62025CJ0313
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. rugsėjo 4 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūra – Imigracijos politika – Valstybėje narėje neteisėtai esančių trečiųjų šalių piliečių grąžinimas – Direktyva 2008/115/EB – Galutinio sprendimo grąžinti vykdymas – 5 straipsnis – Negrąžinimo principas – Vaiko interesai – Šeimos gyvenimas – 15 straipsnis – Sulaikymas siekiant išsiųsti – Teisėtumo sąlygų laikymosi kontrolė – Nacionalinio teismo pareiga kontroliuoti, kaip laikomasi negrąžinimo principo ir paisoma kitų Direktyvos 2008/115 5 straipsnyje nurodytų interesų – Nagrinėjimas ex officio – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 6 ir 7 straipsniai, 19 straipsnio 2 dalis, 24 straipsnio 2 dalis ir 47 straipsnis“
Byloje C‑313/25 PPU (Adrar) (
i
)
dėl rechtbank Den Haag, zittingsplaats Roermond (Rurmonde posėdžiaujantis Hagos apylinkės teismas, Nyderlandai) 2025 m. gegužės 6 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2025 m. gegužės 6 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
GB
prieš
Minister van Asiel en Migratie
TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė K. Jürimäe (pranešėja), antrosios kolegijos teisėjo pareigas einantis Teisingumo Teismo pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai M. Gavalec, Z. Csehi ir F. Schalin,
generalinis advokatas D. Spielmann,
posėdžio sekretorė A. Lamote, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2025 m. liepos 1 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
GB, atstovaujamo advocaten N. den Ouden ir A. Hol,
–
Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos M. H. S. Gijzen ir J. Langer,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos A. Baeckelmans, A. Katsimerou ir F. van Schaik,
susipažinęs su 2025 m. rugpjūčio 1 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2008 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/115/EB dėl bendrų nelegaliai esančių trečiųjų šalių piliečių grąžinimo standartų ir tvarkos valstybėse narėse (OL L 348, 2008, p. 98) 5 straipsnio, 13 straipsnio 1 ir 2 dalių ir 15 straipsnio, siejamų su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 6 ir 7 straipsniais, 19 straipsnio 2 dalimi, 24 straipsnio 2 dalimi ir 47 straipsniu, išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Alžyro piliečio GB ir Minister van Asiel en Migratie (prieglobsčio ir migracijos ministras, Nyderlandai; toliau – ministras) ginčą dėl pastarojo sprendimo sulaikyti GB siekiant jį išsiųsti į Alžyrą.
Teisinis pagrindas
Tarptautinė teisė
3
1951 m. liepos 28 d. Ženevoje pasirašytos Konvencijos dėl pabėgėlių statuso (Jungtinių Tautų sutarčių rinkinys, 189 t., p. 150, Nr. 2545 (1954)), iš dalies pakeistos 1967 m. sausio 31 d. Niujorke priimtu Protokolu dėl pabėgėlių statuso, 33 straipsnyje nurodyta:
„1.   Nė viena susitarianti valstybė jokiu būdu neišsiunčia ir negrąžina pabėgėlio į šalį, kur jo gyvybei ar laisvei grėstų pavojus dėl rasės, religijos, pilietybės, priklausymo tam tikrai socialinei grupei ar dėl politinių pažiūrų.
2.   Tačiau ši nuostata negali būti taikoma pabėgėliams, dėl svarbių priežasčių laikomiems pavojingais šalies, kurioje jie yra, saugumui arba nuteistiems įsigaliojusiu nuosprendžiu už ypač sunkų nusikaltimą ir keliantiems visuotinį pavojų šaliai.“
Sąjungos teisė
4
Direktyvos 2008/115 2, 4, 8, 16, 22 ir 24 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(2)
2004 m. lapkričio 4 ir 5 d. Briuselio Europos Vadovų Taryba paragino suformuoti efektyvią išsiuntimo ir repatriacijos politiką, pagrįstą bendrais standartais, siekiant, kad su grąžintinais asmenimis būtų elgiamasi žmoniškai ir kad būtų gerbiamos jų pagrindinės teisės ir orumas.
<…>
(4)
Turi būti nustatytos aiškios, suprantamos ir teisingos taisyklės siekiant sukurti efektyvią grąžinimo politiką kaip privalomą gerai veikiančios migracijos politikos elementą.
<…>
(8)
Pripažįstama, kad valstybė narė turi teisę grąžinti neteisėtai [šalyje] esančius trečiųjų šalių piliečius su sąlyga, kad veikia teisinga ir veiksminga prieglobsčio sistema, kurioje [pagal kurią] visiškai atsižvelgiama į pabėgėlių negrąžinimo principą.
<…>
(16)
Sulaikymo taikymas išsiuntimo tikslu turėtų būti ribojamas ir atitikti proporcingumo principą priemonių, kurių imamasi, ir siekiamų tikslų atžvilgiu. Sulaikymas yra pateisinamas tik tada, kai rengiamasi grąžinimui arba išsiuntimo procesui, ir jei švelnesnių priverstinių priemonių nepakaktų.
<…>
(22)
Pagal [Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos 1989 m. lapkričio 20 d. priimtą Tarptautinę vaiko teisių konvenciją] valstybės narės, įgyvendindamos šią direktyvą, visų pirma turėtų atsižvelgti į „vaiko interesus“. Pagal Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvenciją[, pasirašytą 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje,] valstybės narės, įgyvendindamos šią direktyvą, visų pirma turėtų atsižvelgti į pagarbą šeimos gyvenimui.
<…>
(24)
Ši direktyva gerbia pagrindines teises ir laikosi principų, kurie visų pirma pripažinti [Chartijoje].“
5
Šios direktyvos 3 straipsnio „Sąvokų apibrėžtys“ 4 ir 5 punktuose nustatyta:
„Šioje direktyvoje vartojamos šios sąvokų apibrėžtys:
<…>
4)
„sprendimas grąžinti“ – administracinis ar teismo sprendimas ar aktas, kuriuo konstatuojama arba paskelbiama, kad trečiosios šalies piliečio buvimas [šalyje] yra neteisėtas, ir nustatoma ar nurodoma prievolė grįžti;
5)
„išsiuntimas“ – priverstinis prievolės grįžti įvykdymas, tai yra fizinis išvežimas iš valstybės narės.“
6
Šios direktyvos 5 straipsnyje „Negrąžinimas, vaiko interesai, šeimos gyvenimas ir sveikatos būklė“ numatyta:
„Valstybės narės, įgyvendindamos šią direktyvą, tinkamai atsižvelgia į:
a)
vaiko interesus,
b)
šeimos gyvenimą,
c)
atitinkamo trečiosios šalies piliečio sveikatos būklę,
ir laikosi negrąžinimo principo.“
7
Šios direktyvos 9 straipsnio „Išsiuntimo atidėjimas“ 1 dalies a punkte numatyta:
„Valstybės narės atideda išsiuntimą:
a)
tuo atveju, jei jis pažeistų negrąžinimo principą, <…>“
8
Direktyvos 2008/115 12 straipsnio „Forma“ 1 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta:
„Sprendimai grąžinti ir, jei tokie priimti, sprendimai uždrausti atvykti bei sprendimai dėl išsiuntimo priimami raštu pateikiant faktines ir teisines priežastis, taip pat informaciją apie galimas teisines teisių gynimo priemones.“
9
Šios direktyvos 13 straipsnio „Teisių gynimo priemonės“ 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.   Atitinkamam trečiosios šalies piliečiui suteikiama veiksminga teisių gynimo priemonė siekiant apskųsti ar peržiūrėti sprendimus, susijusius su grąžinimu, kaip nurodyta 12 straipsnio 1 dalyje, kompetentingame teisme arba kitoje administracinėje institucijoje ar kompetentingoje įstaigoje, sudarytoje iš narių, kurie yra nešališki ir naudojasi nepriklausomumo apsaugos priemonėmis.
2.   1 dalyje minėta institucija ar įstaiga turi įgaliojimus peržiūrėti sprendimus, susijusius su grąžinimu, kaip nurodyta 12 straipsnio 1 dalyje, įskaitant galimybę laikinai sustabdyti jų vykdymą, išskyrus atvejus, kai laikinas sustabdymas jau taikomas pagal nacionalinės teisės aktus.“
10
Šios direktyvos 15 straipsnis „Sulaikymas“ suformuluotas taip:
„1.   Valstybės narės gali sulaikyti trečiosios šalies pilietį, kuriam taikoma grąžinimo tvarka tik tam, kad parengtų grąžinimą ir (arba) įvykdytų išsiuntimo procesą (nebent konkrečiu atveju gali būti veiksmingai taikomos kitos pakankamos, tačiau švelnesnės priverstinės priemonės), visų pirma, kai:
a)
esama pasislėpimo pavojaus, arba
b)
atitinkamas trečiosios šalies pilietis vengia pasirengimo grąžinimui ar išsiuntimo proceso, arba jiems trukdo.
Sulaikymas turi trukti kuo trumpiau ir būti taikomas tik tol, kol tinkamai vykdomas pasiruošimas išsiuntimui.
2.   Įsakymą sulaikyti priima administracinės ar teisminės institucijos.
Įsakymas sulaikyti parengiamas raštu pateikiant faktines ir teisines priežastis.
Kai įsakymą sulaikyti priima administracinės institucijos, valstybės narės:
a)
numato atlikti skubią sulaikymo teisėtumo teisminę peržiūrą ir kuo skubiau po sulaikymo pradžios priimti sprendimą,
b)
arba atitinkamam trečiosios šalies piliečiui suteikia teisę imtis procesinių veiksmų, kuriais būtų skubiai atlikta sulaikymo teisėtumo teisminė peržiūra ir kuo skubiau po atitinkamų procesinių veiksmų pradžios būtų priimtas sprendimas. Šiuo atveju valstybės narės nedelsdamos praneša atitinkamam trečiosios šalies piliečiui apie galimybę imtis tokių procesinių veiksmų.
Atitinkamas trečiosios šalies pilietis nedelsiant paleidžiamas, jei sulaikymas yra neteisėtas.
3.   Kiekvienu atveju sulaikymas peržiūrimas pagrįstais laiko tarpais atitinkamo trečiosios šalies piliečio prašymu arba ex officio. Pratęstų sulaikymo laikotarpių atveju teisminė institucija prižiūri, kaip atliekamos peržiūros.
4.   Paaiškėjus, kad dėl teisinių ar kitokių priežasčių nebėra pagrįstos tikimybės išsiųsti arba 1 dalyje nustatytų aplinkybių nebesama, sulaikymas tampa nebepateisinamas ir atitinkamas asmuo nedelsiant paleidžiamas.
5.   Sulaikymas trunka tol, kol tenkinamos 1 dalyje nustatytos sąlygos ir jis yra būtinas siekiant užtikrinti sėkmingą išsiuntimą. Kiekviena valstybė narė nustato sulaikymo laikotarpio ribą, kuri negali viršyti šešių mėnesių.
6.   Valstybės narės negali pratęsti 5 dalyje nurodyto laikotarpio, tačiau laikydamosi nacionalinės teisės gali pratęsti ribotam laikotarpiui, neviršijančiam dar dvylikos mėnesių, tais atvejais, kai tikėtina, jog nepaisant visų jų pagrįstų pastangų, išsiuntimo procedūra užtruks ilgiau dėl to, kad:
a)
suinteresuotasis trečiosios šalies pilietis nepakankamai bendradarbiauja, arba
b)
vėluojama gauti reikiamus dokumentus iš trečiųjų šalių.“
Nyderlandų teisė
11
Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 2000 m. lapkričio 23 d.Wet tot algehele herziening van de Vreemdelingenwet (Įstatymas dėl Užsieniečių įstatymo naujos redakcijos) (Stb., 2000, Nr. 495) 59 straipsnio 1 dalies a punkte nustatyta:
„Jei to reikalauja viešosios tvarkos ar nacionalinio saugumo interesai, [ministras] gali sulaikyti neteisėtai šalyje esantį užsienietį, siekdamas išsiųsti.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
12
2024 m. rugsėjo 11 d. Alžyro pilietis GB Nyderlanduose pateikė tarptautinės apsaugos prašymą. Jis nedalyvavo posėdyje, kuriame buvo nagrinėjami šio prašymo motyvai.
13
Taigi 2024 m. spalio 7 d. sprendimu ministras atmetė jo prašymą, nenagrinėdamas iš esmės. Šis sprendimas taip pat prilygsta sprendimui grąžinti (toliau – sprendimas grąžinti). Kadangi GB nepateikė skundo dėl šio sprendimo, jis tapo galutinis.
14
2025 m. kovo 26 d. Prancūzijos valdžios institucijos perdavė GB Nyderlandams pagal 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 604/2013, kuriuo išdėstomi valstybės narės, atsakingos už trečiosios šalies piliečio arba asmens be pilietybės vienoje iš valstybių narių pateikto tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimą, nustatymo kriterijai ir mechanizmai (OL L 180, 2013, p. 31).
15
Tą pačią dieną GB pateikė paskesnį tarptautinės apsaugos prašymą Nyderlanduose, dėl to buvo sustabdytas sprendimo grąžinti vykdymas. Išklausęs GB dėl šio prašymo motyvų, 2025 m. balandžio 7 d. ministras jį informavo, kad ketina atmesti minėtą prašymą kaip akivaizdžiai nepagrįstą. 2025 m. balandžio 9 d. GB atsiėmė šį prašymą. Taigi sprendimo grąžinti sustabdymas buvo automatiškai nutrauktas.
16
2025 m. balandžio 10 d. ministras, remdamasis Direktyvos 2008/115 15 straipsniu, nurodė sulaikyti GB, siekiant pasirengti grąžinimui arba išsiųsti jį į Alžyrą, vykdant sprendimą grąžinti. Prieš sulaikymą GB pareiškė, kad baiminasi, jog grįžęs į Alžyrą patirs nežmonišką ar žeminamą elgesį ar baudimą, ir kad jis yra tėvas Prancūzijoje 2024 m. rugsėjo 18 d. gimusio vaiko, kuriuo norėtų galėti rūpintis, nors nebepalaiko ryšių su šio vaiko motina, Alžyro piliete, turinčia leidimą gyventi Prancūzijoje.
17
2025 m. balandžio 16 d. GB apskundė sprendimą dėl sulaikymo rechtbank Den Haag, zittingsplaats Roermond (Rurmonde posėdžiaujantis Hagos apylinkės teismas), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
18
Šiam teismui kyla klausimas, ar pagal Sąjungos teisę, vertindamas, ar laikytasi teisėto sulaikymo sąlygų, jis privalo, prireikus ex officio, įvertinti, ar pagal negrąžinimo principą ir atsižvelgiant į Direktyvos 2008/115 5 straipsnyje nurodytus interesus, ypač į šeimos gyvenimą ir vaiko interesus, draudžiama išsiųsti GB į Alžyrą vykdant sprendimą grąžinti. Pagal Nyderlandų teisę jis neturi teisės atlikti tokio vertinimo.
19
Vis dėlto, pirma, šis teismas laikosi nuomonės, kad jis yra vienintelė teisminė institucija, galinti įvertinti, ar GB išsiuntimas į Alžyrą atitinka negrąžinimo principą ir Direktyvos 2008/115 5 straipsnyje nurodytus interesus.
20
Iš tiesų nė viename procedūros etape nebuvo įvertinta, ar pagal šį principą ir atsižvelgiant į šiuos interesus GB išsiuntimas yra draudžiamas.
21
Visų pirma toks vertinimas nebuvo atliktas priimant sprendimą grąžinti, nes GB nedalyvavo posėdyje, kuriame nagrinėti jo tarptautinės apsaugos prašymo motyvai. Kadangi GB neapskundė šio sprendimo, jis tapo galutinis, visiškai nenagrinėjus negrąžinimo principo ir kitų Direktyvos 2008/115 5 straipsnyje nurodytų interesų.
22
Be to, toks vertinimas taip pat nebuvo atliktas, kai GB buvo sulaikytas siekiant jį išsiųsti, nors suinteresuotas asmuo nurodė iš esmės pasikeitusias aplinkybes, teigdamas, kad baiminasi pagal Chartijos 4 straipsnį draudžiamo elgesio pavojaus, jei būtų grąžintas į Alžyrą, ir remdamasis tuo, kad Prancūzijoje jam gimė vaikas, kuriuo jis nori rūpintis.
23
Galiausiai negrąžinimo principo ir kitų Direktyvos 2008/115 5 straipsnyje nurodytų interesų vertinimas taip pat negali būti atliktas vėlesniame procedūros etape. Viena vertus, nacionalinėje teisinėje praktikoje tam, kad būtų įvykdytas sprendimas grąžinti, nereikia priimti naujo administracinio ar teisminio akto, kurį priimant būtų galima atlikti tokį vertinimą. Kita vertus, Nyderlandų teisės aktuose nenumatytos savarankiškos teisių gynimo priemonės dėl sprendimo grąžinti vykdymo. GB galėtų pateikti skundą dėl numatyto ir planuojamo faktinio išsiuntimo tik tada, kai jam jau pranešta apie išsiuntimo datą ir laiką. Vis dėlto toks skundas gali būti pateiktas tik dėl sprendimo grąžinti vykdymo tvarkos ir jis nėra pagrindas vertinti negrąžinimo principą ar kitus Direktyvos 2008/115 5 straipsnyje nurodytus interesus.
24
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad pagal Sąjungos teisę jis privalo iš naujo įvertinti negrąžinimo principą ir kitus Direktyvos 2008/115 5 straipsnyje nurodytus interesus, kad būtų užtikrinta GB veiksminga teisminė gynyba, teisė į laisvę ir šio principo bei šių interesų paisymas.
25
Šiuo klausimu šis teismas pabrėžia, kad pagal šios direktyvos 5 straipsnį kompetentinga nacionalinė institucija privalo visuose grąžinimo procedūros etapuose laikytis negrąžinimo principo. Trečiosios šalies piliečio sulaikymu siekiant jį išsiųsti įgyvendinama ši direktyva, taigi tai yra grąžinimo procedūros etapas.
26
Be to, Sąjungos teisės aktų leidėjas Direktyvos 2008/115 9 straipsnio 1 dalies a punkte numatė, kad išsiuntimas turi būti atidėtas, jeigu tai prieštarauja negrąžinimo principui. Taigi ankstesnis sprendimas grąžinti ir išsiuntimo atidėjimas gali egzistuoti vienu metu, todėl net ir galutinis sprendimas grąžinti neturėtų būti kliūtis tikrinti išsiuntimo vykdant tokį sprendimą suderinamumą su negrąžinimo principu. Be to, draudimas grąžinti yra absoliutus.
27
O Chartijos 7 straipsnyje ir 24 straipsnio 2 dalyje įtvirtintos pagrindinės teisės, priešingai, nėra absoliučios. Vis dėlto iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad šios teisės taip pat gali prieštarauti sprendimo grąžinti priėmimui. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, analogiškai su jomis galėtų būti nesuderinamas trečiosios šalies piliečio išsiuntimas vykdant tokį sprendimą.
28
Taip pat pažymėtina, kad atitinkamo trečiosios šalies piliečio teisė į veiksmingą teisinę gynybą taip pat suponuoja, kad teismas, kurio prašoma įvertinti, ar laikomasi sulaikymo siekiant išsiųsti teisėtumo sąlygų vykdant sprendimą grąžinti, galėtų patikrinti, ar draudžiama išsiųsti iš šalies pagal negrąžinimo principą ir kitus Direktyvos 2008/115 5 straipsnyje nurodytus interesus.
29
Sulaikymas siekiant išsiųsti asmenį būtų nepateisinamas ir nebeatitiktų savo tikslo, jei išsiuntimo nebūtų galima įvykdyti dėl negrąžinimo principo ar Direktyvos 2008/115 5 straipsnyje nurodytų interesų. Tokiu atveju pagal šios direktyvos 15 straipsnio 4 dalį atitinkamas asmuo turėtų būti nedelsiant paleistas. Vadinasi, prieš sulaikant atitinkamą trečiosios šalies pilietį siekiant jį išsiųsti, reikia patikrinti, ar išsiuntimas yra leistinas.
30
Šiomis aplinkybėmis rechtbank Den Haag, zittingsplaats Roermond (Rurmonde posėdžiaujantis Hagos apylinkės teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Direktyvos 2008/115 5 straipsnis, 13 straipsnio 1 ir 2 dalys ir 15 straipsnis, siejami su [Chartijos] 6 straipsniu, 19 straipsnio 2 dalimi ir 47 straipsniu, turi būti aiškinami taip, kad teisminė institucija, tikrindama, ar trečiosios šalies piliečio sulaikymas atitinka iš Sąjungos teisės kylančius teisėtumo reikalavimus, privalo (jei reikia – ex officio) įsitikinti, kad negrąžinimo principas nėra kliūtis įvykdyti anksčiau priimtą sprendimą grąžinti, kuriam vykdyti trečiosios šalies pilietis ir buvo sulaikytas?
2.
Ar Direktyvos 2008/115 5 straipsnis, 13 straipsnio 1 ir 2 dalys ir 15 straipsnis, siejami su [Chartijos] 6 ir 7 straipsniais, 24 straipsnio 2 dalimi ir 47 straipsniu, turi būti aiškinami taip, kad teisminė institucija, tikrindama, ar trečiosios šalies piliečio sulaikymas atitinka iš Sąjungos teisės kylančius teisėtumo reikalavimus, privalo (jei reikia – ex officio) įsitikinti, kad Direktyvos 2008/115 5 straipsnyje nurodyti interesai nėra kliūtis įvykdyti anksčiau priimtą sprendimą grąžinti, kuriam vykdyti trečiosios šalies pilietis ir buvo sulaikytas?“
Dėl prašymo taikyti prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą
31
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paprašė taikyti prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą, numatytą Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23a straipsnyje ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 107 straipsnyje.
32
Iš šių nuostatų matyti, kad šios procedūros taikymas siejamas su dviem kumuliacinėmis sąlygomis. Pirma, prašyme priimti prejudicinį sprendimą turi būti keliami aiškinimo klausimai, susiję su laisvės, saugumo ir teisingumo erdve, kuri reglamentuojama SESV trečiosios dalies V antraštinėje dalyje. Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytos pagrindinės bylos aplinkybės turi patvirtinti skubos situaciją.
33
Dėl pirmosios sąlygos pažymėtina, kad šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas, be kita ko, dėl Direktyvos 2008/115, patenkančios į SESV trečiosios dalies V antraštinės dalies, susijusios su laisvės, saugumo ir teisingumo erdve, nuostatų taikymo sritį, išaiškinimo. Taigi šis prašymas gali būti nagrinėjamas pagal prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą.
34
Dėl skubos sąlygos primintina, kad pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją ji tenkinama, kai asmens, kurio situacija nagrinėjama pagrindinėje byloje, laisvė tuo metu atimta ir tolesnis jo laikymas suimto priklauso nuo pagrindinės bylos baigties; atitinkamo asmens padėtį reikia vertinti tuo momentu, kai nagrinėjamas prašymas taikyti prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą (2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Bouskoura, C‑387/24 PPU, EU:C:2024:868, 33 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija ir 2025 m. birželio 19 d. Sprendimo Kamekris, C‑219/25 PPU, EU:C:2025:456, 26 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
35
Nagrinėjamu atveju, pirma, iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad 2025 m. balandžio 10 d. GB buvo sulaikytas siekiant išsiųsti jį į Alžyrą, todėl šiuo metu jam atimta laisvė.
36
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimais siekiama nustatyti, ar pagal Sąjungos teisę jis, vertindamas sulaikymo teisėtumo sąlygas, privalo įvertinti, ar pagal negrąžinimo principą ir atsižvelgiant į kitus Direktyvos 2008/115 5 straipsnyje nurodytus interesus draudžiama išsiųsti GB į Alžyrą; tokiu atveju teismas turėtų nutraukti jo sulaikymą.
37
Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismo antroji kolegija, atsižvelgusi į teisėjos pranešėjos siūlymą ir susipažinusi su generalinio advokato nuomone, 2025 m. gegužės 21 d. nusprendė tenkinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašymą nagrinėti jį pagal sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą.
Dėl prejudicinių klausimų
Pirminės pastabos
38
Pagal suformuotą jurisprudenciją SESV 267 straipsnyje numatyta procedūra yra Teisingumo Teismo ir nacionalinių teismų bendradarbiavimo priemonė, suteikianti Teisingumo Teismui galimybę pateikti nacionaliniams teismams Sąjungos teisės išaiškinimą, būtiną sprendimams jų nagrinėjamose bylose priimti (žr. 1990 m. sausio 26 d. Nutarties Falciola, C‑286/88, EU:C:1990:33, 7 punktą ir 2021 m. balandžio 15 d. Sprendimo État belge (Aplinkybės, susiklosčiusios po sprendimo dėl perdavimo priėmimo), C‑194/19, EU:C:2021:270, 21 punktą).
39
Remiantis suformuota jurisprudencija, pagal šią bendradarbiavimo procedūrą Teisingumo Teismas turi pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui naudingą atsakymą, kuris leistų priimti sprendimą jo nagrinėjamoje byloje (žr. 1997 m. liepos 17 d. Sprendimo Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, 22 ir 23 punktus). Atsižvelgiant į tai, Teisingumo Teismui gali tekti performuluoti jam pateiktus klausimus (2000 m. lapkričio 28 d. Sprendimo Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, 18 punktas ir 2025 m. birželio 3 d. Sprendimo Kinsa, C‑460/23, EU:C:2025:392, 34 punktas).
40
Savo klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės prašo išaiškinti Direktyvos 2008/115 5 straipsnį, 13 straipsnio 1 ir 2 dalis ir 15 straipsnį, siejamus su keliomis Chartijos nuostatomis.
41
Direktyvos 2008/115 13 straipsnio 1 ir 2 dalyse, be kita ko, numatyta, kad atitinkamam trečiosios šalies piliečiui suteikiama veiksminga teisių gynimo priemonė siekiant apskųsti su grąžinimu susijusius sprendimus, nurodytus šios direktyvos 12 straipsnio 1 dalyje, t. y. sprendimus grąžinti ir prireikus sprendimus uždrausti atvykti bei sprendimus išsiųsti.
42
Vis dėlto nagrinėjamu atveju iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo paaiškinimų matyti, kad ginčas pagrindinėje byloje kilo ne dėl sprendimo grąžinti ar kito sprendimo, susijusio su grąžinimu, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2008/115 13 straipsnio 1 ir 2 dalis, teisėtumo, o dėl neteisėtai šalyje esančio trečiosios šalies piliečio sulaikymo siekiant jį išsiųsti vykdant galutiniu tapusį sprendimą grąžinti.
43
Kiek tai susiję su neteisėtai šalyje esančio trečiosios šalies piliečio sulaikymu pagal Direktyvos 2008/115 15 straipsnio 1 ir 2 dalis, bendri Europos Sąjungos standartai teisminės gynybos srityje įtvirtinti šio 15 straipsnio 2 dalies trečioje pastraipoje (šiuo klausimu žr. 2022 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Teismo iniciatyva atliekama sulaikymo patikra), C‑704/20 ir C‑39/21, EU:C:2022:858, 82 punktą).
44
Taigi Direktyvos 2008/115 13 straipsnio 1 ir 2 dalys neturi reikšmės sprendžiant ginčą pagrindinėje byloje, todėl jų aiškinti nereikia.
Dėl pirmojo klausimo
45
Pirmuoju klausimu nacionalinis teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2008/115 5 ir 15 straipsniai, siejami su Chartijos 6 straipsniu, 19 straipsnio 2 dalimi ir 47 straipsniu, turi būti aiškinami taip, kad nacionalinis teismas, į kurį kreiptasi dėl neteisėtai šalyje esančio trečiosios šalies piliečio sulaikymo, siekiant jį išsiųsti vykdant galutinį sprendimą grąžinti, teisėtumo kontrolės, privalo patikrinti, prireikus ex officio, ar pagal negrąžinimo principą draudžiamas toks išsiuntimas.
46
Pirmiausia primintina, kad pagrindinis Direktyvos 2008/115 tikslas, kaip matyti iš jos 2 ir 4 konstatuojamųjų dalių, yra įgyvendinti veiksmingą išsiuntimo ir repatriacijos politiką, visapusiškai gerbiant pagrindines teises ir atitinkamų asmenų orumą (2018 m. birželio 19 d. Sprendimo Gnandi, C‑181/16, EU:C:2018:465, 48 punktas, 2022 m. lapkričio 22 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Išsiuntimas – Medicininės kanapės), C‑69/21, EU:C:2022:913, 88 punktas ir 2024 m. spalio 17 d. Sprendimo Ararat, C‑156/23, EU:C:2024:892, 30 punktas).
47
Vadinasi, įgyvendindamos Direktyvą 2008/115, įskaitant atvejus, kai ketina priimti sprendimą grąžinti arba išsiųsti neteisėtai esantį trečiosios šalies pilietį, valstybės narės privalo gerbti pagrindines teises, kurios šiam piliečiui pripažįstamos pagal Chartiją (šiuo klausimu žr. 2022 m. lapkričio 22 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Išsiuntimas – Medicininės kanapės), C‑69/21, EU:C:2022:913, 89 punktą).
48
Atsižvelgiant į šiuos pirminius priminimus, pirma, pažymėtina, kad bet koks trečiosios šalies piliečio sulaikymas pagal Direktyvą 2008/115 vykdant grąžinimo procedūrą dėl neteisėto buvimo šalyje yra didelis Chartijos 6 straipsnyje įtvirtintos suinteresuotojo asmens teisės į laisvę suvaržymas (šiuo klausimu žr. 2022 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Teismo iniciatyva atliekama sulaikymo patikra), C‑704/20 ir C‑39/21, EU:C:2022:858, 72 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
49
Sulaikymo priemonė – tai asmens laikymas izoliuotai tam tikroje vietoje, įpareigojant jį nuolat likti ribotoje ir uždaroje teritorijoje, taip atskiriant jį nuo kitų gyventojų ir atimant judėjimo laisvę (šiuo klausimu žr. 2022 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Teismo iniciatyva atliekama sulaikymo patikra), C‑704/20 ir C‑39/21, EU:C:2022:858, 73 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
50
Sulaikymo priemonių, kaip jos suprantamos pagal Direktyvą 2008/115, paskirtis yra ne persekioti ar bausti už nusikalstamas veikas, o įgyvendinti šia direktyva siekiamus tikslus grąžinimo srityje (šiuo klausimu žr. 2022 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Teismo iniciatyva atliekama sulaikymo patikra), C‑704/20 ir C‑39/21, EU:C:2022:858, 74 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Taigi, kai neteisėtai šalyje esantį trečiosios šalies pilietį nurodoma sulaikyti siekiant išsiųsti, šis sulaikymas skirtas tik grąžinimo procedūros veiksmingumui užtikrinti ir juo nesiekiama jokio baudžiamojo tikslo (šiuo klausimu žr. 2022 m. kovo 10 d. Sprendimo Landkreis Gifhorn, C‑519/20, EU:C:2022:178, 38 punktą).
51
Atsižvelgiant į tokio Chartijos 6 straipsnyje įtvirtintos teisės į laisvę suvaržymo sunkumą ir šios teisės svarbą, kompetentingoms nacionalinėms institucijoms suteikti įgaliojimai sulaikyti trečiųjų šalių piliečius yra griežtai apriboti. Sulaikymo priemonė gali būti skirta ar pratęsta tik laikantis bendrųjų ir abstrakčių taisyklių, kuriomis nustatomos jos sąlygos ir tvarka (šiuo klausimu žr. 2022 m. kovo 10 d. Sprendimo Landkreis Gifhorn, C‑519/20, EU:C:2022:178, 62 punktą ir 2022 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Teismo iniciatyva atliekama sulaikymo patikra), C‑704/20 ir C‑39/21, EU:C:2022:858, 75 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
52
Bendrosios ir abstrakčios taisyklės, kuriomis, kaip bendri Sąjungos standartai nustatytos neteisėtai šalyje esančio trečiosios šalies piliečio sulaikymo teisėtumo sąlygos pagal Direktyvą 2008/115, atsižvelgiant į Chartijos 6 straipsnį, įtvirtintos šios direktyvos 15 straipsnyje (šiuo klausimu žr. 2022 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Teismo iniciatyva atliekama sulaikymo patikra), C‑704/20 ir C‑39/21, EU:C:2022:858, 76 ir 77 punktus).
53
Šios direktyvos 15 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad valstybės narės gali sulaikyti trečiosios šalies pilietį, kuriam taikoma grąžinimo tvarka tik tam, kad būtų pasirengta grąžinimui ir (arba) įvykdytas išsiuntimo procesas (nebent konkrečiu atveju gali būti veiksmingai taikomos kitos pakankamos, tačiau švelnesnės priverstinės priemonės), visų pirma, kai esama pasislėpimo pavojaus arba atitinkamas trečiosios šalies pilietis vengia pasirengimo grąžinimui ar išsiuntimo proceso arba jiems trukdo. Sulaikymas turi trukti kuo trumpiau ir būti taikomas tik tol, kol tinkamai vykdomas pasiruošimas išsiuntimui.
54
Paaiškėjus, kad Direktyvos 2008/115 15 straipsnyje nurodytos sulaikymo teisėtumo sąlygos nebuvo arba nebėra įvykdytos, atitinkamas asmuo turi būti nedelsiant paleistas į laisvę, kaip, beje, Sąjungos teisės aktų leidėjas aiškiai nurodo šios direktyvos 15 straipsnio 2 dalies ketvirtoje pastraipoje ir 4 dalyje (šiuo klausimu žr. 2022 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Teismo iniciatyva atliekama sulaikymo patikra), C‑704/20 ir C‑39/21, EU:C:2022:858, 79 punktą ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Bouskoura, C‑387/24 PPU, EU:C:2024:868, 44 punktą).
55
Viena vertus, Direktyvos 2008/115 15 straipsnio 2 dalies ketvirtoje pastraipoje nurodyta, kad atitinkamas trečiosios šalies pilietis nedelsiant paleidžiamas, jei sulaikymas yra neteisėtas. Kita vertus, pagal šios direktyvos 15 straipsnio 4 dalį tas pats taikoma, kai paaiškėja, kad dėl teisinių ar kitokių priežasčių nebėra pagrįstos tikimybės išsiųsti arba nebetenkinamos šios direktyvos 15 straipsnio 1 dalyje nustatytos sąlygos.
56
Tam, kad būtų galima teigti, jog išlieka „pagrįsta tikimybė išsiųsti“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2008/115 15 straipsnio 4 dalį, reikia, kad nagrinėjant sulaikymo teisėtumą egzistuotų reali sėkmingo išsiuntimo tikimybė, atsižvelgiant į šios direktyvos 15 straipsnio 5 ir 6 dalyse nustatytus terminus (šiuo klausimu žr. 2009 m. lapkričio 30 d. Sprendimo Kadzoev, C‑357/09 PPU, EU:C:2009:741, 65 punktą ir 2014 m. birželio 5 d. Sprendimo Mahdi, C‑146/14 PPU, EU:C:2014:1320, 60 punktą), ir išsiuntimas nebūtų draudžiamas dėl „teisinių priežasčių“, kaip jos suprantamos pagal šią nuostatą.
57
Taigi kompetentinga nacionalinė institucija, atsižvelgdama į Direktyvos 2008/115 15 straipsnyje nustatytas sulaikymo teisėtumo sąlygas, turi, be kita ko, patikrinti, ar yra pagrįsta tikimybė išsiųsti atitinkamą trečiosios šalies pilietį, kuris šalyje yra neteisėtai, arba ar dėl tokių teisinių priežasčių jo išsiuntimas yra draudžiamas.
58
Sąvoka „teisinės priežastys“ Direktyvoje 2008/115 neapibrėžta. Atsižvelgiant į jos įprastą reikšmę, manytina, kad ji apima bet kokią teisės normą, kurios valstybės narės privalo laikytis, išsiųsdamos neteisėtai šalyje esantį trečiosios šalies pilietį.
59
Visos šioje byloje pastabas pateikusios šalys ir suinteresuotieji asmenys sutaria, kad tokia norma yra Direktyvos 2008/115 5 straipsnis, kuris yra bendroji taisyklė, privaloma valstybėms narėms, kai jos įgyvendina šią direktyvą.
60
Konkrečiai kalbant, pagal Direktyvos 2008/115 5 straipsnį kompetentinga nacionalinė institucija įpareigojama visuose grąžinimo procedūros etapuose laikytis negrąžinimo principo, kuris, kaip pagrindinė teisė, užtikrinamas Chartijos 18 straipsnyje, siejamame su Konvencijos dėl pabėgėlių statuso, iš dalies pakeistos Protokolu dėl pabėgėlių statuso, 33 straipsniu, taip pat Chartijos 19 straipsnio 2 dalyje (2022 m. lapkričio 22 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Išsiuntimas – Medicininės kanapės), C‑69/21, EU:C:2022:913, 55 punktas ir 2024 m. spalio 17 d. Sprendimo Ararat, C‑156/23, EU:C:2024:892, 35 punktas).
61
Remiantis suformuota jurisprudencija, pagal Chartijos 19 straipsnio 2 dalį, siejamą su jos 4 straipsniu, neatsižvelgiant į atitinkamo asmens elgesį, absoliučiai draudžiama jį perkelti, išsiųsti ar išduoti į valstybę, kurioje šiam asmeniui gresia mirties bausmė arba kurioje jis gali patirti kankinimų ar kitokį nežmonišką ar žeminamą elgesį arba būti taip baudžiamas. Todėl valstybės narės negali perkelti, išsiųsti ar išduoti užsieniečio, jei yra rimtų ir pagrįstų priežasčių manyti, kad paskirties šalyje jam kils reali grėsmė patirti pagal šias dvi Chartijos nuostatas draudžiamą elgesį (2024 m. spalio 17 d. Sprendimo Ararat, C‑156/23, EU:C:2024:892, 36 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
62
Taigi, jeigu yra rimtų ir pagrįstų priežasčių manyti, jog šalyje neteisėtai esančiam trečiosios šalies piliečiui paskirties šalyje kiltų realus pavojus patirti pagal šias Chartijos nuostatas draudžiamą elgesį, jo negalima išsiųsti iš šalies, kol išlieka toks pavojus; tai, beje, aiškiai numatyta Direktyvos 2008/115 9 straipsnio 1 dalies a punkte (šiuo klausimu žr. 2022 m. lapkričio 22 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Išsiuntimas – Medicininės kanapės), C‑69/21, EU:C:2022:913, 58 ir 59 punktus).
63
Taip yra ir tuo atveju, kai dėl atitinkamo trečiosios šalies piliečio priimtas sprendimas grąžinti, kurio jis neginčijo ir kuris tapo galutinis.
64
Kompetentinga nacionalinė institucija privalo atsižvelgti į negrąžinimo principą visuose procedūros etapuose nuo sprendimo grąžinti priėmimo momento iki šio sprendimo vykdymo teisminės kontrolės (šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 17 d. Sprendimo Ararat, C‑156/23, EU:C:2024:892, 46 punktą) ir, kaip matyti iš šio sprendimo 61 punkto, neatsižvelgiant į atitinkamo trečiosios šalies piliečio elgesį ir į tai, ar jis ginčijo minėtą sprendimą.
65
Be to, valstybės narės turi leisti tokiam asmeniui remtis bet kokiu aplinkybių pasikeitimu, įvykusiu priėmus sprendimą grąžinti ir galinčiu turėti reikšmingą poveikį vertinant jo padėtį, be kita ko, atsižvelgiant į Direktyvos 2008/115 5 straipsnį (šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 17 d. Sprendimo Ararat, C‑156/23, EU:C:2024:892, 37 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
66
Darytina išvada, kad kai kompetentinga nacionalinė institucija turi skirti, peržiūrėti ar pratęsti sulaikymo priemonę, kad būtų išsiųstas neteisėtai šalyje esantis trečiosios šalies pilietis, ji turi patikrinti, ar pagal negrąžinimo principą nedraudžiama jį išsiųsti.
67
Antra, kiek tai susiję su sulaikytų trečiųjų šalių piliečių teise į veiksmingą teisminę gynybą, iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad pagal Chartijos 47 straipsnį valstybės narės turi užtikrinti iš Sąjungos teisinės sistemos kylančių individualių teisių veiksmingą teisminę gynybą (2022 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Teismo iniciatyva atliekama sulaikymo patikra), C‑704/20 ir C‑39/21, EU:C:2022:858, 81 punktas).
68
Ši teisė, kiek tai susiję su neteisėtai šalyje esančio trečiosios šalies piliečio sulaikymu pagal Direktyvą 2008/115, įtvirtinta šios direktyvos 15 straipsnio 2 dalies trečioje pastraipoje, pagal kurią, kai įsakymą sulaikyti priima administracinė institucija, ex officio arba atitinkamo asmens prašymu turi būti numatyta skubi sulaikymo teisėtumo teisminė peržiūra (šiuo klausimu žr. 2022 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Teismo iniciatyva atliekama sulaikymo patikra), C‑704/20 ir C‑39/21, EU:C:2022:858, 82 ir 83 punktus).
69
Be to, pagal Direktyvos 2008/115 15 straipsnio 3 dalį, pagal kurią tuo atveju, kai sulaikymas pratęsiamas, privaloma „pagrįstais laiko tarpais“ atlikti peržiūrą, siekiant patikrinti, ar vis dar tenkinamos sulaikymo teisėtumo sąlygos, reikalaujama, kad pratęstų sulaikymo laikotarpių atveju teisminė institucija prižiūrėtų, kaip atliekamos peržiūros.
70
Taigi Sąjungos teisės aktų leidėjas tvirtino bendras procesines normas, kuriomis siekiama užtikrinti, kad kiekvienoje valstybėje narėje egzistuotų sistema, leidžianti kompetentingai teisminei institucijai, tam tikrais atvejais atlikus nagrinėjimą savo iniciatyva, paleisti atitinkamą asmenį į laisvę, kai tik paaiškėja, kad jo sulaikymas yra neteisėtas arba nebėra teisėtas (2022 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Teismo iniciatyva atliekama sulaikymo patikra), C‑704/20 ir C‑39/21, EU:C:2022:858, 86 punktas).
71
Tam, kad tokia apsaugos sistema veiksmingai užtikrintų griežtų sąlygų, kurias turi atitikti Direktyvoje 2008/115 numatytos sulaikymo priemonės teisėtumas, laikymąsi, kompetentinga teisminė institucija turi galėti priimti sprendimą dėl visų faktinių ir teisinių aplinkybių, kurios svarbios vertinant šį teisėtumą. Šiuo tikslu ji turi galėti atsižvelgti į pradinį sulaikymą skyrusios administracinės institucijos nurodytas faktines aplinkybes ir pateiktus įrodymus. Ji taip pat turi turėti galimybę atsižvelgti į atitinkamo asmens jai galbūt nurodytas faktines aplinkybes, pateiktus įrodymus ir pastabas. Be to, ji turi galėti išsiaiškinti bet kokią kitą jos sprendimui priimti svarbią aplinkybę, jei nuspręstų, kad tai būtina. Įgaliojimai, kuriuos ji turi vykdydama kontrolę, jokiu būdu negali būti apriboti vien administracinės institucijos pateiktais duomenimis (2022 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Teismo iniciatyva atliekama sulaikymo patikra), C‑704/20 ir C‑39/21, EU:C:2022:858, 87 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
72
Be to, atsižvelgiant į teisės į laisvę svarbą, į tai, kad asmenų sulaikymas dėl kitų priežasčių nei baudžiamasis persekiojimas ar baudimas už nusikalstamas veikas yra didelis šios laisvės suvaržymas, ir tai pabrėžiama Sąjungos teisės aktų leidėjo nustatytose bendrose normose, į aukšto lygio teisminę gynybą, leidžiančią įvykdyti imperatyvų reikalavimą paleisti tokį asmenį į laisvę, kai sulaikymo teisėtumo sąlygos netenkinamos arba nebetenkinamos, reikalaujama, kad kompetentinga institucija atsižvelgtų į visas jai žinomas aplinkybes, ypač faktines, papildytas ar paaiškintas taikant procesines priemones, kurias ji mano esant būtina taikyti pagal nacionalinę teisę, ir remdamasi tomis aplinkybėmis prireikus nustatytų, kad nesilaikyta iš Sąjungos teisės kylančios teisėtumo sąlygos, nors atitinkamas asmuo ir nesirėmė šios sąlygos nesilaikymu. Ši pareiga neturi įtakos teisminės institucijos, turinčios savo iniciatyva remtis tokia teisėtumo sąlyga, pareigai paraginti bylos šalis išreikšti poziciją dėl šios sąlygos laikantis rungimosi principo (2022 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Teismo iniciatyva atliekama sulaikymo patikra), C‑704/20 ir C‑39/21, EU:C:2022:858, 88 punktas).
73
Šiomis aplinkybėmis ir atsižvelgiant į šio sprendimo 54–66 punktuose nurodytus motyvus konstatuotina, kad teisminė institucija, kompetentinga kontroliuoti neteisėtai šalyje esančio trečiosios šalies piliečio sulaikymą arba sulaikymo pratęsimą, turi įsitikinti (prireikus ex officio), kad pagal negrąžinimo principą nedraudžiama išsiųsti šio piliečio. Jeigu ji nuspręstų, kad pagal šį principą asmens negalima išsiųsti, pagal Direktyvos 2008/115 15 straipsnio 2 dalies ketvirtą pastraipą ir 4 dalį ji privalėtų nedelsiant paleisti jį į laisvę.
74
Iš to, kas išdėstyta, taip pat matyti, kad nacionalinė taisyklė ar praktika, pagal kurią negrąžinimo principo laikymąsi galima nagrinėti tik per tarptautinės apsaugos procedūrą, prieštarautų Direktyvos 2008/115 5 ir 15 straipsniui, siejamiems su Chartijos 19 straipsnio 2 dalimi. Ši direktyva, įskaitant jos 5 straipsnį, taikoma visiems neteisėtai šalyje esantiems trečiųjų šalių piliečiams, neatsižvelgiant į tai, dėl kokių priežasčių tokia situacija susiklostė (šiuo klausimu žr. 2021 m. birželio 3 d. Sprendimo Westerwaldkreis, C‑546/19, EU:C:2021:432, 45 punktą ir 2024 m. spalio 17 d. Sprendimo Ararat, C‑156/23, EU:C:2024:892, 32 ir 40 punktus).
75
Priešingai, nei per posėdį Teisingumo Teisme teigė Nyderlandų vyriausybė, negalima reikalauti, kad GB pateiktų tarptautinės apsaugos prašymą, kad būtų užtikrintas visiškas Direktyvos 2008/115 5 straipsnyje, siejamame su Chartijos 19 straipsnio 2 dalimi, nurodyto negrąžinimo principo laikymasis (pagal analogiją žr. 2024 m. spalio 17 d. Sprendimo Ararat, C‑156/23, EU:C:2024:892, 41 punktą).
76
Atsižvelgiant į išdėstytus motyvus, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 2008/115 5 ir 15 straipsniai, siejami su Chartijos 6 straipsniu, 19 straipsnio 2 dalimi ir 47 straipsniu, turi būti aiškinami taip, kad nacionalinis teismas, į kurį kreiptasi dėl neteisėtai šalyje esančio trečiosios šalies piliečio sulaikymo, siekiant jį išsiųsti vykdant galutinį sprendimą grąžinti, teisėtumo kontrolės, privalo patikrinti, prireikus ex officio, ar pagal negrąžinimo principą draudžiamas toks išsiuntimas.
Dėl antrojo klausimo
77
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2008/115 5 ir 15 straipsniai, siejami su Chartijos 6 ir 7 straipsniais, 24 straipsnio 2 dalimi ir 47 straipsniu, turi būti aiškinami taip, kad nacionalinis teismas, į kurį kreiptasi dėl neteisėtai šalyje esančio trečiosios šalies piliečio sulaikymo, siekiant jį išsiųsti vykdant galutinį sprendimą grąžinti, teisėtumo kontrolės, privalo išnagrinėti, prireikus ex officio, ar toks išsiuntimas draudžiamas atsižvelgiant į šios direktyvos 5 straipsnio a ir b punktuose nurodytus vaiko interesus ir šeimos gyvenimą.
78
Primintina, kad iš atsakymo į pirmąjį klausimą motyvų matyti, jog teisminė institucija, kompetentinga kontroliuoti neteisėtai šalyje esančio trečiosios šalies piliečio sulaikymą ar sulaikymo pratęsimą pagal Direktyvos 2008/115 15 straipsnį, turi nurodyti, prireikus ex officio, kad nesilaikyta šiame 15 straipsnyje nustatytų sulaikymo teisėtumo sąlygų. Vertindama šias teisėtumo sąlygas, ji, be kita ko, turi patikrinti, ar yra pagrįsta tikimybė išsiųsti šį trečiosios šalies pilietį ir nėra teisinių priežasčių, dėl kurių išsiuntimas būtų draudžiamas.
79
Pagal Direktyvos 2008/115 5 straipsnį, kuris, kaip priminta šio sprendimo 59 punkte, yra bendra taisyklė, privaloma valstybėms narėms, kai jos įgyvendina šią direktyvą, ir yra priskiriamas prie „teisinių priežasčių“, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 15 straipsnio 4 dalį, valstybės narės privalo tinkamai atsižvelgti į vaiko interesus, atitinkamo trečiosios šalies piliečio šeimos gyvenimą ir sveikatos būklę. Kaip ir į negrąžinimo principą, į šiuos interesus turi būti tinkamai atsižvelgta visuose grąžinimo procedūros etapuose, be kita ko, priimant sprendimą grąžinti, sprendimą uždrausti atvykti arba išsiuntimo priemonę (šiuo klausimu žr. 2018 m. gegužės 8 d. Sprendimo K. A. ir kt. (Šeimos susijungimas Belgijoje), C‑82/16, EU:C:2018:308, 104 punktą_2021 m. sausio 14 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Nelydimo nepilnamečio grąžinimas), C‑441/19, EU:C:2021:9, 44 punktą, 2022 m. lapkričio 22 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Išsiuntimas – Medicininės kanapės), C‑69/21, EU:C:2022:913, 91 punktą ir 2023 m. balandžio 27 d. Sprendimo M. D. (Draudimas atvykti į Vengriją), C‑528/21, EU:C:2023:341, 89–91 punktus), arba kai asmuo sulaikomas siekiant išsiųsti.
80
Vadinasi, nagrinėdama sulaikymo teisėtumo sąlygas kompetentinga teisminė institucija turi patikrinti, prireikus ex officio, ar, pirma, atsižvelgiant į minėtus interesus draudžiama sulaikyti atitinkamą neteisėtai šalyje esantį trečiosios šalies pilietį ir, antra, ar tie patys interesai neleidžia jo išsiųsti vykdant galutinį sprendimą grąžinti.
81
Tokį aiškinimą patvirtina Direktyvos 2008/115 5 straipsniu siekiamas tikslas. Kaip matyti iš šios direktyvos 22 ir 24 konstatuojamųjų dalių, vykdant joje nustatytą grąžinimo procedūrą šiuo 5 straipsniu siekiama užtikrinti, kad būtų paisoma įvairių pagrindinių teisių, įskaitant teisę į šeimos gyvenimą ir vaiko pagrindines teises, įtvirtintas atitinkamai Chartijos 7 ir 24 straipsniuose. Taigi, atsižvelgiant į šio 5 straipsnio tikslą, jis negali būti aiškinamas siaurai (žr. 2021 m. kovo 11 d. Sprendimo État belge (Vieno iš nepilnamečio tėvų grąžinimas), C‑112/20, EU:C:2021:197, 35 punktą).
82
Vadinasi, priešingai nei Chartijos 4 straipsnyje įtvirtinta apsauga nuo bet kokio nežmoniško ir žeminamo elgesio, jos 7 ir 24 straipsniuose užtikrinamos teisės nėra absoliučios, todėl gali būti ribojamos Chartijos 52 straipsnio 1 dalyje nustatytomis sąlygomis (2022 m. vasario 22 d. Sprendimo Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Šeimos vienovė – jau suteikta apsauga), C‑483/20, EU:C:2022:103, 36 punktas).
83
Be to, primintina, kad neteisėtai šalyje esančiam trečiosios šalies piliečiui tenka lojalaus bendradarbiavimo pareiga, pagal kurią jis turi kuo greičiau informuoti kompetentingą nacionalinę instituciją apie visus reikšmingus savo šeimos gyvenimo pokyčius (šiuo klausimu žr. 2018 m. gegužės 8 d. Sprendimo K. A. ir kt. (Šeimos susijungimas Belgijoje), C‑82/16, EU:C:2018:308, 103–105 punktus).
84
Atsižvelgiant į išdėstytus motyvus, į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 2008/115 5 ir 15 straipsniai, siejami su Chartijos 6 ir 7 straipsniais, 24 straipsnio 2 dalimi ir 47 straipsniu, turi būti aiškinami taip, kad nacionalinis teismas, į kurį kreiptasi dėl neteisėtai šalyje esančio trečiosios šalies piliečio sulaikymo, siekiant jį išsiųsti vykdant galutinį sprendimą grąžinti, teisėtumo kontrolės, privalo išnagrinėti, prireikus ex officio, ar toks išsiuntimas draudžiamas atsižvelgiant į šios direktyvos 5 straipsnio a ir b punktuose nurodytus vaiko interesus ir šeimos gyvenimą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
85
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1.
2008 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/115/EB dėl bendrų nelegaliai esančių trečiųjų šalių piliečių grąžinimo standartų ir tvarkos valstybėse narėse 5 ir 15 straipsniai, siejami su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 6 straipsniu, 19 straipsnio 2 dalimi ir 47 straipsniu,
turi būti aiškinami taip:
nacionalinis teismas, į kurį kreiptasi dėl neteisėtai šalyje esančio trečiosios šalies piliečio sulaikymo, siekiant jį išsiųsti vykdant galutinį sprendimą grąžinti, teisėtumo kontrolės, privalo patikrinti, prireikus ex officio, ar pagal negrąžinimo principą draudžiamas toks išsiuntimas.
2.
Direktyvos 2008/115 5 ir 15 straipsniai, siejami su Pagrindinių teisių chartijos 6 ir 7 straipsniais, 24 straipsnio 2 dalimi ir 47 straipsniu,
turi būti aiškinami taip:
nacionalinis teismas, į kurį kreiptasi dėl neteisėtai šalyje esančio trečiosios šalies piliečio sulaikymo, siekiant jį išsiųsti vykdant galutinį sprendimą grąžinti, teisėtumo kontrolės, privalo išnagrinėti, prireikus ex officio, ar toks išsiuntimas draudžiamas atsižvelgiant į šios direktyvos 5 straipsnio a ir b punktuose nurodytus vaiko interesus ir šeimos gyvenimą.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.
(
i
)	Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.