit Kappa Italia, asukoht Milano (Itaalia), DS Smith Holding Italia, asukoht Vimercate (Itaalia), ja Toscana Ondulati, asukoht Capannori (Itaalia), olid selle otsuse adressaadid, millest nähtub, et Smurfit Kappa Italia ja Toscana Ondulati osalesid kartellikokkuleppes. Samuti peetakse DS Smith Holding Italiat alt-üles-põhimõttel kartelli eest vastutavaks kui kaudset emaettevõtjat. Teised põhikohtuasja hagejatest äriühingud, kes kuuluvad kontsernidesse Smurfit Kappa Italia ja Toscana Ondulati, seevastu ei olnud otsuse adressaadid.
29      Unilever jt, kes kuuluvad Unileveri kontserni, ostsid rikkumisperioodidel kartelliosalistest äriühingutelt tooraineid ja pakkematerjale ning Unileveri Euroopa tootmisrajatiste jaoks lainepapist pakendeid. Unilever jt leiavad, et neil on tekkinud kahju kartelliosalistest äriühingutelt ostetud toodete hinnasuurenduse, kunstlikult kõrge hinnataseme säilitamise („kaitsehind“) ja kokkuleppe jääktoime tõttu turul.
30      Seejärel esitasid nad rechtbank Amsterdamile (Amsterdami esimese astme kohus) tuvastushagi, milles palusid tuvastada, et Smurfit Kappa jt on nende ees solidaarselt vastutavad asjaomases kartellikokkuleppes osalemise tõttu. Samuti paluvad nad mõista neilt äriühingutelt solidaarselt välja hüvitis, mille suurus määratakse kindlaks hiljem ja mille eesmärk on hüvitada kahju, mida nad leiavad olevat selle kartelli tõttu kandnud.
31      Smurfit Kappa International on ainus kostjast äriühing, kelle asukoht on rechtbank Amsterdami (Amsterdami esimese astme kohus) tööpiirkonnas, ja teda käsitatakse ankurkostjana. See äriühing ei olnud AGCMi 17. juuli 2019. aasta otsuse adressaat. Ta on Iirimaal asuva äriühingu Smurfit Kappa Group – keda põhikohtuasi ei puuduta – vahetasandi valdusühing ja Smurfit Kappa Europe’i emaettevõtja. Viimasel on 100% osalus Smurfit Kappa Italias, kes on üks AGCMi 17. juuli 2019. aasta otsuse adressaadiks olevatest äriühingutest.
32      Rechtbank Amsterdam (Amsterdami esimese astme kohus) leidis tuvastusotsuses, et tal on nii riigisisesel kui ka rahvusvahelisel tasandil territoriaalne pädevus lahendada hagisid, mis on esitatud Madalmaades asuvate äriühingute vastu, aga ka väljaspool Madalmaid asuvate äriühingute vastu.
33      Ta leidis nimelt esiteks, et tal on pädevus lahendada hagi, mis on esitatud Smurfit Internationali vastu, kes on tema menetluses ainus kostjast äriühing, kelle asukoht on Amsterdamis (Madalmaad) ja seega tema tööpiirkonnas, aga ka hagid, mis on esitatud kõigi Madalmaades asuvate äriühingute vastu, kuna kõik need hagid on omavahel seotud, mistõttu on tõhususe huvides põhjendatud nende koos menetlemine. Teiseks leidis ta, et kõigi Madalmaades asuvate äriühingute vastu esitatud hagide ja väljaspool Madalmaid asuvate äriühingute vastu esitatud hagide vahel on piisavalt tihe seos, mis õigustab seda, et kohtuotsuse teeks sama kohus, et vältida vastuoluliste otsuste tegemist.
34      Smurfit Kappa jt esitasid selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse Gerechtshof Amsterdamile (Amsterdami apellatsioonikohus), kes on käesolevas kohtuasjas eelotsusetaotluse esitanud kohus.
35      See kohus tuletab meelde, et Madalmaades asuvad äriühingud ei vaidlustanud esimeses kohtuastmes rechtbank Amsterdami (Amsterdami esimese astme kohus) pädevust ning et riigisiseste menetlusnormide kohaselt ei saa riigisisese territoriaalse pädevuse kohta tehtud otsuste peale temale edasi kaevata. Ta märgib, et ta on seega kohustatud asuma seisukohale, et sellel kohtul on riigisisene territoriaalne pädevus lahendada mitte ainult hagi, mis on esitatud Smurfit Internationali vastu – ainus äriühing, kes käesolevas asjas asub selle kohtu tööpiirkonnas ja kes ei ole küll AGCMi otsuse adressaat, kuid kellest saab tema asukoha tõttu ankurkostja –, vaid ka hagid, mis on esitatud tema menetluses kõigi Madalmaades asuvate kostjast äriühingute vastu.
36      Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on seevastu tekkinud küsimus, kas kõnealusel kohtul on rahvusvaheline pädevus lahendada hagisid, mis on esitatud väljaspool Madalmaid asuvate äriühingute vastu. Tal on sisuliselt tekkinud küsimus, kas ühelt poolt Smurfit Internationali ja/või teiste Madalmaades asuvate äriühingute vastu esitatud hagi ning teiselt poolt väljaspool Madalmaid asuvate äriühingute vastu esitatud hagid on määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tähenduses piisavalt tihedalt seotud.
37      Neil asjaoludel otsustas Gerechtshof Amsterdam (Amsterdami apellatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      a)      Kas määruse [nr 1215/2012] artikli 8 punkti 1 tähenduses on tihedalt seotud
i)      ühelt poolt nõue, mis on esitatud ankurkostja vastu, kes ei ole kartellikokkulepet käsitleva konkurentsiasutuse otsuse adressaat, kuid keda üksusena, kes väidetavalt kuulub ettevõtjale liidu konkurentsiõiguse […] tähenduses, peetakse liidu õiguses sätestatud kartellikokkulepete keelu tuvastatud rikkumise eest vastutavaks alt-üles-põhimõttel, ja
ii)      teiselt poolt nõue, mis on esitatud
–        kaaskostja vastu, kes on nimetatud otsuse adressaat, ja/või
–        kaaskostja vastu, kes ei ole otsuse adressaat ja kes väidetavalt juriidilise isikuna kuulub ettevõtjale, keda otsuses peetakse avalik-õiguslikult vastutavaks liidu õiguses sätestatud kartellikokkulepete keelu rikkumise eest?
Kas seejuures on tähtsust sellel,
1.      kas alt-üles-põhimõttel vastutavaks peetav ankurkostja üksnes omas ja haldas aktsiaid kartellikokkuleppe perioodil;
2.      kui vastus neljanda küsimuse punktile a on jaatav – kas alt-üles-põhimõttel vastutavaks peetav ankurkostja osales kartelli esemeks olnud toodete tootmises, turustamises, müügis ja/või tarnimises ja/või kartelli esemeks olnud teenuste osutamises;
3.      kas ankurkostja asukoht on või ei ole selles liikmesriigis, mille konkurentsiasutus tuvastas liidu õiguses sätestatud kartellikokkulepete keelu (ainult) ühe rikkumise riigisisesel turul;
4.      kas kaaskostja, kes on otsuse adressaat, on selles otsuses määratletud kui
i)      tegelik kartellis osaleja selles tähenduses, et ta osales tegelikult kokkuleppes või kokkulepetes ja/või kooskõlastatud tegevuses, mis on tuvastatud rikkumisena, või
ii)      juriidiline isik, kes kuulub ettevõtjale, keda peetakse avalik-õiguslikult vastutavaks liidu õiguses sätestatud kartellikokkulepete keelu rikkumise eest;
5.      kas kaaskostja, kes ei ole otsuse adressaat, tegelikult tootis, turustas, müüs ja/või tarnis kartelli esemeks olnud tooteid ja/või osutas kartelli esemeks olnud teenuseid;
6.      kas ankurkostja ja kaaskostja kuuluvad samale ettevõtjale või mitte;
7.      kas hagejad ostsid otseselt või kaudselt tooteid ja/või said otseselt või kaudselt teenuseid ankurkostjalt ja/või kaaskostjalt?
b)      Kas esimese küsimuse punktile a vastamisel on oluline, kas on ettenähtav või mitte, et asjaomast kaaskostjat hagetakse selles kohtus, kellele allub ankurkostja vastu esitatud hagi? Kui jah, siis kas see ettenähtavus on määruse [nr 1215/2012] artikli 8 punkti 1 kohaldamisel eraldiseisev kriteerium? Kas see ettenähtavus on põhimõtteliselt olemas, võttes arvesse 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsust Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800? Mil määral võimaldavad esimese küsimuse punkti a alapunktides 1–6 nimetatud asjaolud ette näha, et kaaskostjat hagetakse selles kohtus, kellele allub ankurkostja vastu esitatud hagi?
2.      Kas kohtualluvuse kindlaksmääramisel tuleb arvesse võtta ka seda, kui tõenäoliselt rahuldatakse ankurkostja vastu esitatud nõue? Kui jah, siis kas niisuguse hinnangu andmiseks piisab sellest, kui esmapilgul ei ole võimalik välistada, et nõue rahuldatakse?
3.      Kas kartelli tekitatud kahju hüvitamise (tsiviilõiguslikes) kohtuasjades tuleb või võib kohaldada konkurentsiõiguses tunnustatud eeldust, et emaettevõtja (kellele on trahv määratud) avaldab otsustavat mõju oma tütarettevõtja majandustegevusele („Akzo eeldus“)?
4.      a)      Kas määruse [nr 1215/2012] artikli 8 punkti 1 kohaldamisel võivad eri kostjad, kelle asukoht on samas liikmesriigis, olla (koos) ankurkostjad?
b)      Kas määruse [nr 1215/2012] artikli 8 punkt 1 määrab otseselt ja vahetult kindlaks kohtu, kellel on riigisisene territoriaalne pädevus, välistades riigisisese õiguse kohaldamise?
c)      Kui vastus neljanda küsimuse punktile a on eitav – millest tulenevalt võib ainult üks kostja olla ankurkostja – ja vastus küsimuse 4 punktile b on jaatav – mis tähendab, et määruse [nr 1215/2012] artikli 8 punkt 1 määrab otseselt kindlaks kohtu, kellel on riigisisene territoriaalne pädevus, välistades riigisisese õiguse kohaldamise –, siis kas määruse [nr 1215/2012] artikli 8 punkti 1 kohaldamine jätab võimaluse suunata kohtuasi samas liikmesriigis kostja elu- või asukohajärgsesse kohtusse?“
Menetlus Euroopa Kohtus
38      Euroopa Kohtu presidendi 18. jaanuari 2024. aasta otsusega liideti kohtuasjad C‑672/23 ja C‑673/23 menetluse suulise osa ja kohtuotsuse tegemise huvides vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 54.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimeste küsimuste punkt a
39      Sissejuhatuseks väärib meeldetuletamist, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldaks viimasel tema menetluses oleva kohtuasja lahendada. Seda arvestades peab Euroopa Kohus talle esitatud küsimused vajaduse korral ümber sõnastama
(15. juuli 2021. aasta kohtuotsus Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, punkt 31).
40      Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlustest, et oma esimeste küsimuste punktiga a, mis on kohtuasjades C‑672/23 ja C‑673/23 sõnastatud sisuliselt sarnasel viisil, palub eelotsusetaotlused esitanud kohus selgitada, kas mõned neile kohtuasjadele omased asjaolud annavad tunnistust sellest, et ühelt poolt hagi, mis on esitatud ankurkostja vastu, kes ei ole asjaomase liikmesriigi või liidu konkurentsiasutuse otsuse adressaat, kuid keda üksusena, kes väidetavalt kuulub ettevõtjale, keda kõnealuses otsuses peetakse vastutavaks liidu konkurentsiõiguse rikkumise eest, peetakse tuvastatud rikkumise eest ülalt-alla- või alt-üles põhimõttel samuti vastutavaks, ning teiselt poolt hagide vahel, mis on esitatud kaaskostjate vastu, olenemata sellest, kas nad on selle otsuse adressaadid või mitte, esineb määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 seisukohast piisavalt tihe seos, mille alusel võib rechtbank Amsterdamil (Amsterdami esimese astme kohus) olla rahvusvaheline pädevus nende hagide lahendamiseks.
41      Eelotsusetaotlused esitanud kohus küsib täpsemalt, kas sellise seose olemasolu hindamisel on asjakohased niisugused asjaolud nagu esiteks ankurkostja poolt pelk aktsiate omamine ja haldamine, teiseks tema võimalik osalemine kartelli esemeks olnud toodete tootmises, turustamises, müügis ja/või tarnimises või kartelli esemeks olnud teenuste osutamises, kolmandaks see, kas ankurkostja asukoht on või ei ole liikmesriigis, kus konkurentsiõiguse rikkumine tuvastati, neljandaks kõnealuse otsuse adressaadiks oleva kaaskostja kvalifitseerimine rikkumisest faktiliselt osavõtnuks või rikkumise eest vastutavaks peetava ettevõtja osaks olevaks üksuseks, viiendaks see, et kaaskostja, kes ei ole otsuse adressaat, on tegelikult tootnud, turustanud, müünud ja/või tarninud kartelli esemeks olnud tooteid või osutanud kartelli esemeks olnud teenuseid, kuuendaks ankurkostja ja kaaskostja olemine osa samast ettevõtjast ning seitsmendaks see, et hagejad on otseselt või kaudselt ostnud ankurkostjalt ja/või kaaskostjalt tooteid või saanud teenuseid.
42      Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et esimeste küsimuste punktiga a palub eelotsusetaotlused esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et „sedavõrd tihedalt seotud“ selle sätte tähenduses võivad olla ühelt poolt hagi, mis on esitatud ankurkostja vastu, keda ei peetud vastutavaks ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumise eest, mille tuvastas komisjon või liikmesriigi konkurentsiasutus, ja teiselt poolt hagid, mis on esitatud äriühingute vastu, kelle puhul on kaalukaid kaudseid tõendeid selle kohta, et nad kuuluvad liidu konkurentsiõiguse tähenduses ettevõtjatele, kellele see rikkumine süüks pandi.
43      Sissejuhatuseks väärib meeldetuletamist, et kuna määrusega nr 1215/2012 tunnistati kehtetuks ja asendati nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42), millega omakorda asendati 27. septembri 1968. aasta Brüsseli konventsioon kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 1972, L 299, lk 32) (muudetud hilisemate konventsioonidega uute liikmesriikide ühinemise kohta selle konventsiooniga), siis kehtib nende varasemate õigusaktide sätetele Euroopa Kohtu antud tõlgendus ka määruse nr 1215/2012 suhtes, kui neid sätteid võib pidada „samaväärseks“ (15. juuli 2021. aasta kohtuotsus Volvo jt, C‑30/20, EU:C:2021:604, punkt 28 ning seal viidatud kohtupraktika).
44      Nii on see ühelt poolt määruse nr 44/2001 artikli 6 punkti 1 ja teiselt poolt määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 puhul, mis on sisuliselt sarnases sõnastuses, mistõttu võib neid sätteid pidada „samaväärseks“ käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis viidatud kohtupraktika tähenduses (vt selle kohta 15. juuli 2021. aasta kohtuotsus Volvo jt, C‑30/20, EU:C:2021:604, punkt 29, ning 13. veebruari 2025. aasta kohtuotsus Athenian Brewery ja Heineken, C‑393/23, EU:C:2025:85, punkt 24).
45      Vastavalt määruse nr 1215/2012 artikli 4 lõikele 1 esitatakse hagi isikute vastu, kelle alaline elu- või asukoht on liikmesriigis, selle liikmesriigi kohtutesse. Määruse artikli 63 lõikes 1 on sätestatud, et selle määruse kohaldamisel on äriühingu või muu juriidilise isiku asukoht seal, kus on tema põhikirjajärgne asukoht, juhatuse asukoht või peamine äritegevuse koht. Kostja asukoha liikmesriigi kohtute pädevuse reegel on artikli 4 lõikes 1 ette nähtud siiski „tingimusel“, et määruse nr 1215/2012 muudest sätetest ei tulene teisiti. Nimelt, kuigi see kohtualluvuse reegel on määruse põhjenduse 15 kohaselt põhimõtteline reegel, siis on määruses ette nähtud teatud hulk erandeid (vt selle kohta 25. veebruari 2025. aasta kohtuotsus BSH Hausgeräte, C‑339/22, EU:C:2025:108, punktid 29 ja 30). Nende hulgas on määruse artiklis 8 sellest põhimõttelisest reeglist ette nähtud erandid seotud nõuete korral.
46      Määruse nr 1215/2012 artikli 8 punktis 1 on sätestatud, et isiku vastu, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, võib esitada hagi juhul, kui kostjaid on mitu, selle paiga kohtule, kus on neist ühe alaline elukoht, tingimusel et nõuded on „sedavõrd tihedalt seotud“, et eri menetlustest tulenevate vastuoluliste otsuste ohu vältimiseks oleks soovitav neid menetleda ja otsuseid teha üheskoos.
47      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb selle määruse sätteid tõlgendada autonoomselt, võttes arvesse määruse süsteemi ja eesmärke (vt selle kohta 8. juuni 2023. aasta kohtuotsus BNP Paribas, C‑567/21, EU:C:2023:452, punkt 43).
48      Määruse 1215/2012 artikli 8 punktis 1 sätestatud valikulise kohtualluvuse reegli eesmärk on – nagu nähtub määruse põhjendustest 16 ja 21 – soodustada korrakohast õigusemõistmist, vähendada samaaegsete menetluste võimalust miinimumini ja tagada, et eri liikmesriikides ei tehta vastuolulisi kohtuotsuseid (vt selle kohta 7. septembri 2023. aasta kohtuotsus Beverage City Polska, C‑832/21, EU:C:2023:635, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
49      Kuna see valikulise kohtualluvuse reegel kaldub kõrvale kostja elu- või asukohajärgse kohtualluvuse põhimõttest, mis on sätestatud määruse nr 1215/2012 artikli 4 lõikes 1, tuleb sellele anda kitsas tõlgendus, mis ei lähe kaugemale selles määruses sõnaselgelt ette nähtud eeldustest (7. septembri 2023. aasta kohtuotsus Beverage City Polska, C‑832/21, EU:C:2023:635, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).
50      Määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 kohaldamisel tuleb kontrollida, kas sama hageja poolt eri kostjate vastu esitatud eri nõuded on selliselt seotud, et on soovitav need läbi vaadata üheskoos, et vältida eri menetlustest tuleneda võivaid vastuolulisi lahendusi. Niisuguse seose esinemise hindamisel tuleb arvesse võtta kõiki juhtumi asjaolusid, sh vastuoluliste otsuste ohtu.
51      Selleks, et otsuseid saaks pidada vastuoluliseks, ei piisa sellest, et need jõuavad eri lahendusteni, vaid erinevus peab esinema ka samas faktilises ja õiguslikus olukorras (21. mai 2015. aasta kohtuotsus CDC Hydrogen Peroxide, C‑352/13, EU:C:2015:335, punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika).
52      Euroopa Kohus on siiski otsustanud, et määruse nr 1215/2012 artikli 8 punktis 1 sätestatud reeglit ei saa tõlgendada nii, et see võimaldab hagejal esitada hagi mitme kostja vastu üksnes selleks, et viia üks nendest kostjatest välja tema alalise elu- või asukoha järgse liikmesriigi kohtute alluvusest ja seeläbi kuritarvitada selles sättes sisalduvat kohtualluvuse reeglit, luues või säilitades kunstlikult selle sätte kohaldamise tingimused (7. septembri 2023. aasta kohtuotsus Beverage City Polska, C‑832/21, EU:C:2023:635, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
53      Seega on eelotsusetaotlused esitanud kohtu ülesanne hinnata, kas tegemist on sama õigusliku ja faktilise olukorraga, võttes arvesse kõiki tema menetluses olevas kohtuasjas tähtsust omavaid asjaolusid, mis puudutavad põhikohtuasjades esimeses kohtuastmes eri kostjate vastu esitatud nõudeid, ning veenduda, et nõuete puhul, mis on esitatud ainult nende kaaskostjate vastu, kelle elu- või asukoht õigustab asja allumist sellele kohtule, kelle poole pöörduti, ei ole eesmärk määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 kohaldamise tingimusi kunstlikult täita (vt selle kohta 7. septembri 2023. aasta kohtuotsus Beverage City Polska, C‑832/21, EU:C:2023:635, punktid 42 ja 45).
54      Seda silmas pidades väärib esiteks meeldetuletamist, et sama faktilise ja õigusliku olukorra esinemise tingimus on täidetud muu hulgas siis, kui mitme ettevõtja vastu, kes on osalenud liidu konkurentsinormide ühes ja vältavas rikkumises, mis on tuvastatud komisjoni otsuses, on kohtule esitatud hagi nende osalemise tõttu selles rikkumises, ja seda hoolimata asjaolust, et nende osalemine rikkumise toimepanemises erineb ajavahemiku või asjaomaste geograafiliste piirkondade poolest (vt selle kohta 21. mai 2015. aasta kohtuotsus CDC Hydrogen Peroxide, C‑352/13, EU:C:2015:335, punkt 21).
55      Euroopa Kohus on samuti otsustanud, et asjaolu, et emaettevõtja ja tema tütarettevõtja solidaarvastutust liidu konkurentsinormide rikkumise eest ei ole tuvastatud komisjoni lõplikus otsuses, ei takista selliste nõuete suhtes määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 kohaldamist (vt selle kohta 13. veebruari 2025. aasta kohtuotsus Athenian Brewery ja Heineken, C‑393/23, EU:C:2025:85, punkt 30).
56      Euroopa Kohus on nimelt leidnud, et määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkt 1 on kohaldatav nõuete suhtes, mis on esitatud korraga nii emaettevõtja kui ka tema tütarettevõtja vastu, kellega esimene moodustab majandusüksuse, ja mis põhinevad tütarettevõtja osalemisel liidu konkurentsinormide rikkumises, mis on tuvastatud liikmesriigi konkurentsiasutuse otsuses (vt selle kohta 13. veebruari 2025. aasta kohtuotsus Athenian Brewery ja Heineken, C‑393/23, EU:C:2025:85, punkt 33).
57      Teiseks tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktikast nähtub samuti, et kui on tuvastatud, et emaettevõtja ja tema tütarettevõtja kuuluvad samasse majandusüksusesse ning moodustavad seega ühe ettevõtja liidu konkurentsinormide tähenduses, siis rikkumise toime pannud majandusüksuse olemasolu ise määrab otsustavalt selle, et ettevõtja osaks olev üks või teine äriühing vastutab selle ettevõtja konkurentsivastase tegevuse eest. Mõiste „ettevõtja“ ja selle kaudu mõiste „majandusüksus“ toovad automaatselt kaasa nende üksuste solidaarvastutuse, kes moodustavad rikkumise toimepanemise ajal majandusüksuse (13. veebruari 2025. aasta kohtuotsus Athenian Brewery ja Heineken, C‑393/23, EU:C:2025:85, punkt 29 ning seal viidatud kohtupraktika).
58      Kolmandaks nähtub Euroopa Kohtu praktikast, et õiguslikult eraldiseisvad isikud, kes tegutsevad kontserni vormis, moodustavad ühe ja sama ettevõtja, kui nad ei määra iseseisvalt kindlaks oma tegevust asjaomasel turul, vaid arvestades neid emaettevõtjaga ühendavaid majanduslikke, organisatsioonilisi ja õiguslikke sidemeid, alluvad selles osas nimetatud juhtimisüksuse tegelikule otsustavale mõjule (12. mai 2022. aasta kohtuotsus Servizio Elettrico Nazionale jt, C‑377/20, EU:C:2022:379, punkt 108 ning seal viidatud kohtupraktika).
59      Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et konkreetsel juhul, kui emaettevõtjal on konkurentsinorme rikkunud tütarettevõtja kapitalis otseselt või kaudselt 100% või peaaegu 100% osalus, kehtib ümberlükatav eeldus, et emaettevõtja avaldab tegelikult otsustavat mõju oma tütarettevõtja tegevusele (26. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Global Steel Wire jt vs. komisjon, C‑457/16 P ja C‑459/16 P–C‑461/16 P, EU:C:2017:819, punkt 84 ning seal viidatud kohtupraktika).
60      Nimelt ei ole otsustava mõju tegeliku avaldamise eelduse alus mitte 100% või peaaegu 100% osaluse omamine tütarettevõtja kapitalis, vaid see, kui suur on emaettevõtja selle osalusega kaasnev kontroll tütarettevõtja üle (27. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus The Goldman Sachs Group vs. komisjon, C‑595/18 P, EU:C:2021:73, punkt 35).
61      Samas, kuigi see, et äriühingul on peaaegu 100% osalus teise äriühingu kapitalis, on väga tugev märk sellise kontrolli omamise kohta, ei võimalda see kindlalt välistada, et ühel või mitmel teisel isikul võib olla üksi või ühiselt otsustusõigus, eelkõige seetõttu, et osa- või aktsiakapitalis osaluse omamine võib olla hääleõigustest lahutatud (12. mai 2022. aasta kohtuotsus Servizio Elettrico Nazionale jt, C‑377/20, EU:C:2022:379, punkt 110).
62      Emaettevõtja peab oma tütarettevõtjaga ühe ja sama ettevõtja moodustamiseks tütarettevõtja tegevust kontrollima, mida on võimalik tõendada, näidates kas seda, et emaettevõtjal on võimalik tütarettevõtja tegevust otsustavalt mõjutada ja et ta on seda mõju ka tegelikult avaldanud, või seda, et tütarettevõtja ei otsusta oma tegevuse üle turul sõltumatult, vaid rakendab peamiselt emaettevõtja poolt talle antavaid juhiseid, arvestades eriti majanduslikke, organisatsioonilisi ja õiguslikke sidemeid nende kahe õigusliku üksuse vahel (12. mai 2022. aasta kohtuotsus Servizio Elettrico Nazionale jt, C‑377/20, EU:C:2022:379, punkt 111).
63      Samuti on Euroopa Kohus otsustanud, et määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, kui nõuete puhul, milles palutakse emaettevõtjalt ja tema tütarettevõtjalt solidaarselt välja mõista hüvitis kahju eest, mis on tekkinud seetõttu, et tütarettevõtja pani toime konkurentsinormide rikkumise, tugineb emaettevõtja asukohajärgne kohus, kellele need nõuded esitati, oma rahvusvahelise pädevuse tuvastamisel eeldusele, et kui emaettevõtjal on konkurentsinorme rikkunud tütarettevõtja kapitalis otseselt või kaudselt 100% või peaaegu 100% osalus, avaldab ta sellele tütarettevõtjale otsustavat mõju, tingimusel et kostjatelt ei võeta võimalust tugineda kaudsetele tõenditele, mis viitavad kas sellele, et emaettevõtjale ei kuulunud otseselt või kaudselt 100% või peaaegu 100% osalus tütarettevõtja kapitalis, või sellele, et see eeldus ei saa muul põhjusel kehtida (13. veebruari 2025. aasta kohtuotsus Athenian Brewery ja Heineken, C‑393/23, EU:C:2025:85, punkt 47).
64      Neljandaks nähtub Euroopa Kohtu praktikast, et seoses tütarettevõtja vastutusega emaettevõtja poolt toime pandud ELTL artikli 101 lõike 1 rikkumise eest on rikkumise tõttu kannatanul õigus paluda tuvastada pigem selle emaettevõtja tütarettevõtja tsiviilvastutus kui emaettevõtja enda tsiviilvastutus. Tütarettevõtja saab siiski vastutusele võtta ainult juhul, kui rikkumise tõttu kannatanu tõendab kas komisjoni või liikmesriigi konkurentsiasutuse eelnevale otsusele tuginedes või mis tahes muul viisil, et esiteks ei määranud tütarettevõtja rikkumise toimepanemise ajal oma tegevust turul kindlaks iseseisvalt, vaid järgis peamiselt oma emaettevõtja juhiseid, võttes arvesse majanduslikke, organisatsioonilisi ja õiguslikke sidemeid, mis neid kahte üksust ühendavad, mistõttu nad moodustavad ühe majandusüksuse ja seega ELTL artikli 101 tähenduses ühe ja sama ettevõtja, kes pani toime rikkumise, ning teiseks oli konkreetne seos tütarettevõtja majandustegevuse ja selle rikkumise eseme vahel, mille eest emaettevõtjat vastutavaks peeti (vt selle kohta 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, punkt 51).
65      Tuleb lisada, et mõiste „ettevõtja“ ELTL artikli 101 tähenduses on funktsionaalne mõiste ning ettevõtja moodustav majandusüksus tuleb kindlaks teha asjaomase rikkumise eset silmas pidades. Restruktureerimisel, võõrandamisel või muudel õiguslikel või organisatsioonilistel muudatustel, mis on hiljem aset leidnud, ei ole selles suhtes tähtsust (vt selle kohta 14. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Skanska Industrial Solutions jt, C‑724/17, EU:C:2019:204, punkt 46, ja 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, punkt 46).
66      Seega võib üks ja sama emaettevõtja kuuluda mitmesse majandusüksusse, mis vastavalt asjaomasele majandustegevusele koosnevad temast endast ja samasse kontserni kuuluvate tütarettevõtjate eri kombinatsioonidest. Kui see nii ei oleks, võiks sellisesse kontserni kuuluvat tütarettevõtjat pidada vastutavaks rikkumiste eest, mis on toime pandud sellise majandustegevuse raames, millel ei ole mingit seost tema enda tegevusega, ja milles ta isegi mitte kaudselt ei osalenud (6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, punkt 47).
67      Sellega seoses, kuigi Euroopa Kohus on otsustanud, et üksused, kes peavad hüvitama ELTL artikli 101 kohaselt keelatud kokkuleppe või tegevusega tekitatud kahju, on ettevõtjad, kes selle sätte tähenduses on osalenud selles kokkuleppes või tegevuses, ei saa konkurentsivastase tegevuse tõttu kannatanu õigust tugineda kahju hüvitamise hagi raames pigem tütarettevõtja kui emaettevõtja vastutusele automaatselt laiendada emaettevõtja mis tahes tütarettevõtjale (vt selle kohta 14. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Skanska Industrial Solutions jt, C‑724/17, EU:C:2019:204, punkt 32, ning 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, punkt 46).
68      Seega selleks, et tuvastada emaettevõtja ja ühe tema tütarettevõtja vahelise majandusüksuse olemasolu, peab hageja käesoleva kohtuotsuse punktis 64 viidatud kohtupraktika kohaselt tõendama mitte ainult majanduslike, organisatsiooniliste ja õiguslike sidemete esinemist nende äriühingute vahel, vaid ka konkreetse seose esinemist selle tütarettevõtja majandustegevuse ja selle rikkumise eseme vahel, mille eest emaettevõtjat vastutavaks peeti.
69      Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 74 märkis, on see nii eelkõige juhul, kui emaettevõtja või emaettevõtja emaettevõtja sõlmitud konkurentsivastane kokkulepe puudutab samu tooteid, mida turustab tütarettevõtja või alltütarettevõtja, või kui see tütarettevõtja või alltütarettevõtja tegeleb nende toodete tootmise, müügi, tarnimise või turustamisega ning kartellikokkuleppe esemeks olevate teenuste osutamisega.
70      Kui rikkumist ei ole tuvastatud komisjoni või liikmesriigi konkurentsiasutuse poolt ELTL artikli 101 alusel vastu võetud otsuses, on niisuguse emaettevõtja tütarettevõtjal, kellele rikkumist süüks pannakse, õigus vaielda vastu nii emaettevõtjaga sama ettevõtja osaks olemisele kui ka väidetava rikkumise toimepanemisele (vt selle kohta 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, punkt 60).
71      Asjaolu, kas ankurkostja alaline elu- või asukoht on või ei ole liikmesriigis, kus liikmesriigi konkurentsiasutus tuvastas liidu õiguses sätestatud kartellikokkulepete keelu rikkumise riigisisesel turul, ei mõjuta iseenesest seda, kas selle kostja vastu esitatud hagi ja teiste kostjate vastu esitatud hagi on määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tähenduses „sedavõrd tihedalt seotud“.
72      Lisaks, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 75, ei puuduta eelotsusetaotlused esitanud kohtu viidatud muud asjaolud, eelkõige asjaomaste äriühingute nimetamine komisjoni või liikmesriigi konkurentsiasutuse otsustes „kartelliosalisteks“, nõuete kui selliste vahelise tiheda seose olemasolu kriteeriumi, vaid need on asjakohased üksnes sellise tiheda seose olemasolu tõendamisel.
73      Kõiki eespool toodud kaalutlusi silmas pidades tuleb esimeste küsimuste punktile a vastata, et määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et „sedavõrd tihedalt seotud“ selle sätte tähenduses võivad olla ühelt poolt hagi, mis on esitatud ankurkostja vastu, keda ei peetud vastutavaks ELTL artikli 101 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumise eest, mille tuvastas komisjon või liikmesriigi konkurentsiasutus, ja teiselt poolt hagid, mis on esitatud äriühingute vastu, kelle puhul on kaalukaid kaudseid tõendeid selle kohta, et nad kuuluvad liidu konkurentsiõiguse tähenduses ettevõtjatele, kellele see rikkumine süüks pandi.
Esimeste küsimuste punkt b
74      Esimeste küsimuste punktiga b, mis on kohtuasjades C‑672/23 ja C‑673/23 sõnastatud identselt, palub eelotsusetaotlused esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et hinnata, kas mitme kostja vastu esitatud nõuded on selle sätte tähenduses „sedavõrd tihedalt seotud“, tuleb iseseisva kriteeriumina arvesse võtta seda, kas kaasvastustaja võis ette näha, et tema vastu esitatakse hagi ankurkostja kohtule.
75      Sellega seoses tuleb märkida, et määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 sõnastuse kohaselt ei ole see, kas kaasvastustaja võib ette näha, et tema vastu esitatakse hagi ankurkostja kohtusse, iseseisev kohtualluvuse kriteerium. Kõnealune säte seab selle kohaldamise tingimuseks üksnes selle, et nõuded peavad olema „sedavõrd tihedalt seotud“, et on soovitav neid menetleda ja otsuseid teha üheskoos.
76      Määruse nr 1215/2012 põhjendustest 15 ja 16 nähtub siiski, et kohtualluvuse ettenähtavus on üks kohtualluvuse reeglite eesmärke, kuna see peab võimaldama nii hagejal hõlpsasti kindlaks teha kohtu, kuhu ta võib pöörduda, kui ka kostjal mõistlikult ette näha, millisele kohtule võib tema vastu hagi esitada.
77      Selliselt taotletav ettenähtavus teenib õiguskindluse eesmärki, mis seisneb liidus elu- või asukohta omavate isikute õigusliku kaitse tugevdamises (vt selle kohta 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus FTI Touristik (välismaine element), C‑774/22, EU:C:2024:646, punkt 33).
78      Samuti nähtub Euroopa Kohtu praktikast, et ettenähtavuse nõue ei kujuta endast iseseisvat kriteeriumi, mis lisandub määruse nr 1215/2012 artikli 8 punktis 1 sätestatud tingimustele. See nõue on täidetud, kui kostjatel oli võimalik ette näha, et nende vastu võidakse esitada hagi liikmesriigis, kus on neist vähemalt ühe alaline elu- või asukoht (vt selle kohta 1. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Painer, C‑145/10, EU:C:2011:798, punkt 81 ja seal viidatud kohtupraktika).
79      Õiguskindluse põhimõte nõuab täpsemalt, et valikulise kohtualluvuse reegleid tõlgendataks nii, et tavapäraselt informeeritud kostja suudab mõistlikult ette näha, millisele kohtule võidakse väljaspool tema alalise elu- või asukoha riiki tema vastu hagi esitada (13. juuli 2006. aasta kohtuotsus Reisch Montage, C‑103/05, EU:C:2006:471, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
80      Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 81–84 sisuliselt märkis, on ettenähtavus kohtualluvuse reegleid reguleeriv üldpõhimõte, mida täpsustavad kriteeriumid, mida tuleb arvesse võtta selle hindamisel, kas esineb tihe seos määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tähenduses. Selles määruses kasutatud mõisteid ei või seega tõlgendada viisil, mis eiraks seda põhimõtet. Kõnealust põhimõtet on järgitud eelkõige siis, kui olukordi, milles esineb „sedavõrd tihe seos“, on kostjal üldiselt võimalik ette näha. Sellega seoses piisab sellest, kui informeeritud ja arukas kostja suudab ette näha, millistele kohtutele väljaspool tema elu- või asukohariiki võidakse tema vastu hagi esitada. Mis puudutab täpsemalt konkurentsiõiguse alusel esitatud kahju hüvitamise hagisid, siis on see nii juhul, kui kostja on ettevõtja osana osalenud ELTL artikli 101 ühes rikkumises. Selle osalemise tõttu tuleb asuda seisukohale, et ta on loonud tiheda seose teiste osalejatega ja et ta võib mõistlikult ette näha, et tema vastu võib esitada hagi selle ettevõtja teise liikme asukohajärgsele kohtule.
81      Kõiki eespool toodud kaalutlusi silmas pidades tuleb esimeste küsimuste punktile b vastata, et määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et hinnata, kas mitme kostja vastu esitatud nõuded on selle sätte tähenduses „sedavõrd tihedalt seotud“, ei ole see, kas kaasvastustaja võib ette näha, et tema vastu võidakse hagi esitada ankurkostja kohtule, iseseisev kohtualluvuse kriteerium, vaid seda tuleb kõnealuses sättes ette nähtud valikulise kohtualluvuse reegli kohaldamisel arvesse võtta üldpõhimõttena.
Teine küsimus kohtuasjades C‑672/23 ja C‑673/23 ning kolmanda küsimuse punktid a–c kohtuasjas C‑672/23 ja kolmas küsimus kohtuasjas C‑673/23
82      Kohtuasjades C‑672/23 ja C‑673/23 esitatud teise küsimusega ning kohtuasjas C‑672/23 esitatud kolmanda küsimuse punktidega a–c ja kohtuasjas C‑673/23 esitatud kolmanda küsimusega palub eelotsusetaotlused esitanud kohus Euroopa Kohtul sisuliselt selgitada, mil määral tuleb määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 kohaldamisel arvesse võtta teatavaid põhikohtuasjade hagide põhjendatusega seotud asjaolusid. Täpsemalt soovib ta teada, kas arvesse tuleb võtta ankurkostja vastu esitatud nõude rahuldamise tõenäosust, eelkõige juhul, kui selle nõudega palutakse hüvitada väljaspool EMPd tekkinud kahju, ja kas selleks võib kaudsete tõenditena arvesse võtta emaettevõtjate otsustava mõju eelduse kohaldamist, mis on konkurentsiõiguses lubatav, ning asjaolu, et vahetasandi valdusühing, kes piirdub osaluste omamise ja haldamisega, vastab kriteeriumile, mis puudutab konkreetse seose esinemist tema majandustegevuse ja selle rikkumise eseme vahel, mille eest emaettevõtjat vastutavaks peeti.
83      Kuna eelotsusetaotlused esitanud kohtule on esitatud küsimus rahvusvahelise kohtualluvuse kohta määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tähenduses, on käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis nimetatud küsimused nende vaidluste lahendamiseks tarvilikud üksnes niivõrd, kuivõrd need puudutavad selle kohtualluvuse kindlaksmääramist. Seda arvestades peab Euroopa Kohus talle esitatud küsimused käesoleva kohtuotsuse punktis 39 viidatud kohtupraktikat arvestades ümber sõnastama.
84      Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et kohtuasjades C‑672/23 ja C‑673/23 esitatud teise küsimusega ning kohtuasjas C‑672/23 esitatud kolmanda küsimuse punktidega a–c ja kohtuasjas C‑673/23 esitatud kolmanda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotlused esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et hinnata, kas mitme kostja vastu esitatud nõuded on selle sätte tähenduses „sedavõrd tihedalt seotud“, tuleb arvesse võtta ankurkostja vastu esitatud nõude rahuldamise tõenäosust – eelkõige juhul, kui selle nõudega palutakse hüvitada väljaspool EMPd tekkinud kahju – kui kaudset tõendit selle kohta, et hageja ei ole selle sätte kohaldamise tingimusi kunstlikult loonud.
85      Esimesena väärib meeldetuletamist, et kui kohus, kelle poole on pöördutud, kontrollib oma rahvusvahelist pädevust, ei analüüsi ta nõude vastuvõetavust ega põhjendatust, vaid teeb kindlaks üksnes need seosed kohtu asukohariigiga, mis võivad olla alus tema pädevusele määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 kohaselt
(13. veebruari 2025. aasta kohtuotsus Athenian Brewery ja Heineken, C‑393/23, EU:C:2025:85, punkt 41).
86      Õiguskindluse eesmärk nõuab nimelt, et kohus, kelle poole on pöördutud, saaks otsustada oma pädevuse üle ilma kohustuseta asuda asja sisuliselt läbi vaatama (vt selle kohta 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Kolassa, C‑375/13, EU:C:2015:37, punkt 61, ning 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus FTI Touristik (välismaine element), C‑774/22, EU:C:2024:646, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
87      Teisena tuleb märkida, et Euroopa Kohus on siiski otsustanud, et määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 ei või tõlgendada nii, et see lubab hagejal esitada hagi mitme kostja vastu ainuüksi selleks, et viia üks neist välja oma alalise elu- või asukoha liikmesriigi kohtute alluvusest ja seeläbi kuritarvitada selles sättes ette nähtud kohtualluvuse reeglit, luues või säilitades kunstlikult selle sätte kohaldamise tingimused (7. septembri 2023. aasta kohtuotsus Beverage City Polska, C‑832/21, EU:C:2023:635, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
88      Sellega seoses on Euroopa Kohus leidnud, et kohtualluvuse reeglite kuritarvitamise olukord on välistatud, kui menetluse algatamise kuupäeval on iga kostja vastu esitatud nõuded omavahel tihedalt seotud selles mõttes, et eri menetlustest tulenevate vastuoluliste otsuste ohu vältimiseks oleks soovitav neid menetleda ja otsuseid teha üheskoos (vt analoogia alusel 11. oktoobri 2007. aasta kohtuotsus Freeport, C‑98/06, EU:C:2007:595, punktid 52 ja 54; 21. mai 2015. aasta kohtuotsus CDC Hydrogen Peroxide, C‑352/13, EU:C:2015:335, punkt 28, ning 7. septembri 2023. aasta kohtuotsus Beverage City Polska, C‑832/21, EU:C:2023:635, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).
89      Sellest tuleneb, et kui määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tähenduses omavahel seotud nõuded esitatakse samale kohtule, saab see kohus tuvastada selle kohtualluvuse reegli kuritarvitamise või väärkasutamise üksnes siis, kui kaudsed tõendid võimaldavad tal järeldada, et hageja on selle sätte kohaldamise tingimused kunstlikult loonud või neid kunstlikult säilitanud (vt analoogia alusel 21. mai 2015. aasta kohtuotsus CDC Hydrogen Peroxide, C‑352/13, EU:C:2015:335, punkt 29).
90      Selleks ei ole piisav, et hagi ankurkostja vastu näib olevat põhjendamatu. Hagi peab selle esitamise ajal olema ilmselgelt põhjendamatu või kunstlik või peab hagejal puuduma igasugune tegelik huvi (vt selle kohta 13. juuli 2006. aasta kohtuotsus Reisch Montage, C‑103/05, EU:C:2006:471, punktid 31 ja 32).
91      Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 39 sisuliselt märkis, võib ankurkostja vastu esitatud hagi ilmselge põhjendamatus olla märk sellest, et hageja on määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 kohaldamise tingimused kunstlikult loonud.
92      Mis puudutab kolmandana küsimust, kas ankurkostja vastu esitatud hagi rahuldamise tõenäosust võib kaudse tõendina arvesse võtta selle hindamisel, kas hageja soovis määruse nr 1215/2012 artikli 8 punktis 1 ette nähtud kohtualluvuse reeglit kuritarvitada, siis tuleb esiteks meenutada, et vastavalt direktiivi 2014/104 artikli 1 lõikele 1, artikli 2 punktile 6 ja artikli 3 lõikele 1 peab igal ELTL artikli 101 tähenduses konkurentsiõiguse rikkumise tõttu kahjustatud füüsilisel või juriidilisel isikul olema võimalus nõuda ja saada kõnealuse kahju eest täielikku hüvitist, kui selle kahju ja ELTL artikli 101 kohaselt keelatud kokkuleppe või tegevuse vahel on põhjuslik seos (vt eelkõige 12. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Otis Gesellschaft jt, C‑435/18, EU:C:2019:1069, punktid 22, 23 ja 30 ning seal viidatud kohtupraktika).
93      Kui kartellikokkulepet on rakendatud siseturul, on liidu pädevus kohaldada sellise tegevuse suhtes oma konkurentsinorme hõlmatud territoriaalsuse põhimõttega, mis on rahvusvahelises õiguses üldtunnustatud (vt selle kohta 27. septembri 1988. aasta kohtuotsus Ahlström Osakeyhtiö jt vs. komisjon, 89/85, 104/85, 114/85, 116/85, 117/85 ja 125/85–129/85, EU:C:1988:447, punktid 17 ja 18).
94      Sellega seoses on liidu konkurentsiõiguse tõhus kohaldamine kogu siseturul – nagu on märgitud direktiivi 2014/104 põhjenduses 1 – vajalik, et vältida konkurentsi moonutamist sellel turul. Seega aitavad kahju hüvitamise hagid liikmesriikide kohtutes oluliselt kaasa tõhusa konkurentsi säilitamisele liidus (14. juuni 2011. aasta kohtuotsus Pfleiderer, C‑360/09, EU:C:2011:389, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
95      Tähtsust ei ole asjaolul, et kahju, mille hüvitamist nõutakse, on tekkinud väljaspool liidu territooriumi, tingimusel et sellel on põhjuslik seos etteheidetava konkurentsivastase tegevusega.
96      Järelikult ei võimalda ainuüksi asjaolu, et kahju, millele tuginetakse liikmesriigi kohtule esitatud kartellikokkuleppega tekitatud kahju hüvitamise hagi alusena, on tekkinud väljaspool EMPd, pidada seda hagi asja menetleva kohtu rahvusvahelise pädevuse kontrollimise staadiumis ilmselgelt põhjendamatuks.
97      Teiseks tuleb meenutada, et seoses selle eelduse kohaldamisega, et emaettevõtja avaldab otsustavat mõju oma tütarettevõtja majandustegevusele, nähtub Euroopa Kohtu praktikast, et mõiste „ettevõtja“ liidu konkurentsinormide tähenduses ei saa olla erineva ulatusega olenevalt sellest, kas tegemist on kõnealuste normide rikkumise eest trahvide määramise või selle rikkumisega tekitatud kahju hüvitamise hagide esitamisega (vt selle kohta 14. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Skanska Industrial Solutions jt, C‑724/17, EU:C:2019:204, punkt 47).
98      Nimelt on ühelt poolt liidu konkurentsinormide rakendamine ametiasutuste poolt (public enforcement) ja teiselt poolt nende normide rikkumisega tekitatud kahju hüvitamise hagid (private enforcement) osa nende normide rakendamise ühtsest süsteemist, mille eesmärk on karistada ettevõtjaid konkurentsivastase tegevuse eest ja pärssida nende tahet niisuguse tegevusega tegeleda (vt selle kohta 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, punkt 37).
99      Lisaks nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, et emaettevõtja otsustava mõju ja vastutuse eeldus, mis on välja töötatud määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 alusel vastu võetud komisjoni otsuste vaidlustamise raames, võib olla kohaldatav ka hagile, mille on esitanud füüsiline või juriidiline isik, kes väidab, et tal on tekkinud kahju äriühingu osalemise tõttu liidu konkurentsinormide rikkumises, ja mis on esitatud teise äriühingu vastu, kellele kuulub esimese kapitalis 100% või peaaegu 100% osalus (vt selle kohta 13. veebruari 2025. aasta kohtuotsus Athenian Brewery ja Heineken, C‑393/23, EU:C:2025:85, punkt 39).
100    Sellest järeldub, et ümberlükatavat eeldust, et emaettevõtja, kellel on tütarettevõtja kapitalis otseselt või kaudselt 100% või peaaegu 100% osalus, avaldab tütarettevõtjale otsustavat mõju, võib kohaldada liidu konkurentsinormide rikkumisega tekitatud kahju hüvitamise hagi menetluses. Üksnes selleks, et kontrollida rahvusvahelist kohtualluvust määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 alusel, piisab sellest, kui liikmesriigi kohus tuvastab, et ei ole välistatud, et kõnealuse kahju hüvitamise hagi esitamise ajal on asjaomased kostjad osa samast ettevõtjast konkurentsiõiguse tähenduses.
101    Kolmandaks tuleb märkida, et mis puudutab konkreetse seose olemasolu vahetasandi valdusühingu – kes piirdub osaluste haldamise ja omamisega – majandustegevuse ja emaettevõtja emaettevõtja toime pandud rikkumise eseme vahel, siis nagu märgib kohtujurist oma ettepaneku punktis 62, selline valdusühing eraldi võetuna üksnes omab ja haldab aktsiaid ega osale sellisena turul.
102    Pelk asjaolu, et isik, kellele tütarettevõtja tegevus süüks pannakse, on valdusühingu vormis, ei takista seda süükspanemist (vt selle kohta 11. juuli 2013. aasta kohtuotsus komisjon vs.
Stichting Administratiekantoor Portielje, C‑440/11 P, EU:C:2013:514, punkt 43, ning 18. juuli 2013. aasta kohtuotsus Schindler Holding jt vs. komisjon, C‑501/11 P, EU:C:2013:522, punktid 101–116).
103    Nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 57–63, võib tütarettevõtja majandustegevuse omistada vahetasandi valdusühingule, kui hoolimata oma iseseisvast õigusvõimest ei määra tütarettevõtja oma tegevust turul kindlaks iseseisvalt, vaid järgib peamiselt emaettevõtja antud juhiseid. See on nii eelkõige juhul, kui vahetasandi valdusühingu tütarettevõtja, kellele valdusühing avaldab otsustavat mõju, tegeleb majandustegevusega, millel on konkreetne seos emaettevõtja emaettevõtja toime pandud rikkumise esemega.
104    Eespool toodut silmas pidades tuleb kohtuasjades C‑672/23 ja C‑673/23 esitatud teisele küsimusele ning kohtuasjas C‑672/23 esitatud kolmanda küsimuse punktidele a–c ja kohtuasjas C‑673/23 esitatud kolmandale küsimusele vastata, et määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et hinnata, kas mitme kostja vastu esitatud nõuded on selle sätte tähenduses „sedavõrd tihedalt seotud“, ei ole vaja ankurkostja vastu esitatud nõude rahuldamise tõenäosust arvesse võtta. Seda võib siiski arvesse võtta kui kaudset tõendit selle kohta, et hageja ei ole selle sätte kohaldamise tingimusi kunstlikult loonud. Asjaolu, et liikmesriigi kohtule esitatud kartellikokkuleppega seotud kahju hüvitamise nõude raames väidetav kahju tekkis väljaspool EMPd, ei tähenda selle kohtu rahvusvahelise pädevuse kontrollimisel iseenesest, et nõue tuleb kvalifitseerida ilmselgelt põhjendamatuks nõudeks.
Neljandate küsimuste punkt b
105    Neljandate küsimuste punktiga b, mis on kohtuasjades C‑672/23 ja C‑673/23 sõnastatud identselt, palub eelotsusetaotlused esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on kindlaks määratud nii selle liikmesriigi kohtu rahvusvaheline pädevus kui ka territoriaalne pädevus, kelle tööpiirkonnas on ankurkostja alaline elu- või asukoht.
106    Määruse nr 1215/2012 artikli 8 punktis 1 on sätestatud, et „[i]siku vastu, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, võib esitada hagi ka […] juhul, kui kostjaid on mitu, selle paiga kohtusse, kus on neist ühe alaline elukoht, tingimusel et nõuded on sedavõrd tihedalt seotud, et eri menetlustest tulenevate vastuoluliste otsuste ohu vältimiseks oleks soovitav neid menetleda ning otsuseid teha üheskoos“. Selles sättes on seega silmas peetud mõne kostja alalise elu- või asukoha järgset kohut, mis on kindlaks määratud asjaomase liikmesriigi õiguses.
107    Euroopa Kohus on leidnud, et viidet poole elu- või asukohajärgsele kohtule tuleb mõista ühelt poolt kui viidet liikmesriigile, mille kohtutel on pädevus, ja teiselt poolt nii, et see annab otseselt ja vahetult nii rahvusvahelise pädevuse kui ka territoriaalse pädevuse kohtule, mille asukohas kahju tekkis (vt selle kohta 3. mai 2007. aasta kohtuotsus Color Drack, C‑386/05, EU:C:2007:262, punkt 30; 15. juuli 2021. aasta kohtuotsus Volvo jt, C‑30/20, EU:C:2021:604, punkt 33; 30. juuni 2022. aasta kohtuotsus Allianz Elementar Versicherung, C‑652/20, EU:C:2022:514, punktid 37, 38 ja 42, ning 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus FTI Touristik (välismaine element), C‑774/22, EU:C:2024:646, punkt 42).
108    Kui aga määruses nr 1215/2012 on viidatud „liikmesriigi kohtutele“, eelkõige määruse nr 1215/2012 artikli 4 lõikes 1, artikli 7 punktis 6 või artikli 11 punkti 1 alapunktis a, puudutab see väljend üksnes selle liikmesriigi kohtute rahvusvahelist pädevust (vt selle kohta 30. juuni 2022. aasta kohtuotsus Allianz Elementar Versicherung, C‑652/20, EU:C:2022:514, punktid 37, 38 ja 42, ning 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus FTI Touristik (välismaine element), C‑774/22, EU:C:2024:646, punkt 42).
109    Mis puudutab küsimust, milline sel viisil kindlaks tehtud liikmesriigi kohus on pädev, siis nähtub juba määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 sõnastusest, nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud, et see säte annab otseselt ja vahetult nii rahvusvahelise kui ka territoriaalse pädevuse selle paiga kohtule, kus on mõne kostja alaline elu- või asukoht.
110    Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 92 märkis, toetab seda tõlgendust 27. septembri 1968. aasta konventsiooni kohta P. Jenardi koostatud aruanne (EÜT 1979, C 59, lk 44), millest nähtub seoses selle konventsiooni artikli 6 punktiga 1, millele vastab määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkt 1, et selles sätestatud kohtualluvuse reeglit tuleb mõista nii, et see viitab pädeva kohtuna selle paiga kohtule, kus on mõne kostja elu- või asukoht.
111    Selline tõlgendus vastab ka korrakohase õigusemõistmise nõuetele, kuna see võimaldab nii vaidluse tõhusat menetlemist, tõendite kogumist ja hindamist ühe kohtu poolt kui ka lahknevate otsuste ohu ärahoidmist (vt selle kohta 2. detsembri 2025. aasta kohtuotsus Stichting Right to Consumer Justice ja Stichting App Stores Claims, C‑34/24, EU:C:2025:936, punkt 73).
112    Tuleb märkida, et arvestades konkurentsiõiguse valdkonda kuuluvate kohtuasjade erisusi ja täpsemalt asjaolu, et selle õiguse rikkumisega tekitatud kahju hüvitamise hagide esitamiseks on üldjuhul vaja keerulist faktilist ja majanduslikku analüüsi, võib individuaalsete nõuete rühmitamine hõlbustada nii kahjustatud isikutel hüvitise saamise õiguse kasutamist kui ka asja menetleval kohtul oma ülesande täitmist. Määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 kontekstis võib konkurentsiõiguse rikkumisega tekitatud kahju hüvitamise hagidele kohaldatavate õigusnormide tehniline keerukus seega õigustada kohtualluvuse koondumist (vt selle kohta 2. detsembri 2025. aasta kohtuotsus Stichting Right to Consumer Justice ja Stichting App Stores Claims, C‑34/24, EU:C:2025:936, punkt 74 ning seal viidatud kohtupraktika).
113    Eespool toodut silmas pidades tuleb neljandate küsimuste punktile b vastata, et määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on kindlaks määratud nii selle liikmesriigi kohtu rahvusvaheline pädevus kui ka territoriaalne pädevus, kelle tööpiirkonnas on ankurkostja alaline elu- või asukoht.
Neljandate küsimuste punkt c
114    Neljandate küsimuste punktiga c palub eelotsusetaotlused esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, kui liikmesriigi kohus, kelle poole selle sätte alusel alguses pöörduti, kuid kes leiab, et tal puudub territoriaalne pädevus lahendada ankurkostja vastu esitatud hagi, loobub oma pädevusest sama liikmesriigi teise kohtu kasuks, kellel on riigisisese õiguse kohaselt territoriaalne pädevus.
115    Eelotsusetaotlused esitanud kohus täpsustab sellega seoses, et on vähetõenäoline, et tema menetluses olevates kohtuasjades on Draka Holding ja Smurfit Kappa International ankurkostjad. Tema hinnangul on see seisund teistel kostjatel, kelle asukoht on Madalmaades, kuid kes asuvad väljaspool rechtbank Amsterdami (Amsterdami esimese astme kohus) tööpiirkonda.
116    Sellega seoses väärib meeldetuletamist, et määruse nr 1215/2012 eesmärk on tsiviil- ja kaubandusasjades tehtava koostöö valdkonnas tugevdada lihtsustatud ja tõhusat kollisiooninormide ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist reguleerivate normide süsteemi, et hõlbustada õigusalast koostööd eesmärgiga aidata saavutada liidu eesmärki kujuneda vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevaks alaks, mis põhineb suurel liikmesriikidevahelisel usaldusel (6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus TOTO ja Vianini Lavori, C‑581/20, EU:C:2021:808, punkt 67).
117    Selle määruse ühestki sättest ei nähtu, et see takistaks liikmesriigi kohtul oma pädevusest sama liikmesriigi teise kohtu kasuks loobuda.
118    Määruse eesmärk ei ole mitte ühtlustada liikmesriikide riigisiseseid menetlusnorme, vaid jaotada tsiviil- ja kaubandusasjade lahendamise pädevus liikmesriikide vahel (vt selle kohta 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus TOTO ja Vianini Lavori, C‑581/20, EU:C:2021:808, punkt 68).
119    Lisaks tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et menetlusnormide puhul tuleb lähtuda neist riigisisestest menetlusnormidest, mida kohaldatakse asja menetlevas kohtus, tingimusel et nende kohaldamine ei kahjusta määruse nr 1215/2012 soovitavat toimet (vt selle kohta 7. märtsi 1995. aasta kohtuotsus Shevill jt, C‑68/93, EU:C:1995:61, punkt 36).
120    Sellest järeldub, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 97, et kohus, kes leiab, et tal puudub riigisisese territoriaalse kohtualluvuse reeglite alusel pädevus, võib nende reeglite kohaselt loobuda pädevusest selle kohtu kasuks, keda ta peab pädevaks, tingimusel et pädevusest loobumine ei kahjusta määruse nr 1215/2012 ja eelkõige selle artikli 8 punktis 1 ette nähtud valikulise kohtualluvuse reegli tõhusat kohaldamist.
121    Eespool toodut silmas pidades tuleb neljandate küsimuste punktile c vastata, et määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, kui liikmesriigi kohus, kelle poole selle sätte alusel alguses pöörduti, kuid kes leiab, et tal puudub territoriaalne pädevus lahendada ankurkostja vastu esitatud hagi, loobub oma pädevusest sama liikmesriigi teise kohtu kasuks, kellel on pädevus seda hagi lahendada, tingimusel et pädevusest loobumine on kooskõlas riigisiseste menetlusnormidega ega kahjusta määruse soovitavat toimet.
Neljandate küsimuste punkt a
122    Neljandate küsimuste punktiga a, mis on kohtuasjades C‑672/23 ja C‑673/23 sõnastatud identselt, palub eelotsusetaotlused esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et mitut kostjat, kelle asukoht on samas liikmesriigis, võib selle sätte kohaldamisel koos käsitada ankurkostjana.
123    Selle kohta tuleb märkida, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale ei õigusta eelotsusetaotluse esitamist mitte nõuandvate arvamuste andmine üldiste või hüpoteetiliste küsimuste kohta, vaid asjaolu, et see on liidu õigust puudutava vaidluse tõhusaks lahendamiseks olemuslikult vajalik (3. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus A jt, C‑70/18, EU:C:2019:823, punkt 73).
124    Rechtbank Amsterdami (Amsterdami esimese astme kohus) territoriaalne pädevus põhikohtuasjades ei sõltu aga sellest, kas mitut kostjat, kelle asukoht on samas liikmesriigis, saab koos pidada ankurkostjaks määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tähenduses. Vastusel neljandate küsimuste punktile a ei saa seega olla vähimatki mõju põhikohtuasjade tulemusele ning seda tuleb seega pidada nende kohtuasjade lahendamise jaoks ilmselgelt asjakohatuks.
125    Seetõttu ei ole neljandate küsimuste punktile a vaja vastata.
Kohtukulud
126    Kuna põhikohtuasjade poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotlused esitanud kohtus pooleli olevate asjade üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
1.      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 8 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et „sedavõrd tihedalt seotud“ selle sätte tähenduses võivad olla ühelt poolt hagi, mis on esitatud selle kostja vastu, kes on asja menetleva kohtu pädevuse kindlaksmääramise alus ja keda ei peetud vastutavaks ELTL artikli 101 ja 2. mai 1992. aasta Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artikli 53 rikkumise eest, mille tuvastas Euroopa Komisjon või liikmesriigi konkurentsiasutus, ja teiselt poolt hagid, mis on esitatud äriühingute vastu, kelle puhul on kaalukaid kaudseid tõendeid selle kohta, et nad kuuluvad liidu konkurentsiõiguse tähenduses ettevõtjatele, kellele see rikkumine süüks pandi.
2.      Määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et hinnata, kas mitme kostja vastu esitatud nõuded on selle sätte tähenduses „sedavõrd tihedalt seotud“, ei ole see, kas kaasvastustaja võib ette näha, et tema vastu võidakse hagi esitada selle kostja kohtule, kes on asja menetleva kohtu pädevuse kindlaksmääramise alus, iseseisev kohtualluvuse kriteerium, vaid seda tuleb kõnealuses sättes ette nähtud valikulise kohtualluvuse reegli kohaldamisel arvesse võtta üldpõhimõttena.
3.      Määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et hinnata, kas mitme kostja vastu esitatud nõuded on selle sätte tähenduses „sedavõrd tihedalt seotud“, ei ole vaja arvesse võtta selle nõude rahuldamise tõenäosust, mis on esitatud kostja vastu, kes on asja menetleva kohtu pädevuse kindlaksmääramise alus. Seda võib siiski arvesse võtta kui kaudset tõendit selle kohta, et hageja ei ole selle sätte kohaldamise tingimusi kunstlikult loonud. Asjaolu, et liikmesriigi kohtule esitatud kartellikokkuleppega seotud kahju hüvitamise nõude raames väidetav kahju tekkis väljaspool EMPd, ei tähenda selle kohtu rahvusvahelise pädevuse kontrollimisel iseenesest, et nõue tuleb kvalifitseerida ilmselgelt põhjendamatuks nõudeks.
4.      Määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on kindlaks määratud nii selle liikmesriigi kohtu rahvusvaheline pädevus kui ka territoriaalne pädevus, kelle tööpiirkonnas on selle kostja alaline elu- või asukoht, kes on asja menetleva kohtu pädevuse kindlaksmääramise alus.
5.      Määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, kui liikmesriigi kohus, kelle poole selle sätte alusel alguses pöörduti, kuid kes leiab, et tal puudub territoriaalne pädevus lahendada selle kostja vastu esitatud hagi, kes on asja menetleva kohtu pädevuse kindlaksmääramise alus, loobub oma pädevusest sama liikmesriigi teise kohtu kasuks, kellel on pädevus seda hagi lahendada, tingimusel et pädevusest loobumine on kooskõlas riigisiseste menetlusnormidega ega kahjusta määruse soovitavat toimet.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: hollandi.