62006CC0285
ĢENERĀLADVOKĀTES VERICAS TRSTENJAKAS [VERICA TRSTENJAK] SECINĀJUMI,
sniegti 2007. gada 25. oktobrī (
1
)
Lieta C-285/06
Heinrich Stefan Schneider
pret
Land Rheinland-Pfalz
“Lauksaimniecība — Regula (EK) Nr. 1493/1999 un Regula (EK) Nr. 753/2002 — Vīna tirgus kopīgā organizācija — Noteiktu vīna nozares produktu apraksts, apzīmējums, noformējums un aizsardzība — Tradicionālo apzīmējumu aizsardzība — Tulkojums citā valodā — Izmantošana vīniem no citas ražotājas dalībvalsts”
I — Ievads
1.
Vācijas augstākās administratīvo tiesu instances Bundesverwaltungsgericht (Federālā administratīvā tiesa, turpmāk tekstā — “BVerwG”) iesniegtais lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Padomes 1999. gada 17. maija Regulā (EK) Nr. 1493/1999 par vīna tirgus kopīgo organizāciju (
2
) attiecībā uz konkrētu vīna nozares produktu aprakstu, apzīmējumu, noformējumu un aizsardzību, kā arī attiecīgajā Komisijas 2002. gada 29. aprīļa Regulā (EK) Nr. 753/2002, ar ko paredz konkrētus noteikumus Regulas Nr. 1493/1999 piemērošanai attiecībā uz konkrētu vīna nozares produktu aprakstu, apzīmējumu, noformējumu un aizsardzību (
3
), kurā izdarīti grozījumi ar Komisijas 2005. gada 15. septembra Regulu (EK) Nr. 1512/2005, ar kuru groza Regulu Nr. 753/2002, ar ko paredz konkrētus noteikumus Regulas Nr. 1493/1999 piemērošanai attiecībā uz konkrētu vīna nozares produktu aprakstu, apzīmējumu, noformējumu un aizsardzību (turpmāk tekstā — “Regula Nr. 753/2002”) (
4
), ietverto papildu tradicionālo apzīmējumu aizsardzības noteikumu interpretāciju un piemērojamību.
2.
Papildu tradicionālie apzīmējumi vīniem pārdošanā vai tiesiskās attiecībās tiek norādīti uz etiķetēm. Etiķetes vīniem nozīmē to pašu, ko privātpersonām — pases un identifikācijas kartes. Tās ir vai nu atzītas visur, vai attiecas tikai uz vienu (dalīb-)valsti (
5
).
3.
Vācijas administratīvajās tiesās strīdā starp vīnkopi Šneideru [Schneider] un Reinzemes–Pfalcas federālo zemi ir radies jautājums par tāda administratīva akta likumību, kurā aizliegta apzīmējumu “Réserve” un “Grande Réserve”, attiecīgi — “Reserve” un “Privat-Reserve”, lietošana uz Vācijas reģionā Pfalcā Šneidera izgatavotā vīna etiķetēm.
II — Atbilstošās tiesību normas
A — Regula Nr. 1493/1999
4.
Regula Nr. 1493/1999 reglamentē vīna nozares produktu ražošanu, marķēšanu un kontroli un it īpaši izvirza citus noteikumus zināmai informācijai marķēšanas jomā.
5.
Regulas Nr. 1493/1999 47. panta redakcija ir šāda:
“1.   Noteikumi, kas attiecas uz noteiktu produktu, uz kuriem attiecas šī regula, aprakstu, nosaukumu un prezentāciju, un noteiktu datu un terminu aizsardzību izklāstītas šajā nodaļā un VII un VIII pielikumā. Noteikumos ņem vērā jo īpaši šādus mērķus:
a)
patērētāju likumīgo interešu aizsardzība;
b)
ražotāju likumīgo interešu aizsardzība;
c)
iekšējā tirgus vienmērīga darbība;
d)
kvalitatīvu produktu ražošanas veicināšana.
2.   Noteikumos, kas minēti 1. punktā, iekļauj jo īpaši noteikumus, kas:
a)
dažu terminu lietošanu padara obligātu;
b)
ļauj lietot dažus terminus, ievērojot nosacījumus;
c)
ļauj lietot citus terminus, to skaitā informāciju, kas var būt noderīga patērētājiem;
d)
reglamentē dažu terminu aizsardzības un kontroles pasākumus;
e)
reglamentē ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un tradicionālo [apzīmējumu] lietošanu;
[..].”
6.
Regulas Nr. 1493/1999 48. pantā noteikts:
“Šajā regulā minēto produktu apraksts un noformējums, un jebkurš šādu produktu reklāmas veids nedrīkst būt nepareizs vai tāds, kas var radīt neskaidrību vai maldināt personas, kam tie ir adresēti, jo īpaši attiecībā uz:
—
informāciju, kas paredzēta 47. pantā. To piemēro pat tad, ja informāciju izmanto tulkojumā vai ar atsauci uz faktisko pirmavotu, vai tai pievieno tādus vārdus kā “veids”, “tips”, “stils”, “imitācija”, “[preču zīme]” vai līdzīgus,
[..].”
7.
Regulas Nr. 1493/1999 49. pantā paredzēts:
“1.   Produktus, kuru apraksts vai noformējums neatbilst šīs regulas noteikumiem vai sīki izstrādātiem noteikumiem, kas pieņemti tās ieviešanai, nedrīkst turēt pārdošanai vai laist tirgū Kopienā vai eksportēt.
[..]
2.   Dalībvalsts, kā teritorijā atrodas produkts, kura apraksts vai noformējums neatbilst noteikumiem, kas minēti 1. punktā, veic vajadzīgos pasākumus, lai uzliktu sodu par izdarītajiem pārkāpumiem atkarībā no to smaguma.
Dalībvalsts tomēr drīkst piešķirt atļauju turēt produktu pārdošanai, laist tirgū Kopienā vai eksportēt ar noteikumu, ka tā aprakstu vai noformējumu maina tā, lai atbilstu noteikumiem, kas minēti 1. punktā.”
8.
Regulas Nr. 1493/1999 53. pantā paredzēta sīki izstrādātu noteikumu pieņemšana, un tie ir jāievēro, ieviešot šo regulu, it īpaši tās VII un VIII pielikumu. Ieviešanas noteikumi it īpaši regulē šajos pielikumos minētās atkāpes, nosacījumus un atļaujas. Saskaņā ar 53. pantu bija jāpieņem arī konkrēti noteikumi galda vīna, galda vīnu, kas apzīmēti ar ģeogrāfiskās izcelsmes norādi, un noteiktos apvidos ražotu kvalitatīvo vīnu marķēšanai.
9.
Regulas Nr. 1493/1999 VII pielikuma B daļā par informāciju, ko var norādīt pēc izvēles, noteikts:
“1.
Ar nosacījumiem, kas vēl jānosaka, tādu produktu etiķetes, kurus iegūst Kopienā, var papildināt ar šādu informāciju:
[..]
b)
attiecībā uz galda vīniem ar ģeogrāfiskās izcelsmes norādi un noteiktos apvidos ražotiem kvalitatīvajiem vīniem:
[..]
—
citus tradicionālos [apzīmējumus] saskaņā ar noteikumiem, ko noteikusi ražotāja dalībvalsts,
[..]
3.
Attiecībā uz produktiem, kas minēti A daļas 1. punktā, etiķeti var papildināt ar citu informāciju.
4.
Ražotāja[s] dalībvalstis zināmu informāciju, kas minēta 1. un 2. punktā, var padarīt obligātu, aizliegt to vai ierobežot tās izmantošanu attiecībā uz vīniem, kurus ražo to teritorijā.”
10.
Par valodām, kuras var lietot uz etiķetes, tā paša pielikuma D daļā noteikts:
“1.
Informācija uz etiķetes jāsniedz vienā vai vairākās citās oficiālajās Kopienas valodās, lai īstais patērētājs varētu viegli saprast katru informācijas daļu.
Neatkarīgi no pirmās daļas:
—
noteiktā apvidus nosaukumu,
—
kādas citas ģeogrāfiskās vienības nosaukumu,
—
tradicionālos īpašos terminus un tradicionālo papildu informāciju,
—
vīna dārzu vai to asociāciju nosaukumu un informāciju attiecībā uz iepildīšanu pudelēs,
sniedz tikai vienā no tās dalībvalsts oficiālajām valodām, kuras teritorijā produkts sagatavots.
Informāciju, kas minēta otrajā daļā, drīkst atkārtot vienā vai vairākās citās oficiālajās Kopienas valodās tiem produktiem, kuru izcelsme ir Grieķijā.
[..]
Attiecībā uz produktiem, ko iegūst un laiž tirgū dalībvalstu teritorijā, dalībvalstis var atļaut sniegt informāciju, kas minēta otrajā daļā, arī kādā citā valodā, kura nav oficiālā Kopienas valoda, ja minētās valodas lietošana ir tradicionāla un pierasta attiecīgajā dalībvalstī vai kādā tās teritorijas daļā.
Ražotāja[s] dalībvalstis var atļaut attiecībā uz saviem produktiem sniegt informāciju, kas minēta otrajā daļā, arī kādā citā valodā, ja minētā valoda ir tradicionāla šādai informācijai [..]”.
B — Regula Nr. 753/2002
11.
Regula Nr. 753/2002 ir Regulas Nr. 1493/1999 īstenošanas regula un tajā ietverti sīki izstrādāti noteikumi vīna nozares produktu aprakstam, nosaukumam, noformējumam un aizsardzībai.
12.
Šīs regulas 6. pantā ietverti šādi kopīgi noteikumi visām norādēm uz marķējuma:
“1.   Regulas (EK) Nr. 1493/1999 VII pielikuma B daļas 3. punktā paredzētajos gadījumos to produktu marķējumu, uz kuriem attiecas minētais pielikums, var papildināt ar citu informāciju, ja nepastāv risks, ka šī informācija varētu maldināt tos, kam tā adresēta, jo īpaši sajaucot to ar A daļas 1. punktā minētajām obligātajām norādēm vai minētā pielikuma B daļas 1. punktā minētajām neobligātajām norādēm.
2.   Attiecībā uz Regulas (EK) Nr. 1493/1999 VII pielikuma B daļas 3. punktā minētajiem produktiem, iestāde, kas nozīmēta saskaņā ar minētās regulas 72. panta 1. punktu, var prasīt, lai pudelēs pildītāji, kravas nosūtītāji vai importētāji iesniedz pierādījumus, ka aprakstā izmantotais teksts ir precīzs, ciktāl tas saistīts ar attiecīgā produkta vai tā izgatavošanā lietoto produktu raksturīgajām īpašībām, identitāti, kvalitāti, sastāvu, izcelsmi vai avotu — ar noteikumu, ka šī iestāde rīkojas saskaņā ar dalībvalsts pieņemtajiem vispārīgajiem procesa noteikumiem.”
13.
Saskaņā ar Regulas Nr. 753/2002 23. pantu “citi tradicionālie apzīmējumi” Regulas Nr. 1493/1999 VII pielikuma B daļas 1. punkta b) apakšpunkta piektā ievilkuma izpratnē ir “papildapzīmējumi, ko tradicionāli lieto ražotājā dalībvalstī, lai attiecībā uz šajā sadaļā minētajiem vīniem norādītu ražošanas vai nogatavināšanas metodi vai kvalitāti, krāsu, vietas veidu vai konkrētu notikumu, kas saistīts ar attiecīgā vīna vēsturi, un kas dalībvalstu tiesību aktos paredzēti kā apzīmējumi attiecīgiem vīniem, kuru izcelsme ir šo valstu teritorijā.”
14.
Regulas Nr. 753/2002 24. pantā noteikta arī tradicionālo apzīmējumu aizsardzība:
“1.   Šajā pantā “tradicionālie apzīmējumi” ir 23. pantā minētie papildu tradicionālie apzīmējumi, 28. pantā minētie apzīmējumi un 14. panta 1. punkta pirmās daļas c) apakšpunktā, 29. pantā un 38. panta 3. punktā minētie īpašie tradicionālie apzīmējumi.
2.   Regulas III pielikumā uzskaitītos tradicionālos apzīmējumus rezervē vīniem, ar ko tie ir saistīti, un aizsargā tos:
a)
no jebkuras nepamatotas izmantošanas, imitācijas vai atsaukšanās uz tiem, pat ja aizsargātajam apzīmējumam pievienoti, piemēram, vārdi “veids”, “tips”, “stils”, “imitācija”, “[preču] zīme” vai tamlīdzīgi;
b)
no jebkuras citas patvaļīgas, viltotas vai maldinošas norādes par vīna raksturu vai būtiskajām īpašībām uz iekšējā vai ārējā iepakojuma, reklāmas materiālos vai dokumentos, kas saistīti ar attiecīgo produktu;
c)
no jebkurām citām darbībām, kas var maldināt sabiedrību un jo īpaši radīt iespaidu, ka vīns atbilst aizsargātajam tradicionālajam apzīmējumam.
3.   Tirdzniecības zīmēs, ko lieto, aprakstot vīnu uz tā etiķetes, nedrīkst būt tradicionālie apzīmējumi, kas uzskaitīti III pielikumā, ja vien vīns neatbilst attiecīgajam tradicionālajam apzīmējumam.
[..]
4.   Ja šīs regulas III pielikumā iekļautais tradicionālais apzīmējums ietilpst arī kādā no Regulas (EK) Nr. 1493/1999 VII pielikuma A daļā un B daļas 1. un 2. punktā minēto norāžu kategorijām, šim tradicionālajam apzīmējumam piemēro šā panta noteikumus, nevis citus IV vai V sadaļas noteikumus.
Tradicionālo apzīmējumu aizsardzību piemēro tikai tajā valodā (valodās), kurā tas minēts III pielikumā.
Katru III pielikumā uzskaitīto tradicionālo apzīmējumu piesaista vienai vai vairākām vīna kategorijām. Šīs kategorijas ir:
[..]
d)
noteiktos apvidos ražoti kvalitatīvi vīni, uz ko neattiecas a), b) vai c) apakšpunkts, un galda vīni ar ģeogrāfiskās izcelsmes norādi; šajā gadījumā tradicionālā apzīmējuma aizsardzību piemēro tikai to vīnu apzīmējumiem, kas nav deserta vīni, dzirkstošie vīni, gāzētie dzirkstošie vīni, pusdzirkstošie vīni un gāzētie pusdzirkstošie vīni;
[..]
5.   Lai tradicionālo apzīmējumu iekļautu III pielikuma A daļā, tam jābūt:
a)
konkrētam un precīzi definētam dalībvalsts tiesību aktos;
b)
pietiekami atšķirīgam un/vai ar noteiktu reputāciju Kopienas tirgū;
c)
tradicionāli lietotam vismaz 10 gadus attiecīgajā dalībvalstī;
d)
izmantotam viena vai vairāku Kopienas vīnu vai vīnu kategoriju apzīmēšanai.
Tradicionālu apzīmējumu uzskata par tradicionālu vienas dalībvalsts oficiālajā valodā, ja tas minētajā oficiālajā valodā un konkrētā blakus esošas dalībvalsts(-u) pierobežas reģionā ir ticis izmantots attiecībā uz vīniem, kas ražoti saskaņā ar vienādiem nosacījumiem, ja vien šāds apzīmējums vienā no minētajām dalībvalstīm atbilst a) līdz d) apakšpunktā minētajiem kritērijiem un abas dalībvalstis savstarpēji vienojas noteikt, izmantot un aizsargāt šādu apzīmējumu.
[..]
7.   Dalībvalstis Komisijai dara zināmus:
a)
faktus, kas pamato katra apzīmējuma atpazīstamību;
b)
savos tiesību aktos iekļautos tradicionālos apzīmējumus, kas atbilst iepriekšminētajām prasībām, un vīnus, kuriem tie rezervēti;
c)
visus tradicionālos apzīmējumus, ko izcelsmes valstī turpmāk neaizsargās.
[..]”
15.
Regulas Nr. 753/2002 III pielikumā, norādot valstis, attiecīgos vīnus, produktu kategorijas un valodas, ietverts 24. pantā minētais aizsargāto tradicionālo apzīmējumu saraksts, it īpaši:
—
attiecībā uz Grieķiju apzīmējumus grieķu valodā: “Ειδικά Επιλεγμένος (Grand réserve)”, “Επιλογή ή Επιλεγμένος (Réserve)” un “Παλαιωθείς επιλεγμένος (Vieille réserve)”,
—
attiecībā uz Spāniju apzīmējumus spāņu valodā “Gran Reserva” un “Reserva”,
—
attiecībā uz Itāliju apzīmējumu itāļu valodā “Riserva”,
—
attiecībā uz Austriju apzīmējumu vācu valodā “Reserve”,
—
attiecībā uz Portugāli apzīmējumus portugāļu valodā “Reserva”, “Reserva velha” (vai “grande reserva”) un “Super reserva”.
III — Būtiskie fakti, pamata prāva, prejudiciālie jautājumi un tiesvedība Tiesā
A — Fakti
16.
Šneiders, kasācijas sūdzības iesniedzējs pamata prāvā, ko izskata BVerwG, Dienvidpfalcā, Trīres pilsētas (Reinzeme–Pfalca) tuvumā vada specializētu vīnu ģimenes uzņēmumu ar nosaukumu “Consulat des Weins” un tirgo astoņus vīnus. Pārbaudē, ko Reinzemes–Pfalcas federālās zemes kompetentās iestādes veica 2002. gada 20. novembrī, šo vīnu ieplānotās etiķetes, ciktāl tam ir nozīme šajā prejudiciālajā tiesvedībā, tika apstrīdētas šādi: uz galvenajām etiķetēm bija vīna uzņēmuma nosaukums un zem tā atkarībā no vīna cenu kategorijas cita starpā norāde “Grande Réserve” vai “Réserve”; uz aizmugures etiķetēm bija jānorāda vīna kvalitātes pakāpe, apvidus (“Pfalca”), kā arī oficiālais kontroles un iepildīšanas numurs.
17.
2002. gada 19. decembrī Reinzemes–Pfalcas federālās zemes Trīres Kontroles un pakalpojumu direkcija [Aufsichts- und Dienstleistungsdirektion] (turpmāk tekstā — “ADD”) izdeva lēmumu, kurā cita starpā kā maldinoša tika aizliegta franču apzīmējumu “Réserve” un “Grande Réserve” izmantošana. Pārsūdzības procedūrā Šneidera iesniegto priekšlikumu to vietā izmantot vācu apzīmējumus “Reserve” un “Privat-Reserve”ADD noraidīja attiecīgi ar 2003. gada 19. un 21. marta lēmumiem, jo tā arī šādus apzīmējumus uzskatīja par nepieņemamiem.
18.
Šneiders ir iesniedzis prasību atcelt sākotnējo lēmumu un lēmumu, kas pieņemts par viņa sūdzību. Ar šo prasību Šneiders Vācijas administratīvajās tiesās prasīja atcelt aizliegumu, kā arī atzīt, ka vācu apzīmējumu izmantošana — tiklab vienu pašu, kā arī kopā ar viņa uzņēmuma nosaukumu — bija pieļaujama. Šī prasība 2004. gada 29. janvārīVerwaltungsgericht Neustadt [Neištates Administratīvajā tiesā] pirmajā instancē tika noraidīta. Spriedumu, ar kuru tika noraidīta prasība, Šneiders pārsūdzēja Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz [Reinzemes–Pfalcas Augstākajā administratīvajā tiesā]. Tā šo apelācijas sūdzību ar 2004. gada 21. septembra spriedumu noraidīja. Abas administratīvās tiesas uzskata, ka strīdīgie apzīmējumi ir nepieļaujama imitācija vai atsaukšanās uz aizsargātiem spāņu, portugāļu un itāļu tradicionālajiem apzīmējumiem “(Gran) Reserva”, “(Gran) Riserva” vai “(Grande) Réserva”.
19.
Par Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz2004. gada 21. septembra spriedumu Šneiders iesniedza kasācijas sūdzību BVerwG. Kasācijas sūdzībā viņš norādīja šādus ar Kopienu tiesībām saistītus kasācijas pamatus: spēkā esošais vīna apzīmējumu tiesiskais regulējums aizsargā šo secinājumu 18. punktā minētos tradicionālos apzīmējumus attiecīgi tikai spāņu, portugāļu vai itāļu valodās, taču nevienā citā valodā. Tas pats attiecas arī uz atbilstošo apzīmējumu grieķu valodā un alfabētā. Līdzīgu apzīmējumu izmantošana vīniem no citas dalībvalsts nav imitācija vai atsaukšanās uz tiem.
20.
Kamēr notika tiesvedība Vācijas administratīvajās tiesās, apzīmējums “Consulat des Weins — Réserve/Grande Réserve” tika reģistrēts arī Iekšējā tirgus saskaņošanas birojā kā Kopienas preču zīme.
B — Tiesvedība iesniedzējtiesā un prejudiciālie jautājumi
21.
Atsaucoties uz Regulas Nr. 1493/1999 VII pielikuma B daļas 1. punkta b) apakšpunkta piekto ievilkumu, BVerwG uzskata, ka apzīmējumi “Réserve” un “Grande Réserve” vai “Reserve” un “Privat-Reserve” attiecīgi ir papildu tradicionālie apzīmējumi, kuriem ražošanas vai nogatavināšanas dēļ būtu jānorāda uz vīna īpašo kvalitāti. Taču tos Vācijā nevarēja izmantot kā papildu tradicionālos apzīmējumus šī noteikuma izpratnē, jo tie nav noteikti Vācijas valsts tiesību aktos, kā tas paredzēts Regulas Nr. 753/2002 23. pantā. Apzīmējumi Vācijā principā varētu tikt izmantoti kā cita informācija Regulas Nr. 1493/1999 VII pielikuma B daļas 3. punkta izpratnē, jo Regulas Nr. 753/2002 23. pantam atšķirībā no Regulas Nr. 1493/1999 VII pielikuma B daļas 3. punkta nav bloķējošas iedarbības. Šāda bloķējoša iedarbība attiecībā uz visiem apzīmējumiem, uz kuriem satura ziņā attiecas Regulas Nr. 753/2002 23. pantā paredzētās situācijas, esot pretrunā jaunā apzīmējumu tiesiskā regulējuma mērķim, saskaņā ar kuru neobligātu norāžu izmantošana ārpus reglamentētās jomas cik vien iespējams ir jāatļauj.
22.
Tomēr minēto tradicionālo apzīmējumu izmantošana, kā uzskata BVerwG, nav pieļaujama, ja tā ir maldinoša vai ja tā ir pretrunā aizsargātajiem apzīmējumiem. Papildu tradicionālie apzīmējumi, kas aizsargāti saskaņā ar Regulas Nr. 735/2002 24. panta 2. punktu, lasot to kopā ar III pielikumu, pastāv tikai spāņu, grieķu, itāļu, portugāļu un tagad arī vācu valodā, taču ne franču valodā.
23.
Tomēr BVerwG uzskata, ka Regulas Nr. 753/2002 24. panta 2. punkta izpratnē aizliegta imitācija vai atsaukšanās uz apzīmējumiem var notikt, izmantojot arī aizsargātos apzīmējumus kādā citā valodā, kas nav aizsargātā apzīmējuma oriģinālvaloda. Izmantošanas aizliegums nozīmē aizsargātā apzīmējuma izmantošanu kā tādu, turpretim imitācijas aizliegums liedz izmantot vārdiski līdzīgu apzīmējumu, bet atsaukšanās aizliegums liedz atsaukties uz apzīmējumiem, kas jēgas ziņā ir līdzīgi.
24.
Tomēr, kā uzskata BVerwG, šie papildu tradicionālie apzīmējumi ir aizsargāti pret to izmantošanu, imitāciju vai atsaukšanos uz tiem tikai attiecībā uz vīniem, kuri nāk no tās pašas dalībvalsts, no kuras nāk aizsargātais tradicionālais apzīmējums, tātad šajā gadījumā — tikai uz spāņu, portugāļu, itāļu, grieķu un austriešu vīniem, taču ne vīniem, kas nāk no Vācijas apvidiem. Tas izrietot no specifiskā tradicionālo apzīmējumu sakara ar attiecīgās dalībvalsts vīnkopības tradīcijām un dalībvalstu likumdošanas autonomiju šajā jomā. Pretēja interpretācija paralizētu fakultatīvo vīna apzīmējumu sistēmu, jo tad, atzīstot kādas dalībvalsts tradicionālo apzīmējumu, tiktu bloķēta līdzīga apzīmējuma izmantošana un līdz ar to arī rašanās kādā citā dalībvalstī.
25.
Tā kā BVerwG ir šaubas par Regulas Nr. 1493/1999 un Regulas Nr. 753/2002 interpretāciju, tā nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Regulas (EK) Nr. 1493/1999 47. panta 2. punkta b) un c) apakšpunkts, lasot tos kopā ar VII pielikuma B daļas 1. punkta b) apakšpunkta piekto ievilkumu un 3. punktu, un Regulas (EK) Nr. 753/2002 23. pants ir interpretējami tādējādi, ka informācija par vīna ražošanas un nogatavināšanas metodi vai vīna kvalitāti ir pieļaujama tikai kā saskaņā ar Regulas Nr. 1493/1999 VII pielikuma B daļas 1. punkta b) apakšpunkta piekto ievilkumu reglamentēta fakultatīva informācija atbilstoši Regulas (EK) Nr. 753/2002 23. pantā noteiktajiem nosacījumiem un nav uzskatāma par citu informāciju Regulas (EK) Nr. 1493/1999 VII pielikuma B daļas 3. punkta izpratnē?
2)
Vai Regulas (EK) Nr. 753/2002 24. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka aizsargāto tradicionālo apzīmējumu imitācija vai atsaukšanās uz tiem ir konstatējama tikai tad, ja izmantota tā pati valoda, kas tradicionālajiem apzīmējumiem?
3)
Vai Regulas (EK) Nr. 753/2002 24. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka regulas III pielikumā uzskaitītie tradicionālie apzīmējumi ir aizsargāti tikai saistībā ar vīniem no tās pašas ražotājas dalībvalsts, no kuras nāk aizsargātais tradicionālais apzīmējums?”
C — Tiesvedība Tiesā
26.
Tiesvedībā bez pamata prāvas lietas dalībniekiem piedalījās arī Grieķijas Republika, Itālija un Spānija. Itālija iesniedza tikai rakstveida apsvērumus, bet tiesas sēdē nepiedalījās. Spānija šajā lietā piedalījās tikai tiesas sēdē.
27.
Tiesas sēdē 2007. gada 13. septembrī pamata prāvas puses, Grieķijas Republika, Spānija un Komisija sniedza mutvārdu apsvērumus un atbildēja uz Tiesas jautājumiem.
IV — Lietas dalībnieku argumenti
A — Par pirmo prejudiciālo jautājumu
28.
Šneiders uzskata, ka strīdīgās informācijas izmantošana ir pieļaujama ne tikai kā reglamentēta fakultatīva informācija atbilstoši Regulas Nr. 1493/1999 VII pielikuma B daļas 1. punkta b) apakšpunkta piektajā ievilkumā un Regulas Nr. 753/2002 23. pantā paredzētajiem nosacījumiem, bet arī kā cita informācija saskaņā ar Regulas Nr. 1493/1999 VII pielikuma B daļas 3. punktu. Šo apzīmējumu izmantošana Vācijā tiesību aktos neesot reglamentēta, un tāpēc tos varot izmantot pēc vīna pildītāju pudelēs ieskatiem.
29.
Reinzemes–Pfalcas federālā zeme uzskata, ka informācija par vīna ražošanas vai nogatavināšanas metodi vai kvalitāti, ja tā ietilpst jau iepriekš aizsargātu papildu apzīmējumu piemērošanas jomā, ir pieļaujama tikai kā reglamentēta fakultatīva informācija atbilstoši Regulas Nr. 1493/1999 VII pielikuma B daļas 1. punkta b) apakšpunkta piektajā ievilkumā un Regulas Nr. 753/2002 23. pantā paredzētajiem nosacījumiem, nevis kā cita informācija saskaņā ar Regulas Nr. 1493/1999 VII pielikuma B daļas 3. punktu. Bloķējoša iedarbība, kas attiecas uz Regulas Nr. 753/2002 23. pantā, lasot to kopā ar III pielikumu, aizsargātajiem apzīmējumiem, neesot pretrunā jaunā apzīmējumu tiesiskā regulējuma mērķim ārpus reglamentētās jomas cik vien iespējams atļaut izmantot fakultatīvas norādes. Turklāt tādām privātpersonām kā Šneiders jau esošo aizsargāto tradicionālo apzīmējumu piemērošanas jomā esot liegts attīstīt fakultatīvo informāciju.
30.
Itālijas valdība arī apgalvo, ka informāciju par vīna ražošanas vai nogatavināšanas metodi vai kvalitāti varot izmantot tikai kā fakultatīvu informāciju atbilstoši Regulas Nr. 1493/1999 VII pielikuma B daļas 1. punkta b) apakšpunkta piektajā ievilkumā un Regulas Nr. 753/2002 23. pantā paredzētajiem nosacījumiem, nevis arī kā citu informāciju saskaņā ar tā paša pielikuma B daļas 3. punktu. Lai pamatotu šo apgalvojumu, Itālijas valdība atsaucas uz Regulas Nr. 753/2002 6. panta 1. punktu, saskaņā ar kuru “citas informācijas” izmantošana ir iespējama ar nosacījumu, ja tādējādi nerodas maldināšanas risks, it īpaši attiecībā uz reglamentēto fakultatīvo informāciju.
31.
Grieķijas valdība uzskata, ka aizsargāti ir tikai tie vīni, kuri ir minēti tradicionālo apzīmējumu izsmeļošajā sarakstā Regulas Nr. 753/2002 III pielikumā. Informācija, kas attiecas uz jebkura cita vīna ražošanas vai nogatavināšanas metodi vai kvalitāti un kuru patērētājs Kopienā vai trešajā valstī varētu saprast kā tādu, kas attiecas uz aizsargātu papildu tradicionālu apzīmējumu saskaņā ar Regulas Nr. 753/2002 23. un 24. pantu, tiek izmantota nelikumīgi, un tāpēc uz produktiem, kas apzīmēti ar šo informāciju, attiecas Regulas Nr. 1493/1999 49. pantā paredzētie aizliegumi.
32.
Spānijas valdība vērš uzmanību uz to, ka tradicionālie apzīmējumi “Reserva” un “Gran Reserva” Spānijā tiek izmantoti sarkanvīna, baltā un rozā vīna nogatavošanas fāzē un patērētājiem ir vispārzināmi. Tomēr Vācijā nav tādas vīna ražošanas vai nogatavināšanas metodes, kuru varētu saistīt ar apzīmējumiem “Réserve” un “Grande Réserve”. Tādēļ Vācijā šie abi apzīmējumi esot izdomāti apzīmējumi, kas tomēr atdarina citu dalībvalstu tradicionālos apzīmējumus un var maldināt patērētājus. Tāpēc abu apzīmējumu “Réserve” un “Grande Réserve” gadījumā varētu būt runa vienīgi par reglamentētu fakultatīvu informāciju. Taču šiem apzīmējumiem attiecībā uz vācu vīniem neesot tieša juridiskā pamata pamatregulā un tie neesot pieļaujami.
33.
Komisija uzskata, ka apzīmējumi principā varētu tikt izmantoti kā “cita informācija” Regulas Nr. 1493/1999 47. panta 2. punkta c) apakšpunkta un tās VII pielikuma B daļas 3. punkta izpratnē arī tad, ja tie attiektos uz Regulas Nr. 753/2002 23. pantā minētajām situācijām (vīna ražošanas vai nogatavināšanas metode, kvalitāte, krāsa vai šķirne, vieta vai konkrēts notikums, kas saistīts ar vīna vēsturi). Regulas Nr. 753/2002 23. pants neliedzot izmantot “citu informāciju” Regulas Nr. 1493/1999 VII pielikuma B daļas 3. punkta izpratnē. Nevarot izslēgt, ka šī informācija ir patērētājam noderīga Regulas Nr. 1493/1999 47. panta 2. punkta c) apakšpunkta izpratnē. Turklāt “citas informācijas” izmantošanas principiāla pieļaujamība izrietot no Regulas Nr. 753/2002 6. panta 2. punkta.
34.
Kā nākošo argumentu Komisija min, ka Regulas Nr. 753/2002 23. pantā paredzētās situācijas ir tik vispusīgas, ka, pieļaujot bloķējošu iedarbību, neatliktu piemērošanas joma “citai informācijai” saskaņā ar B daļas 3. punktu. Turklāt jaunu “papildu tradicionālo apzīmējumu” rašanās esot iespējama tikai tad, ja tos pirms reģistrēšanas varētu lietot kā “citu informāciju”. Turklāt pieļāvums, ka Regulas Nr. 753/2002 23. pantam ir bloķējoša iedarbība, esot pretrunā Regulas Nr. 1493/1999 mērķim cik vien iespējams atļaut fakultatīvo apzīmējumu izmantošanu ārpus reglamentētās jomas.
B — Par otro prejudiciālo jautājumu
35.
Šneiders uzskata, ka Regulas Nr. 753/2002 24. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka nepamatota imitācija vai atsaukšanās uz apzīmējumiem pastāv tikai tad, ja tās notiek tajā pašā valodā, kādā ir aizsargātais tradicionālais apzīmējums. Tas izrietot no attiecīgās valodas precīzās norādes katalogā, kas iekļauts Regulas Nr. 753/2002 pielikumā. Šāda interpretācija izrietot arī no tā, ka, izmantojot apzīmējumu citā valodā, nepamatota imitācija vai atsaukšanās uz apzīmējumiem nerada maldināšanas iespēju.
36.
Reinzemes–Pfalcas federālā zeme par otro prejudiciālo jautājumu rakstveida apsvērumos nav izteikusies. Tiesas sēdē Reinzeme–Pfalca otrajā prejudiciālajā jautājumā ir pievienojusies Itālijas, Grieķijas un Komisijas apsvērumiem. Federālā zeme apgalvo, ka ierobežots tulkošanas aizliegums būtu pretrunā citās valodās esošo tradicionālo apzīmējumu aizsardzībai, kā arī iekšējā tirgus mērķiem un patērētāju tiesību aizsardzībai.
37.
Itālijas valdība uzskata, ka reglamentēto tradicionālo apzīmējumu aizsardzība pret izmantošanu, imitāciju vai atsaukšanos uz tiem noteikti nav atkarīga no izmantotās valodas. Atsaukšanās vienmēr pastāvot tad, ja tulkojums patērētāja iztēlē var saistīties ar tradicionālo apzīmējumu aizsargātajā valodā; izskatāmajā lietā tā tas ir izmantoto latīņu cilmes apzīmējumu līdzības dēļ.
38.
Arī Grieķijas valdība uzskata, ka aizsargāta apzīmējuma izmantošana ir aizliegta jebkurā valodā. Parasts Eiropas patērētājs, kā uzskata Grieķijas valdība, pazīst lielāko daļu no Regulas Nr. 753/2002 III pielikumā ietvertajām norādēm neatkarīgi no valodas un tās saista ar vīna kvalitāti. Šī informācija un apzīmējumi, kas ir norādīti uz etiķetes, pērkot vīnu, esot noteicoša.
39.
Spānijas valdība apgalvo, ka no lingvistiskā viedokļa vārds “Réserve” ir spāņu apzīmējuma “reserva” tulkojums. Šāds tulkojums saskaņā ar Regulas Nr. 1493/1999 48. pantu ir aizliegts. Ja tradicionālos apzīmējumus izmanto valodā, kādā tie ir reģistrēti, tā ir nepamatota imitācija vai atsaukšanās uz apzīmējumiem, taču tulkojuma gadījumā — nepamatota izmantošana.
40.
Tāpat Komisija uzsver, ka aizsargāto apzīmējumu izmantošana kādā citā valodā, nevis oriģinālvalodā var būt nepamatota imitācija vai atsaukšanās uz tiem Regulas Nr. 753/2002 24. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē. 24. panta 4. punkta otrajā daļā paredzēts, ka tradicionālā apzīmējuma aizsardzība attiecas tikai uz valodu, kādā tas ir minēts III pielikumā. Taču tas, kā esot redzams regulas 48. pantā, attiecoties tikai uz nepamatotu izmantošanu: tajā, visbeidzot, esot skaidri paredzēts, ka novēršamā sajaukšanas iespēja vai patērētāja maldināšana varētu notikt arī apzīmējumu tulkojumu gadījumā. Šajā ziņā juridiskā situācija, salīdzinot ar iepriekšējo Regulu Nr. 881/98, neesot mainījusies. Vai maldināšanas iespēja faktiski pastāv šajā lietā, esot jālemj valsts tiesai.
C — Par trešo prejudiciālo jautājumu
41.
Šneiders uzskata, ka Regulas Nr. 753/2002 24. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka III pielikumā minēto tradicionālo apzīmējumu izmantošana tiek aizsargāta tikai saistībā ar tiem vīniem, kuri nāk no tās pašas ražotājas dalībvalsts, no kuras nāk aizsargātais tradicionālais apzīmējums. Tas izrietot no tā, ka vīna izcelsmei patērētāja acīs ir īpaša nozīme. Tradicionālajam apzīmējumam tā īpašā nozīme vienmēr rodoties tikai saistībā ar izcelsmes vietu. Apzīmējums “Réserve” dalībvalstu (piemēram, Francijas) un trešo valstu praksē esot plaši izplatīts, un līdz šim brīdim kā nepamatota netiekot sodīta atsaukšanās uz apzīmējumiem. Tikai šāda šaura šī apzīmējuma aizsardzības robežu interpretācija saskanot ar faktu, ka aizsargātajiem spāņu, portugāļu un itāļu apzīmējumiem katrreiz tiek pieļauti atšķirīgi valstu kritēriji un starp apzīmējumiem netiek atzīta arī nepamatota imitācija. Tāpat kā apsvērumos par otro prejudiciālo jautājumu Šneiders arī saistībā ar trešo prejudiciālo jautājumu apgalvo, ka atbilstoši regulas mērķim varot būt aizliegta tikai tāda izmantošana, kas rada maldināšanas iespēju. Norādot informāciju par (Vācijas) apgabalu, neesot iespējams vīnu sajaukt ar spāņu, portugāļu u.c. vīniem, kuriem attiecīgie apzīmējumi esot aizsargāti.
42.
Reinzemes–Pfalcas federālā zeme par trešo prejudiciālo jautājumu rakstveida apsvērumos nav izteikusies. Tiesas sēdē tā pievienojās Itālijas, Grieķijas un Komisijas apsvērumiem par trešo prejudiciālo jautājumu.
43.
Itālijas valdība apgalvo, ka tradicionālie apzīmējumi saskaņā ar Regulas Nr. 753/2002 24. pantu visā Eiropas Savienībā ir aizsargāti pret jebkuru imitāciju vai atsaukšanos uz tiem. Šajā sakarā aizsargāti ir tikai vīni, kuriem uz to ir tiesības un kuri nāk no noteiktas ražotājas dalībvalsts. Tā, piemēram, šajā gadījumā tradicionālo apzīmējumu “Reserva” Spānijā, “Riserva” Itālijā, “Reserve” Grieķijā, “Reserva” Portugālē un “Reserve” Austrijā aizsardzība attiecas tikai uz vīniem, kuri nākuši no attiecīgajām valstīm un kuriem ir tiesības uz aizsardzību; tātad šos apzīmējumus nekādā gadījumā nevarot izmantot no Vācijas nākušu vīnu marķēšanai.
44.
Grieķijas valdība uzskata, ka aizsargāto apzīmējumu izmantošana ir aizliegta arī vīniem no citām ražotājām dalībvalstīm, nevis tikai no aizsargātā apzīmējuma dalībvalsts.
45.
Komisija uzskata, ka trešais prejudiciālais jautājums ir jāsaprot šaurāk. Regulas Nr. 753/2002 24. panta 2. punkta interpretācijā galvenais jautājums esot, vai apzīmējuma “Reserve” vai attiecīgi “Privat-Reserve” izmantošana Vācijā ražotam “kvalitatīva vīna” kategorijas vīnam ir aizliegta, jo apzīmējums “Reserve” III pielikumā ir minēts kā papildu tradicionālais apzīmējums Austrijā ražotiem tās pašas kategorijas vīniem. Komisijas viedoklis, kam pievienojas arī Spānijas valdība, ir tāds, ka uz šo jautājumu ir jāatbild apstiprinoši, jo saskaņā ar Regulas Nr. 753/2002 24. panta 2. punktu III pielikumā minētie tradicionālie apzīmējumi ir izmantojami vīniem, ar kuriem tie ir saistīti, t.i., vīniem tajā pašā vīna kategorijā. Tādējādi apzīmējums “Reserve” esot izmantojams Austrijā ražotiem “kvalitatīva vīna” kategorijas vīniem un esot aizsargāts pret nepamatotu izmantošanu, imitāciju vai atsaukšanos saistībā ar tās pašas kategorijas vīniem no citām dalībvalstīm, tātad arī Vācijā ražotiem “kvalitatīva vīna” kategorijas vīniem.
46.
Arī fakultatīvo vīna apzīmējumu attīstības paralizēšana, par ko ir nobažījusies BVerwG, nepamatojot citādāku interpretāciju. Šāda attīstības paralizēšana automātiski izrietot no jebkāda nepamatotas izmantošanas aizlieguma un attiecoties uz identiskiem, taču ne uz tādiem līdzīgiem vai atvasinātiem apzīmējumiem kā “Privat-Reserve”. Šis apzīmējums varot tikt neierobežoti izmantots, ja vien tas netiek imitēts vai nenotiek atsaukšanās uz to, kas jāvērtē valsts tiesai. Visbeidzot, BVerwG atbalstītā interpretācija esot nepieciešama tādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar vīna apzīmējumu aizsardzības efektivitāti kopējā tirgū (effet utile).
V — Ģenerāladvokātes vērtējums
A — Ievada apsvērumi
47.
Regulā Nr. 1493/1999 ir pārskatīta vīna tirgus kopīgā organizācija. Tādēļ turpmākajā interpretācijā jāpatur prātā Regulas Nr. 1493/1999 pieņemšanas vēsture, it īpaši apzīmējumu tiesiskā regulējuma pamatprincipu apzinātās strukturālās pārmaiņas, salīdzinot ar iepriekšējo Regulu (EEK) Nr. 2392/89 (
6
). Regulas Nr. 2392/89 negāzēta vīna apzīmējumu sistēma bija veidota ar aizlieguma principa palīdzību, saskaņā ar kuru varēja izmantot tikai regulā izsmeļoši uzskaitītos apzīmējumus (
7
). Turpretim sākotnēji saskaņā ar Regulas Nr. 2392/89 11. panta un 12. panta 1. punkta pirmo teikumu līdz zināmiem atvieglojumiem, kas ieviesti ar Regulu Nr. 1427/96 (
8
), visi apzīmējumi, kas nebija minēti regulā, ar dažiem izņēmumiem bija aizliegti (
9
).
48.
Tā kā aizlieguma princips tika atzīts par pārāk neelastīgu un vairs neatbilstošu tirgus prasībām, tas pēc jau minētajiem pirmajiem atvieglojumiem 1996. gadā Regulā Nr. 1493/1999 tika aizvietots ar atļaujas principu, kas tiek dēvēts arī par tiesību ļaunprātīgas izmantošanas principu. Tādējādi negāzētu vīnu apzīmējumu tiesiskais regulējums tika pielīdzināts regulējumam par dzirkstošajiem vīniem (
10
).
49.
Atbilstoši atļaujas jeb tiesību ļaunprātīgas izmantošanas principam uz negāzētiem vīniem papildus Regulā Nr. 1493/1999 minētajiem fakultatīvajiem apzīmējumiem ir atļauts norādīt citu noderīgu informācija, kas nav pretrunā likumam vai nemaldina patērētāju (
11
). Šie atvieglojumi tiek dēvēti arī par liberalizāciju. Šī vīna apzīmējumu tiesiskā regulējuma liberalizācija bija paredzēta reformas augstākajam mērķim — izveidot tik elastīgu vīna tirgus kopīgo organizāciju, lai nodrošinātu pielāgošanos jaunajai situācijai (
12
).
50.
Kopienas likumdevējam bija zināms, ka vīna apzīmējumu tiesiskais regulējums būtiski ietekmē to tirdzniecību (
13
). Arī ievērojot šo aspektu, aizlieguma principa aizvietošana ar atļaujas jeb tiesību ļaunprātīgas izmantošanas principu, atbilstoši kuram pārdevējam ir paplašināta rīcības brīvība marķēšanā, ir jāuzskata par jauna līdzsvara panākšanu starp ražotāja un patērētāja likumīgajām interesēm (
14
).
51.
Vispirms, interpretējot vīna apzīmējumu tiesiskā regulējuma tiesību normas, ir jāievēro, ka valsts noteikumi marķēšanas jomā skar ne tikai patērētāja komerciālās intereses, bet var arī radīt preču aprites brīvības ierobežojumu. Šajā ziņā atbilstoši spriedumam lietā Verband Sozialer Wettbewerb, sauktā Clinique (
15
), arī un it īpaši maldināšanas aizliegumi Kopienu tiesību normās ir jāinterpretē brīvas preču aprites aspektā (
16
). Patērētāja maldināšanas iespējai var dot priekšroku salīdzinājumā ar brīvas preču aprites prasībām tikai tad, ja tā ir pietiekami nopietna (
17
). Tādēļ es vēlos atrunāt no ļoti plašas maldināšanas situāciju interpretācijas.
B — Par pirmo prejudiciālo jautājumu
52.
Pirmajā jautājumā BVerwG būtībā vēlas uzzināt, vai Regulas Nr. 1493/1999 47. panta 2. punkta c) apakšpunkts, kā arī VII pielikuma B daļas 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka apzīmējumus “Reserve” un “Grande Reserve” vai “Reserve” un “Privat-Reserve” kādā dalībvalstī izgatavotiem vīniem principā, t.i., neatkarīgi no šo apzīmējumu kolīzijas ar tās pašas regulas III pielikumā iekļautajiem apzīmējumiem, var izmantot kā “citu informāciju” šo normu izpratnē, ja šī dalībvalsts nav pieņēmusi tiesību aktus par šo apzīmējumu kā “papildu tradicionālo apzīmējumu” izmantošanu 47. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē, lasot to kopā ar Regulas Nr. 1493/1999 VII pielikuma B daļas 1. punkta b) apakšpunkta piekto ievilkumu un Regulas Nr. 753/2002 23. pantu.
53.
Regulas Nr. 1493/1999 47. panta 2. punktā nosaukti trīs informācijas veidi. Tā ir informācija, kas jānorāda obligāti (
18
), informācija, ko var norādīt pēc izvēles, ievērojot zināmus nosacījumus, un cita fakultatīva informācija, ieskaitot informāciju, kas var būt noderīga patērētājam. Šīs informācijas aizsardzības robežas tiek noteiktas atkarībā no tās satura. Šajā lietā nozīme ir tikai abu veidu fakultatīvajai informācijai.
54.
Papildu tradicionālie apzīmējumi, ievērojot zināmus nosacījumus, ir fakultatīvi norādāma informācija (saskaņā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu — reglamentētā fakultatīvā informācija). Atbilstoši Regulas Nr. 753/2002 23. pantam papildu tradicionālie apzīmējumi ir “papildapzīmējumi, ko tradicionāli lieto ražotājā dalībvalstī, lai attiecībā uz šajā sadaļā minētajiem vīniem norādītu ražošanas vai nogatavināšanas metodi vai kvalitāti, krāsu, vietas veidu vai konkrētu notikumu, kas saistīts ar attiecīgā vīna vēsturi, un kas dalībvalstu tiesību aktos paredzēti kā apzīmējumi attiecīgiem vīniem, kuru izcelsme ir šo valstu teritorijā”.
55.
Regulas Nr. 753/2002 6. pants ir aizsardzības klauzula citai informācijai un papildu tradicionālajiem apzīmējumiem. Citas informācijas izmantošana Regulas Nr. 1493/1999 VII pielikuma B daļas 3. punkta izpratnē precizēta Regulas Nr. 753/2002 6. pantā. Saskaņā ar šo tiesību normu citas informācijas izmantošana notiek ar nosacījumu, ka tādējādi patērētājs nevar tikt maldināts ar obligāto un reglamentēto fakultatīvo informāciju.
56.
Regulas Nr. 753/2002 6. panta 1. punkta tekstā, manuprāt, nav norādīta abstrakta maldināšanas iespēja. Interpretēt Regulas Nr. 753/2002 6. pantu tā, ka tajā ir norāde uz abstraktu maldināšanas iespēju, būtu pretrunā atļaujas jeb tiesību ļaunprātīgas izmantošanas principa mērķim, jo šim principam maldināšanas iespējas sakarā piemīt konkrēta, pat kazuistiska pieeja. Abstrakta pieeja arī nesamērīgi iejauktos ražotāja likumīgajās interesēs.
57.
Maldināšanas iespējai vīna apzīmējumu tiesiskajā regulējumā ir līdzīga nozīme kā sajaukšanas iespējai preču zīmju tiesībās. Par šo sajaukšanas iespēju Tiesa ir jau konstatējusi, tikai citā sakarā, ka Kopienu likumdevēja nodoms bija, “atļaujot preču zīmes izmantošanu dzirkstošo vīnu apzīmējuma un noformēšanas papildināšanai un šo preču reklāmā, katrā ziņā līdzsvarot intereses starp, pirmkārt, patērētāju aizsardzību, it īpaši tiesībām netikt maldinātam par preces īpašībām, un, otrkārt, intelektuālā īpašuma tiesību aizsardzību, it īpaši preču zīmes īpašnieka likumīgajām interesēm tās lietot un izmantot tirdzniecībā. Šī interešu līdzsvarošana būtu apdraudēta, ja tikai ar sajaukšanas iespēju vien, kuru konstatē, neņemot vērā attiecīgo patērētāju uzskatus vai paradumus, pietiktu tāda aizsargāta apzīmējuma kā preču zīme izmantošanas aizliegumam” (
19
). Regulas Nr. 2333/92 13. panta 2. punkta b) apakšpunkts (
20
), kurā arī maldināšanas iespējas dēļ ietverts noteiktas informācijas izmantošanas aizliegums, ir jāinterpretē tādējādi, “ka, piemērojot aizliegumu šim noteikumam, nepietiek ar konstatējumu, ka preču zīme, kas ietver vārdu, kurš ir iekļauts šajā noteikumā minēto produktu apzīmējumā, var tikt sajaukta ar šo apzīmējumu. Turklāt ir jāpierāda, ka preču zīmes izmantošana patiešām var maldināt attiecīgos patērētājus un tāpēc ietekmēt viņu saimniecisko rīcību. Šajā sakarā valsts tiesai ir jāraugās, kā šo informāciju visticamāk uztvertu atbilstoši informēts, pietiekami vērīgs un apdomīgs parasts patērētājs” (
21
).
58.
Tāpēc Regulas Nr. 753/2002 6. panta formulējums, kas attiecas uz konkrētu maldināšanas iespēju, skaidri parāda, ka reglamentētajā informācijā ietverto elementu pārklāšanās iespēja vien nepamato citas informācijas nepieņemamību (
22
). Kā pārliecinoši paskaidro Komisija, tas, ievērojot informācijas daudzpusīgo piemērošanas jomu atbilstoši regulas VII pielikuma B daļas 1. punkta b) apakšpunkta piektajam ievilkumam, ievērojami ierobežotu citas informācijas piemērojamību (
23
).
59.
Citādāka interpretācija arī neatbilstu reformas mērķim, pieļaujot šādu nereglamentētu informāciju, radīt tirdzniecības telpu un atkal it kā aplinkus atceltu iespēju sasniegt ar apzīmējumu tiesisko regulējumu iecerēto liberalizāciju. Visbeidzot, jaunā apzīmējumu tiesiskā regulējuma būtiskais mērķis tieši ir tāds, ka izmantošanas atļauja vairs nav pilnībā atkarīga no tā, vai pastāv noteikta reglamentēta situācija, bet tikai no tā, vai pastāv maldināšanas iespēja. Pēc reformas fakultatīvā informācija ārpus reglamentētās jomas būtu cik vien iespējams jāatļauj. Tā kā papildu tradicionāla apzīmējuma definīcija atbilstoši Regulas Nr. 753/2002 23. pantam tomēr ir ļoti plaša, to nevar interpretēt tā, ka citai informācijai nav vietas, un tādējādi nonākt pretrunā Regulas Nr. 753/2002 6. panta 1. punkta jēgai (
24
).
60.
Tas, vai konkrēts apzīmējums ir maldinošs, ir faktu jautājums, kurš valsts tiesai ir jānoskaidro pamata prāvā (
25
). Turpretim nepastāv automātisks mehānisms tādā izpratnē, ka jebkura cita informācija principā būtu maldinoša tikai tāpēc, ka tā attiecas uz faktiem, kuri var tikt reglamentēti arī ar reglamentētās fakultatīvās informācijas palīdzību.
61.
Šajā sakarā neko nemaina arī apsvērums, ka “citas informācijas” izmantošana vīnu marķēšanā, iespējams, neinformētam patērētājam ļautu nepareizi pieņemt, ka runa ir par reglamentētu, t.i., tiesību aktā definētu informāciju. Maldināšanas aizliegums apzīmējumu tiesiskajā regulējumā paredzēts, lai izslēgtu no vīna tirdzniecības visus paņēmienus, kas varētu radīt nepareizu iespaidu (
26
). Kā jau iepriekš minēts, šajā sakarā Tiesas pastāvīgajā judikatūrā tomēr ir norādīts, ka lietas ir jāizvērtē konkrēti (
27
). Pilnīgi abstrakta iespēja, ka tiek atdarināts aizsargāts apzīmējums, nevar nereglamentētas informācijas izmantošanu padarīt nepieņemamu, kamēr patērētājs nav konkrēti faktiski maldināts — tas būtu pretrunā Kopienas likumdevēja izvirzītajam mērķim panākt patērētāju tiesību aizsardzības un pārdevēja īpašuma tiesību aizsardzības interešu saskaņošanu (
28
). Šim apgalvojumam vēl jo vairāk ir jāattiecas uz reformēto vīnu apzīmējumu tiesisko regulējumu. Citādi nereglamentētās informācijas a priori pieļaujamības princips tiktu pilnībā apiets — galu galā par jebkuru informāciju var apgalvot, ka tā atdarina reglamentētu apzīmējumu (
29
).
62.
Visbeidzot, es vēlos precizēt, ka ar to, ka apzīmējums “Réserve” attiecas uz vīniem norādītu ražošanas vai nogatavināšanas metodi, vēl nepietiek, lai aizliegtu tā izmantošanu vācu vīniem. Lai to varētu aizliegt, būtu vai nu jāpierāda konkrēta maldināšanas iespēja vai skaidri jāaizliedz tā izmantošana.
63.
Tātad uz pirmo prejudiciālo jautājumu ir jāatbild, ka informāciju par vīna ražošanas un nogatavināšanas metodi, proti, vīna kvalitāti, ir pieļaujama ne tikai kā reglamentētā fakultatīvā informācija saskaņā ar Regulas Nr. 1493/1999 VII pielikuma B daļas 1. punkta b) apakšpunkta piektajā ievilkumā un Regulas Nr. 753/2002 23. pantā paredzētajiem nosacījumiem, bet arī kā cita informācija Regulas Nr. 1493/1999 VII pielikuma B daļas 3. punkta izpratnē.
C — Par otro prejudiciālo jautājumu
64.
Otrajā jautājumā BVerwG vēlas uzzināt, vai Regulas Nr. 753/2002 24. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka nelikumīga aizsargāto tradicionālo apzīmējumu imitācija vai atsaukšanās uz tiem konstatējama tikai tad, ja izmantota tāda pati valoda, kādā ir tradicionālais apzīmējums.
65.
Atbilstoši Regulas Nr. 753/2002 24. panta 2. punktam tradicionālais apzīmējums ir aizsargāts no “jebkuras nepamatotas izmantošanas, imitācijas vai atsaukšanās uz t[ā]m, pat ja aizsargātajam apzīmējumam pievienoti, piemēram, vārdi “veids”, “tips”, “stils”, “imitācija”, “[preču] zīme” vai tamlīdzīgi”.
66.
Līdzīgi valstu tiesību sistēmām Kopienu tiesībās prevalē princips, ka teksts ir jāinterpretē atbilstoši tā formulējumam. Jākonstatē vārdu normālā un dabiskā nozīme tiešā saistībā ar teikumu (
30
). Tikai tad, ja no noteikuma formulējuma dažādās valodu versijās pastāvošo atšķirību dēļ nevar iegūt skaidru un vienotu interpretāciju strīdīgajā jautājumā, interpretācijā jāpamatojas uz normas mērķi un kopējo sistēmu (
31
). Interpretējamais sekundāro Kopienu tiesību noteikums ir jāinterpretē pēc iespējas tā, “lai tas būtu saderīgs ar Līguma noteikumiem. Turklāt īstenošanas regula, ja iespējams, ir jāinterpretē tā, lai tā būtu saderīga ar pamatregulas noteikumiem” (
32
).
67.
Nevar nepamanīt, ka aizliegto situāciju uzskaitījumā Regulas Nr. 753/2002 24. panta 2. punktā nav tieši ietverts aizsargātā apzīmējuma tulkojums (
33
). Šajā ziņā Regulas Nr. 753/2002, t.i., īstenošanas regulas (
34
) 24. panta 2. punkts atšķiras arī no citādi identiskā Regulas Nr. 1493/1999 48. panta, kurā gluži vispārīgi aizliegta maldināšana attiecībā uz visa veida obligāto un fakultatīvo informāciju un tā skaidri aizliegta arī tad, “ja informāciju izmanto tulkojumā vai ar atsauci uz faktisko pirmavotu vai tai pievieno tādus vārdus kā “veids”, “tips”, “stils”, “imitācija”, “[preču zīme]” vai līdzīgus”.
68.
Ja īstenošanas regulā nav paredzēta noteikta situācija, kas pamatregulā ir paredzēta (citādi), tas ne vienmēr nozīmē likumdošanas robu (
35
). Gluži otrādi — atšķirības Pamatregulas Nr. 1493/1999 un Īstenošanas regulas Nr. 753/2002 tekstos atkarībā no tiesiskā regulējuma jēgas un mērķa var būt paredzētas, lai ierobežotu aizlieguma piemērošanas jomu. Tas, ka Regulas Nr. 753/2002 24. panta 2. punktā nav minēti tulkojumi, manuprāt, nav vienīgi sagadīšanās pēc, bet drīzāk ir apzināta atteikšanās no tulkojumu iekļaušanas Regulas Nr. 1493/1999 48. pantā paredzētajā aizliegumā un līdz ar to 48. pantā noteiktā aizlieguma aizsardzības robežu ierobežošana.
69.
Šādu interpretāciju var pamatot tikai sistemātiski un teoloģiski, un tajā ir ievērota tradicionālo apzīmējumu būtība. Līdzās jau norādītajām atšķirībām Regulu Nr. 1493/1999 un Nr. 753/2002 formulējumā tradicionālo apzīmējumu tulkojumiem ir raksturīgs cits aizsardzības apjoms nekā aizsargāto cilmes vietas nosaukumiem (
36
).
70.
Regulā Nr. 753/2002 aizsargātie tradicionālie apzīmējumi ir uzskaitīti tabulas formā III pielikumā, kur līdzās attiecīgajiem vīniem un vīna kategorijai skaidri minēta arī atbilstošā valoda, kurā attiecīgais apzīmējums ir aizsargāts. Ja Komisija apsvērumos par trešo prejudiciālo jautājumu pamatoti norāda, ka tradicionālo apzīmējumu aizsardzība attiecas tikai uz pielikumā minētajām vīna kategorijām (
37
) (kvalitatīvais vīns), tad tas pats var attiekties uz šajā pielikumā līdzās vīna kategorijām minētajām valodām: pielikums visām tajā minētajām kategorijām arī ir imitācijas aizlieguma piemērošanas jomas precizējums.
71.
Pats Regulas Nr. 753/2002 24. pants apstiprina šo interpretāciju, jo atbilstoši tā 4. punkta otrajai daļai tradicionāla apzīmējuma aizsardzība skaidri attiecas tikai uz valodu vai valodām, kurās tas ir minēts III pielikumā. Sakarā ar apzināto atteikšanos no tulkojuma imitācijas aizlieguma gadījumā, kas paredzēts Regulas Nr. 753/2002 24. panta 2. punktā, kļūst skaidrs, ka aizliegta var būt tikai aizsargāta apzīmējuma izmantošana tā valodā, t.i., reģistrētajā oriģinālvalodā.
72.
Vēl es vēlos norādīt, ka Regulas Nr. 753/2002 24. pantā atšķirībā no Regulas Nr. 1493/1999 48. panta īpaši regulēti papildu tradicionālie apzīmējumi. Atbilstoši vispārīgajam tiesību principam lex specialis derogat legi generali (
38
) speciālai tiesību normai ir priekšroka. Regulas Nr. 1493/1999 48. pantā ietverts vispārējs maldināšanas aizliegums visai atbilstoši regulai iespējamai informācijai. Turpretim Regulas Nr. 753/2002 24. pantā ierobežojoši konkretizēts maldināšanas aizliegums sevišķi attiecībā tikai uz vienu informācijas kategoriju — papildu tradicionālajiem apzīmējumiem. Šāda Komisijas veikta Īstenošanas regulas Nr. 753/2002 interpretācija ir saderīga arī ar Pamatregulu Nr. 1493/1999.
73.
Šo rezultātu pamato arī interpretācija, ņemot vērā tiesību normas jēgu un mērķi. Tādas nereglamentētas “citas informācijas” kā papildu tradicionālie apzīmējumi ieviešanas jēga un mērķis ir apzīmējumu tiesiskā regulējuma liberalizācija ļaunprātīgas izmantošanas aizlieguma izpratnē (
39
). Tātad, ja regulā noteikts nepieļaut tikai skaidri aizliegtu informāciju, tad jāsaprot, ka tajā ietvertās aizlieguma situācijas nevar interpretēt pretēji aizlieguma principa atcelšanai plašāk, nekā pieļauj to formulējums.
74.
Teleoloģiskā interpretācijā, gluži otrādi, ir jāņem vērā paradigmas maiņa uz tiesību ļaunprātīgas izmantošanas principu, ievērojot, ka abstrakts tulkojumu aizliegums ir pamatots tikai tad, ja tas kā tāds pamato maldināšanas iespēju. Uz šo premisu pamatojas, piemēram, aizsargāto cilmes vietu nosaukumu un citas ģeogrāfiskas izcelsmes norāžu tulkošanas aizliegums, jo lielākā daļa šādi aizsargātas informācijas, it īpaši izcelsmes apzīmējumi, citās valodās patērētājam nozīmē to pašu, ko oriģinālvalodā. Arī šo apzīmējumu tulkojumi parasti neapšaubāmi norāda uz aizsargāto preci vai pakalpojumu un tāpēc vien var maldināt. Ja patērētājs dzird apzīmējumu “Parmigiano”, viņš ar to saprot konkrētā Itālijas reģionā ražotu sieru, taču tāda pati asociācija viņam būs arī tad, ja to pārtulkos kā “parmezānu”. Tieši šī tulkojuma līdzība ar aizsargāto apzīmējumu ir apzīmējumu tiesiskā regulējuma vispārējā tulkošanas aizlieguma ratio legis (
40
).
75.
Uz šādu aizsardzības robežu līdzību īpaši tradicionālo apzīmējumu gadījumā atšķirībā no aizsargātajiem cilmes vietu nosaukumiem (
41
) pamatoties nevar, tādēļ šajā gadījumā tulkošanas aizliegums nav pamatots. Tradicionālajam apzīmējumam ir raksturīgi, ka tas ir nostiprinājies izcelsmes valsts tradīcijās konkrētajā valodā, un arī tikai šajā valodā tam ir īpaša nozīme patērētājam, un tas izraisa ar to saistītas asociācijas. Tāpēc regula (atšķirībā, piemēram, no vīnogulāju šķirnes nosaukumiem ar ģeogrāfiskas izcelsmes norādēm regulas II pielikumā) šos apzīmējumus aizsargā tikai noteiktā valodā. Kamēr norāde par vīnogulāja šķirni vai noteiktu ģeogrāfisku izcelsmi, kā jau minēts, katrā valodā nozīmē vienu un to pašu, tradicionālajam apzīmējumam dažādās valodās ir pavisam atšķirīga nozīme, jo tas vienmēr pamatojas vai norāda uz atšķirīgām vietējām tradīcijām. Sajaukšanas un līdz ar to maldināšanas iespēja, kas pastāv, tulkojot citu informāciju, tradicionāliem apzīmējumiem nav raksturīga.
76.
Tas kļūst skaidrs uzreiz, ja izvērtē, ar kādiem dažādiem aizsargātiem apzīmējumiem, piemēram, varētu konkrēti sajaukt franču apzīmējumu “Grande Réserve”: ar grieķu apzīmējumu “Ειδικά Επιλεγμένος (Grand réserve)”, spāņu apzīmējumu “Gran Reserva” vai portugāļu apzīmējumu “grande reserva” vai “Super reserva”? Izvērtējums uzskatāmi apliecina, ka tradicionāls apzīmējums tikai valodas dēļ, kurā tas ir aizsargāts, ir unikāls un atšķiras no citiem (
42
). Šo apzīmējumu tulkošanas aizliegums būtu pretrunā regulas garam, bet tajā turklāt ir pieļauts, ka katra valsts tiešām identisku apzīmējumu var aizsargāt atsevišķi savā valodā (
43
). Tādēļ Spānijas valdības argumentiem par tulkojumu nevar piekrist.
77.
Tādējādi ir pierādīts, ka Kopienas likumdevējs ir apzināti atteicies no tulkojuma aizlieguma vīniem, kuri nav vienas un tās pašas kategorijas vīni, un līdz ar to tradicionālo apzīmējumu aizsardzību ir saistījis tikai ar to oriģinālvalodu tā, ka tas nevar attiekties tikai uz to izmantošanu, bet gan uz visām situācijām, kas paredzētas Regulas Nr. 753/2002 24. panta 2. punktā, tātad arī uz to imitāciju vai atsaukšanos uz tiem. Pretējā gadījumā apzinātā atteikšanās no tulkošanas aizlieguma būtu bez satura.
78.
Beigās vēlos vēl uzsvērt, ka vācu apzīmējuma Reserve izmantošana vācu vīniem, ievērojot Regulas Nr. 753/2002 III pielikumu, kurā šis apzīmējums ir noteikts austriešu vīniem, varētu būt nelikumīga izmantošana, kura būtu jāsoda arī Vācijā. Atvasinātu apzīmējumu (piemēram, Privatreserve), kā arī tulkojumu (piemēram, Réserve franču valodā) izmantošanu Regulas Nr. 753/2002 24. panta 4. punkta otrā daļa tomēr neaizliedz.
79.
Uz otro prejudiciālo jautājumu tāpēc ir jāatbild, ka nepamatota aizsargāto tradicionālo apzīmējumu imitācija vai atsaukšanās uz tiem Regulas Nr. 753/2002 24. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē pastāv tad, ja tas notiek valodā, kādā ir aizsargātais tradicionālais apzīmējums.
D — Par trešo prejudiciālo jautājumu
80.
Trešajā jautājumā BVerwG vēlas uzzināt, vai Regulas Nr. 753/2002 24. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka III pielikumā uzskaitītie tradicionālie apzīmējumi ir rezervēti un aizsargāti tikai no izmantošanas uz tiem vīniem, kas nākuši no tās pašas ražotājas dalībvalsts, no kuras nāk aizsargātais tradicionālais apzīmējums.
81.
Šajā sakarā ir jāpiekrīt Komisijai, ka lieta var būt tikai par tās pašas kategorijas vīniem (“kvalitatīva vīna” kategorija), jo tradicionālais apzīmējums ir saistīts tikai ar šiem vīniem (
44
). Turpretim prejudiciālā jautājuma attiecināšana tikai uz apzīmējuma “Reserve” vai “Privat-Reserve” izmantošanu būtu kļūdaina, jo pamata prāva bija arī par franču apzīmējumiem “Réserve” un “Grande Réserve”. Tāpat es neredzu iemeslu, kāpēc prejudiciālais jautājums būtu attiecināms vienīgi uz apzīmējumu izmantošanu vīniem no Vācijas.
82.
Šajā ziņā ir jāpiekrīt dalībvalstīm, kas iestājušās lietā, un Komisijai tādā ziņā, ka īstenošanas regulas 24. panta 2. punktā garantēto aizsardzību nevar attiecināt tikai uz tādu vīnu aizsardzību, kas cēlušies no apzīmējuma izcelsmes dalībvalsts.
83.
Citādi kā par apzīmējuma valodu no Regulas Nr. 1493/1999 un Regulas Nr. 753/2002 formulējuma nevar secināt nekādus ierobežojumus attiecībā uz aizsargātajos apzīmējumos minēto vīnu izcelsmi. Lai aizsardzība būtu efektīva, tai jāattiecas uz visu Kopienu un tādējādi a fortiori uz vīniem no citām dalībvalstīm, pretējā gadījumā vairs nebūtu jēgas Kopienu tiesībās garantētajai tradicionālo apzīmējumu aizsardzībai, bet tas savukārt grautu Kopienu tiesību lietderīgo iedarbību (interpretācija atbilstoši effet utile).
84.
Visbeidzot, Kopienu tiesiskā regulējuma jēga šajā sakarā ir noteikt vienotus aizsardzības standartus visā Kopienas teritorijā. Kopienas tiesiskajam regulējumam salīdzinājumā ar valsts aizsargājošām tiesību normām ir lielāka nozīme tieši tāpēc, ka tas aizsargā apzīmējumu — tā valodā — no izmantošanas citās dalībvalstīs tur izgatavotiem vīniem. Komisija apsvērumos pamatoti norāda, ka Kopienu tiesībās tradicionālajam apzīmējumam nodrošinātā aizsardzība ir saistīta ar to, ka apzīmējumam ir nozīme arī ārpus valsts tirgus (
45
).
85.
Tāpēc uz trešo prejudiciālo jautājumu ir jāatbild, ka tradicionālie apzīmējumi ir aizsargāti ne tikai no izmantošanas uz vīniem, kas nāk no tās pašas ražotājas dalībvalsts, no kuras nāk aizsargātais tradicionālais apzīmējums. Aizsardzība attiecas uz visu Eiropas Savienību.
VI — Secinājumi
86.
Ievērojot iepriekš minēto, ierosinu Tiesai uz Bundesverwaltungsgericht uzdotajiem jautājumiem atbildēt šādi:
1)
informāciju par vīna ražošanas, nogatavināšanas metodi vai vīna kvalitāti ir pieļaujams izmantot ne tikai kā reglamentēto fakultatīvo informāciju saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1493/1999 VII pielikuma B daļas 1. punkta b) apakšpunkta piektajā ievilkumā un Regulas (EK) Nr. 753/2002 23. pantā paredzētajiem nosacījumiem, bet arī kā citu informāciju Regulas (EK) Nr. 1493/1999 VII pielikuma B daļas 3. punkta izpratnē, ja tādā veidā attiecīgajā gadījumā nerodas maldināšanas iespēja;
2)
Regulas (EK) Nr. 753/2002 24. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka aizsargāto tradicionālo apzīmējumu nelikumīga imitācija vai atsaukšanās uz tiem konstatējama tikai tad, ja tas notiek valodā, kādā ir aizsargātais tradicionālais apzīmējums;
3)
Regulas (EK) Nr. 753/2002 24. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka III pielikumā uzskaitīto tradicionālo apzīmējumu aizsardzība nav atkarīga no tā, no kādas ražotājas dalībvalsts nāk vīni, kuriem ir izmantoti tradicionālie apzīmējumi, un tā aptver visu Kopienu.
(
1
)	Oriģinālvaloda — vācu.
(
2
)	OV L 179, 1. lpp.
(
3
)	OV L 118, 1. lpp.
(
4
)	OV L 241, 15. lpp.
(
5
)	Šo uzskatāmo un arī izteiksmīgo salīdzinājumu tiesas sēdē sniedza Grieķijas valdība, lai vērstu uzmanību uz to, ka Regulas Nr. 1493/1999 un Nr. 753/2002 ir jāinterpretē šauri.
(
6
)	Padomes 1989. gada 24. jūlija Regula (EEK) Nr. 2392/89, kurā noteikti vispārīgie noteikumi vīnu un nenorūguša vīna aprakstam un noformējumam (OV L 232, 13. lpp.). Šai regulai vēl sekoja Komisijas 1990. gada 16. oktobra Regula (EEK) Nr. 3201/90 par detalizētiem noteikumiem vīnu un nenorūgušo vīnu aprakstam un noformējumam (OV L 309, 1. lpp.).
(
7
)	Tiesa 1995. gada 5. jūlija spriedumā lietā C-46/94 Voisine (Recueil, I-1859. lpp., 22. un 27. punkts), atsaucoties uz Regulas Nr. 2392/89 11. un 12. pantu, ir konstatējusi, ka šie abi panti demonstrē Kopienu likumdevēja gribu šajā regulā pieņemt detalizētu un pilnīgu vīnu apraksta un noformējuma tiesisko regulējumu un ka tajos izsmeļoši noteikts, kāda informācija ir atļauta kvalitatīva vīna apzīmējumam uz etiķetes.
(
8
)	Padomes 1996. gada 26. jūnija Regula (EK) Nr. 1427/96, ar kuru groza Regulu (EEK) Nr. 2392/89, kurā noteikti vispārīgie noteikumi vīnu un nenorūguša vīna aprakstam un noformējumam (OV L 184, 3. lpp.).
(
9
)	Skat. Hieronimi, H., ““Grands Crus” auch bei deutschem Wein? Rechtliche Möglichkeiten einer Weinlagen-Klassifizierung in Deutschland”, Zeitschrift für das gesamte Lebensmittelrecht - ZLR 5/97, 539.–564., īpaši 548. lpp. Skat. arī ģenerāladvokāta Hēlhuda [Geelhoed] 2002. gada 14. marta secinājumus lietā C-81/01 Borie Manoux (2002. gada 24. oktobra spriedums, Recueil, I-9259. lpp., 29. punkts), kuros par tādas pazīmes izmantošanu vīniem, kas nav reglamentēta Kopienu tiesībās, tika konstatēts, “ka visiem apzīmējumiem kvalitatīvu vīnu marķēšanā ir jābūt tiešam pamatam Regulā Nr. 2392/89”.
(
10
)	Regulas Nr. 753/2002 preambulas desmitā apsvēruma redakcija ir šāda: “Ar Regulu (EK) Nr. 1493/1999 saskaņo visu vīna nozares produktu marķēšanu pēc parauga, kas jau ieviests dzirkstošajiem vīniem, atļaujot izmantot apzīmējumus, kas nav tieši ietverti Kopienas tiesību aktos — ar noteikumu, ka šie apzīmējumi ir precīzi. Tāpēc arī šīs regulas ieviešanas noteikumi būtu jāsaskaņo tādā pašā veidā, izmantojot attiecībā uz dzirkstošajiem vīniem ieviesto modeli, vienlaikus nodrošinot to, ka pārējos apzīmējumus nevar sajaukt ar apzīmējumiem, uz ko attiecas Kopienas tiesību akti, un ka minētos apzīmējumus var lietot tikai tad, ja šaubu gadījumā uzņēmēji var pierādīt to precizitāti”.
(
11
)	Mickel, W. M. un Bergmann, J. M., “Weinwirtschaft in der EU”, no: Handlexikon der Europäischen Union, 3. izdevums, 2005, 5. punkts, šķirklis “Weinbezeichnung” (vīna apzīmējums).
(
12
)	Regulas Nr. 1493/1999 preambulas septītais apsvērums.
(
13
)	Regulas Nr. 1493/1999 preambulas piecdesmitajā apsvērumā ir paredzēts: “Produktu, uz ko attiecas šī regula, aprakstam, nosaukumam un noformējumam var būt būtiska ietekme uz pieprasījumu pēc tiem; tādēļ šajā sakarā šai regulai būtu jāparedz noteikumi, kur ņemtu vērā patērētāju un ražotāju likumīgās intereses un kas veicinātu vienmērīgu iekšējā tirgus darbību un kvalitatīvu produktu ražošanu; šādu noteikumu pamatprincipiem būtu jāparedz dažu [apzīmējumu] obligāta lietošana tā, lai identificētu produktu un sniegtu patērētājiem noteiktu svarīgu informāciju, kā arī citu [apzīmējumu] lietošana pēc izvēles, pamatojoties uz Kopienas noteikumiem vai ievērojot noteikumus, kas attiecas uz negodīgas prakses novēršanu”.
(
14
)	Skat. Koch, H.-J., “Neues vom Weinrecht”, Neue juristische Wochenschrift — NJW, 2004, 2135., 2136. lpp. Autors apgalvo, ka nosaukumu veidošanas tiesību liberalizācijai kopumā patērētājam jārada vairāk pārskatāmības un informācijas ar pozitīvu ietekmi uz apgrozījumu. Viņš pievērš uzmanību arī tam, ka līdz ar to nekļūst vienkāršāk atbildēt uz jautājumu, kura informācija ir ierobežoti atļauta tikai maldināšanas aizlieguma dēļ vai nav atļauta jau reglamentētās informācijas dēļ.
(
15
)	Tiesas 1994. gada 2. februāra spriedums lietā C-315/92 (Recueil, I-317. lpp., 12. un turpmākie punkti). Šā sprieduma 13. punktā Tiesa konstatēja, ka EK līguma 30. pants (šobrīd EKL 28. pants) aizliedz brīvas preču aprites šķēršļus, kas rodas tādēļ, ka precēm jāatbilst attiecīgām normām (piemēram, attiecībā uz to nosaukumu, formu, izmēriem, svaru, sastāvu, noformējumu, marķējumu vai iepakojumu), pat tad, ja šīs normas attiecas vienādi uz visām precēm, ja to piemērošanu nevar pamatot ar vispārēju interešu mērķi, kas prevalē pār brīvas preču aprites prasībām.
(
16
)	Skat. Zipfel, W., “Der lebensmittelrechtliche Täuschungsschutz im Blickfeld des EG-Rechts”, Zeitschrift für das gesamte Lebensmittelrecht - ZLR 5-6/1994, 557., īpaši 564. lpp.
(
17
)	Tiesas 1996. gada 26. novembra spriedums lietā C-313/94 Graffione (Recueil, I-6039. lpp., 24. punkts). Šajā spriedumā Tiesa skaidri atsaucas uz spriedumu lietā Clinique.
(
18
)	Atbilstoši Regulas Nr. 1493/1999 VII pielikumam šāda informācija ir, piemēram, produkta komercnosaukums, nominālais tilpums, faktiskais spirta saturs, partijas numurs atbilstoši Padomes 1989. gada 14. jūnija Direktīvai 89/396/EEK par norādēm vai zīmēm, kas identificē pārtikas produkta partiju.
(
19
)	Tiesas 1999. gada 28. janvāra spriedums lietā C-303/97 Sektkellerei Kessler (Recueil, I-513. lpp., 32. punkts). Šī lieta bija par sajaukšanas iespēju, etiķetējot vācu sektu. Jautājums bija par to, vai sekta preču zīmes “Kessler Hochgewächs” vispārēja izmantošana ir aizliegta abstraktas sajaukšanas iespējas dēļ ar apzīmējumu “Riesling-Hochgewächs”, kurš atbilstoši Kopienu tiesībām un valsts tiesību aktiem ir paredzēts vīniem, kas tiek ražoti vienīgi no Riesling šķirnes vīnogām. Arī ģenerāladvokāts Fenelijs [Fennelly] uzskatīja, ka ar abstraktu sajaukšanas iespēju vien nepietiek (1998. gada 29. septembra secinājumi lietā Sektkellerei Kessler).
(
20
)	Padomes 1992. gada 13. jūlija Regula (EEK) Nr. 2333/92, kas nosaka vispārīgos noteikumus dzirkstošo vīnu un gāzēto vīnu aprakstam un noformējumam (OV L 231, 9. lpp.). Šīs regulas 13. panta 2. punktā noteikts: “Ja apzīmējums, noformējums vai reklāma, kas skar 1. panta 1. punktā minētos produktus, tiek papildināts ar preču zīmēm, tas nevar saturēt vārdu, vārda daļu, zīmes vai zīmējumus, kuri:
a)
var izraisīt sajaukšanu vai maldināšanu 1. punkta nozīmē personām, kurām tās domātas, vai
b)
var tikt sajaukti ar galda vīna, kvalitātes vīna, ieskaitot kvalitātes dzirkstošos vīnus, vai importēta vīna, kuru apzīmējumu reglamentē Kopienu normas, kopējo apzīmējumu vai tā daļu, vai ar cita 1. panta 1. punktā minēta produkta apzīmējumu, vai ir identiski ar šāda produkta apzīmējumu, nepieprasot šādu aprakstīšanu un noformēšanu attiecīgi dzirkstošā vīna Cuvée nogatavināšanā izmantotiem produktiem.”
(
21
)	Iepriekš 19. zemsvītras piezīmēminētais spriedums lietā Sektkellerei Kessler (38. punkts).
(
22
)	Arī zinātniskajā literatūrā kā piemēri B daļas 3. punktā atļautajai “citai informācijai” it īpaši tiek minētas norādes par “ražošanas metodi utt.”, t.i., informāciju, kas visādā ziņā paredzētajā situācijā pārklājas ar informāciju atbilstoši B daļas 1. punkta b) apakšpunkta piektajam ievilkumam; skat. iepriekš 14. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Koch, 2136. lpp.
(
23
)	Komisijas apsvērumu 17. punkts.
(
24
)	Šai interpretācijai ir priekšroka, jo tā atbalsta tradicionālo apzīmējumu attīstību. Tādā veidā tieši saistībā ar Regulas Nr. 753/2002 III pielikumu Austrijā ir radies papildu tradicionālais apzīmējums “Reserve” vācu valodā. Tā, piemēram, Francijā var atrast vīnus ar apzīmējumu “tête de cuvée”. Tradicionālā apzīmējuma “cuvée” izmantošana tika reglamentēta atceltajā franču Code du vin [Vīna kodekss] (skat. Code du vin 284. panta 4. punkta otro daļu) un attiecās uz ražošanas metodēm. Šis noteikums skaidri un izņēmuma kārtā izslēdza apzīmējuma “cuvée” izmantošanu no aizlieguma principa, kas toreiz valdīja vīna tiesībās (Skat. Lamborelle, J.-C., Pillot, J., Code du vin 1999 commenté et annoté, Causse, 1999, 241. un turpmākās lpp.). Jauno franču vīna tiesību Code rural [Lauku kodekss] L 644-2. pantā ietverti līdzīgi noteikumi, taču šī informācija nav iekļauta Regulas Nr. 753/2002 III pielikumā.
(
25
)	Iepriekš 19. zemsvītras piezīmēminētais spriedums lietā Sektkellerei Kessler (36. punkts). Valsts tiesai ir jānovērtē, vai apzīmējums, preču zīme vai reklāma, iespējams, ir maldinoši. Pamatojoties uz attiecīgās lietas apstākļiem, ir jāpārbauda, vai preču zīmi vai tās sastāvdaļas, ņemot vērā patērētāja, kuram tā domāta, uztveri, var sajaukt ar noteikta vīna kopējo apzīmējumu vai tā daļu. Turklāt, kā izriet no Tiesas judikatūras, valsts tiesai ir jāņem vērā samērā informēta, uzmanīga un apdomīga parasta patērētāja iespējamā uztvere.
(
26
)	Tiesas 1981. gada 25. februāra spriedums lietā 56/80 Weigand (Recueil, 583. lpp., 18. punkts).
(
27
)	Iepriekš 19. zemsvītras piezīmēminētais spriedums lietā Sektkellerei Kessler (32. un turpmākie punkti) un iepriekš 9. zemsvītras piezīmēminētais spriedums lietā Borie Manoux (27. un turpmākie punkti).
(
28
)	Iepriekš 9. zemsvītras piezīmē minētie ģenerāladvokāta Hēlhuda secinājumi lietā Borie Manoux (47. punkts).
(
29
)	Skat. arī Vācijas BVerwG2002. gada 27. marta. lēmumu — BVerwG 3 B 62.02, LMRR 2003, 61. lpp., kas komentēts Koch, H.-J., “Was der Weintrinker beim Stichwort `feinherb` denkt”, Zeitschrift für das gesamte Lebensmittelrecht - ZLR 4/2003, 458. un turpmākās lpp. Šajā sakarā vēlos norādīt arī uz 2003. gada 20. marta spriedumu lietā C-291/00 LTJ Diffusion (Recueil, I-2799. lpp.) par Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.), 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta interpretāciju.
(
30
)	Oppermann, T., Europarecht, 3. izdevums, 2005, 207. lpp.
(
31
)	Tiesas 1974. gada 21. novembra spriedums lietā 6/74 Moulijn/Komisija (Recueil, 1287. lpp., 10. un 11. punkts).
(
32
)	Tiesas 1993. gada 24. jūnija spriedums lietā C-90/92 Tretter (Recueil, I-3569. lpp., 11. punkts).
(
33
)	Šis konstatējums attiecas ne tikai uz vācu, bet, piemēram, arī uz slovēņu, angļu, franču, spāņu un itāļu valodas versijām.
(
34
)	No juridiskā pamata norādes Regulā Nr. 753/2002 nepārprotami izriet, ka tā ir Pamatregulas Nr. 1493/1999 īstenošanas regula. Regulas Nr. 753/2002 juridiskais pamats ir EK līgums un Regula Nr. 1493/1999.
(
35
)	Skat. manus 2007. gada 6. marta secinājumus lietā C-1/06 Bonn Fleisch (2007. gada 28. jūnija spriedums, Krājums, I-5609. lpp., 40. punkts).
(
36
)	Tiesas 2002. gada 25. jūnija spriedums lietā C-66/00 Bigi (Recueil, I-5917. lpp.), ģenerāladvokāta Ležē [Léger] 2001. gada 9. oktobra secinājumi šajā lietā, 50. punkts, uz ko ir atsauce ģenerāladvokāta Mazaka [Mazák] 2007. gada 28. jūnija secinājumos lietā C-132/05 Komisija/Vācija (2008. gada 26. februāra spriedums, atrodas izskatīšanā Tiesā, 42. punkts). Lai pamatotu, ka iekļautais cilmes vietas nosaukuma tulkojums ir aizsargāts tādā pašā apjomā kā pats noteiktais aizsargātais cilmes vietas nosaukums, ģenerāladvokāts Mazaks pamatojas uz nepārprotamo 13. panta 1. punkta formulējumu Padomes 1992. gada 14. jūlija Regulā (EEK) Nr. 2081/92 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (OV L 208, 1. lpp.), kas atcelta un aizstāta ar Padomes 2006. gada 20. marta Regulu (EK) Nr. 510/2006 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (OV L 93, 12. lpp.), kurā ietverts skaidrs tulkošanas aizliegums.
(
37
)	Komisijas apsvērumu 24. un 27.–29. punkts. Skat. arī 2005. gada 3. marta spriedumu lietā C-283/02 Itālija/Komisija (Krājumā nav publicēts, 40. punkts).
(
38
)	Skat., piemēram, ģenerāladvokāta Hēlhuda 2002. gada 4. jūlija secinājumus lietās C-221/00 Komisija/Austrija, kā arī C-421/00, C-426/00 un C-16/01 Sterbenz un Hang (Recueil, I-1007. lpp., 48. punkts) un 2002. gada 7. marta secinājumus lietā C-99/01 Linhart un Biffl (Recueil, I-9375. lpp., 29. punkts).
(
39
)	Tādējādi Regulā iekļauts vispārēju publisko tiesību strukturālais princips, atbilstoši kuram indivīdam principā ir rīcības brīvība, kamēr konkrēta rīcība nav skaidri aizliegta. Šeit var meklēt saikni ar vispārīgo tiesību principu nullum crimen sine lege certa, praevia, scripta et stricta. Jo krimināltiesībās un plašāk arī publiskajās tiesībās šis princips tiek ņemts vērā ierobežošanas idejā, kas ir cēlusies no indivīda vispārējās rīcības brīvības. EK tiesībās vispārēja rīcības brīvība ir daļa no pamatbrīvībām, kas tiek uzskatītas par līdzekli aizstāvībai pret visu dalībvalstu valsts iestāžu un principā arī Kopienu iestāžu tiesību normām neatbilstošu rīcību (skat. Müller-Graff, P.-C., “Die konstitutionelle Rolle der binnenmarktlichen Grundfreiheiten im neuen europäischen Verfassungsvertrag”, no: Köck, H.-F., Lengauer, A., Ress, G. (izdevējs), Europarecht im Zeitalter der Globalisierung: Festschrift für Peter Fischer, Vīne, 2004, 373. lpp.).
(
40
)	Ģenerāladvokāts Ležē 2001. gada 9. oktobra secinājumos lietā Bigi (iepriekš minēta 36. zemsvītras piezīmē) to ir ļoti skaidri uzsvēris. Lai pamatotu, kāpēc jāuzskata, ka apzīmējums “Parmesan” [parmezāns] pārkāpj cilmes vietas nosaukuma “Parmigiano Reggiano” aizsardzību Regulas Nr. 2081/92 13. panta 1. punkta pirmās daļas a) un b) apakšpunkta izpratnē, viņš pamatojas ne tikai uz tulkojuma esamību, lai gan regula skaidri aizliedz tulkojumus. Viņš savu atzinumu drīzāk pamato ar to, ka pārtulkotais apzīmējums ir precīzs aizsargātā apzīmējuma “Parmigiano Reggiano” tulkojums, jo tas “atspoguļo vēsturiskos, kultūras, tiesību un saimnieciskos apstākļus, kas saistīti ar iekļauto apzīmējumu un ar produktu, uz kuru attiecas šī reģistrācija” (50. punkts), un līdz ar to ir tieši saistīts ar tulkojuma asociatīvo ietekmi.
(
41
)	Tiem ir īpaši augsts aizsardzības līmenis, un tāpēc tie ir strikti jānorobežo no citām vīnu raksturojošām norādēm. Skat. šajā nozīmē Tiesas veikto šauro interpretāciju 2005. gada 12. maija spriedumā lietā C-347/03 Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia un ERSA (Krājums, I-3785. lpp., 96. un turpmākie punkti). Uz ģeogrāfiskiem cilmes vietu nosaukumiem vispārējās tiesībās apzīmējumu jomā, kā jau sākumā minēts, saskaņā ar Tiesas judikatūru un atbilstoši skaidrajam formulējumam Regulas Nr. 2081/92 13. panta 1. punktā attiecas visaptverošs tulkošanas aizliegums: iepriekš 36. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Bigi, ģenerāladvokāta Ležē 2001. gada 9. oktobra secinājumi šajā lietā, 50. punkts, un iepriekš 36. zemsvītras piezīmē minētie ģenerāladvokāta Mazaka secinājumi lietā Komisija/Vācija, 42. punkts.
(
42
)	Par portvīnu apzīmējumu “Ruby” un “Rubino” atšķirību skat. iepriekš 37. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Itālija/Komisija, 77. un turpmākie punkti.
(
43
)	Es vēlos pievērst uzmanību arī tam, ka franču apzīmējumi “Réserve” un “Grande Réserve” Francijā bija aizsargāti kopš 1921. gada 19. augusta. AtceltajāCode du vin (skat. Code du vin 284. panta 4. punkta otro daļu) ietverti īpaši noteikumi apzīmējumiem “Réserve” un “Grande Réserve” (Skat. Lamborelle, J.-C., Pillot J., iepriekš minēts 25. zemsvītras piezīmē, 241. un turpmākās lpp.). Minētais Code du vin kopš 2003. gada 6. septembra nav spēkā. Jaunās franču tiesības vīnkopības jomā (Ordonnance no 2006-1547 du 7 décembre 2006 relative à la valorisation des produits agricoles, forestiers ou alimentaires et des produits de la mer), šķiet, reglamentē apzīmējumu “Réserve” un “Grande Réserve” izmantošanas pieļaujamību ģenerālklauzulā Code Rural L 644-2. pantā. Spānijā apzīmējumus “Reserva” un “Gran reserva” reglamentē likuma 24/2003 (Ley 24/2003, de 10 de julio 2003, de la Viña y del Vino, http://noticias.juridicas.com/base_datos/Admin/l24-2003.t1.html) 3. panta 2. punkts, kurā ir noteikti ļoti precīzi nosacījumi nogatavināšanas metodēm un paņēmieniem. Atšķirībā no agrākajiem un tagadējiem franču tiesību aktiem Spānijas tiesību aktos ļoti precīzi noteikts, kādu nogatavināšanas metožu gadījumā var izmantot apzīmējumu “Reserva” un “Gran reserva”. Francijā uzmanība tiek veltīta tam, lai apzīmējumu “Réserve” un “Grande Réserve” izmantošana nevarētu radīt iespēju tos sajaukt ar cilmes vietu nosaukumu vīniem.
(
44
)	Skat. arī iepriekš 37. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Itālija/Komisija, 32. un turpmākie punkti.
(
45
)	Komisijas apsvērumu 32. punkts.