62024CJ0573
EUROOPA KOHTU OTSUS (kaheksas koda)
2. oktoober 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Kutsekvalifikatsioonide tunnustamine – Direktiiv 2005/36/EÜ – Artikkel 2 – Isikuline kohaldamisala – Direktiiv 2004/38/EÜ – Artikkel 3 – Mõiste „soodustatud isikud“ – Kolmanda riigi kodanik, kes on oma liikumisvabadust kasutanud liidu kodaniku abikaasa – Kohaldamatus – Vastuvõetamatus
Kohtuasjas C‑573/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Verwaltungsgericht Oldenburgi (Oldenburgi halduskohus, Saksamaa) 8. augusti 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 27. augustil 2024, menetluses
B
versus
Niedersächsischer Zweckverband zur Approbationserteilung (NiZzA),
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: koja president S. Rodin, kohtunikud N. Piçarra ja N. Fenger (ettekandja),
kohtujurist: T. Ćapeta,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Hispaania valitsus, esindaja: A. Torró Molés,
–
Prantsuse valitsus, esindajad: B. Dourthe ja M. Guiresse,
–
Itaalia valitsus, esindaja: S. Fiorentino, keda abistasid procuratore dello Stato E. Cicatelli ja avvocato dello Stato E. Feola,
–
Madalmaade valitsus, esindajad: M. K. Bulterman ja M. H. S. Gijzen,
–
Austria valitsus, esindajad: A. Posch, J. Schmoll ja P. Selim,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: L. Armati, M. Noll‑Ehlers ja J. Szczodrowski,
–
EFTA järelevalveamet, esindajad: J. Førde, K. Isaksen ja M.‑M. Joséphidès,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotluses palutakse tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. septembri 2005. aasta direktiivi 2005/36/EÜ kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta (ELT 2005, L 255, lk 22) artikli 3 lõiget 3, artikli 21 lõiget 1 ja V lisa punkti 5.1.1.
2
Taotlus on esitatud B ja Niedersächsischer Zweckverband zur Approbationserteilungi (NiZza) (Alam‑Saksi liidumaa tegevuslubade väljastamisega tegelev ühing) vahelises kohtuvaidluses viimase keeldumise üle anda B‑le luba arsti kutsealal tegutsemiseks Saksamaal või teise võimalusena lubada tal sooritada sobivustest.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 2004/38/EÜ
3
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT 2004, L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 05/05, lk 46), artiklis 2 „Mõisted“ on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
2)
pereliige:
a)
abikaasa;
[…]“.
4
Direktiivi artikli 3 „Soodustatud isikud“ lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse kõikide liidu kodanike suhtes, kes liiguvad liikmesriiki või elavad liikmesriigis, mille kodanikud nad ei ole, ja nende artikli 2 punktis 2 määratletud pereliikmete suhtes, kes on nendega kaasas või ühinevad nendega.“
5
Direktiivi artikli 24 „Võrdne kohtlemine“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Kui asutamislepingu ja teiseste õigusaktide erisätetes ei ole selgelt ette nähtud teisiti, koheldakse kõiki käesoleva direktiivi kohaselt vastuvõtva liikmesriigi territooriumil elavaid liidu kodanikke asutamislepingu reguleerimisalas võrdselt kõnealuse liikmesriigi kodanikega. Seda õigust saavad kasutada ka pereliikmed, kes ei ole liikmesriigi kodanikud ja kellel on seal elamisõigus või alaline elamisõigus.“
Direktiiv 2005/36
6
Direktiivi 2005/36 artikli 2 „Reguleerimisala“ lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse kõigi liikmesriigi kodanike, sealhulgas vabakutseliste suhtes, kes soovivad füüsilisest isikust ettevõtjana või töötajana tegutseda reguleeritud kutsealal teises liikmesriigis kui see, kus nad omandasid oma kutsekvalifikatsiooni.
2.   Iga liikmesriik võib vastavalt oma õigusaktidele lubada liikmesriigi kodanikel, kellel on mujal kui selles liikmesriigis saadud kutsekvalifikatsiooni tõend, tegutseda oma territooriumil reguleeritud kutsealal artikli 3 lõike 1 punkti a mõistes. III jaotise III peatükis reguleeritud kutsealade osas peab esmane tunnustamine arvestama nimetatud peatükis sätestatud koolituse miinimumnõudeid.“
7
Direktiivi artiklis 3 „Mõisted“ on ette nähtud:
„1.   Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
c)
kvalifikatsiooni tõendav dokument – diplomid, tunnistused ja muud, liikmesriigi õigus‑ või haldusnormide kohaselt liikmesriigi pädeva asutuse väljaantud dokumendid, mis tõendavad peamiselt ühenduses omandatud kutsealase koolituse edukat läbimist. Kui esimene lause ei kohaldu, käsitletakse kvalifikatsiooni tõendavate dokumentidena lõikes 3 nimetatud kvalifikatsiooni tõendavat dokumenti;
[…]
3.   Kolmanda riigi väljastatud kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente käsitletakse kvalifikatsiooni tõendava dokumendina juhul, kui selle omanikul on selle liikmesriigi territooriumil, kes tunnustab seda kvalifikatsiooni tõendavat dokumenti artikli 2 lõike 2 alusel, selle liikmesriigi poolt tõendatud kolmeaastane töökogemus asjaomasel kutsealal.“
8
Direktiivi artikli 21 „Automaatse tunnustamise põhimõte“ lõikes 1 on sätestatud:
„Iga liikmesriik tunnustab kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente, mis võimaldavad asuda tegutsema V lisas vastavalt punktis 5.1.1, 5.1.2, 5.2.2, 5.3.2, 5.3.3, 5.4.2, 5.6.2 ja 5.7.1 loetletud üldarsti ja eriarsti, üldõe, hambaarsti, erihambaarsti, veterinaararsti, proviisori ja arhitekti kutsealadel ja mis vastavad artiklites 24, 25, 31, 34, 35, 38, 44 ja 46 vastavalt sätestatud koolituse miinimumnõuetele, ning võrdsustab kutsealadel tegutsema hakkamiseks ja tegutsemiseks sellised dokumendid oma territooriumil väljastatud kvalifikatsiooni tõendavate dokumentidega.
Neid kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente annavad välja liikmesriigi pädevad organid ja nendega kaasnevad vajaduse korral V lisa punktides 5.1.1, 5.1.2, 5.2.2, 5.3.2, 5.3.3, 5.4.2, 5.6.2 ja 5.7.1 vastavalt loetletud tunnistused.
[…]“.
9
Direktiivi 2005/36 V lisa punktis 5.1.1 „Üldarsti kvalifikatsiooni tõendavad dokumendid“ on liikmesriikide kaupa loetletud arsti kutsealal tegutsema hakkamiseks vajalikud kvalifikatsiooni tõendavad dokumendid, neid dokumente välja andvad asutused ning vajaduse korral kvalifikatsiooni tõendavatele dokumentidele lisatud tunnistused.
Saksa õigus
10
Arsti kutsealal tegutsemist reguleeriva liitvabariigi määruse (Bundesärzteordnung) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „BÄO“) on § 3 lõiked 1–3 sõnastatud järgmiselt:
„(1)   Arsti kutsealal tegutsemise luba antakse juhul, kui taotleja
[…]
4.
on pärast meditsiiniõpinguid […] sooritanud käesoleva seaduse reguleerimisalasse kuuluva riikliku arstieksami,
[…]
Mõnes muus Euroopa Liidu liikmesriigis läbitud arstiõpet […] käsitatakse punktis 4 sätestatud õppena […]
[…]
Tegevusluba ei anta, kui riiklik arstieksam või riikliku arstieksami üks vahepealseid tasemeid § 4 lõike 1 kohase määruse alusel on lõplikult edukalt sooritamata jäänud.
Seitsmendat lauset ei kohaldata, kui taotlejal on [direktiivi 2005/36] alusel tunnustatav kvalifikatsiooni tõendav dokument.
(2)   Kui lõike 1 esimese lause punktis 4 sätestatud tingimus ei ole täidetud, antakse teises Euroopa Liidu liikmesriigis arstiõppe läbinud taotlejale tegevusluba, kui tõendatud on koolitustaseme võrdväärsus.
[…]
Kui esineb olulisi erinevusi […], peavad taotlejad tõendama, et neil on arsti kutsealal tegutsemiseks vajalikud teadmised ja oskused.
Seda tuleb tõendada sobivustestiga, mis keskendub tuvastatud olulistele erinevustele.
[…]
Teist kuni üheksandat lauset kohaldatakse ka nende taotlejate suhtes, kellel on muus kui esimeses lauses nimetatud riigis (kolmas riik) välja antud arsti kvalifikatsiooni tõendav dokument, mida on tunnustanud mõni teine esimeses lauses nimetatud riik.
(3)   Kui lõike 1 esimese lause punktis 4 sätestatud tingimus ei ole täidetud, antakse taotlejatele, kellel on muus kui lõike 2 esimeses lauses nimetatud riigis (kolmas riik) välja antud arsti kvalifikatsiooni tõendav dokument, tegevusluba juhul, kui tõendatud on koolitustaseme võrdväärsus.
Lõike 2 teist kuni kuuendat lauset ning kaheksandat ja üheksandat lauset kohaldatakse mutatis mutandis võrdväärsuse hindamisel.
Nõutavaid teadmisi ja oskusi tõendab riikliku lõpueksami sisul põhineva eksami läbimine.
[…]“.
11
Arsti kutsealal tegutsemiseks loa andmist reguleeriva määruse (Approbationsordnung für Ärzte) – põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis – § 36 lõikes 1 on sätestatud:
„[BÄO] § 3 lõike 2 seitsmenda lause kohane sobivustest keskendub erialadele […], milles pädev asutus on tuvastanud olulisi erinevusi vastavalt [BÄO] § 3 lõike 2 kaheksandale lausele.
[…]“.
12
Selle määruse § 37 lõigetes 1 ja 7 on ette nähtud:
„(1)   Eksam keskendub sisehaiguste ja kirurgia erialadele. […]
[…]
(7)
Teadmiste eksami sooritamise võimalust tuleb pakkuda vähemalt kaks korda aastas.
Eksamit võib kaks korda korrata. […]“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
13
B on Serbia kodanik, kes on abielus Saksa kodanikuga. Ta õppis üheksa aastat Serbias arstiteadust ning sai seal 2008. aastal Serbia ülikooli riikliku arstidiplomi ning 2010. aastal Serbia ülikooli doktorikraadi arstiteaduses. Aastatel 2011 ja 2012 töötas ta abiarstina ühes Serbia haiglas.
14
11. aprillil 2013 esitas B Bezirksregierung Düsseldorfile (Düsseldorfi linnavalitsus, Saksamaa) taotluse väljastada luba tegutseda Saksamaal arstina.
15
Nimetatud asutus tuvastas 6. detsembri 2013. aasta otsuses, et B läbitud arstikoolituse tase Serbias ja Saksa õiguses nõutud tase ei ole võrdväärsed. Seetõttu otsustas ta, et B peab kõnealuse loa saamiseks sooritama teadmiste eksami.
16
B‑l ei õnnestunud kolmel korral eksamit edukalt sooritada. Seetõttu jättis Landesverwaltungsamt Sachsen‑Anhalt (Sachsen‑Anhalti liidumaa haldusamet, Saksamaa) 11. novembri 2006. aasta otsusega B tegevusloa taotluse rahuldamata, kuna tema eksamil läbikukkumist tuleb Saksa õiguse kohaselt pidada lõplikuks.
17
Juunis 2017 alustas B oma Serbias läbitud arstikoolituse taseme tunnustamise menetlust Austrias.
18
Universität Wien (Viini ülikool, Austria) tunnistas 22. oktoobri 2018. aasta otsuses B‑le Serbias väljastatud arsti kvalifikatsiooni tõendava dokumendi võrdväärseks Austria arstidiplomiga. Seetõttu otsustas ta, et B võib kasutada arsti kutsenimetust.
19
B taotles 5. ja 10. detsembri 2018. aasta kirjadega NiZzalt luba tegutseda arsti kutsealal ja teise võimalusena luba sooritada sobivustest.
20
NiZza jättis selle taotluse 12. juuli 2019. aasta otsusega rahuldamata põhjendusega, et Sachsen‑Anhalti liidumaa haldusamet oli B taotluse arsti kutsealal tegutsemiseks loa saamiseks 11. novembri 2016. aasta otsusega lõplikult rahuldamata jätnud.
21
B esitas 24. juulil 2019 selle otsuse peale kaebuse Verwaltungsgericht Oldenburgile (Oldenburgi halduskohus, Saksamaa), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
22
B asus 1. detsembril 2019 Austria haiglas tööle eriväljaõppes oleva abiarstina. Ta töötas selles haiglas üle kolme aasta.
23
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses väidab B, et tal on kvalifikatsiooni tõendav dokument direktiivi 2005/36 tähenduses, tuues muu hulgas põhjuseks, et ta on omandanud Austrias kolmeaastase töökogemuse vastavalt direktiivi artikli 3 lõikele 3.
24
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et Saksa õiguse kohaselt võivad isikud, kellel on kolmanda riigi väljastatud arsti kvalifikatsiooni tõendav dokument, saada loa tegutseda Saksamaal arstina üksnes juhul, kui kolmandas riigis läbitud koolituse tase loetakse võrdväärseks Saksa õiguses vastava loa saamiseks nõutava tasemega või kui nad sooritavad teadmiste eksami, juhul kui tasemeid ei loeta võrdväärseks.
25
Kui aga kolmanda riigi väljastatud arsti kvalifikatsiooni tõendavat dokumenti on tunnustanud mõni muu liikmesriik kui Saksamaa Liitvabariik ja Saksamaa pädev asutus ei ole võrdväärsust tuvastanud, võib sellist kvalifikatsiooni tõendavat dokumenti omav isik saada loa Saksamaal arstina tegutsemiseks, kui ta sooritab sobivustesti.
26
Samuti täpsustab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Saksa õiguse kohaselt võib nii teadmiste eksamit kui ka sobivustesti teha maksimaalselt kolm korda. Lisaks ei anta Saksa õiguse kohaselt arstina tegutsemise luba juhul, kui riiklik arstieksam või üks selle vahepealseid tasemeid on lõplikult edukalt sooritamata jäänud, millega on käesoleval juhul tegemist.
27
Saksa õiguse kohaselt ei ole selline keeldumise alus siiski kohaldatav, kui taotlejal on kvalifikatsiooni tõendav dokument, mida tuleb direktiivi 2005/36 alusel tunnustada.
28
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et B kuulub selle direktiivi isikulisse kohaldamisalasse, kuigi direktiivi kohaldamisala on artikli 2 lõike 1 kohaselt piiratud liikmesriikide kodanikega. Selle kohtu arvates võib B Saksa kodaniku abikaasana tugineda sellele direktiivile, lähtudes direktiivis 2004/38 ette nähtud võrdsest kohtlemisest.
29
Lisaks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et B vastab direktiivi 2005/36 artikli 3 lõikes 3 ette nähtud tingimustele, kuna tema kolmanda riigi väljastatud kvalifikatsiooni tõendavat dokumenti on tunnustanud muu liikmesriik kui Saksamaa Liitvabariik, st Austria Vabariik, ning ta on omandanud selles teises liikmesriigis kolmeaastase töökogemuse.
30
Selles kontekstis on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, kas B‑le tuleks direktiivi artikli 21 alusel anda luba Saksamaal arstina tegutsemiseks.
31
Neil asjaoludel otsustas Verwaltungsgericht Oldenburg (Oldenburgi halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas direktiivi [2005/36] artikli 3 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriik on tunnustanud arsti kutsekvalifikatsiooni tõendavaid kolmanda riigi väljastatud dokumente ja tõendanud selle liikmesriigi territooriumil vähemalt kolmeaastase töökogemuse olemasolu, siis on teine liikmesriik kohustatud pidama kõnealuseid kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente võrdväärseks [selle direktiivi] V lisa punktis 5.1.1 loetletud kvalifikatsiooni tõendavate dokumentidega ning tulenevalt [direktiivi] artikli 21 lõikes 1 sätestatud automaatse tunnustamise põhimõttest võrdsustama kutsealal tegutsema asumiseks ja tegutsemiseks [selle direktiivi] artikli 3 lõikes 3 viidatud dokumendid enda territooriumil väljastatud kvalifikatsiooni tõendavate dokumentidega?“
Eelotsusetaotluse vastuvõetavus
32
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artikliga 267 ette nähtud menetluses üksnes liikmesriigi kohtul, kelle lahendada on vaidlus ja kes vastutab langetatava kohtuotsuse eest, pädevus kohtuasja eripära arvestades otsustada, kas kohtuotsuse tegemiseks on vaja eelotsust ja kas Euroopa Kohtule esitatud küsimused on asjakohased. Seega, kui küsimused on esitatud liidu õiguse tõlgendamise kohta, on Euroopa Kohus üldjuhul kohustatud vastama (vt 8. novembri 1990. aasta kohtuotsus Gmurzynska‑Bscher, C‑231/89, EU:C:1990:386, punktid 19 ja 20, ning 22. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Kolin Inaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, punkt 36).
33
Euroopa Kohus peab siiski kindlaks tegema, millistel asjaoludel liikmesriigi kohus talle eelotsusetaotluse esitas, et kontrollida oma pädevust või talle esitatud taotluse vastuvõetavust (22. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Kolin Inșaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
34
Euroopa Kohtul võib muu hulgas olla vaja analüüsida, kas liidu õigusnormid, mida eelotsuse küsimused puudutavad, on põhikohtuasjas kohaldatavad. Kui see nii ei ole, ei ole need sätted vaidluse lahendamise seisukohast asjakohased ning eelotsus, mida taotletakse, ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohtu otsuse tegemiseks vajalik, mistõttu tuleb need küsimused tunnistada vastuvõetamatuks (vt selle kohta 22. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Kolin Inșaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, punkt 38, ja 3. aprilli 2025. aasta kohtuotsus Swiftair, C‑701/23, EU:C:2025:237, punkt 28).
35
Käesolevas asjas palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul tõlgendada direktiivi 2005/36 artikli 3 lõiget 3 kolmanda riigi kodaniku ja liikmesriigi ametiasutuste vahelises vaidluses, mille põhjuseks on ametiasutuste keeldumine anda talle luba tegutseda arsti kutsealal selles liikmesriigis.
36
Direktiivi artikli 2 lõike 1 kohaselt kohaldatakse seda direktiivi kõigi liikmesriigi kodanike, sealhulgas vabakutseliste suhtes, kes soovivad füüsilisest isikust ettevõtjana või töötajana tegutseda reguleeritud kutsealal teises liikmesriigis kui see, kus nad omandasid oma kutsekvalifikatsiooni.
37
Kuna see säte piirab direktiivi isikulist kohaldamisala sõnaselgelt liikmesriikide kodanikega, ei kuulu kolmandate riikide kodanikud selle direktiivi kohaldamisalasse.
38
Samas kaalub eelotsusetaotluse esitanud kohus kolmanda riigi kodaniku võimalust tugineda direktiivis 2005/36 ette nähtud kutsekvalifikatsioonide tunnustamist käsitlevatele normidele direktiivi 2004/38 artikli 24 lõikes 1 ette nähtud võrdse kohtlemise alusel.
39
Sellega seoses ei saa asuda seisukohale, et ainuüksi see, et kolmanda riigi kodanik on liidu kodaniku pereliige, tähendab, et ta võib tugineda direktiiviga 2004/38 antud õigustele, sealhulgas direktiivi artikli 24 lõikes 1 ette nähtud õigustele.
40
Nimelt nähtub direktiivi 2004/38 artikli 3 lõikest 1, et selle direktiivi kohaldamisalasse kuuluvad ja sellega antud õigustega soodustatud isikud on kõik liidu kodanikud, kes liiguvad liikmesriiki või elavad liikmesriigis, mille kodanikud nad ei ole, ja nende artikli 2 punktis 2 määratletud pereliikmed, kes on nendega kaasas või ühinevad nendega (10. septembri 2019. aasta kohtuotsus Chenchooliah, C‑94/18, EU:C:2019:693, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).
41
Euroopa Kohus on sellega seoses varem otsustanud, et direktiivi 2004/38 sätete grammatilisest, süstemaatilisest ja teleoloogilisest tõlgendamisest nähtub, et selle direktiivi ainus eesmärk on reguleerida liidu kodaniku sellistesse liikmesriikidesse sisenemise ja seal elamise tingimusi, mille kodanik ta ei ole, ning see ei saa olla aluseks liidu kodaniku pereliikmest kolmanda riigi kodaniku tuletatud elamisõigusele liikmesriigis, mille kodakondsus liidu kodanikul on (vt selle kohta 14. novembri 2017. aasta kohtuotsus Lounes, C‑165/16, EU:C:2017:862, punkt 33, ning 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Coman jt, C‑673/16, EU:C:2018:385, punkt 20).
42
Euroopa Kohus on samuti täpsustanud, et direktiiv ei ole kohaldatav olukorras, kus asjaomane liidu kodanik ei ole kunagi kasutanud oma õigust vabalt liikuda ja on alati elanud oma kodakondsusjärgses liikmesriigis. Kuivõrd liidu kodanik ei kuulu mõiste „soodustatud isik“ alla selle direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses, siis ei kuulu selle mõiste alla ka tema pereliige, sest kõnealuse direktiiviga soodustatud isikute pereliikmetele antud õigused ei kujuta endast nende pereliikmete isiklikke õigusi, vaid tuletatud õigusi, mille nad on omandanud tulenevalt soodustatud isiku pereliikmeks olemisest (vt selle kohta 13. septembri 2016. aasta kohtuotsus CS, C‑304/14, EU:C:2016:674, punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika).
43
Sellest järeldub, et kolmanda riigi kodanik ei saa tugineda liidu kodaniku pereliikme staatusele, et nõuda liikmesriigis, mille kodakondsus liidu kodanikul on, selle liikmesriigi kodanikega võrdset kohtlemist, mis on ette nähtud selle direktiivi artikli 24 lõikes 1.
44
Käesoleval juhul nähtub kõigepealt eelotsusetaotlusest, et põhikohtuasi puudutab kolmanda riigi kodaniku taotlust saada luba arstina tegutsemiseks liikmesriigis, mille kodakondsus tema liidu kodanikust abikaasal on.
45
Seega tuleb asuda seisukohale, et selline kolmanda riigi kodanik ei saa tulemuslikult toetuda direktiivi 2004/38 artikli 24 lõikele 1, mistõttu ei saa sellele direktiivile tugineda, põhjendamaks direktiivi 2005/36 kohaldamist põhikohtuasjas.
46
Seejärel ei viita eelotsusetaotluse esitanud kohus ühelegi muule liidu õigusnormile ega piiriülesele elemendile, mille tõttu võib olla põhjendatud kohaldada põhikohtuasjas direktiivi 2005/36, mida ta palub tõlgendada.
47
Lõpuks ei mainita eelotsusetaotluses ühtegi riigisiseses õiguses tehtud viidet direktiivi 2005/36 sisule.
48
Selleks, et teha kindlaks, kas Euroopa Kohus peab eelotsusetaotlusele vastama, peab ta sellist viidet võtma arvesse ainult siis, kui see nähtub eelotsusetaotlusest (vt selle kohta 15. novembri 2016. aasta kohtuotsus Ullens de Schooten, C‑268/15, EU:C:2016:874, punkt 54).
49
Arvestades kõiki eeltoodud kaalutlusi ja eelkõige asjaolu, et põhikohtuasjas kõne all olev kolmanda riigi kodanik ei kuulu direktiivi 2005/36 isikulisse kohaldamisalasse, tuleb tõdeda, et direktiivi artikli 3 lõike 3, artikli 21 lõike 1 ja V lisa punkti 5.1.1 tõlgendamine ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohtule otsuse tegemiseks vajalik.
50
Seetõttu on käesolev eelotsusetaotlus vastuvõetamatu.
Kohtukulud
51
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
Verwaltungsgericht Oldenburgi (Oldenburgi halduskohus, Saksamaa) 8. augusti 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus on vastuvõetamatu.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.