62007CC0113
ĢENERĀLADVOKĀTES VERICAS TRSTENJAKAS [VERICA TRSTENJAK]
SECINĀJUMI,
sniegti 2008. gada 3. jūlijā (
1
)
Lieta C-113/07 P
SELEX Sistemi Integrati SpA
pret
Eiropas Kopienu Komisiju
Satura rādītājs
I — Ievads
II — Atbilstošās tiesību normas
A — “Eurocontrol” tiesiskais regulējums
B — Kopienu tiesības
III — Fakti un tiesvedība
A — Pamata lietas fakti
B — Tiesvedība Pirmās instances tiesā un pārsūdzētais spriedums
C — Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi
IV — Par apelāciju
A — Ievada piezīmes
1) Eurocontrol kvalificēšana par uzņēmumu EKL 82. panta izpratnē
2) Apelācijas pamatu sistemātika
B — Eurocontrol kā personas, kas iestājusies lietā, iebildums par imunitāti
C — Apelācijas pamatu pārbaude
1) Par procesuālo tiesību apelācijas pamatiem
a) Pirmās instances tiesas Reglamenta 116. panta 6. punkta pārkāpums, atļaujot Eurocontrol iestāties lietā
b) Pirmās instances tiesas Reglamenta 48. panta 2. punkta pārkāpums, sagrozot faktus, uz kuru pamata apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītie jaunie pamati tika atzīti par nepieņemamiem
c) Pirmās instances tiesas Reglamenta 48. panta 2. punkta pārkāpums, neņemot vērā Komisijas nostāju attiecībā pret faktiem, uz kuru pamata prasītājas izvirzītie jaunie pamati tika atzīti par nepieņemamiem
d) Pirmās instances tiesas Reglamenta 66. panta 1. punkta pārkāpums, jo nav izdots rīkojums attiecībā uz lūgumu par pierādījumu savākšanas pasākumu noteikšanu
2) Par materiālo tiesību apelācijas pamatiem
a) Eurocontrol darbība, sniedzot palīdzību valsts pārvaldes iestādēm
i) Komisijas lūgums mainīt pamatojumu
— Komisijas lūguma nozīme
— Komisijas ierosinājuma pārbaude
ii) Apstrīdētā lēmuma satura sagrozīšana
iii) Sprieduma pamatojuma pretrunīgais raksturs tāpēc, ka apstrīdētais lēmums netika atcelts, lai gan apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītais pirmais pamats tika pieņemts
iv) Pamatojuma pretrunīgais raksturs, jo Pirmās instances tiesa ir aizvietojusi apstrīdētajā lēmumā izmantoto Komisijas pamatojumu ar savējo
v) Kopienu tiesu pastāvīgās judikatūras pārkāpums attiecībā uz pārbaudes tiesā ierobežojumiem
vi) Kļūda EKL 82. panta pārkāpuma vērtējumā
b) Par Eurocontrol darbību standartizācijas jomā
i) Komisijas lūgums mainīt pamatojumu
— Lietas dalībnieku argumenti
— Juridiskais vērtējums
ii) Apstrīdētā lēmuma satura sagrozīšana
iii) Kopienu tiesu judikatūrā izstrādātajam jēdzienam neatbilstoša saimnieciskās darbības jēdziena izmantošana
iv) Kopienu tiesu judikatūras sociālā nodrošinājuma pabalstu jomā kļūdaina interpretācija un piemērošana
v) Pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde
c) Par Eurocontrol pētniecības un attīstības darbībām
i) Apstrīdētā lēmuma sagrozīšana
ii) Ar Kopienu tiesu judikatūrā izstrādāto jēdzienu nesaderīga saimnieciskās darbības jēdziena izmantošana
iii) Prasītājas par Eurocontrol intelektuālā īpašuma tiesību režīma administrēšanas saimniecisko raksturu iesniegto pierādījumu sagrozīšana un izkropļošana
V — Analīzes rezultāts
VI — Par tiesāšanās izdevumiem
VII — Secinājumi
“Apelācija — Konkurence — EKL 82. pants — Uzņēmuma jēdziens — Saimnieciskā darbība — Starptautiska organizācija — Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana”
I — Ievads
1.
Šajā lietā Eiropas Kopienu Tiesai ir jālemj par apelācijas sūdzību, ko par Pirmās instances tiesas 2006. gada 12. decembra spriedumu lietā T-155/04 SELEX Sistemi Integrati/Komisija (
2
) ir iesniegusi SELEX Sistemi Integrati SpA (bijusī Alenia Marconi Systems SpA).
2.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja un prasītāja pirmajā instancē (turpmāk tekstā — “apelācijas sūdzības iesniedzēja”) lūdz atcelt spriedumu, ar kuru Pirmās instances tiesa atzinusi par atbilstošu Komisijas 2004. gada 12. februāra lēmumu (turpmāk tekstā — “apstrīdētais lēmums”), ar ko Komisija būtībā noliedza, ka Eiropas Aeronavigācijas drošības organizācija (Eurocontrol) veic saimniecisko darbību, proti, Eurocontrol darbību nenovērtēja kā dominējoša stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu EKL 82. panta izpratnē, un tāpēc noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību atcelt un/vai labot šo apstrīdēto lēmumu.
II — Atbilstošās tiesību normas
A — “Eurocontrol” tiesiskais regulējums
3.
Eurocontrol, starptautisku organizāciju ar reģionālu aviācijas nozares mērķi, nodibināja dažādas Eiropas valstis (
3
), no kurām daļa ir, bet daļa nav Kopienas dalībvalstis, noslēdzot 1960. gada 13. decembra Starptautisko Konvenciju par sadarbību aeronavigācijas drošības jomā (turpmāk tekstā — “konvencija”), kas vairākkārt grozīta un konsolidēta ar protokolu, lai pastiprinātu sadarbību starp līgumslēdzējām valstīm gaisa satiksmes jomā un attīstītu kopīgas darbības, īstenojot saskaņošanu un integrāciju, kas vajadzīga vienotas gaisa satiksmes vadības sistēmas Air traffic management (ATM) izveidošanai. Lai gan konvencija oficiāli vēl nav stājusies spēkā, jo to nav ratificējušas visas līgumslēdzējas puses, tās noteikumi pagaidu kārtībā saskaņā ar Eurocontrol Pastāvīgās komisijas 1997. gada decembra lēmumu tiek piemēroti kopš 1998. gada. Itālija Eurocontrol pievienojās . 2002. gadā Kopiena un tās dalībvalstis parakstīja protokolu par Eiropas Kopienas pievienošanos Eurocontrol, kas vēl nav stājies spēkā. Kopiena izlēma šo protokolu apstiprināt ar Padomes Lēmumu 2004/636/EK par to, ka Eiropas Kopiena noslēdz Protokolu par Eiropas Kopienas pievienošanos Eurocontrol (
4
). Kopš 2003. gada zināmi šī protokola noteikumi ir piemērojami pagaidu kārtībā līdz brīdim, kad visas līgumslēdzējas puses būs to ratificējušas.
B — Kopienu tiesības
4.
Atbilstoši EKL 82. pantam viena vai vairāku uzņēmumu, kam ir dominējošs stāvoklis kopējā tirgū vai būtiskā tā daļā, veikta šāda stāvokļa ļaunprātīga izmantošana ir atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu un aizliegta, ja tā var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm.
5.
Padomes 1993. gada 19. jūlija Direktīvā 93/65/EEK par saderīgu tehnisko specifikāciju noteikšanu un lietošanu gaisa satiksmes vadības iekārtu un sistēmu iegādei (
5
), kurā izdarīti grozījumi ar Komisijas Direktīvu 97/15/EK, ar ko pieņem Eurocontrol standartus (
6
), Padome paredzēja pieņemt Kopienu tehnisko specifikāciju ATM jomā uz Eurocontrol noteikto atbilstošo tehnisko specifikāciju bāzes.
6.
Direktīvas 93/65 1.–5. pants ir formulēti šādi:
“1. pants
Šī direktīva attiecas uz saderīgu tehnisko specifikāciju noteikšanu un lietošanu gaisa satiksmes vadības iekārtu un sistēmu iegādei, it īpaši attiecībā uz šādām sistēmām:
—
sakaru sistēmas,
—
novērošanas sistēmas,
—
sistēmas, kas nodrošina automātisku palīdzību gaisa satiksmes kontrolē,
—
navigācijas sistēmas.
2. pants
Šajā direktīvā
a)
“tehniskas specifikācijas” ir tehniskas prasības, kas īpaši ietvertas piedāvājumu konkursa dokumentos, kuri nosaka darba, materiāla, ražojuma vai piegādes īpašības, un kas ļauj darbu, materiālu, ražojumu vai piegādi objektīvi aprakstīt kā tādu, kas atbilst pasūtītāja paredzētajam lietojumam. Šādos tehniskos priekšrakstos var ietvert kvalitātes, darbības, drošības un izmēru prasības, kā arī prasības, ko attiecina uz materiālu, ražojumu vai piegāžu kvalitātes nodrošinājumu, terminoloģiju, simboliem, testiem un testu metodēm, iesaiņojumu, marķēšanu vai etiķetēm;
b)
“standarts” ir tehniska specifikācija, ko atkārtotai vai ilgstošai piemērošanai apstiprinājusi atzīta standartizācijas iestāde, un atbilstība tam parasti nav obligāta;
c)
“Eurocontrol standarts” ir obligātais elements Eurocontrol specifikācijās par fiziskām īpašībām, konfigurāciju, materiālu, darbību, personālu vai procedūru, kuru vienāda piemērošana ir atzīta par būtisku vienotas gaisa satiksmes pakalpojumu (ATS) sistēmas ieviešanai (obligātie elementi veido Eurocontrol standarta dokumenta daļu).
3. pants
1.   Komisija saskaņā ar 6. pantā paredzēto procedūru atlasa un pieņem Eurocontrol standartus, kā arī vēlākus Eurocontrol veiktus šo standartu grozījumus, kas būtu jānosaka par obligātiem saskaņā ar Kopienu tiesību aktiem, it īpaši tos standartus, kas attiecas uz I pielikumā uzskaitītajām jomām. Komisija publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī atsauces uz visām tehniskajām specifikācijām, kas šādi noteiktas par obligātām.
2.   Lai nodrošinātu, ka I pielikums, kurā uzskaitīti izstrādājamie Eurocontrol standarti, ir tik pilnīgs, cik vien iespējams, Komisija, ievērojot 6. pantā paredzēto procedūru un apspriežoties ar Eurocontrol, vajadzības gadījumā var grozīt I pielikumu saskaņā ar Eurocontrol veiktajiem grozījumiem.
[..]
4. pants
Lai vajadzības gadījumā papildinātu Eurocontrol standartu ieviešanas procesu, Komisija saskaņā ar Direktīvu 83/189/EEK, apspriežoties ar Eurocontrol, var Eiropas standartizācijas organizācijām piešķirt standartu noteikšanas pilnvaras.
5. pants
1.   Neskarot Direktīvu 77/62/EEK un 90/531/EEK, dalībvalstis veic visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka vispārīgajos dokumentos vai specifikācijās, kas attiecas uz katru līgumu, II pielikumā nosauktie piešķīrēji subjekti, pērkot aeronavigācijas iekārtas, ietver atsauci uz specifikācijām, kuras pieņemtas saskaņā ar šo direktīvu.
2.   Lai nodrošinātu, ka II pielikums ir tik pilnīgs, cik vien iespējams, dalībvalstis dara Komisijai zināmas visas pārmaiņas, ko tās izdara savos sarakstos. Komisija izdara grozījumus II pielikumā saskaņā ar 6. pantā noteikto procedūru.”
III — Fakti un tiesvedība
A — Pamata lietas fakti
7.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja darbojas gaisa satiksmes vadības sistēmu nozarē kopš 1961. gada. 1997. gada 28. oktobrī tā iesniedza Komisijā sūdzību (turpmāk tekstā — “sūdzība”), pamatojoties uz Padomes Regulas Nr. 17 — Pirmā regula par Līguma [81.] un [82.] panta īstenošanu (
7
) — 3. panta 2. punktu, kurā tā vērsa Komisijas uzmanību uz Eurocontrol atsevišķu iespējamu konkurences noteikumu neizpildi, veicot ATM iekārtu un sistēmu standartizāciju.
8.
Šajā sūdzībā apelācijas sūdzības iesniedzēja Eurocontrol pārmeta dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu. Apelācijas sūdzības iesniedzēja it īpaši iebilda pret konkurences deformēšanu, kas, pēc tās uzskatiem, izriet no intelektuālā īpašuma tiesību administrēšanas Eurocontrol noslēgtajos līgumos par prototipu izstrādi un iegādi, kā arī no Eurocontrol sniegtās palīdzības valsts pārvaldes iestādēm pēc to lūguma.
9.
Komisija 2004. gada 12. februāra vēstulē sūdzību noraidīja, pamatojot ar to, ka darbībām, kas ir šīs sūdzības priekšmets, nav saimnieciska rakstura un tādējādi Eurocontrol nevar uzskatīt par uzņēmumu EKL 82. panta izpratnē. Vēl Komisija paskaidroja, ka, pat ja šīs darbības tiktu uzskatītas par uzņēmuma darbībām, ar tām netiek pārkāpts EKL 82. pants.
B — Tiesvedība Pirmās instances tiesā un pārsūdzētais spriedums
10.
Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2004. gada 23. aprīlī, apelācijas sūdzības iesniedzēja cēla prasību pret Komisiju un lūdza atcelt un/vai labot apstrīdēto lēmumu un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
11.
2004. gada 23. jūlija iebildumu rakstā Komisija lūdza noraidīt šo prasību un piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
12.
2004. gada 1. septembra iesniegumā, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts, Eurocontrol lūdza atļauju iestāties tiesvedībā Komisijas prasījumu atbalstam. Ar rīkojumu Pirmās instances tiesas otrās palātas priekšsēdētājs saskaņā ar Pirmās instances tiesas Reglamenta 116. panta 6. punktu atļāva Eurocontrol iestāties lietā.
13.
Dokumentā, kas iesniegts 2005. gada 25. februārī, apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdza, lai Komisija tiktu aicināta procesa organizatorisko pasākumu ietvaros iesniegt vēstuli un visus pārējos dokumentus, ko tās dienesti ir sarakstījuši administratīvās procedūras laikā, tehniskās analīzes, iespējamu tās dienestu saraksti ar Eurocontrol, kā arī tās Pirmās instances tiesai nosūtītos dokumentus. vēstulē, kas saņemta, Komisija iesniedza vēstuli. Komisija informēja, ka tās rīcībā nav citu dokumentu, ko būtu vērts pievienot šīs lietas materiāliem.
14.
Dokumentā, kas iesniegts 2005. gada 27. aprīlī, apelācijas sūdzības iesniedzēja izteica lūgumu noteikt pierādījumu savākšanas pasākumus — uzklausīt lieciniekus un lūgt, lai Komisija iesniedz dokumentus.
15.
Pārsūdzētajā spriedumā Pirmās instances tiesa noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību un piesprieda tai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
C — Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi
16.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniedza šo apelācijas sūdzību 2007. gada 23. februāra vēstulē, kas Tiesas kancelejā reģistrēta un kurā tā lūdz:
—
atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2006. gada 12. decembra spriedumu lietā T-155/04 un nodot lietu atpakaļ šai tiesai nolēmuma pieņemšanai par lietas būtību, ņemot vērā Eiropas Kopienu Tiesas sniegtās norādes;
—
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un tiesvedībā lietā T-155/04.
17.
Komisija 2007. gada 29. maijā un Eurocontrol kā persona, kas iestājusies lietā, iesniedza savus atbildes rakstus uz apelāciju, kuros tās lūdz:
—
noraidīt apelāciju kā pilnībā nepamatotu vai kā daļēji nepieņemamu, vajadzības gadījumā to pamatojot ar Pirmās instances tiesas sprieduma pamatojuma daļēju maiņu;
—
piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
2007. gada 29. jūlija replikā apelācijas sūdzības iesniedzēja precizēja savus prasījumus:
—
noraidīt kā nepieņemamu Eurocontrol celto iebildumu par imunitāti;
—
noraidīt Komisijas lūgumu mainīt Pirmās instances tiesas sprieduma pamatojumu;
—
apmierināt apelācijas sūdzību, atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2006. gada 12. decembra spriedumu lietā T-155/04 un nodot lietu atpakaļ šai tiesai nolēmuma par lietas būtību pieņemšanai, ņemot vērā Eiropas Kopienu Tiesas sniegtās norādes.
18.
Komisija 2007. gada 12. oktobra un Eurocontrol atbildē uz repliku uzturēja spēkā savus prasījumus.
19.
Pēc rakstveida procesa beigām 2008. gada 8. maijā notika tiesas sēde, kurā tika uzklausīti lietas dalībnieku apsvērumi.
IV — Par apelāciju
A — Ievada piezīmes
1) Eurocontrol kvalificēšana par uzņēmumu EKL 82. panta izpratnē
20.
Tiesa pirmo reizi kopš 1994. gada 19. janvāra sprieduma lietā C-364/92 SAT Fluggesellschaft/Eurocontrol (
8
) tiek lūgta izskatīt jautājumu par to, vai Eurocontrol ir “uzņēmums” EKL 82. panta izpratnē. Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru (
9
) ar uzņēmuma jēdzienu Kopienu konkurences tiesībās saprot vienību, kas veic saimniecisko darbību, neatkarīgi no tās juridiskā statusa un finansēšanas veida.
21.
Iepriekš minētajā spriedumā Tiesa vispirms pārbaudīja, vai Eurocontrol dažādās darbības jomas var nošķirt no tās pilnvarām, pildot suverēnus uzdevumus, galvenokārt gaisa satiksmes kontroles uzdevumus (
10
), un pēc tam pārbaudīja, vai šīm darbībām nav saimnieciska rakstura (
11
). Tiesa šajās pārbaudēs konstatēja, ka Eurocontrol līgumslēdzēju valstu vārdā pilda vispārējo interešu uzdevumus, kam jādod ieguldījums gaisa satiksmes saglabāšanā un uzlabošanā (
12
). Tiesa secināja, ka, kopumā ņemot, Eurocontrol darbības pēc to rakstura, mērķa un saskaņā ar tās regulējošiem noteikumiem ir saistītas ar tādu prerogatīvu izpildi, kas attiecas uz gaisa telpas kontroli un uzraudzību. Tiesa no tā secināja, ka šīm darbībām nav saimnieciska rakstura, kas attaisnotu Līguma konkurences noteikumu piemērošanu (
13
).
22.
Lai kvalificētu Eurocontrol par “uzņēmumu” EKL 82. panta izpratnē, loģiski ir jābūt izpildītam priekšnosacījumam, lai Kopienu tiesību normas vispār būtu attiecināmas uz Eurocontrol. Eurocontrol kā persona, kas iestājusies lietā Komisijas prasījumu atbalstam, pret to iebilst, skaidri pamatojoties uz starptautiskajās publiskajās tiesībās paredzēto imunitāti, kas tai piemīt kā starptautiskai organizācijai. Šajā sakarā varētu rasties jautājums, cik lielā mērā Kopienu tiesai pēc savas ierosmes, pārbaudot tiesvedības pieņemamību, ir pienākums ņemt vērā kāda lietas dalībnieka imunitāti.
2) Apelācijas pamatu sistemātika
23.
Šie jautājumi veido šīs tiesvedības tematisko ietvaru. Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumus balsta uz vairākiem procesuālo un materiālo tiesību pārkāpumiem. Kopumā apelācijas sūdzības iesniedzēja pret pārsūdzēto spriedumu iesniedza 16 apelācijas pamatus, bet uz materiālajām tiesībām balstītos iebildumus var iedalīt trīs kategorijās, kas satura ziņā atbilst dažādām Eurocontrol darbības sfērām: Eurocontrol sniegtā palīdzība valsts pārvaldes iestādēm, Eurocontrol veiktās standartizācijas darbības un, visbeidzot, Eurocontrol darbība pētniecības un attīstības jomā.
24.
Pārskatāmības labad apelācijas pamati ir jāapskata atsevišķi un katrs savā konkrētā tematiskā aspektā.
B — Eurocontrol kā personas, kas iestājusies lietā, iebildums par imunitāti
25.
Iesākumā jāaplūko iebildums par tiesvedības nepieļaujamību Kopienu tiesās, ko Eurocontrol cēla, pamatojoties uz savu imunitāti. Proti, Eurocontrol pārstāv viedokli, ka Kopienu tiesai pēc savas ierosmes ir jāpārbauda jautājums par Eurocontrol imunitāti. Tādējādi Eurocontrol atkārto savus pirmajā tiesu instancē paustos argumentus.
26.
Eurocontrol savu uzskatu būtībā pamato ar to, ka tā ir starptautiska organizācija, kurā bez Eiropas Kopienas ietilpst arī citas dalībvalstis, un Eurocontrol tiesiskā kārtība atšķiras no Eiropas Kopienas tiesiskās kārtības, tādējādi Eiropas Kopiena, pamatojoties uz vispārīgo principu par in parem non habet imperium, nedrīkst Eurocontrol pakļaut savām normām.
27.
Turklāt Eurocontrol norāda, ka Kopiena ir parakstījusi pievienošanās protokolu Eurocontrol un atbilstoši Vīnes konvencijas par starptautisko līgumu tiesībām 18. pantā atzītajam labas ticības principam tai ir pienākums atturēties no rīcības, kas ir vērsta pret šī pievienošanās protokola objektu un mērķi. Tas pats izrietot arī no starptautiskajām paražu tiesībām, ko Kopiena visaptveroši aizsargā vismaz attiecībā uz visām šajā tiesvedībā minētajām strīdīgajām darbībām.
28.
Es uzskatu, ka obligāti ir jāmin, ka Eurocontrol pirmās instances tiesvedībā sākotnēji piedalījās kā persona, kas iestājusies lietā, un tās pašreizējais procesuālais statuss arī tiesvedībā Tiesā nav mainījies. Arī apelācijā ir spēkā Tiesas Reglamenta 93. panta 4. punktā atzītais princips, ka personai, kas iestājas lietā, ir jāpieņem lieta tāda, kāda tā ir iestāšanās laikā.
29.
Persona, kas iestājusies lietā, iegūst savu procesuālo statusu brīdī, kad tai pēc iestāšanās lietā atbilstoši Tiesas Reglamenta 93. panta 5. punktam ir iespēja iesniegt iestāšanās rakstu, norādot tajā savus prasījumus, pamatus un vajadzības gadījumā pierādījumus. Tomēr vienlaikus šīs personas tiesības izvirzīt prasījumus atbilstoši tās funkcijām ir ierobežotas tādā veidā, ka saskaņā ar Tiesas Statūtu 40. panta ceturto daļu tās prasījumiem nevar būt cits mērķis, kā atbalstīt kādu no galveno lietas dalībnieku prasījumiem. Tādēļ persona, kas iestājusies lietā, iestāšanās lietā ietvaros nedrīkst iesniegt prasījumus, kam salīdzinājumā ar galveno lietas dalībnieku prasījumiem ir patstāvīgs raksturs vai kas maina tiesvedības priekšmetu. Tāpat personai, kas iestājusies lietā, nav atļauts labot vai pārveidot prasības pieteikumā noteiktos tiesvedības ietvarus, izvirzot jaunus pamatus (
14
). Turklāt personai, kas iestājusies lietā, nav tiesību celt iebildumu par nepieļaujamību, ja to savos prasījumos nav izvirzījis atbildētājs (
15
).
30.
Kā atbilstoši konstatēja Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 42. punktā, Eurocontrol celtā iebilde par tās imunitāti būtiski pārveido tiesvedības ietvarus. Eurocontrol apgalvojumus nevar uzskatīt par atbalstu Komisijas pirmās instances tiesvedībā izvirzītajiem prasījumiem noraidīt prasību atcelt lietas pamatā esošo lēmumu, proti, noraidīt apelācijas sūdzību tiesvedībā Tiesā. Drīzāk šajā lietā ir pretējais. Ja Eurocontrol apgalvojumu šajā lietā uzskatītu par pamatotu, tad, kā norāda apelācijas sūdzības iesniedzēja, noteikti būtu jāsecina, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas apstrīdētais Komisijas lēmums tika pieņemts, pārkāpjot iespējamo Eurocontrol imunitāti, un tādējādi ir nelikumīgs.
31.
Turklāt jāsecina, ka Komisija nevienā brīdī imunitāti neizmantoja kā aizstāvības līdzekli (
16
). Par to Komisija un apelācijas sūdzības iesniedzēja ir vienisprātis. No Komisijas apgalvojumiem drīzāk izriet, ka Komisija lietas pamatā esošā lēmuma pieņemšanas brīdī, balstoties uz spriedumu lietā SAT Fluggesellschaft/Eurocontrol un ģenerāladvokāta Tezauro [Tesauro] secinājumiem šajā lietā, kā arī uz spriedumu lietā Höfner un Elser (
17
), galvenokārt atbalstīja Kopienu konkurences tiesību normu piemērošanu arī starptautiskām organizācijām, ja šīs organizācijas veic saimniecisko darbību (
18
). Tas, ka Komisija noraidīja EKL 82. panta piemērošanu Eurocontrol, saistāms ar to, ka Eurocontrol neveic nekādu saimniecisko darbību, nevis ar to, ka tā pamatojas uz savu imunitāti.
32.
Nekā citādi nevar vērtēt arī Eurocontrol apgalvojumu, ka imunitātes gadījumā runa ir par jautājumu, kas Kopienu tiesai esot jāpārbauda pēc savas ierosmes. Eurocontrol pati atzīst (
19
), ka Tiesas judikatūra nesniedz nekādus pieturas punktus šajā sakarā. Turklāt Eurocontrol apgalvojumi par tās imunitātes apjomu nav jāizskata šajā apelācijas tiesvedībā, kura ir tikai un vienīgi par apelācijas sūdzības apmierināšanu vai noraidīšanu (
20
).
33.
Tā kā Eurocontrol kā persona, kas iestājusies lietā Komisijas prasījumu atbalstam, pārveido šīs tiesvedības ietvarus, jo, pamatojoties uz savu imunitāti, apstrīd Tiesas kompetenci pieņemt lēmumu šajā tiesvedībā, nevis atbalsta Komisijas prasījumus, šis apgalvojums ir noraidāms kā nepieņemams.
C — Apelācijas pamatu pārbaude
1) Par procesuālo tiesību apelācijas pamatiem
34.
Kā Pirmās instances tiesas pieļautās kļūdas procesuālo tiesību piemērošanā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda:
—
Pirmās instances tiesas Reglamenta 116. panta 6. punkta pārkāpumu tiktāl, ciktāl minētā tiesa atļāva nosūtīt Eurocontrol rakstveida apsvērumus un tai iesniegt rakstveida apsvērumus;
—
Pirmās instances tiesas Reglamenta 48. panta 2. punkta pārkāpumu tiktāl, ciktāl tika sagrozīti fakti, uz kuru pamata apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītie jaunie pamati tika atzīti par nepieņemamiem;
—
Pirmās instances tiesas Reglamenta 48. panta 2. punkta pārkāpumu tiktāl, ciktāl netika ņemta vērā Komisijas nostāja attiecībā pret faktiem, uz kuru pamata apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītie jaunie pamati tika atzīti par nepieņemamiem;
—
Pirmās instances tiesas Reglamenta 66. panta 1. punkta pārkāpumu, jo netika izdots rīkojums attiecībā uz lūgumu par pierādījumu savākšanas pasākumu noteikšanu.
a) Pirmās instances tiesas Reglamenta 116. panta 6. punkta pārkāpums, atļaujot Eurocontrol iestāties lietā
Apelācijas sūdzības iesniedzēja vispirms norāda uz Pirmās instances tiesas Reglamenta 116. panta 6. punkta pārkāpumu, jo minētā tiesa atļāva nosūtīt Eurocontrol rakstveida apsvērumus un tai ļāva iesniegt rakstveida apsvērumus, kaut gan Eurocontrol pieteikums par iestāšanos lietā tika iesniegts tikai pēc Pirmās instances tiesas Reglamenta 115. panta 1. punktā noteiktā sešu nedēļu termiņa beigām. Apelācijas sūdzības iesniedzēja atgādina, ka procesuālo tiesību normām ir obligāts raksturs, un uzsver, ka Pirmās instances tiesa nevarēja atsaukties uz sava Reglamenta 64. pantu, lai apietu procesuālajās tiesībās noteiktos prekluzīvos termiņus.
35.
Te jāiebilst, ka, ņemot vērā Pirmās instances tiesas Reglamenta 64. panta 2. punktā paredzētos procesa organizatorisko pasākumu mērķus, nepieciešamības gadījumā Pirmās instances tiesai ir plaša rīcības brīvība, īstenojot savas pilnvaras saskaņā ar Reglamenta 64. panta 2. punktu. Lai varētu konstatēt procesuālo tiesību normu pārkāpumus, apelācijas sūdzības iesniedzējai būtu bijis jāpierāda, ka Pirmās instances tiesa savas pilnvaras izmantoja vienīgi vai vismaz galvenokārt citiem mērķiem (
21
). Tomēr apelācijas sūdzības iesniedzēja šādus pierādījumus nav sniegusi.
36.
Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzējai būtu bijis pienākums pierādīt, kādā veidā Pirmās instances tiesas Reglamenta iespējamais pārkāpums, novēloti pieņemot Eurocontrol iestāšanos lietā, ietekmētu apelācijas sūdzības iesniedzējas intereses. Atbilstoši Tiesas Statūtu 58. pantam apelācijas sūdzību var balstīt tikai uz tādu procesuālo pārkāpumu, kas nelabvēlīgi ietekmējis apelācijas sūdzības iesniedzēja intereses. Šādu pierādījumu apelācijas sūdzības iesniedzēja tomēr nav sniegusi. It īpaši nav redzams, cik lielā mērā Eurocontrol iestāšanās lietā būtu varējusi mainīt tiesvedības iznākumu, it īpaši tādēļ, ka Pirmās instances tiesa vispār neaplūkoja Eurocontrol pieteikumu atzīt tās imunitāti tā nepieņemamības dēļ.
37.
Tātad šis apelācijas pamats ir jānoraida.
b) Pirmās instances tiesas Reglamenta 48. panta 2. punkta pārkāpums, sagrozot faktus, uz kuru pamata apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītie jaunie pamati tika atzīti par nepieņemamiem
38.
Vēl apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka pārkāpts Pirmās instances tiesas Reglamenta 48. panta 2. punkts, norādot, ka Pirmās instances tiesa atzina par nepieņemamiem tās izvirzītos jaunos pamatus, kas balstīti uz Komisijas tiesvedībā iesniegto 1998. gada 3. novembra vēstuli. Pirmās instances tiesa esot sagrozījusi tai adresētās Komisijas vēstules saturu.
39.
Jākonstatē, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas argumenti acīmredzami attiecas uz faktu, ko Pirmās instances tiesa izvērtēja jau pirmās instances tiesvedībā. Raugoties uz apelācijas sūdzības iesniedzējas plašo un detalizēto izklāstu par tās saraksti ar Komisiju pirms pirmās instances tiesvedības rakstveida procesa un tā laikā, es uzskatu par nepieciešamu atgādināt, ka saskaņā ar EKL 225. panta 1. punkta otro daļu apelācijas sūdzību Tiesā var iesniegt tikai par tiesību jautājumiem. Tiesas Statūtu 58. pantā ir precizēts, ka apelācijas sūdzību var iesniegt gadījumos, kad Pirmās instances tiesa nav bijusi kompetenta, pārkāpusi reglamentu vai Kopienu tiesību aktus.
40.
Tādēļ, izvērtējot, vai konkrētais apelācijas sūdzībā izvirzītais iebildums ir pieņemams, ir jāņem vērā, ka apelācijas nolūks ir Pirmās instances tiesas veiktās tiesību normu piemērošanas pārbaude, bet nekādā ziņā ne pirmās instances procesa atkārtojums. Turklāt faktu vērtējums principā ir Pirmās instances tiesas kompetencē (
22
), un Tiesa šos faktus var pārbaudīt tikai tad, ja no lietas materiāliem izriet, ka izdarītie secinājumi faktiski ir nepareizi (
23
). Ja pierādījumi ir iegūti likumīgi un ir ievēroti vispārīgie tiesību principi, kā arī noteikumi par pierādīšanas pienākumu un procedūru, tad izvērtēt iesniegtos pierādījumus var tikai Pirmās instances tiesa (
24
).
41.
Tāpat nav skaidrs, kur šajā konkrētajā gadījumā būtu pieļauta tiesību kļūda. Kā pārsūdzētā sprieduma 36. punktā izklāstījusi Pirmās instances tiesa, Eurocontrol direktora 1999. gada 2. jūlija vēstulē nebija minēti nekādi citi fakti kā vien tie, kas atrodami Komisijas vēstulē. Tādēļ apelācijas sūdzības iesniedzēja nevar apgalvot, ka vēstule ir fakts, kuru tā uzzināja tikai tiesvedības stadijā. Tādēļ Pirmās instances tiesa pareizi noraidīja kā nepieņemamus tai iesniegtos pamatus, jo tie tika iesniegti ar nokavēšanos.
42.
Tādējādi arī šis apelācijas pamats ir jānoraida.
c) Pirmās instances tiesas Reglamenta 48. panta 2. punkta pārkāpums, neņemot vērā Komisijas nostāju attiecībā pret faktiem, uz kuru pamata prasītājas izvirzītie jaunie pamati tika atzīti par nepieņemamiem
43.
Ar šo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja ceļ iebildumus par to, ka Pirmās instances tiesa noraidīja iepriekš minētos jaunos pamatus, neņemot vērā Komisijas nostāju administratīvajā procedūrā un tiesvedībā. Apelācijas sūdzības iesniedzēja argumentē, ka šo pamatu iesniegšana ir balstīta uz Komisijas atteikumu uzrādīt attiecīgus dokumentus, galvenokārt 1998. gada 3. novembra vēstuli. Šie dokumenti esot bijuši pieejami tikai vēlākā tiesvedības stadijā, tāpēc apelācijas sūdzības iesniedzējai iespēja ar tiem iepazīties un iesniegt jaunus pamatus bija tikai šajā brīdī.
44.
Te jāiebilst, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja pirmās instances tiesvedībā acīmredzami nevienā brīdī neapgalvoja, ka Komisija būtu pārkāpusi pienākumu izsniegt attiecīgos dokumentus. Šādā gadījumā tas būtu jauns pamats, kas, protams, būtu jānoraida kā nepieņemams, jo Pirmās instances tiesas Reglamenta 48. panta 2. punkta pirmajā daļā ir skaidri noteikts, ka tiesvedības laikā nav atļauts izvirzīt jaunus pamatus, izņemot gadījumus, kad tie ir saistīti ar tiesību vai faktiskiem apstākļiem, kas ir kļuvuši zināmi iztiesāšanas laikā.
45.
Tā kā šajā lietā šis procesuālais nosacījums nav izpildīts, arī šis apelācijas pamats ir jānoraida.
d) Pirmās instances tiesas Reglamenta 66. panta 1. punkta pārkāpums, jo nav izdots rīkojums attiecībā uz lūgumu par pierādījumu savākšanas pasākumu noteikšanu
46.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja arī uzskata, ka ir noticis Pirmās instances tiesas Reglamenta 66. panta 1. punkta pārkāpums, kas, pēc tās domām, izriet no tā, ka Pirmās instances tiesa izlēma apelācijas sūdzības iesniedzējas prasības pieteikumā un 2005. gada 27. aprīlī iesniegtajā dokumentā ietverto lūgumu par pierādījumu savākšanas pasākumu noteikšanu noraidīt nevis rīkojumā, bet gan spriedumā. Pēc apelācijas sūdzības iesniedzējas uzskatiem, lūguma par pierādījumu savākšanas pasākumu noteikšanu noraidīšana tiesvedību noslēdzošā spriedumā atņem lietas dalībniekiem iespēju izmantot tiesības, ko tiem garantē procesuālās tiesības, proti, pamatot savus pieteikumus ar jauniem un pārliecinošiem argumentiem.
47.
Kā atbilstoši norāda Komisija, šis apelācijas sūdzības iesniedzējas arguments ir pretrunīgs, jo apelācijas sūdzības iesniedzēja apelācijas sūdzības 56. punktā, skaidri un pamatojoties uz Kopienu tiesu judikatūru, atzīst Pirmās instances tiesas plašo rīcības brīvību tās Reglamenta 66. panta 1. punkta piemērošanā. No apelācijas sūdzības iesniedzējas minētā Tiesas 2006. gada 12. janvāra rīkojuma lietā C-162/05 P Entorn/Komisija (
25
) izriet, ka, ja Pirmās instances tiesa kāda lietas dalībnieka iesniegto lūgumu par pierādījumu savākšanas pasākumu noteikšanu neuzskata par būtisku, nav nepieciešama ne lēmuma pieņemšana rīkojuma formā, ne lietas dalībnieku uzklausīšana.
48.
Kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 132. un 133. punkta, šāds gadījums bija arī pirmās instances tiesvedībā. Pirmās instances tiesa tajā konstatēja, ka iesniegtie lūgumi par pierādījumu savākšanas pasākumu noteikšanu bija jānoraida, jo tā bija kompetenta lemt, pamatojoties uz prasījumiem, pamatiem un argumentiem, kas minēti gan rakstveida, gan mutvārdu procesa gaitā, kā arī uz iesniegtiem dokumentiem. Citiem vārdiem sakot, Pirmās instances tiesa apelācijas sūdzības iesniedzējas iesniegto lūgumu par pierādījumu savākšanas pasākumu noteikšanu neuzskatīja par nepieciešamu.
49.
Turklāt jānorāda, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja apstrīd nevis šī lēmuma satura pareizību, bet gan tikai tā formu. Attiecīgi nav skaidrs, kā būtu pārkāptas apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības.
50.
Tādējādi arī šis apelācijas pamats ir jānoraida.
2) Par materiālo tiesību apelācijas pamatiem
a) Eurocontrol darbība, sniedzot palīdzību valsts pārvaldes iestādēm
51.
Kā tiesību kļūdas saistībā ar EKL 82. panta piemērojamību Eurocontrol sniegtajai palīdzībai valsts pārvaldes iestādēm apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda:
—
apstrīdētā lēmuma satura sagrozīšanu;
—
sprieduma pamatojuma pretrunīgo raksturu, jo, lai gan apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītais pirmais pamats tika apmierināts, apstrīdētais spriedums tomēr netika atcelts;
—
sprieduma pamatojuma pretrunīgo raksturu, jo Pirmās instances tiesa ir aizvietojusi apstrīdētajā lēmumā izmantotos Komisijas argumentus ar savējiem;
—
Kopienu tiesu pastāvīgās judikatūras pārkāpumu attiecībā uz pārbaudes tiesā ierobežojumiem;
—
acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz EKL 82. panta pārkāpumu.
52.
Komisija apstrīd pārsūdzētā sprieduma pamatojumu un tādēļ lūdz to mainīt.
i) Komisijas lūgums mainīt pamatojumu
53.
Ja Komisijas lūgums par pamatojuma maiņu izrādītos pamatots, nav izslēgts, ka tas varētu ietekmēt arī pārējo apelācijas pamatu vērtējumu. Tāpēc sistemātisku iemeslu dēļ Komisijas lūgums ir jāizskata pirms pārējo apelācijas sūdzības iesniedzējas celto sūdzību pārbaudes.
— Komisijas lūguma nozīme
54.
Vispirms jāsecina, ka lūgums par pamatojuma maiņu attiecas uz pārsūdzētā sprieduma būtiskiem pamatiem. Tādējādi rodas jautājums, vai šis lūgums procesuāli ir uzskatāms par Komisijas pretprasību. Priekšnoteikums kāda argumenta kvalificēšanai par pretprasību saskaņā ar Tiesas Reglamenta 117. panta 2. punktu ir, ka pretprasībā tiek prasīts atcelt pārsūdzēto spriedumu vai kādu tā daļu, norādot pamatu, kas nav norādīts apelācijā. Vai arī šajā lietā ir šāds gadījums, jānoskaidro, izmantojot Komisijas atbildes raksta uz apelāciju attiecīgās rindkopas redakciju, mērķi un kontekstu (
26
).
55.
Tiktāl ir jāuzsver, ka Komisija savā rakstā nevienā vietā nelieto jēdzienu “pretprasība”. Acīmredzot, pati Komisija savu rīcību šajā sakarā uzskata tikai par norādi uz tiesību aktu piemērošanu pēc savas ierosmes (
27
). Tādēļ jāsecina, ka Komisijas “lūgums” nav jāsaprot kā pretprasība un Tiesai par to nav jāpieņem atsevišķs lēmums.
56.
Tādējādi, manuprāt, nav jālemj par šāda “lūguma” pieņemamību. Šis lūgums ir jāsaprot kā Komisijas ierosinājums Tiesai mainīt sprieduma pamatojumu šajā aspektā (
28
).
— Komisijas ierosinājuma pārbaude
Lietas dalībnieku argumenti
57.
Komisija uzskata, ka Pirmās instances tiesa, pamatojoties uz Eurocontrol darbību — palīdzības sniegšanu valsts pārvaldes iestādēm, to nepareizi klasificēja kā uzņēmumu EKL 82. panta izpratnē. Tā apgalvo, ka šo Eurocontrol darbību nevar nošķirt no tai piešķirtiem suverēniem uzdevumiem. Arī aplūkojot šīs darbības atsevišķi, tās nevarot uzskatīt par saimniecisko darbību. Pirmās instances tiesa esot pamatojusies uz viedokli, kas nav saderīgs ar spriedumu lietā SAT Fluggesellschaft/Eurocontrol, jo pārsūdzētā sprieduma 86. punktā konstatēja, ka šī darbība nekādā ziņā nav darbība, kas “ir būtiska vai pat nepieciešama gaisa satiksmes drošības garantēšanai”. Vēl Pirmās instances tiesa neesot ņēmusi vērā, ka šīm darbībām ir tieša saistība ar tipiskām suverēnām prerogatīvām un šīs darbības ir daļa no Eurocontrol uzdevuma. Turklāt secinājumā, ka šāda palīdzības sniegšana valsts pārvaldes iestādēm ir pakalpojumu piedāvāšana konsultāciju tirgū, kurā tikpat labi varētu darboties šajā jomā specializējušies privāti uzņēmumi, netiekot ņemta vērā saistība starp šīm darbībām un vispārējo interešu uzdevumiem, kā arī Eurocontrol sniegto konsultāciju īpašais raksturs.
58.
Eurocontrol iebilst arī pret Pirmās instances tiesas argumentiem par tās darbības raksturu un nonāk pie tādiem pašiem secinājumiem kā Komisija. Eurocontrol argumentē, ka tās darbības, palīdzot valsts pārvaldes iestādēm, nekādā gadījumā nav saimnieciska rakstura, pat ja tās ir fakultatīvas.
59.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja iebilst pret Komisijas argumentiem un būtībā uzskata, ka Pirmās instances tiesa spriedumu ir taisījusi atbilstoši sprieduma lietā SAT Fluggesellschaft/Eurocontrol principiem.
Juridiskais vērtējums
60.
Kā replikā atbilstoši izklāsta apelācijas sūdzības iesniedzēja, Pirmās instances tiesa, izvērtējot jautājumu, vai Eurocontrol ir uzņēmums EKL 82. panta izpratnē, balstījās uz Tiesas spriedumu lietā SAT Fluggesellschaft/Eurocontrol, vispirms pievēršoties jautājumam par to, vai attiecīgās darbības — šajā lietā palīdzība valsts pārvaldes iestādēm, it īpaši palīdzība publiskā iepirkuma procedūrās par ATM iekārtu un sistēmu iegādi, — var nošķirt no Eurocontrol gaisa telpas vadības un aviācijas drošības nodrošināšanas uzdevuma.
61.
Šī pieeja ir izklāstīta arī minētā sprieduma 28. punktā, kurā Tiesa secināja, ka Eurocontrol veikto maršrutu maksājumu iekasēšanu nevar nošķirt no pārējām šīs organizācijas darbībām. Turklāt no Kopienu tiesu judikatūras izriet, ka, tā kā Līguma konkurences tiesību noteikumi ir piemērojami organizācijas darbībām, kas ir nošķiramas no tām, ko tā veic publiskas iestādes statusā, tad dažādās organizācijas darbības ir jāizvērtē atsevišķi (
29
). Tādēļ Pirmās instances tiesas izvēlētā pieeja nav juridiskā ziņā apstrīdama.
62.
Manuprāt, tomēr pastāv šaubas attiecībā uz Pirmās instances tiesas secinājumiem pārsūdzētā sprieduma 86.–92. punktā, it īpaši tādēļ, ka Pirmās instances tiesa savos argumentos kopumā drīzāk noliedz nekā atbalsta Eurocontrol palīdzības darbību klasificēšanu par saimnieciskām darbībām. Jāpiekrīt Eurocontrol, ka pārsūdzētā sprieduma 87. punkta pamatojumā ietvertie argumenti ir vienīgie, kas patiešām pamato Pirmās instances tiesas secinājumus. Šajos secinājumos Pirmās instances tiesa par Eurocontrol palīdzību valstu pārvaldes iestādēm, sniedzot konsultācijas, atzina, ka tā ir “pakalpojumu piedāvāšana konsultāciju tirgū, kurā tikpat labi varētu darboties šajā jomā specializējušies privāti uzņēmumi”. Tomēr nav skaidrs, uz ko Pirmās instances tiesa balsta šo secinājumu, jo šai tēzei netiek minēti nekādi pierādījumi.
63.
Turpinājumā Pirmās instances tiesa, pārsūdzētā sprieduma 89. punktā atzīstot, ka “apstrīdētos pakalpojumus šobrīd nesniedz privāti uzņēmumi”, pati šo secinājumu padara relatīvu. Kā atbilstoši izklāsta Eurocontrol, šīs organizācijas valsts pārvaldes iestādēm sniegto konsultāciju ļoti specifiskā rakstura un augstā tehniskā līmeņa dēļ bez papildu pārbaudes un tikai uz vispārēju zināšanu bāzes nav iespējams izlemt, vai šos pakalpojumus var sniegt arī privāti uzņēmumi.
64.
Turklāt Pirmās instances tiesa nav pietiekami ņēmusi vērā, ka Eurocontrol ir starptautiska organizācija, kas tiek finansēta no tās dalībvalstu iemaksām (
30
) un vienlaikus palīdzību sniedz vispārējās interesēs. Pirmās instances tiesa vispirms ņēma vērā spriedumu lietā Höfner un Elser (
31
) un, izmantojot Vācijas Federālā nodarbinātības biroja darbā iekārtošanās pakalpojumu piemēru, secināja, ka finansēšana no iemaksām nav izšķirošs kritērijs, lai darbību kvalificētu kā saimniecisko darbību. Vēlāk tā vilka paralēles ar organizācijām, kas pārvalda sociālā nodrošinājuma tiesiskās sistēmas (
32
), lai izklāstītu, ka arī sociāla rakstura darbības nav izšķirošais kritērijs. Tomēr Pirmās instances tiesa iepriekš minētos kritērijus neizvērtēja kopumā (
33
). Tādējādi Pirmās instances tiesas izmantotā pārbaudes metode atbilst izslēgšanas procedūrai, kas nepieļauj nepārprotami pozitīva secinājuma izdarīšanu par to, vai attiecīgās darbības ir uzskatāmas par saimnieciskām.
65.
Nevar piekrist Pirmās instances tiesas secinājumam pārsūdzētā sprieduma 86. punktā, ka palīdzības sniegšana valsts pārvaldes iestādēm ir tikai netieši saistīta ar gaisa satiksmes drošību. Pirmās instances tiesa šo viedokli pamatoja ar to, ka Eurocontrol sniegtā palīdzība attiecas tikai uz tehniskām specifikācijām ATM iekārtu publisko iepirkumu procedūru veikšanā un gaisa satiksmes drošību ietekmē tikai ar minēto publisko iepirkumu procedūru starpniecību.
66.
Te tomēr ir jāiebilst, ka saskaņā ar Eurocontrol konvencijas 1. panta 1. punkta h) apakšpunktu Līguma puses “veicina gaisa satiksmes drošības sistēmu un aprīkojuma kopīgu iegādi”. Tālāk konvencijas 2. panta 2. punkta a) apakšpunktā ir skaidri precizēts, ka “Organizācija pēc vienas vai vairāku Līguma pušu lūguma, kas balstīts uz vienu vai vairākiem īpašiem nolīgumiem starp Organizāciju un attiecīgajām Līguma pusēm, var palīdzēt šai Līguma pusei plānot, standartizēt un izveidot gaisa satiksmes drošības sistēmas un pakalpojumus”. Kā pareizi skaidro Komisija, no tā izriet, ka palīdzība, ko Eurocontrol nodrošina valsts pārvaldes iestādēm publiskā iepirkuma ietvaros, pilnībā pieder pie šīs organizācijas institucionālajiem uzdevumiem un sniedz ievērojumu ieguldījumu valsts gaisa satiksmes drošības garantēšanas sistēmu integrācijas, harmonizācijas un konverģences mērķu sasniegšanā (
34
).
67.
Pretēji Pirmās instances tiesas viedoklim man nešķiet svarīgi, ka Eurocontrol darbības veic tikai pēc valsts pārvaldes iestāžu lūguma, it īpaši tādēļ, ka, pirmkārt, ir iespējams, ka dažas pārvaldes iestādes pašas bez Eurocontrol palīdzības spēj labāk sagatavot publisko iepirkumu, kas atbilst Eurocontrol tehniskajiem standartiem. Otrkārt, Pirmās instances tiesa neņem vērā apstākli, ka nedrīkst balstīties uz kādas darbības fakultatīvo raksturu, it īpaši tādēļ, ka Eurocontrol, kā Tiesa ir secinājusi spriedumā lietā SAT Fluggesellschaft/Eurocontrol (
35
), īsteno arī tipiskas suverēnas pilnvaras, piemēram, pēc dalībvalstu lūguma veic gaisa satiksmes kontroles operatīvās darbības.
68.
No visa minētā izriet, ka pārsūdzētā sprieduma 86.–93. punktā minētajos pamatos ir saskatāms Kopienu tiesību pārkāpums. Tas, ka pārsūdzētais spriedums balstīts uz juridiski kļūdainu pamatojumu, tomēr nepamato šī sprieduma atcelšanu, jo sprieduma rezolutīvā daļa ir pareiza citu juridisku pamatu dēļ (
36
). Lai gan Pirmās instances tiesa Eurocontrol sniegto palīdzību klasificēja kā saimniecisko darbību un tādējādi apstiprināja Eurocontrol darbības par uzņēmuma darbībām, tā pirmo prasības pamatu beigās tomēr noraidīja. Pirmās instances tiesa to pārsūdzētā sprieduma 94. punktā pamatoja tā, ka Eurocontrol darbību klasificēšana par uzņēmuma darbībām nevar izraisīt apstrīdētā lēmuma atcelšanu, jo tas ir balstīts arī uz Komisijas atzinumu, ka, pat ja Eurocontrol darbības būtu saimnieciskās darbības, tās nav pretrunā EKL 82. pantam.
69.
Tādēļ Tiesai ir jāiesaka attiecīgi mainīt sprieduma pamatojumu.
ii) Apstrīdētā lēmuma satura sagrozīšana
70.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet, ka pārsūdzētā sprieduma 15. un 48. punktā ir sagrozīts apstrīdētā lēmuma saturs. Pirmās instances tiesa esot skaidrojusi, ka Komisija savu lēmumu balstīja uz diviem atzinumiem — pirmkārt, ka Eurocontrol nebija uzņēmums un, otrkārt, ka minētās darbības nekādā ziņā nebija pretrunā EKL 82. pantam. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Komisija nepārbaudīja, vai ar Eurocontrol darbībām tiek pārkāpts EKL 82. pants, bet tikai secināja, vai attiecīgās darbības var kvalificēt kā saimnieciskas.
71.
Šeit jāiebilst, ka no apstrīdētā lēmuma 28. un 29. punkta skaidri izriet, ka Komisija, pirmkārt, secināja, ka attiecīgajām Eurocontrol darbībām nebija saimnieciska rakstura, un, otrkārt, izklāstīja, ka “šīs darbības, pat ja tās tiktu uzskatītas par uzņēmuma darbībām, katrā ziņā nav pretrunā EKL 82. pantam”  (
37
). Tādējādi ir skaidrs, ka Komisija ir apskatījusi jautājumu par to, vai Eurocontrol darbības nav pretrunā EKL 82. pantam.
72.
No tā izriet, ka Pirmās instances tiesa nav sagrozījusi apstrīdētā lēmuma saturu. Tādējādi šis apelācijas pamats ir jānoraida.
iii) Sprieduma pamatojuma pretrunīgais raksturs tāpēc, ka apstrīdētais lēmums netika atcelts, lai gan apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītais pirmais pamats tika pieņemts
73.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka, ņemot vērā apstrīdētā lēmuma satura sagrozīšanu, pārsūdzētajā spriedumā ir acīmredzama pretruna, jo šis apstrīdētais lēmums neesot atzīts par spēkā neesošu, lai gan pirmais prasības pamats esot pieņemts.
74.
Kā apelācijas sūdzības iesniedzēja skaidro apelācijas sūdzībā, šis iebildums ir “loģiskas sekas Pirmās instances tiesas veiktajai faktu sagrozīšanai”  (
38
). Citiem vārdiem sakot, šis apelācijas pamats ir balstīts uz pieņēmumu, ka Pirmās instances tiesa ir sagrozījusi lietas faktus, pārsūdzētā sprieduma 15. un 48. punktā balstoties uz to, ka Komisija nekādā ziņā apstrīdētajā lēmumā nekonstatēja, ka ar kādu Eurocontrol darbību, ieskaitot palīdzību valsts pārvaldes iestādēm, tiktu pārkāpts EKL 82. pants.
75.
Kā jau izklāstīts (
39
), Pirmās instances tiesa sprieduma pamatojumā tikai atstāsta apstrīdētā lēmuma saturu, tāpēc nevar būt runa par satura sagrozīšanu.
76.
Tādējādi arī šis apelācijas pamats ir jānoraida.
iv) Pamatojuma pretrunīgais raksturs, jo Pirmās instances tiesa ir aizvietojusi apstrīdētajā lēmumā izmantoto Komisijas pamatojumu ar savējo
77.
Apelācijas sūdzības iesniedzējas uzskata, ka sprieduma pamatojumā ir vēl viena pretruna, jo Pirmās instances tiesa, pirmkārt, kā nepieņemamu noraidīja tās lūgumu mainīt apstrīdēto lēmumu ar pamatojumu, ka Kopienu tiesai tiesiskuma kontroles ietvaros nav tiesību sniegt norādījumus iestādēm vai rīkoties to vietā, un, otrkārt, otrā prasības pamata pārbaudē Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 108. punktā Komisijas vietā izdarīja sarežģītus ekonomiskus secinājumus par iespējamu ļaunprātīgu Eurocontrol rīcību, kādu trūkst apstrīdētajā lēmumā.
78.
Kā atbilstoši norāda Komisija, apelācijas sūdzības iesniedzēja savos apsvērumos nemin pārsūdzētā sprieduma 104. punktu, no kā izriet, ka Pirmās instances tiesa, veicot juridisko vērtējumu, vispirms balstījās uz apstrīdētajā lēmumā atrodamiem Komisijas argumentiem (“pirmkārt, kā pareizi dara Komisija, jānorāda”). Komisija tajā bija secinājusi, ka ar Eurocontrol darbībām, palīdzot valsts pārvaldes iestādēm, netiek pārkāpts EKL 82. pants.
79.
Pirmās instances tiesa 106.–108. punktā norādīja arī, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai, pamatojoties uz 104. punktā minētajiem apstākļiem, kas mudināja Komisiju secināt, ka nepastāvēja dominējoša stāvokļa ļaunprātīga izmantošana, bija jāsniedz pamatotas ziņas par dominējoša stāvokļa esamību un ļaunprātīgu rīcību. Tādējādi Pirmās instances tiesa nesniedza savu pamatojumu.
80.
Tādējādi, pat ja pārsūdzētā sprieduma 105.–108. punktā minētie argumenti nav sastopami apstrīdētajā lēmumā, tas tomēr nepamatotu sprieduma atcelšanu, jo Pirmās instances tiesa šos apsvērumus ad abundantiam (“otrkārt, ir jānorāda”) balstīja tieši uz tiem argumentiem, kas neapstrīdami ir atrodami arī apstrīdētajā lēmumā. Turklāt Pirmās instances tiesa sprieduma 109. punktā nobeiguma piezīmēs izklāsta tikai un vienīgi 104. punktā veiktā vērtējuma secinājumus (“Prasītāja tātad nav pierādījusi, ka Komisija būtu pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, izvērtējot, vai Eurocontrol nav pārkāpusi EKL 82. pantu”). Tas liecina, ka 108. punktā norādītie apstrīdētie argumenti nav šī sprieduma galvenais pamatojums. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Tiesa principā noraida iebildumus par Pirmās instances tiesas sprieduma nebūtisku pamatojumu, jo tie nevar būt pamats spriedumu atcelšanai (
40
).
81.
Tātad šis apelācijas pamats ir jānoraida.
v) Kopienu tiesu pastāvīgās judikatūras pārkāpums attiecībā uz pārbaudes tiesā ierobežojumiem
82.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka ir pārkāpta Kopienu tiesu pastāvīgā judikatūra attiecībā uz pārbaudes tiesā ierobežojumiem. Galvenokārt tā norāda uz spriedumu lietā Haladjian Frères/Komisija (
41
), kurā Pirmās instances tiesa secināja, ka “tādu Komisijas darbību pārbaude tiesā, kuras ietver sarežģītus ekonomiskus vērtējumus, kā tas ir gadījumos par sūdzībām par EKL 81. un 82. panta pārkāpumiem, ietver tikai jautājumu par to, vai ir ievēroti procesuālie noteikumi, ir norādīts pietiekams pamatojums un pareizi atspoguļoti fakti, kā arī nav pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā un pilnvaru nepareiza izmantošana”.
83.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja šo apelācijas pamatu pamato ar to, ka Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 109. punktā nevis tikai pārbaudīja, vai Komisija nav pieļāvusi kļūdu vērtējumā, bet gan drīzāk tās vietā veica sarežģītu Eurocontrol rīcības pārbaudi.
84.
Jāsecina, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja šajā apelācijas pamatā tikai atkārto tos pašus iebildumus, ko tā cēla par pārsūdzētā Pirmās instances tiesas sprieduma 108. punktā norādītajiem apsvērumiem, un nesniedz nekādus jaunus argumentus. Lai gan nav skaidrs, cik lielā mērā Pirmās instances tiesa būtu pārkāpusi pārbaudes tiesā ierobežojumus, it īpaši tādēļ, ka tā tikai secina, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai, lai iebilstu pret Komisijas vērtējumu, bija jāsniedz pamatotas ziņas par dominējoša stāvokļa esamību un ļaunprātīgu rīcību (
42
), atkārtoti jānorāda, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas iebildumi neattiecas uz šī sprieduma būtisku pamatojumu.
85.
Tādējādi šis apelācijas pamats ir jānoraida.
vi) Kļūda EKL 82. panta pārkāpuma vērtējumā
86.
Šajā apelācijas pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja Pirmās instances tiesai pārmet, ka tā ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā, atstājot spēkā lēmumu un neatzīstot, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas apstrīdētā Eurocontrol rīcība varētu būt ļaunprātīga.
87.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja būtībā apgalvo, ka tas, ka Eurocontrol nespēja ietekmēt valsts pārvaldes iestāžu lēmumus, un Eurocontrol palīdzības fakultatīvais raksturs — kritēriji, uz kuriem Pirmās instances tiesa pamatojās pārsūdzētā sprieduma 104. punktā, lai noliegtu Eurocontrol ļaunprātīgas rīcību, — nav būtiski. Pirmkārt, EKL 82. panta priekšnoteikums neesot sistemātiska ļaunprātīga rīcība un, otrkārt, Eurocontrol lēmuma pieņemšanas pilnvaru trūkumu kompensējot patiesā ietekme, kas šai organizācijai ir, sniedzot pakalpojumus.
88.
Ņemot vērā apelācijas sūdzības iesniedzējas plašos apsvērumus, vēlreiz jānorāda, ka apelācijas tiesvedības mērķis ir pārbaudīt, kā Pirmās instances tiesa ir piemērojusi tiesību normas, un nekādā ziņā ne atkārtot Pirmās instances procesu otrajā instancē. Tādēļ apelācijas sūdzības iesniedzējas apsvērumus nevar izvērtēt atkārtoti un Tiesa tos var pārbaudīt tikai tiktāl, ciktāl runa ir par to juridisko kvalifikāciju un tiesiskajām sekām, kuras Pirmās instances tiesa tiem ir piedēvējusi (
43
).
89.
Šajā sakarā jāsecina, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza daļēji nepieņemamus argumentus, jo tās izklāsts ir vērsts ne tikai uz Pirmās instances tiesas sniegtā pamatojuma tiesisko pārbaudi, bet arī uz atkārtotu faktu konstatāciju, kas nav Tiesas kā kasācijas instances kompetencē. Tas attiecas, piemēram, uz Pirmās instances tiesas pārsūdzētā sprieduma 104. punktā izdarīto konstatējumu, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nav pierādījusi konkrētu gadījumu, kad Eurocontrol būtu reāli ietekmējusi lēmumu piešķirt līgumu kādam piedāvājuma iesniedzējam tādu iemeslu dēļ, kas nebūtu saistīti ar mēģinājumu atrast labāku tehnisko risinājumu par izdevīgāku cenu.
90.
Kā atbilstoši atzīmē Komisija, nav skaidrs, ciktāl šis vērtējums ir kļūdains. Apelācijas sūdzības iesniedzēja arī nav sniegusi nekādus argumentus, kas apstiprinātu tās viedokli. Drīzāk jāpiekrīt Komisijai, ka vienkāršu padoma sniegšanu ir grūti uzskatīt par dominējoša stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, jo galu galā tieši valsts pārvaldes iestādes izlemj, vai ievērot šo padomu. Kā Pirmās instances tiesa atbilstoši secināja pārsūdzētā sprieduma 104. punktā, Eurocontrol iesaistīšanās padomdevējas statusā nav ne obligāta, ne sistemātiska. Drīzāk tā notiek tikai saskaņā ar konvencijas 2. panta 2. punkta a) apakšpunktu pēc skaidra attiecīgo valsts pārvaldes iestāžu lūguma. Iespējamu ļaunprātīgu rīcību tad varētu piedēvēt valsts pārvalžu iestādēm, nevis Eurocontrol.
91.
Pretēji apelācijas sūdzības iesniedzējas viedoklim (
44
) nav saskatāmas pretrunas starp apsvērumiem pārsūdzētā sprieduma 104. punktā un Pirmās instances tiesas izklāstu pārsūdzētā sprieduma 108. punktā:
“It sevišķi šķiet, ka Eurocontrol nevarētu gūt kādu konkurences priekšrocību no tā, ka tā ar valstu pārvaldes iestādēm sniegto konsultāciju palīdzību var ietekmēt šo valstu ATM iekārtu piegādātāju izvēli par labu noteiktiem uzņēmumiem.”
92.
Secinājums 108. punktā, ka Eurocontrol ir iespēja ietekmēt valsts iestāžu lēmumu pieņemšanu publiskā iepirkuma ietvaros, nekādā ziņā nav pretrunā secinājumam 104. punktā, ka prasītāja nav pierādījusi konkrētu gadījumu, kad Eurocontrol būtu reāli ietekmējusi lēmumu piešķirt līgumu kādam piedāvājuma iesniedzējam. Tiktāl šis apsvērums ir jānoraida.
93.
Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka saistībā ar Komisijas 1998. gada 3. novembra vēstuli ir sagrozīti pierādījumi. Šajā sakarā tā norāda uz Pirmās instances tiesas argumentiem pārsūdzētā sprieduma 110.–112. punktā.
94.
Šajā sakarā vispirms jāsecina, ka Pirmās instances tiesai nebija jāizvērtē uz šo vēstuli balstītie apelācijas sūdzības iesniedzējas argumenti, jo tie tika iesniegti kopā ar jauniem prasības pamatiem, kurus Pirmās instances tiesa noraidīja kā nepieņemamus (
45
).
95.
Turklāt Pirmās instances tiesa pietiekami izvērtēja apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentus. Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 112. punktā juridiski nekļūdīgi secināja, ka tas, ka Komisija bija minējusi vairākas kritiskas piezīmes par noteiktām Eurocontrol darbībām, neļāva secināt, ka Komisija pati bija pārliecināta par Eurocontrol darbības nelikumību konkurences noteikumu aspektā. Tiktāl nekāda pierādījumu sagrozīšana nevar būt.
96.
Tādējādi šis apelācijas pamats ir jānoraida.
b) Par Eurocontrol darbību standartizācijas jomā
97.
Kā tiesību kļūdas saistībā ar EKL 82. panta piemērojamību Eurocontrol veiktajām standartizācijas darbībām apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda:
—
apstrīdētā lēmuma satura sagrozīšanu;
—
Kopienu tiesu judikatūrā izstrādātam jēdzienam neatbilstoša saimnieciskās darbības jēdziena izmantošanu;
—
Kopienu tiesu judikatūras par sociālā nodrošinājuma pabalstiem kļūdainu interpretāciju un piemērošanu;
—
pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi.
98.
Komisija iebilst pret pārsūdzētā sprieduma pamatojumu un tādēļ lūdz mainīt tā pamatojumu.
i) Komisijas lūgums mainīt pamatojumu
99.
Atbilstoši iepriekš izklāstītajam (
46
) arī šis “lūgums” ir jāsaprot kā Komisijas ierosinājums Tiesai mainīt sprieduma pamatojumu šajā aspektā.
— Lietas dalībnieku argumenti
100.
Komisija lūdz mainīt sprieduma pamatojumu attiecībā uz Pirmās instances tiesas pārsūdzētā sprieduma 59. un 60. punktā veikto nošķiršanu starp, pirmkārt, standartu un tehniskās specifikācijas sagatavošanu jeb izstrādi, ko Eurocontrol aģentūra veic kā izpildes orgāns, un, otrkārt, to apstiprināšanu, ko veic Eurocontrol padome. Komisija šo nošķiršanu uzskata par mākslīgu. Tāpat kā saistībā ar palīdzību valsts pārvaldes iestādēm Pirmās instances tiesa esot piemērojusi nepareizus un spriedumam lietā SAT Fluggesellschaft/Eurocontrol neatbilstošus kritērijus, lai secinātu, ka iepriekš minēto darbību var nošķirt no citām suverēnām darbībām. Komisija arī iebilst, ka Pirmās instances tiesa esot kļūdaini vērtējusi šīs darbības raksturu.
101.
Arī Eurocontrol ceļ iebildumus par Pirmās instances tiesas pārsūdzētajā spriedumā norādīto pamatojumu.
102.
Turpretī apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Pirmās instances tiesa šajā sakarā balstījās uz sprieduma lietā SAT Fluggesellschaft/Eurocontrol principiem.
— Juridiskais vērtējums
103.
Pirmās instances tiesa šo nošķiršanu pārsūdzētā sprieduma 59. un 60. punktā pamatoja ar to, ka normu pieņemšana, ko veic Eurocontrol padome, ietilpst likumdošanas jomā. Eurocontrol padomi veido visu organizācijas dalībvalstu civilās aviācijas pārvaldes iestāžu direktori, kurus to atbilstošās valstis ir pilnvarojušas pieņemt tehniskās specifikācijas ar saistošu spēku visās šajās valstīs. Šajā darbībā šīs valstis tieši īsteno savas suverēnās prerogatīvas. Eurocontrol loma tādējādi līdzinās ministrijas lomai, kas valstīs sagatavo likumu un noteikumu projektus, ko vēlāk pieņem valdība. Tātad, pēc Pirmās instances tiesas uzskatiem, šī darbība ietilpst Eurocontrol publiskajā uzdevumā.
104.
Tomēr tas neattiecoties uz Eurocontrol veikto tehnisko standartu sagatavošanu jeb izstrādi. Argumenti, ko Komisija min, lai pierādītu, ka Eurocontrol veiktā standartizācija ir saistīta ar šīs organizācijas uzdevumu publiskas iestādes statusā (
47
), faktiski attiecoties tikai uz šo normu pieņemšanu, nevis izstrādi. Tas, ka normas ir jāpieņem starptautiskā līmenī, nenozīmējot, ka organizācijai, kas šīs normas izstrādā, ir jābūt tai pašai, kas tās vēlāk arī pieņem. Pirmās instances tiesa no tā secina, ka šo Eurocontrol darbību var nošķirt no tās gaisa telpas vadības un aviācijas drošības attīstības uzdevuma.
105.
Manuprāt, no šiem argumentiem ir redzams, ka faktu vērtējums ir kļūdains.
106.
No Eurocontrol konvencijas 2. panta 1. punkta f) apakšpunkta skaidri izriet, ka pie Eurocontrol uzdevumiem pieder arī “gaisa satiksmes vadības sistēmu un pakalpojumu kopīgu standartu, specifikāciju un procesu izstrāde, pieņemšana un papildināšana”. Šajā sakarā jāsecina, ka pretēji Pirmās instances tiesas uzskatiem konvencijā normu sagatavošana vai izstrāde nav nošķirta no šo normu pieņemšanas. Tādējādi šīs normas redakcija nepamato Pirmās instances tiesas veikto nošķiršanu.
107.
Pirmās instances tiesas pārstāvētais viedoklis nav saderīgs arī ar šīs normas mērķi un nolūku it īpaši tādēļ, ka standartu un tehnisko specifikāciju sagatavošana un izstrāde ir būtiska Eurocontrol palīdzība, lai īstenotu konvencijas 1. panta 1. punktā nosprausto mērķi “īstenot saskaņošanu un integrāciju, kas nepieciešama vienotas gaisa satiksmes vadības sistēmas izveidošanai” (
48
).
108.
Turklāt nekļūst skaidrs, uz kādiem faktiem Pirmās instances tiesa balsta secinājumu, ka Eurocontrol standartu un tehnisko specifikāciju sagatavošanas un izstrādes uzdevumus, ko tai ir uzlikušas Eurocontrol dalībvalstis, var veikt kāda cita organizācija vai uzņēmums. Pirmās instances tiesai bija pienākums apstiprinoši secināt, vai tas ir iespējams šajā gadījumā. Tā vietā Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 60. punktā tikai secināja, ka Komisija “nav pierādījusi, ka šajā gadījumā abas darbības obligāti ir jāveic vienai un tai pašai, nevis divām dažādām organizācijām”.
109.
Turklāt Pirmās instances tiesa savu secinājumu padara relatīvu, kad tā pārsūdzētā sprieduma 61. punktā noliedz, ka šo darbību var klasificēt kā saimniecisko darbību, un to pamato ar to, ka nav pierādīta “ATM iekārtu tehniskās standartizācijas pakalpojumu” tirgus esamība. Turklāt Pirmās instances tiesa pati atzīst, ka iemesls tam, ka tehnisko standartu jomā nav tirgus, ir apstāklis, ka vienīgie šādu pakalpojumu pieprasītāji varētu būt valstis gaisa satiksmes kontroles iestāžu statusā. Taču tās ir izvēlējušās šos standartus izstrādāt pašas ar Eurocontrol starpniecību starptautiskās sadarbības ietvaros. Standartizācijas jomā Eurocontrol tādējādi ir tikai sadarbības forums, ko dalībvalstīs izveidojušas, lai koordinētu ATM sistēmu tehniskos standartus.
110.
Manuprāt, daļēji pretrunīgie Pirmās instances tiesas apsvērumi skaidri liecina, ka vismaz šajā lietā standartu un tehnisko specifikāciju sagatavošana un izstrāde arī ir jāvērtē kā publiska uzdevuma izpilde (
49
) un to nevar nošķirt no Eurocontrol likumdošanas darbības, pildot tai piešķirtās suverēnās prerogatīvas (
50
). Eurocontrol aģentūras izstrādātos standartus pieņem Eurocontrol padome un pasludina tos par juridiski saistošiem savās dalībvalstīs. Tādēļ Eurocontrol kā sui generis starptautisko tiesību subjekts šīs pilnvaras īsteno pēc savu dalībvalstu lūguma, pamatojoties uz tai piešķirto kompetenci (
51
). Suverēnu darbību īstenošanas nodošana starptautiskai organizācijai, ko veic dalībvalstis, nozīmē šo suverēno darbību turpināšanos daudzpusēju starptautisko tiesību ietvaros. Tādējādi šeit nevar veikt salīdzinājumu ar privātām standartizācijas organizācijām. Ja dalībvalstis būtu vēlējušās normu un tehnisko specifikāciju izstrādē gaisa satiksmes drošības jomā iesaistīt arī privātās standartizācijas organizācijas, tām būtu bijis jāparedz izņēmuma noteikumi Eurocontrol konvencijā.
111.
Kā beigās atbilstoši secina Pirmās instances tiesa, Eurocontrol veiktā standartizācija nav saimnieciskā darbība.
112.
Tāpēc Tiesai ir jāiesaka attiecīgi mainīt sprieduma pamatojumu.
ii) Apstrīdētā lēmuma satura sagrozīšana
113.
Ar šo apelācijas pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja atkārtoti ceļ iebildumu (
52
) par apstrīdētā lēmuma satura sagrozīšanu pārsūdzētā sprieduma 15. un 48. punktā. Tā uzskata, ka Komisija neesot apskatījusi dominējoša stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas faktu. Vēl jo vairāk, to Komisijas vietā esot konstatējusi Pirmās instances tiesa un tādējādi sagrozījusi Komisijas lēmumu.
114.
Kā jau iepriekš secināts (
53
), Komisija tomēr skaidri noliedza dominējoša stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas faktu. Tādēļ šis apelācijas pamats ir jānoraida.
iii) Kopienu tiesu judikatūrā izstrādātajam jēdzienam neatbilstoša saimnieciskās darbības jēdziena izmantošana
115.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Pirmās instances tiesas secinājums, ka tā neesot pierādījusi tehnisko specifikāciju pakalpojumu tirgus pastāvēšanu, nav būtisks vai katrā ziņā ir neprecīzs, lai izvērtētu jautājumu, vai attiecīgajām darbībām ir saimniecisks raksturs. Pretēji Pirmās instances tiesas pieņemtajam Eurocontrol pati tomēr sniedzot pakalpojumus, kas ietver tehnisko standartu izstrādi. Katrā ziņā, ievērojot judikatūru un Komisijas praksi, tas, ka šīs attiecīgās darbības neietver preču vai pakalpojumu sniegšanu kādā noteiktā tirgū, neesot svarīgi. Drīzāk noteicoši esot tas, vai attiecīgās darbības var klasificēt kā saimnieciskas.
116.
Kā jau minēts (
54
), uzņēmuma jēdziens EKL 82. panta izpratnē ir autonoms Kopienu tiesību jēdziens. Ar šo jēdzienu saprot jebkuru vienību, kas veic saimniecisko darbību, neatkarīgi no tās juridiskā statusa un finansēšanas veida. Saimnieciskās darbības iezīme ir darbība, kas saistīta ar preču un pakalpojumu piedāvāšanu attiecīgā tirgū (
55
).
117.
Kā atbilstoši izklāsta Komisija, saimnieciskās darbības obligāts priekšnosacījums ir, ka pastāv “tirgus” noteiktu preču vai pakalpojumu piedāvājuma un pieprasījuma izpratnē (
56
). Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 61. un 62. punktā balstījās uz šādu tirgus izpratni, nevis uz apšaubāmo “konkrēto tirgu”, kā šo jēdzienu, acīmredzot, saprot apelācijas sūdzības iesniedzēja.
118.
Turklāt Pirmās instances tiesa juridiski pareizi secināja, ka netika pierādīta ATM iekārtu tehniskās standartizācijas pakalpojumu tirgus esamība. Pirmās instances tiesa pārbaudīja piedāvājuma un pieprasījuma pastāvēšanu šajā jomā un konkrētu pieturas punktu trūkuma dēļ secināja, ka to nav. Atbilstoši tam Pirmās instances tiesa varēja pareizi secināt, ka Eurocontrol standartizācijas darbībām nav saimnieciska rakstura.
119.
Tādējādi arī šis apelācijas pamats ir jānoraida.
iv) Kopienu tiesu judikatūras sociālā nodrošinājuma pabalstu jomā kļūdaina interpretācija un piemērošana
120.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja Pirmās instances tiesai pārmet, ka tā ir kļūdaini noraidījusi tās argumentus par sprieduma lietā FENIN/Komisija principu piemērošanu šajā lietā.
121.
Vispirms, kā atbilstoši atzīmē Komisija (
57
), jānorāda, ka saturiski šis iebildums ir vērsts nevis pret Eurocontrol standartizācijas darbībām, par ko šeit ir runa, bet gan pret Pirmās instances tiesas argumentiem par to, ka Eurocontrol veiktā prototipu iegāde nav saimnieciska rakstura darbība. Tiktāl apelācijas sūdzības iesniedzējas argumenti nav ņemami vērā.
122.
Pārējos punktos apelācijas sūdzības iesniedzējas iebildums nav pieņemams. Apelācijas sūdzības iesniedzēja izmanto Pirmās instances tiesas argumentus par spriedumu lietā FENIN/Komisija, kas tika pausti pavisam citā sakarā, lai celtu iebildumus, ko tā pirmās instances tiesvedībā nebija cēlusi. Pirmās instances tiesvedībā apelācijas sūdzības iesniedzēja necēla iebildumu par to, ka neesot pārbaudīts, vai maksājums ir veikts atbilstoši solidaritātes principam.
123.
Ja Tiesa tomēr secinātu, ka šis iebildums ir pieņemams, tad ir jāņem vērā turpmākie apsvērumi attiecībā uz tā pamatotību.
124.
No apelācijas izriet, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja, acīmredzot, šo judikatūru saprot tā, ka tās pamatā esošos principus var piemērot tikai gadījumos, kad iestāde veic tikai un vienīgi sociāla rakstura uzdevumus (
58
).
125.
Šajā sakarā vispirms skaidrības labad ir jānorāda, ka Pirmās instances tiesas pārsūdzētā sprieduma 65.–69. punktā izklāstīto argumentu, uz kuriem atsaucas apelācijas sūdzības iesniedzēja, pamatā ir jautājums par to, vai Eurocontrol standartizācijas darbības ir vai nav saimnieciskās darbības.
126.
Kā Pirmās instances tiesa, norādot uz iepriekš minēto Kopienu tiesu judikatūru (
59
), pārsūdzētā sprieduma 61. punktā minēja, saimnieciskā darbība ir ikviena darbība, kas ietver preču vai pakalpojumu piedāvāšanu noteiktā tirgū. Turklāt Pirmās instances tiesa atbilstoši uzsvēra, ka saimnieciskās darbības jēdziens Kopienu tiesībās izriet no preču vai pakalpojumu piedāvāšanas, nevis no šo preču vai pakalpojumu iegādes. Tādējādi Pirmās instances tiesa arī norādīja uz spriedumu lietā FENIN/Komisija (
60
), kurā tā atbilstoši secināja, ka ar to vien, ka kāda organizācija kaut vai lielos apjomos nopērk preci, lai to izmantotu citām darbībām, piemēram, sabiedriska rakstura darbībām, nepietiek, lai šo organizāciju klasificētu par uzņēmumu. Ar to, ka organizācija tirgū ir pārdevēja, nepietiek, lai šo darbību klasificētu kā saimniecisko darbību, jo trūkst būtiskas pazīmes — preču vai pakalpojumu piedāvājuma.
127.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja neapstrīd šīs judikatūras pareizību. Tomēr apelācijas sūdzības iesniedzējas izpratne par spriedumu lietā FENIN/Komisija ir balstīta uz pārāk šauru un tādējādi nepareizu interpretāciju. Kā jau iepriekš norādīts, Pirmās instances tiesa minētajā spriedumā galvenokārt vēlējās izskaidrot, ka par saimniecisko darbību var uzskatīt tikai tādu darbību, kas ir vērsta uz preču un pakalpojumu piedāvāšanu (
61
).
128.
Tātad Pirmās instances tiesa pareizi noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentus.
129.
Tādējādi arī šis apelācijas pamats ir jānoraida.
v) Pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde
130.
Iebildums par pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi, manuprāt, nav pietiekami pamatots it īpaši tādēļ, ka Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 59. un turpmākajos punktos, it īpaši 61. punktā, pamato savus secinājumus, ka, pēc tās domām, Eurocontrol veikto standartu izstrādi nevar uzskatīt par saimniecisko darbību.
131.
Tādējādi šis apelācijas pamats ir jānoraida.
c) Par Eurocontrol pētniecības un attīstības darbībām
132.
Attiecībā uz tiesību kļūdām saistībā ar EKL 82. panta piemērojamību Eurocontrol pētniecības un attīstības darbībām (it īpaši prototipu iegādi un intelektuālā īpašuma tiesību režīmu) apelācijas sūdzības iesniedzēja ceļ iebildumus par:
—
apstrīdētā lēmuma sagrozīšanu;
—
ar Kopienu tiesu judikatūrā izstrādāto jēdzienu nesaderīgu saimnieciskās darbības jēdziena izmantošanu;
—
prasītājas sniegto pierādījumu par Eurocontrol intelektuālā īpašuma tiesību režīma administrēšanas saimniecisko raksturu sagrozīšanu un izkropļošanu.
i) Apstrīdētā lēmuma sagrozīšana
133.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja Pirmās instances tiesai pārmet, ka tā esot sagrozījusi lietas faktus, jo ir piedēvējusi Komisijas lēmumam tādu nozīmi, kāda tam neesot.
134.
Konkrēti runa ir par atzinumu, ka prototipu iegāde un intelektuālā īpašuma tiesību administrēšana nav saimnieciskās darbības. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Komisija apstrīdētajā lēmumā neesot apšaubījusi šo darbību saimniecisko raksturu, bet gan tikai mēģinājusi izslēgt iespējamu dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu.
135.
Kā tomēr Pirmās instances tiesa ir atzinusi pārsūdzētā sprieduma 74. punktā, pietiek izlasīt apstrīdēto lēmumu, lai secinātu, ka šis apelācijas sūdzības iesniedzējas arguments nav pamatots. Tā Komisija lēmuma 28. punktā nepārprotami paskaidro, ka attiecīgās darbības, kas ir šīs lietas priekšmets, pēc tās domām, nav saimnieciskās darbības, un šo apgalvojumu Komisija pamato apstrīdētā lēmuma 29. un 30. punktā.
136.
Tādējādi šis apelācijas pamats ir jānoraida.
ii) Ar Kopienu tiesu judikatūrā izstrādāto jēdzienu nesaderīga saimnieciskās darbības jēdziena izmantošana
137.
Ar šo apelācijas pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja iebilst pret Pirmās instances tiesas secinājumiem, ka Eurocontrol darbības prototipu iegādes jomā un intelektuālā īpašuma tiesību administrēšana nav saimnieciskās darbības.
138.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja vispirms ceļ iebildumus par Pirmās instances tiesas argumentiem pārsūdzētā sprieduma 76. punktā, norādot, ka neesot nozīmes tam, ka prototipu izstrādi veic nevis pati Eurocontrol, bet gan attiecīgās nozares uzņēmumi, jo darbība, par ko ir šī tiesvedība, ir šo prototipu iegāde.
139.
Apelācijas sūdzības iesniedzējas argumenti acīmredzami ir balstīti uz nepareizu pārsūdzētā sprieduma izpratni. Pirmās instances tiesa noliedza prototipu iegādes saimniecisko raksturu nevis tādēļ, ka šo prototipu izstrādi veic trešās personas, bet, kā nepārprotami izriet no pārsūdzētā sprieduma 75. punkta, galvenokārt tādēļ, ka prototipu iegāde neietver preču un pakalpojumu piedāvāšanu noteiktā tirgū. Tādējādi trūkst būtiskas pazīmes, lai darbību varētu klasificēt kā saimniecisko darbību.
140.
Kā pārliecinoši izklāsta Eurocontrol, tā prototipus neizmanto ne kā izejmateriālu, lai izgatavotu citu preci, ne arī laiž šo izstrādāto prototipu tirgū. Drīzāk darbības saistībā ar prototipu iegādi ir vērstas uz to, lai izveidotu vienotu Eiropas sistēmu gaisa satiksmes vadības jomā (
62
). Manuprāt, tas pamato Pirmās instances tiesas viedokli, ka Eurocontrol darbības nevar uzskatīt par saimnieciskām darbībām.
141.
Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja ceļ iebildumu, ka Pirmās instances tiesa piešķir pārlieku lielu nozīmi atlīdzības trūkuma kritērijam, lai gan šis kritērijs Kopienu tiesu judikatūrā nav atzīts par būtisku. Apelācijas sūdzības iesniedzēja neuzskata par svarīgu to, ka Eurocontrol mērķis nav gūt peļņu un ka prototipu attīstībā iegūto īpašumtiesību licences tiek piešķirtas bez maksas, jo katrā ziņā maksas neesamības pazīmes neesot nebūtiskas.
142.
Te jāiebilst, ka Kopienu tiesu judikatūrā, izvērtējot kādas darbības saimniecisko raksturu, atlīdzības trūkuma pazīmēm (
63
), kā arī iespējamai uzņēmumu vēlmei gūt peļņu tomēr ir piešķirta zināma nozīme. Pat ja tas, ka organizācija nevēlas gūt peļņu, pats par sevi nav izšķiroši, tomēr tas vismaz sniedz norādi, ko var apstiprināt ar papildu faktiem (
64
). Tiktāl apelācijas sūdzības iesniedzējas argumenti ir jānoraida.
143.
Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata par juridiski kļūdainiem šos pārsūdzētā sprieduma 77. punktā minētos Pirmās instances tiesas secinājumus:
“Tomēr šajā lietā tas, ka Eurocontrol prototipu attīstībā iegūto īpašumtiesību licences tiek piešķirtas bez maksas, apstiprina to, ka šī darbība papildina tehniskās attīstības veicināšanu, kas pieder pie Eurocontrol uzdevuma vispārējo interešu mērķa un netiek veikta pašas organizācijas interesēs, kuras būtu nošķiramas no šī mērķa, izslēdzot darbības saimniecisko raksturu.”
144.
Pamatojumā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka šis secinājums balstīts uz pieņēmumu, ka darbības tehnikas attīstības jomā varētu nebūt saimnieciskās darbības. Tas tomēr esot pretrunā Kopienu tiesu judikatūrai, kurā nesen esot atzīts, ka tehnikas attīstības darbības ir saimnieciskās darbības.
145.
Jāpiekrīt apelācijas sūdzības iesniedzējai, ka saskaņā ar Kopienu tiesu judikatūru (
65
) noteiktos apstākļos jaunas tehnikas attīstības darbības var būt saimnieciskās darbības. Tomēr, kā atbilstoši norāda Komisija, apelācijas sūdzības iesniedzēja, pirmkārt, nepamana, ka Pirmās instances tiesa runā nevis par “tehnikas attīstības darbībām”, bet gan par “tehnikas attīstību veicinošu darbību”. Otrkārt, jāiebilst, ka tas nav spēkā vispārīgi, bet labākajā gadījumā var būt tikai viena no vairākām pazīmēm, tāpēc katrā atsevišķā gadījumā vienmēr ir jāpārbauda, vai ir iespējams secināt, ka tehnikas attīstības veicināšana, ko veic kāda organizācija, ņemot vērā arī citus aspektus, piemēram, peļņas gūšanas mērķa neesamību vai šīs darbības raksturu kā papildu nodarbošanos, ir saimnieciskā darbība. To arī Pirmās instances tiesa veica tiesiski neapstrīdamā veidā.
146.
Tādējādi šis apelācijas pamats ir jānoraida.
iii) Prasītājas par Eurocontrol intelektuālā īpašuma tiesību režīma administrēšanas saimniecisko raksturu iesniegto pierādījumu sagrozīšana un izkropļošana
147.
Ar šo apelācijas pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja ceļ iebildumus par pierādījumu sagrozīšanu, ko tā iesniedza attiecībā uz Eurocontrol iekasēto maksu mutvārdu procesā tiesvedībā Pirmās instances tiesā. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka tā vēlējās norādīt nevis uz to, ka Eurocontrol veic darbības par maksu, bet gan uz šo darbību daudzpusību, kā arī uz pretrunu, kas pastāv starp Eurocontrol intelektuālā īpašuma tiesību administrēšanu un Eurocontrol iekšējā dokumenta ar nosaukumu “ARTAS Intellectual Property Rights and Industrial Policy” saturu.
148.
Komisija noliedz, ka šāds dokuments būtu ietverts prasības pieteikumā vai iebildumu rakstā. Tā uzskata, ka šis arguments, pat ja apelācijas sūdzības iesniedzēja uz to ir atsaukusies mutvārdu procesā tiesvedībā Pirmās instances tiesā, katrā ziņā esot novēlots un tādējādi nepieņemams.
149.
Par šo apelācijas pamatu ir jāsecina, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas argumenti, acīmredzot, ir vērsti uz to, lai post factum apšaubītu Pirmās instances pārsūdzētā sprieduma 79. punktā veikto faktu konstatāciju, pietiekami pamatoti nenorādot, kā tieši pierādījumi būtu sagrozīti. Drīzāk jāsecina, ka Pirmās instances tiesa tai iesniegtos pierādījumus izvērtēja pietiekamā apmērā. Pirmās instances tiesa apskatīja Eurocontrol intelektuālā īpašuma tiesību administrēšanu ARTAS sistēmā un atbilstoši secināja, ka atlīdzība par šīs sistēmas izmantošanas licenci ir viens ekijs, kas ir gandrīz par velti.
150.
Tādējādi arī šis apelācijas pamats ir jānoraida.
V — Analīzes rezultāts
151.
Ņemot vērā iepriekš minēto, apelācijas sūdzība nav pamatota. Tādējādi tā ir jānoraida pilnā apmērā.
152.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus (
66
), es iesaku mainīt sprieduma pamatojumu.
VI — Par tiesāšanās izdevumiem
153.
Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz Reglamenta 118. pantu, lietas dalībniekam, kam spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā apelācijas sūdzības iesniedzējai spriedums nav labvēlīgs, tai jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Komisijas prasījumiem.
154.
Atbilstoši Reglamenta 69. panta 4. punkta 3. daļai, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz Reglamenta 118. pantu, Tiesa var izlemt, ka citas personas, kas iestājušās lietā, izņemot 1. un 2. punktā minētās personas, savus tiesāšanās izdevumus atlīdzina pašas. Atbilstoši šai tiesību normai Eurocontrol pati sedz savus tiesāšanās izdevumus.
VII — Secinājumi
155.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es iesaku Tiesai:
—
noraidīt apelācijas sūdzību pilnā apmērā;
—
piespriest personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt savus tiesāšanās izdevumus pašai;
—
piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt pārējos tiesāšanās izdevumus.
(
1
)	Oriģinālvaloda — vācu.
(
2
)	Pirmās instances tiesas 2006. gada 12. decembra spriedums lietā T-155/04 SELEX Sistemi Integrati/Komisija (Krājums, II-4797. lpp.).
(
3
)	Sākotnēji organizāciju dibināja Beļģija, Francija, Vācija, Luksemburga, Nīderlande un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, bet pašlaik Eurocontrol dalībvalstis ir (alfabētiskā secībā pēc nosaukumiem angļu valodā): Albānija, Armēnija, Austrija, Beļģija, Bosnija un Hercegovina, Bulgārija, Horvātija, Kipra, Čehijas Republika, Dānija, Somija, Francija, Vācija, Grieķija, Ungārija, Īrija, Itālija, Lietuva, Luksemburga, Malta, Moldova, Monako, Melnkalne, Nīderlande, Norvēģija, Polija, Portugāle, Rumānija, Serbija, Slovākija, Slovēnija, Spānija, Zviedrija, Šveice, Bijusī Dienvidslāvijas Republika Maķedonija, Turcija, Ukraina un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste.
(
4
)	OV L 304, 209. lpp.
(
5
)	OV L 187, 52. lpp.
(
6
)	OV L 95, 16. lpp.
(
7
)	OV 1962, 13, 204. lpp.
(
8
)	1994. gada 19. janvāra spriedums lietā C-364/92 SAT Fluggesellschaft/Eurocontrol (Recueil, I-43. lpp.).
(
9
)	2007. gada 11. decembra spriedums lietā C-280/06 ETI u.c. (Krājums, I-10893. lpp., 38. punkts), spriedums lietā C-205/03 P FENIN/Komisija (Krājums, I-6295. lpp., 25. punkts), spriedums lietā C-237/04 Enirisorse (Krājums, I-2843. lpp., 28. punkts), spriedums lietā C-222/04 Cassa di Risparmio di Firenze u.c. (Krājums, I-289. lpp., 107. punkts), spriedums apvienotajās lietās C-189/02 P, C-202/02 P, no C-205/02 P līdz C-208/02 P un C-213/02 P Dansk Rørindustri u.c./Komisija (Krājums, I-5425. lpp., 112. punkts), spriedums apvienotajās lietās C-264/01, C-306/01, C-354/01 un C-355/01 AOK-Bundesverband u.c. (Recueil, I-2493. lpp., 46. punkts), spriedums apvienotajās lietās no C-180/98 līdz C-184/98 Pavlov u.c. (Recueil, I-6451. lpp., 74. punkts) un spriedums lietā C-41/90 Höfner un Elser (Recueil, I-1979. lpp., 21. punkts).
(
10
)	Atbilstoši 1944. gada Čikāgas konvencijas (UN Treaty Series, 15. sējums, Nr. 105) 1. pantam līgumslēdzējas puses ir atzinušas, ka “katrai dalībvalstij ir pilnīga un ekskluzīva suverenitāte pār gaisa telpu virs to teritorijas”. Šīs konvencijas pamatā ir ideja, ka gaisa satiksmes drošība ir katras atsevišķas valsts kompetencē (Majid, A. Legal status of international institutions: SITA, INMARSAT and Eurocontrol examined. Alderšota, 1996, 91. lpp.). Tas tomēr neizslēdz, ka valstis šo kompetenci var nodot kādai starptautiskai organizācijai. Eurocontrol tika dibināta, lai kontrolētu Eiropas augšējo gaisa telpu. Tomēr šis mērķis netika īstenots. Realitātē līdz 1981. gada 12. februāra Protokola par grozījumiem pieņemšanai Eurocontrol kontrolēja lidojumu drošību augšējā gaisa telpā no tās centriem Karslrūē un Māstrihtā. Ar šo Protokolu par grozījumiem Eurocontrol uzdevumi tika attiecināti uz vairākām citām jomām, bet tagad tikai reģionālais centrs Māstrihtā kontrolē gaisa satiksmi Ziemeļvācijas, Beļģijas, Nīderlandes un Luksemburgas augšējā gaisa telpā (Seidl-Hohenveldern, I. Eurocontrol und EWG-Wettbewerbsrecht. Völkerrecht zwischen normativem Anspruch und politischer Realität. Berlīne, 1994, 252. lpp.).
(
11
)	Idot, L., Retour sur la notion d’entreprise, Europe, 2007. gada februāris, Nr. 68, 25. lpp., daudzo darbību individuālu pārbaudi apzīmē kā “nošķiršanas principa” piemērošanu (“principe de dissociation”).
(
12
)	Iepriekš 8. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā SAT Fluggesellschaft/Eurocontrol, 27. punkts.
(
13
)	Turpat, 30. punkts.
(
14
)	Skat. arī Tiesas 1961. gada 23. februāra spriedumu lietā 30/59 De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg/Augstā iestāde (Recueil, 1. lpp., 37. punkts), spriedumu lietā C-313/90 CIRFS u.c./Komisija (Recueil, I-1125. lpp., 22. punkts) un spriedumu lietā C-245/92 P Chemie Linz/Komisija (Recueil, I-4643. lpp., 32. punkts), kā arī Pirmās instances tiesas spriedumu lietā T-459/93 Siemens/Komisija (Recueil, II-1675. lpp., 21. punkts), spriedumu apvienotajās lietās T-371/94 un T-394/94 British Airways u.c./Komisija (Recueil, II-2405. lpp., 75. punkts), spriedumu apvienotajās lietās T-125/96 un T-152/96 Boehringer/Padome un Komisija (Recueil, II-3427. lpp., 183. punkts), spriedumu lietā T-395/94 Atlantic Container Line u.c./Komisija (Recueil, II-875. lpp., 382. punkts) un spriedumu lietā T-114/02 BaByliss/Komisija (Recueil, II-1279. lpp., 417. punkts). Rengeling, H. W., Middeke, A., Gellermann, M. Handbuch des Rechtsschutzes in der Europäischen Union. Minhene, 2003, 22. pants, 40. punkts, 405. lpp.
(
15
)	2002. gada 19. marta spriedums lietā C-13/00 Komisija/Īrija (Recueil, I-2943. lpp., 3.–6. punkts), iepriekš 14. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā CIRFS u.c./Komisija, 21. un 22. punkts, un spriedums lietā C-225/91 Matra/Komisija (Recueil, I-3203. lpp., 11. un 12. punkts).
(
16
)	Skat. iepriekš 8. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā SAT Fluggesellschaft/Eurocontrol, 41. punkts.
(
17
)	Komisija norāda uz iepriekš 9. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Höfner un Elser, 24. punkts. Šajā spriedumā Tiesa nosprieda, ka uz publisku nodarbinātības organizāciju, kam saskaņā ar kādas dalībvalsts tiesību aktiem ir uzticēts sniegt pakalpojumus ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, kā tas ir paredzēts Vācijas Arbeitsförderungsgesetz (Likums par nodarbinātības veicināšanu) 3. pantā, saskaņā ar EEK līguma 90. panta 2. punktu ir attiecināmi konkurences noteikumi, ja vien šo noteikumu piemērošana nav nesavienojama ar šīs organizācijas uzdevumu pildīšanu.
(
18
)	Skat. Komisijas atbildes uz repliku 3. punktu.
(
19
)	Skat. Eurocontrol atbildes raksta uz apelāciju 56. punktu.
(
20
)	Turklāt šis konstatējums atbilst arī Tiesas secinājumiem iepriekš 8. zemsvītras piezīmē minētajam spriedumam lietā SAT Fluggesellschaft/Eurocontrol 10. un 11. punkts, kur Tiesa attiecībā uz Eurocontrol celto iebildumu par lietas nepieņemamību (saistībā ar imunitāti) uzskatīja, ka Tiesai atbilstoši EKL 234. pantam prejudiciāla nolēmuma tiesvedības ietvaros tika uzdots jautājums par Eiropas Kopienu konkurences noteikumu interpretāciju, nevis Eurocontrol konvencijas interpretāciju. Tādēļ jautājums, vai Eurocontrol var piemērot Kopienu tiesību normas, ir pieskaitāms materiālo tiesību problemātikai un neietekmē Tiesas kompetenci. Starptautisku organizāciju imunitāte vispirms tiek izskaidrota funkcionāli: imunitāte kalpo neatkarības nodrošināšanai, kas nepieciešama uzdevumu pildīšanai un mērķu sasniegšanai (skat. Wenckstern, M., Handbuch des Internationalen Zivilverfahrensrechts, Die Immunität internationaler Organisationen, II/1. sējums, Tībingene, 1994, 44. punkts, 13. lpp.). Turklāt šī tiesvedība nav vērsta pret pašu Eurocontrol. Šajā apelācijas tiesvedībā Tiesa tiek lūgta lemt tikai par apelācijas sūdzības, kas iesniegta par Pirmās instances tiesas spriedumu, apstiprināšanu vai noraidīšanu, un šajā lietā tāpat kā iepriekš minētajā lietā runa ir tikai par Eiropas Kopienu konkurences noteikumu interpretāciju. Tiktāl Eurocontrol kā starptautiska organizācija netiek kavēta tās uzdevumu pildīšanā.
(
21
)	Saskaņā ar Tiesas judikatūru pilnvaru nepareiza izmantošana notiek tad, ja kāda Kopienas iestāde savas pilnvaras īsteno vienīgi vai vismaz galvenokārt citiem, nevis tai noteiktiem mērķiem vai arī lai izvairītos no procedūras, kura Līgumā ir īpaši paredzēta konkrētas situācijas risinājumam. Skat. 2007. gada 25. janvāra spriedumu lietā C-407/04 P Dalmine/Komisija (Krājums, I-829. lpp., 99. punkts), spriedumu lietā C-342/03 Spānija/Padome (Krājums, I-1975. lpp., 64. punkts) un spriedumu lietā C-48/96 P Windpark Groothusen/Komisija (Recueil, I-2873. lpp., 52. punkts).
(
22
)	2004. gada 7. janvāra spriedums apvienotajās lietās C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P un C-219/00 P Aalborg Portland u.c./Komisija (Recueil, I-123. lpp., 48. punkts) un spriedums lietā C-194/99 P Thyssen Stahl/Komisija (Recueil, I-10821. lpp., 33. punkts). Lenaerts, K., Arts, D., Maselis, I., Procedural Law of the European Union, 2. izdevums, Londona, 2006, 453. lpp., 16–003. punkts, norāda, ka Tiesas kompetencē nav konstatēt faktus. Tas, ka apelācijas sūdzība attiecas tikai uz tiesību jautājumiem, nozīmē, ka faktu izvērtēšana ir vienīgi Pirmās instances tiesas kompetencē. No tā izriet, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nedrīkst apšaubīt ne Pirmās instances tiesas konstatētos faktus, ne arī iesniegt faktus, kas netika iesniegti Pirmās instances tiesai pirmās instances tiesvedībā.
(
23
)	Iepriekš 22. zemsvītras piezīmē minētais spriedums apvienotajās lietās Aalborg Portland u.c./Komisija, 48. punkts. Skat. arī manus 2008. gada 13. marta secinājumus lietā C-204/07 P CAS/Komisija (2008. gada 25. jūlija spriedums, Krājums, I-6135. lpp., 84. punkts).
(
24
)	Skat. ģenerāladvokāta Ruisa-Harabo Kolomera [Ruiz-Jarabo Colomer] 2003. gada 11. februāra secinājumus iepriekš 22. zemsvītras piezīmē minētajam spriedumam apvienotajās lietās Aalborg Portland u.c./Komisija, 38. punkts; spriedumu lietā apvienotajās lietās no C-280/99 P līdz C-282/99 P Moccia Irme u.c./Komisija (Recueil, I-4717. lpp., 78. punkts) un spriedumu lietā C-185/95 P Baustahlgewebe/Komisija (Recueil, I-8417. lpp., 24. punkts).
(
25
)	Tiesas 2006. gada 12. janvāra rīkojums lietā C-162/05 P Entorn/Komisija (Krājumā nav publicēts, kopsavilkums — Krājums, I-12.* lpp., 54. un 55. punkts).
(
26
)	Tā jau ir noteikusi arī ģenerāladvokāte Kokote [Kokott] 2007. gada 13. decembra secinājumos lietā C-413/06 P Bertelsmann un Sony Corporation of America/Impala (2008. gada 10. jūlija spriedums, Krājums, I-4951. lpp., 283. punkts).
(
27
)	Par šo skat. arī ģenerāladvokāta Mengoci [Mengozzi] 2008. gada 8. aprīļa secinājumus lietā C-71/07 P Campoli/Komisija (2008. gada 17. jūlija spriedums, Krājums, I-5887. lpp., 41. punkts).
(
28
)	Par šo skat. arī ģenerāladvokātes Kokotes secinājumus iepriekš 26. zemsvītras piezīmē minētajā lietā Bertelsmann un Sony Corporation of America/Impala, 286. punkts, kur ģenerāladvokāte Komisijas “papildu piezīmes” sprieduma pamatojuma maiņai saprata nevis kā pretprasību, bet gan kā papildu izklāstu, kam bija jākalpo tikai, lai labāk saprastu Komisijas argumentus atbildes rakstā uz apelāciju.
(
29
)	Tiesas 1985. gada 11. jūlija spriedums lietā 107/84 Komisija/Vācija (Recueil, 2655. lpp., 14. un 15. punkts) un Pirmās instances tiesas spriedums lietā T-128/98 Aéroports de Paris/Komisija (Recueil, II-3929. lpp., 108. punkts).
(
30
)	Eurocontrol pārsvarā tiek finansēta no dalībvalstu iemaksām. Iemaksas tiek noteiktas saskaņā ar aģentūras Administratīvās komitejas izstrādāto un Eurocontrol komisijas apstiprināto budžeta regulējumu, kurā ir noteikta katras dalībvalsts iemaksas aprēķināšanas kārtība. Tā ir piesaistīta katras dalībvalsts attiecīgajos ESAO statistikas datos atrodamam NKP. Ikgadējo budžeta plānu izstrādā Administratīvā komiteja un apstiprina Eurocontrol komisija (par šo skat. Schwenk, W., Giemulla, E., Handbuch des Luftverkehrsrechts, 3. izdevums, Ķelne/Berlīne/Minhene, 2005, 96. lpp.).
(
31
)	Iepriekš 9. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Höfner un Elser, 22. punkts.
(
32
)	1995. gada 16. novembra spriedums lietā C-244/94 Fédération française des sociétés d’assurance u.c. (Recueil, I-4013. lpp., 22. punkts) un spriedums lietā C-67/96 Albany (Recueil, I-5751. lpp., 84.–87. punkts).
(
33
)	Atbilstoši Mestmäcker, Schweitzer, Wettbewerbsrecht (izdevējs Ulrich Immeng un Ernst-Joachim Mestmäcker), 4. izdevums, Minhene, 2007, 86. pants, 18. punkts, lai izvērtētu, vai kādai darbībai piemīt suverēns raksturs, šī darbība ir jāvērtē kopumā. Arī Tiesa iepriekš 8. zemsvītras piezīmē minētajā spriedumā lietā SAT Fluggesellschaft/Eurocontrol, 30. punkts, apskatīja darbības veidu, priekšmetu un to regulējošos noteikumus.
(
34
)	Prompl, W., Luftverkehr — Eine ökonomische und politische Einführung, 5. izdevums, Berlīne/Heidelberga, 2007, 23. lpp., efektīvi norāda uz plašo nepieciešamību harmonizēt Eiropas gaisa satiksmes drošības sistēmas. Tā ar “European Air Traffic Control Harmonisation and Integration Program” (EATCHIP) ir paredzēts harmonizēt un padarīt savstarpēji savienojamas daudz dažādas gaisa satiksmes sistēmas (49 gaisa satiksmes vadības dienesti izmanto 31 dažādu datoru sistēmu ar 22 dažādām operētājsistēmām un 30 dažādām programmēšanas valodām).
(
35
)	Iepriekš 8. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā SAT Fluggesellschaft/Eurocontrol, 24. punkts.
(
36
)	Tā arī Tiesa nosprieda 1999. gada 8. jūlija spriedumā lietā C-49/92 P Komisija/Anic Partecipazioni (Recueil, I-4125. lpp., 120. punkts) un spriedumā lietā C-30/91 P Lestelle/Komisija (Recueil, I-3755. lpp., 28. punkts), ka apelācija ir jānoraida, ja no Pirmās instances tiesas sprieduma pamatojuma izriet Kopienu tiesību pārkāpums, bet sprieduma rezolutīvā daļa tomēr ir pareiza cita juridiska pamatojuma dēļ.
(
37
)	Skat. Komisijas atbildes raksta uz apelāciju 51. punktu.
(
38
)	Skat. apelācijas sūdzības 73. punktu.
(
39
)	Skat. šo secinājumu [72]. punktu.
(
40
)	No šobrīd plašās judikatūras ir jānorāda uz Tiesas 1993. gada 18. marta spriedumu lietā C-35/92 P Parlaments/Frederiksen (Recueil, I-991. lpp., 31. punkts), spriedumu lietā C-362/95 P Blackspur u.c./Padome un Komisija (Recueil, I-4775. lpp., 18.–23. punkts) un spriedumu apvienotajās lietās C-403/04 P un C-405/04 P Sumitomo Metal Industries/Komisija (Krājums, I-729. lpp., 106. punkts), kā arī uz Tiesas rīkojumu lietā C-467/00 P ECB Personāla komiteja u.c./ECB (Krājums, I-6041. lpp., 34.–36. punkts).
(
41
)	Pirmās instances tiesas 2006. gada 27. septembra spriedums lietā T-204/03 Haladjian Frères/Komisija (Krājums, II-3779. lpp., 30. punkts).
(
42
)	Skat. šo secinājumu [80]. punktu.
(
43
)	Ja Pirmās instances tiesa ir konstatējusi vai izvērtējusi faktus, tad Tiesa saskaņā ar EKL 225. pantu var pārbaudīt šo faktu juridisko kvalifikāciju un tiesiskās sekas, kuras Pirmās instances tiesa tiem ir piedēvējusi (šajā izpratnē skat. iepriekš 22. zemsvītras piezīmē minētos Lenaerts, K., Arts, D., Maselis, I., 457. lpp., 16-007. punkts). Tiesa vairākkārt ir lēmusi, ka šāda kvalifikācija ir tiesību jautājums, ko Tiesai var iesniegt izskatīšanai apelācijā. Skat. 2005. gada 3. marta spriedumu lietā C-499/03 P Biegi (Krājums, I-1751. lpp., 41. punkts), spriedumu lietā C-19/93 P Rendo u.c./Komisija (Recueil, I-3319. lpp., 26. punkts) un spriedumu lietā C-470/00 P Parlaments/Ripa di Meana u.c. (Recueil, I-4167. lpp., 41. punkts).
(
44
)	Skat. apelācijas sūdzības 92. un 93. punktu.
(
45
)	Iepriekš 2. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā SELEX Sistemi Integrati/Komisija, 33.–40. punkts.
(
46
)	Skat. šo secinājumu [55].–[57]. punktu.
(
47
)	Pārsūdzētā sprieduma vācu valodas versijā šī teksta daļa ir izteikta šādi — “der Aufgabe dieser Organisation als öffentliche Anstalt”. Turpretī itāļu valodas versija šādi — “missione di servizio pubblico di tale organizzazione”. Līdzīgi ir izteikta arī franču valodas versija — “mission de service public de cette organisation”. Angļu valodas versijā runa ir par “that organisation’s public service mission”.
(
48
)	Bijušais Starptautiskās Civilās aviācijas organizācijas (1976.–1988.) un bijušais Eurocontrol ģenerāldirektors (1994.–2000.) Ivs Lambērs [Yves Lambert] publikācijā “Eurocontrol et l’OACI”, Annals of air and space law/Annales de droit aérien et spatial, 19. sējums, (1994), 360. lpp., norāda, ka normu un tehnisko specifikāciju sagatavošana un izstrāde ir jāuzskata par būtisku palīdzību, lai sasniegtu aģentūras saskaņošanas un integrācijas mērķus.
(
49
)	Jēdziens “publisks uzdevums” ir ļoti plašs, kā zinātnisks jēdziens tas attiecas uz kādas lietas sabiedrisko nozīmi, bet atsevišķi ir sastopams arī kā tiesību jēdziens. Ja par kādu lietu sacīts, ka tā raksturo publisku uzdevumu, ar to netiek pateikts, ka runa ir par valsts uzdevumu. Kā atbilstoši norāda Raschauer, B., Allgemeines Verwaltungsrecht, Vīne/Ņujorka, 1998, 358. lpp., 722. punkts, publiskus uzdevumus var veikt arī privāto tiesību subjekti (piemēram, resocializācijas palīdzības vai AIDS palīdzības apvienības, kas veic valsti atslogojošus uzdevumus).
(
50
)	Suverēnas prerogatīvas jomas ir tās, kuras raksturo specifiskas valstiskuma pazīmes — administrēšana, vienpusēja rīkošanās un pavēlēšana: valsts kā tai specifiskā imperium nesēja (skat. iepriekš 49. zemsvītras piezīmē minēto Raschauer, B., 357. lpp., 720. punkts). Suverēnās varas vai imperium piemērs ir valsts institūciju likumdošanas kompetence. Tā piemīt ne tikai valstīm kā sākotnējiem starptautisko tiesību subjektiem, bet var tikt nodota arī starptautiskām organizācijām (skat. Schliesky, U., Souveränität und Legitimität von Herrschaftsgewalt, Tībingene, 2004, 336. lpp., kurš Eiropas Kopienu min kā piemēru supranacionālai institūcijai, kas nomaina valsts likumdošanu).
(
51
)	Mūsdienās uz starptautiskās skatuves darbojas ne tikai valstis vien. Kopš 20. gadsimta sākuma valstis nomaina pieaugošs skaits starptautisku organizāciju. Šādu starptautisku organizāciju uznāciena iemesls slēpjas tajā, ka starptautiskas attiecības ir aizvien grūtāk iedomāties bez institucionalizētas sadarbības formas. Tādēļ starptautiskās organizācijas ir šīs institucionalizācijas izšķirošie elementi, jo to dalībvalstis tās var izveidot gandrīz jebkuros nolūkos un tām piešķirt funkcijām atbilstošu kompetenci. Ņemot vērā nostiprinātās iekšējas struktūras un lēmumu pieņemšanas praksi, ir iespējams lielā mērā garantēt nepārtrauktu uzdevumu izpildi (par šo skat. Klein, E., Die Internationalen und Supranationalen Organisationen als Völkerrechtssubjekte, Völkerrecht (izdevējs Wolfgang Graf Vitzthum), Berlīne/Ņujorka, 1997, 273. lpp., 1. punkts).
(
52
)	Skat. apelācijas sūdzības 104. un 105. punktu.
(
53
)	Skat. šo secinājumu [72]. un [73]. punktu.
(
54
)	Skat. šo secinājumu 20. punktu.
(
55
)	Tiesas 1987. gada 16. jūnija spriedums lietā 118/85 Komisija/Itālija (Recueil, 2599. lpp., 7. punkts), spriedums lietā C-343/95 Diego Cali & Figli (Recueil, I-1547. lpp., 16. punkts), iepriekš 9. zemsvītras piezīmē minētie spriedumi apvienotajās lietās Pavlov u.c., 75. punkts; lietā Cassa di Risparmio di Firenze, 108. punkts, un lietā Enirisorse, 29. punkts, un iepriekš 29. zemsvītras piezīmē minētais Pirmās instances tiesas spriedums lietā Aéroports de Paris/Komisija, 107. punkts.
(
56
)	Arcelin, L., “Être ou (et?) ne pas être une entreprise. C’est la question…”, Revue Lamy de la Concurrence, 2007, Nr. 11, 22. lpp., norāda, ka tradicionāli “tirgu” definē piedāvājuma un pieprasījuma attiecības. Atbilstoši tam bez pieprasījuma nebūtu piedāvājuma.
(
57
)	Skat. Komisijas atbildes raksta uz apelāciju 101. punktu.
(
58
)	Skat. apelācijas sūdzības 122. punktu.
(
59
)	Skat. šo secinājumu [117]. punktu, kā arī iepriekš 55. zemsvītras piezīmē minēto judikatūru.
(
60
)	Pirmās instances tiesas 2003. gada 4. marta spriedums lietā T-319/99 FENIN/Komisija (Recueil, II-357. lpp., 37. punkts). Pirmās instances tiesa secināja: “Ja kāda organizācija nopērk preci — arī lielos apjomos — nevis lai piedāvātu preces vai pakalpojumus saimnieciskās darbības ietvaros, bet lai to izmantotu citām darbībām, piemēram, sabiedriska rakstura darbībām, tāpēc vien, ka tā tirgū ir pircējs, tā nedarbojas kā uzņēmums. Tomēr šādai organizācijai var būt liela ekonomiska ietekme, kas, iespējams, varētu radīt monopola stāvokli pieprasījuma jomā. Tomēr tas neko nemaina tajā, ka šī organizācija, kamēr darbība, kurai tā iepērk šīs preces, nav saimnieciska rakstura, nav uzņēmums Kopienu konkurences tiesību normu izpratnē un uz to neattiecas EKL 81. panta 1. punktā un 82. pantā paredzētie aizliegumi.”
(
61
)	To Tiesa apstiprināja iepriekš 9. zemsvītras piezīmē minētajā spriedumā par apelācijas sūdzību lietā FENIN/Komisija, 25. punkts. Šajā spriedumā Tiesa secināja, ka Pirmās instances tiesa minētā sprieduma 36. punktā atbilstoši Tiesas judikatūrai bija uzsvērusi, ka tieši preču vai pakalpojumu piedāvāšana konkrētajā tirgū raksturo saimnieciskās darbības jēdzienu. No tā Pirmās instances tiesa ir pareizi secinājusi, ka preces pirkums nav jānošķir no tās vēlākas izmantošanas, lai novērtētu šī pirkuma raksturu, un ka nopirktās preces vēlāka izmantošana saimnieciskiem vai nesaimnieciskiem mērķiem neizbēgami nosaka pirkuma raksturu. Saskaņā ar Prieto, C., Chronique de jurisprudence du Tribunal et de la Cour de justice des Communautés européennes, Journal du droit international, 2007, 670. lpp., Tiesa ar to vēlējās paskaidrot, ka vienmēr noteicoša ir preču un pakalpojumu piedāvājuma pazīme. Šajā sakarā skat. arī Kovar, J.-P., Le Tribunal précise la notion d’activité économique et confirme la jurisprudence Fenin sur la qualification de l’acte d’achat, Concurrences, 2007, Nr. 1, 168., 170. lpp., un iepriekš 56. zemsvītras piezīmē minēto Arcelin, L., 22. lpp., kas iepriekš 2. zemsvītras piezīmē minētajā pārsūdzētajā Pirmās instances tiesas spriedumā lietā SELEX Sistemi Integrati/Komisija saskata apstiprinājumu Kopienu tiesu judikatūrai lietā FENIN.
(
62
)	Skat. Eurocontrol atbildes raksta uz apelāciju 102. punktu. Iepriekš 11. zemsvītras piezīmē minētais Idot, L., 25. lpp., uzskata, ka apskatāmajos aspektos rodas nevis jautājums par to, vai pastāv tirgus, bet drīzāk par politisku lēmumu dot priekšroku publisku, nevis privātu organizāciju veiktiem pētījumiem.
(
63
)	Par atlīdzības trūkuma kritērija nozīmi, izvērtējot darbības saimniecisko raksturu, skat.: 1993. gada 17. februāra spriedumu lietā C-159/91 Poucet un Pistre (Recueil, I-637. lpp., 10. punkts) par sociālās nodrošināšanas sistēmas funkcijām; spriedumu lietā C-35/96 Komisija/Itālija (Recueil, I-3851. lpp., 37. punkts) par muitas brokeru darbību; iepriekš 9. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu apvienotajās lietās Pavlov u.c., 76. un 77. punkts, par pašnodarbinātu ārstu speciālistu darbībām. Iepriekš 61. zemsvītras piezīmē minētais Prieto, C., 670. lpp., norāda uz iepriekš minēto judikatūru un izskaidro, ka vienmēr ir jāņem vērā par atlīdzību veikta dalība kādā tirgū.
(
64
)	Iepriekš 60. zemsvītras piezīmē minētajā spriedumā lietā FENIN/Komisija, 39. punkts, Pirmās instances tiesa apskatīja, vai attiecīgās organizācijas veic darbības bez mērķa gūt peļņu. Iepriekš 55. zemsvītras piezīmē minētajā spriedumā lietā Enirisorse, 31. punkts, Tiesa, pirmkārt, secināja, ka kāda uzņēmuma konkrētā darbība — konkrētajā gadījumā tā bija jaunas tehnikas attīstīšana ogļu izmantošanas jomā, kā arī profesionāla atbalsta sniegšana iestādēm, publiskām organizācijām un uzņēmumiem, kuri bija ieinteresēti šīs tehnikas attīstībā, — nosaka šī uzņēmuma saimniecisko darbību. Otrkārt, Tiesa apskatīja, vai attiecīgais uzņēmums vēlas gūt peļņu.
(
65
)	Par tehnikas attīstības darbībām skat. iepriekš 55. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Enirisorse, 31. punkts.
(
66
)	Skat. šo secinājumu [54].–[70]. punktu, kā arī [99].–[111]. punktu.