62006CC0311
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
M. POIARES MADURO
esitatud 28. veebruaril 2008 (
1
)
Kohtuasi C-311/06
Consiglio Nazionale degli Ingegneri
versus
Ministero della Giustizia
ja
Marco Cavallera
„Diplomite tunnustamine — Direktiiv 89/48/EMÜ — Haridust tõendava dokumendi samaväärseks tunnistamine — Insener”
1.
Käesoleva eelotsusetaotlusega palutakse Euroopa Kohtul avaldada seisukohta nõukogu 21. detsembri 1988. aasta direktiivi 89/48/EMÜ vähemalt kolmeaastase kutseõppe läbimisel antavate kõrgharidusdiplomite tunnustamise üldsüsteemi kohta (
2
) tõlgendamise suhtes. Täpsemalt küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, kas direktiivi eesmärkide seisukohast on lubatud see, et ühenduse kodanik – kes on omandanud kogu kõrghariduse oma päritoluriigis Itaalias ja kes on tänu tema Itaalia haridust tõendava dokumendi samaväärseks tunnistamisele Hispaanias omandanud diplomi, mis annab talle õiguse insener-mehaaniku kutsealal tegutsemiseks selles riigis – võib saada oma Hispaania diplomile vastastikuse tunnustuse Itaalias, et alustada nimetatud kutsealal tegevust oma päritoluriigis, kuigi ta ei ole omandanud kõrgharidust Hispaanias ega omandanud ametialast kogemust selles riigis.
I. Kohtuasja faktiline ja õiguslik raamistik
2.
Itaalia kodanik M. Cavallera sai 9. märtsil 1999 Torino ülikoolis (Itaalia) mehaanikainseneri diplomi (laurea in ingegneria meccanica), mis kinnitas kolmeaastaseid õpinguid. Seejärel taotles ta Hispaanias Ministerio de Educación y Ciencialt (haridus- ja teadusministeerium) oma haridust tõendava dokumendi samaväärseks tunnistamist. See tunnistati samaväärseks 17. oktoobril 2001 ja samal ajal astus M. Cavallera Kataloonia inseneride kolledžisse, mis võimaldas tal Hispaanias insenerina tegutseda.
3.
Nimelt reguleeris kuni Hispaania kuninga dekreedi nr 285/2004 (
3
) jõustumiseni 2004. aasta septembrikuu jooksul välisriikide kõrgharidusdiplomite samaväärseks tunnistamise korda Hispaanias kuninga dekreet nr 86/1987. Dekreedi nr 86/1987 (
4
) artikli 1 alusel on samaväärseks tunnistamise tingimuseks, et Hispaanias tunnustatakse välisriigis omandatud kõrgharidusdiplomite ametlikku kehtivust õpingute jätkamiseks. Selleks võidakse vastavalt kõnealuse dekreedi artiklile 2 nõuda täiendavate eksamite läbimist, kui diplomiga tõendatud haridus ei ole Hispaania vastava diplomi omaga samaväärne.
4.
See kord erineb kuninga dekreediga nr 1665/1991, millega võeti direktiiv 89/48 Hispaania õiguskorda üle, kehtestatud kutsehariduse tunnustamise korrast. Kuna M. Cavalleral ei ole Itaalia diplomit mehaanikainseneri kutsealal tegevuse alustamiseks selles riigis, vaid lihtsalt kolmeaastasele kõrgharidusele vastav haridust tõendav dokument, oli tema suhtes kohaldatav ainult samaväärseks tunnistamise kord. Seega tehtigi kuninga dekreedi nr 86/1987 alusel otsus tema kõrghariduse samaväärseks tunnistamine kohta, mis tõendab Itaalia kõrghariduse samaväärsust Hispaania kõrgharidusega.
5.
Direktiivi alusel tunnustamise saamiseks oleks ta pidanud eelnevalt ära tegema Itaalia riigieksami, mis on vastavalt kuninga 25. oktoobri 1925. aasta dekreedile nr 2537 (
5
) ja vabariigi presidendi 5. juuni 2001. aasta dekreedile (VPD) nr 328 (
6
) Itaalias insener-mehaaniku kutsealal tegevuse alustamise tingimuseks.
6.
Ometi piisab Hispaanias nimetatud kutsealal tegutsemiseks selles riigis tehtud samaväärseks tunnistamise otsusest. Vastupidiselt Itaaliale ei nõua Hispaania riigieksami edukat läbimist. Inseneri mehaaniku kutsealal tegevuse alustamiseks on Hispaanias vaja ainult ametlikku ülikoolidiplomit ja kuulumist inseneride kutseühingusse. Nagu Itaalias, on see kutseühingusse registreerumine lihtsalt haldustoiming. Kuna samaväärseks tunnistamisel antakse vastavalt Hispaania õigusele „välisriigi diplomile selle väljastamise hetkest alates ja samaväärseks tunnistamise hetkest alates kogu riigi territooriumil sama jõud, mis on Hispaania diplomil või akadeemilisel kraadil, millega see on vastavalt kehtivatele seadustele samaväärseks tunnistatud”, sai M. Cavallera astuda Kataloonia inseneride kolledžisse, mis võimaldab tal tegutseda mehaanikainsenerina Hispaanias.
7.
M. Cavallera, kellel oli nüüdsest Hispaania mehaanikainseneri diplom, taotles seejärel 6. märtsil 2002 Itaalia pädevatelt ametiasutustelt selle diplomi tunnustamist Itaalias, et ta saaks insener-mehaanikuna esmakordselt tööd alustada Itaalias.
8.
Itaalia justiitsminister rahuldas 23. oktoobri 2002. aasta dekreediga tema taotluse, tunnustades M. Cavallera Hispaania haridust tõendava dokumendi kehtivust tema kandmiseks Aleksandria inseneride kutseühingu registrisse.
9.
Põhikohtuasja hageja Consiglio nazionale degli Ingegneri (riiklik inseneride nõukogu) vaidlustas ministri dekreedi Hispaania haridust tõendava dokumendi tunnustamise kohta Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (edaspidi „TAR Lazio”). Ta väidab, et Itaalia ametiasutused ei saa tunnustada seda M. Cavallera haridust tõendavat dokumenti direktiivi alusel, kuivõrd siseriikliku õiguse alusel on insenerina tegutsemiseks lisaks ülikoolidiplomile, mis on M. Cavalleral olemas, nõutav ka riigieksami sooritamine.
10.
TAR Lazio jättis hagi rahuldamata, leides, et justiitsministeerium ei olnud toime pannud õigusnormi rikkumist. Consiglio di Stato, kellele esitati selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebus, on aga arvamusel, et direktiiv ei ole M. Cavallera olukorras kohaldatav, sest viimane ei ole saanud Hispaanias ühtegi diplomit direktiivi artikli 1 punkti a tähenduses.
11.
Direktiivi artikkel 1 sätestab:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
diplom – diplom, tunnistus või muu kvalifikatsiooni tõendav dokument või selliste diplomite, tunnistuste või muude tõendite kogum:
—
mille on liikmesriigis välja andnud riigi õigus- ja haldusnormide kohaselt määratud pädev asutus,
—
mis näitab, et selle omanik on edukalt lõpetanud keskharidusjärgse koolituse kestusega vähemalt kolm aastat või samaväärse kestusega osalise ajaga kursused ülikoolis või kõrgkoolis või muus sarnase tasemega asutuses, ning vajaduse korral seda, et asjaomane isik on edukalt läbinud tööalase koolituse, mida nõutakse lisaks keskharidusjärgsele koolitusele, ja
—
mis näitab, et selle valdajal on asjaomases liikmesriigis reguleeritud kutsealal tegevuse alustamiseks või tegutsemiseks vajalik kutsealane kvalifikatsioon,
tingimusel, et haridus ja koolitus, mille kohta diplom, tunnistus või muu kvalifikatsiooni tõendav dokument on välja antud, on omandatud valdavalt ühenduses või et sellise dokumendi valdajal on kolmeaastane töökogemus, mida kinnitab liikmesriik, kes on tunnustanud kolmanda riigi diplomit, tunnistust või muud kvalifikatsiooni tõendavat dokumenti. […]
b)
vastuvõttev liikmesriik – mis tahes liikmesriik, kus liikmesriigi kodanik soovib asuda tegutsema selle liikmesriigi reguleeritaval kutsealal, välja arvatud riik, kus ta omandas diplomi või alustas esmakordselt tööd kõnealusel kutsealal […]”
12.
Direktiivi 89/48 artikli 2 esimene lõik sätestab:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse kõigi liikmesriikide kodanike suhtes, kes soovivad vastuvõtvas liikmesriigis tegutseda reguleeritud kutsealal füüsilisest isikust ettevõtjana või töötajana.”
13.
Direktiivi artikli 3 esimene lõik näeb ette:
„Kui vastuvõtvas liikmesriigis eeldab reguleeritud kutsealal tegutsema hakkamine või tegutsemine diplomi olemasolu, ei või pädev asutus ebapiisava kvalifikatsiooni tõttu keelduda andmast liikmesriigi kodanikule luba asuda tegutsema või tegutseda sellel kutsealal samadel tingimustel, mis kehtivad selle riigi oma kodanike suhtes […]”.
14.
Kuna Consiglio di Stato ei olnud ühenduse õiguse ja konkreetselt direktiivi 89/48 tõlgendamises kindel, siis otsustas ta vastavalt EÜ artiklile 234 menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi 89/48EMÜ kohaldatakse Itaalia kodaniku suhtes, kes: a) on Itaalias saanud kolmeaastast õpet tõendava inseneridiplomi; b) on saavutanud selle, et see Itaalia haridust tõendav dokument on tunnistatud samaväärseks vastava Hispaania dokumendiga; c) kes on kantud Hispaania inseneride registrisse, kuid kes ei ole sellel kutsealal Hispaanias kunagi tegutsenud; d) kes taotles enda kandmist Itaalia inseneride registrisse Hispaania samaväärsustunnistuse alusel?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas direktiiviga 89/48/EMÜ on kooskõlas siseriiklik õigusnorm (1992. aasta dekreetseaduse nr 115 (
7
) artikkel 1), mis ei võimalda Itaalias tunnustada haridust tõendavat dokumenti, mille on välja andnud üks liikmesriik, ja mis on omakorda vaid varasema Itaalia haridust tõendava dokumendi tunnustamise tulemus?”
II. Õiguslik analüüs
15.
Põhiline küsimus selles kohtuasjas ongi kindlaks määrata, mil määral võib ühenduse kodanik tugineda direktiivi sätetele oma päritolu liikmesriigis diplomi tunnustamiseks, mis on saadud lihtsalt tema päritolu liikmesriigis läbitud kolmeaastase ülikooliõppe samaväärseks tunnistamise kaudu, ilma et rändaja oleks diplomi väljastanud liikmesriigis omandanud kõrghariduse või täiendava kutsehariduse.
16.
Selles kohtuasjas tuleb järgemööda kaaluda direktiivi kohaldamisala ja selle kohaldamist kodaniku suhtes sellises olukorras, nagu on arutamisel eelotsuse küsimustes.
A. Direktiivi kohaldatavus kohtuasjas
17.
Direktiivis 89/48 kehtestatakse diplomite ja täpsemalt kutsekvalifikatsiooni liikmesriikide vahelise tunnustamise üldsüsteem, mis põhineb vastastikuse tunnustamise põhimõttel. Direktiivi artikli 2 kohaselt kohaldatakse direktiivi kõigi „liikmesriikide kodanike suhtes, kes soovivad vastuvõtvas liikmesriigis tegutseda reguleeritud kutsealal […]”. Vastuvõtva liikmesriigina on direktiivi artikli 1 punktis b määratletud „[…] liikmesriik, kus liikmesriigi kodanik soovib asuda tegutsema selle liikmesriigi reguleeritaval kutsealal, välja arvatud riik, kus ta omandas diplomi või alustas esmakordselt tööd kõnealusel kutsealal”. Käesoleval juhul tuleb arvestada, et need tingimused on täidetud, kuivõrd M. Cavallera on tõepoolest ühenduse kodanik, kellel on Hispaanias väljastatud diplom, mis võimaldab tal tegevust alustada inseneri kutsealal selles riigis, ja mille tunnustamist ta taotleb Itaalias – vastuvõtvas liikmesriigis, kust ta on ühtlasi pärit.
18.
Mitu liikmesriiki juhtisid tähelepanu sellele, et need tingimused ei ole täidetud direktiivi teatavate keeleversioonide puhul, milles nimetatakse eespool viidatud sätetes ja samuti artikli 3 esimeses lõigus ja artikli 3 esimese lõigu punktis a mõne teise liikmesriigi kodanikku peale vastuvõtva liikmesriigi. (
8
) Nende variantide sõnasõnaline tõlgendamine tuleb direktiivi eesmärki arvestades siiski kõrvale jätta. Euroopa Kohus täpsustas väga varakult, et töötajate vaba liikumine ja asutamisvabadus on põhivabadused, mis ei oleks täielikult teostatud, kui liikmesriigid võiksid keelata ühenduse õiguse sätetele tuginemist neile oma kodanikele, kes on kasutanud selle õigusega ette nähtud võimalusi ja kes on omandanud kutsekvalifikatsiooni oma kodakondsusejärgsest riigist erinevas liikmesriigis. (
9
) Seega saab liikmesriigi kodanik direktiivile tugineda oma enda liikmesriigis. Neid keeleversioonide erinevusi tuleb tegelikult tõlgendada nii, et need tuletavad meelde nõuet, et ühenduse õiguse kohaldamiseks peab tegemist olema „välismaise” elemendiga. Kuna M. Cavalleral on Hispaania diplom, mille tunnustamist Itaalias ta taotleb, võib arvestada, et tema olukord seondub ilmselgelt ühenduse õigusega, nii et üksnes eespool viidatud artiklid ei võimalda minu arvates käesoleva juhu asjaolusid direktiivi kohaldamisalast välja jätta.
19.
Selline täpsustus tehtud, on direktiivi 89/48 kohaldamiseks veel vaja, et M. Cavallera dokument vastaks selles direktiivis antud „diplomi” määratlusele. Direktiivi artikli 1 punkti a alusel peab selleks, et kvalifikatsiooni tõendavat dokumenti ja/või kutsealast kogemust, mille tunnustamist taotletakse, saaks käsitada diplomina, olema kumulatiivselt täidetud kolm tingimust.
20.
Diplomi peab esiteks olema väljastanud liikmesriigi pädev ametiasutus. Käesoleval juhul tuleb seda tingimust lugeda täidetuks, sest diplomi väljastas Hispaania haridus- ja teadusministeerium, kes on vastavalt Hispaania seadustele volitatud väljastama tehnilise tööstusinseneri diplomeid. Teiseks peab diplom tõendama, et selle omanik on läbinud „keskharidusjärgse koolituse kestusega vähemalt kolm aastat või [et ta on lõpetatud] samaväärse kestusega osalise ajaga kursused ülikoolis või kõrgkoolis või muus sarnase tasemega asutuses, ning vajaduse korral seda, et asjaomane isik on edukalt läbinud tööalase koolituse, mida nõutakse lisaks keskharidusjärgsele koolitusele”. (
10
) Kolmandaks peab diplom andma päritoluriigis kutsealal tegevuse alustamiseks või tegutsemiseks vajaliku kutsealase kvalifikatsiooni. See tähendab, et diplom peab võimaldama diplomi väljastanud riigis tegelikult kutsealal tegutseda. Tingimusel et teine tingimus on täidetud, tuleb ka seda nõuet täidetuks lugeda. Nimelt lubab Hispaania diplom, millele kostja tugineb, viimasel tegutseda diplomi väljastanud riigis – antud juhul Hispaanias – mehaanikainseneri kutsealal.
21.
Seega avalduvad põhilised lahknevused direktiivi artikli 1 punkti a tõlgendamisel peamiselt teises tingimuses, mis eeldab, et diplom tõendab vähemalt kolmeaastase kestusega keskharidusjärgse koolituse läbimist.
22.
Need, kes on käesoleval juhul direktiivi kohaldamise vastu, tuginevad peamiselt sellele punktile, et eitada kostja poolt Hispaanias omandatud haridust tõendava dokumendi käsitamist diplomina. Oma argumentide põhjenduseks väidavad nad sisuliselt, et tunnustamistaotlus, mille M. Cavallera esitas Itaalia ametiasutustele, ei põhine Hispaania kõrghariduse või kutsehariduse raames omandatud diplomil, vaid lihtsalt Hispaania tehtud samaväärseks tunnistamise otsusel, millega tõendatakse Itaalia akadeemilist haridust tõendava dokumendi samaväärsust Hispaania akadeemilist haridust tõendava dokumendiga. Üksnes samaväärseks tunnistamise tagajärjel oli seega kostjal lubatud tegevust alustada inseneri kutsealal Hispaanias.
23.
On nimelt selgelt kindlaks tehtud, et kostja ei õppinud ega töötanud Hispaanias, nii et täpsemalt ei läbinud ta selles riigis mingit kutseõpet või kõrgkooliõpet. Hispaanias omandatud mehaanikainseneri diplom on seega saadud Itaalia kõrg-/akadeemilist haridust tõendava dokumendi pealkirjaga Ingeniero Tecnico Industrial, Especialidad en Mécanica„lihtsalt” samaväärseks tunnistamise teel. Teisisõnu tuleneb Hispaania diplom tema Itaalia kõrgharidust tõendava dokumendi muutmisest – samaväärseks tunnistamise haldusmenetluses – Hispaania kutsealast pädevust tõendavaks dokumendiks.
24.
Kõik sõltub seega direktiivis osutatud mõistele „diplom” antavast tõlgendusest. Kitsa tõlgenduse kohaselt ei ole samaväärseks tunnistamise otsus samastatav diplomiga direktiivi tähenduses, nii et selle otsuse põhjal ei või toimuda vastastikust tunnustamist direktiiviga kehtestatud üldsüsteemi alusel. Seevastu laia tõlgenduse kohaselt võib sellist otsust käsitada diplomina kõnealuse direktiivi tähenduses. Kui seda viimast võimalust peaks peetama õigeks, siis kuritarvitusi keelava ühenduse põhimõtte seisukohast tekiks paratamatult küsimus sellest, et M. Cavallera ei saa tugineda direktiiviga antud õigustele.
25.
Tuleb kohe möönda, et direktiivi kitsa või laia tõlgenduse valik annab Euroopa Kohtule kaks võrdväärset valikuvõimalust, sest laia tõlgendamisega kaasneb kuritarvituste keelu põhimõtte kohaldamine. Need lähenemisviisid tähendavad kahte väidet, millest – nagu hiljem selgub – võib ühenduse kohus täpselt sama tulemuse saamiseks võtta aluseks ükskõik kumma. Mina eelistan siiski selle õigusakti ja täpsemalt mõiste „diplom” laia tõlgendamist. Selline võimalus mitte ainult ei anna eelist, et säilib liikmesriikide kaalutlusõigus direktiivis kutsealadel tegevuse alustamise ja tegutsemise kohta sätestatud tingimuste suhtes, vaid eelkõige väldib, nagu ma alljärgnevalt põhjendan, direktiivi kohaldamisalast selliste olukordade väljajätmise, mis kuuluvad täielikult vaba liikumise eesmärgi alla.
26.
Diplomi mõiste kitsalt tõlgendamise põhjenduseks ja välistades, et samaväärseks tunnistamise otsust, nagu on eespool kirjeldatud, võiks samastada diplomiga, viitab Euroopa Ühenduste Komisjon nüüdsest direktiivi 89/48 asendava direktiivi 2005/36/EÜ (
11
) põhjendusele 12. Selles põhjenduses jäetakse direktiivi kohaldamisalast välja: „[…] teistes liikmesriikides vastavalt käesolevale direktiivile vastu võetud tunnustamisotsuste tunnustami[ne] liikmesriikide poolt. Seega isikud, kel on vastavalt käesolevale direktiivile tunnustatud kutsekvalifikatsioon, ei või kasutada seda tunnustust, et saada oma päritoluliikmesriigis õigusi, mis erinevad selles liikmesriigis saadud kutsekvalifikatsiooniga antud õigustest, välja arvatud juhul, kui nad tõendavad, et on omandanud vastuvõtvas liikmesriigis täiendava kutsekvalifikatsiooni”.
27.
See argument ei ole veenev. Kõigepealt ei ole otsus, millele M. Cavallera tugineb, mitte direktiivil põhinev „tunnustamisotsus”, vaid siseriikliku õiguse alusel tehtud samaväärseks tunnistamise otsus. Nimelt ei ole Itaalia diplomi puhul tegemist „diplomiga” direktiivi artikli 1 punkti a tähenduses. Selles seisnebki antud juhul probleem, sest kui haridust tõendav dokument, mille M. Cavallera sai Itaalias, tõendab kolmeaastasi õpinguid, siis ei võimalda see siiski Itaalias inseneri kutsealal tegevust alustada. Nendel asjaoludel ei ole täidetud kolmas nõue selleks, et diplomit võiks direktiivi tähenduses „diplomiks” pidada. Ka samaväärseks tunnistamine ja seejärel inseneride kutseühingusse registreerimine Hispaanias toimusid ainult siseriikliku õiguse alusel, mitte direktiivi 89/48 alusel.
28.
Teatud mõttes on vastuoluline kasutada tõlgendamisel direktiivi 2005/36 põhjendust 12, et kindlaks määrata, kas kõnealune otsus vastab „diplomi” määratlusele direktiivi 89/48 tähenduses. See väide on nimelt asjakohane vaid juhul ja vaid sel määral, kui juba eeldatakse, et samaväärseks tunnistamise otsus ei kujuta endast diplomit, nagu see on määratletud direktiivis 89/48, see tähendab kui on juba otsustatud mõiste diplom kitsalt tõlgendamise kasuks. Nendel tingimustel tähendab see, et mõiste diplom õige tõlgenduse välja selgitamiseks tuleb lähtuda kõnealuse mõiste tõlgendamisest. Sellises tõenduses on minu arvates midagi puudu.
29.
Seevastu niisugune kitsas tõlgendamine on õigustatud ka direktiivi põhjenduste 1 ja 5 seisukohast, millest tuleneb sisuliselt, et kutsealast pädevust tõendavat dokumenti ei saa samastada diplomiga, kui kvalifikatsiooni ei ole osaliselt või tervikuna omandatud liikmesriigis, kus diplom väljastati.
30.
Seda seisukohta näib muide kinnitavat ka Euroopa Kohtu praktika. Kohtuotsuses Kraus oli Euroopa Kohus leidnud, et liikmesriigi kodanik saab kõnealuses riigis kasutada diplomit, mis on saadud teises liikmesriigis, siis ja ainult siis, kui see dokument „tõendab täiendava kvalifikatsiooni omandamist [päritoluliikmesriigis omandatud hariduse suhtes] ja seega kinnitab, et omanikul on lubatud töötada teataval töökohal […]”. (
12
)
31.
Sellest võib järeldada, et käesoleval juhul peab direktiivi kohaldamiseks vähemalt osa kõrgharidust olema omandatud Hispaanias või et tööalane koolitus peab olema läbitud selles riigis. Nagu aga tõendati ja nagu rõhutab komisjon, ei läbinud M. Cavallera selles riigis õpinguid ega omandanud mingit konkreetset kvalifikatsiooni või kogemusi, kui mitte arvestada, et kutsealast pädevust tõendava dokumendi omandamine üksnes samaväärseks tunnistamise teel on sellise kutsekvalifikatsiooni omandamisega samaväärne.
32.
Sellise tõlgendamise valiku juures on siiski oht, et direktiivi kohaldamisalast jäävad välja olukorrad, mis tegelikult vastavad täpselt vaba liikumise eesmärkidele. Diplomite tunnustamise üldsüsteemi peab nimelt olema võimalik kohaldada samaväärseks tunnistamise otsuse suhtes, mille on teinud liikmesriik, kus omandati kutsealane pädevus, mis tuleneb muu hulgas kutsealal tegutsemisest selle liikmesriigi territooriumil. Nendel tingimustel peab kodaniku akadeemilist kvalifikatsiooni ja selle riigi territooriumil omandatud ametialast kogemust tõendav samaväärseks tunnistamine võimaldama sellel isikul tegutseda oma kutsealal teises liikmesriigis tema kutsekvalifikatsiooni vastastikuse tunnustamise alusel, mis on direktiiviga ette nähtud. (
13
) Teisisõnu peab samaväärseks tunnistamise otsus minu arvates teatavatel asjaoludel vastama diplomi kvalifikatsioonile, muidu jääksid direktiivi eesmärgid saavutamata. Kitsa tõlgendamise tulemusel aga võivad need olukorrad süstemaatiliselt direktiivi kohaldamisalast välja jääda.
33.
Kuna diplomite vastastikune tunnustamine põhineb vastastikuse usalduse põhimõttel, võib direktiivi liiga kitsa tõlgendamisega neid põhimõtteid pealegi rikkuda. Selleks on Euroopa Kohus järjekindlalt meelde tuletanud, et „[v]astupidiselt konkreetseid kutsealasid reguleerivatele sektoridirektiividele ei ole direktiivi 89/48 eesmärgiks ühtlustada erinevatel kutsealadel, millele seda kohaldatakse, tegutsema hakkamise ja tegutsemise tingimusi. Liikmesriikide pädevusse jääb nimetatud tingimuste määratlemine ühenduse õigusega kehtestatud piirides”. (
14
)
34.
Seda silmas pidades tuleb arvestada, et Hispaania võib vabalt kindlaks määrata õiguse Hispaanias inseneri kutsealal tegutsema hakkamiseks nii teise liikmesriigi territooriumil omandatud hariduse samaväärseks tunnistamise otsuse kui ka tema oma haridust tõendava diplomi alusel, kuivõrd direktiivis sätestatud ainus nõue on, et dokument tõendaks, „et selle omanik on edukalt lõpetanud keskharidusjärgse koolituse kestusega vähemalt kolm aastat […] mis näitab, et selle valdajal on asjaomases liikmesriigis reguleeritud kutsealal tegevuse alustamiseks või tegutsemiseks vajalik kutsealane kvalifikatsioon”. (
15
)
35.
Selle artikli seisukohast ei ole oluline, mis korras või millise menetluse teel diplom anti ja mis territooriumil haridus omandati, vaid et need toimusid valdavalt ühenduse territooriumil. (
16
) Direktiivi lai tõlgendamine tagab seega liikmesriikidele „diplomi” kvalifitseerimisel jäetud kaalutlusõiguse säilimise. Kuivõrd Hispaania leiab, et M. Cavallera omab tema territooriumil tegutsemiseks piisavat ja vajalikku kutsealast pädevust, on Hispaania poolt M. Cavallerale väljastatud dokumendi puhul „diplomi” staatust raske eitada. (
17
)
36.
Selles veendumiseks piisab, kui veel meenutada, et direktiivi 89/48 artikli 3 esimese lõigu punkt a isegi ei luba liikmesriikidel keelduda andmast kodanikule luba asuda tegutsema kutsealal, kui taotlejal „on diplom, mida teises liikmesriigis nõutakse kõnealusel kutsealal tegutsema hakkamiseks”.
37.
Kõikide nende põhjenduste tõttu näib mulle, et direktiivi tuleb pidada käesoleva asja suhtes kohaldatavaks. Sellegipoolest ei saa direktiivi kohaldatavust segi ajada õigusega direktiivile tugineda. Nagu juba rõhutatud, nõuab selle kohtuasja faktiliste asjaolude eripära, mis avaldub eelkõige päritoluriigi ja vastuvõtva riigi segiajamises, põhjalikumat analüüsi direktiivile tuginemise võimaluse ja täpsemalt õiguse kuritarvitusele tuginemise võimaluse osas.
B. Direktiivile tuginemise õigus
38.
Õigus diplomite vastastikusele tunnustamisele ühenduse territooriumil on EÜ asutamislepinguga tagatud isikute vaba liikumisega kaasnev õigus. Kui vastuvõtvas riigis taotletakse teises liikmesriigis kutsealal tegutsemiseks omandatud diplomi tunnustamist, ei ole see iseenesest ühenduse õiguse kuritarvitamine. Sellegipoolest, „asutamislepinguga loodud võimaluste tõttu ei tohi isikud kuritarvituslikult vältida siseriiklike õigusnormide kohaldamist ja need ei keela liikmesriikidel võtta sellise kuritarvitamise vältimiseks vajalikke meetmeid”. (
18
)
39.
Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas ühenduse õigusega on kooskõlas siseriiklik õigusnorm (1992. aasta dekreetseaduse nr 115 artikkel 1), mis ei võimalda Itaalias tunnustada haridust tõendavat dokumenti, mille on välja andnud liikmesriik, ja mis on omakorda vaid varasema Itaalia haridust tõendava dokumendi samaväärseks tunnistamise tulemus, käsitleb ta ühtlasi ka seda probleemi.
40.
Kui liikmesriik soovib piiravate siseriiklike õigusnormide põhjendamiseks tugineda sellisele põhimõttele, peab ta ülekaalukast üldisest huvist tuleneva õigustuse puudumisel veel tagama, et kõnealuse olukorra asjaolu vastab kindlasti Euroopa Kohtu praktikas määratletud kuritarvituse tingimustele. See eeldab iga konkreetse olukorra in concreto uurimist, et kontrollida, kas kuritarvituse tingimused on täidetud.
41.
Kui siseriikliku kohtu ülesanne on kontrollida, kas põhikohtuasjas on kuritarvituse koosseis täidetud, siis Euroopa Kohus võib eelotsusetaotluse osas otsust tehes esitada vajadusel täpsustusi, mille eesmärk on suunata siseriiklikku kohut temapoolsel tõlgendusel. (
19
) Kuna Euroopa Kohtul ei ole seni tulnud diplomite tunnustamise üldsüsteemi raames selles küsimuses sekkuda, on minu arvates oluline anda selles konkreetses valdkonnas juhiseid kuritarvitamist iseloomustavate üldkriteeriumide rakendamise kohta.
42.
Nende täpsustuste põhjal on seega lihtsam anda siseriiklikule kohtule elemendid, mis võimaldavad tal kindlaks määrata piirava siseriikliku õigusakti kooskõla ühenduse õigusega.
1. Diplomite vastastikuse tunnustamise üldsüsteemis kuritarvituse kindlaks tegemine
43.
Ühenduse õiguses kehtib kuritarvituste keelu põhimõte, mille kohaselt „ei saa õigussubjektid ühenduse õigusnorme ära kasutada pettuse või kuritarvituse eesmärgil”. (
20
) Sellel põhimõttel on nüüdsest Euroopa Kohtu praktikas suhteliselt täpne sisu. (
21
)
44.
Kuritarvitus eeldab, et täidetud on kaks olemuslikult seotud ja objektiivsetel elementidel põhinevat kriteeriumi. (
22
) Kuritarvituse olemasolu sedastamine nõuab ühest küljest seda, et kõikidest objektiivsetest elementidest tuleneks, et vaatamata ühenduse õigusnormidega ette nähtud tingimuste formaalsele täitmisele ei ole nende õigusnormidega taotletavat eesmärki saavutatud, ja teisest küljest, et objektiivsetes elementidest järeldub, et teostatud tehingu peamine eesmärk on ühenduse õigusnormidest tuleneva eelise saamine, luues kunstlikult selle saamiseks nõutavad eelised. (
23
)
45.
Esimese kriteeriumi suhtes, mis puudutab ühenduse õigusaktiga taotletava eesmärgi ja saavutatud tulemuse vastuolu, tuleb kõigepealt kontrollida, kas Hispaania diplomi tunnustamine Itaalias annab eelise, mis on vastuolus diplomite tunnustamise üldsüsteemiga taotletava eesmärgiga.
46.
Selles kuritarvituse kindlakstegemise esimeses järgus tuleb täpselt eristada direktiivi eesmärke. Vastastikuse tunnustamise mõte on eelkõige isikute vaba liikumise lihtsustamine ühenduse territooriumil, soodustades asutamisvabadust, teenuste osutamise vabadust ja töötajate vaba liikumist.
47.
Sellel eesmärgil on tegelikult kolm mõõdet. See eeldab, et kodanikul on õigus tegutseda oma kutsealal teises liikmesriigis, olenemata päritoluliikmesriigi ja vastuvõtva liikmesriigi õigusnormide erinevustest. (
24
) See eeldab ka, et kodanik võib valida, millises liikmesriigis ta soovib kutsekvalifikatsiooni omandada. (
25
) Lõpuks on liikmesriigi haridusasutustel sellega lubatud osutada teenuseid teiste liikmesriikide kodanikele ja koguni pakkuda neid teenuseid teiste liikmesriikide territooriumil. (
26
) Teisiti sõnastatult: diplomite tunnustamise süsteem on kohaldatav kodanikule, kes soovib „tegutseda füüsilisest isikust ettevõtjana või palgatöötajana kutsealal teises liikmesriigis kui liikmesriik, kus ta oma kutsekvalifikatsiooni omandas”; (
27
) kodanikule, kes soovib „omandada kutsekvalifikatsiooni [oma kodakondsusejärgsest liikmesriigist] erinevas liikmesriigis” (
28
) või kodanikule, kes soovib „[omandada] teises liikmesriigis oma põhiharidust täiendava kõrghariduse”. (
29
)
48.
Direktiiv 89/48 ja sellega seoses eri valdkondades vastu võetud nn sektoridirektiivide eesmärk on sõnaselgelt lihtsustada isikute liikumise vabaduse tegelikkuses kasutamist. Diplomite tunnustamine on seega tihedalt seotud asutamislepinguga tagatud vabaduste praktikas kasutamisega, et soodustada selles valdkonnas „majanduslikku ja sotsiaalset põimumist ühenduses”. (
30
) Sellepärast ei saa liikmesriigi kodanik, kes ei ole töötanud ega õppinud ega saanud haridust tõendavat diplomit oma päritoluriigist erinevas liikmesriigis, tugineda direktiiviga 89/48 antud õigustele. (
31
)
49.
Järelikult eeldab see diplomite tunnustamise süsteemiga taotletav majanduslik ja sotsiaalne põimumine vähemalt osalise või terve hariduse omandamist diplomi väljastanud liikmesriigi territooriumil või selle liikmesriigi pakutava hariduse raames või siis üldisemalt kas territoriaalselt või materiaalselt selle diplomi väljastanud liikmesriigiga seostatava akadeemilise või ametialase kogemuse omandamist, mille tunnustamist teises liikmesriigis taotletakse.
50.
Seega ei saa pidada isikute vaba liikumise eesmärkidega vastuoluliseks asjaolu, et haridus, mis on võimaldanud saada diplomi, mille tunnustamist taotletakse, omandati selle liikmesriigi territooriumil, kus soovitakse seda diplomit kasutada, sest kõnealune haridus on seostatav teise liikmesriigiga nimelt seetõttu, et seda pakutakse selle riigi haridussüsteemi raames. Nendel asjaoludel tuleb vaba liikumise õiguse kasutamist pidada tegelikuks, kuivõrd ühenduse kodanikul on võimalik saada oma päritoluriigist erineva liikmesriigi süsteemi raames pakutavat kõrg- ja/või kutseharidust. (
32
) Samamoodi vastab selline asjaolu täielikult teenuste osutamise vabaduse eesmärgile, kuivõrd ei takistata ühe liikmesriigi asutuse haridusteenuse osutamist teise liikmesriigi territooriumil. Direktiivi 89/48 eesmärk on nimelt rajada lõpuks Euroopa tööturg, mida ei saa saavutada, kui ei teki Euroopa tasemel haridusturgu.
51.
Samamoodi vastab täielikult ühenduse eesmärkidele asjaolu, et ühenduse kodanik otsustas kutsealal tegevuse alustamiseks ära kasutada teises liikmesriigis pakutavat soodsamat võimalust, kui on liikmesriigis, kus ta oma õpingud teostas.
52.
Seevastu olukorras, kui kodanik soovib riigis A, kus ta omandas täies ulatuses kõrghariduse, mis ei võimalda tal selles liikmesriigis soovitaval kutsealal tegevust alustada, või teises liikmesriigis C kasutada liikmesriigis B saadud diplomit, mis lubab tal sellist tegevust alustada selles riigis, aga ilma et tal oleks kõnealuse diplomi väljastanud riigiga seonduvat mingit ametialast või akadeemilist kogemust, teisisõnu, ilma et ta oleks õppinud kõnealuse riigi B haridussüsteemi raames või selles riigis töötanud, võib mõistuspäraselt kahelda, kas tegemist on tõepoolest liikumisvabaduse tegeliku kasutamisega, sest vastuvõtvas liikmesriigis ei toimunud mingit tegevust. Kokkuvõttes ei ole töötajate vaba liikumise põhjal toimuvat majanduslikku ja sotsiaalset põimumist.
53.
Tulemus, mille nimetatud kodanik direktiivi alusel saavutab, täites kõiki direktiivi kohaldamiseks nõutavaid formaalseid tingimusi, ei vasta ei kutsealal tegutsemisele füüsilisest isikust ettevõtjana või palgatöötajana teises liikmesriigis kui liikmesriik, kus ta omandas kutsekvalifikatsiooni, ega kutsekvalifikatsiooni omandamisele tema kodakondsusjärgsest liikmesriigist erinevas liikmesriigis, ega kodaniku põhiharidust täiendava kõrghariduse omandamisele teises liikmesriigis või selle riigi hoole all. Nendel asjaoludel võimaldaks vastastikune tunnustamine isikul alustada oma päritoluriigis tegevust kutsealal, mille jaoks tal ei ole kehtiva siseriikliku õiguse seisukohast vajalikku ametialast kvalifikatsiooni. Direktiivi põhjenduses 10 on aga selgelt märgitud, et direktiiviga kehtestatud tunnustamise üldsüsteemi ei kuulu „liikmesriigi territooriumil kutsealal tegutsevate isikute suhtes kohaldatavate reeglite, sealhulgas kutse-eetika reeglite muutmine ega sisserändajate väljajätmine nende reeglite kohaldamisalast”. Sel juhul, ja vaatamata ühenduse õiguse kohaldamiseks nõutavate tingimuste formaalsele täitmisele, oleks saadav tulemus ilmselgelt direktiivi eesmärgile vastupidine.
54.
Ent saadava tulemuse ilmne vastuolu diplomite tunnustamise üldsüsteemi eesmärkidega üksi ei näita kuritarvitamist. Veel on vaja, et ühenduse õiguse sätete abil saadav eelis ei oleks objektiivselt õigustatud muul põhjusel kui üksnes siseriiklike õigusaktide vältimiseks selleks, et pääseda liikmesriigis kutsealale tegutsema, ilma selleks vajalikke tingimusi täitmata.
55.
Selle tingimuse hindamiseks võib „arvesse võtta nende […] tehingute puhtalt fiktiivset olemust” (
33
) – antud juhul on need samaväärseks tunnistamise ja tunnustamine toimingud – selleks, et kindlaks määrata, kas neil on nimetatud eri eesmärkide seisukohast muu põhjendus kui üksnes soov vältida kehtivate siseriiklike õigusaktide kohaldamist.
56.
Kuna käesoleval juhul liikumisvabaduse tegelikku kasutamist üldse ei toimu, näib väljamõeldud skeem tõenäoliselt fiktiivne. Saadud tulemus ei soodusta kaugeltki majanduslikku ja sotsiaalset põimumist, vaid koguni võimaldab liidu kodanikul alustada tegevust kutsealal oma päritoluliikmesriigis, ilma selleks vastavalt selle liikmesriigi õiguses sätestatud nõuetele kvalifikatsiooni omandamata ja ilma et tal oleks tulnud omandada kutsealast ja/või akadeemilist pädevust teise liikmesriigi pakutava süsteemi raames. See tähendab ühenduse eeliste saamist olukorras, mis on faktiliselt tegelikult puhtalt siseriiklik, aga mis on fiktiivselt asetatud ühenduse õiguse kohaldamisalasse.
57.
Seega tuleb lugeda direktiivi sätetega vastuoluliseks eeliseks liikmesriigis reguleeritud kutsealal tegevuse alustamise lubamist, kui kehtivas siseriiklikus õiguses sätestatud tingimused ei ole täidetud ja kasutatakse diplomit, mis on saadud teises liikmesriigis, kus ei ole omandatud ühtegi kutsekvalifikatsiooni kas selle liikmesriigi haridussüsteemis täiendava kõrghariduse omandamise või selle liikmesriigiga seostatava ametialase kogemuse omandamise teel, kui ei saa tugineda ühelegi teisele isikute vaba liikumise eesmärgiga seonduvale põhjendusele.
58.
Kui siseriiklik kohus otsustab, et M. Cavallera on ühenduse õigust kuritarvitanud, peab ta järeldama, et viimasel ei ole võimalik tugineda direktiivi sätetele, kuigi tema haridust tõendav dokument vastab direktiivi tähenduses diplomiks kvalifitseerimise formaalsetele nõuetele. Sellest järeldusest üksi aga ei piisa selleks, et pidada ühenduse õigusega kooskõlas olevaks siseriiklikku õigusnormi, mille eesmärk on piirata diplomite tunnustamist, et seda käesoleval juhul kohaldada.
2. Itaalia piirava õigusakti kooskõla tingimused kuritarvituse vastu võitlemiseks
59.
See arutluskäigu teine järk on esimesega tihedalt seotud. Siseriikliku kohtu ülesanne on hinnata, kas Itaalia õigusaktis ette nähtud diplomite vastastikuse tunnustamise piirang võib olla „õigustatud puhtalt fiktiivsete skeemide vastasest võitlusest tulenevatel põhjustel, ja vastaval juhul, kes see on selle eesmärgiga proportsionaalne”. (
34
)
60.
Arvestades eespool kirjeldatud eesmärke, peab selleks, et diplomite tunnustamise piirang oleks „kuritarvituste vastase võitluse põhjustel õigustatud, sellise piirangu erieesmärk olema takistada majanduslikule tegelikkusele mittevastavate puhtfiktiivsete skeemide loomist”, (
35
) see tähendab skeemide, mis näitavad, et tegelikku liikumisvabaduse kasutamist ei toimunudki. Need skeemid ilmnevad siis, kui tehingute ainueesmärk oli kõrvale hoida kutsealal tegevuse alustamist reguleeriva siseriikliku õigusakti kohaldamisest.
61.
Kõnealune Itaalia õigusakt, millega keeldutakse tunnustamast „haridust tõendavat dokumenti, mille on välja andnud liikmesriik ja mis on omakorda vaid varasema Itaalia haridust tõendava dokumendi tunnustamise tulemus”, võib tõenäoliselt sellele eesmärgile kaasa aidata.
62.
Sellegipoolest peab kõnealune siseriiklik õigusakt olema ka eesmärgiga proportsionaalne, see ei või minna kaugemale, kui on eesmärgi saavutamiseks vajalik. Käesoleval juhul sõltub kõik väljendi „vaid […] tulemus” tõlgendamisest. Nagu märgitud, kui kodanik suudab tõendada kutsealase pädevuse omandamist diplomi väljastanud liikmesriigi territooriumil, peab tal olema võimalik seda oma päritoluriigis kasutada diplomite vastastikuse tunnustamise teel.
63.
Siseriikliku kohtu ülesanne on kontrollida, et Itaalia seadusandja ei jäta „vaid […] tulemuse” tõttu selliseid olukordi välja ja piirdub asjaoludega, kus liikmesriigi kodanik ei suuda tõendada mingit ametialast või algselt Itaalias omandatud hariduse suhtes täiendavat akadeemilist kogemust diplomi väljastanud liikmesriigis. Seevastu peab selle õigusakti kohaldamine olema välistatud juhul, kui tunnustamistaotlus on põhjendatud ühega eespool punktis 47 täpsustatud vaba liikumise eesmärkidest.
64.
Seega võib diplomite vastastikust tunnustamist siseriikliku õigusaktiga piirata, kui sellise tunnustamise formaalsed tingimused on täidetud, siis ja ainult siis, kui seda õigustab võitlus kuritarvitustega, millele on iseloomulikud eelkõige fiktiivsed skeemid, ja tingimusel, et see on konkreetse eesmärgiga proportsionaalne.
III. Ettepanek
65.
Esitatud põhjendusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.
Niisugune samaväärseks tunnistamise otsus, nagu on põhikohtuasjas arutlusel, kujutab endast diplomit nõukogu 21. detsembri 1988. aasta direktiivi 89/48/EMÜ vähemalt kolmeaastase kutseõppe läbimisel antavate kõrgharidusdiplomite tunnustamise üldsüsteemi kohta artikli 1 punkti a tähenduses, kui see vastab selles sättes kehtestatud objektiivsetele tingimustele.
2.
Sellegipoolest tuleb direktiivi 89/48 tõlgendada nii, et sellele ei saa diplomile tunnustamist taotledes tugineda, kui see taotlus kujutab endast ühenduse õiguse kuritarvitust.
Sellise kuritarvituse tuvastamine nõuab ühest küljest, et tunnustamistaotluse tulemuseks oleks vaatamata direktiivi 89/48 asjaomaste sätetega ette nähtud tingimuste formaalsele täitmisele eelise saamine, mille lubamine oleks vastuolus nende sätete eesmärgiga. Teisest küljest peab kõikidest objektiivsetest elementidest ühtlasi tulenema, et kõnealuste tehingute peamine eesmärk on selle eelise saamine.
Liikmesriigis reguleeritud kutsealal tegevuse alustamise lubamist tuleb lugeda direktiivi 89/48 vastavate sätetega vastuoluliseks eeliseks, kui kehtivas siseriiklikus õiguses sätestatud tingimused ei ole täidetud ja kasutatakse diplomit, mis on saadud teises liikmesriigis, kus ei ole omandatud ühtegi kutsekvalifikatsiooni kas selle liikmesriigi haridussüsteemis täiendava kõrghariduse omandamise või selle liikmesriigiga seostatava ametialase kogemuse omandamise teel, kui ei saa tugineda ühelegi teisele isikute vaba liikumise eesmärgiga seonduvale põhjendusele.
3.
Siseriikliku õigusaktiga võib diplomite vastastikust tunnustamist piirata, kui sellise tunnustamise formaalsed tingimused on täidetud, siis ja ainult siis, kui seda õigustab võitlus kuritarvitustega, millele on iseloomulikud eelkõige fiktiivsed skeemid, ja tingimusel, et see on konkreetse eesmärgiga proportsionaalne.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	EÜT L 19, lk 16; ELT eriväljaanne 05/01, lk 337.
(
3
)	20. veebruari 2004. aasta kuninga dekreet, BOE, 4.3.2004.
(
4
)	16. jaanuari 1987. aasta kuninga dekreet, BOE, 23.1.1987.
(
5
)	23. oktoobri 1925. aasta kuninga dekreet nr 2537 inseneri- ja arhitektikutseid käsitlevate õigusnormide heakskiitmise kohta, GURI nr 37, 15.2.1926.
(
6
)	Vabariigi presidendi 5. juuni 2001. aasta dekreet nr 328, millega muudetakse ja täiendatakse teatavatel kutsealadel töötamiseks riigieksamile ja juurdekuuluvatele katsetele lubamise tingimusi käsitlevaid õigusnorme ja asjaomaseid kutseühinguid käsitlevaid õigusnorme, GURI nr 190 regulaarne lisa, 17.8.2001.
(
7
)	27. jaanuari 1992. aasta dekreet (GURI nr 40, 18.2.1992, lk 6).
(
8
)	Vt direktiivi 89/48 artikli 1 punkti b itaalia- ja ungarikeelset versiooni, direktiivi 89/48 artikli 2 esimese lõigu saksa- ja ungarikeelset versiooni ning direktiivi 89/48 artikli 3 esimese lõigu hispaania-, itaalia- ja sloveenikeelset versiooni.
(
9
)	Vt eelkõige 7. veebruari 1979. aasta otsus kohtuasjas 115/78: Knoors (EKL 1979, lk 399, punkt 20) ja 31. märtsi 1993. aasta otsus kohtuasjas C-19/92: Kraus (EKL 1993, lk I-1663, punkt 16).
(
10
)	Direktiivi 89/48 artikli 1 punkti a teine taane.
(
11
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. septembri 2005. aasta direktiiv 2005/36/EÜ kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta (ELT L 255, lk 22).
(
12
)	Punkt 19 (kohtujuristi kursiiv) ja 9. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-285/01: Burbaud (EKL 2003, lk I-8219, punktid 50 ja 52).
(
13
)	Vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Kraus (punktid 15–18).
(
14
)	7. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-149/05: Price (EKL 2006, lk I-7691, punkt 54).
(
15
)	Direktiivi 89/48 artikli 1 punkti a esimene lõik.
(
16
)	Vt selle kohta punktid 34–39 kohtujurist Bot’ 19. aprilli 2007. aasta ettepanekus kohtuasjas C-274/05: komisjon vs. Kreeka (Euroopa Kohtus pooleliolev).
(
17
)	Rõhutan muide, et tunnustamiskord ei ole täieõiguslikult tagatud ja selle raames kontrollitakse täpselt taotleja kvalifikatsiooni: vt asjaolude toimumise ajal kohaldatava 16. jaanuari 1987. aasta kuninga dekreedi nr 86/1987 artikkel 4 jj, BOE, 23.1.1987.
(
18
)	Vt eespool viidatud kohtuotsus Knoors (punkt 25); 3. oktoobri 1990. aasta otsus kohtuasjas C-61/89: Bouchoucha (EKL 1990, lk I-3551, punkt 14); 7. juuli 1992. aasta otsus kohtuasjas C-370/90: Singh (EKL 1992, lk I-4265, punkt 24); 9. märtsi 1999. aasta otsus kohtuasjas C-212/97: Centros (EKL 1999, lk I-1459, punkt 24); 21. novembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-436/00: X ja Y (EKL 2002, lk I-10829, punktid 41 ja 45) ja 30. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-167/01: Inspire Art (EKL 2003, lk I-10155, punkt 136).
(
19
)	Vt eelkõige 21. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-255/02: Halifax jt (EKL 2006, lk I-1609, punktid 76 ja 77).
(
20
)	12. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C-367/96: Kefalas jt (EKL 1998, lk I-2843, punkt 20); 23. märtsi 2000. aasta otsus kohtuasjas C-373/97: Diamantis (EKL 2000, lk I-1705, punkt 33); eespool viidatud kohtuotsus Halifax jt (punkt 68) ja 12. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-196/04: Cadbury Schweppes ja Cadbury Schweppes Overseas (EKL 2006, lk I-7995, punkt 35).
(
21
)	Kuritarvitust käsitleva kohtupraktika arengute meenutuseks võib vaadata punkti 62 minu ettepanekust eespool viidatud kohtuasjas Halifax jt.
(
22
)	Vt kuritarvituse objektiivsete elementide põhjal tõendamise tähtsuse kohta, ilma et oleks vaja otsida eeldatava autori kavatsust, minu ettepanek eespool viidatud kohtuasjas Halifax (punktid 70 ja 71).
(
23
)	Vt 14. detsembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-110/99: Emsland-Stärke (EKL 2000, lk I-11569, punktid 52 ja 53) ja samas tähenduses eespool viidatud kohtuotsus Centros (punkt 24), eespool viidatud kohtuotsus Halifax (punktid 74 ja 75) ja eespool viidatud kohtuotsus Cadbury Schweppes (punkt 64).
(
24
)	Vt konkreetsemalt asutamisvabaduse kohta: eespool viidatud kohtuotsused Centros (punkt 25), X ja Y (punkt 42) ning Cadbury Schweppes (punktid 41 ja 42).
(
25
)	See eesmärk peab olema lähendatud EÜ artikli 3 lõike 1 punktile q ja EÜ artikli 149 lõike 2 teisele taandele, mis näevad ette õppijate ja õpetajate liikuvuse. Vt ka 11. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C-224/98: D’Hoop (EKL 2002, lk I-6191, punktid 30–32) ja 7. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-147/03: komisjon vs. Austria (EKL 2005, lk I-5969, punkt 44).
(
26
)	Vt kohtujurist Bot’ ettepaneku punkt 39 eespool viidatud kohtuasjas komisjon vs. Kreeka.
(
27
)	2. juuli 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-225/95, C-226/95 ja C-227/95: Kapasakalis (EKL 1998, lk I-4239, punkt 18).
(
28
)	Eespool viidatud kohtuotsus Kraus (punkt 16).
(
29
)	Ibidem (punkt 17).
(
30
)	Eespool viidatud kohtuotsus Cadbury Schweppes ja Cadbury Schweppes Overseas (punkt 53).
(
31
)	Vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Kapasakalis (punkt 22).
(
32
)	Vt kohtujurist Bot’ ettepaneku punkt 39 eespool viidatud kohtuasjas komisjon vs. Kreeka.
(
33
)	Eespool viidatud kohtuotsus Halifax (punkt 81).
(
34
)	Eespool viidatud kohtuotsus Cadbury Schweppes ja Cadbury Schweppes Overseas (punkt 57).
(
35
)	Eespool viidatud kohtuotsus Cadbury Schweppes (punkt 55).