62005CC0007_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Įžanga
1. Teisingumo Teismas yra priėmęs keletą sprendimų(2) dėl augalų veislių apsaugą reglamentuojančių Bendrijos teisės aktų(3), tačiau iki šiol iškelti klausimai buvo susiję su informacija, kuri turi būti teikiama, arba su savininko teise jos prašyti, kad galėtų apskaičiuoti atlygį už pasinaudojimą vadinamąja „ūkininko išimtimi“ arba „ūkininko lengvata“.
2. Penki prejudiciniai klausimai, kuriuos pagal EB 234 straipsnį pateikė Vokietijos Aukščiausiasis Federalinis Teismas ( Bundesgerichtshof ), susiję ne su nuostabiomis kompozicijomis, kurias manieringas tapytojas nutapė savo drobėse, atvaizduodamas įvairias gėles, vaisius ir daržoves, pasiekęs optinę portreto iliuziją apgaulę(4), o su teisingu atlygiu, mokėtinu Bendrijos teisės saugomos veislės savininkui už pasinaudojimą tokia prerogatyva.
3. Kreiptis dėl prejudicinio sprendimo Vokietijos Bundesgerichtshof
paskatino skirtingi žemesnių instancijų Vokietijos teismų sprendimai panašiose bylose.
II – Teisinis pagrindas
4. „Ūkininko lengvata” buvo nustatyta 1994 m. liepos 27 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2100/94 dėl augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje (toliau – pagrindinis reglamentas)(5) .
5. Šio reglamento 14 straipsnio „Nukrypimas nuo augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje“ 1 dalyje nustatyta:
„1. Nepaisant 13 straipsnio 2 dalies nuostatų ir siekiant užtikrinti žemės ūkio gamybą, ūkininkams leidžiama dauginimo tikslais lauke savo ūkyje naudoti augalinę medžiagą, gautą nuėmus derlių, išskyrus hibridinės ar sintetinės veislės, kuriai yra taikoma augalų veislių teisinė apsauga Bendrijoje, dauginamąją medžiagą.“
6. Pagal to paties reglamento 14 straipsnio 2 dalį ši taisyklė taikoma tik tam tikriems pašariniams augalams, pavyzdžiui, sėjamajam avinžirniui, geltonajam lubinui arba mėlynžiedei liucernai, javams, bulvėms ir kai kuriems aliejiniams bei pluoštiniams augalams, kaip antai griežtis, ropė ir sėjamasis linas(6) .
7. Naudojimosi šia leidžiančia nukrypti nuostata tvarką nustato šio reglamento 14 straipsnio 3 dalis, pagal kurią:
„3. Siekiant, kad įsigaliotų 1 dalyje nurodytas nukrypimas ir kad būtų apsaugoti teisėti selekcininko ir ūkininko interesai, prieš įsigaliojant šiam reglamentui, sąlygos pagal 114 straipsnį priimtose įgyvendinimo taisyklėse turi būti nustatytos remiantis šiais kriterijais:
< … >
– augalinė medžiaga auginimui gali būti apdorojama paties ūkininko ar per jam teikiamas paslaugas, nepažeidžiant tam tikrų apribojimų, kuriuos valstybės narės gali nustatyti minėtos augalinės medžiagos apdorojimo organizavimui, visų pirma siekiant užtikrinti pateiktos apdoroti medžiagos ir apdorotos medžiagos tapatumą,
– iš smulkių ūkininkų nereikalaujama mokėti jokio selekcinio mokesčio savininkui < … >,
– < ... >
– iš kitų ūkininkų reikalaujama mokėti savininkui teisėtą selekcinį mokestį, kuris yra gerokai mažesnis už tos pačios veislės dauginamosios medžiagos, auginamos tame pačiame plote, licencinį mokestį; faktiškas selekcinio mokesčio dydis laikui bėgant gali svyruoti atsižvelgiant į tai, kokiu mastu ta veislė bus naudojama pagal 1 dalyje nurodytą nukrypimą,
– < … > “
8. Šios teisės forma buvo kiek pakeista 1995 m. liepos 24 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1768/95, įgyvendinančiu Tarybos reglamento (EB) Nr. 2100/94 dėl augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje 14 straipsnio 3 dalyje numatytos žemės ūkio išimties taisykles (toliau – įgyvendinimo reglamentas)(7) . Jo 5 straipsnyje, kuris yra 3 skyriuje, šis atlygis reglamentuojamas taip:
„1. Pagal pagrindinio reglamento 14 straipsnio 3 dalies ketvirtą įtrauką savininkui mokamo teisingo atlygio dydis gali būti sutarties tarp savininko ir atitinkamo ūkininko objektas.
2. Jeigu tokia sutartis nesudaryta arba netaikoma, atlygio dydis yra gerokai mažesnis negu mokestis, imamas tame pačiame rajone už žemiausios tos pačios veislės kategorijos, tinkamos oficialiai sertifikuoti, dauginamosios medžiagos gamybą, kuriai suteikta licencija.
Jeigu rajone, kuriame įkurtas ūkininko ūkis, nevykdoma atitinkamos veislės dauginamosios medžiagos gamyba, kuriai suteikta licencija, ir jeigu Bendrijoje nenustatytas vienodas minėtos sumos dydis, atlygio dydis yra žymiai mažesnis už sumą, paprastai įtraukiamą minėtu tikslu į kainą, kuria parduodama tame rajone žemiausios tos veislės kategorijos, tinkamos oficialiai sertifikuoti, dauginamoji medžiaga, jeigu jis ne didesnis kaip minėta suma, imama toje teritorijoje, kurioje buvo pagaminta dauginamoji medžiaga.
3. Atlygio dydis laikomas gerokai mažesniu, kaip apibrėžta pagrindinio reglamento 14 straipsnio 3 dalies ketvirtoje įtraukoje, kaip nurodyta šio straipsnio 2 dalyje, jeigu jis neviršija dydžio, reikalingo kaip ekonominio veiksnio, leidžiančio nustatyti, kokiu mastu naudojama nukrypti leidžianti nuostata, siekiant nustatyti arba stabilizuoti pagrįstai subalansuotą santykį tarp dauginamosios medžiagos, kuriai suteikta licencija, panaudojimo ir atitinkamų veislių, kurioms taikoma augalų veislių teisinė apsauga Bendrijoje, augalinių produktų auginimo. Toks santykis laikomas pagrįstai subalansuotu, jeigu jis užtikrina, kad savininkas apskritai gaus teisėtą kompensaciją už bendrą jo veislės naudojimą.“
9. Reglamentu (EB) Nr. 2605/98(8) (toliau – trečiasis reglamentas) ši nuostata buvo papildyta keturiomis dalimis, iš kurių šioje byloje turi reikšmės tik 4 ir 5 dalys. Jose nustatyta:
„4. Jeigu 2 dalyje minimi atlygio dydžiai turi būti nustatyti susitarimais tarp savininkų ir ūkininkų organizacijų dalyvaujant ar nedalyvaujant perdirbėjų organizacijoms, o jie yra nustatyti Bendrijoje atitinkamai Bendrijos, nacionaliniu ar regioniniu mastu, sutarti dydžiai naudojami kaip gairės sprendžiant, kokio dydžio atlygis turi būti mokamas atitinkamoje teritorijoje ir už atitinkamas veisles, jeigu apie šių atlygių dydžius ir jų nustatymo sąlygas Komisijai raštu pranešė įgalioti atitinkamų organizacijų atstovai ir jeigu tuo remiantis sutarti atlygių dydžiai ir jų nustatymo sąlygos buvo paskelbtos Oficialiajame Bendrijos augalų veislių tarnybos biuletenyje .
5. Jeigu 4 dalyje minimas susitarimas netaikomas 2 daliai, turi būti mokamas atlygis, lygus 50 % sumos, mokėtinos už dauginamosios medžiagos gamybą, kuriai suteikta licencija, kaip numatyta 2 dalyje.
Tačiau jeigu valstybė narė iki 1999 m. sausio 1 d. pranešė Komisijai apie neišvengiamą susitarimo sudarymą tarp atitinkamų nacionaliniu ar regioniniu lygmeniu sukurtų organizacijų, kaip tai nurodyta 4 dalyje, turi būti mokamas ne 50 % dydžio, kaip nurodyta pirmiau, o 40 % dydžio atlygis atitinkamoje teritorijoje ir už atitinkamą augalų veislę, tačiau tik tuomet, kai atleidimu nuo žemės ūkio mokesčio buvo naudojamasi prieš įgyvendinant tokį susitarimą, bet ne vėliau kaip 1999 m. balandžio 1 dieną.“
10. Siekiant atsakyti į Bundesgerichtshof pateiktus klausimus, taip pat būtina atsižvelgti į trečiojo reglamento šeštą ir septintą konstatuojamąsias dalis, kuriose nustatyta:
„ < … >
tikslinga užtikrinti, kad susitarimai būtų naudojami kaip Bendrijos gairės dėl atlygio dydžio atitinkamose teritorijose ir už atitinkamas veisles;
< ... > tose teritorijose ar už tas veisles, kurioms tokie susitarimai netaikomi, mokėtinas atlygis iš esmės turi sudaryti 50 % sumos, mokėtinos už dauginamosios medžiagos gamybą, kuriai suteikta licencija, moduliuotos pagal atitinkamą slankiąją skalę, jeigu tokia skalė nustatyta atitinkamai nacionalinei augalų veislių teisinei apsaugai;
< … > “
III – Faktinės aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
11. Bundesgerichtshof
nagrinėja keturias bylas dėl atlygio, mokėtino už sėklų, kurioms taikoma Europos teisės aktais užtikrinama augalų veislių teisinė apsauga, auginimą, teisingumo.
12. Ieškovė trijose iš šių bylų, teisę į augalų veislių teisinę apsaugą turinčių asmenų organizacija, įkurta kaip uždaroji akcinė bendrovė, atsakinga už minėtų teisių įgyvendinimą, visų pirma už reikalavimų pateikti informaciją ir sumokėti pateikimą.
13. Ši organizacija reikalauja sumokėti atlygį už šių Bendrijos teisės saugomų augalų veislių auginimą:
– Theresa
veislės žieminius miežius ir Bandit, Contur bei Titmo
veislės žieminius kviečius, 1998–1999 m. ūkiniais metais augintus D. Deppe, atsakovo byloje C‑7/05, kuris mirė vykstant procesui ir kurio procesines teises perėme paveldėtojai.
– Solara
veislės bulves, 1999–2000 m. ūkiniais metais augintas S. Hennings, atsakovo byloje C‑8/05.
– tos pačios veislės bulves, Theresa
ir Duet veislės žieminius miežius bei Ritmo
veislės kviečius, 1998–1999 m. ūkiniais metais augintus H. Lübbe, atsakovui byloje C‑9/05, priklausančiuose laukuose.
14. Šie trys ūkininkai pranešė ieškovei pagrindinėje byloje apie minėtų sėklų auginimą ir atsisakė prisijungti prie Susitarimo dėl bendradarbiavimo žemės ūkio ir augalų selekcijos srityse (Kooperationsabkommen Landwirtschaft und Pflanzenzüchtung), sudaryto 1996 m. birželio 3 d. tarp Vokietijos valstiečių federacijos ( Deutscher Bauernverband eV ) ir Vokietijos augalų selekcininkų federacijos ( Bundesverband Deutscher Pflanzenzüchter eV ) ir 1999 m. rugpjūčio 16 d. paskelbto Oficialiajame Bendrijos augalų veislių tarnybos biuletenyje
(toliau – 1996 m. Bendradarbiavimo susitarimas). 2000 m. šios profesinės organizacijos sudarė naują susitarimą, kuris turėjo galioti nuo 2001 m. sėjos ir kuris numatė iki 60 % licencijos mokesčio dydžio atlygį už sertifikuotas sėklas (toliau – licencinis mokestis). Po vėliau padarytų pakeitimų atlygį kai kuriais atvejais sudaro tik 45 %.
15. Įvairūs asmenys, turintys teisę į augalų veislių teisinę apsaugą, įgaliojo ieškovę surinkti jų atlygį, kurį 1998–1999 ūkiniams metams ieškovė susitarimo nesudariusių ūkininkų atveju nustatė 80 % licencinio mokesčio dydžio.
16. Trims ūkininkams atsisakius mokėti šiuo pagrindu reikalaujamas sumas, Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH
kreipėsi į Landgericht Braunschweig
(Braunšveigo apygardos teismas), kuris patenkino daugelį jos reikalavimų.
17. Tačiau Oberlandesgericht Braunschweig
(Vyriausiasis apygardos teismas) atmetė ieškovės apeliacinius skundus(9), kuriais ji reikalavo sumokėti sumas, apskaičiuotas remiantis 80 % minėto licencinio mokesčio(10) .
18. Pateikus kasacinius skundus, Bundesgerichtshof
nustatė, kad bylos baigtis priklauso nuo Bendrijos teisės aktų, visų pirma nuo įgyvendinimo reglamento 5 straipsnio 2, 4 ir 5 dalių, išaiškinimo bei nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pagal EB 234 straipsnį kreiptis į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą tokiais klausimais:
„1. Ar atlygio dydžio už auginimą nusta tymo reikalavimas Reglamento (EB) Nr. 1768/95 5 straipsnio 2 dalies prasme, kad atlygio dydis būtų „gerokai mažesnis“ negu mokestis, imamas tame pačiame rajone už tos pačios veislės dauginamosios medžiagos gamybą, kuriai suteikta licencija, patenkinamas ir tuomet, kai nustatoma 80 % šio mokesčio dydžio bendra atlygio norma?
2. Ar Reglamento Nr. 1768/95, iš dalies pakeisto Reglamentu (EB) Nr. 2605/98, 5 straipsnio 4 ir 5 dalyse yra nustatyta įstatymo reikalaujamo atlygio už auginimą dydžio vertinė išraiška?
Jeigu į šį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar ši išraiška yra bendras principas, taikytinas ir auginimo veiksmams, atliktiems iki įsigaliojant Reglamentui (EB) Nr. 2605/98?
3. Ar susitarimo tarp teisės turėtojų ir ūkininkų organizacijų gairių funkcija Reglamento (EB) Nr. 1768/95, iš dalies pakeisto Reglamentu (EB) Nr. 2605/98, 5 straipsnio 4 dalies prasme apima tai, kad apskaičiuojant atlyginimą pagal įstatymus esminiai šio susitarimo elementai (apskaičiavimo parametrai) gali būti taikomi, net jei apskaičiuojant įstatymų nustatytą atlygį ne visi ūkininko turimi apskaičiavimui pagal susitarimą reikalingi parametrai yra žinomi teisės turėtojui ir jis neturi teisės reikalauti, kad ūkininkas praneštų jam šiuos duomenis?
Jeigu į šį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar tam, kad toks susitarimas, jei jis šia prasme privalo atlikti gairių funkciją, galiotų, reikalaujama laikytis Reglamento Nr. 1768/95, iš dalies pakeisto Reglamentu (EB) Nr. 2605/98, 5 straipsnio 4 dalyje nustatytų reikalavimų, net jei susitarimas buvo sudarytas prieš įsigaliojant Reglamentui (EB) Nr. 2605/98?
4. Ar Reglamento (EB) Nr. 1768/95, iš dalies pakeisto Reglamentu (EB) Nr.2605/98, 5 straipsnio 5 dalis nustato atlygio maksimalią ribą, jei atlygis nustatomas pagal sutartį ir (arba) įstatymus?
5. Ar susitarimas tarp profesinių organizacijų gali būti naudojamas kaip gairės Reglamento (EB) Nr. 1768/95, iš dalies pakeisto Reglamentu (EB) Nr. 2605/98, 5 straipsnio 4 dalies prasme, jei jis nustato didesnę nei 50 % sumos pagal šio reglamento 5 straipsnio 5 dalį atlygio normą?“
IV – Procesas Teisingumo Teisme
19. Trys 2004 m. spalio 11 d. Bundesgerichtshof
nutartys dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo kanceliarijoje buvo užregistruotos 2005 m. sausio 14 d. ir, atsižvelgiant į tai, kad jų dalykai yra susiję, 2005 m. sausio 26 d. Nutartimi buvo sujungti.
20. Per Teisingumo Teismo statuto 20 straipsnyje nustatytą terminą savo pastabas pateikė Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH, D. Deppe paveldėtojai, S. Hennings, H. Lübbe, Vokietijos vyriausybė ir Komisija.
21. 2005 m. sausio 12 d. posėdyje šalių pagrindinėje byloje ir Komisijos atstovai pateikė žodines pastabas.
V – Prejudicinių klausimų analizė
A – Pirminės pastabos
22. Ūkininko lengvatą reglamentuojančios taisyklės tobulai atspindi diskusijos, kuriai būdingi prieštaringi požiūriai, pusiausvyrą. Viena vertus, kalbama apie Bendrijos žemės ūkio politikos viziją, pagal kurią svarbiausias siekis – gausinti šios veiklos vaisius(11), kaip tai matyti iš pagrindinio reglamento 14 straipsnio 1 dalies, kuri leidžia ūkininkams naudotis šia išimtine teise, siekiant „išsaugoti žemės ūkio produkciją < ... > “.
23. Kita vertus, kalbama apie selekcininkų teises, kurie ginami pramonės ir mokslinių tyrimų bei technologijų plėtros politikos ir siekia, kad būtų nustatyta tinkama norminė bazė, kuri skatintų jų veiklą Europos Sąjungoje. Tokiomis aplinkybėmis nenuostabu, kad vyko aršus ginčas ar kad pasiektas kompromisas buvo laikomas priimtinu(12) .
24. Kyla klausimas, ar vėliau, vykstant žemės ūkio rinkų organizavimo pokyčiams, kai vis labiau siekiama laisvos konkurencijos(13), būtų atsiradusi tokia privilegija; bet kuriuo atveju trečiasis reglamentas, suteikęs didesnę reikšmę selekcininkų ir ūkininkų asociacijų sudarytiems susitarimams, laikytinas nedrąsiu žingsniu ta kryptimi.
B – Teisingas atlygis (pirmasis klausimas)
25. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar 80 % licencinio mokesčio dydžio atlygis atitinka įgyvendinimo reglamento 5 straipsnio 2 dalies reikalavimą, kad atlygio dydis turi būti „gerokai mažesnis“ negu mokestis, imamas už dauginamosios medžiagos gamybą, kuriai suteikta licencija.
26. Prieš tęsiant analizę, būtų naudinga trumpai apibūdinti šiuo metu galiojančią trimis minėtais reglamentais nustatytą sistemą. Jais įtvirtinti trys pagrindiniai atlygio selekcininkams nustatymo būdai, t. y. pagal sutartį tarp teisės į augalo veislę turėtojo (savininko) ir ūkininko(14), pagal susitarimus tarp savininkų ir ūkininkų organizacijų(15) ir, jeigu netaikomi minėti variantai, pagal tam tikras minėtuose reglamentuose nustatytas gaires(16) . Kadangi D. Deppe, S. Hennings ir H. Lübbe nebuvo sudarę atskiros sutarties su selekcininku ar prisijungę prie susitarimo, reikia išnagrinėti trečiąją situaciją.
27. Pagrindinio reglamento 14 straipsnio 3 dalies ketvirtoje įtraukoje Bendrijos teisės aktų leidėjas kaip teisingo atlygio vertinimo kriterijų nustatė, kad mokestis turi būti „gerokai mažesnis“, nei mokestis už gamybą, kuriai suteikta licencija, ir šis aspektas pabrėžiamas įgyvendinimo reglamente, kuris 5 straipsnio 2 dalimi papildė minėtą nuostatą, nustatęs, kad atlygio dydis turi būti „gerokai mažesnis“ negu tas mokestis; be to, trečiuoju reglamentu nustatomas 50 % dydžio atlygis už saugomų sėklų naudojimą pagal licenciją(17) .
28. Taip pat reikia pažymėti, kad pagal įgyvendinimo reglamento 5 straipsnio 2 dalį, į kurią daroma nuoroda to paties straipsnio 5 dalyje, šis kriterijus taip pat yra taikomas „tame pačiame rajone < ... > žemiausiai tos pačios veislės kategorijai, tinkamai oficialiai sertifikuoti“. Tokia kategorija gali būti tik kategorija, sukelianti ūkininkui mažiausias sąnaudas.
29. Iš šių prielaidų matyti, kad teisės į augalų veislių teisinę apsaugą turėtojui mokėtinam atlygiui išimtis taikoma tik tuomet, jei jis iš tikrųjų mažesnis už licencinį mokestį.
30. Taigi 80 % dydžio atlygis neatrodo tinkamas, nors, kaip savo pastabose pažymi Komisija, situacijas būtina skirti pagal tai, ar jos atsirado iki įsigaliojant trečiajam reglamentui, ar vėliau. Kadangi pastarąsias situacijas reglamentuoja speciali norma, jas reikėtų išnagrinėti pirmiausia.
31. Įgyvendinimo reglamento 5 straipsnio 5 dalyje buvo nustatyta, kad ribotą laiką ir tam tikromis aplinkybėmis turėjo būti taikomas 40 % licencinio mokesčio dydžio atlygis. Pasibaigus trumpam terminui(18), vėl pradedama taikyti 5 straipsnio 4 dalyje nustatyta 50 % norma. To reglamento devintoje konstatuojamojoje dalyje paaiškinama, kad, nustatant netgi už įprastinę normą mažesnį dydį, šia nuostata siekiama paskatinti selekcininkų ir ūkininkų organizacijų susitarimus.
32. Iš to galima daryti dvi išvadas. Pirma, pirmenybė teikiama sutartiniams sprendimams, o jų siekiant, vienai iš šalių daromas spaudimas. Antra, nesant susitarimo, atlygis, kuriuo remiantis teisės į augalo veislės teisinę apsaugą turėtojas gauna įstatymo nustatytą kompensaciją, sudaro apytikriai 50 %, nors darytina prielaida, kad dėl vienos iš susitarimo šalių interesų ši procentinė dalis derybų metu gali padidėti. Taip reikėtų suprasti 2000 m. tarp ūkininkų ir selekcininkų profesinių organizacijų pasirašytą susitarimą, kuris numatė iki 60 % licencinio mokesčio dydžio atlygį.
33. Taisyklės, reglamentuojančios naudojimosi išimtimi tvarką prieš įsigaliojant trečiajam reglamentui, nustatytos pagrindinio reglamento 14 straipsnyje ir įgyvendinimo reglamento 5 straipsnio 1–3 dalyse. Remiantis pastarąja nuostata, atlygio dydis laikomas gerokai mažesniu tik tuomet, jei jis neviršija dydžio, reikalingo nustatyti arba stabilizuoti pagrįstai subalansuotą santykį tarp dauginamosios medžiagos, kuriai suteikta licencija, panaudojimo ir augalinių produktų auginimo ir jeigu jis užtikrina, kad savininkas gaus teisėtą kompensaciją už bendrą jo veislės naudojimą.
34. Mano nuomone, reikia atsižvelgti ir į kitas aplinkybes. Taip 20 % nuolaida, kuri verslo pasaulyje gali būti laikoma dosnia, ūkininkui taikomos išimties atveju nebėra tokia didelė, nes jis iš tikrųjų augina produktą savo darbu ir pastangomis bei pagerina jį dėl savo žemės kokybės(19) . Be to, augintojas neturi jokios įtakos kitam veiksniui, kuris taikomas apskaičiuojant galutinę kainą, t. y. licenciniam mokesčiui, nes jis nėra dauginamosios medžiagos gamybos licencijos sutarčių šalis, ir galiausiai reikšmingą įtaką galinčiam daryti selekcininkui mokėtina suma priklauso nuo išorės veiksnių.
35. Atsakovai pagrindinėse bylose tvirtina, kad dėl monopolinės Saatgut‑Treuhandverwaltungs GmbH
padėties rinkoje buvo iškreipta konkurencija ir kad reglamentuose nurodyti atlygio teisingumo vertinimo kriterijai įpareigoja atsižvelgti į vietos, regioninius bei nacionalinius ypatumus.
36. Taigi visi šie veiksniai, kurie naudojantis ūkininko lengvata turi įtakos „gerokai mažesnio“ atlygio teisingumui, priklauso nuo konkrečių kiekvieno atvejo aplinkybių ir turi būti įvertinti kompetentingo teismo(20) .
37. Atsižvelgdamas į pateiktas išvadas, siūlau Teisingumo Teismui į pirmąjį klausimą atsakyti taip, kad tuo atveju, kai taikoma pagrindinio reglamento 14 straipsnio 3 dalyje nustatyta žemės ūkio išimtis, 80 % licencinio mokesčio dydžio atlygis neatitinka reikalavimo, kad jis turi būti „gerokai mažesnis“ negu mokestis, imamas už dauginamosios medžiagos gamybą, kuriai suteikta licencija, įgyvendinimo reglamento 5 straipsnio 2 dalies prasme, nacionaliniam teismui paliekant galimybę įvertinti kitas reikšmingas kiekvienos iš pagrindinių bylų aplinkybes.
C – Atlygio dydžio vertinimo kriterijai (antrasis klausimas)
38. Pirmoje antrojo klausimo dalyje klausiama, ar, nustatant selekcininko mokesčius, įgyvendinimo reglamento 5 straipsnio 4 ir 5 dalyse yra nustatyta atlygio už auginimą dydžio vertinė išraiška.
39. Iš tų nuostatų teksto aiškiai matyti, kad, kalbant apie 5 straipsnio 4 dalį, šie kriterijai turi būti nustatyti savininkų ir ūkininkų organizacijų sudarytuose susitarimuose, kurie naudojami kaip gairės, jeigu jie atitinka kitus tos dalies ir 5 straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatytus reikalavimus.
40. Kita vertus, 5 straipsnio 5 dalyje nustatomas 50 % dydžio atlygis pasinaudojimo ūkininko lengvata atveju, su vienintele išlyga, kad pagal trečiojo reglamento septintą konstatuojamąją dalį vėliau jis galės būti moduliuojamas pagal atitinkamą nacionalinę skalę.
41. Antroje antrojo klausimo dalyje paminėta galimybė šią vertę, kaip bendro principo išraišką, taikyti atgaline data auginimo veiksmams, atliktiems iki įsigaliojant šiam reglamentui.
42. Šioje byloje nagrinėjamos įgyvendinimo reglamento 5 straipsnio 4 ir 5 dalys papildo iki jų priėmimo galiojusią sistemą naujais elementais, t. y. suteikia atitinkamų asociacijų susitarimams gairių funkciją ir nurodo procentinę dalį. Komisijos manymu, trečiojo reglamento taikymas atgaline data tokios rūšies susitarimams, sudarytiems iki įsigaliojant minėtoms nuostatoms, prieštarautų teisinio saugumo principui. Tačiau Komisija neatsižvelgia į tai, kad įgyvendinimo reglamento 5 straipsnio 5 dalis nustato visiškai skirtingą tvarką nei iš pradžių galiojusioji.
43. Todėl dvi šiose nuostatose pateiktos nuorodos į šio reglamento 5 straipsnio 2 dalį rodo, kad jomis siekiama patobulinti ir patikslinti pastarąją normą. Taigi, nors jos negali būti taikomoms ankstesnėms situacijoms, vis dėlto vertinant atlygio dydį jomis turi būti vadovaujamasi kaip gairėmis.
44. Dėl nurodytų priežasčių siūlau Teisingumo Teismui atsakyti į antrąjį prejudicinį klausimą taip, kad įgyvendinimo reglamento 5 straipsnio 5 dalyje nustatyta selekcininko atlygio dydžio vertinė išraiška; ši nuostata neturi grįžtamosios galios, tačiau ja gali būti vadovaujamasi apskaičiuojant atlygį už auginimą iki šios nuostatos įsigaliojimo.
D – Selekcininkų ir ūkininkų organizacijų susitarimų gairių funkcija (trečiasis ir penktasis klausimai)
45. Pirmoje trečiojo klausimo dalyje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia klausimą dėl susitarimų, sudarytų tarp teisės į augalų veislių teisinę apsaugą turėtojų ir ūkininkų organizacijų, apimties, jeigu nėra žinoma arba negalima gauti visos informacijos, būtinos teisingam atlygiui naudojantis išimtimi apskaičiuoti, o antra šio klausimo dalis susijusi su procedūriniais šiems susitarimams keliamais reikalavimais. Pirmiausia reikėtų išnagrinėti procedūrinius aspektus.
46. Iš įgyvendinimo reglamento 5 straipsnio 4 dalies matyti, jog tam, kad šiuos susitarimus būtų galima naudoti kaip gaires, apie jų nustatytą atlygio dydį ir sąlygas turi būti pranešta Komisijai ir tai turi būti paskelbta Oficialiajame Bendrijos augalų veislių tarnybos biuletenyje.
47. Kadangi tai yra esminiai reikalavimai ir šiuo atžvilgiu nedaroma jokio skirtumo tarp susitarimų, sudarytų iki ir po trečiojo reglamento įsigaliojimo, reikia daryti išvadą, kad laiko veiksnys neturi jokios įtakos ir kad pakanka įvykdyti šiuos du reikalavimus.
48. Todėl įgyvendinimo reglamento taikymo sritis apima visus ūkininkus, pasinaudojančius minėta nuostata susitarimo taikymo teritorijoje. Atsakymas į pirmą trečiojo klausimo dalį pagrįstas šia pagrindine prielaida.
49. Jau buvo pažymėta, kad suteikus tokią galią susitarimams tarp minėtų organizacijų buvo norėta juos skatinti siekiant išvengti daug laiko ir pastangų reikalaujančių skaičiavimų. Taip pat reikia pabrėžti, kad šie susitarimai turi atlikti orientyro vaidmenį ūkininkams, neprisijungusiems prie susitarimų tarp asociacijų, nes taip siekiama paskatinti prieštaraujančius ūkininkus, kurie nori pasinaudoti oficialiu apskaičiavimu, tikėdamiesi, kad tai jiems mažiau kainuos, prisijungti prie susitarimų, nes darytina prielaida, kad organizacijai, kuriai jie priklauso, be jų interesus atitinkančios procentinės dalies, į minėtus susitarimus pavyko įtraukti ir kitų lengvatų.
50. Todėl bet kuris apskaičiavimo kriterijus yra gairė, kuria turi būti vadovaujamasi apskaičiuojant susitarimo nepasirašiusių ūkininkų mokėtiną atlygį. Tačiau būtent dėl tokios gairių funkcijos toks kriterijus nėra automatiškai privalomas, ir tuomet, kai procentinė dalis ginčijama kaip pernelyg didelė, reikia laikytis pirmuoju klausimu išsakytų argumentų.
51. Galiausiai dėl penktojo klausimo reikia patikslinti, kad įgyvendinimo reglamento 5 straipsnio 5 dalyje nustatomas tinkamas 50 % dydžio selekcininko atlygis, jeigu nebuvo sudarytas vienas iš 5 straipsnio 4 dalyje nurodytų sandorių. Iš dviejų nuostatų struktūros matyti, kad minėta 5 dalis atlieka papildomą funkciją. Remiantis šalių autonomijos principu susitarimo nustatyta procentinė dalis privaloma tiems, kurie pritarė susitarimui, o tiems, kurie nėra tokio susitarimo šalys, tai yra orientacinis dydis. Jeigu nebuvo sudarytas susitarimas, taikoma 5 straipsnio 5 dalis, kuri, kaip jau buvo pažymėta, esant prieštaravimams lemia teisingą atlygį tokioje situacijoje, kurioje gali atsidurti tik jokio susitarimo nepasirašęs ūkininkas.
52. Atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui į trečiąjį ir penktąjį klausimus atsakyti taip, kad teisės į augalų veislių teisinę apsaugą turėtojų ir ūkininkų organizacijų pasirašytų susitarimų gairių funkcija įgyvendinimo reglamento 5 straipsnio 4 dalies prasme reiškia, kad jie neribotai naudotini kaip apskaičiavimo parametrai vertinant teisingą atlygį, su sąlyga, kad apie juos buvo pranešta Komisijai ir jie buvo paskelbti Oficialiajame Bendrijos augalų veislių tarnybos biuletenyje, tačiau reikia atsižvelgti į tai, kad juos galima naudoti tik 5 straipsnio 4 dalies, bet ne 5 straipsnio 5 dalies atžvilgiu.
E – Įgyvendinimo reglamento 5 straipsnio 5 dalyje nustatytos 50 % sumos taikymo sritis (ketvirtasis klausimas)
53. Bundesgerichtshof
nori sužinoti, ar ši procentinė dalis yra maksimali riba nustatant atlygį, mokėtiną pagal sutartį ar pagal įgyvendinimo reglamento nuostatas.
54. Visų pirma nagrinėjama nuostata nereglamentuoja sutartinių situacijų ir todėl šiuo atžvilgiu klausimas neturi reikšmės.
55. Antra, iš paties šios nuostatos teksto aišku, kad joje nustatyta santykinė vertė yra privaloma ir nėra vien didžiausia ar mažiausia riba. Tai, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas numatė išimtį šios nuostatos antrajame sakinyje, nepaneigia tokios išvados, nes, kaip matyti iš trečiojo reglamento preambulės, išimtis taikoma tik ribotą laiką, siekiant paskatinti greitą kitų susitarimų tarp selekcininkų ir ūkininkų organizacijų sudarymą iki nustatytos datos.
56. Atsižvelgdamas į šiuos argumentus, siūlau į ketvirtąjį klausimą atsakyti taip, kad tuomet, kai nesant susitarimo tarp teisės į augalų veislių teisinę apsaugą turėtojo ir ūkininko, atlygį reikia nustatyti pagal reglamento nuostatas, įgyvendinimo reglamento 5 straipsnio 5 dalyje nustatytas nekintamas atlygio dydis, o ne maksimali jo riba.
VI – Išvada
57. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į Bundesgerichtshof
pateiktus prejudicinius klausimus atsakyti taip:
1. Tuo atveju, kai taikoma 1994 m. liepos 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2100/94 dėl augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje 14 straipsnio 3 dalyje nustatyta žemės ūkio išimtis, 80 % dydžio atlygis neatitinka reikalavimo, kad jis turi būti „gerokai mažesnis“ negu mokestis, imamas už dauginamosios medžiagos gamybą, kuriai suteikta licencija, 1995 m. liepos 24 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1768/95, įgyvendinančio Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalyje numatytos žemės ūkio išimties taisykles, 5 straipsnio 2 dalies prasme, nacionaliniam teismui paliekant galimybę įvertinti kitas reikšmingas kiekvienos iš pagrindinių bylų aplinkybes.
2. Reglamento Nr. 1768/95, iš dalies pakeisto 1998 m. gruodžio 3 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2605/98, 5 straipsnio 5 dalyje nustatyta selekcininko atlygio dydžio vertinė išraiška; ši nuostata neturi atgalinio poveikio, tačiau ja gali būti vadovaujamasi apskaičiuojant atlygį už auginimą iki 5 straipsnio 5 dalies įsigaliojimo.
3. Teisės į augalų veislių teisinę apsaugą turėtojų ir ūkininkų organizacijų pasirašytų susitarimų gairių funkcija minėto reglamento 5 straipsnio 4 dalies prasme reiškia, kad jie neribotai naudotini kaip apskaičiavimo parametrai vertinant teisingą atlygį, su sąlyga, kad apie juos buvo pranešta Komisijai ir jie buvo paskelbti Oficialiajame Bendrijos augalų veislių tarnybos biuletenyje, tačiau reikia atsižvelgti į tai, kad juos galima naudoti tik 5 straipsnio 4 dalies, bet ne 5 straipsnio 5 dalies atžvilgiu.
4. Kai, nesant susitarimo tarp teisės į augalų veislių teisinę apsaugą turėtojo ir ūkininko, atlygį reikia nustatyti pagal reglamento nuostatas, Reglamento Nr. 1768/95, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2605/98, 5 straipsnio 5 dalyje nustatytas nekintamas atlygio dydis, o ne maksimali jo riba.
(1) .
(2)
–	2003 m. balandžio 10 d. Sprendimas Schulin
(C‑305/00, Rink. p. I‑3525) ir mano 2002 m. kovo 21 d. Išvada; 2004 m. kovo 11 d. Sprendimas Saatgut-Treuhandverwaltungsgesellschaft
(C‑182/01, Rink. p. I‑2263) ir mano 2002 m. lapkričio 7 d. Išvada bei 2004 m. spalio 14 d. Sprendimas Brangewitz
(C‑336/02, Rink. p. I‑9801) ir mano 2004 m. vasario 17 d. Išvada.
(3)
–	Žr. šios išvados II skirsnį. Trumpa augalų veislių teisinės apsaugos istorija aprašyta mano išvadoje byloje Schulin
(nurodyta 2 išnašoje).
(4)
–	Visų pirma tai pasakytina apie Milano menininko Giuseppe Arcimboldo (1527–1593) paveikslus Metų laikai arba Elementai ; tam, kad pasiektų tokį rezultatą, tapydamas jis sujungdavo pagal temą su kūrinio pavadinimu susijusius objektus, pvz., paveiksluose Bibliotekininkas
arba Teisininkas .
(5)
–	OL L 227, p. 1.
(6)
–	Taigi gėlėms ši taisyklė aiškiai netaikoma. Literatūroje Oskaras Vaildas savo apsakyme „Lakštingala ir rožė“ pasakoja apie žiaurų būdą, kaip išgauti raudoną rožių spalvą: lakštingala prispaudžia savo krūtinę prie baltų rožių krūmo spyglių ir apšlaksto rožes savo krauju ir paverčia blyškius rožės žiedlapius tamsiai raudonais; taip studentas, kuriam priklauso rožių krūmas, gali padovanoti savo mylimajai šią ryškiai raudoną gėlę, kurios ji jo paprašė mainais už tai, kad jis galėtų su ja šokti visą naktį.
(7)
–	OL L 173, p. 14.
(8)
–	1998 m. gruodžio 3 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 2605/98, iš dalies keičiantis Reglamentą (EB) Nr. 1768/95 (OL L 328, p. 6).
(9)
–	S. Hennings atveju Oberlandesgericht
padidino jo skolą 55,73 EUR pridėjus delspinigius, tačiau nepatenkino kito ieškovės reikalavimo dėl 668,55 EUR.
(10)
–	Trimis kasaciniais skundais pateiktų reikalavimų sumos yra 181,41 EUR byloje C‑7/05, 612,82 EUR byloje C‑8/05 ir 605,86 EUR byloje C‑9/05.
(11)
–	K.‑D. Borchardt „Die Reform der Gemeinsamen Agrarpolitik – Perspektiven und Herausforderungen für Landwirte und Juristen“, Europa und seine Verfassung – Festschrift für Manfred Zuleeg zum siebzigsten Geburtstag,
Nomos, Baden Badenas, 2005, p. 473 ir paskesni, visų pirma p. 475–477. Taip pat žr. A. Leidwein „Europäisches Agrarrecht“,
2 leid., NWM, Viena, 2004, p. 76 ir paskesni.
(12)
–	B. Kiewet „Régime de protection communautaire des obtentions végétales“, Comptes rendus de l’Académie d’agriculture de France,
83 tomas, 1997, Nr. 2, p. 5 ir toliau, visų pirma p. 9.
(13)
–	Dėl bendrosios žemės ūkio politikos reformos žr. C. Blumann „La réforme de la politique agricole commune“, Cahiers de droit européen, Nr. 3 ir 4, 2004, p. 297 ir toliau. Taip pat žr. D. Bianchi „Y a-t-il encore quelque chose de „commun“ dans la nouvelle Politique agricole commune?“, Revue trimestrielle de droit européen,
Nr. 3, 2005 m. liepos–rugsėjo mėn., p. 623 ir toliau.
(14)
–	Įgyvendinimo reglamento 5 straipsnio 1 dalis.
(15)
–	Trečiojo reglamento 1 straipsniu papildyta įgyvendinimo reglamento 5 straipsnio 4 dalis.
(16)
–	Nesant sutarties – įgyvendinimo reglamento 5 straipsnio 2 dalis; nesant susitarimo – įgyvendinimo reglamento 5 straipsnio 5 dalis.
(17)
–	Ši nuostata turi būti skaitoma kartu su to paties reglamento septinta konstatuojamąja dalimi, kuri sušvelnina jos griežtumą, nustatydama, kad „ < ... > atlygis iš esmės
turi sudaryti 50 % sumos < ... > “, tačiau tai niekaip nesumenkina šio skaičiaus svarbos.
(18)
–	Laikotarpiu tarp pasinaudojimo žemės ūkio išimtimi iki susitarimo taikymo ir 1999 m. balandžio 1 dienos.
(19)
–	Nežinau, ar galima kalbėti apie susikertančius interesus, nes susidaro įspūdis, kad augalo veislė suteikia naudos visiems; smerktina pelnytis iš draugų ir kito asmens darbo, kaip yra mokoma Ezopo pasakėčioje „Ožys ir vynmedis“. Ožys ėdė švelnius vynmedžio ūglius, o vynmedis jo klausė: „Kodėl mane skriaudi? Argi nėra žolės? Na palūkėk! Kai tave aukos, aš pats pateiksiu vyno apeigoms!“ (laisvas vertimas). Pasaulyje būtų daug daugiau subtilumo, jeigu augalai galėtų kalbėti, kaip ta pasipūtusi rožė, kurią Mažasis princas augino savo sode (A. Saint‑Exupéry „El Principito“ (Mažasis princas), MC editores SA, Buenos Airės, 1969,
Bonifacio del Carril vertimas, 8 skyrius, p. 33, nors jis pasakė: „Niekada nereikia klausyti gėlių. Reikia į jas žiūrėti, traukti jų kvapą. Nuo mano gėlės kvepėjo visa planeta, bet aš nemokėjau tuo džiaugtis“ (lietuvių k.: http://prince.night.lt/princas/8.htm).
(20)
–	Todėl šios išvados įžangoje minėti Vokietijos teismų sprendimų skirtumai gali būti susiję su regioniniais skirtumais; tačiau ši aplinkybė nekeičia mano įsitikinimo, kad nustatytas 80 % atlygio dydis viršija tai, kas yra pagrįsta, ir yra pernelyg didelis.