Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 16. aprillil 2026(1)
Kohtuasi C‑36/25
Energia Group Holdings (ROI) DAC,
Energia Customer Solutions Limited,
Wind Generation Ireland Limited,
Holyford Windfarm Limited,
Cornavarrow Windfarm Limited,
Eshmore Limited,
GR Wind Farms 1 Limited,
CNOC Windfarms Limited,
TRA Investments Limited,
Ballybane Windfarms Limited,
Beam Wind Limited,
Meenaward Wind Farm Limited,
Cordal Windfarms Limited,
Sigatoka Limited,
Glanaruddery Windfarms Limited,
Glencarbry Windfarm Limited,
Gortahile Windfarm Limited,
Killala Community Windfarm Designated Activity Company,
Kill Hills Windfarm Limited,
Knocknacummer Wind Farm Limited,
Knocknalour Wind Farm Limited,
Seahound Wind Developments Limited,
Lisdowney Wind Farm Limited,
Monaincha Wind Farm Limited,
Ronaver Energy Limited,
Tullynamoyle Wind Farm II Limited
versus
Commission for Regulation of Utilities,
menetluses osalejad:
Eirgrid PLC,
Attorney General
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Supreme Court (Iirimaa kõrgeim kohus))
Eelotsusetaotlus – Elektrienergia siseturg – Ühiseeskirjad – Määrus (EL) 2019/943 – Artikli 13 lõige 7 – Taastuvatest energiaallikatest toodetud elektri tootjad – Koormuse eelisjaotus – Muu kui turupõhine vähendav koormuse ümberjaotamine – Õigus saada rahalist hüvitist – Arvutusmeetodid – Mõistlik hüvitis – Vahetu õigusmõju – Tingimused
Sisukord
I.
Sissejuhatus
II.
Õiguslik raamistik
A.
Elektrienergia siseturgu käsitlev määrus (EL) 2019/943
B.
Elektrienergia siseturgu käsitlev direktiiv (EL) 2019/944
III.
Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
IV.
Õiguslik hinnang
A.
Määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 ulatus (esimene küsimus)
1.
Sissejuhatavad märkused
2.
Määruse 2019/943 artikli 13 lõikes 7 kehtestatud hüvitamismehhanismi kriteeriumid ja toimimine (esimese küsimuse punkt a)
a)
Grammatiline tõlgendamine
b)
Süstemaatiline, teleoloogiline ja ajalooline tõlgendamine
c)
Vahejäreldus esimese küsimuse punkti a kohta
3.
Kriteeriumi „põhjendamatult madal või põhjendamatult kõrge hüvitis“ ulatus (esimese küsimuse punkt b)
4.
Selliste riigisiseste rakendusmeetmete lubatavus, mis seavad rahalise hüvitise saamise õiguse sõltuvusse koormuse eelisjaotuse kohaldamisest (esimese küsimuse punkt c)
B.
Määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 vahetu õigusmõju? (teine küsimus)
1.
Vahetu õigusmõju kriteeriumid võrrelduna vahetu kohaldamisega
2.
Vahetu õigusmõju kriteeriumide täitmine
3.
Vahejäreldus
C.
Muud õiguskaitsevahendid (kolmas küsimus)
D.
Ülejäänud küsimused (neljas küsimus)
1.
Rahalise hüvitise maksmise edasilükkamine? (neljanda küsimuse punktid a ja b)
2.
Rahalise hüvitise saamise õiguse isikulise kohaldamisala piiramine või laiendamine? (neljanda küsimuse punkt c)
a)
Esimene osa: väiketootjate välistamine?
b)
Teine osa: vahendajate õigus saada hüvitist?
3.
Elektriostulepingu alusel tehtavad turuhinda ületavad maksed kui „rahaline toetus“? (neljanda küsimuse punkt d)
V.
Ettepanek
I.      Sissejuhatus
1.        Muu hulgas määrusega (EL) 2019/943(2) ja direktiiviga (EL) 2019/944(3) liberaliseeritud ja ühtlustatud elektrienergia siseturg tugineb põhimõtteliselt turureeglitele.(4) Samal ajal soodustab see aga kestlikku ja vähese CO2 heitega elektritootmist,(5) mistõttu eelistatakse põhimõtteliselt taastuvenergia tootjate elektritarneid („koormuse eelisjaotus“). Elektriturgude keeruline toimimine nõuab tarbimiskaja ja süsteemi turvalisuse huvides mõnikord võrguettevõtjate muud kui turupõhist sekkumist, nagu käesolevas asjas kõne all olev vähendav koormuse ümberjaotamine. Sellise koormuse ümberjaotamise tagajärjel ei või asjaomane taastuvenergia – nt tuuleenergia – tootja ajutiselt edastada võrku elektrienergia kogust, mida ta toodab või saaks toota, ning tal on seetõttu õigus saada võrguettevõtjalt rahalist hüvitist. Selline õigus tekib aga ka siis, kui võrguettevõtja kavandab suurendava koormuse ümberjaotamise, st annab asjaomasele tootjale korralduse toota ja edastada võrku rohkem elektrienergiat, kui ta oleks turupõhiselt teinud.
2.        Käesoleva eelotsusetaotluse aluseks olevates põhikohtuasjades vaieldakse selle üle, kuidas kohaldada riigisiseseid ja liidu õigusnorme, mis käsitlevad rahalise hüvitise arvutamist muu kui turupõhise vähendava koormuse ümberjaotamise korral. Euroopa Kohtul on seega esimest korda võimalus võtta seisukoht liidu õiguse keeruliste kriteeriumide kohta, mis puudutavad sel puhul ette nähtud õigust saada rahalist hüvitist.
II.    Õiguslik raamistik
3.        Liidu õiguse raamistiku moodustavad sisuliselt määrus 2019/943 ja direktiiv 2019/944.
A.      Elektrienergia siseturgu käsitlev määrus (EL) 2019/943
4.        Määruse 2019/943 artikli 2 punktis 26 on „koormuse ümberjaotamine“ määratletud kui „ühe või mitme põhivõrguettevõtja või jaotusüsteemiettevõtja algatatud meede, sealhulgas võimsuse piiramine, millega muudetakse tootmisgraafikut, koormusgraafikut või mõlemat eesmärgiga muuta füüsilisi vooge elektrisüsteemis ja leevendada füüsilise ülekandevõime piiratust või tagada muul moel süsteemi turvalisus“.(6)
5.        Määruse 2019/943 artiklis 12 käsitletakse tootmise ja tarbimiskaja koormusjaotust. Lõike 1 kohaselt peab „[e]nergiatootmisüksuste ja tarbimiskaja koormusjaotus […] olema mittediskrimineeriv, läbipaistev ja, välja arvatud juhul, kui lõigetes 2–6 on sätestatud teisti, turupõhine“. Lõiked 2–6 määravad kindlaks „koormuse eelisjaotuse“ taastuvenergia tootmisüksustele.(7) Lõike 2 kohaselt tagavad liikmesriigid, ilma et see piiraks ELi toimimise lepingu artiklite 107, 108 ja 109 kohaldamist, et „koormusjaotuse puhul seavad põhivõrguettevõtjad esikohale taastuvaid energiaallikaid kasutavad tootmisseadmed, niivõrd kui riigisisese elektrisüsteemi turvaline toimimine seda võimaldab, ning tuginedes läbipaistvatele ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele, ning juhul, kui kõnealused energiatootmisüksused on [muu hulgas] […] ülesseatud elektrivõimsus[ega] […] alla 400 kW“. Lõike 4 kohaselt võivad liikmesriigid seda teha ka selliste tõhusaks koostootmiseks kasutatavate energiatootmisüksuste puhul, millel on sama elektrivõimsus. Lõike 6 kohaselt jätkatakse nende energiatootmisüksuste suhtes, mis kasutavad taastuvaid energiaallikaid või kus toimub tõhus koostootmine ja mis on tellitud enne 4. juulit 2019 ning mille suhtes on tellimise ajal kohaldatud direktiivi 2012/27/EL(8) artikli 15 lõike 5 või direktiivi 2009/28/EÜ(9) artikli 16 lõike 2 kohast koormuse eelisjaotust, endiselt koormuse eelisjaotuse kohaldamist.
6.        Määruse 2019/943 artikkel 13 „Koormuse ümberjaotamine“ sätestab muu hulgas järgmist:
„1. Tootmise koormuse ümberjaotamine ja tarbimiskaja koormuse ümberjaotamine peab põhinema objektiivsetel, läbipaistvatel ja mittediskrimineerivatel kriteeriumidel. See peab olema avatud kõikidele, sealhulgas teistes liikmesriikides asuvatele tootmistehnoloogiatele, energia salvestamisele ja tarbimiskajale, välja arvatud juhul, kui see ei ole tehniliselt võimalik.
2. Ümberjaotatud ressursid valitakse tootmisüksuste, energia salvestamisüksuste ja tarbimiskaja hulgast turupõhiseid mehhanisme kasutades ning see hüvitatakse rahaliselt. […]
3. Muud kui turupõhist tootmise, energia salvestamise ja tarbimiskaja koormuse ümberjaotamist võib kasutada vaid siis, kui:
a)      puuduvad turupõhised alternatiivid;
b)      kõik olemasolevad turupõhised ressursid on ammendunud;
c)      selles piirkonnas, kus asuvad teenuse osutamiseks sobivad tootmis-, salvestamis- või tarbimisüksused, on liiga vähe kättesaadavaid energiatootmis-, energia salvestamise või tarbimiskaja üksusi, et tagada tõhus konkurents, või
d)      praegune elektrivõrgu olukord toob kaasa ülekandevõime piiratuse korrapärasel ja prognoositaval viisil, nii et turupõhine koormuse ümberjaotamine tooks kaasa korrapärase strateegilise pakkumise, mis suurendaks sisemise piiratuse taset […].
[…]
5. Järgides võrgu töökindluse ja ohutuse säilitamise nõudeid, mis põhinevad reguleerivate asutuste kehtestatud läbipaistvatel ja mittediskrimineerivatel kriteeriumidel, peavad põhivõrguettevõtjad ja jaotusvõrguettevõtjad:
a)      tagama põhivõrgu ja jaotusvõrgu suutlikkuse edastada taastuvatest energiaallikatest või tõhusa koostootmise käigus toodetud elektrit võimalikult väikese koormuse ümberjaotamisega, […]
b)      võtma asjakohaseid võrgu- ja turupõhiseid operatiivseid meetmeid, et minimeerida taastuvatest energiaallikatest või tõhusa koostootmisega toodetud elektri tootmise vähendamist;
[…]
6. Kui kasutatakse muud kui turupõhist vähendavat ümberjaotamist, kohaldatakse järgmisi põhimõtteid:
a)      taastuvaid energiaallikaid kasutavate energiatootmisüksuste vähendavat koormuse ümberjaotamist kohaldatakse ainult siis, kui puuduvad muud alternatiivid või kui muude lahendustega kaasneksid märkimisväärselt ebaproportsionaalsed kulud või suur oht võrgu talitluskindlusele;
b)      tõhusa koostootmisprotsessi abil toodetud elektri suhtes kohaldatakse vähendavat ümberjaotamist ainult siis, kui puuduvad muud alternatiivid kui taastuvaid energiaallikaid kasutavate energiatootmisüksuste vähendav ümberjaotamine, või kui muude lahendustega kaasneksid ebaproportsionaalsed kulud või suur oht võrgu talitluskindlusele;
c)      enda tarbeks toodetud elektri suhtes, mis on toodetud taastuvaid energiaallikaid kasutavate tootmisseadmetega või tõhusa koostootmisega ja mida ei edastata põhi- ega jaotusvõrku, ei kohaldata vähendavat koormuse ümberjaotamist, välja arvatud juhul, kui ühegi muu lahendusega ei ole võrgu talitluskindluse probleeme võimalik kõrvaldada;
d)      punktide a, b ja c kohast vähendavat koormuse ümberjaotamist tuleb nõuetekohaselt ja läbipaistvalt põhjendada. […]
7. Kui kasutatakse muud kui turupõhist koormuse ümberjaotamist, peab ümberjaotamist nõudev võrguettevõtja maksma rahalist hüvitist ümberjaotamisega hõlmatud tootmis-, energia salvestamise või tarbimiskaja üksuse ettevõtjale, välja arvatud juhul, kui tootjad on nõustunud ühendamislepinguga, mille kohaselt ei ole energia kindel tarnimine tagatud. Rahaline hüvitis peab olema võrdne järgmistest elementidest suuremaga või mõlema kombinatsioonidest suuremaga, kui ühe elemendi kohaldamine tooks kaasa põhjendamatult madala või põhjendamatult kõrge hüvitise:
a)      ümberjaotamisega seotud sellised täiendavad tegevuskulud nagu täiendavad kütusekulud tootmise suurendamise puhul või reservsoojuse tagamine, kui tõhusaks koostootmiseks kasutatavate energiatootmisüksuste puhul kohaldatakse vähendavat koormuse ümberjaotamist;
b)      netotulu, mis oleks järgmise päeva turul saadud sellise elektri müügist, mis oleks energiatootmis-, energia salvestamise või tarbimiskaja üksusega toodetud, kui poleks esitatud koormuse ümberjaotamise taotlust; kui rahalist hüvitist makstakse energiatootmis-, energia salvestamise või tarbimiskaja üksustele lähtuvalt toodetud või tarbitud elektrienergia hulgast, loetakse rahaline toetus, mis oleks saadud ilma ümberjaotamise nõudeta, netotulu osaks.“
7.        Määruse 2019/943 artikkel 19a käsitleb „elektriostulepingute“ edendamist.
8.        Selle määruse artikkel 19d käsitleb „kahesuunaliste hinnavahelepingute vormis otseseid hinnatoetuskavasid investeeringuteks“ uutesse taastuvenergia tootmise üksustesse.
B.      Elektrienergia siseturgu käsitlev direktiiv (EL) 2019/944
9.        Direktiivi 2019/944 artiklis 59 on kehtestatud reguleeriva asutuse kohustused ja volitused. Lõike 1 punkti a kohaselt on reguleerival asutusel kohustus „kehtestada läbipaistvate kriteeriumide alusel ülekande- ja jaotustasud või nende arvestamise metoodika või mõlemad või need heaks kiita“.
III. Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
10.      Supreme Courti (Iirimaa kõrgeim kohus) eelotsusetaotlus puudutab kahte apellatsioonimenetlust, milles vaieldakse määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 tõlgendamise üle. Nendes menetlustes osalevad apellandiks olev kommunaalteenuste reguleerimise komisjon (Commission for Regulation of Utilities, Iirimaa; edaspidi „CRU“), Iirimaa elektriturgu reguleeriv asutus (National Regulatory Authority, edaspidi „riigi reguleeriv asutus“), Attorney General (Iirimaa peaprokurör), Iirimaa põhivõrguettevõtja (Transmission System Operator, edaspidi „võrguettevõtja“) Eirgrid plc ning vastustajad apellatsioonimenetluses ja kaebajad esimeses kohtuastmes, kes on kas taastuvenergia tootjad või nende vahendajad.
11.      Iirimaa saarel on ühtne elektrienergiaturg (Single Electricity Market), kus Iirimaa ja Põhja-Iirimaa osa on eraldi järelevalve all. Põhja-Iirimaa pädev reguleeriv asutus on Northern Ireland Authority for Utility Regulation (Põhja-Iirimaa kommunaalteenuseid reguleeriv amet, edaspidi „NIAUR“). CRU ja NIAURi ühiste järelevalveülesannete täitmiseks on loodud Single Electricity Market Committee (ühtse elektrienergiaturu komitee, edaspidi „SEMC“). Eirgrid on koos Põhja-Iirimaa põhivõrguettevõtjaga System Operator for Northern Ireland Ltd (SONI) ühtse elektrienergiaturu korraldaja.
12.      SEMC võttis 22. märtsil 2022 direktiivi 2019/944 artikli 59 alusel vastu otsuse koormuse jaotamise ja ümberjaotamise ning hüvitamise kohta kooskõlas määrusega (EL) 2019/943 (SEM-22-009) (Decision Paper on Dispatch, Redispatch and Compensation Pursuant to Regulation (EU) 2019/943; edaspidi „vaidlusalune otsus“). Selleks, et rakendada muu hulgas määruse 2019/943 artikli 13 lõikes 7 sätestatud nõudeid ja maksta taastuvatest energiaallikatest elektrit tootvatele üksustele muu kui turupõhise koormuse ümberjaotamise korral rahalist hüvitist, on vaidlusaluses otsuses ette nähtud järgmised põhimõtted:(10)
„a)      pärast 4. juulit 2019 tellitud taastuvenergia tootmisüksuste puhul ei tohiks pidada hüvitist – mis põhineb üksuse eelneval tulul või saamata jäänud toetusel, olenevalt sellest, kumb on suurem – „põhjendamatult kõrgeks“, välja arvatud juhul, kui teistsuguseks järelduseks on mõjuv põhjus […].
Kõik selliste üksuste saamata jäänud toetused peaksid üldjuhul tulenema konkurentsil ja enampakkumistel põhinevatest toetuskavadest, mille puhul pakkumised peegeldavad turutulu, sealhulgas artikli 13 lõikega 7 kehtestatud toetused.
b)      enne 4. juulit 2019 tellitud taastuvenergia tootmisüksuste puhul tuleks pidada hüvitist – mis põhineb üksuse eelneval tulul või saamata jäänud toetusel, olenevalt sellest, kumb on suurem – „põhjendamatult kõrgeks“, välja arvatud juhul, kui teistsuguseks järelduseks on mõjuv põhjus […].
Kõik selliste üksuste saamata jäänud toetused peaksid üldjuhul tulenema kavadest, mille puhul toetus põhineb erinevatest taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia keskmistel kuludel.“
13.      Vaidlusaluse otsuse peale esitatud kaebustes väitsid vastustajad apellatsioonimenetluses, et muu kui turupõhise ümberjaotamise korral tuleb sellest tulenev elektrienergiatootjate kahjum täielikult hüvitada, et nad oleksid koormuse ümberjaotamise väljavaate suhtes „ükskõiksed“ või „neutraalsed“. Otsusega piiratakse nende õigust rahalisele hüvitisele – eelkõige vähendava koormuse ümberjaotamise korral – viisil, mis on vastuolus määruse 2019/943 artikli 13 lõikega 7, ja lükatakse hüvitise maksmine põhjendamatult edasi.
14.      High Court (kõrge kohus, Iirimaa) tühistas seejärel vaidlusaluse otsuse.
15.      Apellatsioonkaebusi menetleval Supreme Courtil (kõrgeim kohus) on kahtlusi määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 tõlgendamise suhtes ja tal tekib küsimus, kas see säte on vahetult kohaldatav. Ta märgib, et vaidlusaluse otsusega on välistatud rahaline hüvitis muu hulgas nn vähese tähtsusega tootjatele, kes ei osale järgmise päeva turul, st järgmise päeva elektrienergiaga kauplemisel. Ta rõhutab ka taastuvenergia tootjatele muu hulgas elektriostulepingute (Corporate Power Purchase Agreements (CPPA)) edendamise kaudu antava rahalise toetuse suurt kaubanduslikku tähtsust.(11) Nende lepingutega kohustuvad ostjad ostma elektrienergiat kokkulepitud hinnaga (edaspidi „täitmishind“), mis võib aeg-ajalt olla turuhinnast kõrgem või madalam. Sellised elektriostulepingud on tavaliselt hinnavahelepingute kujul, mille kohaselt maksab elektritootmisüksus ostjale vahe, kui turuhind on täitmishinnast kõrgem, ja ostja maksab tootjale vahe, kui turu võrdlushind on madalam. CRU leiab, et tootja õigus turuhinnast kõrgemale täitmishinnale ei kuulu siiski määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 punkti b kohaldamisalasse ning seega ei tuleks seda vähendava koormuse ümberjaotamise korral hüvitada.
16.      Supreme Court (kõrgeim kohus) otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule ELTL artikli 267 kolmanda lõigu alusel järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      a)      Kas määruse (EL) 2019/943 artikli 13 lõikes 7 on nõutud, et elektritootmisüksustele, millel on kindel juurdepääs ja mille tootmist võrguettevõtja vähendab, tuleb täielikult hüvitada koormuse ümberjaotamise tagajärjel saamata jäänud tulu (sealhulgas saamata jäänud rahaline toetus), mistõttu elektritootmisüksus on samasuguses rahalises seisus nagu siis, kui koormust ei oleks ümber jaotatud, ja seega koormuse ümberjaotamise väljavaate suhtes ükskõikne?
b)      Mida tähendavad selles kontekstis sõnad „põhjendamatult madal või põhjendamatult kõrge hüvitis“ ja milliste kriteeriumide või võrdlusaluse põhjal tuleb hinnata seda, kas hüvitis on „põhjendamatult madal või põhjendamatult kõrge“?
c)      Kas artikli 13 lõike 7 kohaselt on eelkõige lubatud võtta sellist rakendusmeedet, mille puhul eristatakse elektritootmisüksuseid seoses nende õigusega saada hüvitist sõltuvalt sellest, kas elektritootmisüksustele kohaldatakse koormuse eelisjaotust või mitte?
2.      a)      Kas määruse 2019/943 artikli 13 lõige 7 on oma sõnastuses või ELTL artikli 267 kohase eelotsusetaotluse abil piisavalt selge, täpne ja tingimusteta, mistõttu sel on riigisiseses õiguses vahetu õigusmõju?
b)      Mil määral on artikli 13 lõike 7 kohaselt nõutud või lubatud riigisiseste rakendusmeetmete võtmine?
3.      a)      Kas juhul, kui määruse 2019/943 artikli 13 lõikel 7 ei ole vahetut õigusmõju, võib sellele siiski tugineda liikmesriigi kohtus, et vaidlustada sellise riigisisese õigusnormi (sealhulgas mis tahes väidetava riigisisese rakendusmeetme) õiguspärasus, mis on määruse sättega väidetavalt vastuolus, ja vastuolu korral selline norm või meede selle sätte alusel tühistada või kohaldamata jätta, või on sellise pädevuse kasutamine liikmesriigi kohtu poolt [kohtuotsuse Popławski(12)] kohaselt välistatud?
b)      Kui artikli 13 lõikel 7 ei ole vahetut õigusmõju ja liikmesriigi kohtus ei saa sellele eespool [kolmanda küsimuse] punktis a nimetatud eesmärkidel tugineda, siis milliseid õiguskaitsevahendeid saab – kas ELL artikli 19 lõike 1 või harta artikli 47 kohaselt või muul viisil – kasutada ettevõtja, kes väidab, et väidetava riigisisese rakendusmeetmega piiratakse põhjendamatult tema õigust artikli 13 lõike 7 kohasele hüvitisele?
4.      Seoses artikli 13 lõike 7 õige tähenduse ja mõjuga esitatakse järgmised küsimused.
a)      Kas määruse 2019/943 artiklit 71 arvestades oli riigi reguleerival asutusel õigus võtta vastu rakendusmeede, millega lükatakse artikli 13 lõike 7 kohase hüvitise maksmine edasi kuni 2024. aastani?
b)      Kas riigi reguleeriv asutus võis võtta rakendusmeetme, millega lükati edasi otsuse tegemine selle kohta, kas (ja kui jah, siis millises ulatuses) tuleb artikli 13 lõike 7 alusel maksta hüvitist saamata jäänud rahalise toetuse eest?
c)      Kas artikli 13 lõike 7 kohaselt on lubatud võtta rakendusmeede, millega i) piiratakse hüvitise maksmist ex-ante-turul (järgmise päeva turul) osalevatele elektritootmisüksustele, jättes seega vähese tähtsusega elektritootmisüksused ilma õigusest saada koormuse ümberjaotamise korral hüvitist, ja/või ii) nähakse ette hüvitise maksmine elektritarnijatele, kes võivad olla pigem vahendajad kui elektritootmisüksused, mille suhtes on kohaldatud koormuse ümberjaotamist?
d)      Kas juhul, kui ettevõtja elektriostulepingu pooleks oleva taastuvenergia tootmisüksuse tootmist vähendatakse, peab artikli 13 lõike 7 alusel makstav hüvitis sisaldama hüvitist mis tahes makse eest, mis oleks tulnud tasuda ettevõtja elektriostulepingu alusel (kui elektritootmisüksusele ei oleks kohaldatud koormuse ümberjaotamist), kuna lepingu täitmishind ületab asjakohast turuhinda, või kujutavad sellised maksed endast rahalist toetust, mis ei kuulu artikli 13 lõike 7 punkti b kohaldamisalasse?“
17.      Euroopa Kohtu president jättis 9. aprilli 2025. aasta määrusega rahuldamata eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotluse menetleda eelotsusetaotlust kiirendatud menetluses Euroopa Kohtu kodukorra artikli 105 alusel.
18.      Euroopa Kohtu menetluses esitasid kirjalikud seisukohad apellatsioonimenetluse vastustajad, CRU, Iirimaa, Kreeka Vabariik ja Euroopa Komisjon. Nad osalesid ka kohtuistungil, mis toimus 15. jaanuaril 2026, ning vastasid Euroopa Kohtu kirjalikele ja suulistele küsimustele
IV.    Õiguslik hinnang
19.      Eelotsusetaotluses on esiplaanil küsimus, kuidas tõlgendada määruse 2019/943 artikli 13 lõikes 7 ette nähtud (vaidlusaluseid) kriteeriume, et määrata kindlaks rahaline hüvitis taastuvenergiatootjatele, keda puudutab muu kui turupõhine vähendav koormuse ümberjaotamine. Sellega on seotud küsimus, kas nimetatud säte on vahetult kohaldatav ja seega kas liikmesriigi kohus peab seda kohaldama sellises menetluses, millega on tegemist käesolevas kohtuasjas, jättes vajaduse korral kohaldamata sellega vastuolus oleva riigisisese õigusnormi.
20.      Kõigepealt analüüsin nimetatud sätte ja selle kriteeriumide ulatust (esimene küsimus) (vt selle kohta allpool A osa). Sellest järeldub, kas vahetu õigusmõju tingimused on täidetud (teine küsimus) (vt selle kohta allpool B osa) või millised õiguskaitsevahendid on asjaomastele tootjatele kättesaadavad (kolmas küsimus) (vt selle kohta allpool C osa). Lõpuks käsitlen ülejäänud küsimusi (neljas küsimus) (vt selle kohta allpool D osa).
A.      Määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 ulatus (esimene küsimus)
1.      Sissejuhatavad märkused
21.      Menetluse poolte vahel on vaidlus eelkõige selle üle, kas määruse 2019/943 artikli 13 lõige 7 annab taastuvenergiatootjatele õiguse saada muu kui turupõhise – käesoleval juhul vähendava – koormuse ümberjaotamise korral võrguettevõtjalt „täielikku“ rahalist hüvitist. Sellega on silmas peetud hüvitist, mis seab need tootjad majanduslikult sellisesse olukorda, nagu koormuse ümberjaotamist ei oleks toimunud ning nad oleksid saanud enda toodetud elektrienergiat tarnida ja selle eest tasu vastavalt turutingimustele ja -reeglitele (ning nende suhtes kohaldatavale koormuse eelisjaotusele).
22.      Pooled on sellega seoses üksmeelel, et määruse 2019/943 artikli 13 lõikes 7 ette nähtud muu kui turupõhise vähendava koormuse ümberjaotamise hüvitamise mehhanism põhineb hüpoteetilisel või kontrafaktilisel lähenemisviisil. See nähtub eelkõige artikli 13 lõike 7 punktist b, mille kohaselt tuleb hüvitise kindlaksmääramisel muu hulgas arvesse võtta „netotulu, [mille] oleks järgmise päeva turul […] sellise elektri müügist“ saanud asjaomane tootja, „kui poleks esitatud koormuse ümberjaotamise taotlust“. Sellise koormuse ümberjaotamise korral tuleb seega võrrelda sellest tulenevat majanduslikku olukorda ja olukorda, mis oleks tekkinud siis, kui sellest puudutatud elektrienergiat oleks saanud võrku edastada ja järgmise päeva turul müüa.
23.      Võrdleva analüüsi raames arvesse võetavaid kriteeriume tuleb seetõttu lähemalt uurida. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib sellega seoses eelkõige teada, millise ulatusega on määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 teises lauses kasutatud väljend „põhjendamatult madal või põhjendamatult kõrge hüvitis“ (esimese küsimuse punkt b).
24.      Nende kriteeriumide ulatuse paremaks mõistmiseks tuleb käsitleda määruse 2019/943 artikli 13 lõikes 7 ette nähtud hüvitamismehhanismi tervikuna.
25.      Sellega seoses tuleb arvesse võtta, et asjaomase tootja õigus saada rahalist hüvitist ei teki mitte üksnes vähendava koormuse ümberjaotamise korral (st võrku edastatava elektrienergia koguse vähendamisel), vaid ka suurendava koormuse ümberjaotamise korral (st võrku edastatava elektrienergia koguse suurendamisel) – mille üle ei ole käesolevas asjas vaidlust –, kusjuures viimasel juhul ei ole võrdlev kontrafaktiline analüüs põhimõtteliselt vajalik.(13) Lisaks ei ole vaidlust selle üle, et esiteks eeldab õigus hüvitisele tarnetagatisega ühendamislepingut(14) – mis näib põhikohtuasjas olemas olevat – ja teiseks, et sellele tootjale lähtuvalt toodetud või tarbitud elektrienergia kogusest antavat „rahalist toetust“ peetaks tema netotulu osaks.(15)
2.      Määruse 2019/943 artikli 13 lõikes 7 kehtestatud hüvitamismehhanismi kriteeriumid ja toimimine (esimese küsimuse punkt a)
26.      Osas, milles esimese küsimuse punkt a puudutab taastuvenergiatootja saamata jäänud tulu „täielikku“ hüvitamist, näib see mulle mõnevõrra mitmeti mõistetavalt sõnastatud. Seda seetõttu, et võrdlev analüüs, mis põhineb määruse 2019/943 artikli 13 lõikes 7 kehtestatud (muutuvatel) kriteeriumidel ja arvutusmeetoditel, ei taga minu arvates rahalist hüvitist, mis koormuse ümberjaotamise majanduslikust seisukohast täielikult neutraliseeriks. Pigem peab see hüvitis tagama vaid võimalikult lähedase olukorra hüpoteetilisele majanduslikule olukorrale koormuse ümberjaotamise puudumise korral. See tuleneb juba grammatilisest tõlgendusest.
a)      Grammatiline tõlgendamine
27.      Määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 kohaselt tuleb muu kui turupõhise koormuse ümberjaotamise korral maksta rahalist miinimumhüvitist („peab olema võrdne“). Selle hüvitise arvutamiseks on ette nähtud kaks erinevat arvutusmeetodit (esmane ja teisene), mida põhimõtteliselt kohaldatakse nii suurendava kui ka vähendava koormuse ümberjaotamise suhtes.(16)
28.      Neile kahele arvutusmeetodile on ühine, et need põhinevad kahel muutuval parameetril, milleks on ühelt poolt koormuse ümberjaotamisega kaasnevad „täiendavad tegevuskulud“ (punkt a) ja teiselt poolt tootja „netotulu, mis oleks järgmise päeva turul saadud sellise elektri müügist“, „kui poleks esitatud koormuse ümberjaotamise taotlust“ (punkt b). Saamata jäänud „netotulu“ mõistet ei ole määruses 2019/943 täpsemalt määratletud. Seetõttu tuleb kõigepealt lähtuda mõiste üldisest tõlgendusest, mille kohaselt on „netotulu“ erinevalt „brutotulust“ kulude ja maksudega korrigeeritud tulu.(17)
29.      Vastavalt – esmajärjekorras kohaldatavale – esimesele arvutusmeetodile tuleb hüvitis arvutada punktides a ja b osutatud kahest summast suurema alusel („võrdne järgmistest elementidest suuremaga“).
30.      Üksnes juhul, kui selle meetodiga saadakse „põhjendamatult madal või põhjendamatult kõrge hüvitis“, tuleks punktides a ja b osutatud summad teise arvutusmeetodi raames kombineerida („mõlema kombinatsiooniga“).(18) Ka mõistet „kombinatsioon“ ei ole määruses 2019/943 lähemalt täpsustatud. Seda võib mõista esimese arvutusmeetodi raames (punktide a ja b kohaselt) leitud kahe summa (aritmeetilise) keskmisena. See ei pruugi aga nii olla. Ka mõlema summa liitmine kuuluks selle mõiste alla. Igal juhul tuleb (täiendavad) tegevuskulud ja (hüpoteetiline) netotulu mingil viisil omavahel siduda. See näitab, et võrguettevõtjal on nende kahe summa kombineerimise viisi osas ulatuslik kaalutlusõigus.
31.      Juba kummagi arvutusmeetodi aluseks olevad muutuvad kriteeriumid –„täiendavad tegevuskulud“ (punkt a) ja „netotulu“ (punkt b) – räägivad minu arvates „täieliku“ hüvitise teesi vastu, mida pooldavad vastustajad.
32.      On nimelt mõeldav, et tootjal, keda puudutab vähendav koormuse ümberjaotamine, tekivad täiendavad tegevuskulud, mis võivad ulatuda saamata jäänud netotulu summani või seda isegi ületada. Määruse 2019/943 artikli 13 lõikes 7 ette nähtud esimese arvutusmeetodi kohaselt võib see tootja – välja arvatud põhjendamatult madala või põhjendamatult kõrge ja seega korrigeerimist vajava hüvitise korral – alati (miinimum-)hüvitiseks nõuda ainult kahest summast suuremat. Seega isegi juhul, kui tootjal on neil asjaoludel õigus saada hüvitist saamata jäänud netotulu, sealhulgas saamata jäänud rahalise toetuse ulatuses, ei vii see – erinevalt sellest, mida väidavad vastustajad – selleni, et ta oleks samasuguses rahalises seisus nagu siis, kui koormust ei oleks ümber jaotatud, või koormuse ümberjaotamise suhtes täiesti ükskõikne või neutraalne. Seda seetõttu, et koormuse ümberjaotamisest tuleneda võivad täiendavad tegevuskulud ei pruugi olla piisavalt kaetud. Selline tulemus võiks seega kaasa tuua „põhjendamatult madala […] hüvitise“ ja teise arvutusmeetodi kohaldamise.
33.      Määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 punktis a on seda olukorda sõnaselgelt käsitletud, tuues näiteks vähendava koormuse ümberjaotamise tõhusaks koostootmiseks kasutatavate energiatootmisüksuste puhul. See võib tekitada asjaomastele elektrijaamade käitajatele täiendavaid tegevuskulusid, mis on seotud reservsoojuse tagamisega. Hoolimata elektritootmise ja elektri võrku edastamise ettenähtud piiramisest ning sellega seotud tulu vähenemisest peavad need käitajad täitma oma lepingulisi kohustusi soojusenergia tarnimise valdkonnas. Seda soojust tuleb siis toota, ilma et sellest tulenevaid tegevuskulusid saaks katta automaatselt kaastoodetud elektrienergia müügiga.
34.      Seetõttu ei saa juba (aritmeetiline) esimene arvutusmeetod alati tagada „täielikku“ rahalist hüvitist, nagu seda pooldavad vastustajad.
35.      Veelgi enam kehtib see teise arvutusmeetodi puhul. Sellega on ette nähtud võimalus hüvitise summat üles- või allapoole korrigeerida, kui see summa on võrguettevõtja hinnangul „põhjendamatult“ madal või „põhjendamatult“ kõrge. Punktides a ja b osutatud kahe summa „kombinatsioon“ on seejuures üksnes rahalise hüvitise kindlaksmääramise lähtepunkt. Seoses väljendiga „põhjendamatult madal või põhjendamatult kõrge hüvitis“, mis muudab teise arvutusmeetodi üleüldse kohaldatavaks, ilmneb lisaks, et see nõuab võrdlevat hindamist. Selle eesmärk on ümberpöördult sõnastades nimelt võimaldada „põhjendatud“, st mõistliku hüvitise saamist.(19)
36.      Teine arvutusmeetod on seega abivahend, et teha kindlaks (hüpoteetiline) majanduslik olukord ilma ettenähtud koormuse ümberjaotamiseta. See ilmneb ka suurendava koormuse ümberjaotamise korral, mille üle ei ole käesolevas asjas vaidlust. Kuigi võrku edastatava elektrienergia koguse sellega seotud suurendamine toob asjaomasele elektrienergiatootjale põhimõtteliselt täiendavat tulu, on määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 punktis a märgitud, et ka sellisel juhul võivad tekkida täiendavad tegevuskulud, nt kütusekulud, mis võivad seda tulu(20) ületada või ebamõistlikult vähendada.
37.      Võrguettevõtjal, kes määrab mõistliku rahalise hüvitise konkreetsel juhul kindlaks teise arvutusmeetodi alusel, on seega nõutava võrdleva hindamise raames kahekordne hindamisruum, mis väljendub määratlemata õigusmõistetes „mõlema kombinatsioon“ ja „põhjendamatult“. See puudutab esiteks küsimuse hindamist, kas esimene arvutusmeetod toob kaasa „põhjendamatult madala või põhjendamatult kõrge hüvitise“, mille summa on seega ebamõistlikult väike või suur, ning teiseks sellega seotud hinnangut selle hüvitise mõistlikkusele „mõlema kombinatsiooni“ abil. Selle hindamise tulemus oleneb konkreetse juhtumi asjaoludest ega pea viima selleni, et tootjate majanduslik olukord oleks täiesti samasugune nagu siis, kui koormust ei oleks ümber jaotatud.
38.      Määruse 2019/943 artikli 13 lõikes 7 sätestatud „õigust rahalisele hüvitisele“ ei ole järelikult mõistega „täielik“ (full compensation) täpsustatud.(21) Samuti ei ole selles kontekstis kõne all miinimumtulu, vaid üksnes miinimumhüvitise tagamine (vt eespool punkt 27).(22) Vastupidi vastustajate arvamusele loobus liidu seadusandja, nagu näitab ka ajalooline analüüs (vt allpool punkt 43) sellisest täpsustamisest pigem teadlikult ja määras kindlaks üksnes õiguse rahalisele hüvitisele.(23) See õigus on seega suuruse poolest piiratud summaga, mis tuleneb nimetatud sättes ette nähtud võrdlusolukordadest ja arvutusmeetoditest. Summa ei lange tingimata kokku summaga, mis oleks saadud vähendava koormuse ümberjaotamise tõttu vähendatud elektrienergia koguse võrku edastamisel ja müügil, vaid peaks üksnes olema sellele tulemusele võimalikult lähedane, nagu ka vastustajad kohtuistungil möönsid, viidates muu hulgas proportsionaalsuse põhimõttele.
39.      Selle grammatilise tõlgendamise tulemust kinnitavad süstemaatilised ja teleoloogilised kaalutlused ning määruse 2019/943 ettevalmistavad materjalid.
b)      Süstemaatiline, teleoloogiline ja ajalooline tõlgendamine
40.      Süstemaatilisest seisukohast ei ole määruses 2019/943 kindlaks määratud tulu ega saamata jäänud tulu eest makstava hüvitise miinimumkünnist, mida ei või mingil juhul järgimata jätta. Artikli 10 lõikes 2 ette nähtud võimalus „kohaldada järgmise päeva ja päevasisese turu ajavahemikes kõrgeimate kliiringhindade suhtes ühtlustatud ülem- ja alammäärasid“(24) on erand ja seda ei saa artiklis 13 reguleeritud koormuse ümberjaotamisele üle kanda.
41.      Tulu miinimumkünnise eeldamise vastu räägib ka see, et liidu seadusandja nõuab seoses esimese meetodiga rahalise hüvitise arvutamiseks määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 alusel, et täiendavad tegevuskulud punkti a kohaselt ja saamata jäänud netotulu punkti b kohaselt arvutataks eraldi, et määrata hüvitis neist suurema põhjal (vt eespool punktid 28 ja 32). Muidu ei oleks mõtet ka esimese arvutusmeetodi tulemust, kui see toob kaasa põhjendamatult madala või põhjendamatult kõrge rahalise hüvitise, teise arvutusmeetodi abil korrigeerida. Viimati nimetatud meetod eeldab just seda, et hüvitist tuleb vajaduse korral üles- või isegi allapoole korrigeerida. Sõnadega „võrdne järgmistest elementidest suuremaga või mõlema kombinatsioonidest suuremaga“ ei peeta seega silmas sellist alamkünnist. Nendega on pigem viidatud ainult asjaolule, et üks kahest punktides a ja b nimetatud summast võib olla suurem ja on seega põhimõtteliselt sobiv kriteerium rahalise hüvitise arvutamiseks.
42.      Muu hulgas ei nähtu minu arvates vastupidi vastustajate seisukohale määruse 2019/943 eesmärkidest ühtegi muud pidepunkti „täieliku“ rahalise hüvitise saamise õiguse kohta, mida nad toetavad. Eesmärki saavutada põhimõtteliselt turupõhine tarbimiskaja ja samal ajal edendada elektrienergia tootmist taastuvatest energiaallikatest, muu hulgas koormuse eelisjaotuse kaudu, toetab ka see, et muu kui turupõhise koormuse ümberjaotamise korral makstakse rahalist hüvitist, mis on võimalikult lähedane turupõhisele tasule. Just seda peab määruse 2019/943 artikli 13 lõikes 7 ette nähtud hüvitamismehhanism minu arvates lõppkokkuvõttes tagama.
43.      Määruse 2019/943 ettevalmistavad materjalid viitavad samas suunas. Komisjon piiras oma ettepanekus õigust rahalisele hüvitisele muu kui turupõhise vähendava koormuse ümberjaotamise korral 90%‑ga (hüpoteetilisest) netotulust elektrienergia müügil järgmise päeva turul.(25) Nõukogu jättis küll viite 90% piirmäärale hiljem välja, mistõttu oli juttu veel üksnes saamata jäänud (hüpoteetilisest) netotulust. Lõpuks nõukogu ja Euroopa Parlamendi vahel saavutatud kompromissis loobuti siiski netotulu kasutamisest rahalise hüvitise arvutamise ainsa kriteeriumina ja lisati mõlema arvutusmeetodi jaoks täiendavad kriteeriumid („täiendavad tegevuskulud“ punktis a – hõlmates suurendava koormuse ümberjaotamist – ja saamata jäänud „netotulu“ punktis b ning „mõlema kombinatsioon“ „põhjendamatult madala või põhjendamatult kõrge hüvitise“ puhul.(26) Liidu seadusandja lähtus seega sellest, et muu kui turupõhise vähendava koormuse ümberjaotamise korral vajaliku hüpoteetilise võrdleva analüüsi raames ei ole aritmeetilisest seisukohast võimalik saavutada taastuvenergiatootjate majanduslikult täiesti „neutraalset“ olukorda, vaid üksnes ligikaudne väärtus, mille eesmärk on, et nad saaksid võimalikult vähe kahju.
c)      Vahejäreldus esimese küsimuse punkti a kohta
44.      Seega tuleb esimese küsimuse punktile a vastata, et määruse 2019/943 artikli 13 lõige 7 annab tootjatele, kellel on võrgule kindel juurdepääs ja tarnetagatis ning kelle suhtes kohaldatakse muud kui turupõhist vähendavat koormuse ümberjaotamist, õiguse saada rahalist hüvitist, mis vastab võimalikult suures ulatuses saamata jäänud hüpoteetilisele tulule (sealhulgas saamata jäänud rahaline toetus) asjaomase elektrienergia koguse turutingimustel tarnimise korral, kuid ei pruugi koormuse ümberjaotamist majanduslikust seisukohast täielikult neutraliseerida.
3.      Kriteeriumi „põhjendamatult madal või põhjendamatult kõrge hüvitis“ ulatus (esimese küsimuse punkt b)
45.      Vastus esimese küsimuse punktile a sisaldab peamisi kriteeriume selle kohta, kuidas tõlgendada määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 teises lauses kasutatud väljendit „põhjendamatult madal või põhjendamatult kõrge hüvitis“, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus eelkõige küsib (esimese küsimuse punkt b).
46.      See väljend viitab – vähendava koormuse ümberjaotamise korral(27) – esimese arvutusmeetodi tulemusele ja selle tõttu muutub teine arvutusmeetod üleüldse kohaldatavaks. Võrguettevõtja peab kõigepealt kõigi olemasolevate andmete põhjal(28) kontrollima, kas esimene arvutusmeetod toob kaasa „põhjendamatult madala või põhjendamatult kõrge hüvitise“, see tähendab, kas see on (eba)mõistlik. Tal on selles osas hindamisruum (vt eespool punkt 37).
47.      Kui võrguettevõtja leiab, et hüvitis ei ole mõistlik, peab ta seejärel oma hindamisruumi raames määrama „mõlema kombinatsioonina“ punktide a ja b kohaselt kindlaks mõistliku rahalise hüvitise.
48.      Selleks võib võrguettevõtja esimese sammuna lähtuda kahe kindlaksmääratud summa keskmisest, need liita või siduda täiendavad tegevuskulud saamata jäänud (hüpoteetilise) netotuluga muul viisil. Teise sammuna peab võrguettevõtja vastavalt üksikjuhtumi asjaoludele, mille hulka kuuluvad koormuse ümberjaotamise aegsed hinnamuutused järgmise päeva turul, kindlaks määrama hüvitise mõistliku suuruse (vt eespool punkt 30).
49.      Kooskõlas eespool punktis 27 ja sellele järgnevates punktides esitatud kaalutlustega ei ole määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 kohaselt põhimõtteliselt lubatud tugineda selles ammendavalt sätestatud kriteeriumidest kaugemale minevatele või kõrvale kalduvatele jäikadele protsendimääradele või oletustele, millega lubamatult piiratakse võrguettevõtja selles osas tunnustatud hindamisruumi (vt täpsemalt allpool punktid 64 ja 65). Sellega on arvesse võetud ka seda, et võrguettevõtjal on seoses talle kõnealuse määrusega antud erilise seisundi ja ülesandega tagada liikmesriigi reguleeriva asutuse järelevalve all elektrituru nõuetekohane toimimine(29) parimad võimalused mõistliku hüvitise kindlaksmääramiseks. Seda peab arvesse võtma ka liikmesriigi kohus, kui ta kontrollib selle hüvitise mõistlikkust. See kinnitab taas, et võrguettevõtja kindlaksmääratud hüvitise summa ei pruugi vastata täpselt sellele majanduslikule olukorrale, milles tootja oleks olnud, kui koormust ei oleks ümber jaotatud, vaid on lihtsalt sellele võimalikult lähedane (vt eespool punkt 38).
50.      Seega tuleb esimese küsimuse punktile b vastata, et määruse 2019/943 artikli 13 lõikes 7 kasutatud väljendi „põhjendamatult madal või põhjendamatult kõrge hüvitis“ eesmärk on tagada muust kui turupõhisest vähendavast koormuse ümberjaotamisest puudutatud tootjale mõistlik rahaline hüvitis. Võrguettevõtjal on selles osas hindamisruum.
4.      Selliste riigisiseste rakendusmeetmete lubatavus, mis seavad rahalise hüvitise saamise õiguse sõltuvusse koormuse eelisjaotuse kohaldamisest (esimese küsimuse punkt c)
51.      Esimese küsimuse punktiga c soovitakse teada, kas määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 kohaselt on lubatud võtta riigisiseseid rakendusmeetmeid, mis seavad rahalise hüvitise saamise õiguse sõltuvusse sellest, kas muust kui turupõhisest vähendavast koormuse ümberjaotamisest puudutatud tootja suhtes kohaldatakse koormuse eelisjaotust selle määruse artikli 12 lõigete 2 ja 4 tähenduses (vt eespool punkt 5).(30)
52.      Nagu komisjon ja vastustajad õigesti märgivad, ei ole määruse 2019/943 artikli 13 lõikes 7 sellist vahet tehtud. Artikli 13 lõige 1 käsitleb pigem ka lõike 7 kohaldamisalas kehtivat põhimõtet, et koormuse ümberjaotamine peab põhinema objektiivsetel, läbipaistvatel ja mittediskrimineerivatel kriteeriumidel ning olema avatud kõikidele tootmistehnoloogiatele (sealhulgas kõikidele energia salvestamise ja tarbimiskaja vormidele), niivõrd kui see on tehniliselt võimalik. See kehtib nii turupõhise koormuse ümberjaotamise kohta, mis tuleb artikli 13 lõike 2 kohaselt rahaliselt hüvitada, kui ka muu kui turupõhise koormuse ümberjaotamise kohta, mis annab artikli 13 lõike 7 kohaselt õiguse saada rahalist hüvitist.
53.      Seetõttu peavad asjakohased riigisisesed rakendusmeetmed, kui need on üldse vajalikud, nimetatud põhimõtteid järgima. Seega ei tohi sellistes meetmetes – selleks et muu kui turupõhise (vähendava) koormuse ümberjaotamise korral oleks tagatud mittediskrimineeriv rahalise hüvitise saamise õigus – teha vahet selle alusel, kas asjaomase tootja suhtes kohaldatakse koormuse eelisjaotust või mitte. Selle õiguse tingimus on üksnes, et tootjal oleks ühendamislepingu alusel tarnimis- või vastuvõtmistagatis.
54.      Seega tuleb esimese küsimuse punktile c vastata, et õigus saada rahalist hüvitist määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 alusel ei eelda, et tootja suhtes, keda puudutab muu kui turupõhine vähendav koormuse ümberjaotamine, kohaldataks või ei kohaldataks koormuse eelisjaotust, ning selle õiguse tagamist ei või riigisisestes rakendusmeetmetes sellisest vahetegemisest sõltuvusse seada.
B.      Määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 vahetu õigusmõju (teine küsimus)
55.      Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas määruse 2019/943 artikli 13 lõige 7 on piisavalt selge, täpne ja tingimusteta ning seega vahetult kohaldatav (teise küsimuse punkt a) ning kas ja mil määral on selle kohaselt nõutud või lubatud riigisiseste rakendusmeetmete võtmine (teise küsimuse punkt b). Pean otstarbekaks vastata nendele küsimustele koos.
1.      Vahetu õigusmõju kriteeriumid võrrelduna vahetu kohaldamisega
56.      Pooled vaidlevad kõigepealt selle üle, kas seoses määruse 2019/943 artikli 13 lõikega 7 on kohtupraktikas tunnustatud vahetu õigusmõju tingimusi üldse vaja analüüsida, kuna ELTL artikli 288 teise lõigu kohaselt on määrused liikmesriikides vahetult kohaldatavad. Sellega seoses on kesksel kohal kohtuotsus Popławski,(31) millele viitab ka eelotsusetaotluse esitanud kohus kolmanda küsimuse punktis a, ning küsimus, kas määruse sätetel on ainuüksi oma vahetu kohaldatavuse tõttu esimus nendega vastuolus oleva riigisisese õiguse suhtes. Viimasele küsimusele on Euroopa Kohus siiski selgelt ja üldiselt vastanud, et liidu õiguse esimuse põhimõte kohustab liikmesriikide ametiasutusi jätma sellega vastuolus oleva riigisisest õigusnormi kohaldamata üksnes juhul, kui asjaomane liidu õigusnorm – st ka määruse säte – vastab vahetu õigusmõju tingimustele.(32) Vahetult kohaldatavad määruse sätted ei kuulu liikmesriigi ametiasutuste poolt nimelt automaatselt vahetult kohaldamisele. Pigem võib nende sätete ülesehituse, tingimuslikkuse või ametiasutustele antud kaalutlusõiguse tõttu olla vaja võtta neid täpsustavaid riigisiseseid või liidu õiguse tasandi (rakendus-)meetmeid,(33) mis tähendab, et neil ei ole vahetut õigusmõju.(34)
57.      Seetõttu tuleb käesolevas asjas analüüsida, kas määruse 2019/943 artikli 13 lõikel 7 on vahetu õigusmõju.
58.      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt saab liidu – esmase või teisese – õiguse säte olla vahetu õigusmõjuga üksnes juhul, kui see on sisu poolest tingimusteta ja piisavalt täpne. Säte on tingimusteta siis, kui selles ette nähtud kohustusega ei kaasne ühtegi tingimust ja selle täitmine või tagajärgede tekkimine ei eelda ühegi õigusakti vastuvõtmist liidu institutsiooni või liikmesriigi poolt. Säte on piisavalt täpne, et isik saaks sellele tugineda ja kohus seda kohaldada, kui see kohustus on selles üheti mõistetavalt sätestatud.(35) Kui need tingimused on täidetud, võib isik sellele sättele liikmesriigi kohtus liikmesriigi vastu tugineda, isegi kui seda ei ole üle võetud nõuetekohaselt.(36)
59.      Kui liidu õigusnorm – nagu käesoleval juhul määruse 2019/943 artikli 13 lõige 7 – jätab liikmesriigi pädevatele asutustele teatud hindamisruumi või kaalutlusõiguse, et hinnata, kas selle õigusnormi tingimused on täidetud ja milliseid meetmeid tuleb võtta, ei pruugi see seada kahtluse alla selle piisavat täpsust ja tingimusetust vahetu õigusmõju tähenduses. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei ole selline hindamisruum või kaalutlusõigus ei tingimus ega rakendamise või kehtivusega seotud lisanõue eespool punktis 57 viidatud põhimõtete tähenduses.(37)
60.      Sellest kohtupraktikast tuleneb, et liidu õigusnormi võib ka siis, kui liikmesriikidele on selle rakendamisel jäetud teatud kaalutlusruum, pidada tingimusteta ja piisavalt täpseks, kui see paneb liikmesriikidele üheselt mõistetavalt konkreetse tulemuse saavutamise kohustuse, millega ei kaasne ühtegi tingimust selle kohaldamiseks.(38) Lõpuks võrdsustab Euroopa Kohus tingimused, mille kohaselt peab kohustus olema tingimusteta ja piisavalt täpne. Seega võivad ka määratlemata kohustused, mis jätavad liikmesriikidele kaalutlusruumi, olla vahetult kohaldatavad.(39) Nii on see eelkõige juhul, kui õigusnormis on sätestatud sellega ette nähtud miinimumkaitse või tulemuse saavutamise meetod.(40)
61.      Neil asjaoludel leian ma – nagu tuleb allpool näidata –, et määruse 2019/943 artikli 13 lõige 7, mis käsitleb rahalise hüvitise arvutamise meetodit, on vahetult kohaldatav.
2.      Vahetu õigusmõju kriteeriumide täitmine
62.      Nagu eespool punktis 27 ja sellele järgnevates punktides märgitud, on määruse 2019/943 artikli 13 lõikes 7 ette nähtud arvutusmeetod selles sättes kehtestatud kriteeriumide alusel piisavalt selgelt, täpselt ja tingimusteta kindlaks määratud, et liikmesriigi pädev asutus, eelkõige võrguettevõtja, saaks seda vahetult kohaldada. Sellele asutusele võrdlusanalüüsi tegemiseks antud hindamisruum ei muuda seda, et muu kui turupõhise (vähendava) koormuse ümberjaotamise korral on asjaomasel tootjal õigus (mõistlikule) rahalisele hüvitisele. Hüvitisega tuleks kokkuvõttes jõuda lähedale majanduslikule olukorrale, milles tootja oleks olnud, kui koormust ei oleks ümber jaotatud, st kui sellega hõlmatud elektrienergia kogus oleks müüdud turutingimustel. Sellele lisandub võrguettevõtja selge kohustus see nõue vastavalt artikli 13 lõikes 7 sätestatud kriteeriumidele ja arvutusmeetoditele täita.
63.      Seega on nii rahalise hüvitisega saavutatav eesmärk kui ka selle arvutamise kriteeriumid ja meetod esitatud nendes sätetes piisavalt selgelt, täpselt ja ammendavalt, et asjaomased tootjad saaksid neile ka kohtus tugineda ning et kohus saaks neid järgida ja vahetult kohaldada.
64.      See, kui liikmesriik – nagu käesoleval juhul Iirimaa vaidlusaluse otsusega – võtab määruse 2019/943 artikli 13 lõikega 7 antud hindamisruumi kasutamiseks rakendusmeetmeid, ei muuda artikli 13 lõike 7 vahetut õigusmõju. Teine küsimus – millele ei tule käesolevas asjas vastata – on see, kas need rakendusmeetmed järgivad selles sättes piisavalt täpselt, tingimusteta ja ammendavalt kindlaks määratud kriteeriumide ning nendega antud hindamisruumi piire või ületavad neid.
65.      Vaidlusaluses otsuses kindlaksmääratud kriteeriumid, mille alusel arvutatakse õigus saada rahalist hüvitist, tekitavad selles osas siiski kahtlusi. Selles otsuses kindlaks määratud arvutusmeetod põhineb nimelt mh (täpselt arvutatud) „eelneval tulul“ ja sellega seotud eeldusel, et on olemas „põhjendamatult“ kõrge või „põhjendamatult“ madal summa, mida saab ümber lükata üksnes „mõjuval põhjusel“. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on ülesanne kontrollida nende kriteeriumide kooskõla määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 vahetult kohaldatavate sätetega ja teha kindlaks, kas ta peab viimastele esimuse andma.
3.      Vahejäreldus
66.      Seetõttu tuleb teisele küsimusele vastata, et määruse 2019/943 artikli 13 lõige 7 vastab hoolimata sellest, et see jätab võrguettevõtjale hindamisruumi, vahetu õigusmõju tingimustele, keelamata riigisiseste rakendusmeetmete võtmist selle hindamisruumi kasutamiseks. Need meetmed ei või siiski olla vastuolus selles sättes ette nähtud kriteeriumide ja arvutusmeetoditega ning peavad jääma nimetatud hindamisruumi piiridesse, mida peab kontrollima liikmesriigi kohus.
C.      Muud õiguskaitsevahendid (kolmas küsimus)
67.      Kolmas küsimus puudutab võimalikke täiendavaid õiguskaitsevahendeid ja on esitatud üksnes tingimusel, et määruse 2019/943 artikli 13 lõikel 7 ei ole vahetut õigusmõju. Seega ei ole vaja sellele küsimusele vastata.
68.      Kui Euroopa Kohus peaks jõudma teise küsimuse suhtes teistsugusele kui eespool punktis 66 esitatud järeldusele, piisab viitest tema väljakujunenud kohtupraktikale, mille kohaselt peavad liikmesriikide kohtud ka vahetu õigusmõju puudumise korral tõlgendama riigisisest õigust võimalikult suures ulatuses liidu õigusega kooskõlas ja tunnustama isikute võimalust saada hüvitist, kui nende õigusi on liikmesriigile süüks arvatava liidu õiguse rikkumisega kahjustatud.(41)
D.      Ülejäänud küsimused (neljas küsimus)
1.      Rahalise hüvitise maksmise edasilükkamine (neljanda küsimuse punktid a ja b)
69.      Neljanda küsimuse punktidega a ja b soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas rahalise hüvitise maksmist määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 alusel võib riigisisese rakendusmeetmega kuni 2024. aastani edasi lükata.
70.      Nagu vastustajad ja komisjon õigesti märgivad, jõustus määrus 2019/943 selle artikli 71 lõike 1 kohaselt 20. päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas ja artikli 71 lõike 2 kohaselt kohaldatakse seda alates 1. jaanuarist 2020, ilma et artikli 13 suhtes oleks ette nähtud üleminekusätet või erandit. Vahetult ja prioriteetsena kohaldataval artikli 13 lõikel 7 põhinev õigus nõuda võrguettevõtjalt rahalist hüvitist on seega olemas alates sellest kuupäevast ja võrguettevõtja peab selle täitma. Selle nõude täitmise edasilükkamine hilisemale kuupäevale – käesoleval juhul 2024. aastale – on selle sättega vastuolus ja rikuks selle täielikku toimet, mida nõuab ka kohtupraktika.(42)
71.      Neljanda küsimuse punktidele a ja b tuleb seega vastata, et nõue saada rahalist hüvitist määruse 2019/943 artikli 13 vahetult kohaldatavate sätete alusel tuleb selle määruse artikli 71 lõike 2 kohaselt täita alates 1. jaanuarist 2020, ilma et seda saaks riigisisese rakendusmeetmega edasi lükata.
2.      Rahalise hüvitise saamise õiguse isikulise kohaldamisala piiramine või laiendamine (neljanda küsimuse punkt c)
a)      Esimene osa: väiketootjate välistamine?
72.      Neljanda küsimuse punkti c esimese osaga soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 kohaselt on lubatud võtta riigisiseseid rakendusmeetmeid, millega piiratakse õigust saada (muu kui turupõhise vähendava) koormuse ümberjaotamise korral rahalist hüvitist nende tootjatega, kes osalevad ex-ante-turul (järgmise päeva turul), välistades seega hüvitise vähese tähtsusega tootjatele. Menetlusosaliste sõnul ei hõlma see määrus vähese tähtsusega väiketootjaid, kes sageli ei osale Iirimaa järgmise päeva või päevasisesel turul.
73.      Nagu komisjon ja vastustajad õigesti märgivad, eeldab määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 esimesest lausest tulenev õigus saada võrguettevõtjalt rahalist hüvitist üksnes seda, et asjaomased muust kui turupõhisest vähendavast koormuse ümberjaotamisest puudutatud tootjad („tootmis-, energia salvestamise või tarbimiskaja üksuse ettevõtjad“) on ühendamislepingus nõustunud tagama energia kindla tarnimise. Elektrivõimsus ja elektrienergia tarnimise ulatus ei oma selles osas tähtsust. Artikli 13 lõike 7 punktis b ette nähtud kriteeriumi „netotulu, mis oleks järgmise päeva turul saadud sellise elektri müügist“ kasutatakse sel juhul üksnes selleks, et määrata vastavalt esimesele arvutusmeetodile kindlaks rahalise hüvitise summa, kuid see ei piira hüvitise saamise õigust kui sellist.
74.      Teistsugune tõlgendus oleks vastuolus ka määruse 2019/943 artiklite 12 ja 13 ülesehituse ja eesmärkidega. Artikli 12 lõike 2 kohaselt peavad liikmesriigid tagama, et võrguettevõtjad seavad koormusjaotuse puhul esikohale („koormuse eelisjaotus“(43)) energiatootmisüksused, mis kasutavad taastuvaid energiaallikaid ja mille ülesseatud elektrivõimsus on alla 400 kW. Lisaks on artikli 12 lõikega 6 tagatud koormuse eelisjaotuse põhimõttelise tagamise järjepidevus. Sellest järeldub, et ka väikeste taastuvenergiatootjate suhtes kohaldatakse koormuse eelisjaotust, millest artikli 13 lõike 6 kohase muu kui turupõhise vähendava koormuse ümberjaotamise korral keeldutakse. Pealegi on selline koormuse ümberjaotamine taastuvatest energiaallikatest elektrienergia tootmisele artikli 13 lõike 6 punkti a kohaselt lubatud ainult rangetes piirides. Vahetegemine sõltuvalt elektrienergia tootmise või võrku edastamise ulatusest või osalemisest järgmise päeva turul, millest tulenevalt jäetakse teatavad (taastuvenergia-)tootjad rahalise hüvitise saamise õiguse isikulisest kohaldamisalast välja, ei oleks nende eeskirjadega kooskõlas.
75.      Selline vahetegemine oleks vastuolus ka määruse 2019/943 artikli 13 lõigetes 1 ja 2 sätestatud põhimõtetega. Ühelt poolt peab koormuse ümberjaotamine lõike 1 kohaselt põhinema objektiivsetel, läbipaistvatel ja mittediskrimineerivatel kriteeriumidel ning olema avatud kõikidele tootmistehnoloogiatele (ning kõikidele energia salvestamise ja tarbimiskaja vormidele), niivõrd kui see on tehniliselt võimalik (vt eespool punkt 52). Tootmisvõimsuse alusel vahetegemist ei ole ette nähtud. Teiselt poolt on kõigil (ka) turupõhisest koormuse ümberjaotamisest puudutatud tootjatel lõike 2 kohaselt põhimõtteliselt õigus rahalisele hüvitisele.
76.      Seega tuleb neljanda küsimuse punkti c esimesele osale vastata, et määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 kohaselt ei ole lubatud võtta riigisiseseid rakendusmeetmeid, millega nähakse ette, et õigus saada (muu kui turupõhise vähendava) koormuse ümberjaotamise korral rahalist hüvitist on piiratud nende tootjatega, kes osalevad ex-ante-turul (järgmise päeva turul), või välistatakse hüvitis nn vähese tähtsusega tootjatele.
b)      Teine osa: vahendajate õigus saada hüvitist?
77.      Neljanda küsimuse punkti c teise osaga soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 kohaselt on lubatud võtta riigisiseseid rakendusmeetmeid, millega kohaldatakse õigust saada (muu kui turupõhise vähendava) koormuse ümberjaotamise korral rahalist hüvitist ka elektritarnijate suhtes, kes on võib-olla üksnes vahendajad, mitte tootjad. Vastustajad vaidlevad sellele osaliselt vastu. Nad leiavad, et pealegi võib võrguettevõtja maksta hüvitist ainult otse tootjale, kellel on õigus seda saada.
78.      Nagu eespool punktis 73 märgitud, sätestab määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 esimene lause, et õigus saada võrguettevõtjalt rahalist hüvitist on piiratud muust kui turupõhisest koormuse ümberjaotamisest puudutatud elektritootjatega („tootmis-, energia salvestamise või tarbimiskaja üksuse ettevõtjad“), kes on ühendamislepingus nõustunud tagama energia kindla tarnimise. Lisaks on ainult nendel tootjatel määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 punkti a tähenduses „täiendavad tegevuskulud“, mida tuleb selle hüvitise kahe arvutusmeetodi raames arvesse võtta. See välistab hüvitise saamise õiguse isikulisest kohaldamisalast põhimõtteliselt vahendajad, kes ei ole tootjad ega käita ühtegi eespool nimetatud üksust ega ole sõlminud tarnetagatisega ühendamislepingut.
79.      Nagu CRU ja komisjon väidavad, ei näi siiski olevat täiesti välistatud, et riigisisesed rakendusmeetmed määravad täpsemalt kindlaks, kuidas hüvitist selle saamiseks õigustatud tootjale makstakse. See võib – tehnilistel põhjustel, nt tasaarvestuse eesmärgil – võimaldada kasutada vahendajat makseasutusena, kui see ei sea ohtu tootja õiguse nõuda hüvitist täitmist ega too kaasa maksejõuetusriski põhjendamatut ülekandumist, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
80.      Seetõttu tuleb neljanda küsimuse punkti c teisele osale vastata, et määruse 2019/943 artikli 13 lõke 7 kohaselt ei ole lubatud võtta riigisiseseid rakendusmeetmeid, millega kohaldatakse õigust saada (muu kui turupõhise vähendava) koormuse ümberjaotamise korral rahalist hüvitist ka vahendaja suhtes, kes ei vasta selle sätte esimeses lauses kehtestatud tingimustele. See ei välista, et selline vahendaja tegutseb makseasutusena, kui sellega ei seata ohtu tootja õiguse saada hüvitis täitmist ega kaasne maksejõuetusriski põhjendamatut ülekandumist, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
3.      Elektriostulepingu alusel tehtavad turuhinda ületavad maksed kui „rahaline toetus“ (neljanda küsimuse punkt d)
81.      Neljanda küsimuse punktiga d soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 punktis b kasutatud mõiste „rahaline toetus“, mis on selle sätte kohaselt „netotulu osa“, hõlmab taastuvenergiatootjale elektriostulepingute(44) alusel tehtavaid turuhinda ületavaid makseid.
82.      Selle küsimuse üle on poolte vahel suur vaidlus. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul on elektriostulepinguga tagatud täitmishind – mis võib ületada turuhinda – taastuvenergiatootjate rahalise toetuse oluline osa (vt eespool punkt 15). Vaidlusaluses otsuses ja CRU poolt ei ole seda aga tunnistatud „rahaliseks toetuseks“ määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 punkti b tähenduses. CRU on seisukohal, et see saab olla ainult avaliku sektori toetus riikliku subsideerimise tähenduses.
83.      Minu arvates ei leia need CRU argumendid nii „rahalise toetuse“ laia mõiste tõttu kui ka süstemaatilistel ja teleoloogilistel kaalutlustel kinnitust. Ma leian, et sellega on silmas peetud nii riiklikku kui ka – asjakohasel juhul riigi lubatud või algatatud – erasektori rahalist toetust.
84.      Mõistet „rahaline toetus“ ei ole määruses 2019/943 määratletud. Samuti ei kehti selle suhtes – vähemalt mitte sõnaselgelt – nõue kohaldada ELTL artikleid 107 ja 108, mis võib viidata sellele, et sellega võib olla silmas peetud üksnes riigi toetust ELTL artikli 107 lõikes 1 sätestatud riigiabi mõiste tähenduses. Määruse 2019/943 artiklis 19a käsitletud elektriostulepingute – st käesolevas asjas kõne all olevate eraõiguslike elektriostulepingute – suhtes see nõue siiski kehtib (artikli 19a lõige 4), mistõttu näivad CRU argumendid juba sel põhjusel ekslikud.
85.      Minu arvates hõlmab selle määruse artikli 13 lõike 7 punkt b pigem põhimõtteliselt igasugust rahalist toetust elektrienergiatootmisele, eelkõige taastuvenergiatootmisele, olenemata sellest, kas see pärineb riigi või erasektori vahenditest. Seda kinnitab elektriostulepingute võimalik liigitamine määruse 2019/943 artiklites 19a, 19d ja 21 ette nähtud lubatud vahenditeks taastuvatest energiaallikatest elektrienergia tootmise edendamiseks ja varustuskindluse tagamiseks.
86.      Määruse 2019/943 artikli 19a lõike 1 kohaselt edendavad liikmesriigid elektriostulepingute kasutuselevõttu, et tagada hinna prognoositavus ja saavutada oma lõimitud riiklikes energia- ja kliimakavades seatud CO2 heite vähendamise eesmärgid, sealhulgas taastuvenergia suhtes. Selle artikli lõigete 3 ja 4 kohaselt võivad liikmesriigid selleks koordineeritud viisil kehtestada riigi tagatud turuhinnaga tagatisskeemid, millega vähendatakse elektriostulepingute raames ostja makseviivitusega seotud finantsriske, eratagatised või vahendid elektriostulepingute nõudluse koondamiseks. Seejuures, peab riigi tagatud tagatisskeem „[i]lma et see piiraks ELi toimimise lepingu artiklite 107 ja 108 kohaldamist […] sisalda[ma] sätteid, millega hoitakse ära likviidsuse vähenemist elektriturgudel, ning sellega ei toetata fossiilkütustest toodetud elektrienergia ostmist.“ Eelotsusetaotlusest ei nähtu, kas elektriostulepingutega tagatud – potentsiaalselt isegi turuhinda ületav – täitmishind on tagatud sellise riigi tagatud tagatisskeemiga või on tegemist üksnes eratagatisega. Mõlemal juhul oleks igatahes tegemist määruse 2019/943 kohaselt põhimõtteliselt lubatud rahalise toetusega.
87.      Lisaks saavad elektriostulepingud olla osa määruse 2019/943 artiklis 19d käsitletud kahesuunaliste hinnavahelepingute vormis otsestest hinnatoetuskavadest investeeringuteks uutesse taastuvenergia tootmisüksustesse,(45) millest saadav tulu tuleb jaotada lõpptarbijatele (lõige 5).(46) Lõppude lõpuks võivad elektriostulepingud olla osa reservvõimsuse mehhanismist selle määruse artikli 21 lõike 1 tähenduses.(47)
88.      „Rahaline toetus“ määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 punkti b tähenduses võib seega igal juhul tuleneda riigi toetusest või riigi algatusel eravahenditest makstavast toetusest. Kuid ka süstemaatilistel ja teleoloogilistel põhjustel ei ole alust jätta elektriostulepingutest tulenevat tulu, mis võib ületada turuhinda, rahalise hüvitise arvutamisel arvesse võtmata.
89.      Samamoodi kui määruse 2019/943 artikli 12 lõigetes 2–4 ette nähtud koormuse eelisjaotus, mille puhul tuleb samuti järgida ELTL artiklites 107, 108 ja 109 sätestatud riigiabieeskirju, järgib nimelt ka rahaline hüvitis artikli 13 lõike 7 alusel eesmärki eelistada taastuvenergia tootmist ja tarnimist või see tagada. Lisaks tuleneb Euroopa Kohtu mõnevõrra ebajärjekindlast kohtupraktikast, et seadusega ette nähtud toetus elektrienergia tootmisele taastuvatest energiaallikatest ei pruugi kuuluda riigiabi mõiste alla, kui abi ei ole saadud „riigi ressurssidest“.(48) Laias mõistes „rahaline toetus“, mis võib olla antud avaliku või erasektori vahenditest, on seda arvesse võetud. Liidu seadusandja on selle ilmselt teadlikult valinud, et hõlmata mitmesugused elektrienergia-, eelkõige taastuvenergiatootmiseks antava rahalise toetuse meetmed, olenemata sellest, kas need vastavad riigiabi mõistele ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses.
90.      Seega tuleb neljanda küsimuse punktile d vastata, et määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 punktis b kasutatud mõistega „rahaline toetus“ on põhimõtteliselt hõlmatud turuhinda ületavad maksed, mida tehakse taastuvenergiatootjale määruse 2019/943 artiklis 19a käsitletud elektriostulepingute (nt CPPA) alusel.
V.      Ettepanek
91.      Sellest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Supreme Courti (Iirimaa kõrgeim kohus) eelotsusetaotlusele järgmiselt:
1.      a)      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2019. aasta määruse (EL) 2019/943, milles käsitletakse elektrienergia siseturgu, artikli 13 lõige 7 annab tootjatele, kellel on võrgule kindel juurdepääs ja tarnetagatis ning kelle suhtes kohaldatakse muud kui turupõhist vähendavat koormuse ümberjaotamist, õiguse saada rahalist hüvitist, mis vastab võimalikult suures ulatuses saamata jäänud hüpoteetilisele tulule (sealhulgas saamata jäänud rahaline toetus) asjaomase elektrienergia koguse turutingimustel tarnimise korral, kuid ei pruugi koormuse ümberjaotamist majanduslikust seisukohast täielikult neutraliseerida. Määruse 2019/943 artikli 13 lõikes 7 kasutatud väljendi „põhjendamatult madal või põhjendamatult kõrge hüvitis“ eesmärk on tagada sellisest koormuse ümberjaotamisest puudutatud tootjale mõistlik rahaline hüvitis. Võrguettevõtjal on selles osas hindamisruum.
b)      Õigus saada rahalist hüvitist määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 alusel ei eelda, et tootja suhtes, keda puudutab muu kui turupõhine vähendav koormuse ümberjaotamine, kohaldataks või ei kohaldataks koormuse eelisjaotust, ning selle õiguse tagamist ei või riigisisestes rakendusmeetmetes sellisest vahetegemisest sõltuvusse seada.
2.            Määruse 2019/943 artikli 13 lõige 7 vastab hoolimata sellest, et see jätab võrguettevõtjale hindamisruumi, vahetu õigusmõju tingimustele, keelamata riigisiseste rakendusmeetmete võtmist selle hindamisruumi kasutamiseks. Need meetmed ei või siiski olla vastuolus selles sättes ette nähtud kriteeriumide ja arvutusmeetoditega ning peavad jääma nimetatud hindamisruumi piiridesse, mida peab kontrollima liikmesriigi kohus.
3.      a)      Õigus saada rahalist hüvitist määruse 2019/943 artikli 13 vahetult kohaldatavate sätete alusel tuleb selle määruse artikli 71 lõike 2 kohaselt tagada alates 1. jaanuarist 2020, ilma et seda saaks riigisiseste rakendusmeetmetega edasi lükata.
b)      Määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 kohaselt ei ole lubatud võtta riigisiseseid rakendusmeetmeid,
–        millega nähakse ette, et õigus saada (muu kui turupõhise vähendava) koormuse ümberjaotamise korral rahalist hüvitist on piiratud nende tootjatega, kes osalevad ex-ante-turul (järgmise päeva turul), või välistatakse hüvitis nn vähese tähtsusega tootjatele;
–        millega kohaldatakse õigust saada (muu kui turupõhise vähendava) koormuse ümberjaotamise korral rahalist hüvitist ka vahendaja suhtes, kes ei vasta selle sätte esimeses lauses ette nähtud tingimustele. See ei välista, et selline vahendaja tegutseb makseasutusena, kui sellega ei seata ohtu tootja õiguse saada hüvitist tagamist ega kaasne maksejõuetusriski põhjendamatut ülekandumist, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
c)      Määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 punktis b kasutatud mõistega „rahaline toetus“ on põhimõtteliselt hõlmatud turuhinda ületavad maksed, mida tehakse taastuvenergiatootjale määruse 2019/943 artiklis 19a käsitletud elektriostulepingute (Corporate Power Purchase Agreements) alusel.
1       Algkeel: saksa.
2       Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2019. aasta määrus, milles käsitletakse elektrienergia siseturgu (ELT 2019, L 158, lk 54) (viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuni 2024. aasta määrusega (EL) 2024/1747, millega muudetakse määruseid (EL) 2019/942 ja (EL) 2019/943 seoses liidu elektrituru korralduse parandamisega (ELT L, 2024/1747, lk 1)).
3       Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2019. aasta direktiiv elektrienergia siseturu ühiste normide kohta ja millega muudetakse direktiivi 2012/27/EL (ELT 2019, L 158, lk 125) (viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuni 2024. aasta direktiiviga (EL) 2024/1711, millega muudetakse direktiive (EL) 2018/2001 ja (EL) 2019/944 seoses liidu elektrituru korralduse parandamisega (ELT L, 2024/1711, lk 1)).
4       Vt määruse 2019/943 artikkel 3 („Elektriturgude toimimise põhimõtted“), mille kohaselt kujunevad hinnad pakkumise ja nõudluse alusel (punkt a) ning turureeglid soodustavad hindade vaba kujunemist ja hoiavad ära tegevust, mis takistab hindade kujunemist pakkumise ja nõudluse alusel (punkt b).
5       Vt määruse 2019/943 artikli 3 punktid c ja f.
6       Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus õigesti märgib, erinevad seega määruse 2019/943 artiklis 12 sätestatud turupõhised koormusjaotuse meetmed selle määruse artiklis 13 ette nähtud turupõhistest ja muudest kui turupõhistest koormuse ümberjaotamise meetmetest. Selle määratluse kohaselt kohaldatakse ümberjaotamist „füüsilise ülekandevõime piiratuse“ korral või kui „piiramine“ on vajalik süsteemi turvalisuse tagamiseks. Käesolevas asjas kõne all oleva muu kui turupõhise vähendava koormuse ümberjaotamise eesmärk on vähendada taastuvatest energiaallikatest toodetud elektri osakaalu süsteemis.
7       „Koormuse eelisjaotus“ on määruse 2019/943 artikli 2 punkti 20 kohaselt „omaedastusmudeli puhul elektrijaamade koormamine, mille aluseks on muud kriteeriumid kui pakkumuste majanduslik järjestus, ning keskdispetšerjuhtimise mudeli puhul elektrienergia edastamine elektrijaamadele lähtuvalt muudest kriteeriumitest kui pakkumuste majanduslik järjestus ja võrgupiirangud, seades esikohale teatavad tootmistehnoloogiad.“ Mõisted „keskdispetšerjuhtimise mudel“ ja „omajaotuse mudel“ on määratletud selle määruse artikli 2 punktides 29 ja 30.
8       Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta direktiiv 2012/27/EL, milles käsitletakse energiatõhusust, muudetakse direktiive 2009/125/EÜ ja 2010/30/EL ning tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2004/8/EÜ ja 2006/32/EÜ (ELT 2012, L 315, lk 1).
9       Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiv taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta ning direktiivide 2001/77/EÜ ja 2003/30/EÜ muutmise ja hilisema kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2009, L 140, lk 16).
10       Vt vaidlusaluse otsuse lk‑d 27 ja 28.
11       Vt ka määruse 2019/943 artikkel 19a.
12       24. juuni 2019. aasta kohtuotsus (C‑573/17, EU:C:2019:530).
13       Määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 punkt b, mis käsitleb „netotulu“ kaotust, puudutab üksnes muud kui turupõhist vähendavat koormuse ümberjaotamist.
14       Määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 kohaselt puudub õigus saada rahalist hüvitist, „kui tootjad on nõustunud ühendamislepinguga, mille kohaselt ei ole
energia kindel tarnimine tagatud“ (kohtujuristi kursiiv).
15       Vt määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 punkti b teine lause. Nagu neljanda küsimuse punktist d nähtub, on käesolevas asjas vaidluse all ainult see, kas elektriostulepinguga tagatud täitmishind, kui see on turuhinnast kõrgem, kujutab endast sellist „rahalist toetust“ (vt allpool punkt 81 jj).
16       Vt määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 punkt a („täiendavad kütusekulud tootmise suurendamise puhul või reservsoojuse tagamine, kui tõhusaks koostootmiseks kasutatavate energiatootmisüksuste puhul kohaldatakse vähendavat koormuse ümberjaotamist“; kohtujuristi kursiiv).
17       Iirimaa kinnitas vastuseks küsimusele, mille Euroopa Kohus kohtuistungil esitas, et ka määruse 2019/943 artikli 13 lõikes 7 kehtestatud rahaline hüvitis kuulub Iirimaal maksustamisele.
18       Komisjoni argument, et tegemist on „erandiga“ esimesest arvutusmeetodist, näib mulle seevastu eksitav ja vähe kasulik.
19       Eri keeleversioonid ei erine selles osas üksteisest peaaegu üldse. Siiski on prantsuskeelses versioonis (indûment, mitte injustifié) selgemalt väljendatud, et sellega seoses tuleb hinnata hüvitise mõistlikkust.
20       Seejuures ei ole seega tegemist saamata jäänud (hüpoteetilise) „netotuluga“ määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 punkti b tähenduses. See tähendab muu hulgas, et sellisel juhul ei ole esimest arvutusmeetodit üldse võimalik kasutada, vaid kasutada saab ainult teist meetodit.
21       Vt ka määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 teine lause („[r]ahaline hüvitis“).
22       Selline miinimumtulu tagamine on erandina määruse 2019/943 artikli 10 lõikes 1 sätestatud põhimõttest („[e]lektrienergia hulgihinnale ei tohi seada ülem- ega alammäära“) ette nähtud üksnes artikli 10 lõikes 2 („[m]ääratud elektriturukorraldajad võivad kohaldada järgmise päeva ja päevasisese turu ajavahemikes kõrgeimate kliiringhindade suhtes ühtlustatud ülem- ja alammäärasid“).
23       Ka seoses turupõhise koormuse ümberjaotamisega on määruse 2019/943 artikli 13 lõikes 2 märgitud üksnes seda, et „ressursid valitakse tootmisüksuste, energia salvestamisüksuste ja tarbimiskaja hulgast turupõhiseid mehhanisme kasutades ning see hüvitatakse rahaliselt“ (kohtujuristi kursiiv).
24       See puudutab järgmise päeva elektrienergiaga kauplemist ja lühiajalist elektrikaubandust.
25       Vt komisjoni 30. novembri 2016. aasta ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, milles käsitletakse elektrienergia siseturgu (COM(2016) 861 (final)), artikli 12 lõike 6 punkt b: „90% of the net revenues from the sale of electricity on the day-ahead market that the generating or demand facility would have generated without the curtailment or redispatching request“.
26       18. jaanuari 2019. aasta kompromiss ettepaneku suhtes võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, milles käsitletakse elektrienergia siseturgu, institutsioonidevaheline dokument 2016/0379 (COD), lk 66 (kättesaadav aadressil 4-provisional-agreement-karins-regulation-on-electricity-en).
27       Nagu juba eespool joonealuses märkuses 20 on selgitatud, ei pruugi see suurendava koormuse ümberjaotamise korral kehtida. Nimelt ei saa sellisel juhul olla saamata jäänud (hüpoteetilist) „netotulu“ määruse 2019/943 artikli 13 lõike 7 punkti b tähenduses, mistõttu näib, et kohaldada saab ainult teist arvutusmeetodit, võttes arvesse tegelikku tulu ja täiendavaid tegevuskulusid.
28       Nagu vastustajad ka kohtuistungil väitsid, teab võrguettevõtja elektrienergia kogust, mille võrku edastamise ta vähendava koormuse ümberjaotamisega keelab. Samuti peaks olema võimalik kindlaks teha sellise koguse eest koormuse ümberjaotamise ajal saadud või järgmise päeva turul saadav turutulu. Tootjal on omakorda teave oma tegevuskulude kohta.
29       Vt määruse 2019/943 artiklid 8, 12–18 ning 28 jj.
30       Näib, et see küsimus puudutab – nagu väidavad ka vastustajad ja kinnitab CRU oma kirjalikus seisukohas – pigem määruse 2019/943 artiklit 12, kui artikli 13 lõiget 7. Artikli 12 lõige 2 määrab nimelt põhimõtteliselt kindlaks koormuse eelisjaotuse (artikli 2 punktis 20 sätestatud määratluse tähenduses) taastuvaid energiaallikaid kasutavatele energiatootmisüksustele, mille ülesseatud elektrivõimsus on alla 400 kW. Artikli 12 lõike 4 kohaselt võivad liikmesriigid selle ette näha ka tõhusaks koostootmiseks kasutatavate energiatootmisüksuste puhul, mis on sama elektrivõimsusega. Artikli 12 lõige 6 tagab selles osas, et nende enne 4. juulit 2019 tellitud tootmisüksuste suhtes, kus kasutatakse taastuvaid energiaallikaid või toimub tõhus koostootmine ja mille suhtes kohaldati tellimise ajal vastavalt sel ajal kehtinud eeskirjadele koormuse eelisjaotust, kohaldatakse ka tulevikus koormuse eelisjaotust. Põhikohtuasjas vaidlusaluses otsuses on sellest lähtutud, nähes rahalise hüvitise saamise õiguse arvutamiseks ette erinevad meetodid olenevalt sellest, kas tootmisüksus on tellitud enne või pärast 4. juulit 2019.
31       24. juuni 2019. aasta kohtuotsus C‑573/17, EU:C:2019:530, mis käsitleb nõukogu 27. novembri 2008. aasta raamotsuse 2008/909/JSK vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta kriminaalasjades tehtud otsuste suhtes, millega määratakse vabadusekaotuslikud karistused või vabadust piiravad meetmed, nende Euroopa Liidus täideviimise eesmärgil (ELT 2008, L 327, lk 27), sätete vahetu õigusmõju ja esimuse küsimust.
32      Vt 24. juuni 2019. aasta kohtuotsus Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, punkt 60 jj) ning 18. detsembri 2025. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (Euroopa Kohtu praktika ultra vires kontroll – liidu õiguse esimus) (C‑448/23, EU:C:2025:975, punktid 114–117 ja seal viidatud kohtupraktika).
33       Vt selle kohta 11. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus Monte Arcosu (C‑403/98, EU:C:2001:6, punktid 26–28); 14. aprilli 2011. aasta kohtuotsus Vlaamse Dierenartsenvereniging ja Janssens (C‑42/10, C‑45/10 ja C‑57/10, EU:C:2011:253, punkt 47 jj); 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel (C‑386/18, EU:C:2019:1122, punktid 63 ja 64) ning 30. mai 2024. aasta kohtuotsus Expedia (C‑663/22, EU:C:2024:433, punktid 40–42 ja seal viidatud kohtupraktika).
34       Vt ka kohtujurist Rantose ettepanek kohtuasjas Electrabel jt (C‑633/23, EU:C:2025:131, punkt 34).
35       Selle kohta 8. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (vahetu õigusmõju) (C‑205/20, EU:C:2022:168, punkt 18) ja 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus Papier Mettler Italia (C‑86/22, EU:C:2023:1023, punkt 76 ja seal viidatud kohtupraktika).
36       Selle kohta 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus T-Mobile Czech Republic ja Vodafone Czech Republic (C‑508/14, EU:C:2015:657, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt ka minu ettepanek liidetud kohtuasjades EKP ja komisjon vs. Corneli (C‑777/22 P ja C‑789/22 P, EU:C:2024:973, punkt 87).
37       Vt selle kohta 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus T-Mobile Czech Republic ja Vodafone Czech Republic (C‑508/14, EU:C:2015:657, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 8. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (vahetu õigusmõju) (C‑205/20, EU:C:2022:168, punkt 19).
38       Selle kohta 3. septembri 2014. aasta kohtuotsus GMAC UK (C‑589/12, EU:C:2014:2131, punkt 32) ja 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus Papier Mettler Italia (C‑86/22, EU:C:2023:1023, punkt 77 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt ka minu ettepanek kohtuasjas Impact (C‑268/06, EU:C:2008:2, punkt 96) ning liidetud kohtuasjades EKP ja komisjon vs. Corneli (C‑777/22 P ja C‑789/22 P, EU:C:2024:973, punkt 89).
39       Vt Kokott, J., „Zur unmittelbaren Wirkung des Unionsrechts“, Archiv des öffentlichen Rechts, 2023, Vol. 148, lk 496 jj (501).
40       Vt selle kohta 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus T‑Mobile Czech Republic ja Vodafone Czech Republic (C‑508/14, EU:C:2015:657, punkt 53) ning 14. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus RTS infra ja Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel (C‑387/19, EU:C:2021:13, punkt 49); kohtujurist Rantose ettepanek kohtuasjas Electrabel jt (C‑633/23, EU:C:2025:131, punktid 34–36).
41       Vt selle kohta 24. juuni 2019. aasta kohtuotsus Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, punktid 55–57 ja seal viidatud kohtupraktika).
42       Selle kohta 24. juuni 2019. aasta kohtuotsus Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, punktid 53–58).
43       Vt määruse 2019/943 artikli 2 punkt 20.
44       Corporate Power Purchase Agreements (CPPA); vt määruse 2019/943 artikkel 19a (vt eespool punkt 15).
45       Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul on elektriostulepingud tavaliselt „hinnavahelepingute“ kujul (eespool punkt 15).
46       Sellist kava peaks muu hulgas määruse 2019/943 artikli 19d lõike 3 kohaselt komisjon hindama samuti ELTL artiklite 107 ja 108 alusel.
47       Vt Iirimaa 16. detsembri 2019. aasta reservvõimsuse mehhanismi kava (kättesaadav aadressil updated_ireland_implementation_plan.pdf), lk‑d 59 ja 60, mille kohaselt kaetakse 15% elektrienergianõudlusest elektriostulepingutega. Selline reservvõimsuse mehhanism kuulub põhimõtteliselt samuti ELTL artiklite 107 ja 108 kohaldamisalasse; vt 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Tempus Energy ja Tempus Energy Technology (C‑57/19 P, EU:C:2021:663).
48       Seejuures tekkivad piiritlemisküsimused, eelkõige need, mis puudutavad „riigi ressursside“ kasutamist ja võimalust seostada neid riigiga, on sageli väga vaieldavad ja raskesti hinnatavad; vt 13. märtsi 2001. aasta kohtuotsus PreussenElektra (C‑379/98, EU:C:2001:160, punkt 57 jj); 28. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Saksamaa vs. komisjon (C‑405/16 P, EU:C:2019:268, punkt 52 jj) ning 26. septembri 2024. aasta kohtuotsus Covestro Deutschland ja Saksamaa vs. komisjon (C‑790/21 P ja C‑791/21 P, EU:C:2024:792, punkt 84 jj).