Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA M. KAMPOSA SANČESA‑BORDONAS [M. CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA]
SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 23. aprīlī (1)
Lieta C‑321/25 [Gidzhinov] (i)
Krimināllieta
pret
А,
B,
V,
G,
D,
piedaloties:
Sofiyska gradska prokuratura
(Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa, Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Cīņa pret organizēto noziedzību – Savienības finanšu interešu aizsardzība – LESD 325. panta 1. punkts – FIA konvencija – Pamatlēmums 2008/841/TI – Pienākums cīnīties pret tādu krāpšanu, kas kaitē Savienības finanšu interesēm, izmantojot atturošus un efektīvus pasākumus – Pienākums paredzēt kriminālsodus – Liela apjoma krāpšana PVN jomā – Maksimālie sodi – Samērīguma princips – Noilguma termiņš
1.        Saistībā ar kriminālprocesu pret personām, kuras apsūdzētas par to, ka vadījušas noziedzīgu organizāciju vai piedalījušās noziedzīgā organizācijā, kas nodarbojas ar krāpšanu pievienotās vērtības nodokļa (PVN) jomā, Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa, Bulgārija) uzdod Tiesai divus ļoti atšķirīgus prejudiciālus jautājumus – par kriminālvajāšanas absolūto noilguma termiņu (pirmais jautājums) un par saistību starp sodiem, kas noteikti par vienošanos izdarīt noziedzīgu nodarījumu, un sodiem, kas noteikti par pašu noziedzīgo nodarījumu (otrais jautājums).
2.        Savienības tiesību normas, par kuru interpretāciju ir prejudiciālie jautājumi, ir LESD 325. panta 1. punkts, Konvencija par Eiropas Kopienu finansiālo interešu aizsardzību (2) un Pamatlēmums 2008/841/TI (3).
I.      Atbilstošās tiesību normas
A.      Savienības tiesības
1.      FIA konvencija
3.        Konvencijas 1. pantā (“Vispārējie noteikumi”) noteikts:
“1.      Šajā konvencijā krāpšana, kas ietekmē [Savienības] finansiālās intereses:
[..]
b)      attiecībā uz ieņēmumiem, ir jebkāda darbība vai bezdarbība ar iepriekšēju nodomu, kura ir saistīta ar:
–        viltotu, kļūdainu vai nepilnīgu pārskatu vai dokumentu lietošanu vai uzrādīšanu, kuru rezultāts ir [Savienības] vispārīgā budžeta vai [Savienības] pārvaldīto vai [Savienības] interesēs pārvaldīto budžetu līdzekļu nelikumīga samazināšana;
–        informācijas noklusēšana, pārkāpjot konkrētas saistības, ar tādu pašu rezultātu;
–        likumīgi iegūta labuma nepareiza izlietošana ar tādu pašu rezultātu.
[..].”
4.        Tās 2. pantā (“Sodi”) noteikts:
“1.      Katra dalībvalsts veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka 1. pantā norādītā darbība un līdzdalība 1. panta 1. punktā minētajā darbībā, kūdīšana uz to vai tās mēģinājums ir sodāma ar iedarbīgiem, ar nodarījumu samērīgiem un no tālākiem noziegumiem atturošiem kriminālsodiem, ieskaitot, vismaz liela apjoma krāpšanas gadījumā, sodus ar brīvības atņemšanu, kas var būt par cēloni noziedznieku izdošanai, ar liela apjoma krāpšanu saprotot krāpšanu, kas ir saistīta ar katrā dalībvalstī nosakāmo minimālo apmēru. Šo minimālo apmēru nevar noteikt lielāku par 50 000 [EUR].
[..]”.
2.      Pamatlēmums 2008/841
5.        Pamatlēmuma 1. pantā (“Definīcijas”) noteikts:
“Šajā pamatlēmumā:
1)      “noziedzīga organizācija” ir strukturēta apvienība, izveidota noteiktā laikā, sastāv no vairāk nekā divām personām, saskaņoti darbojas, lai veiktu nodarījumus, kas sodāmi ar brīvības atņemšanu vai drošības līdzekli, kuru maksimālais ilgums ir vismaz četri gadi, vai ar bargāku sodu, lai tieši vai netieši iegūtu finansiālu vai cita veida materiālu labumu;
2)      “strukturēta apvienība” ir apvienība, kura nav dibināta nejauši tūlītējai nodarījuma izdarīšanai un kurā nav obligāti jābūt formāli noteiktām tās locekļu lomām, sastāva nepārtrauktībai vai attīstītai struktūrai.”
6.        Tā 2. pantā (“Nodarījumi saistībā ar līdzdalību noziedzīgā organizācijā”) noteikts:
“Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka vienu vai abus šādus ar noziedzīgu organizāciju saistītus darbības veidus uzskata par nodarījumiem:
a)      ikvienas tādas personas rīcība, kura tīši un apzinoties vai nu noziedzīgas organizācijas mērķi un vispārējo darbību, vai organizācijas nolūku izdarīt attiecīgos nodarījumus aktīvi piedalās organizācijas noziedzīgajās darbībās, tostarp sniedzot informāciju vai materiālu palīdzību, iesaistot organizācijā jaunus dalībniekus, jebkurā veidā finansējot organizācijas darbību, apzinoties, ka šī līdzdalība veicinās šīs organizācijas noziedzīgo darbību īstenošanu;
b)      jebkuras personas rīcība, kas ir vienošanās ar vienu vai vairākām personām par to, ka būtu jāveic kāda darbība, kura, ja to īstenotu, būtu to pārkāpumu izdarīšana, kas minēti 1. pantā, pat ja attiecīgā persona nepiedalās faktiskajā darbības izpildē.”
7.        Pamatlēmuma 3. pantā (“Sankcijas”) noteikts:
“1.      Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka:
a)      par 2. panta a) punktā minēto pārkāpumu paredzētais sods ir brīvības atņemšana uz maksimālo laiku vismaz no diviem līdz pieciem gadiem; vai
b)      par 2. panta b) punktā minēto pārkāpumu paredzētais sods ir brīvības atņemšana uz to pašu maksimālo laiku, ko piemēro pārkāpumam, kurš ir vienošanās (4) mērķis, vai brīvības atņemšana uz maksimālo laiku vismaz no diviem līdz pieciem gadiem.
2.      Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka faktu, ka 2. pantā minētie nodarījumi, kā to nosaka attiecīgā dalībvalsts, ir izdarīti kādā noziedzīgā organizācijā, var uzskatīt par vainu pastiprinošu apstākli.”
B.      Bulgārijas tiesības
1.      Nakazatelen kodeks (Kriminālkodekss)
8.        Kodeksa 23. panta 1. punktā noteikts:
“Ja ar vienu un to pašu nodarījumu tiek izdarīti vairāki noziedzīgi nodarījumi vai ja persona ir izdarījusi vairākus atšķirīgus noziedzīgus nodarījumus, pirms par vienu no tiem ir pieņemts galīgs spriedums, tiesa, pēc tam, kad ir noteikusi sodu par katru no šiem nodarījumiem atsevišķi, piemēro smagāko no tiem.”
9.        Saskaņā ar 80. pantu:
“(1)      Kriminālvajāšanai iestājas noilgums, ja tā nav uzsākta:
[..]
2.      piecpadsmit gadu laikā par noziedzīgiem nodarījumiem, par kuriem paredzētais brīvības atņemšanas sods ir ilgāks par desmit gadiem;
3.      desmit gadu laikā par noziedzīgiem nodarījumiem, par kuriem paredzētais brīvības atņemšanas sods ir ilgāks par trim gadiem;
[..]
(3)      Kriminālvajāšanas noilguma termiņš sākas no noziedzīga nodarījuma izdarīšanas brīža; mēģinājuma vai nodarījuma sagatavošanas gadījumā – no dienas, kad tika veikta pēdējā darbība; bet nepārtrauktu un ilgstošu nodarījumu gadījumā – no to izbeigšanās brīža.”
10.      Kodeksa 81. pantā noteikts:
“(1)      Noilguma termiņa skaitīšanu aptur, ja kriminālvajāšanas uzsākšana vai turpināšana ir atkarīga no iepriekšēja jautājuma noskaidrošanas ar galīgu tiesas nolēmumu.
(2)      Noilguma termiņš tiek pārtraukts jebkuras kompetento iestāžu darbības dēļ, kas veikta kriminālvajāšanas nolūkā, un tikai attiecībā uz personu, pret kuru vērsta kriminālvajāšana. Kad darbība, kuras dēļ noilguma termiņš tika pārtraukts, ir pabeigta, sākas jauns noilguma termiņš.
(3)      Neatkarīgi no noilguma termiņa skaitīšanas apturēšanas vai pārtraukšanas kriminālvajāšana ir izslēgta, ja ir pagājis termiņš, kas ir uz pusi ilgāks par iepriekšējā pantā noteikto termiņu.”
11.      Tā 93. pantā noteikts:
“Šajā kodeksā šādi termini un vārdkopas tiek lietoti ar šādu nozīmi:
[..]
20.      “organizēta noziedzīga grupa” ir ilgstoša un strukturēta trīs vai vairāk personu apvienība, kuras mērķis ir saskaņoti izdarīt valsts teritorijā vai ārvalstīs noziegumus, par kuriem paredzēts brīvības atņemšanas sods uz laiku, kas pārsniedz trīs gadus. Grupa tiek uzskatīta par strukturētu pat tad, ja nav oficiālas pienākumu sadales starp dalībniekiem, ilgstošas līdzdalības vai izveidotas struktūras.
[..].”
12.      Saskaņā ar 255. pantu:
“(1)      Ikvienam, kurš izvairās no lielu nodokļu parādu fiksēšanas vai samaksas:
[..]
7.      nepareizi atskaitot samaksāto nodokli,
par to tiks piespriests brīvības atņemšanas sods no viena līdz sešiem gadiem un naudas sods līdz 2000 [Bulgārijas levām (BGN)].
[..]
(3)      Ja nodokļu parāds ir īpaši liels, sods ir no trim līdz astoņiem gadiem cietumā un vainīgā mantas pilnīga vai daļēja konfiskācija.
[..].”
13.      Saskaņā ar 321. pantu:
“(1)      Organizētas noziedzīgas grupas izveidošana vai vadīšana tiek sodīta ar brīvības atņemšanu uz laiku no trim līdz desmit gadiem.
(2)      Dalība šādā grupā tiek sodīta ar brīvības atņemšanu uz laiku no viena līdz sešiem gadiem.
(3)      Ja grupa tiek izveidota [..] iedzīvošanās nolūkā, [..] sods būs:
1.      par 1. punktā minētajiem nodarījumiem: brīvības atņemšana uz laiku no pieciem līdz piecpadsmit gadiem;
2.      par 2. punktā minētajiem nodarījumiem: brīvības atņemšana uz laiku no trim līdz desmit gadiem.
[..].”
2.      Nakazatelno protsesualen kodeks (Kriminālprocesa kodekss)
14.      Kodeksa 24. pantā noteikts:
“(1)      Tiesvedību neuzsāk un uzsākto tiesvedību izbeidz, ja:
[..]
3.      kriminālatbildība nevar iestāties, jo ir beidzies likumā paredzētais noilguma termiņš;
[..]
(2)      1. punkta 2., 3. un 9. apakšpunktā aplūkotajos gadījumos kriminālprocess netiks izbeigts, ja to pieprasa persona, kurai izvirzīta apsūdzība vai kura nodota krimināltiesai. Amnestija vai noilgums neliedz atjaunot krimināllietu, ja notiesātā persona to pieprasa vai ja prokurors iesniedz priekšlikumu par attaisnošanu.
[..].”
15.      Saskaņā ar 258. pantu:
“(1)      Lietu no sākuma līdz tiesas sēdes beigām izskatīs viena un tā pati tiesnešu kolēģija.
(2)      Ja tiesas loceklis vairs nevar turpināt piedalīties lietas izskatīšanā un ir jāaizstāj, izskatīšana tiek atsākta no sākuma.”
16.      Tā 289. pantā noteikts:
“(1)      Tiesa izbeigs kriminālprocesu gadījumos, kas paredzēti 24. panta 1. punkta 2.‑10. apakšpunktā un 5. punktā.
(2)        Ja tiesas sēdē atklājas 24. panta 1. punkta 2. un 3. apakšpunktā minētie iemesli un apsūdzētā persona lūdz turpināt procesu, tiesa pieņem lēmumu ar kriminālspriedumu.
[..].”
II.    Fakti, strīds un prejudiciālie jautājumi
17.      2015. gadā Bulgārijā pret piecām personām tika uzsākta krimināllieta par vairāku ar PVN saistītu noziedzīgu nodarījumu izdarīšanu. Šajā lietā:
–        A. un B. tika apsūdzēti par organizētas noziedzīgas grupas vadību Kriminālkodeksa 321. panta 3. punkta izpratnē laikposmā no 2011. gada marta līdz 2012. gada novembrim. Par šādu darbību ir paredzēts brīvības atņemšanas sods uz laiku no pieciem līdz piecpadsmit gadiem.
–        V., G. un D. tika apsūdzēti par to, ka viņi tajā pašā laikposmā ir piedalījušies A. un B. organizētajā noziedzīgajā grupā Par šādu darbību ir paredzēts brīvības atņemšanas sods uz laiku no trīs līdz desmit gadiem.
18.      Šiem apsūdzības punktiem pievienojās arī šādi apsūdzības punkti, kas paredzēti Kriminālkodeksa 255. panta 3. punktā un par kuriem paredzēts brīvības atņemšanas sods uz laiku no trim līdz astoņiem gadiem, kā arī pilnīga vai daļēja mantas konfiskācija:
–        trīs nodarījumi – nepatiesa PVN deklarācija 633 525 EUR vērtībā;
–        četrpadsmit pārkāpumi saistībā ar viltotiem rēķiniem 1 130 568 EUR vērtībā;
–        nodokļu krāpšana 1 022 583 EUR apmērā;
–        prettiesiski atskaitījumi kopumā 1 244 274 EUR.
19.      Lietu sākotnēji izskatīja tiesa, kuras sastāvā bija viens tiesnesis un divi zvērinātie, un tā laikposmā no 2015. gada līdz 2021. gadam sarīkoja četrdesmit astoņas tiesas sēdes. 2021. gadā lieta bija jāuzsāk no jauna, jo tika iecelts jauns tiesnesis, lai aizstātu iepriekšējo, kurš bija izbeidzis pildīt amata funkcijas.
20.      Jaunā tiesa, kuras sastāvā bija cits tiesnesis un divi citi zvērinātie, laikposmā no 2022. gada līdz 2025. gadam sarīkoja astoņpadsmit tiesas sēdes, no kurām lielākā daļa tika atliktas, un netika veikti nekādi pasākumi, lai iegūtu pierādījumus.
21.      Lieta bija jāpārdala trešo reizi, jo otrais tiesnesis devās pensijā. Tā tika uzticēta trešajam tiesnesim un diviem jauniem zvērinātajiem, kuri veido iesniedzējtiesu.
22.      Šajos apstākļos iesniedzējtiesa izklāsta šādus apsvērumus:
–        “[..] objektīvi nav iespējams veikt kriminālprocesu trīs instancēs pirms datumiem, kad iestājas absolūtais kriminālvajāšanas noilguma termiņš lielākajai daļai noziedzīgu nodarījumu (nevis tiem, kas saistīti ar noziedzīgas organizācijas vadību). Pat tad, ja iesniedzējtiesa varētu iepriekš lemt par lietas būtību, absolūtais noilgums noteikti iestātos pirms otrā vai trešā instance lemtu par iesniegtajām apelācijas sūdzībām” (5).
–        Tiesvedība pret diviem apsūdzētajiem kā noziedzīgas organizācijas vadītājiem paredz maksimālo sodu – piecpadsmit gadus cietumā. Tādējādi absolūtais noilguma termiņš ir divdesmit divi ar pusi gadi, un tas iestājas 2035. gada 14. maijā. Šis termiņš, kas paredzēts to personu tiesāšanai, kuras norādītas kā noziedzīgās organizācijas vadītāji, būtu pietiekams, lai kriminālprocess varētu norisināties, tostarp visās trīs tiesu instancēs.
–        Attiecībā uz sodiem, kas paredzēti par izskatāmajām darbībām, norma, saskaņā ar kuru “[..] vienošanās par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu tiek sodīta bargāk nekā paša nodarījuma izdarīšana [..] būtu pretrunā samērīguma principam, ciktāl [..] vienošanās noziedzīgais raksturs izriet vienīgi no to noziedzīgo nodarījumu noziedzīgā rakstura, kurus ar šo vienošanos paredzēts izdarīt un kuri varētu tikt izdarīti nākotnē” (6).
23.      Šādos apstākļos Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa) uzdeva Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai [LESD] 325. pants un [FIA] konvencijas 2. panta 1. punkts nepieļauj tādu valsts tiesību aktu, kurā attiecībā uz noziedzīgiem nodarījumiem, kas apdraud Savienības finanšu intereses, ir paredzēts kriminālvajāšanas noilgums un saskaņā ar kuru noilguma termiņš tiek noteikts tikai atkarībā no maksimālā soda, kas paredzēts par noziedzīgu nodarījumu, un nevis atkarībā no lietas faktiskās un juridiskās sarežģītības, un kurā nav ņemta vērā tāda neparedzēta notikuma iespējamība, kura dēļ kriminālprocess būtu jāsāk no jauna, kas nozīmē, ka valsts tiesību akta piemērošana var izraisīt nesodāmību?
2)      Vai Pamatlēmuma 2008/841 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts nepieļauj valsts likumu, saskaņā ar kuru par 2. panta b) punktā minētā noziedzīgā nodarījuma izdarīšanu ir paredzēts brīvības atņemšanas sods, kura maksimālais laiks ir ilgāks nekā tas, kas ir paredzēts par noziedzīgo nodarījumu, uz kuru attiecas vienošanās saskaņā ar 2. panta b) punktu?”
III. Tiesvedība Tiesā
24.      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesas kancelejā tika reģistrēts 2025. gada 8. maijā.
25.      Rakstveida apsvērumus iesniedza V, Austrijas valdība un Eiropas Komisija.
26.      Tiesa neuzskatīja par nepieciešamu rīkot tiesas sēdi.
IV.    Analīze
27.      Iesniedzējtiesa uzdod divus atsevišķus jautājumus:
–        Pirmā jautājuma priekšmets ir Bulgārijas likumdevēja noteiktā kriminālvajāšanas noilguma kārtība un tās piemērotība, lai nodrošinātu efektīvu cīņu pret PVN krāpšanu.
–        Otrais attiecas uz to, vai, ņemot vērā samērīguma principu, ir pamatoti valsts tiesību akti, kas noteiktos apstākļos paredz bargākus sodus personām, kuras vienojas izdarīt noziedzīgu nodarījumu, nekā tām, kuras to faktiski izdara.
A.      Pirmais prejudiciālais jautājums
28.      Iesniedzējtiesa vēlas zināt, vai LESD 325. pants un FIA konvencijas 2. panta 1. punkts nepieļauj tādu valsts tiesību aktu, saskaņā ar kuru “noilguma termiņš tiek noteikts tikai atkarībā no maksimālā soda, kas paredzēts par noziedzīgu nodarījumu, un nevis atkarībā no lietas faktiskās un juridiskās sarežģītības, un kurā nav ņemta vērā tāda neparedzēta notikuma iespējamība, kura dēļ kriminālprocess būtu jāsāk no jauna”. Tā piebilst, ka šāds valsts likums “var izraisīt nesodāmību”.
29.      Kā atgādinājusi Komisija (7), Savienības finanšu interešu aizsardzība, piemērojot kriminālsodus, ir Savienības un dalībvalstu dalītā kompetence LESD 4. panta 2. punkta izpratnē. Ciktāl noilguma termiņi un noteikumi par to pārtraukšanu un apturēšanu nav sīki saskaņoti Savienības līmenī, to noteikšana principā ir dalībvalstu kompetencē (8).
30.      Ar LESD 325. panta 1. punktu dalībvalstīm ir noteikts pienākums apkarot krāpšanu un citādu nelikumīgu rīcību, kas apdraud Savienības finanšu intereses, veicot efektīvus pasākumus, kuriem jāattur no šādas rīcības (9).
31.      Konkrēti – dalībvalstīm jāveic nepieciešamie pasākumi, lai nodrošinātu, ka tiek efektīvi un pilnīgi iekasēti to pašu resursi, tostarp ieņēmumi, kas gūti, piemērojot vienotu likmi saskaņotajai PVN bāzei (10).
32.      Dalībvalstīm nepārprotami ir brīvība izvēlēties piemērojamos sodus, kuri var būt administratīvi sodi, kriminālsodi vai abu kombinācija, lai nodrošinātu pilnīgu ieņēmumu no PVN gūšanu un šādi aizsargātu Savienības finanšu intereses. Kriminālsodi var būt obligāti, lai efektīvi un atturoši apkarotu dažus liela apjoma PVN krāpšanas gadījumus (11).
33.      Rīcība, kas tiek skatīta šajā procesā, varētu būt uzskatāma par kriminālpārkāpumu saistībā ar nodokļu krāpšanu un noziedzīgas organizācijas darbību PVN jomā. PVN summas, uz kurām attiecas šī lieta, kopā ir aptuveni 4 000 000 EUR, kas ievērojami pārsniedz FIA konvencijas 2. panta 1. punktā noteikto minimālo summu, lai krāpšanu, kas skar Savienības finanšu intereses, kvalificētu kā “liela apjoma”.
34.      Tādējādi sākotnējā procesā izskatītās darbības ietilpst LESD 325. panta 1. punkta un FIA konvencijas 2. panta 1. punkta piemērošanas jomā.
35.      Tiesa jau ir atzinusi, ka dalībvalstu pieņemto pasākumu efektivitāte un atturošā iedarbība, lai nodrošinātu Savienības finanšu interešu aizsardzību, ir atkarīga ne tikai no kriminālsodu smaguma, ar ko tiek sodīta rīcība, kas kaitē šīm interesēm, bet arī no to noilguma termiņiem.
36.      Likumdevējam “ir jānodrošina, lai valsts tiesiskais regulējum[s] par noilgumu krimināltiesību jomā neizraisa nesodāmību lielā skaitā gadījumu par liela apmēra krāpšanu PVN jomā” (12).
37.      Šajā lietā jāuzsver:
–        ka nav strīda (iesniedzējtiesa šajā jautājumā nepauž nekādas šaubas), ka Bulgārijas tiesību aktos ir paredzēti efektīvi un atturoši kriminālsodi par kriminālpārkāpumiem, kas kaitē Savienības finanšu interesēm;
–        ka nav arī strīda, ka abstrakti raugoties, Bulgārijas tiesību aktos noteiktie kriminālvajāšanas noilguma termiņi ir atbilstoši, proti, tie neapdraud attiecīgo sodu efektivitāti un atturošo raksturu. Šie termiņi pārsniedz Direktīvas (ES) 2017/1371 (13) 12. pantā noteiktos minimālos termiņus, pat ja tā ratione temporis neattiecas uz 2011. un 2012. gadā izdarītajiem pārkāpumiem.
38.      Iesniedzējtiesas šaubas attiecas uz kriminālvajāšanas noilguma kārtību, ko piemēro obligāti pēc noteikta gadu skaita paiešanas kopš izskatāmo nodarījumu izdarīšanas. Šis absolūtais noilguma termiņš tiek noteikts atkarībā no maksimālā soda, kas paredzēts par attiecīgo pārkāpumu, un to nekādos apstākļos nevar pagarināt.
39.      Tiesa ir spriedusi par saprātīgu noilguma termiņu noteikšanu attiecībā uz sodu uzlikšanu, ko veic valsts iestādes, ja runa ir par jomām, kurās piemēro Savienības tiesības (14). Šajā ziņā tā ir atzinusi:
–        “[..] [V]alsts tiesību normas, kurās ir noteikti noilguma termiņi, ir jāizstrādā tā, lai nodrošinātu līdzsvaru starp mērķiem garantēt tiesisko drošību un nodrošināt lietu izskatīšanu saprātīgā termiņā kā Savienības tiesību vispārējos principus, no vienas puses, un [Savienības tiesību] efektīvu un iedarbīgu īstenošanu [..], no otras puses” (15).
–        “Lai noskaidrotu, vai valsts noilguma termiņu sistēma rada šādu līdzsvaru, ir jāņem vērā visu šīs sistēmas elementu kopums [..], kuru skaitā var būt arī datums, kad sākas noilguma termiņš, šī termiņa ilgums, kā arī tā apturēšanas vai pārtraukšanas noteikumi” (16).
–        Kā būtisku faktoru var uzskatīt arī lietas izskatīšanai nepieciešamās analīzes sarežģītību (17).
40.      Vadoties no šīm premisām, pirms visa cita jāizskauž šaubas par absolūtā noilguma termiņa spēkā esību, to aplūkojot atsevišķi. Šāds termiņa veids ir minēts, piemēram, Regulā (EK, Euratom) Nr. 2988/95 (18), kas attiecas uz Savienības finanšu aizsardzību.
41.      Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta ceturtajā daļā noteikts “[..] absolūtais noilguma termiņš[, kas] pastiprina saimnieciskās darbības subjektu tiesisko drošību, nepieļaujot, ka ar vairākkārtējiem pārtraucošiem lēmumiem nenoteikti var tikt novēlots pārkāpuma iztiesāšanas noilgums [..]” (19).
42.      Piekrītu Komisijai – kamēr nav veikta sīkāka saskaņošana, tas, ka valsts tiesību aktos vienkārši nav noteikuma, kas kriminālvajāšanas absolūtā noilguma termiņa piemērošanu padarītu atkarīgu no tiesvedības sarežģītības, neaizskar Savienības tiesības.
43.      Loģiski, šim termiņam jābūt pietiekami ilgam, lai nodrošinātu, ka rīcība tiek izskatīta tiesā, it īpaši, ņemot vērā tiesvedību vidējo ilgumu (20).
44.      Manuprāt, absolūts piecpadsmit gadu noilguma termiņš, kāds ir noteikts Bulgārijas tiesību aktos, ir saprātīgs un pietiekams. Tā tas ir, lai gan tā aprēķināšana aptver laiku no kriminālprocesa uzsākšanas līdz galīgajam spriedumam, proti, ietver visas instances (21). Piecpadsmit gadu laikā var tikt pabeigta krimināllieta par tādiem pārkāpumiem, kādi tiek izskatīti šajā lietā. Kā norāda Komisija, šis termiņš ievērojami pārsniedz Direktīvā 2017/1371 paredzēto attiecīgo noilguma termiņu (22).
45.      Tomēr, atzīstot termiņa pamatotību abstraktā nozīmē, jānodrošina, lai tā piemērošana neveicinātu nesodāmību un tādējādi nemazinātu to pasākumu efektivitāti un atturošo raksturu, kuriem jānodrošina Savienības finanšu interešu aizsardzība.
46.      Šajā ziņā Tiesa ir izvērtējusi, vai ar valsts tiesību normu noilguma pārtraukšanas jomā piemērošanu liela apjoma krāpnieciskās darbības ļoti daudzos gadījumos
paliek nesodītas. Tā var notikt, jo parasti attiecībā uz šīm darbībām iestāsies noilgums, pirms ar galīgo tiesas spriedumu varētu tikt piespriests likumā paredzētais kriminālsods. Tādā gadījumā valsts tiesībās paredzētie pasākumi krāpšanas un citādas nelikumīgas rīcības, kas apdraud Savienības finanšu intereses, apkarošanai nevar tikt uzskatīti par efektīviem un atturošiem no šādas rīcības (23).
47.      Tomēr nekas neliecina, ka šajā strīdā apstrīdētais noilguma termiņš parasti izraisītu faktisku nesodāmību ievērojamā skaitā krimināllietu, kuras izskata Bulgārijas tiesas saistībā ar kriminālpārkāpumiem, kas skar Savienības finanšu intereses.
48.      Drīzāk viss šķiet liecinām, ka šajā gadījumā kriminālvajāšanas noilgums attiektos tikai uz dažām no iesniedzējtiesā izskatītajām darbībām (24) un ka (dažu) šo darbību iespējamā nesodāmība ir saistīta ar konkrētiem apstākļiem, kas saistīti ar problēmām un apstākļu radītām grūtībām, kuras ietekmē pašu iesniedzējtiesu.
49.      Faktiski notikumu virkne, kas aprakstīta lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu un uz kuru es iepriekš atsaucos (25), uzsver, ka kavēšanās šīs krimināllietas izskatīšanā ir saistīta, kā apgalvo Komisija, ar zināmu “sistēmisku neefektivitāti” pašā tiesā (26).
50.      Lietas materiālos nav datu, kas liecinātu, ka ne visas Bulgārijas tiesu iestādes, kas izskata līdzīgas krimināllietas, bet vismaz nozīmīgs skaits no tām uzskata kriminālvajāšanas noilguma termiņu par sistēmisku šķērsli, lai galīgi izskatītu nodarījumus, kas skar Savienības finanšu intereses.
51.      Šajos apstākļos, manuprāt, nav izpildīti Tiesas judikatūrā noteiktie nosacījumi, lai konstatētu sistēmiska nesodāmības riska pastāvēšanu saistībā ar smagiem krāpšanas pārkāpumiem, kas skar Savienības finanšu intereses. Tāpēc atbildei uz pirmo prejudiciālo jautājumu, manuprāt, ir jābūt noraidošai.
B.      Otrais prejudiciālais jautājums
52.      Iesniedzējtiesa pauž šaubas par to, vai Pamatlēmuma 2008/841 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts ļauj “vienošanos”, kas noslēgta, lai izdarītu noziedzīgu nodarījumu, kā definēts minētā pamatlēmuma 2. panta b) punktā, sodīt bargāk (līdz pat piecpadsmit gadiem cietumā) nekā paša noziedzīgā nodarījuma izdarīšanu, kas ir šīs vienošanās priekšmets (līdz astoņiem gadiem cietumā).
53.      Atgādināšu, ka šajā kriminālprocesā tiek skatīta šādu personu kriminālatbildība:
–        A. un B., kas apsūdzēti par noziedzīgas organizācijas, kas izveidota ar mērķi veikt PVN krāpšanu, vadību; par šādu darbību ir paredzēts brīvības atņemšanas sods uz laiku no pieciem līdz piecpadsmit gadiem;
–        V., G. un D., kas apsūdzēti par dalību šajā noziedzīgajā organizācijā; par šādu darbību ir paredzēts brīvības atņemšanas sods uz laiku no trim līdz desmit gadiem.
54.      Turklāt pieciem apsūdzētajiem tiek inkriminēta nodokļu krāpšana, par ko var piespriest cietumsodu no trim līdz astoņiem gadiem.
55.      Pamatlēmuma 2008/841 2. pantā noteikts pienākums dalībvalstīm veikt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka vienu vai abus šādus ar noziedzīgu organizāciju saistītus darbības veidus uzskata par nodarījumiem:
–        aktīva dalība organizācijas noziedzīgajās darbībās;
–        vienošanās “ar vienu vai vairākām personām par to, ka būtu jāveic kāda darbība, kura, ja to īstenotu, būtu to pārkāpumu izdarīšana, kas minēti [tā paša pamatlēmuma] 1. pantā [..]”. Šādi nodarījumi “sodāmi ar brīvības atņemšanu [..], kuru maksimālais ilgums ir vismaz četri gadi, vai ar bargāku sodu [..]” (27).
56.      Savukārt Pamatlēmuma 2008/841 3. panta 1. punktā dalībvalstīm ir prasīts veikt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka:
–        par 2. panta a) punktā minēto pārkāpumu paredzētais sods ir brīvības atņemšana uz maksimālo laiku “vismaz no diviem līdz pieciem gadiem”.
–        par 2. panta b) punktā minēto pārkāpumu paredzētais sods ir “brīvības atņemšana uz to pašu maksimālo laiku, ko piemēro pārkāpumam, kurš ir vienošanās mērķis, vai brīvības atņemšana uz maksimālo laiku vismaz no diviem līdz pieciem gadiem”.
57.      Bulgārijas likumdevējs ir izvēlējies otro no 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā piedāvātajām iespējām: Kriminālkodeksā paredzētā maksimālā brīvības atņemšana par PVN krāpšanu ir astoņi gadi, savukārt par PVN krāpšanas nolūkā izveidotas noziedzīgas grupas izveidošanu vai vadīšanu tā sasniedz pat piecpadsmit gadus.
58.      Tādējādi rodas divkāršs jautājums:
–        no vienas puses, vai Pamatlēmuma 2008/841 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts pieļauj, ka vienošanās par PVN krāpšanu tiek sodīta ar bargāku sodu (piecpadsmit gadi) nekā tas, kas paredzēts par šī noziedzīgā nodarījuma nodokļu jomā izdarīšanu (astoņi gadi);
–        no otras puses, vai jebkurā gadījumā valsts tiesību aktos par šādu vienošanos ir paredzēts maksimālais sods, kas pārsniedz piecus gadus, ikreiz, kad 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā aplūkotā otrā alternatīva atsaucas uz maksimālo brīvības atņemšanas sodu “vismaz no diviem līdz pieciem gadiem”.
1.      “Brīvības atņemšana uz maksimālo laiku vismaz no diviem līdz pieciem gadiem”, kas paredzēta Pamatlēmuma 2008/841 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā
59.      Pamatlēmums 2008/841 ietilpst starp aktiem, kas pieņemti, pamatojoties uz LES 31. panta 1. punktu, kura noteikumi tika pārņemti LESD 83. panta 1. punkta pirmajā daļā. Minētajā pamatlēmumā ietverti minimālie noteikumi par sodiem, kas piemērojami par noziedzīgiem nodarījumiem organizētās noziedzības jomās (28).
60.      Saskaņā ar pašreizējo Savienības tiesību stāvokli dalībvalstu krimināltiesības nav vispārējas saskaņošanas pasākumu priekšmets. Konkrēti, nozieguma smaguma pakāpes izvērtējums “[..] ir jāveic, ņemot vērā attiecīgās dalībvalsts krimināltiesību sistēmā izdarīto izvēli attiecībā uz tādu noziegumu noteikšanu, kuri visvairāk apdraud sabiedrības tiesību sistēmu” (29).
61.      Austrijas valdība ir norādījusi uz grūtībām, ko Padomes debatēs par daudziem Savienības tiesību aktiem materiālo krimināltiesību jomā ir radījušas atšķirības starp valstu tiesību tradīcijām un krimināltiesību sistēmām (30). Grūtības ir pamatā principiālajai nostājai, ko Padome ir pieņēmusi “Secinājumos par izmantojamo pieeju attiecībā uz sodu tuvināšanu” (Council conclusions on the approach to apply regarding approximation of penalties) (31).
62.      Saskaņā ar šo dokumentu, kas formalizē pieeju, ko Padome pieņēmusi dažādos pamatlēmumos, kas pieņemti pirms Lisabonas līguma:
–        sodu saskaņošana nedrīkst traucēt dalībvalstīm saglabāt savu valstu sistēmu konsekvenci (32);
–        ja (nākotnes) tiesību aktu priekšlikumos būtu iekļauti noteikumi, kas nosaka noziedzīgo nodarījumu minimālos veidojošos elementus, būtu jāapsver iespēja noteikt minimālo līmeni maksimālajiem sodiem, kas piemērojami par šiem noziedzīgajiem nodarījumiem valsts tiesību aktos (33).
63.      Šajā nolūkā Padome izveidoja sodu līmeņu sistēmu (34), precizējot, ka tie ir minimālie līmeņi un ka nekas neliedz dalībvalstīm valsts tiesību aktos noteikt stingrākus nosacījumus (35).
64.      Šo minimālā līmeņa maksimālo sodu sistēmu, kas, kā apgalvo Komisija, atbilst minimālās tuvināšanas principam saskaņā ar LESD 83. panta 1. punktu (36), Padome regulāri ir izmantojusi daudzos
pamatlēmumos (37). No tās būtības un piemērošanas prakses izriet, ka dalībvalstīm ir tiesības savās attiecīgajās valsts sistēmās noteikt maksimālos sodus, kas pārsniedz Pamatlēmumā 2008/841 paredzētos.
65.      Tomēr nevaru atturēties no piezīmes, ka likumdevēja izmantotais valodas formulējums nav īpaši veiksmīgs.
66.      Faktiski vārdkopa “brīvības atņemšana uz maksimālo laiku vismaz no diviem līdz pieciem gadiem” (38), kas izmantota Pamatlēmuma 2008/841 3. panta 1. punktā, ar grūtībām iztur loģikas pārbaudi, kā liecina pašas iesniedzējtiesas neizpratne (39).
67.      “Maksimālais sods”, kas ir atkarīgs no vārda “vismaz”, tādējādi atstāj atvērtu tā piemērošanas iespēju ultra limen, tāpēc tas nevar būt maksimālais sods. Tādējādi dalībvalstis varētu to paplašināt.
68.      Ja nosacījums “vismaz” tiek nekavējoties precizēts, attiecinot to nevis uz konkrētu termiņu, bet gan uz laika diapazonu, kurā jāiekļaujas soda ilgumam, tad šo sodu nevarētu pagarināt tālāk par diapazona augšējo robežu, kas tādā gadījumā (attiecībā uz sodu) būtu maksimāli pieļaujamais ilgums. Tādējādi dalībvalstis varētu noteikt soda ilgumu tikai šī diapazona robežās, nepārsniedzot augšējo robežu.
69.      Tomēr, kā jau norādījusi Austrijas valdība (40), jāsaprot, ka maksimālā soda minimālā robeža ir noteikta diapazonā (“no diviem līdz pieciem gadiem”), un ka tāpēc sods var pārsniegt šo laika posmu. Tādējādi dalībvalstis varētu pagarināt maksimālo sodu, pievienojot garākus laika posmu.
70.      Šī interpretācija, kas, protams, ir diezgan sarežģīta, vislabāk saskan ar Savienības tiesību minimālās tuvināšanas principu krimināltiesību jomā. Turklāt tā zināmā mērā vislabāk atbilst dalībvalstīm atzītajām pilnvarām galīgi nolemt maksimālo sodu apmēru, ko tās vēlas noteikt.
71.      Savienības tiesības ļauj dalībvalstīm izpildīt pienākumu noteikt maksimālo termiņu, piedāvājot tām iespēju, ka šis termiņš konkrētajā gadījumā var būt tikai divi gadi vai jebkurš cits termiņš līdz pieciem gadiem. Protams, neierobežojot to iespējas izvēlēties jebkuru citu termiņu, kas pārsniedz noteiktā diapazona “no diviem līdz pieciem gadiem” robežas.
72.      Tādējādi, manuprāt, Pamatlēmuma 2008/841 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts neliedz tādu valsts tiesību aktu piemērošanu, kas paredz, ka par vienošanos, kas minēta šī paša pamatlēmuma 2. panta b) punktā, var piespriest maksimālo brīvības atņemšanas sodu, kas pārsniedz sodu, kas paredzēts par noziedzīgo nodarījumu, uz kuru attiecas minētā vienošanās.
73.      Jebkurā gadījumā būtu jāņem vērā Tiesas izveidotā doktrīna: valsts tiesību norma – kas nav saderīga ar kāda pamatlēmuma normām – valsts tiesai nav jāatstāj bez piemērošanas tāpēc, ka šīm normām nav tiešas iedarbības (41).
2.      Atšķirība starp sodiem, kas piemēroti par vienošanos izdarīt noziedzīgu nodarījumu, un sodiem, kas piemēroti par vienošanās ietvaros izdarīto noziedzīgo nodarījumu. Samērīgums
74.      Visbeidzot, jānoskaidro, vai Pamatlēmuma 2008/841 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts pieļauj, ka vienošanās par PVN krāpšanu Bulgārijas tiesībās tiek sodīta ar bargāku sodu (piecpadsmit gadi) nekā tas, kas paredzēts par šī noziedzīgā nodarījuma nodokļu jomā izdarīšanu (astoņi gadi).
75.      Iesniedzējtiesa uzskata, ka apstiprinoša atbilde būtu pretrunā samērīguma principam (42).
76.      Nepiekrītu šim viedoklim.
77.      Protams, iesākumā varētu šķist nesamērīgi, ka vienošanās par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu (kas tiek uzskatīta par sagatavošanās darbību turpmākam noziedzīgam nodarījumam) tiek sodīta bargāk nekā paša noziedzīgā nodarījuma izdarīšana (43).
78.      Tomēr Pamatlēmuma 2008/841 2. panta b) punkts, kas attiecas uz organizētās noziedzības fenomenu, attiecas uz gadījumu, kad “vienošanās [..] par to, ka būtu jāveic kāda darbība, kura, ja to īstenotu, būtu [..] pārkāpumu izdarīšana” (44).
79.      Cīņā pret organizēto noziedzību, kas, uzstāju, ir Pamatlēmuma 2008/841 pamatā, ir pamatoti, ka visbargāk tiek sodīta tādu organizatorisko struktūru izveide, kuru mērķis ir sistemātiski veikt noziedzīgas darbības.
80.      Vienreizēja vienošanās par viena noziedzīga nodarījuma izdarīšanu nav tas pats, kas vienošanās noteiktā laika posmā pastāvīgi un organizēti, izmantojot strukturētu vairāku personu grupu, veikt noziedzīgas darbības.
81.      Bez nepieciešamības, ka persona “piedalās faktiskajā darbības izpildē”, kā paredzēts Pamatlēmuma 2008/841 2. panta b) punktā, ja persona vienojas kopā ar citiem izveidot noziedzīgu organizāciju,
–        tā varētu būt atbildīga par noziedzīgiem nodarījumiem, ko citi izdarījuši šīs organizācijas aizsegā, vai nu netieši, vai arī kā šo nodarījumu pamudinātājs;
–        jebkurā gadījumā tā ir tieši un galvenokārt atbildīga par noziedzīgo nodarījumu, kas izpaužas kā tādas struktūras izveide, kuras mērķis ir veicināt tādu faktisku noziedzīgu darbību izdarīšanu, kuras, iespējams, nebūtu varēts izdarīt, ja to tiešie izdarītāji nebūtu rēķinājušies ar noziedzīgās organizācijas atbalstu.
82.      Tātad, abstrakti runājot, uzskatu, ka vienošanās par noziedzīgas organizācijas izveidošanu var būt sodāma ar bargāku sodu nekā konkrētu nodarījumu izdarīšana šīs organizācijas ietvaros.
83.      Lēmums par to, kādam jābūt šādas kriminālapsūdzības apjomam, ir valsts likumdevēja kompetencē, ievērojot iepriekš analizētās robežas. Tā vērtējumam par noziedzīgu nodarījumu un soda samērīgumu jābūt noteicošajam, ja vien tas acīmredzami nepārsniedz saprātīguma robežas.
84.      Jebkurā gadījumā piekrītu Komisijai, ka konkrēta soda samērīguma novērtējums jāveic, ņemot vērā katra konkrētā gadījuma apstākļus (45).
85.      Iesniedzējtiesas ziņā ir noteikt, vai, ņemot vērā, no vienas puses, noziedzīgās organizācijas, kas izveidojās A. un B. vienošanās rezultātā, raksturīgās iezīmes un, no otras puses, to, cik lielā mērā šīs organizācijas pastāvēšana ir bijusi nepieciešams nosacījums V., G. un D. inkriminēto noziegumu izdarīšanai, A. un B. rīcība ir pelnījusi bargāku kriminālsodu nekā tas, kas paredzēts pārējiem trim apsūdzētajiem. Turklāt, izvērtējot šo jautājumu, nevar neņemt vērā to, ka A. un B. tiek pārmesta arī
tās noziedzīgās organizācijas vadīšana, kas izveidota, pamatojoties uz abu noslēgto vienošanos.
V.      Secinājumi
86.      Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, iesaku Tiesai uz Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa, Bulgārija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
1)      LESD 325. pants un Konvencijas par Eiropas Kopienu finansiālo interešu aizsardzību 2. panta 1. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tie pieļauj tādu valsts tiesību aktu, kas paredz tādu absolūtu kriminālvajāšanas noilguma termiņu noziedzīgiem nodarījumiem pret Savienības finanšu interesēm, kuru nosaka vienīgi atbilstoši attiecīgajam nodarījumam paredzētajam maksimālajam sodam, proti, piecpadsmit gadi par nodarījumiem, par kuriem paredzēts brīvības atņemšanas sods uz laiku, kas pārsniedz desmit gadus, un desmit gadi par nodarījumiem, par kuriem paredzēts brīvības atņemšanas sods uz laiku, kas pārsniedz trīs gadus.
2)      Padomes Pamatlēmuma 2008/841/TI (2008. gada 24. oktobris) par cīņu pret organizēto noziedzību 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tas pieļauj tādu valsts tiesību aktu, saskaņā ar kuru personas rīcība, kas izpaužas kā vienošanās veikt darbību, kura, ja to īstenotu, būtu minētā Pamatlēmuma 1. pantā paredzēto noziedzīgo nodarījumu izdarīšana, tiek sodīta ar maksimālo brīvības atņemšanas sodu, kas pārsniedz sodu, kas paredzēts par kāda minētā noziedzīgā nodarījuma izdarīšanu.
1      Oriģinālvaloda – spāņu.
i      Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.
2      Izstrādāta ar Padomes 1995. gada 26. jūlija aktu, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienību K3. pantu (OV 1995, C 316, 48. lpp.). Turpmāk tekstā – “FIA konvencija”.
3      Padomes Pamatlēmums 2008/841/TI (2008. gada 24. oktobris) par cīņu pret organizēto noziedzību (OV 2008, L 300, 42. lpp.).
4      Termina “conspiración” (“sazvērestība”) lietošana spāņu valodas versijā neatbilst pārējām valodu versijām, ar kurām esmu iepazinies. Tajās ir izmantoti vārdi “accord” (franču valodā), “agreement” (angļu valodā), “intesa” (itāļu valodā), “acordo” (portugāļu valodā), “acordul” (rumāņu valodā), “Vereinbarung” (vācu valodā), “overeengekomen” (nīderlandiešu valodā). Tāpēc spāņu valodas versijas termins “conspiración” ir jāsaprot kā “acuerdo” (“vienošanās”), kas ir Pamatlēmuma 2008/841 2. panta b) punktā izmantotais vārds.
5      Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 29. punkts.
6      Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 52. punkts.
7      Komisijas rakstveida apsvērumu 9. punkts.
8      Īstenojot šo kompetenci, dalībvalstīm ir pienākums ievērot saistības, kas tām izriet no Savienības tiesībām. Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 26. februāris, Rimšēvičs un ECB/Latvija (C‑202/18 un C‑238/18; EU:C:2019:139), 57. punkts.
9      Spriedums, 2021. gada 21. decembris, Euro Box Promotion u.c. (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 un C‑840/19; EU:C:2021:1034), 181. punkts un tajā minētā judikatūra.
10      Spriedums, 2017. gada 5. decembris, M. A. S. un M. B. (C‑42/17, EU:C:2017:936), 31. un 32. punkts un tajos minētā judikatūra.
11      Spriedums, 2015. gada 8. septembris, Taricco u.c. (C‑105/14; EU:C:2015:555) 39. punkts un tajā minētā judikatūra.
12      Spriedums, 2017. gada 5. decembris, M. A. S. un M. B. (C-42/17, EU:C:2017:936), 41. punkts.
13      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2017. gada 5. jūlijs) par cīņu pret krāpšanu, kas skar Savienības finanšu intereses, izmantojot krimināltiesības (OV 2017, L 198, 29. lpp.).
14      Spriedums, 2021. gada 21. janvāris, Whiteland Import Export (C‑308/19, EU:C:2021:47), turpmāk tekstā – “spriedums Whiteland Import Export”, 48. punkts. Šajā lietā bija runa par konkurences noteikumu pārkāpumu.
15      Sprieduma Whiteland Import Export 49. punkts.
16      Sprieduma Whiteland Import Export 50. punkts.
17      Sprieduma Whiteland Import Export 51. punkts.
18      Padomes Regula (1995. gada 18. decembris) par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV 1995, L 312, 1. lpp.).
19      Spriedums, 2025. gada 6. februāris, Emporiki Serron – Emporias kai Diathesis Agrotikon Proionton (C‑42/24, EU:C:2025:56), 40. punkts un tajā minētā judikatūra.
20      Komisijas rakstveida apsvērumu 17. punkts.
21      Komisijas rakstveida apsvērumu 18. punkts.
22      Komisijas rakstveida apsvērumu 19. punkts.
23      Spriedums, 2015. gada
8. septembris, Taricco u.c. (C-105/14; EU:C:2015:555), 47. punkts.
24      Pēc iesniedzējtiesas domām, atlikušais termiņš (līdz 2035. gadam) būtu pietiekams, lai trīs instancēs izskatītu lietu pret apsūdzētajiem kā noziedzīgās organizācijas vadītājiem.
25      Šo secinājumu 19.‑21. punkts.
26      Komisijas rakstveida apsvērumu 20. punkts.
27      Pretēji iesniedzējtiesas viedoklim (lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 47. un 48. punkts) Komisija uzskata, ka Pamatlēmuma 2008/841 2. panta b) punktā minētās “vienošanās” mērķis ir noziedzīgu nodarījumu izdarīšana, nevis katrā ziņā noziedzīgas organizācijas izveide (Komisijas rakstveida apsvērumu 30. punkts). Ja tā būtu, tad A. un B. rīcība drīzāk atbilstu Pamatlēmuma 2008/841 2. panta a) punktā paredzētajam, tāpēc nebūtu piemērojams šī paša pamatlēmuma 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts, kura interpretācija ir otrā prejudiciālā jautājuma priekšmets. Manuprāt, neatkarīgi no tā__ kā atzīst Komisija, ka “vienošanās” var būt arī tāda, kuras mērķis ir noziedzīgas organizācijas izveide, būtiskais ir tas, ka saskaņā ar Pamatlēmuma 2008/841 2. panta gan a) punktu, gan b) punktu minētā pamatlēmuma 3. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts ļauj bargāk sodīt vienošanos par noziedzīgas organizācijas izveidi vai vienošanos par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu nekā paša vienošanās priekšmetā minētā noziedzīgā nodarījuma izdarīšanu.
28      Spriedums, 2024. gada 28. novembris, PT (Vienošanās starp prokuroru un noziedzīga nodarījuma izdarītāju) (C‑432/22, EU:C:2024:987), 38. punkts.
29      Šajā nozīmē spriedums, 2023. gada 6. jūlijs, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Sevišķi smags noziegums) (C‑402/22, EU:C:2023:543), 38. punkts.
30      Austrijas valdības rakstveida apsvērumu 24. punkts.
31      Padomes dokuments Nr. 9141/02
(2002. gada 27. maijs); turpmāk tekstā – “Padomes secinājumi”.
32      Padomes secinājumi, 3. punkta ceturtā daļa: “Apspriežot, kā saskaņot kriminālsodus noteiktās jomās, jāņem vērā dalībvalstu atšķirīgās tiesību tradīcijas. Lai dalībvalstis varētu saglabāt valsts sodu sistēmu saskaņotību, kriminālsodu saskaņošanā ir nepieciešama zināma elastība”.
33      Padomes secinājumi, 3. punkta piektā daļa: “Gadījumos, kad priekšlikumos par tiesību aktu pieņemšanu saskaņā ar LES VI sadaļu ir iekļauti noteikumi par kriminālpārkāpumu minimālajiem sastāva elementiem, tiek izvērtēta iespējamā nepieciešamība noteikt minimālo līmeni maksimālajiem sodiem, kas piemērojami attiecīgajiem pārkāpumiem saskaņā ar valsts tiesību aktiem”.
34      Šī sistēma, kas norādīta Padomes secinājumu 3. punkta astotajā daļā, sastāv no četriem līmeņiem:
1. līmenis: brīvības atņemšana uz maksimālo laiku vismaz no viena līdz trim gadiem.
2. līmenis: brīvības atņemšana uz maksimālo laiku vismaz no diviem līdz pieciem gadiem.
3. līmenis: brīvības atņemšana uz maksimālo laiku vismaz no pieciem līdz desmit gadiem.
4. līmenis: brīvības atņemšana uz maksimālo laiku vismaz desmit gadus (gadījumi, kuros tiek prasīti bargāki sodi).
35      Padomes secinājumi, 3. punkta devītā daļa: “[..] Jāuzsver, ka minētie
līmeņi ir minimālie
līmeņi un nekas dalībvalstīm neliedz valsts tiesību aktos noteikt augstākus līmeņus.”
36      Komisijas rakstveida apsvērumu 34. punkts.
37      No daudzajiem piemēriem, ko Austrijas valdība minējusi rakstveida apsvērumu 37. zemsvītras piezīmē, jāmin 4. panta 2. punkts Padomes Pamatlēmumā 2003/568/TI (2003. gada 22. jūlijs) par korupcijas apkarošanu privātajā sektorā (OV 2003, L 192, 54. lpp.); un 3. panta 2. punkts Padomes Pamatlēmumā 2008/913/TI (2008. gada 28. novembris) par krimināltiesību izmantošanu cīņā pret noteiktiem rasisma un ksenofobijas veidiem un izpausmēm (OV 2008, L 328, 55. lpp.).
38      Formula, kas, lai gan ir pilnīgi pamatota, nosakot minimālos sodus, manuprāt, nav vispiemērotākā, ja runa ir par maksimālajiem sodiem.
39      Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 56.‑74. punkts.
40      Austrijas valdības rakstveida apsvērumu 32. punkts.
41      Spriedums, 2019. gada 24. jūnijs, Poplawski (C‑573/17, EU:C:2019:530), rezolutīvās daļas 2. punkts.
42      Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 52. punkts, pārrakstīts šo secinājumu 22. punktā.
43      Vienošanās izdarīt noziedzīgu nodarījumu parasti tiek sodīta ar mazāku sodu nekā pats nodarījums. Tomēr jānošķir vienošanās par konkrēta noziedzīga nodarījuma izdarīšanu no pārkāpuma, kas izpaužas kā tādas noziedzīgas grupas izveidošana vai vadīšana, kurai piemīt zināma organizētība un pastāvība.
44      Mans izcēlums.
45      Komisijas rakstveida apsvērumu 39. punkts.