62009CJ0124_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑124/09
dėl Raad van State
(Nyderlandai) 2009 m. kovo 25 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2009 m. balandžio 3 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Smit Reizen BV
prieš
Minister van Verkeer en Waterstaat,
TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai R. Silva de Lapuerta, G. Arestis, J. Malenovský ir T. von Danwitz (pranešėjas),
generalinis advokatas Y. Bot,
posėdžio sekretorius M.‑A. Gaudissart, skyriaus vadovas,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. sausio 28 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
– Smit Reizen BV, atstovaujamos advokato P. Mommers,
– Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos C. Wissels ir B. Koopman bei Y. de Vries,
– Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocato dello Stato M. Russo,
– Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos L. Seeboruth,
– Europos Komisijos, atstovaujamos W. Roels ir N. Yerrell,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su frazės „pagrindinis veiklos centras“, esančios 2001 m. sausio 18 d. Sprendimo Skills Motor Coaches ir kt. (C‑297/99, Rink. p. I‑573) 21 ir paskesniuose punktuose bei 1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 3820/85 dėl tam tikrų su kelių transportu susijusių socialinių teisės aktų suderinimo (OL L 370, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 319) 1 straipsnio 5 punkte, aiškinimu.
2. Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą, kilusį tarp Smit Reizen BV
(toliau − Smit Reizen ) ir Minister van Verkeer en Waterstaat
(susisiekimo ir vandens ūkio ministras, toliau − ministras) dėl baudos, kuri buvo skirta Smit Reizen
už nuostatų, susijusių su vairuotojų poilsio laikotarpiais, pažeidimą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas Nr. 3820/85
3. Reglamento Nr. 3820/85 pirma konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„kadangi < ... > kelių transporto srityje [taikomais Bendrijos socialiniais įstatymais] < ... > vidaus transportui taikant atitinkamus metodus siekiama sudaryti vienodas konkurencijos sąlygas, ypač atkreipiant dėmesį į kelių transporto sektorių bei jo darbo sąlygų pagerinimą ir eismo saugumą keliuose; kadangi šiose srityse pasiekta pažanga turi būti įtvirtinama ir plečiama; kadangi, be to, būtina siekti, jog minėto reglamento nuostatos taptų lankstesnėmis ir netrukdytų siekti nustatytų tikslų.“
4. Pagal to paties reglamento penkioliktą konstatuojamą dalį: „kadangi ilgesnė kasdienio vairavimo trukmė kartu nustatant trumpesnę vairavimo per dvi savaites trukmę leistų geriau valdyti transporto įmones ir skatintų socialinę pažangą“.
5. Šio reglamento 1 straipsnyje numatyta:
„Šiame reglamente:
< … >
3. „Vairuotojas“ – tai asmuo, vairuojantis transporto priemonę net ir labai trumpą laiką arba vežamas transporto priemonėje, kad prireikus galėtų ją vairuoti.
< … >
5. „Poilsis“ – tai ne mažiau kaip 1 valandos nepertraukiamas laiko tarpas, per kurį vairuotojas gali laisvai disponuoti savo laiku.
< … > “
6. Pagal Reglamento Nr. 3820/85 8 straipsnį, esantį jo V skyriuje „Pertraukos ir poilsio režimas“:
„1. Per parą vairuotojui turi būti suteiktas ne trumpesnis kaip 11 valandų nepertraukiamas kasdienis poilsis, kuris ne dažniau kaip 3 kartus per savaitę gali būti sutrumpintas iki 9 valandų nepertraukiamojo poilsio laikotarpio tik tuo atveju, jeigu ekvivalentiškas poilsio laikas kaip kompensacija bus grąžintas iki kitos savaitės pabaigos.
Tomis dienomis, kai poilsio laikotarpis nėra sutrumpintas pagal pirmos pastraipos nuostatas, per parą jį galima išskaidyti į du ar tris atskirus laikotarpius, ir tada vienas iš jų turi būti ne trumpesnis kaip 8 nepertraukiamo poilsio valandos. Tokiu atveju minimalus poilsio laikas ilginamas iki 12 valandų.
2. Per kiekvieną 30 valandų laikotarpį, kai transporto priemonę vairuoja ne mažiau kaip du vairuotojai, kiekvienam iš jų turi būti suteiktas ne trumpesnis kaip 8 valandų nepertraukiamasis poilsis.
3. Kiekvieną savaitę viena iš 1 ir 2 straipsnio dalyse minėtų poilsio trukmių yra pailginama tiek, kad bendra kassavaitinio nepertraukiamo poilsio trukmė būtų 45 valandos. Šią poilsio trukmę galima sutrumpinti iki minimalaus 36 val. nepertraukiamo poilsio laikotarpio, jei vairuotojas yra nuolatinėje transporto priemonės laikymo vietoje arba savo gyvenamoje vietoje, arba iki minimalaus 24 val. nepertraukiamo poilsio laiko, jei tenka ilsėtis kitur. Kiekvienas poilsio trukmės sutrumpinimas turi būti kompensuojamas ekvivalentišku poilsio laikotarpiu, kuriuo visu iš karto galima pasinaudoti iki baigsis trečioji savaitė po tos savaitės, kai buvo sumažinta poilsio trukmė.
< ... >
6. Kiekvienas poilsio laikas, kuriuo pasinaudojama kaip kompensacija už kasdienio ir (arba) kassavaitinio poilsio laikotarpio sutrumpinimą, gali būti pridėtas prie kito ne trumpesnio kaip 8 valandų trukmės poilsio laikotarpio ir jis suinteresuoto asmens prašymu turi būti suteikiamas transporto priemonės nuolatinio laikymo arba vairuotojo gyvenamojoje vietoje.
7. Kasdienio poilsio laikotarpiu galima pasinaudoti ir esant transporto priemonėje, jei joje yra įrengtas gultas ir ji stovi vietoje.“
Reglamentas (EEB) Nr. 3821/85
7. 1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamente (EEB) Nr. 3821/85 dėl kelių transporto priemonėse naudojamų tachografų (OL 370, p. 8; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 1 t., p. 227), iš dalies pakeistame 2004 m. kovo 5 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 432/2004 (OL L 71, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 8 t. p. 21, toliau − Reglamentas Nr. 3821/85), numatyta, kad Reglamento Nr. 3820/85 nuostatų taikymo kontrolę užtikrina kontrolės prietaisas, galintis parodyti šiame reglamente numatytus „laikotarpius“.
8. Reglamento Nr. 3821/85 2 straipsnyje numatyta, kad jame vartojami Reglamento Nr. 3820/85 1 straipsnio nuostatose pateikti apibrėžimai.
9. Reglamento Nr. 3821/85 15 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatyta:
„2. Vairuotojai naudoja registracijos lapus arba vairuotojo korteles kiekvieną darbo dieną, pradėdami nuo to momento, kai jie perima transporto priemonę. Registracijos lapas arba vairuotojo kortelė neišimama anksčiau, negu baigiasi darbo laikas, išskyrus tuos atvejus, kai duodamas leidimas ją išimti. Registracijos lapų arba vairuotojo kortelės negalima naudoti ilgesnį laiką nei nustatytą.
< … >
3. Vairuotojai:
< … >
– naudoja perjungimo mechanizmus, leidžiančius atskirai ir tiksliai registruoti tokius laikotarpius:
a) po žyma < ... > : vairavimo laikas;
b) po žyma < ... > : visi kiti darbo laikotarpiai;
c) po žyma < ... > : kiti laikotarpiai, kai vairuotojas būna darbe, < ... >
– < … >
d) po žyma < ... > : pertraukos darbo metu ir kasdienio poilsio laikotarpiai.“
Nacionalinės teisės aktai
10. Nutarimu dėl darbo laiko transporto sektoriuje ( Arbeidstijdenbesluit vervoer, toliau – Atbv ) įgyvendinamas Reglamentas Nr. 3820/85. Pagrindinės bylos aplinkybių metu galiojusios Atbv redakcijos 2.5:1 straipsnio 4 dalyje buvo numatyta, jog vairuotojas turi veikti taip, kad jo veiksmai atitiktų minėto reglamento 8 ir 9 straipsnius.
11. Pagal Atbv 8:1 straipsnio 1 dalį už 2.5:1 straipsnio 4 dalies pažeidimą gali būti skirta piniginė bauda.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
12. Smit Reizen yra asmenų pervežimo autobusais įmonė, įsteigta Harderveike (Nyderlandai). Ji reguliariai veža kelionių organizatorės, šiuo atveju − Solmar Tours, klientus į Ispaniją ir atgal iš Marhezėje (Nyderlandai) esančio pagrindinio išvykimo ir atvykimo taško, kuris yra apytiksliai dvi valandos kelio mašina nuo Harderveiko. Solmar Tours yra žemės sklypo, kuriame yra šis išvykimo ir atvykimo taškas, ir jame esančio pastato, kurio dalis nuomojama įmonei Smit Reizen, savininkė.
13. Autobusai į šį sklypą Marhezėje atvyksta ir išvyksta keturis kartus per savaitę. Tomis dienomis pastate būna Smit Reizen darbuotojas, kuris atlieka vairuotojų dokumentų planavimą ir kontrolę bei organizuoja autobusų išvykimą ir atvykimą. Smit Reizen
nuomojamame pastate yra valgykla su kavos automatu, televizorius, tualetai, dušo kabinos ir vietos miegoti vairuotojams, taip pat įvairių atsarginių dalių autobusams. Šiose patalpose taip pat yra dalis Smit Reizen administracijos ir biuro įranga, taip pat tachografų diskai, išdirbtas valandas patvirtinantys dokumentai ir kelionės lapai.
14. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, iš pagrindinės bylos medžiagos matyti, kad ginčo aplinkybių metu vairuotojai iš savo gyvenamųjų vietų, esančių atitinkamai Harderveike ir Dronene (Nyderlandai), į išvykimo tašką Marhezėje važiavo patys. Tačiau per posėdį šiame teisme Smit Reizen vadovas pareiškė, kad vairuotojai į šį išvykimo tašką būdavo atvežami mikroautobusu. Vėliau abu vairuotojai autobusą – transporto priemonę, kurioje turi būti įrengtas ir naudojamas tachografas, − vairuodavo į Ispaniją.
15. 2006 m. birželio 14 d. sprendimu ministras Smit Reizen
paskyrė 2 200 eurų piniginę baudą, motyvuodamas tuo, kad kai kurie jos darbuotojai nesilaikė poilsio laiko, kaip to reikalaujama Atbv
2.5:1 straipsnio 4 dalyje, skaitomoje kartu su Reglamento Nr. 3820/85 8 straipsnio 2 dalimi. Nebuvo atsižvelgta į valandas, sugaištas vairuotojams atvykstant iš jų gyvenamosios vietos į išvykimo tašką Marhezėje. Tačiau iš minėto Sprendimo Skills Motor Coaches ir kt. matyti, kad šis laikas turi būti registruojamas kaip darbo laikas, nes padalinys Marhezėje negali būti traktuojamas kaip Smit Reizen
„pagrindinis veiklos centras“.
16. 2006 m. gruodžio 5 d. ministras atmetė kaip nepagrįstą Smit Reizen
pateiktą skundą dėl jo 2006 m. birželio 14 d. sprendimo.
17. 2008 m. balandžio 9 d. sprendimu Rechtbank Zutphen pripažino įmonės Smit Reizen jame pareikštą ieškinį pagrįstu, panaikino 2006 m. gruodžio 5 d. sprendimą, kuriuo atmestas jos skundas, ir nusprendė, kad paliekamos galioti visos šio sprendimo teisinės pasekmės. Šio teismo nuomone, ministras padarė teisingą išvadą, kad Smit Reizen pažeidė Atbv 2.5:1 straipsnio 4 dalį. Tačiau jo sprendimo motyvai nebuvo tinkami. Apskaičiuojant 30 valandų laikotarpį, numatytą Reglamento Nr. 3820/85 8 straipsnio 2 dalyje, turi būti įskaičiuojamas visas laikas, kurio faktiškai reikia vairuotojams atvykti į vietą, kur jie paima transporto priemonę su įrengtu kontrolės įrenginiu tam, kad pradėtų kelionę, neatsižvelgiant į klausimą, ar ši transporto priemonės paėmimo vieta gali būti traktuojama kaip pagrindinis veiklos centras, ar ne.
18. Smit Reizen pateikė apeliacinį skundą dėl šio sprendimo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, tvirtindama, kad Rechtbank Zutphen klaidingai aiškino minėtą Sprendimą Skills Motor Coaches ir kt .
19. Manydamas, kad pagrindiniam ginčui išspręsti reikalingas sąvokos „pagrindinis veiklos centras“ išaiškinimas, Raad van State nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui pateikti šiuos prejudicinius klausimus:
„1. Kaip, atsižvelgiant į < ... > Reglamento [Nr. 3820/85] < ... > 1 straipsnio 5 punktą ir Reglamento [Nr. 3821/85] 15 straipsnį, turi būti aiškinama Sprendimo [ Skills Motor Coaches ir kt .] 21 ir paskesniuose punktuose va rtojama sąvoka „pagrindinis veiklos centras“?
2. Ar sprendžiant klausimą, ar tai yra poilsis [Reglamento Nr. 3820/85] 1 straipsnio 5 punkto prasme, yra skirtumas, kai vairuotojas į transporto priemonės su įrengtu kontrolės įrenginiu paėmimo vietą vyksta pats ir kai jį ten atveža kažkas kitas?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
20. Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, kaip reikia aiškinti minėto Sprendimo Skills Motor Coaches ir kt . 21 ir paskesniuose punktuose esančią frazę „pagrindinis veiklos centras“, Reglamentų Nr. 3820/85 ir Nr. 3821/85 nuostatų atžvilgiu kvalifikuojant laiką, sugaištą vairuotojui atvykstant iš jo gyvenamosios vietos į transporto priemonės, kurioje įrengtas kontrolės įrenginys, paėmimo vietą.
21. Šiuo klausimu reikia priminti, kad Teisingumo Teismas minėto Sprendimo Skills Motor Coaches ir kt.
23 punkte nusprendė, kad vairuotojas, kuris vyksta į tam tikrą darbdavio jam nurodytą vietą, esančią už įmonės pagrindinio veiklos centro ribų tam, kad paimtų transporto priemonę ir ją vairuotų, vykdo įsipareigojimą savo darbdaviui ir todėl vykdamas jis savo laiku laisvai nedisponuoja.
22. Teisingumo Teismas minėto Sprendimo Skills Motor Coaches ir kt . 35 punkte taip pat nusprendė, kad laikas, skirtas reikalingam persikėlimui iš vienos vietos į kitą tam, kad būtų galima paimti transporto priemonę, kurioje įrengtas kontrolės įrenginys ir kuri yra kitoje, ne vairuotojo gyvenamojoje vietoje ar darbdavio pagrindinės veiklos centre, turi būti traktuojamas kaip darbo laikas pagal Reglamento Nr. 3821/85 15 straipsnį.
23. Todėl tam, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galėtų nustatyti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamas sugaištas laikas gali būti vertinamas kaip darbo laikas Reglamento Nr. 3821/85 15 straipsnio prasme, reikia patikslinti sąvoką „pagrindinis veiklos centras“.
24. Visų pirma reikia pažymėti, kad, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 3820/85 tikslus, skelbiamus jo pirmoje konstatuojamoje dalyje, be kita ko, pagerinti vairuotojų darbo sąlygas ir eismo saugumą keliuose, ši sąvoka turėtų būti apibrėžiama ne tik funkcinių kriterijų, susijusių su transporto įmonės vidine organizacija, atžvilgiu, bet taip pat turi būti atsižvelgiama į kriterijus, susijusius su atitinkamu vairuotoju.
25. Pirmiausia, kaip tvirtina Jungtinės Karalystės vyriausybė, reikia pažymėti, kad frazė „pagrindinis veiklos centras“ negali būti sutapatinta su sąvoka „buveinė“, kadangi buveinė gali būti įkuriama vietoje, kuri nėra susijusi su kasdieniu transporto paslaugų valdymu ir kur vairuotojas pasirodo tik išimtiniais atvejais.
26. Be to, pernelyg plačiai aiškinant šią sąvoka būtų einama prieš Reglamento Nr. 3820/85 ratio legis ir ypač prieš tikslą pagerinti eismo saugumą keliuose. Todėl reikia taip pat atmesti apibrėžimą, kad bet kuri vežamų asmenų išvykimo ar atvykimo vieta arba nagrinėjamai transporto įmonei priklausančių transporto priemonių laikymo vieta gali būti traktuojama kaip pagrindinis veiklos centras.
27. Atvirkščiai, sąvoka „pagrindinis veiklos centras“, kaip per posėdį nurodė Nyderlandų vyriausybė, yra ta vieta, į kurią vairuotojas, vykdydamas savo įprastas funkcijas, atvyksta reguliariai tam, kad paimtų ir vairuotų transporto priemonę, kurioje įrengtas kontrolės įrenginys.
28. Reglamento Nr. 3820/85 8 straipsnio 3 ir 6 dalyse, apibrėžiant tokią vietą, vartojama frazė „vairuotojo gyvenamoji vieta“.
29. Galiausiai, kalbant apie tikslų pagrindinio veiklos centro, su kuriuo vairuotojas paprastai susijęs, nustatymą, reikia atsižvelgti į konkrečią paslaugų teikimo vietą, su kuria susijęs vairuotojas, t. y. išvykimo vietą, iš kurios jis, vykdydamas įprastas savo funkcijas ir neturėdamas pareigos vykdyti ypatingų darbdavio užduočių, reguliariai išvyksta į kelionę ir į kurią jai pasibaigus grįžta. Šiuo aspektu sutarties sąlyga dėl atitinkamo vairuotojo darbo vietos gali būti kriterijus, leidžiantis nustatyti tokią vietą.
30. Kalbant apie pagrindinę bylą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į visas nagrinėjamos bylos faktines aplinkybes, privalo nustatyti, su kuria paslaugų teikimo vieta atitinkami vairuotojai paprastai yra susiję.
31. Atsižvelgiant į vis tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad minėto Sprendimo Skills Motor Coaches ir kt.
21 ir paskesniuose punktuose esanti sąvoka „pagrindinis veiklos centras“ turi būti apibrėžiama kaip konkreti vairuotojo paslaugų teikimo vieta, t. y. transporto įmonės padalinys, iš kurio jis, vykdydamas įprastas savo funkcijas ir neturėdamas pareigos vykdyti ypatingų darbdavio užduočių, reguliariai išvyksta į kelionę ir į kurį jai pasibaigus grįžta.
Dėl antrojo klausimo
32. Savo antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar tai, kad vairuotojas į transporto priemonės su įrengtu kontrolės įrenginiu paėmimo vietą vyksta pats, arba, atvirkščiai, jį į šią vietą atveža kažkas kitas, turi reikšmės kvalifikuojant kelionės laiką sąvokos „poilsis“ pagal Reglamento Nr. 3820/85 1 straipsnio 5 punktą atžvilgiu.
33. Šiuo aspektu, viena vertus, reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 3820/85 8 straipsnio 7 dalis suteikia galimybę vairuotojui pasinaudoti kasdienio poilsio laikotarpiu transporto priemonėje, jeigu joje įrengtas gultas ir ji stovi vietoje. Todėl ši nuostata nesuteikia galimybės vairuotojui pasinaudoti poilsio laikotarpiu transporto priemonėje, kurią vairuoja kitas asmuo.
34. Kita vertus, reikia pažymėti, kad darant prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo antrajame klausime nurodytą skirtumą būtų prieštaraujama kelių eismo saugumo tikslui. Vairuotojo nuovargis, minimas minėto Sprendimo Skills Motor Coaches ir kt . 25 punkte ir galintis kelti grėsmę nurodytam tikslui, gali atsirasti nepriklausomai nuo to, ar transporto priemonės vairuotojas, kuris atvyksta į transporto priemonės su įrengtu kontrolės įrenginiu paėmimo vietą, yra tas vairuotojas, kuris atvykus privalės ją vairuoti, ar ne. Šį nuovargį, kaip pažymi ir Italijos vyriausybė, gali lemti ne tik pats transporto priemonės vairavimas, bet ir kelionės sąlygos: jos trukmė, išvykimo laikas arba kelių būklė, todėl tai gali turėti įtakos keleiviui.
35. Taigi, atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip: tai, kad atitinkamas vairuotojas į transporto priemonės su įrengtu kontrolės įrenginiu paėmimo vietą vyksta pats arba jį į šią vietą atveža kažkas kitas, neturi reikšmės kvalifikuojant kelionės laiką sąvokos „poilsis“ pagal Reglamento Nr. 3820/85 1 straipsnio 5 punktą atžvilgiu.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
36. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
1. 2001 m. sausio 18 d. Sprendimo Skills Motor Coaches ir kt. (C‑297/99) 21 ir paskesniuose punktuose esanti sąvoka „pagrindinis veiklos centras“ turi būti apibrėžiama kaip konkreti vairuotojo paslaugų teikimo vieta, t. y. transporto įmonės padalinys, iš kurio jis, vykdydamas įprastas savo funkcijas ir neturėdamas pareigos vykdyti ypatingų darbdavio užduočių, reguliariai išvyksta į kelionę ir į kurį jai pasibaigus grįžta.
2. Tai, kad atitinkamas vairuotojas į transporto priemonės su įrengtu kontrolės įrenginiu paėmimo vietą vyksta pats arba jį į šią vietą atveža kažkas kitas, neturi reikšmės kvalifikuojant kelionės laiką sąvokos „poilsis“ pagal 1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 3820/85 dėl tam tikrų su kelių transportu susijusių socialinių teisės aktų suderinimo 1 straipsnio 5 punktą atžvilgiu.