62005CJ0010_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑10/05
dėl Cour administrative
(Liuksemburgas) 2005 m. sausio 11 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2005 m. sausio 14 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Cynthia Mattern,
Hajrudin Cikotic
prieš
Ministre du Travail et de l’Emploi,
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann, teisėjai K. Schiemann, N. Colneric, J. N. Cunha Rodrigues (pranešėjas) ir E. Juhász,
generalinė advokatė J. Kokott,
kancleris R. Grass,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
– Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos M. Lumma ir C. Schulze-Bahr,
– Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos S. Nwaokolo, padedamos barrister
M. Hoskins,
– Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos G. Rozet,
susipažinęs su 2005 m. gruodžio 15 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1968 m. spalio 15 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1612/68 dėl laisvo darbuotojų judėjimo Bendrijoje (OL L 257, p. 2) su pakeitimais, padarytais 1992 m. liepos 27 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2434/92 (OL L 245, p. 1, toliau – Reglamentas), 11 straipsnio išaiškinimu.
2. Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp C. Mattern ir H. Cikotic bei ministre du Travail et de L'Emploi
dėl sprendimo, kuriuo pastarasis atsisakė išduoti darbo leidimą H. Cikotic.
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisės aktai
3. EB 39 straipsnio 2 dalis nustato, kad darbuotojų judėjimo laisvė reiškia, jog įdarbinimo, darbo užmokesčio ir kitų darbo bei užimtumo sąlygų atžvilgiu panaikinama bet kokia valstybių narių darbuotojų diskriminacija dėl pilietybės.
4. Pagal EB 39 straipsnio 3 dalį darbuotojų judėjimo laisvė „suteikia teisę, kurią galima riboti tik viešosios tvarkos, visuomenės saugumo ir visuomenės sveikatos sumetimais:
< ... >
c) apsigyventi bet kurioje valstybėje narėje siekiant dirbti pagal tos valstybės piliečių įsidarbinimą reglamentuojančius įstatymus ir kitus teisės aktus;
< ... > “
5. Reglamento 3 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Pagal šį reglamentą, valstybės narės įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatos arba jos administracinė praktika netaikomi:
– jeigu jomis yra ribojamas prašymų įdarbinti ir pasiūlymų įsidarbinti pateikimas ar užsienio piliečių teisė įsidarbinti ir dirbti arba jei tam yra keliamos sąlygos, kurios netaikomos tos šalies piliečiams,
– jeigu jų vienintelis ir išskirtinis tikslas, nepaisant pilietybės, yra neleisti kitų valstybių narių piliečiams užimti laisvų darbo vietų.
– < ... > “
6. Reglamento 11 straipsnyje yra numatyta:
„Jeigu valstybės narės pilietis užsiima veikla kaip pagal darbo sutartį arba savarankiškai dirbantis asmuo kitos valstybės narės teritorijoje, jo sutuoktinis ir vaikai iki 21 metų amžiaus arba jo išlaikytiniai, net ir nebūdami jokios valstybės narės piliečiai, turi teisę imtis bet kokios veiklos kaip pagal darbo sutartį dirbantys asmenys tos pačios valstybės narės teritorijoje.“
Nacionalinė teisė
7. 1972 m. gegužės 12 d. Didžiosios Hercogystės reglamento, nustatančio užsienio darbuotojų įdarbinimui Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės teritorijoje taikomas priemones ( Mémorial A 1972, p. 945), su pakeitimais, padarytais 1994 m. birželio 17 d. Didžiosios Hercogystės reglamentu ( Mémorial
A 1994, p. 1034, toliau − 1972 m. Didžiosios Hercogystės reglamentas), 1 straipsnyje numatyta:
„Nepažeidžiant atvykimo ir gyvenimo Liuksemburgo Didžiojoje Hercogystėje nuostatų, joks užsienietis Liuksemburgo teritorijoje negali dirbti kaip darbininkas ar darbuotojas, negavęs leidimo pagal šio reglamento nuostatas.
< … >
Šio reglamento nuostatos netaikomos Europos Sąjungos valstybės narės arba valstybės, kuri yra Europos ekonominės erdvės susitarimo šalis, pilietybę turintiems darbuotojams < ... > “
8. Pagal 1972 m. Didžiosios Hercogystės reglamento 10 straipsnį užsienio darbuotojui gali būti atsisakyta išduoti darbo leidimą ar jį pratęsti dėl pagrindų, susijusių su darbo rinkos situacija, vystymusi ir organizavimu.
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
9. Iš Teisingumo Teismui pateiktų bylos dokumentų matyti, kad H. Cikotic yra trečiosios valstybės pilietis, vedęs C. Mattern, kuri turi Liuksemburgo pilietybę, ir kad jie gyvena Belgijoje.
10. C. Mattern Belgijoje profesinėje vidurinėje mokykloje mokėsi bendruomenės ir medicinos slaugytojos profesijos. Ji taip pat 2003 m. kovo ir birželio mėn. šioje valstybėje narėje atliko slaugės profesinę praktiką.
11. 2003 m. liepos 14 d. sprendimu ministre du Travail et de l'Emploi, remdamasis patvirtinimu dėl įdarbinimo, atmetė H. Cikotic Liuksemburgo administration de l'emploi
2003 m. kovo 18 d. pateiktą prašymą dėl darbo leidimo.
12. Tribunal administratif pateiktame skunde dėl šio sprendimo ieškovai pagrindinėje byloje teigė, kad H. Cikotic nereikia darbo leidimo dėl to, kad jis kaip trečiosios valstybės pilietis, susituokęs su Bendrijos piliete, remiantis laisvo darbuotojų judėjimo principu, turi teisę dirbti pagal darbo sutartį Liuksemburgo teritorijoje.
13. 2004 m. kovo 29 d. sprendimu Tribunal administratif atmetė šį skundą nurodydamas, kad C. Mattern Belgijoje nebuvo įsidarbinusi, todėl Reglamentas šiuo atveju netaikytinas.
14. Gavęs apeliacinį skundą dėl šio sprendimo, Cour administrative
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumą Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Ar Bendrijos teisės nuostatos dėl laisvo darbuotojų judėjimo yra taikomos tuo atveju, kai Bendrijos piliečio sutuoktinis, kuris yra trečiosios valstybės pilietis, remdamasis tuo pagrindu, kad jo sutuoktinis mokėsi ir atliko profesinę praktiką kitoje valstybėje narėje, gali manyti, kad, atsižvelgiant į Bendrijos piliečių ir jų šeimos narių, kurie yra trečiųjų valstybių piliečiai, laisvą darbuotojų judėjimą užtikrinančias nuostatas, jis neprivalo gauti leidimo dirbti?“
Dėl prejudicinio klausimo
15. Pagal Reglamento 11 straipsnį, jeigu valstybės narės pilietis užsiima veikla kaip pagal darbo sutartį arba savarankiškai dirbantis asmuo kitos valstybės narės teritorijoje, jo sutuoktinis ir vaikai iki 21 metų amžiaus arba jo išlaikytiniai, net ir nebūdami jokios valstybės narės piliečiai, turi teisę įsidarbinti tos pačios valstybės narės teritorijoje.
16. Teisė, kurią šis straipsnis suteikia darbuotojo migranto sutuoktiniui, yra susijusi su teisėmis, kurias šis darbuotojas turi pagal EB 39 straipsnį (žr. 1986 m. gegužės 7 d. Sprendimo Gül, 131/85, Rink. p. 1573, 20 punktą).
17. Iš to išplaukia, kad trečiosios valstybės piliečio, kuris yra Bendrijos piliečio sutuoktinis, teisė įsidarbinti valstybėje narėje priklauso nuo teisių, kurias šiam Bendrijos piliečiui numato EB 39 straipsnis, ir ypač nuo jo kaip darbuotojo statuso.
18. Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad „darbuotojo“ sąvoka pagal EB 39 straipsnį yra Bendrijos terminas ir neturi būti aiškinama siaurai. „Darbuotoju“ turi būti laikomas bet kuris asmuo, kuris užsiima realia ir faktine veikla, išskyrus nereikšmingą ir pagalbinę veiklą. Pagal šią Teisingumo Teismo praktiką darbo santykių požymis yra tai, kad asmuo tam tikra laiką, kito asmens naudai ir jo vadovaujamas vykdo veiklą, už kurią gauna atlyginimą (žr., be kita ko, 1986 m liepos 3 d. Sprendimo Lawrie-Blum, 66/85, Rink. p. 2121, 16 ir 17 punktus bei 2004 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Trojani, C‑456/02, Rink. p. I-7573, 15 punktą).
19. Šiuo atveju, kaip išplaukia iš sprendimo kreiptis dėl prejudicinio sprendimo priėmimo, užbaigusi Belgijoje mokslus profesinėje vidurinėje mokykloje, C. Mattern šioje valstybėje narėje atliko slaugės profesinę praktiką.
20. Ši aplinkybė C. Mattern gali suteikti darbuotojo Bendrijos teisės prasme statusą.
21. Iš tiesų remiantis nusistovėjusia teismo praktika, jei praktika atliekama kaip reali ir faktinė apmokama veikla, tai, kad praktika gali būti laikoma su pačios profesinės veiklos vykdymu susijusiu praktiniu parengimu, nėra kliūtis taikyti EB 39 straipsnį (žr., be kita ko, minėto sprendimo Lawrie-Blum
19 punktą ir 2005 m. kovo 17 d. Sprendimo Kranemann, C‑109/04, Rink. p. I-2421, 13 punktą).
22. Be to, nors ir yra aišku, kad atlyginimas už atliktas paslaugas yra vienas esminių darbo santykių požymių, tai dar nereiškia, kad nei ribotas šio atlyginimo dydis, nei lėšų jam išmokėti kilmė negali turėti kokių nors pasekmių jo kaip darbuotojo statusui pagal Bendrijos teisę (žr. 1982 m. kovo 23 d. Sprendimo Levin, 53/81, Rink. p. 1035, 16 punktą ir minėto sprendimo Kranemann
17 punktą).
23. Nacionalinis teismas, vertindamas faktus, kuriuos tik jis vienas yra kompetentingas vertinti, privalo nustatyti, ar C. Mattern, atlikdama profesinę praktiką, buvo realiai ir faktiškai įsidarbinusi, ir tai leistų ją laikyti darbuotoja EB 39 straipsnio prasme.
24. Tačiau iš Reglamento 11 straipsnio formuluotės išplaukia, kad trečiosios valstybės piliečio, kuris yra Bendrijos piliečio sutuoktinis, teisė įsidarbinti gali būti įgyvendinta tik toje valstybėje narėje, kurioje šis Bendrijos pilietis dirba pagal darbo sutartį arba yra savarankiškai dirbantis asmuo.
25. Kaip teisingai nurodė generalinė advokatė išvados 33 punkte, teisė įsidarbinti pagal darbo sutartį pagal Reglamento 11 straipsnį nesuteikia darbuotojo migranto šeimos nariams jokios teisės laisvai judėti, nes ši nuostata daugiau skirta darbuotojams migrantams, kurių šeimos nariai – sutuoktiniai ar išlaikomi vaikai – yra trečiosios valstybės piliečiai.
26. Tačiau yra aišku, kad pagrindinės bylos aplinkybių metu C. Mattern kitoje valstybėje narėje, neskaitant Belgijos, nedirbo pagal darbo sutartį arba nebuvo savarankiškai dirbantis asmuo.
27. Tai reiškia, kad H. Cikotic galėjo pasinaudoti Reglamento 11 straipsniu tik Belgijoje, norėdamas įsidarbinti šioje valstybėje narėje tokiomis pat sąlygomis, kokios yra numatytos šios valstybės piliečiams.
28. Remiantis tuo, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip, kad Reglamento 11 straipsnis nesuteikia trečiosios valstybės piliečiui teisės įsidarbinti kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje yra ar buvo įsidarbinęs jo sutuoktinis, laisvo judėjimo teise pasinaudojęs Bendrijos pilietis.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
29. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
Tokiomis aplinkybėmis, kokios yra pagrindinėje byloje, 1968 m. spalio 15 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1612/68 dėl laisvo darbuotojų judėjimo Bendrijoje su pakeitimais, padarytais 1992 m. liepos 27 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2434/92, 11 straipsnis nesuteikia trečiosios valstybės piliečiui teisės įsidarbinti kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje yra ar buvo įsidarbinęs jo sutuoktinis, laisvo judėjimo teise pasinaudojęs Bendrijos pilietis.