62024CJ0743_RES
Lieta C‑743/24 [Alchaster II] (
i
)
Minister for Justice and Equality
pret
MA
(Supreme Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (virspalāta) 2025. gada 3. aprīļa spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tirdzniecības un sadarbības nolīgums starp Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas kopienu, no vienas puses, un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti, no otras puses – Personas nodošana Apvienotajai Karalistei kriminālvajāšanai – Pamattiesību pārkāpuma risks – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punkta otrais teikums – Noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības princips – Notiesātajai personai nelabvēlīgi grozījumi nosacītas atbrīvošanas režīmā
Pamattiesības – Pamattiesību harta – Noziedzīgu nodarījumu un sodu tiesiskuma princips – Nostiprināšana gan Pamattiesību hartā, gan Eiropas Cilvēktiesību konvencijā – Vienāda nozīme un piemērojamība – Hartā paredzētais aizsardzības līmenis, ar ko netiek pārkāpts minētajā konvencijā paredzētais aizsardzības līmenis
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punkts)
(skat. 24. punktu)
Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Tirdzniecības un sadarbības nolīgums ar Apvienoto Karalisti – Notiesātu vai aizdomās turētu personu nodošana izsniegšanas tiesu iestādēm – Pienākums ievērot pamattiesības un tiesību pamatprincipus – Atteikums izpildīt apcietināšanas orderi Pamattiesību hartas 49. panta 1. punkta pārkāpuma riska gadījumā – Nosacījumi – Ar atpakaļejošu spēku grozīts paredzētā soda apmērs – Reāls bargāka soda risks nekā sākotnēji paredzētais sods – Bargāka soda piespriešana, ja tiek grozīts nosacītas atbrīvošanas režīms – Nosacījumi
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punkts; ES un EAEK tirdzniecības un sadarbības nolīgums ar Apvienoto Karalisti)
(skat. 25.–47. punktu un rezolutīvo daļu)
Rezumējums
Izskatīdama Supreme Court (Augstākā tiesa, Īrija) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, Tiesa virspalātas sastāvā paātrinātā tiesvedībā un saistībā ar apcietināšanas orderi, kas izsniegts, pamatojoties uz Tirdzniecības un sadarbības nolīgumu, kurš noslēgts ar Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti (
1
), precizē bargāka soda piemērošanas jēdzienu, ņemot vērā noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības principu, kas nostiprināts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (
2
) 49. panta 1. punkta otrajā teikumā.
District Judge of the Magistrates’ Courts of Northern Ireland (Ziemeļīrijas Miertiesas apgabala tiesnesis, Apvienotā Karaliste) izdeva četrus apcietināšanas orderus pret MA par noziedzīgiem nodarījumiem, kas saistīti ar terorismu, kuri esot izdarīti 2020. gadā.
2022. gadā High Court (Augstā tiesa, Īrija) izdeva rīkojumu par MA nodošanu Apvienotajai Karalistei. MA par šo lēmumu iesniedza apelācijas sūdzību iesniedzējtiesā, kas vērsās Tiesā ar prejudiciālu jautājumu par TSN interpretāciju, uz kuru Tiesa atbildēja ar spriedumu Alchaster (
3
).
Šajā spriedumā Tiesa norādīja, ka tad, ja persona, uz kuru attiecas uz TSN pamata izdots apcietināšanas orderis, norāda uz Hartas 49. panta 1. punkta pārkāpuma risku nodošanas Apvienotajai Karalistei gadījumā, kas rodas nosacītas atbrīvošanas nosacījumu grozījumu dēļ, kuri izdarīti pēc tā noziedzīgā nodarījuma iespējamās izdarīšanas, par kuru minētā persona tiek apsūdzēta, pirms tiek pieņemts lēmums par šī apcietināšanas ordera izpildi, ir jāveic autonoma pārbaude par šī riska esamību. Ņemot vērā šo atbildi, iesniedzējtiesa Apvienotās Karalistes iestādēm lūdza (
4
) sniegt papildu informāciju par tiesisko regulējumu, kas nodošanas gadījumā būtu piemērojams MA nosacītas atbrīvošanas jomā.
No District Judge des Magistrates’ Courts of Northern Ireland (Ziemeļīrijas Miertiesas apgabala tiesnesis) atbildes izriet, ka saskaņā ar tiesisko regulējumu, kas bija piemērojams Ziemeļīrijā datumā, kad tika prezumēta pamatlietā aplūkoto noziedzīgo nodarījumu izdarīšana, tiesai, kas piesprieda brīvības atņemšanas sodu uz noteiktu laiku, bija jānosaka “ieslodzījuma laikposms”, kas nepārsniedz pusi no piespriestā soda un pēc kura beigām notiesātajai personai obligāti jāsaņem nosacīta atbrīvošana. Savukārt saskaņā ar jauno tiesisko regulējumu, kas piemērojams no 2021. gada 30. aprīļa, tostarp par noziedzīgiem nodarījumiem, kas izdarīti pirms minētā datuma, brīvības atņemšanas sodu uz noteiktu laiku par “konkrētu terorisma noziedzīgu nodarījumu” veido “atbilstošs ieslodzījuma laikposms”, ko nosaka tiesa, un papildu viena gada laikposms, kura laikā notiesātā persona ir atbrīvota nosacīti, un šo laikposmu kopējais ilgums nedrīkst pārsniegt piespriestā brīvības atņemšanas soda maksimālo ilgumu. Turklāt šī persona var saņemt nosacītu atbrīvošanu pēc tam, kad tā ir izcietusi divas trešdaļas no “atbilstošā ieslodzījuma laikposma” un ar nosacījumu, ka Parole Commissioners (nosacītas atbrīvošanas komisārs, Apvienotā Karaliste) uzskata, ka tās paturēšana ieslodzījumā nav nepieciešama sabiedrības aizsardzībai.
Šaubīdamās par to, vai šie grozījumi var tikt uzskatīti par tādiem, kas attiecas tikai uz sodu izpildi, vai arī, gluži pretēji, tie ir jāuzskata par tādiem, ar kuriem ar atpakaļejošu spēku tiek grozīts pats piespriestā soda apmērs un vai līdz ar to būtu jāuzskata, ka attiecīgajai personai ir piespriests bargāks sods nekā tas, kas bija paredzēts iespējamo noziedzīgo nodarījumu izdarīšanas dienā, un tādējādi būtu pieļauts Hartas 49. panta 1. punkta pārkāpums, iesniedzējtiesa vērsās Tiesā ar prejudiciālu jautājumu.
Tiesas vērtējums
Visupirms Tiesa atgādina, ka Hartas 49. pantā ir ietvertas vismaz tādas pašas garantijas, kādas paredzētas Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (
5
) 7. pantā, kas saskaņā ar Hartas 52. panta 3. punktu ir jāņem vērā kā minimālās aizsardzības slieksnis.
ECPAK 7. panta piemērošanas nolūkā ir jānošķir pasākums, kas ir “sods”, un pasākums, kas saistīts ar soda “izpildi” vai “piemērošanu”.
Pasākums, kas attiecas uz soda izpildi, būs nesaderīgs ar Hartas 49. panta 1. punkta otro teikumu tikai tad, ja ar to ar atpakaļejošu spēku tiks grozīts attiecīgā noziedzīgā nodarījuma izdarīšanas dienā paredzētā soda apmērs, tādējādi izraisot bargāka soda piemērošanu nekā sākotnēji paredzētais. Lai gan tas tā nav, ja ar šo pasākumu tiek vienīgi pagarināts nosacītās atbrīvošanas pieļaujamības slieksnis, tad citādi var būt tostarp tad, ja ar minēto pasākumu būtībā tiek atcelta nosacītas atbrīvošanas iespēja vai ja tas tiek veikts pasākumu kopumā, kas padara smagāku sākotnēji paredzētā soda būtību.
Līdz ar to apstāklis, ka valsts tiesiskajā regulējumā attiecībā uz noziedzīgiem nodarījumiem, kas izdarīti pirms šī regulējuma stāšanās spēkā, ir paredzēts paplašināt to brīvības atņemšanas soda daļu, kura noteikti ir jāizcieš ieslodzījumā, pirms var tikt noteikta nosacīta atbrīvošana, pats par sevi nevar izraisīt Hartas 49. panta 1. punkta otrā teikuma pārkāpumu.
Tomēr uzdotais jautājums attiecas uz grozījumiem nosacītas atbrīvošanas režīmā, ar kuriem tiek apšaubīts arī noteikums, saskaņā ar kuru šādai atbrīvošanai jānotiek automātiski, kad ir izciesta puse no soda. Lai gan šie nosacītās atbrīvošanas režīma grozījumi šajā lietā padara bargāku ieslodzījuma situāciju, šis apstāklis nav obligāti jāuzskata par tādu, kas nozīmē bargāka soda noteikšanu Hartas 49. panta 1. punkta otrā teikuma izpratnē.
Šis apsvērums izriet no nošķiršanas starp jēdzienu “sods”, kas tiek saprasts kā pasludināts vai iespējams notiesājošs spriedums, un ar soda “izpildi” vai “piemērošanu” saistītu pasākumu. Tas attiecas ne tikai uz nosacītas atbrīvošanas pieļaujamības sliekšņa pagarināšanu, bet arī uz citu nosacījumu grozījumiem, kuriem ir pakļauta nosacītas atbrīvošanas piešķiršana.
Tātad, ciktāl ar šiem grozījumiem būtībā netiek izslēgta šādas atbrīvošanas iespēja un ja to rezultātā netiek padarīts bargāks attiecīgo noziedzīgo nodarījumu iespējamās izdarīšanas brīdī piespriežamā soda raksturs, to piemērošana noziedzīgiem nodarījumiem, kas izdarīti pirms grozījumu stāšanās spēkā, nav pretrunā Hartas 49. panta 1. punkta otrajam teikumam.
Runājot par pirmo no šiem diviem nosacījumiem, veiktais grozījums ne saskaņā ar likumu, ne praksē šajā lietā neizraisa to, ka būtībā tiek atcelta nosacītas atbrīvošanas iespēja.
Runājot par otro nosacījumu, nešķiet, ka attiecīgā nosacītas atbrīvošanas režīma grozīšana, kas nepagarina piespriestā brīvības atņemšanas soda maksimālo ilgumu, padarītu bargāku pašu sākotnēji paredzētā soda raksturu. Proti, krimināltiesas piespriestā brīvības atņemšanas soda ilgums gan saskaņā ar jauno tiesisko regulējumu, gan saskaņā ar tiesisko regulējumu, kas bija piemērojams attiecīgo noziedzīgo nodarījumu iespējamās izdarīšanas laikā, būtu maksimālais ilgums, kurā notiesātā persona galu galā varētu tikt turēta ieslodzījumā. Abi atbrīvošanas režīmi paredz iespēju, ka persona, kas ir saņēmusi šādu atbrīvošanu, no jauna tiek turēta ieslodzījumā, ja šīs personas rīcība ir pamats šīs atbrīvošanas atcelšanai. Tātad nevienā no šiem režīmiem šai personai nav garantēta iespēja palikt brīvībā attiecībā uz iepriekš noteiktu krimināltiesas piespriestā brīvības atņemšanas soda daļu.
Turklāt kritērijs par notiesātās personas bīstamību, kāds tas novērtēts iespējamās nosacītās atbrīvošanas brīdī, ir ierasts kritērijs ieslodzījuma vietu politikā un nozīmē, ka ir jāveic atšķirīgs vērtējums nekā tas, kurš sākotnēji tika veikts, pasludinot personu notiesājošo spriedumu, un tādējādi ir saistīts ar soda izpildi.
Tiesa secināja, ka, piemērojot Hartas 49. panta 1. punkta otro teikumu, bargāka soda piemērošanu personai, kurai tiktu piespriests brīvības atņemšanas sods uz noteiktu laiku, nenozīmē tāda režīma piemērošana, kurā paredzēts, ka šai personai jāizcieš vismaz divas trešdaļas no noteiktā ieslodzījuma laikposma, pirms tā var saņemt nosacītu atbrīvošanu, ka šāda atbrīvošana ir atkarīga no tā, vai specializētā iestāde uzskata, ka minētās personas paturēšana ieslodzījumā vairs nav nepieciešama sabiedrības aizsardzībai, un ka šī pati persona noteikti saņem nosacītu atbrīvošanu vienu gadu pirms piespriestā soda izciešanas, lai gan saskaņā ar noteikumiem, kas bija piemērojami attiecīgo noziedzīgo nodarījumu iespējamās izdarīšanas laikā, tai būtu automātiski jāsaņem nosacīta atbrīvošana pēc tam, kad tā izcietusi pusi no šī soda.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.
(
1
)	Tirdzniecības un sadarbības nolīgumā starp Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas kopienu, no vienas puses, un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti, no otras puses (OV 2021, L 149, 10. lpp., turpmāk tekstā – “TSN”).
(
2
)	Turpmāk tekstā – “Harta”.
(
3
)	Spriedums, 2024. gada 29. jūlijs, Alchaster (C‑202/24, EU:C:2024:649).
(
4
)	Piemērojot 613. panta 22. punktu.
(
5
)	Konvencija, kas parakstīta Romā 1950. gada 4. novembrī (turpmāk tekstā – “ECPAK”).