Laikina versija
BENDROJO TEISMO (antroji kolegija, posėdžiaujanti penkių teisėjų sudėties) SPRENDIMAS
2026 m. gegužės 13 d.(*)
„ Valstybės pagalba – Oro transporto sektorius – Priemonės, kurias Rumunija įgyvendino Timišoaros oro uosto naudai – Priemonės, kurias Timišoaros oro uostas įgyvendino Wizz Air ir jį naudojančių oro transporto bendrovių naudai – Sprendimas, kuriuo iš dalies pripažinta, kad nebuvo suteikta valstybės pagalba Timišoaros oro uostui ir jį naudojančioms oro transporto bendrovėms – Oro uosto rinkliavos – Ieškinys dėl panaikinimo – Teisė kreiptis į teismą – Konkreti sąsaja – Didelio poveikio konkurencinei padėčiai nebuvimas – Dalinis nepriimtinumas – SESV 107 straipsnio 1 dalis – Teisės klaida – Atrankusis pobūdis – Pranašumas “
Byloje T‑522/20 RENV
Carpatair SA, įsteigta Timišoaroje (Rumunija), atstovaujama avocat J. Rivas de Andrés,
ieškovė,
prieš
Europos Komisiją, atstovaujamą J. Carpi Badía ir S. Verschraegen,
atsakovę,
palaikomą
Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.), įsteigtos Budapešte (Vengrija), atstovaujamos avocats E. Vahida ir S. Rating,
ir
Societatea Națională „Aeroportul Internațional Timișoara – Traian Vuia“ SA (AITTV), įsteigtos Ghirodoje (Rumunija), atstovaujamos SC V. Power ir solicitor R. Hourihan,
įstojusių į bylą šalių,
BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija, posėdžiaujanti penkių teisėjų sudėties),
kurį sudaro pirmininkė N. Półtorak, teisėjai J. Martín y Pérez de Nanclares (pranešėjas), G. Hesse, G. Steinfatt ir D. Petrlík,
posėdžio sekretorė A. Audras-Hidelot, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį, visų pirma į 2025 m. spalio 20 d. proceso organizavimo priemonę,
įvykus 2025 m. gruodžio 4 d. posėdžiui,
priima šį
Sprendimą
1        Pagal SESV 263 straipsnį pareikštu ieškiniu ieškovė Carpatair SA prašo panaikinti 2020 m. vasario 24 d. Komisijos sprendimą (ES) 2021/1428 dėl valstybės pagalbos SA. 31662 – C/2011 (ex NN/2011), kurią Rumunija suteikė Timišoaros tarptautiniam oro uostui – Wizz Air (OL L 308, 2021, p. 1; toliau – ginčijamas sprendimas), kiek jame padaryta išvada, kad kai kurios priemonės nėra valstybės pagalba, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
I.      Ginčo aplinkybės
2        Ieškovė yra Rumunijos regioninė oro transporto bendrovė. 2000 m. Timišoaros (Rumunija) tarptautiniame oro uoste (toliau – oro uostas) ji įkūrė savo veiklos centrą, iš kurio eksploatavo veiklos modeliu „stebulė ir stipinai“ (angl. hub-and-spoke) grindžiamą tinklą.
3        Oro uostą eksploatuoja antroji į bylą įstojusi šalis Societatea Națională „Aeroportul Internațional Timișoara – Traian Vuia“ SA (AITTV), akcinė bendrovė, kurios 80 % akcinio kapitalo priklauso Rumunijos valstybei.
4        Tikintis, kad 2007 m. Rumunijai įstojus į Europos Sąjungą padidės keleivių srautas, ir siekiant atitikti saugumo reikalavimus, susijusius su prisijungimu prie Šengeno erdvės, AITTV iš Rumunijos valstybės gavo finansavimą terminalo, skirto ne Šengeno skrydžiams, statybai ir saugumo įrangai.
5        Įgyvendindama pigių skrydžių bendrovių pritraukimo ir oro uosto bendro pelningumo padidinimo strategiją AITTV su pirmąja įstojusia į bylą šalimi – Vengrijos pigių skrydžių oro transporto bendrove Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.) (toliau – Wizz Air) – 2008 m. pasirašė susitarimus, kuriuose buvo apibrėžti jų bendradarbiavimo principai ir Wizz Air skirtos bendrosios oro uosto infrastruktūros ir paslaugų naudojimo sąlygos (toliau – 2008 m. susitarimai). Du iš šių susitarimų buvo iš dalies pakeisti 2010 m. birželio 25 d. pagal naują nuolaidų sistemą, dėl kurios susitarė Wizz Air ir AITTV ir kuri galiojo iki 2011 m. vasario 6 d. (toliau – 2010 m. susitarimai dėl pakeitimų). Wizz Air pradėjo vykdyti skrydžius iš šio oro uosto 2008 m. spalio mėn.
6        2010 m. rugsėjo 30 d. ieškovė pateikė Europos Komisijai skundą dėl tariamai neteisėtos valstybės pagalbos, kurią Rumunijos valdžios institucijos suteikė Wizz Air.
7        2011 m. gegužės 24 d. Komisija pranešė Rumunijai apie savo sprendimą pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje numatytą formalią tyrimo procedūrą (toliau – sprendimas pradėti procedūrą) dėl, be kita ko, oro uosto rinkliavų nuolaidų ir lengvatų, suteiktų pagal 2007, 2008, ir 2010 m. paskelbtus oro navigacijos informacinius rinkinius (toliau – ONIR) ir 2008 m. susitarimus.
8        2014 m. ieškovė nutraukė savo veiklą oro uoste ir buvo įvykdytas jos teisminis reorganizavimas. Šiuo metu pagrindinė jos veiklos bazė yra Arado (Rumunija) oro uoste, kuris yra už 50 kilometrų (km) nuo oro uosto ir iš kurio ji, be kita ko, vykdo užsakomuosius skrydžius. Reguliariųjų skrydžių ji nebevykdo.
9        2020 m. vasario 24 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą.
10      Ginčijamame sprendime, pirma, Komisija išnagrinėjo valstybės pagalbos, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, buvimą, kiek tai susiję, be kita ko, su 2007, 2008 ir 2010 m. ONIR paskelbtomis oro uosto rinkliavomis (ginčijamo sprendimo 40–49 ir 267–299 konstatuojamosios dalys), 2008 m. susitarimais ir 2010 m. susitarimais dėl pakeitimų (toliau kartu – 2008 ir 2010 m. susitarimai) (ginčijamo sprendimo 50–76 ir 300–440 konstatuojamosios dalys).
11      Antra, nusprendusi, kad tam tikras AITTV suteiktas finansavimas yra valstybės pagalba, Komisija išnagrinėjo jo suderinamumą su vidaus rinka (ginčijamo sprendimo 236–266 konstatuojamosios dalys).
12      Dėl 2007, 2008 ir 2010 m. ONIR nurodytų oro uosto rinkliavų Komisija ginčijamame sprendime konstatavo, kad šių rinkliavų bazinė norma, nuolaidos ir lengvatos nebuvo atrankiosios. Taigi Komisija padarė išvadą, kad ši priemonė nėra valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
13      Dėl 2008 ir 2010 m. susitarimų Komisija, atsižvelgdama į ekonominius vertinimus, atliktus po šių susitarimų sudarymo, pažymėjo, kad dėl jų AITTV turėjo gauti nedidelį pelną. Dėl šios priežasties ji nusprendė, kad apdairus rinkos ekonomikos sąlygomis veikiantis privatus ūkio subjektas būtų sudaręs tokius susitarimus. Be to, šie susitarimai buvo bendros strategijos ir ilgalaikių pastangų siekiant bendro oro uosto pelningumo dalis. Todėl Komisija padarė išvadą, kad jie nesuteikė Wizz Air ekonominio pranašumo, kurio ši bendrovė nebūtų įgijusi įprastomis rinkos sąlygomis.
14      Taigi ginčijamo sprendimo 2 straipsnyje Komisija padarė išvadą, kad 2007, 2008 ir 2010 m. ONIR nustatytos oro uosto rinkliavos, taip pat 2008 ir 2010 m. susitarimai nėra valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
II.    Procesas iki bylos grąžinimo
A.      Dėl pirminio sprendimo
15      2020 m. rugpjūčio 11 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo ieškovės ieškinį, kuriuo buvo prašoma panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jame nepadaryta išvada, kad 2010 m. ONIR ir 2008 ir 2010 m. susitarimai (toliau kartu – ginčijamos priemonės) yra Wizz Air suteikta neteisėta ir su vidaus rinka nesuderinama valstybės pagalba.
16      2023 m. vasario 8 d. Sprendime Carpatair / Komisija (T‑522/20, EU:T:2023:51, toliau – pirminis sprendimas) Bendrasis Teismas pažymėjo, kad, pirma, ieškinys turi būti laikomas priimtinu, nes ieškovė įrodė turinti tiek suinteresuotumą kreiptis į teismą, tiek teisę kreiptis į teismą dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo.
17      Antra, pripažinęs pagrįstu ieškovės ieškinio pirmąjį pagrindą ir iš dalies antrąjį pagrindą, Bendrasis Teismas panaikino ginčijamo sprendimo 2 straipsnį, kiek jame padaryta išvada, kad 2010 m. ONIR nurodytos oro uosto rinkliavos bei 2008 ir 2010 m. susitarimai nėra valstybės pagalba.
B.      Dėl sprendimo dėl apeliacinio skundo
18      Apeliaciniais skundais Komisija (byla C‑244/23 P), Wizz Air (byla C‑245/23 P) ir AITTV (byla C‑246/23 P) prašė panaikinti pirminį sprendimą.
19      2025 m. vasario 13 d. Sprendimu Komisija ir kt. / Carpatair (C‑244/23 P–C‑246/23 P, EU:C:2025:87; toliau – sprendimas dėl apeliacinio skundo) Teisingumo Teismas panaikino visą pirminį sprendimą dėl motyvų, susijusių su ieškovės teisės kreiptis į teismą dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo įrodymu.
20      Manydamas, kad šioje bylos stadijoje negalima priimti galutinio sprendimo, nes nagrinėjant pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio priimtinumą ir prireikus šio ieškinio pagrįstumą reikia atlikti faktinių aplinkybių vertinimą, dėl kurio reikėtų imtis papildomų proceso organizavimo ar bylos medžiagos tyrimo priemonių, Teisingumo Teismas grąžino bylą Bendrajam Teismui ir atidėjo bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.
III. Procesas ir šalių reikalavimai grąžinus bylą
21      2025 m. balandžio 9, 22 ir 23 d. pateiktais dokumentais atitinkamai ieškovė, AITTV, Komisija ir Wizz Air pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 193 straipsnio 1 dalį pateikė pastabas dėl tolesnės procedūros eigos.
22      Ieškovė Bendrojo Teismo iš esmės prašo:
–        panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnį tiek, kiek jame padaryta išvada, kad 2010 m. ONIR bei 2008 ir 2010 m. susitarimai nėra valstybės pagalba,
–        nurodyti Komisijai padengti savo ir jos bylinėjimosi išlaidas, susijusias su atsakymu į Komisijos pastabas, patirtas Bendrajame Teisme tiek pirmojoje instancijoje, tiek per šį bylos grąžinimo procesą, taip pat Teisingumo Teisme nagrinėjant apeliacinį skundą,
–        nurodyti Wizz Air ir AITTV padengti savo ir jos bylinėjimosi išlaidas, susijusias su atsakymu į įstojusių į bylą šalių pastabas, patirtas Bendrajame Teisme tiek pirmojoje instancijoje, tiek per šį bylos grąžinimo procesą, taip pat Teisingumo Teisme nagrinėjant apeliacinį skundą.
23      Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–        atmesti ieškinį kaip nepriimtiną arba, nepatenkinus šio reikalavimo, kaip nepagrįstą,
–        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi šioje instancijoje išlaidas, įskaitant išlaidas, patirtas byloje, kurioje buvo priimtas pirminis sprendimas, ir bylose, kuriose buvo priimtas sprendimas dėl apeliacinio skundo.
24      Wizz Air Bendrojo Teismo prašo:
–        atmesti ieškinį,
–        nurodyti ieškovei padengti savo ir jos bylinėjimosi išlaidas, patirtas pirmojoje instancijoje, bylą grąžinus Bendrajam Teismui bei per procesą Teisingumo Teisme.
25      AITTV Bendrojo Teismo iš esmės prašo:
–        atmesti ieškinį kaip nepriimtiną,
–        patvirtinti visą ginčijamą sprendimą,
–        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi Bendrajame Teisme ir Teisingumo Teisme išlaidas.
IV.    Dėl teisės
A.      Dėl bankroto administratoriaus ataskaitos ištraukų priimtinumo
26      Pastabų dėl AITTV įstojimo į bylą paaiškinimo priede ieškovė pateikė bankroto administratoriaus ataskaitos „Ataskaita dėl Carpatair nemokumo priežasčių“ ištraukas siekdama įrodyti, kad Wizz Air veikla padarė neigiamą poveikį jos konkurencinei padėčiai.
27      Komisija, Wizz Air ir AITTV mano, kad šios ataskaitos ištraukos yra nepriimtinos. Konkrečiai kalbant, Komisija ir Wizz Air teigia, kad ši ataskaita buvo pateikta pavėluotai.
28      Reikia priminti, kad pagal Procedūros reglamento 85 straipsnio 1 dalį įrodymai ir pasiūlymai pateikti įrodymų pateikiami pirmą kartą pasikeičiant pareiškimais. Nagrinėjamu atveju, nors bankroto administratoriaus ataskaita buvo nurodyta jau ieškinyje, ieškovė apsiribojo teiginiu, kad nagrinėjamas priedas turi būti pripažintas priimtinu, motyvuodama tuo, kad šios ištraukos leidžia įrodyti neigiamą Wizz Air nesąžiningos konkurencijos poveikį jos konkurencinei padėčiai. Taigi atsakydama į AITTV įstojimo į bylą paaiškinimą ji tinkamai nepaaiškino, kodėl šios ataskaitos ištraukos buvo pateiktos pavėluotai.
29      Taigi bankroto administratoriaus ataskaitos ištraukas reikia laikyti nepriimtinomis.
B.      Dėl ieškinio priimtinumo
1.      Dėl ieškovės suinteresuotumo kreiptis į teismą
30      Komisija, palaikoma AITTV, abejoja, ar ieškovė yra suinteresuota, kad ginčijamas sprendimas būtų panaikintas. Šiuo aspektu ji, be kita ko, pažymi, kad palanki šio ieškinio dėl panaikinimo baigtis neturėtų tiesioginės įtakos ieškovės kasaciniam skundui dėl Curtea de Apel București (Bukarešto apeliacinis teismas, Rumunija) sprendimo dėl ieškinio dėl atsakomybės, pateiktam Înalta Curte de Casație și Justiție (Aukščiausiasis Kasacinis ir Teisingumo Teismas, Rumunija). Be to, šis ieškinys neturėtų jokios įtakos ieškinio dėl Wizz Air per 2010 m. ONIR suteiktos pagalbos susigrąžinimo, kurį nagrinėja Curtea de Apel Alba Iulia (Alba Julijos apeliacinis teismas, Rumunija), baigčiai.
31      Ieškovė nesutinka su Komisijos argumentais.
32      Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją fizinio ar juridinio asmens pareikštas ieškinys dėl panaikinimo yra priimtinas tik tuo atveju, jei tas asmuo suinteresuotas ginčijamo teisės akto panaikinimu. Toks suinteresuotumas reiškia, kad pats šio akto panaikinimas gali turėti teisinių pasekmių ir kad taip dėl ieškinio baigties gali atsirasti nauda jį pareiškusiai šaliai (žr. 2015 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Mory ir kt. / Komisija, C‑33/14 P, EU:T:2015:609, 55 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
33      Be to, atsižvelgiant į ieškinio dalyką, ieškovo suinteresuotumas kreiptis į teismą turi egzistuoti jį pareiškiant, nes kitu atveju ieškinys nebūtų priimtinas. Šis bylos dalykas, kaip ir suinteresuotumas kreiptis į teismą, turi išlikti iki teismo sprendimo priėmimo dienos, antraip nebūtų pagrindo priimti sprendimo (žr. 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Komisija / Hansestadt Lübeck (C‑524/14 P, EU:C:2016:971, 26 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
34      Nagrinėjamu atveju, atsakydama į taikant proceso organizavimo priemonę Bendrojo Teismo pateiktus klausimus, ieškovė per 2025 m. gruodžio 4 d. posėdį nurodė, kad nors procesas, susijęs su ieškiniu dėl atsakomybės, buvo baigtas, procesas, susijęs su nagrinėjamos pagalbos susigrąžinimu, vis dar buvo sustabdytas, kol šioje byloje bus priimtas galutinis sprendimas. Negalima atmesti to, kad galimas ginčijamo sprendimo panaikinimas, atsižvelgiant į jo dalyką, gali turėti įtakos ieškinio, susijusio su nagrinėjamos pagalbos susigrąžinimu, baigčiai.
35      Todėl šios bylos aplinkybėmis galimas ginčijamo sprendimo panaikinimas gali suteikti ieškovei naudos, kiek tai susiję su jos ieškiniu nacionaliniame teisme. Todėl ieškovė įrodė suinteresuotumą kreiptis į teismą (pagal analogiją žr. 2018 m. lapkričio 7 d. Sprendimo BPC Lux 2 ir kt. / Komisija, C‑544/17 P, EU:C:2018:880, 56 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
36      Kiek tai susiję su 2011 m. rugsėjo 13 d. ieškovės pateiktu antruoju skundu,
užregistruotu numeriu SA.33598, pažymėtina, kad 2020 m. liepos 1 d. Komisija informavo ją apie ketinimą nepradėti formalios tyrimo procedūros toje antrojoje byloje, motyvuodama tuo, kad nagrinėjamos priemonės yra analogiškos toms, kurios išnagrinėtos ginčijamame sprendime.
37      Per posėdį ieškovė nurodė, kad Komisijos atliekamas šio antrojo skundo pirminis tyrimas vis dar vyksta, ir ši institucija tai patvirtino.
38      Vadinasi, jei ginčijamas sprendimas būtų panaikintas, toje antrojoje byloje galėtų būti pradėta formali tyrimo procedūra, per kurią ieškovė iš esmės turėtų galimybę pasinaudoti savo procesinėmis teisėmis pateikdama pastabas.
39      Taigi ieškovė teisiškai pakankamai įrodė, kad galimas ginčijamo sprendimo panaikinimas galėjo jai suteikti naudos. Taigi ji yra suinteresuota kreiptis į teismą dėl minėto sprendimo panaikinimo.
2.      Dėl ieškovės teisės kreiptis į teismą
40      Iš pradžių reikia priminti, kad fizinio ar juridinio asmens pareikšto ieškinio dėl jam neskirto akto priimtinumas pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą siejamas su sąlyga, kad tas asmuo turi teisę kreiptis į teismą, o ji suteikiama dviem atvejais. Pirma, tokį ieškinį galima pareikšti, jei aktas tiesiogiai ir konkrečiai susijęs su tuo asmeniu. Antra, toks asmuo gali pareikšti ieškinį dėl reglamentuojamojo pobūdžio teisės akto, dėl kurio nereikia patvirtinti įgyvendinamųjų priemonių, jei šis aktas yra tiesiogiai su juo susijęs (šiuo klausimu žr. 2015 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Mory ir kt. / Komisija, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 59 ir 91 punktus ir 2021 m. liepos 15 d. Sprendimo Deutsche Lufthansa / Komisija, C‑453/19 P, EU:C:2021:608, 31 punktą).
41      Reikia pažymėti, kad neginčytina, jog ginčijamas sprendimas yra, pirma, individualus aktas, kiek jame konstatuota, kad 2008 ir 2010 m. susitarimai nėra valstybės pagalba, ir, antra, reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas, dėl kurio nereikia patvirtinti įgyvendinamųjų priemonių, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos trečią sakinio dalį, kiek jame konstatuota, kad 2010 m. ONIR nustatyta oro uosto rinkliavų sistema nėra valstybės pagalba. Todėl siekdama įrodyti savo teisę kreiptis į teismą ieškovė turi įrodyti, kad su ja yra tiesiogiai ir konkrečiai susijusi ginčijamo sprendimo dalis, susijusi su 2008 ir 2010 m. susitarimais. Kita vertus, jai pakanka įrodyti, kad su ja yra tiesiogiai susijusi to sprendimo dalis, susijusi su 2010 m. ONIR (sprendimo dėl apeliacinio skundo 59 punktas).
42      Komisija, palaikoma Wizz Air ir AITTV, teigia, kad ieškovė neturi teisės kreiptis į teismą dėl ginčijamų priemonių. Viena vertus, iš esmės 2008 ir 2010 m. susitarimai nėra konkrečiai susiję su ieškove, nes, pirma, ji neįrodė, kad tiesiogiai konkuruoja su Wizz Air, ir, antra, bet kuriuo atveju ji pakankamai neįrodė, kad jos pelningumas sumažėjo dėl Wizz Air vykdomos konkurencijos ir ji buvo tik viena iš daugelio Wizz Air konkurentų oro uoste.
43      Kita vertus, Komisija, palaikoma Wizz Air ir AITTV, mano, kad ieškovė neįrodė savo tiesioginės sąsajos.
44      Pirma, ieškovė mano, kad 2008 ir 2010 m. susitarimai yra konkrečiai su ja susiję, nes jos padėčiai rinkoje padarė didelį poveikį pagalba, kurią Wizz Air
dėl šių susitarimų gavo iš AITTV.
45      Iš esmės ieškovė teigia, kad su Wizz Air ji tiesiogiai konkuravo dėl penkių maršrutų ir netiesiogiai – dėl penkių papildomų maršrutų. Dėl Wizz Air gautų subsidijų maršrutams, dėl kurių ieškovė tiesiogiai ar netiesiogiai konkuravo su šia oro transporto bendrove, ieškovė vertės požiūriu neteko daugiau kaip 70 % keleivių srauto į oro uostą ir iš jo. Taigi dėl subsidijuojamos Wizz Air konkurencijos pablogėjo jos komerciniai ir finansiniai veiklos rodikliai, pavyzdžiui, sumažėjo apyvarta ir buvo patirta finansinių nuostolių.
46      Be to, ieškovė mano turėjusi ypatingą statusą, nes jokia kita oro transporto bendrovė oro uoste tiek nenukentėjo nuo konkurencijos iškraipymo, kurį lėmė Wizz Air suteikta valstybės pagalba.
47      Antra, ieškovė mano, kad 2008 ir 2010 m. susitarimai ir 2010 m. ONIR yra tiesiogiai susiję su ja.
48      Šiuo atveju tikslinga pradėti nuo konkrečios sąsajos su ieškove sąlygos, kiek tai susiję su 2008 ir 2010 m. susitarimais, nagrinėjimo.
a)      Dėl konkrečios sąsajos su ieškove, kiek tai susiję su 2008 ir 2010 m. susitarimais
1)      Pirminės pastabos
49      Reikia priminti, kad ieškovė nėra 2008 ir 2010 m. susitarimuose numatytų priemonių gavėja.
50      Kai ieškovas ginčija sprendimo, kuriame vertinama pagalba, priimto remiantis SESV 108 straipsnio 3 dalimi arba pasibaigus formaliai tyrimo procedūrai, pagrįstumą, jis turi įrodyti, kad šis sprendimas daro jam poveikį dėl tam tikrų jam būdingų savybių arba dėl faktinės padėties, kuri jį išskiria iš kitų asmenų ir dėl to individualizuoja taip pat, kaip ir asmenį, kuriam jis skirtas. Taip yra, be kita ko, tuo atveju, kai pagalba, kuri yra nagrinėjamo sprendimo dalykas, daro didelį poveikį ieškovo padėčiai atitinkamoje rinkoje (žr. sprendimo dėl apeliacinio skundo 61 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
51      Reikia priminti, jog tam, kad ieškovas įrodytų didelį poveikį jo padėčiai atitinkamoje rinkoje, nereikia, kad būtų priimtas galutinis sprendimas dėl šio ieškovo ir įmonių, kurioms skirta ginčijama priemonė, konkurencijos santykių – reikalaujama tik to, kad tas ieškovas tinkamai nurodytų priežastis, dėl kurių Komisijos sprendimas gali pažeisti jo teisėtus interesus ir padaryti didelį poveikį jo padėčiai šioje rinkoje. Didelį poveikį ieškovo konkurencinei padėčiai rinkoje lemia ne išsami įvairių konkurencijos santykių toje rinkoje analizė, leidžianti tiksliai nustatyti poveikio jo konkurencinei padėčiai mastą, bet iš esmės prima facie išvada, kad taikant Komisijos sprendime nurodytą priemonę šiai padėčiai daromas didelis poveikis (žr. sprendimo dėl apeliacinio skundo 63 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
52      Kita vertus, vien aplinkybės, kad aktas, kurį ieškovas siekia panaikinti, gali daryti tam tikrą įtaką atitinkamoje rinkoje egzistuojantiems konkurenciniams santykiams ir kad ieškovas kaip nors konkuruoja su šio akto adresatu, nepakanka, kad šis aktas galėtų būti laikomas konkrečiai susijusiu su ieškovu. Kitaip tariant, įmonė negali remtis vien tuo, kad ji konkuruoja su įmone, kuriai skirta priemonė, nurodyta akte, kurį ji siekia panaikinti (žr. 2022 m. sausio 20 d. Sprendimo Deutsche Lufthansa / Komisija, C‑594/19 P, EU:C:2022:40, 78 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
53      Konkurento padėčiai rinkoje daromo didelio poveikio įrodinėjimas negali būti apribotas tam tikromis aplinkybėmis, rodančiomis, jog prastėja ieškovo prekybinės ar finansinės veiklos rodikliai, kaip antai dideliu apyvartos sumažėjimu, nemažais finansiniais nuostoliais arba reikšmingu rinkos dalių sumažėjimu, kuriuos lėmė suteikta pagalba. Valstybės pagalba gali daryti kitokį poveikį ūkio subjekto konkurencinei padėčiai, būtent gali būti negauta pelno ar daroma mažesnė pažanga, palyginti su ta, kuri galėtų būti pasiekta nesuteikus pagalbos (žr. 2022 m. sausio 20 d. Sprendimo Deutsche Lufthansa / Komisija, C‑594/19 P, EU:C:2022:40, 79 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
54      Galiausiai iš jurisprudencijos matyti, kad siekiant apibrėžti rinką ar rinkas, į kurias atsižvelgiant turi būti vertinama didelio poveikio konkurencinei padėčiai sąlyga, nebūtina pateikti įrodymų, susijusių su dydžiu, struktūra ir veikiančiais konkurentais (šiuo klausimu žr. 2021 m. liepos 15 d. Sprendimo Deutsche Lufthansa / Komisija, C‑453/19 P, EU:C:2021:608, 64 ir 65 punktus).
55      Nagrinėjamu atveju reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 8 punkto, nuo 2014 m. ieškovė nebevykdė veiklos oro uoste ir buvo įvykdytas jos teisminis reorganizavimas. Tokiomis aplinkybėmis ieškovė negali remtis potencialia būsima konkurencija, kad įrodytų savo konkrečią sąsają – šiuo tikslu turi įrodyti, kad tuo metu, kai 2008 ir 2010 m. susitarimai turėjo poveikį, ji veiksmingai konkuravo su Wizz Air.
56      Šiuo aspektu ieškovė iš esmės tvirtina, kad atitinka konkrečios sąsajos sąlygą, nes ji tiesiogiai ir netiesiogiai konkuravo su Wizz Air dėl dešimties maršrutų iš oro uosto ir turėjo ypatingą statusą.
57      Kita vertus, siekdama įrodyti konkrečią sąsają, ieškovė negali remtis tuo, kad aktyviai dalyvavo Komisijos vykdytoje administracinėje procedūroje. Vien iš ieškovės dalyvavimo administracinėje procedūroje negalima daryti išvados, kad ginčijamas sprendimas yra konkrečiai su ja susijęs (šiuo klausimu žr. 2007 m. lapkričio 22 d. Sprendimo Sniace / Komisija, C‑260/05 P, EU:C:2007:700, 60 punktą ir 2016 m. rugsėjo 26 d. Nutarties Greenpeace Energy ir kt. / Komisija, T‑382/15, nepaskelbta Rink., EU:T:2016:589, 39 punktą), net jeigu, kaip nagrinėjamu atveju, ji atliko svarbų vaidmenį šioje administracinėje procedūroje, be kita ko, pateikdama skundą, dėl kurio buvo priimtas ginčijamas sprendimas.
2)      Dėl ieškovės ir „Wizz Air“ tiesioginės konkurencijos egzistavimo
58      Ieškovė mano, kad ji tiesiogiai konkuravo su Wizz Air dėl penkių maršrutų iš oro uosto, nes šie maršrutai buvo vykdomi į tuos pačius oro uostus arba mažiau nei 100 km vieną nuo kito nutolusius oro uostus, t. y. Vokietijoje – dėl maršruto į Diuseldorfą (ieškovė skraidino į Diuseldorfą, o Wizz Air – į Dortmundą; atstumas nuo vieno iki kito važiuojant keliais – 70 km), o Italijoje – dėl maršruto į Veneciją (ieškovė skraidino į Veneciją, o Wizz Air – į Trevizą; atstumas nuo vieno iki kito važiuojant keliais – 41 km), į Bergamą-Milaną, Boloniją (ieškovė skraidino į Boloniją, o Wizz Air – į Forli; atstumas nuo vieno iki kito važiuojant keliais – 73 km) ir į Romą.
59      Šiuo klausimu Teisingumo Teismas nusprendė, kad konstatavęs, jog Wizz Air ir ieškovė konkuruoja dėl penkių maršrutų iš oro uosto, motyvuodamas tuo, kad šie maršrutai vykdomi į tuos pačius arba mažiau nei 100 km nutolusius oro uostus, tačiau nenurodydamas priežasčių, dėl kurių atmetė AITTV argumentus, kuriais siekiama ginčyti tokios konkurencijos buvimą, be kita ko, dėl šių dviejų oro transporto bendrovių verslo modelių skirtumų ir skirtingų jų orlaivių parko techninių charakteristikų, Bendrasis Teismas pažeidė pareigą motyvuoti (sprendimo dėl apeliacinio skundo 66 ir 70 punktai).
60      Pirma, dėl AITTV argumento, kad ieškovė ir Wizz Air veikė pagal skirtingus verslo modelius, pažymėtina, jog šalys sutaria, kad ieškovė pasirinko tinklo eksploatavimo modelį „stebulė ir stipinai“ (angl. hub and spoke), o Wizz Air pirmenybę teikė tinklo eksploatavimo modeliui „iš taško į tašką“.
61      Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad modelis „stebulė ir stipinai“ yra skrydžių konfigūracija, leidžianti pasiūlyti keleiviams jungiamuosius skrydžius tarp pagrindinio oro uosto, kaip antai tarptautinio oro uosto, ir antrinių oro uostų, kaip antai regioninių oro uostų. Modelis „iš taško į tašką“ yra sukonfigūruotas taip, kad skirtingos paskirties vietos yra tiesiogiai tarpusavyje sujungtos.
62      Iš jurisprudencijos matyti, kad nagrinėjant priimtinumą pakanka konstatuoti, jog ieškovė buvo valstybės priemonių, apie kurias pranešta, gavėjo konkurentė, kiek šios dvi įmonės tiesiogiai ar netiesiogiai teikė reguliarias keleivių vežimo oro transportu iš oro uostų, kurie yra netoli vienas kito, arba į juos paslaugas (šiuo klausimu žr. 2012 m. kovo 28 d. Sprendimo Ryanair / Komisija, T‑123/09, EU:T:2012:164, 72 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
63      Be to, Bendrasis Teismas jau yra nusprendęs, kad negalima atmesti galimybės, jog esama konkurencijos tarp oro transporto bendrovių, kurios veikia pagal verslo modelį „stebulė ir stipinai“, ir tų, kurios veikia pagal modelį „iš taško į tašką“ (šiuo klausimu žr. 2023 m. spalio 18 d. Sprendimo Wizz Air Hungary / Komisija (TAROM; COVID‑19), 332/21, nepaskelbtas Rink., EU:T:2023:645, 156 punktą).
64      Kadangi nagrinėjamu atveju ieškovė ir Wizz Air vykdė maršrutus į tuos pačius oro uostus arba mažiau nei 100 km vieną nuo kito nutolusius oro uostus, potencialūs klientai galėjo pasirinkti kiekvienos iš jų siūlomas paslaugas. Be to, konkurencija reiškia ne tai, kad siūlomos identiškos prekės ar paslaugos, o tai, kad yra tenkinami lygiaverčiai poreikiai, t. y. šiuo atveju sudaroma galimybė klientams atvykti į konkrečią paskirties vietą.
65      Todėl tai, kad ieškovė ir Wizz Air veikė pagal skirtingus verslo modelius, netrukdė joms konkuruoti tarpusavyje.
66      Antra, AITTV nurodyta aplinkybė, kad Wizz Air ir ieškovės orlaivių parko techninės charakteristikos skiriasi, o tai leido Wizz Air pasiekti masto ekonomiją, neturi reikšmės nustatant, ar šios dvi oro transporto bendrovės konkuravo tarpusavyje, nes šie skirtumai neturi įtakos keleivių galimybei pasirinkti iš šių dviejų vežėjų. Be to, tai, kad ieškovė vykdė kitą brangią papildomą veiklą, neturi jokios įtakos tam, kad dėl paslaugų, susijusių su keleivių vežimu oro transportu, šios dvi bendrovės konkuravo tarpusavyje.
67      Trečia, AITTV nurodyta aplinkybė, kad ginčijamo sprendimo priėmimo ir šio ieškinio pareiškimo dieną ieškovė jau seniai buvo pakeitusi verslo modelį, ir aplinkybė, kad nuo šiol abi oro transporto bendrovės veiklą vykdo skirtinguose oro uostuose ir skirtingai, neturi reikšmės. Kaip iš esmės nurodyta šio sprendimo 55 punkte, siekdama įrodyti konkrečią sąsają ieškovė turi įrodyti, kad veiksmingai konkuravo su Wizz Air tuo metu, kai 2008 ir 2010 m. susitarimai turėjo poveikį, o ne ginčijamo sprendimo priėmimo ar šio ieškinio pareiškimo dieną.
68      Šiomis aplinkybėmis reikia atmesti visus AITTV argumentus, nesant reikalo nagrinėti jų priimtinumo, kurį ginčija ieškovė.
69      Be to, savo pastabose dėl sprendimo dėl apeliacinio skundo Komisija teigia, kad ieškovė ir Wizz Air konkuravo tik dėl dviejų maršrutų, t. y. dėl maršrutų į Bergamą-Milaną ir Romą. Kiek tai susiję su kitais maršrutais, ieškovė turėjo pateikti kitų įrodymų, patvirtinančių, kad oro uostai gali vienas kitą pakeisti, nes vien to, kad jie vienas nuo kito nutolę mažiau nei 100 km, šiuo aspektu nepakanka.
70      Šiuo klausimu Komisija pabrėžia 2019 m. liepos 5 d. Sprendime C(2019) 4990 final dėl valstybės pagalbos SA.46373 (2019/NN) – Vokietija – Veiklos pagalba Dortmundo oro uostui (OL C 43, 2020, p. 1) padariusi išvadą, kad galima teigti, jog Diuseldorfo ir Dortmundo oro uostai, griežtai kalbant, nėra toje pačioje keleivių traukos zonoje.
71      Vis dėlto, pirma, šio sprendimo 70 punkte minėtame sprendime Komisijos pateiktas teiginys nebuvo suformuluotas kategoriškai, todėl iš jo negalima daryti išvados, kad Komisija iš tikrųjų įrodė, jog šie du oro uostai nepriklausė tai pačiai keleivių traukos zonai. Antra, reikia konstatuoti, kad priimdama sprendimą pradėti procedūrą Komisija laikėsi nuomonės, jog ieškovė ir Wizz Air konkuravo dėl maršrutų į Diuseldorfą, Veneciją, Bergamą-Milaną, Boloniją ir Romą, ir taip atitinkamą rinką apibrėžė kaip oro transporto miestų porą. Taip ji netiesiogiai, bet neišvengiamai nusprendė, kad geografiškai arti vienas kito esantys oro uostai, kaip antai Diuseldorfo ir Dortmundo, Bolonijos ir Forli arba Venecijos ir Trevizo, gali vienas kitą pakeisti, ir tai padarė atsižvelgdama į savo sprendimų praktiką konkurencijos srityje. Galiausiai Bendrasis Teismas jau yra nusprendęs, kad 115 km atstumu vieno nuo kito nutolusių oro uostų geografinis artumas ir aplinkybė, kad pirmasis yra antrojo keleivių traukos zonoje, gali įrodyti, kad tarp šių dviejų oro uostų esama konkurencinio ryšio (šiuo klausimu žr. 2019 m. balandžio 12 d. Sprendimo Deutsche Lufthansa / Komisija, T‑492/15, EU:T:2019:252, 159 punktą).
72      Taigi ieškovė pagrįstai rėmėsi aplinkybe, kad Dortmundo ir Diuseldorfo oro uostai, Bolonijos ir Forli oro uostai, taip pat Venecijos ir Trevizo oro uostai buvo nutolę vienas nuo kito mažiau nei 100 km atstumu, padarydama išvadą, kad jie gali vienas kitą pakeisti, taigi laikydamasi nuomonės, kad ji konkuruoja su Wizz Air dėl maršrutų į šiuos oro uostus.
73      Todėl reikia konstatuoti, kad Wizz Air ir ieškovė tiesiogiai konkuravo dėl penkių maršrutų į tuos pačius oro uostus arba į mažiau nei 100 km vieną nuo kito nutolusius oro uostus, t. y. Vokietijoje – dėl maršruto į Diuseldorfą, o Italijoje – dėl maršrutų į Veneciją, Bergamą-Milaną, Boloniją ir Romą.
3)      Dėl ieškovės ir „Wizz Air“ netiesioginės konkurencijos egzistavimo
74      Ieškovė teigia, kad ji netiesiogiai konkuravo su Wizz Air dėl penkių
papildomų maršrutų, kurių keleivių traukos zona yra 200 km. Ji mano, kad Wizz Air, skraidindama į Dortmundą, Veneciją, Bergamą-Milaną ir Forli, taip pat konkuravo dėl maršrutų į Frankfurtą (Vokietija) (222 km nuo Dortmundo važiuojant keliais), Veroną (Italija) (121 km nuo Venecijos važiuojant keliais), Turiną (Italija) (185 km nuo Bergamo-Milano važiuojant keliais), Florenciją (Italija) (109 km nuo Forli važiuojant keliais) ir Ankoną (Italija) (166 km nuo Forli važiuojant keliais).
75      Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad pastabose dėl sprendimo dėl apeliacinio skundo ieškovė mini 2019 m. balandžio 12 d. Sprendime Deutsche Lufthansa / Komisija (T‑492/15, EU:T:2019:252, 159 punktas) Bendrojo Teismo nustatytus principus, primintus šio sprendimo 71 punkte. Ji taip pat nurodo, kad iš Komisijos priimtų sprendimų matyti, jog oro uostai, kuriuos skiria valanda ar net valanda ir trisdešimt minučių kelio, galėjo būti laikomi artimais oro uostais.
76      Vis dėlto reikia konstatuoti, kad visi ieškovės paminėti ir šio sprendimo 74 punkte nurodyti oro uostai yra nutolę vienas nuo kito daugiau nei 115 km atstumu arba daugiau nei valanda ir trisdešimt minučių kelio. Kalbant konkrečiai apie Forli ir Florenciją, pažymėtina, kad nors šie miestai yra nutolę vienas nuo kito mažiau nei 115 km atstumu, kelionė keliais tarp jų trunka daugiau nei valandą ir trisdešimt minučių.
77      Ieškovės argumentas, kad nuo finansų krizės keleiviai buvo pasirengę nuvažiuoti iki 200 km, kad pasinaudotų pigesniais lėktuvo bilietais, nėra pagrįstas jokiais konkrečiais įrodymais.
78      Be to, pati ieškovė vykdė skrydžius maršrutais Turinas–Bergamas-Milanas, Bergamas-Milanas–Verona, Verona–Venecija bei Bolonija–Florencija, t. y. tarp miestų, esančių toje pačioje 200 km keleivių traukos zonoje, porų, nors tvirtina, kad paskirties vietos galėjo viena kitą pakeisti. Ši aplinkybė gali sukelti abejonių dėl tariamos ieškovės ir Wizz Air
„netiesioginės konkurencijos“ dėl šių miestų porų svarbos.
79      Taigi ieškovė pakankamai teisiškai neįrodė, kad netiesiogiai konkuravo su Wizz Air dėl šio sprendimo 74 punkte nurodytų penkių papildomų maršrutų.
4)      Dėl ypatingo ieškovės statuso
80      Ieškovė tvirtina turėjusi ypatingą statusą, palyginti su kitomis oro uoste veikiančiomis oro transporto bendrovėmis, nes, pirma, ji buvo vienintelė oro uoste veikianti oro transporto bendrovė, kuri tiek konkuravo su Wizz Air, antra, oro uosto veikla buvo sutelkta į jos veiklą ir, trečia, jos konkurencinei padėčiai turėjo poveikį konkurencija su Wizz Air, kuri gavo naudos iš 2008 ir 2010 m. susitarimų, o tai įrodo pelningumo sumažėjimas ir negautas pelnas, kuriuos lėmė tai, kad ji negalėjo perimti dviejų maršrutų iš oro uosto į Šiaurės Italiją.
81      Komisija teigia, kad per procesą, kuriam pasibaigus buvo priimtas pirminis sprendimas, ieškovė nesirėmė tariamai negautu pelnu, kad įrodytų poveikį savo konkurencinei padėčiai, todėl negali to daryti ir per šį procesą.
82      Pirma, reikia konstatuoti, kad, kalbant apie penkis maršrutus, dėl kurių ieškovė ir Wizz Air tiesiogiai konkuravo, pažymėtina, kad Blue Air taip pat vykdė skrydžius į Romą, todėl ši bendrovė taip pat patyrė konkurenciją su Wizz Air. Nors, ieškovės teigimu, Blue Air nesiūlė reguliarių skrydžių, vis dėlto ji visuomenei teikė transporto tarp šių dviejų miestų paslaugas, todėl, priešingai, nei teigia ieškovė, jos gali būti laikomos konkurentėmis.
83      Be to, Malév taip pat tiesiogiai konkuravo su Wizz Air dėl maršruto į Budapeštą (Vengrija).
84      Galiausiai tik dėl 5 iš 32 paskirties vietų, į kurias ieškovė skraidino iš oro uosto, ji konkuravo su Wizz Air.
85      Vadinasi, pirma, ieškovė nebuvo vienintelė oro transporto bendrovė, vykdanti veiklą oro uoste ir tiesiogiai konkuruojanti su Wizz Air. Antra, ji neįrodė, kad maršrutai, dėl kurių ji tiesiogiai konkuravo su Wizz Air, buvo ekonomiškai svarbesni nei maršrutai, kuriais Wizz Air skrydžius vykdė kartu su šio sprendimo 82 ir 83 punktuose nurodytomis oro transporto bendrovėmis. Tokiomis aplinkybėmis vien tai, kad ieškovė patyrė tokią konkurenciją dėl didesnio maršrutų skaičiaus nei minėtos bendrovės, nereiškia pakankamo skirtumo, pateisinančio tai, kad ji turėjo ypatingą statusą.
86      Antra, oro uosto veikla buvo sutelkta į ieškovės veiklą (ginčijamo sprendimo 352 konstatuojamoji dalis). Ši išvada, kaip ir tai, kad Rumunija nurodė, jog „dėl [ieškovės] verslo modelio „stebulė ir stipinai“ (angl. hub and spoke) susidarė padėtis, kai dėl [ieškovės] keleivių atvykimo piko metu oro uosto pajėgumai buvo išnaudojami beveik visiškai, o ne piko metu pajėgumai buvo naudojami nepakankamai“ (ginčijamo sprendimo 95 konstatuojamoji dalis), leidžia pagrįstai teigti, kad 2008 m. ieškovė buvo pagrindinė operatorė, vertinant pagal oro uosto keleivių srautą.
87      Be to, teiginys, kad tais metais ieškovė sukūrė 38 % AITTV pajamų, nėra pagrįstas įrodymais ir paminėtas tik ginčijamo sprendimo 112 konstatuojamojoje dalyje, kurioje pateikiamos ieškovės pastabos. Vis dėlto šios aplinkybės neginčijo nei Komisija, nei įstojusios į bylą šalys. Atsižvelgiant į šio sprendimo 86 punkte padarytas išvadas, toks skaičius atrodo realus.
88      Aplinkybė, kad 2000–2013 m. pagrindinė ieškovės veikla, kuri sudarė daugiau nei 90 % jos apyvartos, buvo susijusi su jos veikla, kuri oro uoste buvo vykdoma pagal modelį „stebulė ir stipinai“, nėra pagrįsta įrodymais, tačiau jos neginčija nei Komisija, nei įstojusios į bylą šalys.
89      Žinoma, iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad oro uosto veikla buvo sutelkta į ieškovės veiklą ir kad ši ieškovės veikla sudarė 90 % jos apyvartos. Vis dėlto, kaip Teisingumo Teismas pažymėjo sprendimo dėl apeliacinio skundo 89 punkte, šių aplinkybių nepakako, kad būtų pripažintas ypatingas ieškovės statusas.
90      Trečia, reikia patikrinti, ar ieškovė įrodė, kad jos konkurencinei padėčiai didelį poveikį padarė konkurencija su Wizz Air, kuri gavo naudos iš 2008 ir 2010 m. susitarimų.
91      Pirma, dėl ieškovės tariamai negauto pelno Teisingumo Teismas iš esmės nusprendė: kadangi apie tai buvo nurodyta tik ieškinio A.8 priede, į kurį ieškovė pateikė tik bendrą nuorodą, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai pirminio sprendimo 77 punkte rėmėsi tuo, kad pelnas buvo negautas, nes ieškovė negalėjo perimti dviejų maršrutų iš oro uosto į Šiaurės Italiją, kuriais skraidino Alitalia ir Alpi Eagles (sprendimo dėl apeliacinio skundo 75, 77 ir 78 punktai).
92      Iš jurisprudencijos matyti, kad Bendrasis Teismas negali būti įpareigotas atkurti ieškovo pagrindų ir argumentų, rinkdamas jo rašytinėse pastabose esančią informaciją, nes priešingu atveju šie pagrindai ir argumentai būtų papildyti, iškraipyti arba sutrumpinti (2025 m. balandžio 30 d. Sprendimo Deutsche Lufthansa / Komisija, T‑218/18 RENV, nepaskelbtas Rink., EU:T:2025:431, 40 punktas).
93      Be to, Sąjungos teismas neturi teisės remtis spėjimais dėl konkrečių faktinių ir teisinių motyvų bei argumentų, kuriais grindžiami ieškinio reikalavimai (2025 m. balandžio 30 d. Sprendimo Deutsche Lufthansa / Komisija, T‑218/18 RENV, nepaskelbtas Rink., EU:T:2025:431, 41 punktas).
94      Nagrinėjamu atveju, kaip Teisingumo Teismas pažymėjo sprendimo dėl apeliacinio skundo 75 punkte, ieškovė ieškinyje aiškiai nepateikė argumento, kuriuo konkrečiai būtų grindžiamas pelno negavimas dėl to, kad ji negalėjo perimti dviejų maršrutų iš oro uosto į Šiaurės Italiją, ir tai, beje, ji patvirtino savo pastabose dėl sprendimo dėl apeliacinio skundo.
95      Žinoma, atsakydama į 2022 m. kovo 11 d. proceso organizavimo priemonę ieškovė iš tikrųjų paminėjo praradusi galimybę gauti pelno. Vis dėlto šiame atsakyme ji apsiriboja bendru ir nepagrįstu teiginiu, be to, nemini bendrovių Alitalia ir Alpi Eagles.
96      Taigi reikia konstatuoti, kad per procesą, per kurį buvo priimtas pirminis sprendimas, ieškovė tinkamai nesirėmė negautu pelnu, kad įrodytų didelį poveikį savo konkurencinei padėčiai.
97      Šiomis aplinkybėmis, remiantis jurisprudencija, pagal kurią, Teisingumo Teismui priėmus sprendimą grąžinti bylą, šalys iš esmės negali remtis pagrindais, kurie nebuvo nurodyti per procesą, per kurį buvo priimtas Teisingumo Teismo panaikintas Bendrojo Teismo sprendimas (žr. 2024 m. spalio 24 d. Sprendimo Komisija / Intel Corporation, C‑240/22 P, EU:C:2024:915, 101 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją), ieškovė negali šiame procese pirmą kartą remtis negautu pelnu.
98      Antra, dėl tariamo ieškovės pelningumo sumažėjimo Teisingumo Teismas nusprendė, kad Bendrojo Teismo išvadą, jog nuo 2008 m. iki 2010 m. ieškovės grynasis pelnas penkiuose maršrutuose iš oro uosto sumažėjo taip: keturiuose maršrutuose į Italiją – 52 %,
o maršrute į Diuseldorfą – 57 %, lėmė ieškinio A.7 priedo iškraipymas. Šie procentiniai dydžiai neatspindėjo šių maršrutų pelningumo sumažėjimo, bet buvo lygūs 2010 m. pelno šiuose maršrutuose ir 2008 m. pelno tuose pačiuose maršrutuose santykiui, o tai, beje, ieškovė pripažino savo atsiliepime (sprendimo dėl apeliacinio skundo 79 ir 80 punktai).
99      Teisingumo Teismas pridūrė, kad iš ieškinio A.7 priedo matyti, jog tuo pačiu laikotarpiu tam tikrų ieškovės maršrutų, kuriais ieškovė vykdė skrydžius ir dėl kurių, anot Bendrojo Teismo, ji nekonkuravo su Wizz Air, pelningumas sumažėjo tiek pat, jei ne daugiau, nei maršrutų, kuriais, anot Bendrojo Teismo, ieškovė tiesiogiai konkuravo su Wizz Air (sprendimo dėl apeliacinio skundo 81 punktas).
100    Galiausiai, atsižvelgdamas į tokį bendrą ieškovės vykdomų skrydžių maršrutais iš oro uosto pelningumo sumažėjimą, Teisingumo Teismas priekaištavo Bendrajam Teismui dėl to, kad jis pirminio sprendimo 80 punkte apsiribojo teiginiu, jog šios oro transporto bendrovės pateikti įrodymai, siekiant įrodyti, kad 2008 ir 2010 m. susitarimai galėjo daryti didelį poveikį jos konkurencinei padėčiai atitinkamose rinkose, nebuvo paneigti argumentais, kuriais siekiama įrodyti, kad šį sumažėjimą galėjo lemti kiti veiksniai, kaip antai tariamai pasenęs šios oro bendrovės verslo modelis, jos konkurencija su kitomis nei Wizz Air oro transporto bendrovėmis arba pasaulinė finansų krizė, neatsižvelgdamas į šiuos argumentus ir bet kuriuo atveju nepaaiškindamas priežasčių, dėl kurių šiuos argumentus reikėjo atmesti (sprendimo dėl apeliacinio skundo 83 punktas).
101    Reikia pažymėti, kad ieškinio A.7 priede pateikiamos trys lentelės, susijusios su ieškovės grynuoju pelnu: pirmoji – dėl maršrutų į Italiją, antroji – dėl maršrutų į Vokietiją, o trečioje nurodomas visas ieškovės grynasis pelnas, susijęs su šiomis dviem valstybėmis.
102    Visų pirma, dėl maršrutų į Italiją lentelė suskirstyta į tris skirsnius. Pirmas skirsnis apima maršrutus iš oro uosto į kelis Italijos miestus, dėl kurių ieškovė tiesiogiai konkuravo su Wizz Air, t. y. maršrutus į Veneciją, Bergamą-Milaną, Boloniją ir Romą. Iš šios lentelės matyti, kad 2008 m. ieškovės grynasis pelnas buvo 6 283 004 EUR, o 2010 m. – 3 284 168 EUR. Todėl grynojo pelno sumažėjimas 2 998 836 EUR sudarė apie 47,7 %.
103    Antras skirsnis apima maršrutus iš oro uosto į kitus Italijos miestus, dėl kurių, ieškovės teigimu, ji su Wizz Air konkuravo netiesiogiai, t. y. maršrutus į Veroną, Turiną, Florenciją ir Ankoną. Iš šios lentelės matyti, kad 2008 m. ieškovės grynasis pelnas buvo 5 491 547 EUR, o 2010 m. – 2 860 455 EUR. Todėl grynojo pelno sumažėjimas 2 631 092 EUR sudarė apie 47,9 %. Kitaip tariant, sumažėjimas buvo lygus ar net šiek tiek didesnis nei skraidinant maršrutais, dėl kurių ieškovė ir Wizz Air konkuravo tiesiogiai.
104    Trečias skirsnis susijęs su maršrutu iš oro uosto į Italijos miestą, dėl kurio ieškovė ir Wizz Air nekonkuravo, t. y. maršrutu į Barį. Iš šios lentelės matyti, kad 2008 m. ieškovės grynasis pelnas buvo 942 446 EUR, o 2010 m. – 700 735 EUR. Todėl grynojo pelno sumažėjimas 241 711 EUR sudarė apie 25,6 %.
105    Dėl maršrutų į Vokietiją lentelė taip pat suskirstyta į tris skirsnius. Pirmas skirsnis susijęs su maršrutu iš oro uosto į Diuseldorfą, dėl kurio ieškovė ir Wizz Air konkuravo tiesiogiai. Remiantis šia lentele, 2008 m. ieškovės grynasis pelnas buvo 1 999 972 EUR. 2009 m. šis pelnas sumažėjo iki 945 533 EUR. Todėl grynojo pelno sumažėjimas 1 054 439 EUR sudarė apie 52 %. Vis dėlto 2010 m. pelnas padidėjo, nes jis siekė 1 141 446 EUR. Taigi grynasis pelnas 2008–2010 m. sumažėjo 858 526 EUR, t. y. apie 42,9 %.
106    Antras skirsnis susijęs su maršrutu iš oro uosto į Frankfurtą, dėl kurio, ieškovės teigimu, ieškovė ir Wizz Air konkuravo netiesiogiai. Kadangi 2010 m. skrydžiai į Frankfurtą buvo nutraukti, turimi tik 2008 ir 2009 m. duomenys. Iš lentelės matyti, kad 2008 m. ieškovės grynasis pelnas buvo 2 526 048 EUR, o 2009 m. – 77 863 EUR. Todėl grynojo pelno sumažėjimas 2 448 185 EUR sudarė apie 96,9 %. Kitaip tariant, skraidinant šiuo maršrutu sumažėjimas buvo gerokai didesnis nei maršrutais, dėl kurių ieškovė ir Wizz Air konkuravo tiesiogiai.
107    Trečiame skirsnyje sujungiami maršrutai iš oro uosto į Vokietijos miestus, dėl kurių ieškovė ir Wizz Air nekonkuravo. Iš lentelės matyti, kad 2008 m. ieškovės grynasis pelnas buvo 4 993 157 EUR, o 2010 m. – 2 110 978 EUR. Todėl grynojo pelno sumažėjimas
2 882 179 EUR sudarė apie 57,7 %. Taigi šis sumažėjimas buvo daug didesnis nei dėl maršrutų, kuriais ieškovė ir Wizz Air konkuravo tiesiogiai.
108    Galiausiai suvestinė lentelė taip pat suskirstyta į tris skirsnius. Pirmas skirsnis susijęs su maršrutais, dėl kurių ieškovė ir Wizz Air konkuravo tiesiogiai. Pagal šią lentelę ieškovės grynojo pelno skirtumas nuo 2008 m. (8 282 976 EUR) iki 2010 m. (4 425 613 EUR), t. y. 3 857 363 EUR, reiškė apie 46,5 % sumažėjimą. Antras skirsnis apima maršrutus, kuriais skraidindamos, ieškovės teigimu, ji su Wizz Air konkuravo netiesiogiai. Šioje lentelėje nurodyta, kad ieškovės grynojo pelno skirtumas nuo 2008 m. (8 017 595 EUR) iki 2010 m. (2 860 455 EUR) buvo 5 157 140 EUR, t. y. šis pelnas sumažėjo apie 64,3 %. Trečias skirsnis apima maršrutus, dėl kurių ieškovė ir Wizz Air nekonkuravo. Iš minėtos lentelės matyti, kad ieškovės grynojo pelno skirtumas nuo 2008 m. (6 590 638 EUR) iki 2010 m. (3 219 578 EUR) sudarė 3 371 060 EUR, t. y. šis pelnas sumažėjo apie 51,1 %.
109    Be to, reikia priminti, kad, kaip nustatyta šio sprendimo 79 punkte, nors ieškovė teigė, kad netiesiogiai konkuravo su Wizz Air dėl maršrutų į, pirma, Veroną, Turiną, Florenciją ir Ankoną ir, antra, į Frankfurtą, ji neįrodė, kad šiais maršrutais būta veiksmingos konkurencijos su Wizz Air.
110    Iš visų šių duomenų matyti, kad ieškovės grynasis pelnas 2008–2010 m. gerokai sumažėjo kalbant apie visus maršrutus, kuriais ji vykdė skrydžius iš oro uosto, išskyrus maršrutą į Barį, kuriame sumažėjimas buvo ne toks didelis. Be to, kalbant apie maršrutus, dėl kurių ieškovė ir Wizz Air nekonkuravo, pažymėtina, kad ieškovės grynojo pelno sumažėjimas, išskyrus maršrutą į Barį, buvo šiek tiek didesnis arba gerokai didesnis nei nustatytas maršrutuose, dėl kurių šios dvi oro transporto bendrovės konkuravo tiesiogiai.
111    Kadangi, išskyrus maršrutą į Barį, ieškovės grynojo pelno sumažėjimas skraidinant maršrutais, dėl kurių ji nekonkuravo su Wizz Air, buvo didesnis už sumažėjimą vykdant skrydžius maršrutais, dėl kurių ji konkuravo su šia bendrove, ieškovė neįrodė, kad Wizz Air, pasinaudojusios 2008 ir 2010 m. susitarimais, vykdyta konkurencija turėjo poveikį jos pelnui.
112    Kadangi iš šio sprendimo 100 punkto iš esmės matyti, kad Teisingumo Teismas nusprendė, jog Bendrasis Teismas negalėjo apsiriboti konstatavimu, kad sumažėjo ieškovės vykdomų maršrutų iš oro uosto, dėl kurių ji tiesiogiai konkuravo su Wizz Air, pelnas, prieidamas prie išvados, jog buvo daromas didelis poveikis jos konkurencinei padėčiai, reikia patikrinti, ar ieškovės pelno sumažėjimą gali paaiškinti kiti veiksniai, kaip antai tariamai pasenęs jos verslo modelis, jos konkurencija su kitomis nei Wizz Air oro transporto bendrovėmis arba pasaulinė finansų krizė.
113    Pirma, kiek tai susiję su verslo modeliu „stebulė ir stipinai“, pagal kurį ieškovė veikė ginčijamų priemonių taikymo metu, iš ieškovės reorganizavimo plano, kurį parengė jos bankroto administratorius, matyti, kad pagal šį modelį buvo siūlomi reguliarūs skrydžiai, o jiems reikėjo daug darbuotojų, parko, sudaryto iš ieškovės turimų ir nuomojamų orlaivių, taip pat didelių veiklos sąnaudų nesant aiškumo dėl pajamų. Be to, šiame plane buvo pabrėžtos tam tikros ieškovės silpnos vietos, kaip antai senos kartos variklių, kurie suvartoja daugiau degalų nei naujosios kartos varikliai, naudojimas, ribotas parkas, palyginti su tarptautinėmis oro transporto bendrovėmis, arba plėtrai reikalingų lėšų trūkumas.
114    Kita vertus, Wizz Air, veikianti pagal verslo modelį „iš taško į tašką“, naudojo tik vieno tipo didelius ir modernius orlaivius, suvartojančius mažiau degalų, ir siūlė tik vieną keleivių klasę.
115    Taigi šiomis aplinkybėmis, kaip teisingai teigia AITTV, klostantis reikšmingoms faktinėms aplinkybėms ieškovės taikytas verslo modelis „stebulė ir stipinai“ neleido jai pasiekti tos pačios masto ekonomijos kaip Wizz Air, kuri eksploatavo didesnius, naujesnius ir efektyvesnius orlaivius nei ieškovė.
116    Be to, reikia pažymėti, kad po teisminio reorganizavimo ieškovė 2013 m. birželio mėn. pakeitė verslo modelį ir nustojo oro uoste siūlyti paslaugas pagal modelį „stebulė ir stipinai“. Dabar ji siūlo ad hoc užsakomuosius skrydžius, grandininius užsakomuosius skrydžius ir nuomos su įgula ar be jos projektus. Tai rodo, kad ieškovės verslo modelis nebuvo pakankamai efektyvus.
117    Taigi ieškovės verslo modelis taip pat galėjo būti vienas iš veiksnių, paaiškinančių bendrą jos maršrutų iš oro uosto pelningumo sumažėjimą.
118    Antra, kiek tai susiję su konkurencija su kitomis nei Wizz Air oro transporto bendrovėmis, kaip priminta šio sprendimo 100 punkte, Teisingumo Teismas priekaištavo Bendrajam Teismui dėl to, kad šis nepatikrino, ar bendro ieškovės maršrutų iš oro uosto pelningumo sumažėjimo negalėjo lemti kitų nei Wizz Air oro transporto bendrovių konkurencija.
119    Iš sprendimo pradėti procedūrą 9 konstatuojamosios dalies matyti, kad 2007–2009 m. trylika oro transporto bendrovių, įskaitant ieškovę, vykdė skrydžius iš oro uosto ir į jį. Be to, ieškovė savo ieškinyje tvirtino, kad 2007–2009 m. skraidino į 32 nacionalines ir Europos paskirties vietas.
120    Savo pastabose dėl sprendimo dėl apeliacinio skundo ieškovė ginčijo tai, kad susidūrė su didele kitos nei Wizz Air oro transporto bendrovės konkurencija skraidinant maršrutais, dėl kurių ji konkuravo su Wizz Air. Ji neigia konkrečiai tai, kad konkuravo su Blue Air ir Malév, ir tvirtina, kad konkurencija su Lufthansa buvo tik nedidelė.
121    Šiuo aspektu iš pradžių reikia pažymėti, kad ieškovė pripažįsta, jog Blue Air taip pat skraidino maršrutu Timišoara–Roma, dėl kurio ji konkuravo su Wizz Air.
122    Toliau, nors ir ribotai, ieškovė pripažįsta konkuravusi su Lufthansa skraidindama maršrutu į Miuncheną (Vokietija).
123    Galiausiai ieškovė tvirtina, o Komisija, Wizz Air ar AITTV tam neprieštarauja, kad nekonkuravo su Malév maršrute į Budapeštą, nes su ja buvo sudariusi susitarimą dėl kodų dalijimosi.
124    Iš to matyti, kad, kalbant apie 32 nacionalines ir Europos paskirties vietas, į kurias ji vykdė skrydžius, ieškovė įrodė tik tai, kad nekonkuravo tik su viena iš dvylikos kitų oro transporto bendrovių ir tik dėl vienos iš šių paskirties vietų. Kadangi ieškovė nepateikė įrodymų nei apie savo grynąjį pelną kalbant apie maršrutus iš oro uosto, išskyrus pirmiau nagrinėtus maršrutus, nei apie galimus savo konkurentus skraidinant šiais maršrutais, negalima atmesti to, kad bendrą ieškovės maršrutų, kuriais ji skraidino iš šio oro uosto, pelno sumažėjimą iš dalies lėmė konkurencija su kitomis oro transporto bendrovėmis, veiklą vykdžiusiomis maršrutais, kurių nepaveikė konkurencija su Wizz Air.
125    Trečia, nors ieškovė neigia finansų krizės poveikį, negalima atmesti to, kad ši krizė galėjo turėti įtakos jos finansinei padėčiai.
126    Ketvirta, reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš Wizz Air įstojimo į bylą paaiškinimo, 2008 m. balandžio 22 d., 2009 m. vasario 28 d. ir 2013 m. vasario 2 d. ieškovė patyrė tris techniniais incidentus. Tokie incidentai (per du iš jų buvo sužaloti keleiviai) galėjo pakenkti klientų pasitikėjimui ieškovės teikiamomis paslaugomis ir taip turėti įtakos jos veiklai.
127    Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad, pirma, vien Wizz Air veikla negali paaiškinti ieškovės grynojo pelno sumažėjimo, nes šis sumažėjimas buvo konstatuotas tiek dėl maršrutų, dėl kurių jos tiesiogiai konkuravo, tiek dėl maršrutų, dėl kurių jos nekonkuravo, ar kalbant apie pastaruosius maršrutus net buvo didesnis. Antra, ieškovė nepateikė įrodymų, patvirtinančių negautą pelną ar mažesnę pažangą nei ta, kuri būtų buvusi pasiekta nesant 2008 ir 2010 m. susitarimų. Galiausiai, trečia, ieškovės verslo modelis, kitų oro transporto bendrovių konkurencija, finansų krizė ir techniniai incidentai, su kuriais susidūrė ieškovė, taip pat yra veiksniai, galėję turėti įtakos jos pelningumui.
128    Taigi ieškovė nepakankamai įrodė, kad jos konkurencinei padėčiai didelį poveikį padarė konkurencija su Wizz Air, pasinaudojusia 2008 ir 2010 m. susitarimais.
129    Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta šio sprendimo 85, 89 ir 128 punktuose, darytina išvada, kad sąlyga dėl konkrečios sąsajos su ieškove, kiek tai susiję su 2008 ir 2010 m. susitarimais, nėra įvykdyta, todėl, kadangi teisės kreiptis į teismą pripažinimo sąlygos yra kumuliacinės (šiuo klausimu žr. 2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Inuit Tapiriit Kanatami ir kt./Parlamentas ir Taryba, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 76 punktą), ieškinį reikia atmesti kaip nepriimtiną, kiek juo siekiama, kad būtų panaikintas ginčijamas sprendimas, kiek jis susijęs su 2008 ir 2010 m. susitarimais, nesant reikalo nagrinėti šios minėto sprendimo dalies tiesioginės sąsajos su ieškove.
b)      Dėl 2010 m. ONIR tiesioginės sąsajos su ieškove
130    Pagal suformuotą jurisprudenciją SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje nustatyta sąlyga, kad fizinis ar juridinis asmuo turi būti tiesiogiai susijęs su sprendimu, dėl kurio pareikštas ieškinys, reikalauja taikyti du kumuliacinius kriterijus, t. y. kad ginčijama priemonė, pirma, darytų tiesioginę įtaką asmens teisinei padėčiai ir, antra, nepaliktų jokios diskrecijos už jos įgyvendinimą atsakingiems adresatams, nes ji yra visiškai automatinė ir išplaukia tik iš Sąjungos teisės aktų netaikant kitų tarpinių normų (žr. 2018 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Scuola Elementare Maria Montessori / Komisija, Komisija / Scuola Elementare Maria Montessori ir Komisija / Ferracci, C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873, 42 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
131    Konkrečiai dėl taisyklių, susijusių su valstybės pagalba, reikia pažymėti, kad jomis siekiama apsaugoti konkurenciją. Taigi šioje srityje aplinkybė, kad Komisijos sprendimas nepanaikina nacionalinių priemonių, kurios šiai institucijai skirtame ieškovo skunde vertinamos kaip nesuderinamos su šiuo tikslu ir dėl kurių jis atsiduria nepalankioje konkurencinėje padėtyje, poveikio, leidžia daryti išvadą, jog šis sprendimas yra tiesiogiai susijęs su jo teisine padėtimi, konkrečiai kalbant, SESV nuostatose dėl valstybės pagalbos nustatyta jo teise nepatirti aptariamomis nacionalinėmis priemonėmis iškraipytos konkurencijos
(žr. 2018 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Scuola Elementare Maria Montessori / Komisija, Komisija / Scuola Elementare Maria Montessori ir Komisija / Ferracci, C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873, 43 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
132    Kadangi sąlyga dėl tiesioginės sąsajos reikalauja, kad ginčijamas aktas tiesiogiai darytų poveikį ieškovo teisinei padėčiai, Sąjungos teismas privalo patikrinti, ar ieškovas tinkamai išdėstė priežastis, kodėl dėl Komisijos sprendimo jis gali atsidurti nepalankioje konkurencinėje padėtyje ir dėl tos priežasties gali būti daromas poveikis jo teisinei padėčiai (2018 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Scuola Elementare Maria Montessori / Komisija, Komisija / Scuola Elementare Maria Montessori ir Komisija / Ferracci, C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873, 47 punktas).
133    Dėl pirmojo kriterijaus reikia konstatuoti, kad ieškovė pateikdama patvirtinamuosius dokumentus Bendrajame Teisme teigė, jog vykdė panašią į Wizz Air veiklą ir veikė toje pačioje paslaugų rinkoje ir toje pačioje geografinėje rinkoje kaip ir Wizz Air. Be to, dėl 2010 m. ONIR nustatytų taisyklių, be kita ko, numatytųjų jo 7.3 punkte, Wizz Air buvo taikomas mažesnis įnašas nei tas, kuris galėjo būti taikomas ieškovei.
134    Reikia konstatuoti, kad Teisingumo Teismas Bendrajam Teismui priekaištavo tik dėl to, kad jis neatsakė į AITTV pateiktus argumentus, kuriais siekiama paneigti, kad Wizz Air ir apeliantė buvo konkurentės (sprendimo dėl apeliacinio skundo 93 ir 94 punktai).
135    Į šiuos argumentus jau buvo atsakyta nagrinėjant tiesioginę Wizz Air ir ieškovės konkurenciją
(žr. šio sprendimo 60–68 punktus).
136    Vis dėlto Wizz Air savo atsakymuose į 2022 m. kovo 11 d. Bendrojo Teismo proceso organizavimo priemones pirmą kartą nurodė, kad 2010 m. ONIR jai nebuvo taikomas, nes ji buvo sudariusi sutartis su AITTV. Šį argumentą Komisija dar kartą nurodė per 2022 m. rugsėjo 12 d. teismo posėdį ir per 2025 m. gruodžio 4 d. teismo posėdį, o Wizz Air jį pakartojo tiek savo pastabose dėl sprendimo dėl apeliacinio skundo, tiek per pastarąjį teismo posėdį.
137    Per 2025 m. gruodžio 4 d. teismo posėdį Komisija ir Wizz Air iš esmės tvirtino, kad nors pagal 2010 m. veiklos susitarimą, t. y. vieną iš dviejų 2010 m. susitarimų dėl pakeitimų, Wizz Air buvo suteiktos tokios pačios nuolaidos, kokios numatytos 2010 m. ONIR 7.3 punkte, vis dėlto teisiškai jai buvo taikomas būtent šis susitarimas, o ne ONIR. Be to, jos pažymėjo, kad 2010 m. veiklos susitarimas buvo pasirašytas 2010 m. birželio 25 d., t. y. prieš 2010 m. rugpjūčio 26 d. paskelbiant 2010 m. ONIR, todėl tiek chronologiškai, tiek teisiškai Wizz Air buvo taikomas būtent 2010 m. veiklos susitarimas, o ne 2010 m. ONIR.
138    Šiam argumentui negalima pritarti.
139    Šiuo aspektu, pirma, reikia pažymėti, kad, nors 2010 m. ONIR buvo paskelbtas po 2010 m. veiklos susitarimo pasirašymo, Komisija ginčijamo sprendimo 71 konstatuojamojoje dalyje pažymėjo, kad „2010 m. birželio 25 d. veiklos susitarimas buvo pakeistas nauja nuolaidų sistema <...> [kuri] atitinka 2010 m. [ONIR] nustatytą sistemą“. Reikia nurodyti, kad Komisija patikslino, jog nuolaida, suteikta pagal 2010 m. ONIR 7.3 punktą arba pagal 2010 m. veiklos susitarimą, iš esmės buvo tokia pati. Be to, reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 68 konstatuojamosios dalies, 2008 m. veiklos susitarime, t. y. viename iš 2008 m. susitarimų, nustatytos rinkliavos jau atitiko 2008 m. ONIR nurodytas rinkliavas.
140    Todėl 2010 m. veiklos susitarimo tikslas buvo, be kita ko, leisti Wizz Air pasinaudoti bent jau tokia pačia nuolaida, kokia numatyta 2010 m. ONIR 7.3 punkte, ir taip šiuo aspektu suderinti šį susitarimą su ONIR. Taigi tai, kad Wizz Air gavo tam tikrų nuolaidų taikant susitarimą, o ne ONIR, neturi reikšmės, nes bet kuriuo atveju ji galėjo konkrečiai pasinaudoti 2010 m. ONIR 7.3 punkte nustatyta nuolaida ir turėjo atitikti tuos pačius kriterijus kaip ir kitos oro transporto bendrovės, kurioms buvo taikomas tik
šis ONIR.
141    Antra, reikia pažymėti, kad nei įstojimo į bylą paaiškinime, nei per administracinę procedūrą Wizz Air nepateikė argumento, jog 2010 m. ONIR jai netaikytinas. Atvirkščiai, reikia pažymėti, jog „Wizz Air teigė, kad nuolaida, siekianti iki 85 % pagal 2010 m. [ONIR], niekada nebuvo taikoma, bet, Rumunijos transporto ministerijai nepritarus minėtai rinkliavų sistemai, buvo taikoma vidutinė didžiausia 73 % nuolaida“ (ginčijamo sprendimo 121 konstatuojamoji dalis).
142    Be to, per administracinę procedūrą Wizz Air teigė, kad pagal 2007 m., 2008 m. ir 2010 m. ONIR „jai nebuvo taikomos jokios atrankiosios priemonės ir [kad kitoms] oro transporto bendrovė[ms] <...> gal[ėjo] būti taikoma ta pati nuolaida“ (ginčijamo sprendimo 122 konstatuojamoji dalis).
143    Taip pat reikia pažymėti, kad Rumunija nurodė, jog, „[r]emiantis 2010 m. [ONIR], didžiausia bendrovei Wizz Air taikoma oro uosto rinkliavų nuolaida siekė 67–72 %“ (ginčijamo sprendimo 100 konstatuojamoji dalis).
144    Galiausiai vertindama 2010 m. ONIR atrankųjį pobūdį Komisija, pirma, pažymėjo, kad oro uosto rinkliavų sistema ir nuolaidos bei lengvatos buvo taikomos visoms oro transporto bendrovėms, kurios naudojosi arba galėjo naudotis oro uostu (ginčijamo sprendimo 290 konstatuojamoji dalis), ir, antra, tvirtino, kad kitos nei Wizz Air oro transporto bendrovės naudojosi arba galėjo pasinaudoti juose numatytomis nuolaidomis (ginčijamo sprendimo 292 konstatuojamoji dalis).
145    Tuo remiantis darytina išvada, kad Wizz Air, kaip ir kitos oro transporto bendrovės, galėjo pasinaudoti 2010 m. ONIR numatytomis nuolaidomis ir iš tikrųjų tai darė.
146    Šiomis aplinkybėmis Komisija ir Wizz Air, ginčydamos tiesioginę ieškovės sąsają, neturi pagrindo teigti, kad 2010 m. ONIR nebuvo taikomas Wizz Air.
147    Dėl antrojo kriterijaus pažymėtina, kad ginčijamas sprendimas dėl 2010 m. ONIR sukelia teisinių pasekmių visiškai automatiškai pagal Sąjungos teisės aktus, netaikant kitų tarpinių taisyklių. Todėl ieškinys atitinka antrąjį iš dviejų kriterijų, primintų šio sprendimo 130 punkte.
148    Šiomis aplinkybėmis ieškovė turi teisę ginčyti ginčijamo sprendimo pagrįstumą, kiek jis susijęs su 2010 m. ONIR.
C.      Dėl esmės
1.      Dėl ieškovės nurodytų pagrindų
149    Grįsdama ieškinį ieškovė nurodo keturis pagrindus. Pirmajame pagrinde ji tvirtina, kad ginčijamame sprendime padaryta teisės klaida dėl 2010 m. ONIR atrankiojo pobūdžio nebuvimo. Antrasis pagrindas grindžiamas tuo, kad ginčijamame sprendime padaryta akivaizdi vertinimo klaida, teisės klaida ir nenurodyti motyvai, nes jame klaidingai taikant rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio privataus ūkio subjekto kriterijų prieita prie išvados, kad 2008 ir 2010 m. susitarimais Wizz Air nebuvo suteiktas nepagrįstas pranašumas. Trečiajame pagrinde ieškovė nurodo, kad Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą ir pažeidė rūpestingumo pareigą atsižvelgdama į oro transporto vežėjų diskriminavimą dėl kainų oro uoste pasitelkiant ginčijamas priemones. Ketvirtajame pagrinde ji tvirtina, kad ginčijamame sprendime padaryta teisės klaida, nes jame neatsižvelgta į valstybės pagalbą, kuri buvo suteikta Wizz Air 2008 ir 2010 m. susitarimais, sumažinus saugumo rinkliavą.
150    Nepaisant to, kad šio sprendimo 139 punkte pažymėta, jog 2010 m. ONIR 7.3 punkte numatyta nuolaida buvo įtraukta į 2010 m. veiklos susitarimą, reikia nagrinėti tik pirmąjį pagrindą, nes šio sprendimo 129 punkte nustatyta, kad ieškinys nepriimtinas, kiek jis susijęs su 2008 ir 2010 m. susitarimais. Taigi nereikia nagrinėti antrojo ir ketvirtojo pagrindų, susijusių tik su 2008 ir 2010 m. susitarimais.
151    Taip pat nereikia nagrinėti trečiojo pagrindo. Nors jo pavadinime nurodytas ir 2010 m. ONIR, pateikti argumentai iš tikrųjų susiję tik su Komisijos atliktu ekonominio pranašumo, suteikto 2008 m. susitarimais, buvimo vertinimu, o būtent su jos atliktu šių susitarimų atitikties rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio ūkio subjekto principui vertinimu.
152    Galiausiai reikia pažymėti, kad ieškinio įžangoje ieškovė teigė, jog pratęsdama procedūrą devyneriems metams Komisija pažeidė jos teisę į gerą administravimą. Konkrečiai kalbant, ji šiurkščiai pažeidė ieškovės teisę į tai, kad jos bylos būtų išnagrinėtos per protingą terminą pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 1 dalį.
2.      Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su teisės klaida dėl 2010 m. ONIR atrankinio pobūdžio nebuvimo
153    Ieškovė teigia, kad 2010 m. ONIR yra vienintelė Wizz Air atžvilgiu reikšminga priemonė vertinant nagrinėjamų oro uosto rinkliavų atrankųjį pobūdį, nes šiai oro transporto bendrovei nebuvo taikomi 2007 ir 2008 m. ONIR. Ieškovė tvirtina, kad ginčijamame sprendime padaryta teisės klaida tiek, kiek jame prieita prie išvados, kad 2010 m. ONIR yra ne atrankinio pobūdžio, nes Komisija klaidingai įvertino atrankumo kriterijų, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, ir pateikė klaidingą 2010 m. ONIR atrankiojo pobūdžio vertinimą.
154    Konkrečiau kalbant, ieškovė kaltina Komisiją tuo, kad ji neišnagrinėjo, ar 2010 m. ONIR numatytų oro uosto rinkliavų sumažinimas buvo parengtas taip, kad būtų de facto sudarytos palankesnės sąlygos Wizz Air. Šiuo aspektu ji nurodo, kad 2010 m. ONIR 7.3 punkte numatytu nauju oro uosto rinkliavų sumažinimu iki 85 % buvo siekiama suteikti atrankųjį pranašumą Wizz Air, vienintelei oro uoste veikiančiai oro transporto bendrovei, naudojančiai orlaivius, kurių didžiausia kilimo masė (toliau – MTOW) viršija 70 tonų ir kurie per mėnesį veža daugiau kaip 10 000 keleivių.
155    Komisija, palaikoma Wizz Air ir AITTV, ginčija ieškovės argumentus. Komisija teigia, kad nagrinėjo oro uosto rinkliavų ir nuolaidų sistemos struktūrą ir taikymą ir siekė nustatyti, ar nuolaidos buvo nediskriminuojant taikomos visoms oro uoste veikiančioms oro transporto bendrovėms. Šiuo aspektu 2010 m. ONIR buvo numatyta ne tik nuolaidų orlaiviams, kurių MTOW viršijo 70 tonų, bet ir kitų nuolaidų, visų pirma mažesniems orlaiviams, pavyzdžiui, tiems, kuriuos eksploatuoja ieškovė. Toks diferencijavimas būdingas nuolaidų sistemai apskritai ir nepadaro šių nuolaidų atrankinių.
156    Be to, Wizz Air buvo ne vienintelė oro uoste veikianti oro transporto bendrovė, eksploatuojanti didesnės nei 70 tonų MTOW orlaivius, todėl ir kitos oro transporto bendrovės galėjo pasinaudoti 2010 m. ONIR 7.3 punkte numatyta nuolaida.
a)      Dėl 2010 m. ONIR vertinimo ginčijamame sprendime
157    Ginčijamo sprendimo 267–299 konstatuojamosiose dalyse Komisija išnagrinėjo, ar buvo suteikta valstybės pagalba, kiek tai susiję su 2007, 2008 ir 2010 m. ONIR paskelbtomis oro uosto rinkliavomis. Ginčijamo sprendimo 284–299 konstatuojamosiose dalyse ji įvertino atrankumo sąlygą.
158    Taigi ginčijamo sprendimo 289 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė, kad nagrinėjant, ar 2007, 2008 ir 2010 m. ONIR buvo palankūs tam tikroms oro transporto bendrovėms, palyginti su kitomis, kurių faktinė ir teisinė padėtis buvo panaši, reikia remtis oro uoste taikoma referencine sistema. Šiuo klausimu ginčijamo sprendimo 290 konstatuojamojoje dalyje ji pažymėjo, kad oro uosto rinkliavų sistema, nuolaidos ir lengvatos buvo taikomos visoms oro transporto bendrovėms, kurios naudojosi arba galėjo naudotis oro uostu ir kurios atitiko 2007, 2008 ir 2010 m. ONIR aprašytas sąlygas.
159    Ginčijamo sprendimo 292 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo, kad „taikomos nuolaidos buvo slankiosios, pradedant 10 % už 250–500 tūpimų per metus, t. y. maždaug [penkis] tūpimus per savaitę“, ir kad „vertinamuoju laikotarpiu, be bendrovės Wizz Air, [oro uoste] veikė ir kitos oro transporto bendrovės, kurių parką sudarė atitinkamo dydžio ir (arba) pakankamai dažnai skraidantys orlaiviai, todėl joms buvo taikomos arba galėjo būti taikomos atitinkamos nuolaidos“.
160    Ginčijamo sprendimo 293 ir 294 konstatuojamosiose dalyse Komisija padarė išvadą, kad 2007, 2008 ir 2010 m. ONIR numatytas bazinis tarifas, nuolaidos ir lengvatos nebuvo atrankieji, nes buvo taikomi nediskriminuojant. Taigi Komisija padarė išvadą, kad ši priemonė nėra valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
b)      Dėl 2010 m. ONIR vertinimo ginčijamame sprendime pagrįstumo
1)      Pirminės pastabos
161    Pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį „valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai“.
162    Pagal suformuotą jurisprudenciją norint priemonę kvalifikuoti kaip valstybės pagalbą reikia, kad būtų įvykdytos visos toliau nurodytos sąlygos. Pirma, tai turi būti valstybės arba iš valstybės išteklių suteikta pagalba. Antra, ši pagalba turi galėti paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą. Trečia, ji turi suteikti atrankųjį pranašumą jos gavėjui. Ketvirta, ji turi iškraipyti konkurenciją arba galėti ją iškraipyti (žr. 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Komisija / Hansestadt Lübeck, C‑524/14 P, EU:C:2016:971, 40 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
163    Dėl sąlygos, susijusios su atrankiuoju pranašumu, iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad vertinant šią sąlygą reikia nustatyti, ar pagal konkrečią teisinę sistemą dėl nacionalinės priemonės „tam tikros įmonės ar tam tikrų prekių gamyba“ gali būti palaikomos labiau nei kitos, kurių, atsižvelgiant į minėta sistema siekiamus tikslus, faktinė ir teisinė padėtis yra panaši. Sąvoka „valstybės pagalba“ neapima valstybės priemonių, kurias taikant diferencijuojamos įmonės ir kurios dėl šios priežasties a priori yra atrankinio pobūdžio, kai diferencijavimas grindžiamas sistemos, kurios dalis yra šios priemonės, pobūdžiu arba bendrąja struktūra
(žr. 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Komisija / Hansestadt Lübeck, C‑524/14 P, EU:C:2016:971, 41 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
164    Be to, SESV 107 straipsnio 1 dalyje valstybės intervencijos neskirstomos pagal priežastis ar tikslus – jos apibrėžiamos pagal poveikį
(žr. 2024 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo JCDecaux Street Furniture Belgium / Komisija, C‑710/22 P, EU:C:2024:787, 43 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
165    Vadinasi, nors negalima atmesti, kad priemonė, kuria viešoji įmonė nustato naudojimosi savo prekėmis ar paslaugomis sąlygas, nors ir taikoma bendrai visoms įmonėms, kurios naudojasi šiomis prekėmis ar paslaugomis, yra atrankinė, siekiant nustatyti, ar taip iš tiesų yra, reikia remtis ne šios priemonės pobūdžiu, o jos poveikiu ir patikrinti, ar pranašumą, kurį ji turėtų suteikti, faktiškai gauna tik kai kurios iš šių įmonių, nors atsižvelgiant į nagrinėjama sistema siekiamą tikslą visų nurodytų įmonių faktinė ir teisinė padėtis panaši (2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Komisija / Hansestadt Lübeck, C‑524/14 P, EU:C:2016:971, 49 punktas).
166    Siekiant įvertinti priemonės atrankumą, reikia išnagrinėti, ar pagal konkrečią teisinę sistemą minėta priemonė suteikia pranašumą tam tikroms įmonėms, palyginti su kitomis, kurių faktinė ir teisinė padėtis, atsižvelgiant į šios teisinės sistemos siekiamus tikslus, yra panaši (žr. 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Komisija / Hansestadt Lübeck, C‑524/14 P, EU:C:2016:971, 54 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
167    Taigi, siekiant tai išnagrinėti, iš esmės pirmiausia reikia apibrėžti referencinį pagrindą, į kurio sritį patenka nagrinėjama priemonė (šiuo klausimu žr. 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Komisija / Hansestadt Lübeck, C‑524/14 P, EU:C:2016:971, 55 punktą).
168    Pirma, reikia pažymėti, kad 2010 m. ONIR 1–4 punktuose nustatyti įvairių oro uosto rinkliavų (t. y. tūpimo, apšvietimo, automobilių stovėjimo ir keleivių aptarnavimo, įskaitant saugumo paslaugas) dydžiai. Faktiškai taikomos rinkliavos galėjo būti įvairiai mažinamos. 2010 m. ONIR 7.1, 7.2 ir 7.3 punktuose atitinkamai numatytos trijų rūšių nesumuojamos nuolaidos:
–        pirma, 10–70 % tūpimo rinkliavos nuolaida, kuri priklauso nuo tarptautinių skrydžių tūpimų oro uoste skaičiaus per praėjusius metus;
–        antra, 50 % nuolaida, taikoma 12 mėnesių laikotarpį naujiems oro uosto oro vežėjams, vykdantiems ne mažiau kaip tris skrydžius per savaitę ne mažesniu kaip 70 vietų orlaiviu. Pradėjus vykdyti skrydžius į naują oro uostą, šešis mėnesius buvo taikoma 50 % nuolaida. Be šių nuolaidų, AITTV taip pat grąžindavo 10–30 % pajamų, gautų iš įlaipinimo rinkliavų, priklausomai nuo įlaipintų keleivių skaičiaus per metus;
–        trečia, buvo taikoma 72–85 % nuolaida didesniems nei 70 tonų MTOW orlaiviams, kuriais per mėnesį skraidinta daugiau kaip 10 000 keleivių.
169    Iš ginčijamo sprendimo 46–49 konstatuojamųjų dalių matyti, kad pirmoje ir antroje šio sprendimo 168 punkto įtraukose nurodytos nuolaidos jau buvo numatytos 2008 m. ONIR. Taigi 2010 m. ONIR 7.3 punkte numatyti ir šio sprendimo 168 punkto trečioje įtraukoje aprašyti sumažinimai buvo vienintelė naujovė, palyginti su 2008 m. ONIR.
170    Antra, reikia pažymėti, kad iš 2010 m. ONIR numatytų sumažinimų ieškovė nurodo tik tuos, kurie nustatyti 7.3 punkte. Komisijos teigimu, kadangi ieškovės argumentas dėl faktinio atrankumo yra susijęs tik su minėtais sumažinimais, t. y. kita priemone nei ta, kuri nagrinėjama ginčijamame sprendime, jis turi būti laikomas nereikšmingu.
171    Vis dėlto Komisijos argumentui negalima pritarti. Žinoma, ginčijamo sprendimo 287–299 konstatuojamosiose dalyse Komisija išnagrinėjo visų 2007 m., 2008 m. ir 2010 m. ONIR numatytų priemonių atrankinį pobūdį, atskirai nenagrinėdama 2010 m. ONIR 7.3 punkte nurodyto sumažinimo. Vis dėlto ginčijamas sprendimas apima ir šį sumažinimą, ir nėra pagrindo manyti, kad Komisija ketino jo neįtraukti į savo analizės dalykinę apimtį. Be to, ieškovė konkrečiai teigia, kad Komisija suklydo neišnagrinėdama, ar tas sumažinimas, vertinamas atskirai, nebuvo atrankinis Wizz Air atžvilgiu.
172    Trečia, kaip nustatyta šio sprendimo 146 punkte, Komisija ir Wizz Air klaidingai teigė, kad 2010 m. ONIR pastarajai netaikomi.
173    Atsižvelgiant į šiuos paaiškinimus, toliau reikia išnagrinėti, ar Komisijos atliktas 2010 m. ONIR vertinimas dėl pagalbos atrankumo yra pagrįstas.
2)      Dėl atrankumo vertinimo pagrįstumo
174    Ieškovė iš esmės teigia, jog tai, kad 2010 m. ONIR buvo taikomas visoms oro uoste veiklą vykdančioms oro transporto bendrovėms ir kad kitos oro transporto bendrovės naudojosi ar galėjo pasinaudoti atitinkamomis nuolaidomis, nereiškia, kad jame numatyti sumažinimai nebuvo sumanyti taip, kad Wizz Air būtų selektyviai vertinama palankiau.
175    Pirma, kalbant apie tikslą, kurio siekiama 2010 m. ONIR 7.3 punkte numatytais sumažinimais, Komisija remiasi oro uosto ekonominiais tikslais pritraukti didesnius orlaivius ir taip padidinti pajamas.
176    Vis dėlto vien šiais sumažinimais siekiamo tikslo nepakanka, kad būtų atmestas atrankumas. Toks sprendimas reiškia, kad a priori atmetama bet kokia galimybė pranašumą, suteiktą oro transporto bendrovėms, turinčioms didesnės nei 70 tonų MTOW ir daugiau kaip 10 000 keleivių per mėnesį vežančių orlaivių, kvalifikuoti kaip „atrankųjį pranašumą“. Taigi valdžios institucijoms pakaktų remtis siekiamų tikslų teisėtumu priimant pagalbos priemonę tam, kad ji galėtų būti laikoma bendra priemone, kuriai netaikoma SESV 107 straipsnio 1 dalis (pagal analogiją žr. 2022 m. spalio 19 d. Sprendimo Graikija / Komisija, T‑850/19, EU:T:2022:638, 59 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
177    Antra, ginčijamo sprendimo 290 konstatuojamojoje dalyje Komisija laikėsi nuomonės, kad oro uosto rinkliavų sistema, nuolaidos ir lengvatos buvo taikomos visoms oro transporto bendrovėms, kurios naudojosi arba galėjo naudotis oro uostu ir kurios atitiko atitinkamai 2007, 2008 ar 2010 m. ONIR aprašytas sąlygas.
178    Šiuo aspektu visų pirma, kadangi dublike pateiktu ieškovės argumentu, kad ginčijamame sprendime padaryta klaidų nagrinėjant klausimą, ar 2010 m. ONIR buvo daromas skirtumas tarp įmonių, kurių padėtis panaši, ir ar šis skirtumas galėjo būti pateisinamas atsižvelgiant į referencinės sistemos tikslus, siekiama atsakyti į atsiliepime į ieškinį pateiktus argumentus, tai, priešingai, nei teigia Komisija, nėra naujas nepriimtinas pagrindas.
179    Be to, reikia pažymėti, kad 2010 m. ONIR pobūdis, t. y. „bendros“ sistemos, grindžiamos objektyviais kriterijais, taikymas, neprieštarauja išvadai dėl jame numatytų sumažinimų atrankinio pobūdžio. Atrankumo sąlygos taikymo sritis yra platesnė, apimanti ir priemones, kuriomis dėl jų poveikio tam tikros įmonės palaikomos dėl šioms įmonėms būdingų ypatingų savybių. Be to, iš jurisprudencijos matyti, jog to, kad pagalba nėra susijusi su vienu ar keliais iš anksto nustatytais konkrečiais gavėjais ir jai taikomi keli objektyvūs kriterijai, pagal kuriuos ši pagalba gali būti suteikta neapibrėžtam skaičiui gavėjų, kurie iš pradžių nebuvo individualizuoti, nepakanka, kad būtų paneigtas priemonės atrankusis pobūdis, taigi ir jos kvalifikavimas kaip valstybės pagalbos, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Tokia aplinkybė reiškia nebent tai, kad nagrinėjama priemonė nėra individuali pagalba. Kita vertus, pagal ją neatmetama tai, kad ši valstybės intervencija turi būti vertinama kaip pagalbos schema, apimanti atrankinę, taigi specifinę priemonę, jeigu dėl jos taikymo kriterijų ji suteikia pranašumą tik tam tikroms įmonėms arba tam tikrų prekių gamybai (šiuo klausimu žr. 2000 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo CETM / Komisija, T‑55/99, EU:T:2000:223, 40 punktą; 2012 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Italija / Komisija, T‑379/09, nepaskelbtas Rink., EU:T:2012:422, 47 punktą ir 2014 m. balandžio 30 d. Sprendimo Tisza Erőmű / Komisija, T‑468/08, nepaskelbtas Rink., EU:T:2014:235, 164 punktą).
180    Nagrinėjamu atveju oro uosto rinkliavų sistema, taip pat nuolaidos ir lengvatos iš esmės buvo taikomos visoms oro transporto bendrovėms, kurios naudojosi ar galėjo naudotis oro uostu. Vis dėlto abu 2010 m. ONIR 7.3 punkte numatyti kumuliaciniai kriterijai, t. y. turėti didesnės nei 70 tonų MTOW ir daugiau kaip 10 000 keleivių per mėnesį vežančių orlaivių, buvo suformuluoti taip, kad subjektų, kuriems galėjo būti taikomi šie sumažinimai, skaičius neišvengiamai buvo ribotas.
181    Be to, šią išvadą patvirtina aplinkybė, kad Komisija, Wizz Air ir AITTV kaip kitą oro transporto bendrovę, kuri, be Wizz Air, galėjo pasinaudoti šiomis nuolaidomis, nurodė tik Tarom. Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad nors savo įstojimo į bylą paaiškinime Wizz Air nurodo kitas nei ji ir Tarom oro transporto bendroves, tai yra bendrovės, kurios, Wizz Air teigimu, 2008 m. derėjosi su oro uostu dėl maršrutų iš oro uosto eksploatavimo ir kurių galiausiai nebuvo tarp ginčijamo sprendimo 33 konstatuojamojoje dalyje nurodytų bendrovių, vykdžiusių skrydžius iš oro uosto 2007–2009 m.
182    Taigi aplinkybės, kad labai nedaug oro transporto bendrovių galėjo pasinaudoti 2010 m. ONIR 7.3 punkte numatytais sumažinimais, Komisija negalėjo laikyti atsitiktine nagrinėjamos schemos pasekme – ji turėjo būti laikoma neišvengiama pasekme to, kad šie sumažinimai buvo sumanyti būtent taip, kad tik nedaugelis bendrovių, turinčių didesnės nei 70 tonų MTOW orlaivių ir pajėgumą per mėnesį vežti daugiau kaip 10 000 keleivių, galėtų gauti 72–85 % nuolaidas, t. y. gerokai didesnes nuolaidas nei numatytosios 2010 m. ONIR 7.1 ir 7.2 punktuose.
183    Trečia, ginčijamo sprendimo 292 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo, kad „taikomos nuolaidos buvo slankiosios, pradedant 10 % už 250–500 tūpimų per metus, t. y. maždaug [penkis] tūpimus per savaitę“, ir kad „vertinamuoju laikotarpiu, be bendrovės Wizz Air, [oro uoste] veikė ir kitos oro transporto bendrovės, kurių parką sudarė atitinkamo dydžio ir (arba) pakankamai dažnai skraidantys orlaiviai, todėl joms buvo taikomos arba galėjo būti taikomos atitinkamos nuolaidos“.
184    Taip Komisija, pirma, išnagrinėjo 2010 m. ONIR numatytus trijų rūšių sumažinimus kartu ir nepaaiškino, kodėl siekiant nustatyti, ar jie buvo atrankinio pobūdžio, toks jų vertinimas visų kartu buvo svarbus, atsižvelgiant į tai, kad kiekvienos rūšies sumažinimas atitiko skirtingas sąlygas ir kad sumažinimai nebuvo sumuojami. Taigi ji nenagrinėjo, ar 2010 m. ONIR 7.3 punkte konkrečiai numatytos rūšies sumažinimai, vertinami atskirai, dėl jų taikymo sąlygų buvo palankūs Wizz Air, o ne kitoms oro uoste veikiančioms oro transporto bendrovėms.
185    Antra, Komisija nepareiškė nuomonės dėl klausimo, ar, kalbant apie 2010 m. ONIR 7.3 punkte konkrečiai numatytos rūšies sumažinimus, kitos nei Wizz Air oro transporto bendrovės turėjo tinkamo dydžio orlaivių, kuriais skrydžiai buvo vykdomi pakankamai dažnai, kad jos galėtų faktiškai pasinaudoti šia priemone.
186    Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad Komisija teigia, jog ginčijamo sprendimo 122 ir 390 konstatuojamosiose dalyse konstatavo, jog kitos oro transporto bendrovės eksploatavo didesnės nei 70 tonų MTOW orlaivius, kaip ir Wizz Air, taigi šis sumažinimas galėjo būti taikomas ir joms.
187    Vis dėlto reikia konstatuoti, kad 122 konstatuojamojoje dalyje nėra jokio Komisijos vertinimo, o tik pakartojamas vienas iš Wizz Air per administracinę procedūrą pateiktų argumentų. Be to, šioje konstatuojamojoje dalyje nėra jokios informacijos apie atitinkamas oro transporto bendroves.
188    Bet kuriuo atveju, jei būtų laikoma, kad Wizz Air paminėtos oro transporto bendrovės, išskyrus Tarom, yra tos pačios, kaip ir nurodytosios jos įstojimo į bylą paaiškinime, šio sprendimo 181 punkte jau buvo konstatuota, kad jos nevykdė skrydžių į oro uostą.
189    Kalbant apie ginčijamo sprendimo 390 konstatuojamąją dalį, kurioje Komisija įvertino tyrimą, ieškovės pateiktą analizuojant 2008 m. susitarimų pelningumą, iš jos iš tikrųjų matyti, kad Komisija, atrodo, pripažino, kaip teigia Rumunija, kad oro transporto bendrovė Tarom taip pat naudojo orlaivius, kurių MTOW buvo didesnė nei 70 tonų.
190    Vis dėlto iš ginčijamo sprendimo 390 konstatuojamosios dalies nematyti ne tik tai, kad kelios kitos oro transporto bendrovės naudojo tokius orlaivius, bet ir tai, kad Tarom atitiko ar galėjo atitikti kriterijų, susijusį su per mėnesį vežamų keleivių skaičiumi. Atvirkščiai, iš tripliko 40 punkto galima suprasti, kad taip nebuvo, nes Komisija atsako į ieškovės argumentą, jog Tarom naudojo nedaug tokių orlaivių, pažymėdama, kad nebuvo neįmanoma, jog toks naudojimas ateityje didės. Be to, ji neginčija ieškovės dublike nurodyto skaičiaus, t. y. kad 2009 m.
Tarom kas mėnesį vidutiniškai veždavo 5 480 keleivių.
191    Galiausiai įstojimo į bylą paaiškinime AITTV pateikė nuorodą į dokumentą, kuriame pateiktas kitų nei Wizz Air oro transporto bendrovių, kurios 2006–2013 m. eksploatavo didesnės nei 70 tonų MTOW orlaivius, naudotų orlaivių sąrašas.
192    Vis dėlto pagal jurisprudenciją Bendrasis Teismas prieduose neturi ieškoti ir nustatyti pagrindų ir argumentų, kuriuos jis galėtų laikyti pagrindžiančiais ieškinį, nes priedai atlieka tik įrodomąją ir pagalbinę funkciją (žr. 2021 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo Laboratoire Pareva ir Biotech3D / Komisija, T‑337/18 ir T‑347/18, EU:T:2021:594, 77 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
193    Taigi įstojimo į bylą paaiškinimo tekste AITTV turėjo nurodyti atitinkamų oro transporto bendrovių pavadinimus ir paaiškinti, kaip priede pateiktas dokumentas pagrindžia jos argumentus. Bet kuriuo atveju, atsižvelgiant į AITTV šio dokumento apibūdinimą, nors jame pateikiamas oro transporto bendrovių, naudojančių didesnės nei 70 tonų MTOW orlaivius, sąrašas, jame nėra jokios informacijos apie vežamų keleivių skaičių.
194    Vadinasi, nebuvo įrodyta, kad 2010 m. ONIR 7.3 punkte numatytos rūšies sumažinimais galėjo pasinaudoti kitos nei Wizz Air oro transporto bendrovės ar kad Tarom ar kita oro transporto bendrovė pasiekė šiame 7.3 punkte reikalaujamą minimalų per mėnesį įlaipinamų keleivių skaičių.
195    Trečia, reikia pažymėti, kad atsižvelgimas į kitas dvi 2010 m. ONIR numatytas sumažinimų priemones, kuriuo rėmėsi Komisija, juo labiau gali sukelti abejonių dėl 2010 m. ONIR 7.3 punkte numatytų sumažinimų tariamai neatrankiojo pobūdžio. Tose kitose dviejose priemonėse buvo numatyti 10–70 % ir 10–30 % sumažinimai, nors pagal minėtą 7.3 punktą buvo leidžiama taikyti didesnius, daug mažiau laipsniškus sumažinimus, pradedant nuo 72 % ir baigiant 85 %.
196    Todėl reikia daryti išvadą, kad Komisija padarė teisės klaidą, kai neišnagrinėjo, ar 2010 m. ONIR 7.3 punkte numatytas sumažinimas, vertinamas atskirai, buvo skirtas taikyti selektyviai.
197    Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, pirmajam pagrindui reikia pritarti, nesant reikalo nagrinėti nei to, ar ieškovės argumentas, kad 2010 m. ONIR 7.3 punkte numatyti sumažinimai yra nukrypimas nuo šiame ONIR nustatytos referencinės sistemos, tariamai buvo pateiktas pavėluotai, nei jo pagrįstumo. Todėl reikia panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek jame konstatuota, kad 2010 m. ONIR nėra valstybės pagalba, motyvuojant tuo, kad jis nėra atrankinio pobūdžio, be to, nereikia nagrinėti galimo pagrindo, grindžiamo protingo termino principo pažeidimu.
D.      Išvada dėl ieškinio
198    Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad ieškinys turi būti iš dalies atmestas kaip nepriimtinas tiek, kiek juo siekiama panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis susijęs su 2008 ir 2010 m. susitarimais. Kita vertus, jam reikia iš dalies pritarti tiek, kiek juo siekiama panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis susijęs su 2010 m. ONIR.
V.      Dėl bylinėjimosi išlaidų
199    Pagal Procedūros reglamento 195 straipsnį Bendrojo Teismo sprendimuose ar nutartyse, priimtuose panaikinus jo sprendimą ir grąžinus bylą, Bendrasis Teismas turi nuspręsti, pirma, dėl visų bylinėjimosi išlaidų, susijusių su jame pradėtais procesais, t. y. procesais bylose T‑522/20 ir T‑522/20 RENV, ir, antra, dėl bylinėjimosi išlaidų, susijusių su apeliaciniu procesu Teisingumo Teisme, t. y. su procesu sujungtose bylose C‑244/23 P–C‑246/23 P.
200    Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 3 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
201    Galiausiai pagal Procedūros reglamento 135 straipsnio 1 dalį, kai to reikalauja teisingumas, Bendrasis Teismas gali nuspręsti, kad pralaimėjusi šalis, be savo bylinėjimosi išlaidų, padengia tik dalį kitos šalies bylinėjimosi išlaidų arba kad iš pralaimėjusios šalies jos visai neturi būti priteistos.
202    Nagrinėjamu atveju reikia pažymėti, kad Komisija pralaimėjo bylą, kurioje buvo priimtas pirminis sprendimas, o ieškovė pralaimėjo bylą, kurioje buvo priimtas sprendimas dėl apeliacinio skundo. Atsižvelgiant į tai, kad šiame procese ieškinys buvo iš dalies patenkintas ir iš dalies atmestas kaip nepriimtinas, būtų teisinga nurodyti kiekvienai šaliai padengti savo bylinėjimosi išlaidas bylose T‑522/20 ir T‑522/20 RENV ir sujungtose bylose C‑244/23 P–C‑246/23 P.
203    Galiausiai, remiantis Procedūros reglamento 138 straipsnio 3 dalimi, Bendrasis Teismas gali nuspręsti, kad į bylą įstojusi šalis, kuri nenurodyta to paties straipsnio 1 ir 2 dalyse, padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
204    Šiomis aplinkybėmis Wizz Air ir AITTV turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija, posėdžiaujanti penkių teisėjų sudėties),
nusprendžia:
1.      Panaikinti 2020 m. vasario 24 d. Komisijos sprendimo (ES) 2021/1428 dėl valstybės pagalbos SA. 31662 – C/2011 (ex NN/2011), kurią Rumunija suteikė Timišoaros tarptautiniam oro uostui – Wizz Air, 2 straipsnį, kiek jame padaryta išvada, kad 2010 m. oro navigacijos informaciniame rinkinyje nurodytos oro uosto rinkliavos nėra valstybės pagalba.
2.      Atmesti likusią ieškinio dalį.
3.      Carpatair SA, Europos Komisija, Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.) ir Societatea Națională „Aeroportul Internațional Timișoara – Traian Vuia“ SA (AITTV) padengia savo bylinėjimosi išlaidas, susijusias su procesais Bendrajame Teisme ir Teisingumo Teisme.
Półtorak
Martín y Pérez de Nanclares
Hesse
Steinfatt
Petrlík
Paskelbtas 2026 m. gegužės 13 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai
Turinys
I.
Ginčo aplinkybės
II.
Procesas iki bylos grąžinimo
A.
Dėl pirminio sprendimo
B.
Dėl sprendimo dėl apeliacinio skundo
III.
Procesas ir šalių reikalavimai grąžinus bylą
IV.
Dėl teisės
A.
Dėl bankroto administratoriaus ataskaitos ištraukų priimtinumo
B.
Dėl ieškinio priimtinumo
1.
Dėl ieškovės suinteresuotumo kreiptis į teismą
2.
Dėl ieškovės teisės kreiptis į teismą
a)
Dėl konkrečios sąsajos su ieškove, kiek tai susiję su 2008 ir 2010 m. susitarimais
1)
Pirminės pastabos
2)
Dėl ieškovės ir „Wizz Air“ tiesioginės konkurencijos egzistavimo
3)
Dėl ieškovės ir „Wizz Air“ netiesioginės konkurencijos egzistavimo
4)
Dėl ypatingo ieškovės statuso
b)
Dėl 2010 m. ONIR tiesioginės sąsajos su ieškove
C.
Dėl esmės
1.
Dėl ieškovės nurodytų pagrindų
2.
Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su teisės klaida dėl 2010 m. ONIR atrankinio pobūdžio nebuvimo
a)
Dėl 2010 m. ONIR vertinimo ginčijamame sprendime
b)
Dėl 2010 m. ONIR vertinimo ginčijamame sprendime pagrįstumo
1)
Pirminės pastabos
2)
Dėl atrankumo vertinimo pagrįstumo
D.
Išvada dėl ieškinio
V.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
*      Proceso kalba: anglų.