62007CC0016
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
YVES BOT
esitatud 12. juunil 2008 (
1
)
Kohtuasi C-16/07 P
Marguerite Chetcuti
versus
Euroopa Ühenduste Komisjon
„Apellatsioonkaebus — Avalik teenistus — Institutsioonisisene konkurss — Kandidatuuri tagasilükkamine — Konkursile lubamise tingimused”
1.
Käesoleva kohtuasja ese on apellatsioonkaebus, mille esitas abiteenistuja M. Chetcuti Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 8. novembri 2006. aasta otsuse (
2
) vastu, millega nimetatud kohus jättis rahuldamata M. Chetcuti hagi, millega too palus tühistada Euroopa Ühenduste Komisjoni otsuse, millega lükati tagasi tema kandidatuur B-kategooriast A-kategooriasse ülemineku konkursil.
2.
M. Chetcuti esitab oma apellatsioonkaebuse põhjenduseks kolm väidet, mis tulenevad vastavalt sellest, et Esimese Astme Kohus tõlgendas vääralt institutsioonisisese konkursi mõistet, rikkus võrdse kohtlemise põhimõtet ega täitnud kohtuotsuste põhjendamise kohustust.
3.
Käesolevas ettepanekus väidan ma, et Esimese Astme Kohus ei rikkunud ühtegi õigusnormi, kui ta otsustas, et komisjonil oli õigus jätta vaidlusalusel konkursil osalemise õigus ainult ametnikele ja ajutistele teenistujatele ning jätta sellest välja abiteenistujad, ning et ta põhjendas oma kohtuotsust piisavalt.
I. Õiguslik raamistik
4.
Käesoleva kohtuasja asjaolude suhtes kohaldatava Euroopa ühenduste personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad”) artikkel 4 näeb 30. aprillini 2004 kehtinud versioonis ette:
„Ametnikke nimetatakse ametisse ja edutatakse üksnes vaba ametikoha täitmiseks ja järgides käesolevaid personalieeskirju.
Institutsioon teatab vabast ametikohast oma töötajatele pärast seda, kui ametisse nimetav asutus või ametiisik on otsustanud, et koht tuleb täita.
Kui vaba ametikohta ei ole võimalik täita üleviimise, edutamise või sisekonkursi teel, teatatakse sellest kõigi kolme Euroopa ühenduse töötajatele.” [Siin ja edaspidi on personalieeskirjade seda versiooni tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
5.
Personalieeskirjade artikli 27 esimene lõik sätestab:
„Ametnike töölevõtmisel lähtutakse eesmärgist saada institutsiooni teenistusse võimalikult võimekad, tulemuslikud ja sõltumatud ametnikud, kes valitakse Euroopa ühenduste liikmesriikide kodanike hulgast võimalikult laialt geograafiliselt alalt.”
6.
Personalieeskirjade artikli 29 lõige 1 näeb ette:
„Enne vaba ametikoha täitmist mõnes institutsioonis kaalub ametisse nimetav asutus kõigepealt:
a)
kas seda kohta on võimalik täita institutsioonisisese edutamise või üleviimise teel;
b)
kas korraldada institutsioonis sisekonkurss;
c)
milliseid üleviimistaotlusi on esitanud kolme Euroopa ühenduse teiste institutsioonide ametnikud
ning rakendab siis konkursimenetlust kas kvalifikatsioonide või katsete või nii kvalifikatsioonide kui ka katsete põhjal. Konkursimenetlus on sätestatud III lisas.
Menetlust võib rakendada ka tulevaste ametnike reservi moodustamiseks.”
7.
Personalieeskirjade III lisa pealkirjaga „Konkursimenetlus” artikli 1 lõige 1 sätestab:
„1.   Konkursiteadaande koostab ametisse nimetav asutus või ametiisik pärast nõupidamist ühiskomiteega
See peab sisaldama järgmist:
a)
konkursi liik (institutsioonisisene konkurss, institutsioonidesisene konkurss, avatud konkurss, vajaduse korral kahe või enama institutsiooni ühiskonkurss;
b)
konkursi laad (kas kvalifikatsiooni või katsete põhjal või nii kvalifikatsiooni kui ka katsete põhjal);
c)
täidetava ametikohaga seonduvate kohustuste ja ülesannete laad;
d)
täidetavate ametikohtade puhul nõutavad diplomid ja muud formaalsed tõendid kvalifikatsiooni või kogemuste kohta;
[…]”.
8.
Euroopa ühenduste muude teenistujate teenistustingimuste (edaspidi „teenistustingimused”) artikli 12 lõike 1 esimene lõik sätestab käesoleva kohtuasja asjaoludele kohaldatavas 30. aprillini 2004 kehtinud redaktsioonis:
„Ajutiste töötajate töölevõtmisel lähtutakse eesmärgist saada institutsiooni teenistusse võimalikult võimekad, tõhusad ja sõltumatud Euroopa ühenduste liikmesriikide kodanikud, kes valitakse võimalikult laialt geograafiliselt alalt.”
9.
Seevastu ei sisalda teenistustingimused mingeid nõudeid abiteenistujate töölevõtmisel eeldatava võimekuse ja tõhususe kohta.
II. Käesoleva kohtuasja asjaolud
10.
M. Chetcuti töötas kohaliku töötajana komisjoni delegatsiooni sekretäri ülesannetes Maltal 1. novembrist 1991 kuni . Tema leping lõppes, kui Malta Vabariik ühines Euroopa Ühendusega sama aasta 1. mail.
11.
Apellant sõlmis seejärel 27. aprillil 2004 B-kategooria abiteenistuja lepingu ajavahemikuks kuni . Tema lepingu artiklis 2 oli sätestatud, et oma töös täidab ta „keerukaid redigeerimis-, toimetamis-, raamatupidamisülesandeid või teostab tehnilisi töid”.
12.
Komisjon avaldas 6. aprillil 2004„sisekonkursi teadaande B-kategooriast A-kategooriasse üleminekuks” (COM/PA/04) katsetel põhineva konkursi kohta administraatorite (A 7/A 6) töölevõtmise reservnimekirja koostamiseks (edaspidi „konkursiteadaanne”).
13.
Konkursiteadaande III punkti kohaselt võisid konkursil kandideerida mõnes B-kategooria ja samuti kõrgema kategooria mõnes ametiastmes töötavad ametnikud ja ajutised teenistujad, kes töötavad kandidatuuri esitamise tähtaja seisuga komisjoni talituste teenistuses, on teenistuse huvides lähetuses või viibivad sõjaväeteenistuse ajaks puhkusel. Kõik need isikud pidid lisaks töötama tegevus- või teadustööassigneeringutest rahastataval ametikohal.
14.
Ühtlasi pidi kandidaatidel sama sätte kohaselt olema vähemalt viis aastat tööstaaži B-kategooria või kõrgema kategooria teenistuses ametnikuna, ajutise teenistujana või I–V tegevusüksuse abiteenistujana komisjoni teenistuses või osaliselt teiste institutsioonide või agentuuride teenistuses, mille töötajate suhtes kehtivad personalieeskirjad või teenistustingimused.
15.
22. juuni 2004. aasta kirjaga lükati kandideerinud apellandi kandidatuur tagasi põhjusel, et tal ei olnud nõutavat viieaastast tööstaaži ja ta ei vastanud vastuvõtutingimustele haldusliku seisundi poolest, sest konkursiteadaande kohaselt olid sobivad kandidaadid ainult ametnikud või ajutised teenistujad.
III. Menetlus Esimese Astme Kohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
16.
Hageja esitas Esimese Astme Kohtu kantseleisse 31. augustil 2004 saabunud hagiavaldusega hagi, millega palus tühistada konkursikomisjoni otsuse, millega lükati tagasi tema kandidatuur B-kategooriast A-kategooriasse ülemineku sisekonkursil (edaspidi „vaidlustatud otsus”), samuti hilisemad konkursimenetluse aktid ja eelkõige konkursikomisjoni koostatud nimekiri konkursiteadaandes kehtestatud tingimustele vastavatest kandidaatidest; selle alusel komisjoni tehtud otsus, millega määrati kindlaks täidetavate töökohtade arv; konkursikomisjoni töö tulemusena koostatud nimekiri sobivatest kandidaatidest ning ametisse nimetava asutuse otsused ametisse nimetamiste kohta.
17.
Hageja nõudis samuti, et kohtukulud mõistetaks välja komisjonilt.
18.
Oma hagi põhjenduseks esitas hageja kaks väidet, mis mõlemad tulenevad konkursiteadaande õigusvastasuse väitest.
19.
Esimeses väites on ta seisukohal, et kuna konkursiteadaande III.1 punkti esimeses ja teises lõigus ning kolmanda lõigu alapunktis a jäetakse konkursil osalemise õigus ainult ametnikele ja ajutistele teenistujatele, jättes seega välja abiteenistujad, on konkursiteadaanne vastuolus personalieeskirjade artiklitega 4, 27 ja artikli 29 lõike 1 punktiga b ning võrdse kohtlemise põhimõttega. Vaidlustatud otsus on tema arvates seega õigusvastane.
20.
Oma teises väites on hageja seisukohal, et kuna konkursiteadaande III.1 punkti kolmanda lõigu alapunktis b, III.2 punktis ja III.3 punktis nõutakse viieaastast tööstaaži B-kategooria või kõrgema kategooria teenistuses ametnikuna, ajutise teenistujana või I–V tegevusüksuse abiteenistujana, jättes seega välja kohaliku töötajana omandatud tööstaaži, on nimetatud punktid vastuolus personalieeskirjade artiklitega 27 ja 29 ning teenistuse huvide ja võrdse kohtlemise põhimõttega. Nendel põhjustel on vaidlustatud otsus tema arvates õigusvastane.
21.
Vaidlustatud kohtuotsusega jäeti hageja nõue rahuldamata ja Esimese Astme Kohus otsustas, et pooled kannavad ise oma kohtukulud.
22.
Esimese Astme Kohus lükkas esimese väite põhjendamatuse tõttu tagasi ja seda järgmistel põhjustel.
23.
Ta otsustas kõigepealt, et personalieeskirjad annavad institutsioonidele ulatusliku kaalutlusõiguse töölevõtmise menetluste osas ning et ühenduse kohtu kontroll piirdub küsimusega, kas asjaomane asutus ei ole oma kaalutlusõigust ilmselgelt vääralt kasutanud.
24.
Seejärel märkis Esimese Astme Kohus, et kõik ühenduste teenistuses töötavate isikute eri kategooriad vastavad ühenduse administratsiooni õiguspärastele vajadustele. Ta lisas, et ametnike ja ajutiste teenistujate puhul kehtestatud töölevõtmise põhinõuded erinevad abiteenistujate puhul kehtestatud nõuetest.
25.
Seejärel sedastas Esimese Astme Kohus, et konkursiteadaandes on sõnaselgelt märgitud, et see on mõeldud peamiselt ametnike ja ajutiste teenistujate üleminekuks B-kategooriast A-kategooriasse. Esimese Astme Kohus otsustas seega, et komisjon ei olnud kasutanud oma kaalutlusõigust vääralt, seades konkursiteadaande III.1 punktis konkursile lubamise tingimuseks, et kandidaat peab olema ametnik või ajutine teenistuja, mitte abiteenistuja.
26.
Peale selle ei pidanud Esimese Astme Kohus asjakohaseks hageja argumenti, et vaidlusalune konkurss ei ole üksnes B-kategooriast A-kategooriasse ülemineku konkurss, vaid on ka teist liiki sisekonkurss, eelkõige sellepärast, et see on avatud ühelt poolt B-kategooria või A-kategooria ajutistele teenistujatele ja teiselt poolt A-kategooria ametnikele. Esimese Astme Kohus leidis, et see argument ei ole asjakohane, sest vastupidi abiteenistujatele on konkursile lubatud ametnikud ja ajutised teenistujad nende esmasel töölevõtmisel ja töösuhte sõlmimisel oma võimekust juba tõendanud vastavalt personalieeskirjade artiklile 27 ja teenistustingimuste artiklile 12.
27.
Sellest tulenevalt leidis Esimese Astme Kohus, et kuna ametnike ja ajutiste teenistujate suhtes kahte viimati nimetatud sätet juba kohaldati nende esmasel töölevõtmisel, on hageja argument, mille kohaselt komisjon olevat eiranud nimetatud sätetes töölevõtmise ja töösuhte sõlmimise suhtes seatud üldeesmärki, põhjendamata.
28.
Esimese Astme Kohus lisas ühtlasi, et asjaolust, et abiteenistujad võivad institutsioonis täita igat liiki tööülesandeid, ei piisa selleks, et neid võiks ametikõrgenduskonkursil samastada ametnike ja ajutiste teenistujatega. Seega oli Esimese Astme Kohus seisukohal, et komisjon võis reserveerida kõnealuse konkursi ainult algsed töölevõtmise nõuded juba täitnud ametnike ja ajutiste teenistujate edutamiseks B-kategooriast A-kategooriasse vastavalt personalieeskirjade artiklile 27 ja teenistustingimuste artiklile 12.
29.
Lõpuks leidis Esimese Astme Kohus, et hageja tugines vääralt võrdse kohtlemise põhimõttele, sest ühelt poolt ametnike ja ajutiste teenistujate ning teiselt poolt abiteenistujate õiguslik olukord ei ole nende vastavate töölevõtmise tingimuste erinevuse tõttu sarnane.
30.
Kõiki neid elemente arvestades otsustas Esimese Astme Kohus, et puudub vajadus teise väite üle otsustada ja jättis konkursimenetluse hilisemate aktide vastu esitatud nõuded rahuldamata.
IV. Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded
31.
M. Chetcuti esitas Euroopa Kohtu kantseleisse 18. jaanuaril 2007 saabunud hagiavaldusega käesoleva apellatsioonkaebuse.
32.
Apellant palub Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtuotsus, vaidlustatud otsus, hilisemad konkursimenetluse aktid ja eelkõige konkursikomisjoni koostatud nimekiri konkursiteadaandes kehtestatud tingimustele vastavatest kandidaatidest; selle alusel komisjoni tehtud otsus, millega määrati kindlaks täidetavate töökohtade arv; konkursikomisjoni töö tulemusena koostatud sobivate kandidaatide nimekiri ning selle alusel ametisse nimetava asutuse poolt vastu võetud otsused ametisse nimetamiste kohta.
33.
Apellant nõuab samuti, et esimeses kohtuastmes kantud kohtukulud ja Euroopa Kohtu menetluskulud mõistetaks välja komisjonilt.
34.
Komisjon palub jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja apellandilt.
V. Hinnang
35.
Minu arvates esitab apellant oma apellatsioonkaebuse põhjenduseks kolm väidet.
36.
Esimeses väites on apellant seisukohal, et Esimese Astme Kohus tõlgendas sisekonkursi mõistet vääralt ja tuletas seega sellest ebaõiged õiguslikud tagajärjed.
37.
Teiseks väidab apellant, et vaidlustatud kohtuotsus rikub võrdse kohtlemise põhimõtet.
38.
Lõpuks leiab apellant kolmandas väites, et Esimese Astme Kohus ei ole oma kohtuotsust õiguslikult piisavalt põhjendanud.
39.
Kontrollin neid kolme väidet järgemööda.
A. Esimene väide, mis tuleneb sisekonkursi mõiste väärast tõlgendamisest
40.
Alustuseks tuleks uurida esimese väite vastuvõetavust.
41.
Komisjon nimelt leiab, et esimene väide on vastuvõetamatu, sest apellant vaidlustab vaidlusalusele konkursile Esimese Astme Kohtus antud kvalifikatsiooni. Komisjon leiab, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on Esimese Astme Kohus ainsana pädev faktilisi asjaolusid tuvastama ja neid hindama.
42.
Selle kohtupraktika kohaselt tuleneb EÜ artiklist 225 ja Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust, et ainult Esimese Astme Kohus on pädev ühelt poolt fakte tuvastama, välja arvatud juhul, kui tema poolt tuvastatu sisuline ebaõigsus tuleneb temale esitatud toimiku materjalidest, ja teiselt poolt fakte hindama. (
3
)
43.
Euroopa Kohus lisas, et kui Esimese Astme Kohus on faktid tuvastanud või neid hinnanud, on Euroopa Kohus vastavalt EÜ artiklile 225 pädev kontrollima nende faktide õiguslikku kvalifikatsiooni ja Esimese Astme Kohtu poolt neist tuletatud õiguslikke tagajärgi. (
4
)
44.
Apellatsioonkaebusest nähtub selgesti, et M. Chetcuti vaidlustab järelduse, mille Esimese Astme Kohus tegi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 56 ja mille kohaselt vaidlusalune konkurss on „peamiselt B-kategooriast A-kategooriasse üle minekuks mõeldud” konkurss. Selle vaidlustuse põhjenduseks toob hageja mitu argumenti, millega püütakse tõendada, et Esimese Astme Kohus andis sisekonkursi mõistele väära õigusliku kvalifikatsiooni ja et järelikult tuletas ta sellest väärad õiguslikud tagajärjed.
45.
Kuna faktilise asjaolu või toimingu õiguslik kvalifitseerimine Esimese Astme Kohtu poolt on õigusküsimus, mille võib tõstatada apellatsioonimenetluses, (
5
) olen ma arvamusel, et väide on vastuvõetav.
46.
Selle esimese väitega on apellant seisukohal, et Esimese Astme Kohus eiras „institutsioonisisese konkursi” mõistet personalieeskirjade artikli 4 ja artikli 29 lõike 1 punkti b tähenduses ning seega tuletas sellest väärad õiguslikud tagajärjed.
47.
Selle väite põhjenduseks esitab apellant mitu argumenti.
48.
Esiteks heidab apellant Esimese Astme Kohtule ette, et viimane tugines vaidlustatud kohtuotsuse punktis 56 konkursi liigi kindlaksmääramisel subjektiivsele kriteeriumile, nimelt konkursi eesmärgile, mis oli määratud konkursiteadaande pealkirjas. Tema arvates rikkus Esimese Astme Kohus õigusnormi, kui ta otsustas konkursil osaleda lubatud või mittelubatud kandidaatide kategooriate üle nende kvalifikatsiooni põhjal. Apellandi arvates oleks tulnud vaidlusaluse konkursi liik kindlaks määrata konkursile lubamise objektiivsete tingimuste alusel, mis on määratletud konkursiteadaandes endas ja mis on ise kindlaks määratud täidetavate töökohtade kohta kehtestatud nõuete alusel.
49.
Teise võimalusena väidab ta, et isegi kui oletada, et vaidlusalune konkurss oli mõeldud peamiselt üleminekuks B-kategooriast A-kategooriasse, on ikkagi tegemist ametisse nimetamise konkursiga ja seda tuleb pidada sisekonkursiks. Seega ei saanud kohtuotsuste Rauch vs. komisjon (
6
) ja Van Huffel vs. komisjon (
7
) kohaselt abiteenistujaid sellest konkursist seaduslikult välja jätta.
50.
Ma arvan, et see argument ei ole põhjendatud.
51.
Kõigepealt tuletas Esimese Astme Kohus meelde kõikides töölevõtmise menetlustes kehtivaid põhimõtteid.
52.
Esimese Astme Kohus tuletas seega vaidlustatud kohtuotsuse punktis 48 meelde, et „selleks, et järgida personalieeskirjade artiklis 27 kõikidele töölevõtmise menetlustele määratud eesmärki – „saada institutsiooni teenistusse võimalikult võimekad, tulemuslikud ja sõltumatud ametnikud” – tuleb ametnikud tööle võtta võimalikult paljudest liikmesriikidest pärit kandidaatide hulgast. Seega hõlmab väljend „institutsioonisisene konkurss” põhimõtteliselt kõiki selle institutsiooni teenistuses mis tahes ametis töötavaid isikuid”.
53.
Seejärel meenutas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 49, et „[p]ersonalieeskirjad annavad institutsioonidele siiski ulatusliku kaalutlusõiguse täidetavatel ametikohtadel nõutavate oskuste kriteeriumide määramiseks ning nende kriteeriumide alusel ja üldisemalt teenistuse huvides konkursitingimuste ja -korra määramiseks”. (
8
) Esimese Astme Kohus täpsustas seejärel, et seda õigust võib kasutada eelkõige juhul, kui ametisse nimetav asutus kinnitab konkursiteadaande ja täpsustab konkursile lubamise tingimused. (
9
)
54.
Ametisse nimetav asutus peab oma kaalutlusõigust kasutama, nagu Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 50 õigesti meenutas, kooskõlas eelkõige personalieeskirjade artikli 27 esimese lõigu ja artikli 29 lõike 1 kohustuslike sätetega.
55.
Nendest põhimõtetest lähtudes järeldas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 56, et konkursiteadaandest tuleneb sõnaselgelt, et tegemist on sisekonkursiga üleminekuks B-kategooriast A-kategooriasse ja et selle eesmärk oli võimaldada ametnikel ja ajutistel teenistujatel, kes on vastupidi abiteenistujatele juba tõendanud, et nad on võimalikult võimekad, tulemuslikud ja sõltumatud, üle minna B-kategooriast A-kategooriasse.
56.
Minu arvates kvalifitseeris Esimese Astme Kohus institutsioonisisese konkursi mõistet õigesti.
57.
Nimelt näitab personalieeskirjade artikli 29 lõike 1 sõnastus, et ametisse nimetaval asutusel on konkursi korraldamise korra suhtes ulatuslik kaalutlusõigus. Ametisse nimetav asutus, olles kontrollinud ametikohtade täitmise võimalusi institutsioonisisese edutamise ja üleviimise teel ja kontrollinud kolme Euroopa ühenduse teiste institutsioonide ametnike esitatud üleviimistaotlusi, algatab kõnealuse sätte kohaselt institutsioonis sisekonkursi korraldamise kas kvalifikatsioonide või katsete või nii kvalifikatsioonide kui ka katsete põhjal. Ühtlasi on täpsustatud, et seda menetlust võib alustada ka tulevaste ametnike reservi moodustamiseks.
58.
Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et termini „võimalused” kasutamine tähendab selgelt, et ametisse nimetav asutus ei ole kohustatud valima konkreetset menetlust, vaid tal on valida mitu menetlust ja ta võib valida menetluse, mis võimaldab tal saada kõige paremaid kandidaate, (
10
) peamine on, et valitud menetluse tulemusel saaks igal juhul ametisse nimetada võimalikult võimekad, tulemuslikud ja sõltumatud isikud. (
11
)
59.
Peale selle on Euroopa Kohus kategooriast ülemineku konkursi kohta otsustanud, et komisjonil on ulatuslik kaalutlusõigus loodud uutel ametikohtadel nõutavate võimekuskriteeriumide kindlaksmääramiseks ja seega nende kriteeriumide põhjal ja teenistuse huvides konkursitingimuste määramiseks. (
12
)
60.
Tuletan ühtlasi meelde, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ametisse nimetaval asutusel ulatuslik kaalutlusõigus otsida võimalikult võimekad, tulemuslikud ja sõltumatud kandidaadid. (
13
)
61.
Käesolevas kohtuasjas on vaidlusaluse konkursi pealkiri selge, sest tegemist oli institutsioonisisese konkursiga üleminekuks B-kategooriast A-kategooriasse.
62.
Pealegi, nagu märkis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 56, olid vaidlusalusel konkursil osalema sobivad isikud ametnikud ja ajutised teenistujad, sest vastavalt personalieeskirjade artiklile 27 ja teenistustingimuste artiklile 12 on need inimesed esmasel töölevõtmisel ja töösuhte sõlmimisel juba tõendanud, et nad on võimalikult võimekad, tulemuslikud ja sõltumatud, vastupidi abiteenistujatele, kelle töölevõtmisel selliseid omadusi ei nõuta.
63.
Nendel tingimustel leian ma, et Esimese Astme Kohus võis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 56 ja 57 õigusega otsustada, et vaidlusalune konkurss on sisekonkurss ametnike ja ajutiste teenistujate üleminekuks B-kategooriast A-kategooriasse ning et järelikult komisjon ei kasutanud oma kaalutlusõigust vääralt, kui ta nägi ette, et kõnealusel konkursil on lubatud osaleda ainult nende kahe kategooria ametnikel.
64.
Lisan, et personalieeskirjade artikli 45 alusel oleks komisjon võinud administraatorite reservnimekirja koostamisel otsustada ka ametikõrgenduse teel töölevõtmise kasuks, millisel juhul oleks töölevõtmine piirdunud ainult ametnikega, sest samaväärset sätet ajutiste teenistujate kohta teenistustingimustes ei ole.
65.
Komisjon tagas – valides ametnikele ja ajutistele ametnikele avatud ametikõrgenduse sisekonkursi – institutsioonile parimate kandidaatide konkursi, võttes inimesi tööle võimalikult laias valikus kandidaatide hulgast.
66.
Teiseks on apellant seisukohal, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et abiteenistujate vaidlusalusest konkursist väljajätmine oli õigustatud, sest viimased ei ole, vastupidi ametnikele ja ajutistele teenistujatele, pidanud esmase töölevõtmise ja töösuhte sõlmimise ajal tõendama, et nad on võimalikult võimekad, tulemuslikud ja sõltumatud. Apellant vaidlustab asjaolu, et nendele omadustele vastavust võib järeldada täidetavate ametikohtade puhul kehtestatud nõuetest ja üldisemalt teenistuse huvist. Tema arvates on B-kategooria ametnikud ja ajutised teenistujad tõendanud sellistele omadustele vastavust ainult B-kategooria ametikohtadel töötamiseks. Võimalikult suurt võimekust, tulemuslikkust ja sõltumatust saab tema arvates tõendada eelvaliku- ja valikukatsete eduka läbimisega.
67.
Ma ei jaga seda arvamust.
68.
Ma arvan, et Esimese Astme Kohus võis põhjendatult otsustada vaidlustatud kohtuotsuse punktides 59 ja 60, et komisjon ei eiranud töölevõtmise ja töösuhte sõlmimise üldist eesmärki, mis on määratletud personalieeskirjade artiklis 27 ja teenistustingimuste artiklis 12.
69.
Tuletan meelde, et nende kahe sätte alusel peab ametnike töölevõtmise ja ajutiste teenistujatega töösuhte sõlmimise eesmärk olema saada institutsiooni teenistusse võimalikult võimekad, tulemuslikud ja sõltumatud isikud.
70.
Kuigi on tõsi, et teenistustingimuste artikli 55 lõike 1 punkti c kohaselt peavad abiteenistujatel töösuhte sõlmimiseks olema kohustuste täitmiseks vajalikud iseloomuomadused, siis ei ole nendes teenistustingimustes üldse märgitud, et nendel teenistujatel peavad olema nimetatud samad omadused.
71.
Apellant nimetab asjaolu, et esmase töölevõtmise ja töösuhte sõlmimise kriteerium ei ole asjassepuutuv, sest täidetavate ametikohtade puhul kehtestatud nõuetest ja üldisemalt teenistuse huvist ei tulene, et kandidaadid peavad olema võimalikult võimekad, tulemuslikud ja sõltumatud.
72.
Tuleks meenutada, et ametisse nimetaval asutusel on ulatuslik kaalutlusõigus teenistuse huvide hindamisel. Seega peab Esimese Astme Kohtu kontroll piirduma küsimusega, kas ametisse nimetav asutus on jäänud lubatud piiridesse ega ole kasutanud oma volitusi ilmselgelt ekslikult. (
14
)
73.
Nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 15, on vaidlusalune konkurss mõeldud reservnimekirja koostamiseks ja mitte konkreetse ametikoha täitmiseks. Märgin siinkohal, et konkursiteadaandes ei ole nõudeid diplomite või erikvalifikatsiooni kohta. Reservnimekirja koostamise puhul piirduvad konkursil osaleda lubamise tingimused nõudega, et kandidaatidel oleksid üldised oskused. (
15
) Ma leian nagu komisjongi, et esmase töölevõtmisega ja töösuhte sõlmimisega seotud nõuded, nimelt võimaliku võimekuse, tulemuslikkuse ja sõltumatuse tõendamine, on seega asjakohane kandidaatide konkursile lubamise kriteerium.
74.
Järelikult olen ma arvamusel, et Esimese Astme Kohus otsustas õigusega, et komisjon ei olnud eiranud personalieeskirjade artikli 27 ja teenistustingimuste artikli 12 eesmärki.
75.
Kolmandaks leiab apellant, et Esimese Astme Kohus toimis valesti, lükates tagasi argumendi, et kuna abiteenistujad võivad teenistustingimuste artikli 3 alusel täita igat liiki ülesandeid, kui nad ei ole tööle võetud ametniku asendamiseks, siis võib neid samastada ametnike ja ajutiste teenistujatega. Apellant täheldab selles suhtes, et B-kategooria ametnikud ja ajutised teenistujad ei olnud ise tõendanud A-kategooria tööülesannete suhtes, et nad on võimalikult võimekad, tulemuslikud ja sõltumatud, aga et neil siiski lubati vaidlusalusel konkursil osaleda.
76.
Märgin, et Esimese Astme Kohus lükkas apellandi argumendi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 61 tagasi põhjusel, et „asjaolust, et abiteenistujad võivad täita institutsioonis igat liiki ülesandeid, ei piisa selleks, et neid samastada ametikõrgenduskonkursil ametnike ja ajutiste teenistujatega. Seega võis komisjon igati õiguspäraselt jätta kõnealusel A-kategooriasse edutamise konkursil osalemise õiguse ainult ametnikele ja ajutistele teenistujatele, kes on juba täitnud esmase töölevõtmise nõuded vastavalt personalieeskirjade artiklile 27 ja teenistustingimuste artiklile 12, olenemata sellest, mis ülesandeid nad täitsid”.
77.
Tuletan ühtlasi meelde, et Esimese Astme Kohus meenutas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 49 ja 56, et personalieeskirjad annavad ametisse nimetavale asutusele ulatusliku kaalutlusõiguse täidetavatel ametikohtadel nõutavate võimekuskriteeriumide määramiseks ning et erinevalt ametnikest ja ajutistest teenistujatest ei pidanud abiteenistujad töösuhte sõlmimise ajal tõendama võimalikku võimekust, tulemuslikkust ja sõltumatust.
78.
Pealegi tuletas Esimese Astme Kohus õigusega vaidlustatud kohtuotsuse punktis 52 meelde, et iga ühenduste teenistuses töötavate isikute kategooria vastab ühenduse administratsiooni õigustatud vajadustele ja tema missiooniks olevate alaliste või ajutiste ülesannete olemusele.
79.
Seega pean ma apellandi argumenti põhjendamatuks.
80.
Kõiki neid elemente arvestades olen ma seisukohal, et esimene väide on vastuvõetav, aga põhjendamatu.
B. Teine väide, mis tuleneb võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisest
81.
Apellant leiab, et Esimese Astme Kohus otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 62 vääralt, et ühelt poolt ametnike ja ajutiste teenistujate ning teiselt poolt abiteenistujate õiguslik olukord ei ole nende vastavate töölevõtmise ja töösuhte sõlmimise tingimuste erinevuse tõttu sarnane, ning on seega rikkunud võrdse kohtlemise põhimõtet.
82.
Nagu Euroopa Kohus on otsustanud, kui võrdse kohtlemise põhimõte on ühenduse avalikku teenistust reguleerivas õiguses kohaldatav üldine reegel, siis diskrimineerimise esinemise tõendamiseks on veel vaja, et ühesuguseid või sarnaseid olukordi koheldakse erinevalt. (
16
)
83.
Võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumine esineb, kui kahest ametikategooriast isikuid, kelle faktiline ja õiguslik olukord üksteisest oluliselt ei erine, koheldakse töölevõtmisel või töösuhte sõlmimisel erinevalt. (
17
)
84.
Küsimus on niisiis selles, kas ühelt poolt ametnike ja ajutiste teenistujate ning teiselt poolt abiteenistujate olukord on ühesugune või sarnane.
85.
Mina nii ei arva.
86.
Nagu Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 53 õigesti märkis, tuleneb personalieeskirjade artiklist 27 ja teenistustingimuste artiklist 12, et ametnike ja ajutiste teenistujate töölevõtmise puhul kehtestatud põhinõuded erinevad abiteenistujate jaoks kehtestatud nõuetest, sest erinevalt kahest esimesest kategooriast ei ole viimased töölevõtmise ajal tõendanud võimalikku võimekust, tulemuslikkust ja sõltumatust.
87.
Nägime, et vastavalt teenistustingimuste artikli 55 lõike 1 punktile c nõutakse abiteenistujatelt töölevõtmiseks ainult iseloomustusi, mis näitavad tema sobivust kõnealuste kohustuste täitmiseks.
88.
Lisan ühtlasi, et ühelt poolt ametniku ja ajutise teenistuja ning teistelt poolt abiteenistuja staatuses on märkimisväärseid erinevusi.
89.
Nimelt tuleneb personalieeskirjade artiklist 6 ja teenistustingimuste artiklist 9, et ametnike ja ajutiste teenistujate ametikohad kuuluvad ametikohtade arvu tabelisse, kuhu aga abiteenistujate töökohad ei kuulu. Euroopa Kohus on muide otsustanud, et teenistustingimuste artikli 3 kohaselt loetakse abiteenistujaks töötaja, kes on tööle võetud institutsioonis ülesannete täitmiseks, ilma et ta oleks määratud ametikohale, mis kuulub selle institutsiooni eelarvejaole lisatud töötajate tabelisse. (
18
)
90.
Euroopa Kohus lisas, et teenistustingimuste artikli 52 kohaselt ei või abiteenistuja töölepingu tegelik kestus ületada ametniku või ajutise teenistuja, kes ei saa ajutiselt oma ülesandeid täita, ajutise asendamise kestust või igal juhul üheaastast kestust. (
19
)
91.
Euroopa Kohus järeldas, et abiteenistuja töölepingu tunnuseks on seega lepingu ajaline ajutisus, arvestades, et seda võib kasutada ainult ajutise asendamise tagamiseks või ajutiste või erivajadusest tingitud või täpsemalt määratlemata haldusülesannete täitmise võimaldamiseks. (
20
)
92.
Tuleb samuti märkida, et ühelt poolt abiteenistuja ning teiselt poolt ametniku ja ajutise teenistuja staatuste vahel on erinevused, eelkõige teenistusastme järgi tasustamise, ametikõrgenduste ja pensioniõiguste poolest. Kui ametnikel ja ajutistel teenistujatel on määratud teenistusastmed, võivad nad saada ametikõrgendust ja neil on õigus saada vanaduspensioni, (
21
) siis teenistustingimustes ei ole abiteenistujatele midagi sarnast ette nähtud.
93.
Abiteenistuja staatus loodi ühenduse institutsioonide konkreetse olukorra erivajaduste rahuldamiseks ja selle teenistuja amet ei kesta pikalt.
94.
Samuti arvan ma, et ametnikud ja ajutised teenistujad on abiteenistujatega võrreldes erinevas õiguslikus olukorras.
95.
Seetõttu leian ma, et Esimese Astme Kohus ei ole õigusnormi rikkunud, kui ta otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 62, et ametnike ja ajutiste teenistujate õiguslik olukord ei ole võrreldav abiteenistujate olukorraga nende vastavate töölevõtmise ja töösuhte sõlmimise tingimuste erinevuse tõttu.
96.
Seega, arvestades eespool nimetatud elemente, arvan ma, et teine väide tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
C. Kolmas väide, mis tuleneb vaidlustatud kohtuotsuse põhjendamata jätmisest
97.
Ma saan aru, et kolmandas väites on apellant seisukohal, et Esimese Astme Kohus ei vastanud tema argumentidele, millega ta püüdis kummutada komisjoni teesi, mille kohaselt selliste üldiste võimekustingimuste nagu ülikoolidiplomite nõude puudumine konkursiteadaandes on seletatav asjaoluga, et ametnikud ja ajutised teenistujad on nõutavat võimekust juba tõendanud nende esmasel töölevõtmisel ja töölepingu sõlmimisel.
98.
Esimeses kohtuastmes on apellant pidanud vääraks komisjoni argumenti, mille kohaselt selline puudumine oli seletatav asjaoluga, et ametnikud ja ajutised teenistujad on nende esmasel töölevõtmisel ja töösuhte sõlmimisel juba tõendanud võimalikku võimekust, tulemuslikkust ja sõltumatust.
99.
Apellant väitis siis Esimese Astme Kohtus, et nende nõuete puudumine ei olnud seletatav asjaoluga, et ametnikud ja ajutised teenistujad olid neid omadusi esmasel töölevõtmisel ja töösuhte sõlmimisel juba tõendanud, sest konkurss on avatud B-kategooria ametnikele ja et selle kategooria piires töölevõtmiseks diplomit ei nõuta.
100.
Apellant on seisukohal, et nende tingimuste puudumine tulenes asjaolust, et komisjon oli arvestanud, et viis aastat ametniku, ajutise teenistuja või abiteenistuja tööstaaži on personalieeskirjade artikli 5 tähenduses samaväärne töökogemus. Apellant leidis ühtlasi, et eritingimuste puudumine on seletatav asjaoluga, et komisjon ei kavatsenud vabu ametikohti mitte otseselt täita, vaid koostada reservnimekirja, mille puhul konkursile lubamise tingimused piirdusid sellega, et nõuti üldist laadi oskusi.
101.
Peale selle väitis apellant, et kuna tegemist oli konkursiga, mille eesmärk oli ametnike töölevõtmine, pidi see tingimata vastama personalieeskirjade artiklis 27 kehtestatud eesmärgile. Seega ei ole oluline, et selle eesmärgile vastavust on juba kontrollitud ametnike ja ajutiste teenistujate puhul ja mitte abiteenistujate puhul, sest vaidlusalune sisekonkurss võimaldas just seda kontrollida.
102.
Esiteks tuleb meenutada, et küsimus, kas Esimese Astme Kohtu otsuse põhjendus on ebapiisav, kujutab endast õiguslikku küsimust, mida võib sellisena apellatsioonkaebuse raames esitada. (
22
)
103.
Seejärel tuletan meelde, et Euroopa Kohtu põhikirja artikkel 36, mis on selle põhikirja artikli 53 kohaselt kohaldatav Esimese Astme Kohtule, näeb ette, et „[k]ohtuotsustes sedastatakse põhjused, millel need rajanevad.”
104.
Peale selle peab väljakujunenud kohtupraktika kohaselt Esimese Astme Kohtu arutluskäik kohtuotsuse põhjendusest selgelt ja üheselt tulenema, selleks et tehtud otsuse õigustused oleksid huvitatud isikule teada ja et Euroopa Kohus võiks teostada oma kohtulikku kontrolli. (
23
)
105.
Kui seda on meenutatud, tuleks nüüd kontrollida, kas Esimese Astme Kohus jättis hageja argumendile vastamata.
106.
Olles meenutanud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 48, et institutsioon peab personalieeskirjade artiklis 27 määratud eesmärgi järgimiseks isikuid tööle võtma võimalikult ulatuslikult alalt pärit kandidaatide seast, leidis Esimese Astme Kohus oma otsuse punktis 53, et „nagu tuleneb vastavalt personalieeskirjade artiklist 27 ja teenistustingimuste artiklist 12, erinevad ametnike ja ajutiste teenistujate puhul kehtestatud töölevõtmise põhinõuded abiteenistujate jaoks kehtestatud nõuetest. Erinevalt abiteenistujatest, kelle jaoks neid nõudeid ei ole ette nähtud, peab ametnike töölevõtmise ja ajutiste teenistujatega töölepingu sõlmimise eesmärk nende kahe eespool viidatud sätte kohaselt olema saada institutsiooni teenistusse võimalikult võimekad, tulemuslikud ja sõltumatud ametnikud”.
107.
Seejärel, olles kvalifitseerinud konkursi „B-kategooriast A-kategooriasse ülemineku sisekonkursiks”, leidis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 59 ja 60, et see konkurss oli avatud ainult ametnikele ja ajutistele teenistujatele, sest just nende kahe kategooria töötajad võisid esmasel töölevõtmisel ja töösuhte sõlmimisel tõendada võimalikku võimekust, tulemuslikkust ja sõltumatust vastavalt personalieeskirjade artiklile 27 ja teenistustingimuste artiklile 12.
108.
Põhjendamiskohustus ei nõua, et Esimese Astme Kohus peab esitama ammendava ning üksikasjaliku ülevaate kohtumenetluse poolte kõikidest arutluskäikudest. Põhjendus võib seega olla tuletatav tingimusel, et huvitatud isikud teavad põhjusi, miks kõnealused meetmed on võetud, ning et pädeval kohtul on piisavalt tõendeid oma kohtuliku kontrolli teostamiseks. (
24
)
109.
Esimese Astme Kohus ei vastanud tõepoolest kõikidele M. Chetcuti argumentidele üksikasjalikult. Sellegipoolest piisab, kui täheldada, et Esimese Astme Kohus kinnitas selgelt komisjoni teesi vaidlustatud kohtuotsuse punktides 59 ja 60. Ta selgitas, et ametnikud ja ajutised teenistujad peavad vastupidi abiteenistujatele esmasel töölevõtmisel ja töösuhte sõlmimisel tõendama vastavalt personalieeskirjade artiklile 27 ja teenistustingimuste artiklile 12 oma võimalikku võimekust, tulemuslikkust ja sõltumatust.
110.
Nagu võisime täheldada, selgitas Esimese Astme Kohus oma analüüsis põhjuseid, mille pärast olid ametnikud ja ajutised teenistujad ainsana sobivad vaidlusalusel konkursil osalema, ja tõendas, et töölevõtmise ja töölepingute sõlmimisele üldiselt määratud eesmärk oli täidetud, tuletades samas meelde, et ametisse nimetaval asutusel on konkursi korraldamise tingimuste suhtes ulatuslik kaalutlusõigus.
111.
Seega võis Esimese Astme Kohus sellest järeldada, et komisjon võis õigusega jätta vaidlusalusel konkursil osalemise õiguse ainult ametnikele ja ajutistele teenistujatele ning et töölevõtmise ja töölepingu sõlmimise üldeesmärk – et töötajatel on need omadused – on saavutatud.
112.
Apellant heidab peale selle Esimese Astme Kohtule ette, et viimane ei vastanud tema argumendile, mille kohaselt konkursiteadaandes oli teatav sisemine vastuolu, kuna esimene konkursil osaleda lubamise tingimus välistas abiteenistujate kandideerimise võimaluse, kuid samas võeti arvesse nende teenistujate kogemust töökogemuse arvestamiseks.
113.
Ma leian, et see argument ei ole põhjendatud.
114.
Nimelt nägime, et Esimese Astme Kohus püüdis kogu analüüsi käigus ära tuua põhjuseid, miks komisjon ei olnud ületanud oma volituste piire, kui ta lubas kandideerida ainult ametnikel ja ajutistel ametnikel põhjusel – tuletan meelde –, et nende kahe kategooria ametnikud olid juba tõendanud võimalikku võimekust, tulemuslikkust ja sõltumatust.
115.
Abiteenistujate töökogemuse arvessevõtmine ametniku või ajutise teenistuja tööstaaži arvestuses ei muuda midagi asjaolus, et kahe viimati nimetatud kategooria ametnikud tõendasid vastupidi abiteenistujatele teatud hetkel, et neil on olemas töölevõtmiseks ja töösuhte sõlmimiseks personalieeskirjade artikli 27 ja teenistustingimuste artikli 12 alusel nõutavad omadused.
116.
Peale selle on teenistustingimuste alusel teenistujana tööle võetud isiku tööstaaži arvessevõtmine asjakohane viis teenistuse huvides tegutsemiseks. (
25
)
117.
Need kaks tingimust ei ole seega mitte vastuolulised, vaid täiendavad teineteist. Samuti võis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 61 õigusega otsustada, et isegi kui abiteenistujad võivad tõepoolest täita igat liiki ülesandeid, ei piisa sellest selleks, et neid samastada ametnike ja ajutiste teenistujatega, kuna nende kahe kategooria isikud on vastupidi abiteenistujatele esmasel töölevõtmisel ja töösuhte sõlmimisel tõendanud võimalikku võimekust, tulemuslikkust ja sõltumatust.
118.
Järelikult teen ma Euroopa Kohtule ettepaneku lükata see väide põhjendamatuse tõttu tagasi.
VI. Kohtukulud
119.
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 122 esimese lõigu kohaselt otsustab Euroopa Kohus apellatsioonimenetluses kohtukulude jaotuse.
120.
Vastavalt sama kodukorra artikli 69 lõikele 2, mida kodukorra artikli 118 alusel kohaldatakse apellatsioonimenetluses, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
121.
Kodukorra artikli 70 alusel kannavad institutsioonid ühenduste ja nende teenistujate vahelistes vaidlustes ise oma kohtukulud.
122.
Sellegipoolest ei ole sama kodukorra artikli 122 teise lõigu alusel artikkel 70 kohaldatav institutsiooni ametnike või teiste teenistujate poolt institutsiooni vastu esitatud apellatsioonkaebuste suhtes.
123.
Kuna komisjon nõudis kohtukulude väljamõistmist M. Chetcutilt ja viimane on minu arvates kohtuvaidluse apellatsiooniastmes kaotanud, arvan, et on õige mõista kohtukulud välja M. Chetcutilt.
VII. Ettepanek
124.
Esitatud põhjendustest lähtuvalt teen Euroopa Kohtule ettepaneku otsustada järgmiselt:
1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2.
Mõista apellatsioonimenetluse kohtukulud välja M. Chetcutilt.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	8. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T-357/04: Chetcuti vs. komisjon (EKL AT 2006, lk I-A-2-255 ja lk II-A-2-1323, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”).
(
3
)	Vt eelkõige 21. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-167/04 P: JCB Service vs. komisjon (EKL 2006, lk I-8935, punkt 106 ja viidatud kohtupraktika).
(
4
)	Idem.
(
5
)	Vt 29. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas C-154/99 P: Politi vs. Euroopa Koolitusfond (EKL 2000, lk I-5019, punkt 11 ja viidatud kohtupraktika).
(
6
)	31. märtsi 1965. aasta otsus kohtuasjas 16/64 (EKL 1965, lk 179).
(
7
)	Esimese Astme Kohtu 15. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas T-142/00 (EKL AT 2001, lk I-A-219 ja II-1011).
(
8
)	Esimese Astme Kohtu 8. novembri 1990. aasta otsus kohtuasjas T-56/89: Bataille jt vs. parlament (EKL 1990, lk II-597, punkt 42); . aasta otsus kohtuasjas T-207/95: Ibarra Gil vs. komisjon (EKL AT 1997, lk I-A-13 ja II-31, punkt 66) ja . aasta otsus kohtuasjas T-256/01: Pyres vs. komisjon (EKL AT 2005, lk I-A-23 ja II-99, punkt 36).
(
9
)	Esimese Astme Kohtu 21. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas T-214/99: Carrasco Benítez vs. komisjon (EKL AT 2000, lk I-A-257 ja II-1169, punkt 52) ja eespool viidatud kohtuotsus Van Huffel vs. komisjon (punkt 51).
(
10
)	Vt eelkõige 13. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C-174/99 P: parlament vs. Richard (EKL 2000, lk I-6189, punkt 38). Vt ka Esimese Astme Kohtu . aasta otsus kohtuasjas T-372/00: Campolargo vs. komisjon (EKL AT 2002, lk I-A-49 ja II-223, punktid 93 ja 98).
(
11
)	Vt 31. märtsi 1965. aasta otsus liidetud kohtuasjades 12/64 ja 29/64: Ley vs. komisjon (EKL 1965, lk 143, 161); . aasta otsus kohtuasjas 10/82: Mogensen jt vs. komisjon (EKL 1983, lk 2397, punkt 9) ja . aasta otsus kohtuasjas 135/87: Vlachou vs. kontrollikoda (EKL 1988, lk 2901, punkt 23).
(
12
)	Vt 16. oktoobri 1975. aasta otsus kohtuasjas 90/74: Deboeck vs. komisjon (EKL 1975, lk 1123, punkt 29).
(
13
)	Esimese Astme Kohtu 11. novembri 2003. aasta otsus kohtuasjas T-248/02: Faita vs. Majandus- ja Sotsiaalkomitee (EKL AT 2003, lk I-A-281 ja II-1365, punkt 45).
(
14
)	Vt Esimese Astme Kohtu 12. juuni 1997. aasta otsus kohtuasjas T-237/95: Carbajo Ferrero vs. parlament (EKL AT 1997, lk I-A-141 ja II-429, punkt 99) ja . aasta otsus kohtuasjas T-258/03: Mausolf vs. Europol (EKL AT 2005, lk I-A-45 ja II-189, punkt 49).
(
15
)	6. märtsi 1997. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-40/96 ja T-55/96: de Kerros ja Kohn-Bergé vs. komisjon (EKL AT 1997, lk I-A-47 ja II-135, punkt 43).
(
16
)	2. detsembri 1982. aasta otsus liidetud kohtuasjades 198/81–202/81: Micheli jt vs. komisjon (EKL 1982, lk 4145, punkt 5).
(
17
)	11. juuli 1985. aasta otsus liidetud kohtuasjades 66/83–68/83 ja 136/83–140/83: Hattet jt vs. komisjon (EKL 1985, lk 2459, punkt 24). Vt ka Esimese Astme Kohtu . aasta otsus liidetud kohtuasjades T-18/89 ja T-24/89: Tagaras vs. Euroopa Kohus (EKL 1991, lk II-53, punkt 68); . aasta otsus kohtuasjas T-159/95: Dricot jt vs. komisjon (EKL AT 1997, lk I-A-385 ja II-1035, punktid 83 ja 98); . aasta otsus kohtuasjas T-225/95: Chiou vs. komisjon (EKL AT 1997, lk I-A-423 ja II-1135, punktid 48 ja 66) ning . aasta otsus kohtuasjas T-381/00: Wasmeier vs. komisjon (EKL AT 2002, lk I-A-125 ja II-677, punkt 122).
(
18
)	1. veebruari 1979. aasta otsus kohtuasjas 17/78: Deshormes vs. komisjon (EKL 1979, lk 189, punkt 35).
(
19
)	Ibidem, punkt 36. Tuleb märkida, et teenistustingimuste alusel on abiteenistuja maksimaalseks töölepingu kestuseks märgitud kolm aastat kõikidel juhtudel, mil ei ole tegemist ametniku või ajutise teenistuja asendamisega (teenistustingimuste artikli 52 punkt b).
(
20
)	Eespool viidatud kohtuotsus Deshormes vs. komisjon (punkt 37).
(
21
)	Vt ametnike kohta personalieeskirjade artiklid 43, 44 ja 77 ning ajutiste teenistujate kohta teenistustingimuste artiklid 15, 20 ja 39.
(
22
)	Vt 8. veebruari 2007. aasta otsus kohtuasjas C-3/06 P: Groupe Danone vs. komisjon (EKL 2007, lk I-1331, punkt 45 ja viidatud kohtupraktika).
(
23
)	Vt selle kohta 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C-259/96 P: nõukogu vs. de Nil ja Impens (EKL 1998, lk I-2915, punktid 32–34) ja . aasta otsus kohtuasjas C-449/98 P: IECC vs. komisjon (EKL 2001, lk I-3875, punkt 70) ning Euroopa Kohtu presidendi . aasta määrus kohtuasjas C-149/95 P(R): komisjon vs. Atlantic Container Line jt (EKL 1995, lk I-2165, punkt 58); . aasta määrus kohtuasjas C-268/96 P(R): SCK ja FNK vs. komisjon (EKL 1996, lk I-4971, punkt 52) ja . aasta määrus kohtuasjas C-159/98 P(R): Madalmaade Antillid vs. nõukogu (EKL 1998, lk I-4147, punkt 70).
(
24
)	Eespool viidatud kohtuotsus Groupe Danone vs. komisjon (punkt 46). Vt ka 7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P ja C-219/00 P: Aalborg Portland jt vs. komisjon (EKL 2004, lk I-123, punkt 372).
(
25
)	Eespool viidatud kohtuotsus de Kerros ja Kohn-Bergé vs. komisjon (punkt 47).