62006CC0181_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Ši byla yra susijusi su oro transportu, o būtent rinkliava už patekimą į antžeminių paslaugų rinką Bendrijos oro uostuose – ypač „rinkliava už administracines ir priežiūros paslaugas“. Antžeminės paslaugos iš esmės yra susijusios su oro uostuose orlaiviui, keleiviams ir kroviniams teikiamomis paslaugomis. Iš esmės Teisingumo Teismo yra prašoma nuspręsti, ar nacionalinės teisės nustatyta rinkliava gali būti laikoma nustatyta pagal atitinkamus, objektyvius, aiškius ir nediskriminacinius kriterijus – kaip to reikalauja Bendrijos teisės aktai – ir ar toks nustatymas neprieštarauja laisvam patekimui į antžeminių paslaugų rinką.
I – Teisinis pagrindas
A – Bendrijos teisės aktai
2. 1996 m. spalio 15 d. Tarybos direktyvos 96/67/EB dėl patekimo į Bendrijos oro uostuose teikiamų antžeminių paslaugų rinką(2) (toliau – Direktyva) 4 ir 5 konstatuojamosios dalys atitinkamai numato: „antžeminės paslaugos yra svarbios siekiant užtikrinti tinkamą oro transporto veiklą“ ir „suteikus teisę patekti į oro uostuose teikiamų antžeminių paslaugų rinką, turėtų sumažėti oro transporto bendrovių veiklos sąnaudos ir turėtų pagerėti oro uosto naudotojams teikiamų paslaugų kokybė“.
3. Be to, direktyvos 9 konstatuojamojoje dalyje numatyta, jog „teisė laisvai patekti į antžeminių paslaugų rinką suderinama su efektyviu Bendrijos oro uostų veikimu“.
4. Direktyvos 25 konstatuojamojoje dalyje numatyta, kad: „ < ... > teikėjams, kuriems išduotas leidimas oro uostuose teikti antžemines paslaugas, ir oro uosto naudotojams, turintiems leidimą saviteikai, teisė patekti į oro uosto įrenginius turi būti taip užtikrinta, kad jie galėtų naudotis savo teisėmis ir kad būtų užtikrinta sąžininga ir lygi konkurencija; < ... > vis dėlto turi būti įmanoma nustatyti mokestį už naudojimąsi oro uosto įrenginiais“(3) .
5. Direktyvos 6 straipsnyje pavadinimu „Trečiosioms šalims teikiamos antžeminės paslaugos“ numatyta:
„1. Valstybės narės pagal 1 straipsnyje nustatytą tvarką imasi būtinų priemonių, siekdamos antžeminių paslaugų teikėjams užtikrinti laisvą patekimą į antžeminių paslaugų teikimo trečiosioms šalims rinką. Valstybės narės turi teisę reikalauti, kad antžeminių paslaugų teikėjai būtų įsisteigę Bendrijoje.“
6. Direktyvos 16 straipsnyje pavadinimu „Patekimas į įrenginius“ numatyta:
„1. Valstybės narės imasi būtinų priemonių siekdamos užtikrinti, kad antžeminių paslaugų teikėjai ir pageidaujantys patys sau teikti paslaugas oro uosto naudotojai galėtų patekti į oro uosto įrenginius tiek, kiek jiems reikia vykdant savo veiklą. Jeigu oro uosto valdančioji institucija arba tam tikrais atvejais valdžios institucija, arba bet kuri kita tą valdančiąją instituciją kontroliuojanti įstaiga nustato su patekimu į oro uosto įrenginius susijusias sąlygas, jos turi būti atitinkamos, objektyvios, aiškios ir nediskriminacinės.
2. Antžeminėms paslaugoms teikti tinkama oro uosto erdvė įvairiems antžeminių paslaugų teikėjams ir saviteiką taikantiems oro uosto naudotojams, įskaitant neseniai į rinką patekusius paslaugų teikėjus, pagal atitinkamas, objektyvias, aiškias ir nediskriminacines taisykles ir kriterijus turi būti paskirstyta taip, kad pirmiau minėti paslaugų teikėjai galėtų naudotis savo teisėmis ir kad būtų užtikrinta veiksminga ir sąžininga konkurencija.
3. Jeigu už patekimą į oro uosto įrenginius imamas mokestis, jis nustatomas pagal atitinkamus, objektyvius, aiškius ir nediskriminacinius kriterijus.“ (Pataisytas vertimas)
7. Priimant direktyvą, į protokolą buvo įtrauktas šis Komisijos teiginys dėl 16 straipsnio 3 dalies taikymo:
„Komisija teigia, kad 16 straipsnio 3 dalis pripažįsta oro uosto teisę rinkti rinkliavą iš antžeminių paslaugų teikėjų ir saviteiką taikančių oro uosto naudotojų už patekimą į jo įrenginius.
Komisija teigia, kad tokia rinkliava gali būti suprantama kaip komercinis mokestis, kuris visų pirma gali būti naudojamas užtikrinti paties oro uosto finansavimą, jei tik jis yra nustatytas remiantis atitinkamais, objektyviais, aiškiais ir nediskriminaciniais kriterijais.“
B – Nacionalinės teisės aktai
8. Portugalijoje Direktyva 96/67 buvo perkelta, be kita ko, 1999 m. liepos 23 d. Įstatyminiu dekretu Nr. 275/99(4), tačiau su šia byla susijusi oro uosto rinkliava buvo nustatyta 1999 m. liepos 30 d. Dekretu Nr. 12/99(5) . Iš viso minėtame dekrete yra nustatyta 11 rinkliavų už antžemines paslaugas. Dėl pirmos iš šių rinkliavų iš esmės yra numatyta, jog rinkliavą už administracines ir priežiūros paslaugas moka paslaugų teikėjai ir ši rinkliava nustatoma taikant su gauta apyvarta susietą atitinkamą normą(6) .
II – Faktinės ir procesinės aplinkybės bei prejudiciniai klausimai
9. Pagal prašymą priimti prejudicinį sprendimą Deutsche Lufthansa Aktiengesellschaft
(toliau – Lufthansa ), ieškovė pagrindinėje byloje, pagal Vokietijos teisę įsteigta bendrovė, turinti filialą Lisabonos (Portugalija) oro uoste, pareiškė ieškinį dėl ANA – Aeroportos de Portugal, SA (toliau – ANA, oro uosto valdančioji institucija arba AMB), atsakovė pagrindinėje byloje, pateikto pranešimo apie rinkliavos už oro uoste teikiamas administracines ir priežiūros paslaugas nustatymą ir rinkimą.
10. ANA suteikė Lufthansa
leidimą teikti antžemines paslaugas Porto miesto Francisko Sá Carneiro
oro uoste. Iš Lufthansa
rinktina ginčijama rinkliava už administracinių ir priežiūros paslaugų teikimą trečiosioms šalims oro uoste (nagrinėjama rinkliava) buvo lygi 18944 PTE ir 17 % PVM sudarė 3220 PTE, iš viso 22164 PTE (110,55 EUR). Ši rinkliava buvo apskaičiuota pagal Dekreto Nr. 12/99 10 straipsnio 1 dalies nuostatas. Per 2000-uosius metus iš Lufthansa
reikalaujama sumokėti ginčijamos rinkliavos suma buvo apskaičiuota kaip sudaranti 3,5 % jos pasaulinės antžeminių paslaugų apyvartos, gautos Porto oro uoste.
11. Pagrindinėje byloje Lufthansa
tvirtina, jog nacionalinės teisės nuostatos, lėmusios minėtos rinkliavos nustatymą ir rinkimą, t. y. Dekreto Nr. 12/99 10 straipsnio 1 dalis ir 1990 m. kovo 21 d. Įstatyminio dekreto Nr. 102/90, iš dalies pakeisto 1999 m. liepos 26 d. Įstatyminiu dekretu Nr. 280/99, 18 straipsnio 2 dalis prieštarauja Direktyvai 96/67, o tiksliau, jos 6 straipsniui ir 16 straipsnio 3 daliai.
12. Anot prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, atsižvelgiant į ieškinio sumą, remiantis Mokesčių proceso kodekso (CCPT) 280 straipsnio 4 dalimi, šioje byloje nebus galimybės apskųsti priimtą sprendimą aukštesniam teismui. Todėl, remiantis EB 234 straipsnio 3 dalimi, turi būti teikiamas prašymas priimti prejudicinį sprendimą dėl nagrinėjamų nuostatų atitikties Bendrijos teisei.
13. Todėl Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto, Tribunal Tributário de Primeira Instãncia do Porto
(Portugalija) 2006 m. kovo 7 d. nutartimi sustabdė bylos nagrinėjimą ir pateikė Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1. Ar pagal 1999 m. liepos 30 d. Dekreto Nr. 12/99 10 straipsnio 1 dalį reikalaujama kaip rinkliava už oro uoste teikiamas administracines ir priežiūros paslaugas suma gali būti laikoma mokesčiu, „nustatomu pagal atitinkamus, objektyvius, aiškius ir nediskriminacinius kriterijus“, kaip to reikalauja 1997 m. spalio 15 d. Europos Sąjungos Tarybos direktyvos 96/67 16 straipsnio 3 dalis?
2. Ar tai prieštarauja, ar yra nesuderinama su Tarybos direktyvos 96/97 6 straipsnyje įtvirtintu laisvu patekimu į antžeminių paslaugų teikimo trečiosioms šalims rinką, jei reikalaujama kaip rinkliavą už administracines ir priežiūros paslaugas sumokėti atitinkamą sumą pagal 1999 m. liepos 30 d. Dekreto Nr. 12/99 10 straipsnio 1 dalį ir 1990 m. kovo 21 d. Įstatyminio dekreto Nr. 102/90, pakeisto 1999 m. liepos 26 d. Įstatyminiu dekretu Nr. 280/99, 18 straipsnio 2 dalį ir kitas tokią sumą įtvirtinančias nuostatas?
3. Ar tai prieštarauja, ar yra nesuderinama su vidaus rinkos sukūrimu ir EB 3 straipsnio 1 dalies c punkte ir 4 straipsnyje įtvirtintais principais, jei reikalaujama kaip rinkliavą už administracines ir priežiūros paslaugas atitinkamą sumą pagal 1999 m. liepos 30 d. Dekreto Nr. 12/99 10 straipsnio 1 dalį ir 1990 m. kovo 21 d. Įstatyminio dekreto Nr. 102/90, pakeisto 1999 m. liepos 26 d. Įstatyminiu dekretu Nr. 280/99, 18 straipsnio 2 dalį ir kitas tokią sumą įtvirtinančias nuostatas?
4. Ar reikalavimas sumokėti kaip rinkliavą už administracines ir priežiūros paslaugas atitinkamą sumą, nustatytas 1999 m. liepos 30 d. Dekreto Nr. 12/99 10 straipsnio 1 dalyje ir 1990 m. kovo 21 d. Įstatyminio dekreto Nr. 102/90, pakeisto 1999 m. liepos 26 d. Įstatyminiu dekretu Nr. 280/99, 18 straipsnio 2 dalyje bei kitose tokią sumą įtvirtinančiuose nuostatose, gali būti laikomas piktnaudžiavimu EB 82 straipsnio prasme?“
14. Rašytines pastabas pateikė Lufthansa, Portugalijos vyriausybė, Graikijos vyriausybė, o taip pat Komisija. 2007 m. vasario 8 d. įvykusio žodinio nagrinėjimo metu visos minėtos šalys taip pat pateikė pastabas.
III – Vertinimas
15. Visų pirma, įžangoje pažymėtina, jog iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą nėra aiškus pagrindinei bylai reikšmingas laikotarpis. Tačiau tai yra svarbu siekiant nustatyti, ar bylos faktams iš viso yra taikytina Direktyva 96/67. Kitaip tariant, ar Porto oro uostas pasiekė direktyvos 1 straipsnyje numatytas ribas (metinį eismo intensyvumą). Komisija pažymi, jog tai buvo padaryta tik nuo 2006 m. sausio 1 dienos. Bet kuriuo atveju išvada pateikiama su išlyga, jog direktyva yra
taikytina.
16. Kaip bus paaiškinta vėliau, ši byla iš esmės yra susijusi su klausimu, ar rinkliava už administracines ir priežiūros paslaugas turėtų būti laikoma „mokesčiu už naudojimąsi įrenginiais“ ir, jei atsakymas teigiamas – ar ji iš tikro atitinka direktyvos 16 straipsnio 3 dalyje numatytus kriterijus. Šiais kriterijais taip pat yra siekiama užtikrinti, kad nacionalinės teisės nuostatos, perkeliančios atitinkamus Bendrijos teisės aktus, taip pat bet kokie sprendimai dėl rinkliavų nustatymo galėtų būti peržiūrimi teisme, o šis tikslas turėtų būti praktiškai įgyvendinamas.
A – Pirmieji trys klausimai
17. Pirmaisiais trimis klausimais, į kuriuos atsakymą pateiksiu kartu, nacionalinis teismas iš esmės klausia, ar rinkliava už administracines ir priežiūros paslaugas, numatyta 1999 m. liepos 30 d. Dekreto Nr. 12/99 10 straipsnio 1 dalyje ir 1990 m. kovo 21 d. Įstatyminio dekreto Nr. 102/90, pakeisto 1999 m. liepos 26 d. Įstatyminiu dekretu Nr. 280/99, 18 straipsnio 2 dalyje, yra suderinama su Direktyva 96/67, ypač jos 6 straipsniu ir 16 straipsnio 3 dalimi bei EB 3 straipsnio 1 dalies c punktu ir EB 4 straipsniu.
1. Pagrindiniai šalių argumentai
18. Lufthansa
iš esmės įrodinėja, kad į pirmąjį klausimą turėtų būti atsakyta neigiamai, nes nagrinėjama rinkliava negali būti laikoma mokesčiu už naudojimąsi oro uosto įrenginiais, kaip tai numatyta direktyvoje, t. y. vieninteliu pagal Teisingumo Teismo praktiką leidžiamu mokesčiu(7) . Net jei būtų kalbama apie tokį mokestį, o Lufthansa
pripažįsta tai tik kaip hipotezę, Lufthansa
tvirtina, kad rinkliava neatitinka Direktyvos 96/67 16 straipsnio 3 dalyje numatytų kriterijų. Iš dalies dėl to, kad tik paslaugų teikėjai, o ne saviteiką taikantys oro uosto naudotojai, privalo mokėti šią rinkliavą, be to, mokėtina suma nustatoma kaip apyvartos procentas(8) .
19. Portugalijos vyriausybė tvirtina, jog nagrinėjama rinkliava atitinka direktyvos 16 straipsnio 3 dalyje numatytų kriterijų ir yra atlygis už viešųjų oro uosto paslaugų teikimą bei už naudojimąsi viešąja nuosavybe. ANA turi užtikrinti tinkamą viešosios nuosavybės būklę ir ją išlaikyti, kad Lufthansa
galėtų vykdyti savo veiklą, todėl ANA kaip atlygį reikalauja mokėti atitinkamą rinkliavą už administracines ir priežiūros paslaugas. Be to, gautos apyvartos dalis atitinka proporcingumo kriterijaus reikalavimą. Atsižvelgdama į 6 straipsnį, Portugalijos vyriausybė iš esmės teigia, jog rinkos liberalizavimas nereiškia, kad rinka turi būti prieinama be mokesčių, tačiau ji lieka atvira visiems suinteresuotiems paslaugų teikėjams, galintiems tinkamai vykdyti veiklą administracinių ir priežiūros paslaugų rinkoje. Lufthansa
savo poziciją grindžia direktyvos 9 ir 25 konstatuojamosiomis dalimis ir iš esmės tvirtina, kad į klausimą turi būti atsakyta teigiamai.
20. Graikijos vyriausybė teigia, kad nagrinėjama rinkliava atspindi paslaugų teikėjo ar saviteiką taikančio oro uosto naudotojo prašymo įleisti į oro uosto antžeminių paslaugų rinką tvarkymo administracines išlaidas, o tai skiriasi nuo mokesčio už patekimą į rink ą (kaip atlyginimo už galimybę gauti pelną), kurį Teisingumo Teismas uždraudė Flughafen Hannover-Langenhagen
byloje(9) . Galiausiai Graikijos vyriausybė tvirtina, kad nagrinėjama rinkliava yra pateisinama remiantis reikalavimu užtikrinti tęstinę siūlomų paslaugų atitikties kontrolę ir priežiūrą.
21. Komisija teigia, kad direktyvos 6 straipsnio 1 dalis užkerta kelią oro uosto valdančiosioms institucijoms reikalauti, kad paslaugų teikėjai mokėtų rinkliavą, kuri nėra mokestis už naudojimąsi oro uosto įrenginiais. Bet kokiu atveju kartu su Graikijos vyriausybe Komisija mano, kad trūksta aiškumo, kokioms paslaugoms taikytina rinkliava, bei nėra aiškus rinkliavos apskaičiavimo būdas. Kita vertus AMB turi teisę rinkti mokesčius už naudojimąsi oro uosto įrenginiais, jei jie atitinka direktyvos 16 straipsnio 3 dalyje nustatytus kriterijus.
2. Vertinimas
22. Direktyvos 6 straipsnis bendrais bruožais nustatyto teikėjų laisvo patekimo į antžeminių paslaugų teikimo trečiosioms šalims rinką principą. Direktyvos 16 straipsnio nuostatos numato sąlygas, kurioms esant paslaugų teikėjams turi būti sudaryta galimybė naudotis įrenginiais, numatant, jog „jeigu už naudojimąsi oro uosto įrenginiais imamas mokestis, jis nustatomas pagal atitinkamus, objektyvius, aiškius ir nediskriminacinius kriterijus“.
23. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau yra išsakęs savo nuomonę Flughafen Hannover‑Langenhagen
byloje, jog iš tikrųjų AMB turi teisę rinkti mokestį už naudojimąsi oro uosto įrenginiais, kurio dydis turi būti nustatytas pagal direktyvos 16 straipsnio 3 dalyje nurodytus kriterijus, atsižvelgiant į šios institucijos interesą gauti pelną. Kartu Teisingumo Teismas yra nurodęs priešingai, kad direktyva nenumato teisės rinkti patekimo mokestį už galimybės gauti pelną suteikimą, mokamą papildomai prie mokesčio už galimybę naudotis oro uosto įrenginiais(10) .
24. Taip pat galima pridurti, jog Teisingumo Teismas minėtame sprendime nusprendė, jog „nuoroda į įrenginius yra aiškiai susijusi su oro uosto suteikta naudotis infrastruktūra ir įranga“. Tai, mano manymu, neturėtų būti per griežtai aiškinama, jog rinkliava gali būti renkama tik už naudojimąsi fiziniais įrenginiais. Veikiau „naudojimasis oro uosto įrenginiais“ turėtų būti suprantamas kaip apimantis taip pat ir AMB teikiamas paslaugas, susijusias
su naudojimusi tokiais įrenginiais(11) .
25. Todėl toliau turi būti vertinama, ar nagrinėjama rinkliava turi būti laikoma mokesčiu už naudojimąsi įrenginiais, kaip kad numatyta minėtame sprendime.
26. Šiuo klausimu Portugalijos vyriausybė iš esmės teigia, jog nagrinėjama rinkliava atitinka atlygį už viešųjų oro uosto paslaugų (palaikančių civilinę aviaciją) teikimą bei už naudojimąsi viešuoju turtu, todėl tai yra atlygis už galimybę naudotis bendraisiais įrenginiais, kaip antai valymas, apšvietimas, aptarnavimas, apsauga ir panašiai, nors kartu sudaro galimybes vyriausybei plėtoti antžeminių paslaugų veiklą.
27. Kita vertus, Lufthansa
tvirtina, jog norint teikti administracines ir priežiūros paslaugas nėra būtina naudoti oro uosto įrenginius, nereikalingos ir AMB teikiamos paslaugos, o nagrinėjama rinkliava iš tiesų nėra susijusi su oro uosto įrenginiais. Tokia išvada daroma iš paties teisinio reglamentavimo, nes rinkliava taikoma tik paslaugų teikėjams, o ne ir kitiems naudotojams. Tačiau abi šios naudotojų grupės naudojasi įrenginiais. Todėl tai patvirtina, kad nagrinėjama rinkliava nėra mokama už oro uosto įrenginius. Lufthansa
mano, jog rinkliava yra renkama už galimybę gauti pelną, todėl pagrindinės bylos aplinkybės yra tokios pačios kaip ir Flughafen Hannover‑Langenhagen
byloje, kurioje toks mokestis buvo uždraustas(12) .
28. Galiausiai Komisija tvirtina, jog antžeminių paslaugų teikėjai jau privalo mokėti keletą dalinių mokesčių už naudojimąsi veiklai vykdyti būtinais įrenginiais (kurie, be to, privalo būti prižiūrimi ir geros būklės), todėl rinkliava už administracines ir priežiūros paslaugas, atrodo, yra skirta palaikyti paties oro uosto gyvavimą, ir paslaugų teikėjai privalo už tai mokėti, o tai apskritai sudaro dvigubą apmokestinimą.
29. Kaip minėjau prieš tai, idant rinkliava galėtų būti renkama pagal direktyvos 16 straipsnio 3 dalį, ji turi būti renkama už naudojimąsi oro uosto įrenginiais, o ne kaip bendrasis mokestis už patekimą į rinką ar „koncesijos mokesčio“ rūšis. Dėl Portugalijos vyriausybės tvirtinimų, jog rinkliava yra mokama už viešosios oro uosto paslaugos teikimą ir už naudojimąsi viešąja nuosavybe, aš norėčiau pažymėti, jog, mano manymu, šios mainais teikiamos paslaugos yra bendrojo pobūdžio ir tai anaiptol nėra panašu į naudojimąsi oro uosto įrenginiais, todėl, mano manymu, rinkliava prilygsta patekimo mokesčiui, kuriuo atlyginama už galimybės gauti pelną suteikimą(13) . Be to, mano manymu, nagrinėjamos rinkliavos apskaičiavimo tvarka nepatvirtina išvados, kad ji yra mokama kaip atlygis už naudojimąsi oro uosto įrenginiais, nes ji yra nustatoma kaip pasaulinės antžeminių paslaugų apyvartos, gautos oro uoste, procentinė išraiška. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuoroda į „administracines ir priežiūros paslaugas“ neleidžia nuspręsti, jog nagrinėjama rinkliava yra mokama už naudojimąsi oro uosto įrenginiais.
30. Nors aš manyčiau, jog tokia rinkliava, kokia yra nagrinėjama, nėra mokama už naudojimąsi oro uosto įrenginiais direktyvos 16 straipsnio 3 dalies prasme ir todėl nėra su ja suderinama, tačiau, atsižvelgiant į tikslesnės informacijos neprieinamumą Teisingumo Teismui, galiausiai nacionalinis teismas privalo nustatyti, ar taip iš tiesų yra.
31. Bet kuriuo atveju, idant nagrinėjama rinkliava būtų suderinama su Direktyva 96/67, ji privalo atitikti sąlygą, jog yra nustatyta pagal atitinkamus, objektyvius, aiškius ir nediskriminacinius kriterijus, kaip yra numatyta direktyvos 16 straipsnio 3 dalyje, ką aš toliau ir nagrinėsiu.
a) Nediskriminavimas
32. Pradėdamas nuo direktyvoje nustatyto nediskriminavimo reikalavimo, aš manau, jog iš pirmo žvilgsnio ginčijama rinkliava neatitinka šio kriterijaus, nes visos bylos šalys sutaria, jog ji yra renkama tik iš paslaugų teikėjų, atleidžiant nuo jos saviteiką taikančius oro uosto naudotojus. Be to, remiantis Teisingumo Teismui pateikta medžiaga, negalima manyti, jog iš saviteiką taikančių oro uosto naudotojų yra renkama panaši rinkliava. Aš nerandu objektyvaus pagrindimo tokiam nevienodam požiūriui, jis nebuvo pateiktas ir rašytinėse pastabose.
33. Vertinimo atskaitos taškas yra tas, kad, mano manymu, Lufthansa
(ir kitų paslaugų teikėjų) ir saviteiką taikančių oro uosto naudotojų padėtis naudojimosi oro uosto įrenginiais atžvilgiu teisiškai ir praktiškai yra panaši. Tiek Lufthansa, tiek Komisija patvirtina, jog ir paslaugų teikėjai, ir saviteiką taikantys oro uosto naudotojai naudojasi oro uosto įrenginiais.
34. Toks nevienodas vertinimas turėtų būti objektyviai pateisinamas. Tačiau to negali padaryti nei a) vidaus teisės nuostatos, nei b) bylos šalių ar į bylą įstojusių šalių argumentai, o taip pat ir c) aš negalėjau nustatyti objektyvių tokio nevienodo vertinimo priežasčių. Remdamasis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika dėl nediskrinimavimo principo, norėčiau pažymėti, kad panašios situacijos neturi būti vertinamos skirtingai, o skirtingos situacijos neturėtų būti vertinamos vienodai(14) .
35. Vis dėlto per posėdį Portugalijos vyriausybė paaiškino, jog saviteiką taikantys naudotojai nemoka nagrinėjamos rinkliavos, nes iš tiesų iš jų jau yra renkama kita rinkliava (kuri buvo minima kaip „oro navigacijos mokestis“). Kadangi saviteiką taikantis oro uosto naudotojas yra oro transporto operatorius (ar vežėjas), savarankiškai teikiantis antžemines paslaugas, Portugalijos vyriausybė papildo, jog tokia rinkliava visuomet yra renkama iš oro transporto operatorių (taip jie moka už oro uosto įrenginius, jų priežiūrą bei naudojimąsi jais). Taip pat ji tvirtina, jog ši rinkliava taikoma toms pačioms paslaugoms, kurioms taikoma nagrinėjama rinkliava, todėl pastaroji neturėtų būti renkama iš saviteiką taikančių oro uosto naudotojų, nes antraip jie būtų apmokestinami dvigubai.
36. Tačiau, mano manymu, šis aspektas įrodinėjamas per daug bendrai, ir turiu pripažinti, jog manęs neįtikina, kad to pakaktų paneigti akivaizdžią diskriminaciją tarp dviejų naudotojų kategorijų. Kol dar nėra aišku, kokioms konkrečiai paslaugoms yra taikomos šios dvi rinkliavos ir ar iš tiesų jos yra identiškos, tol nėra aišku, kaip atitinkami jų dydžiai yra apskaičiuojami ir kaip jie atspindi atitinkamas išlaidas ir todėl – kiek jos yra panašios.
b) Tinkamumas
37. Visų pirma turiu pažymėti, jog aš manau, kad bylai reikšmingose nacionalinės teisės nuostatose, o būtent Dekreto Nr. 12/99 10 straipsnio 1 dalyje, visai nėra užsimenama apie tai, už ką iš tiesų yra renkama nagrinėjama rinkliava.
38. Siekiant pašalinti šį trūkumą – tiksliau sakant, norint nustatyti, kokios konkrečios paslaugos yra apmokestinamos ir kiek jos atitinka direktyvos 16 straipsnio 3 dalyje numatytą tinkamumo kriterijų – Portugalijos vyriausybės pateiktos rašytinės, o taip pat ir žodinės pastabos, mano manymu, yra neįtikinamos bei neaiškios.
39. Tam, kad mokesčio dydis atitiktų tinkamumo kriterijų, reikia, jog jis būtų susijęs su AMB išlaidomis, patirtomis dėl jos įrenginių suteikimo naudotis, kurį ji turi užtikrinti paslaugų teikėjams ir saviteiką taikantiems oro uosto naudotojams(15) . Iš tiesų šiuo atžvilgu aš pritariu generalinio advokato P. Léger nuomonei, pateiktai jo išvadoje byloje Komisija prieš Vokietiją (16), jog tinkamumo kriterijaus laikymasis nustatant mokesčio dydį yra būtinas, siekiant užtikrinti, kad juo būtų apmokestinamas tik leidimas patekti į oro uosto įrenginius. Pripažinus priešingai, išlaidų, nesusijusių su oro uostą valdančios institucijos sąnaudomis dėl patekimo į jos įrenginius (pavyzdžiui, šioje byloje Portugalijos vyriausybės nurodomos įrenginių priežiūros išlaidos), įskaitymas į šią sumą galėtų paversti šį mokestį netiesioginiu patekimo į rinką mokesčiu, o tai prieštarautų direktyvos 16 straipsnio 3 daliai, kaip Teisingumo Teismas išaiškino sprendime Flughafen Hannover‑Langenhagen (17) .
40. Iš tiesų, manau, jog turėtų būti sutrukdyta AMB rinkti kažką panašaus į „koncesijos mokestį“, tuo pagrindu, kad antžeminių paslaugų rinka Bendrijoje yra liberalizuota, nes tai aiškiai pažeistų Direktyvą 96/67 bei Teisingumo Teismo pateiktą jos išaiškinimą. Todėl aš sutinku, jog oro uostui neturi būti leidžiama rinkti rinkliavas, kurios nėra pagrįstos išlaidomis, o nustatomos kaip licencijos mokestis. Be to, kaip jau pažymėta, direktyva sukurtas režimas yra skirtas užtikrinti laisvą patekimą į antžeminių paslaugų rinktą, prisidedant prie oro transporto bendrovių išlaidų mažinimo, o ne atvirkščiai.
41. Į kitus Portugalijos vyriausybės šalutinius argumentus mano atsakymas gali būti pateikiamas pagal pirmąją, antrąją ir trečiąją mano nuomonės paantraštę – t. y. a) nediskriminavimas, b) tinkamumas ir c) objektyvumas.
42. Portugalijos vyriausybė tvirtina, jog ji nustato skirtingą režimą oro uosto naudotojams ir paslaugų teikėjams, nes mano, jog toks skirtumas iš tiesų egzistuoja, nurodydama vieną iš direktyvos esminių tikslų – sumažinti oro transporto operatorių (arba vežėjų) išlaidas, – kurį galima pasiekti, be kita ko, padidinus paslaugų teikėjų skaičių rinkoje. Tačiau ji papildo, jog Lufthansa negali teisiškai pagrįsti savo pozicijos, nes direktyvoje nėra nuostatų dėl antžeminių paslaugų teikėjų išlaidų sumažinimo, nes niekuomet ir nebuvo tikslo taip pat sumažinti jų išlaidas.
43. Aš negaliu sutikti su tokiu aiškinimu.
44. Direktyva 96/97 buvo siekiama laipsniško antžeminių paslaugų rinkos atvėrimo Bendrijoje konkurencijai, užbaigiant patekimo į EB oro transporto rinkos liberalizavimo trečiąjį etapą. Tai, savaime suprantama, prisideda prie antžeminių paslaugų rinkos ir jos dalyvių per se didesnio efektyvumo. Antžeminių paslaugų teikėjų išskyrimas dėl to, kad jų išlaidų „niekada nebuvo siekiama sumažinti“ (aš dar pridurčiau, jog ypač tų, kurios nėra pagrįstos), rodos, nėra suderinama su bendraisiais direktyvos tikslais. Galiausiai 16 straipsnio 3 dalyje numatyti kriterijai, kuriuos aš čia išsamiai analizuoju, ypač prisideda prie paslaugų teikėjų laisvo patekimo į rinką ir oro transporto infrastruktūros efektyvaus naudojimo.
45. Mano manymu, nagrinėjama rinkliava būtų laikoma tinkamai nustatyta, jei, pavyzdžiui, AMB ją rinktų kaip atlygį už administracines išlaidas dėl galimų paslaugų teikėjų prašymų svarstymo, ką iš esmės įrodinėja Graikijos vyriausybė. Tačiau akivaizdu, jog taip nėra. Be to, Lufthansa tvirtina, jog vietoj to Nacionalinis civilinės aviacijos institutas renka dar tris administracinius mokesčius: a) už leidimo gavimą; b) už leidimo išdavimą; ir c) už leidimo pakeitimus.
46. Todėl, visų pirma, aš nematau, kaip nagrinėjama rinkliava gali būti laikoma nustatyta pagal tinkamus kriterijus, jei ji nėra pagrįsta išlaidomis – tai yra kai nėra pagrįsta AMB turėtomis išlaidomis – ir, antra, jei ji yra nustatoma kaip procentinė (3,5 %) paslaugos teikėjo apyvartos dalis, o tai daro ją panašią į mokestį ir primena Flughafen Hannover‑Langenhagen (18) bylos aplinkybes, kur mokestis buvo pagrįstas galimybe gauti pelną patekus į antžeminių paslaugų rinką, todėl Teisingumo Teismas jį uždraudė. Pažymėtina, jog Portugalijos vyriausybė nesugebėjo tinkamai paaiškinti, kodėl būtent toks procentinis dydis nustatytas ir kodėl jis neturėtų būti laikomas savavališku.
47. Atsižvelgiant į Teisingumo Teismui pateiktą medžiagą, toks kriterijus man neatrodo tinkamas.
c) Objektyvumas
48. Be to, pirmiau pateiktas vertinimas dėl galimybės nagrinėjamą rinkliavą ir jos dydžio nustatymo būdą (3,5 % paslaugų teikėjo apyvartos) laikyti atitinkamu kriterijumi mutatis mutandis gali būti taikomas ir objektyvumui.
49. Idant ginčijama rinkliava būtų objektyvi, ją turėtų pagrįsti atitinkami įrenginiai ir jų pobūdis bei faktinis paslaugų teikėjų naudojimasis jais.
50. Aš sutinku su Lufthansa, jog procentinė išraiška, naudojama rinkliavos dydžiui nustatyti, yra apskaičiuojama remiantis jos pasauline antžeminių paslaugų apyvarta – tai reiškia, jog iš tiesų ji apima visas antžemines paslaugas, – taip pat neatrodo objektyvi, nebent AMB ją tinkamai pagrįstų.
51. Man nėra žinomas joks dokumentas ar pagrindas, nurodantis, kaip yra nustatomas rinkliavos dydis, todėl negaliu nuspręsti, ar jis yra susijęs su kokiomis nors AMB patirtomis išlaidomis. Kaip pirmiau minėjau, jis labiau gali būti aiškinamas kaip atspindintis pajamas, kurias AMB norėtų gauti.
52. Taigi dėl reikalavimo, jog mokestis privalo būti nustatytas pagal atitinkamus ir objektyvius kriterijus, atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, yra akivaizdu, jog nagrinėjama rinkliava yra paprasčiausiai mokama kaip naudotojo apyvartos procentinė dalis ir visai nėra susijusi bei neatspindi AMB faktinių išlaidų dėl administracinių ir priežiūros paslaugų teikimo. Šiuo požiūriu aš privalau konstatuoti, jog atrodo, kad nagrinėjama rinkliava neatitinka direktyvos 16 straipsnio 3 dalyje numatytų kriterijų.
d) Aiškumas
53. Nagrinėjama rinkliava gali būti apibūdinama kaip aiški, jei yra aiškus ryšys tarp jos dydžio nustatymo būdo (t. y. 3,5 % Lufthansa antžeminių paslaugų apyvartos) ir faktiškai suteiktų paslaugų, už kurias ji yra mokama.
54. Kalbant apie rinkliavos nustatymo aiškumą, ne tik nacionalinės teisės nuostatos tiksliai neapibrėžia, už kokias būtent paslaugas yra renkama rinkliava, tačiau ir Portugalijos vyriausybė nesugebėjo pateikti išsamaus atsakymo į šį klausimą. Paprašyta nurodyti, kokios iš tikrųjų yra teikiamos paslaugos, Portugalijos vyriausybė tiktai paaiškino, kad rinkliava yra atlygis už galimybę naudotis bendraisiais oro uosto įrenginiais, kaip antai valymas, apšvietimas, aptarnavimas, apsauga ir panašiai.
55. Dar daugiau, Lufthansa tvirtina, jog AMB nepateikė bent menkiausio viešo paaiškinimo dėl nagrinėjamos rinkliavos surinkimo bei apskaičiavimo, nors Oro uosto naudotojų komitetas buvo neigiamai įvertinęs šiuos klausimus. Be to, Lufthansa nurodo, jog ji nežino, koks šių įplaukų tikslas, todėl negali spręsti dėl jų pagrįstumo, nekalbant apie jų teisėtumą.
56. Mano manymu, ryšys tarp atitinkamų paslaugų ir rinkliavos apskaičiavimo būdo yra visiškai neaiškus. Be to, ir posėdžio metu šis aspektas nebuvo paaiškintas.
57. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, aš manau, jog rinkliava, kaip ji apibūdinta prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, yra nesuderinama su direktyva, ypač jos 6 straipsniu ir 16 straipsnio 3 dalimi, nes nėra įrodyta, jog tai rinkliava, mokama už naudojimąsi oro uosto įrenginiais, kuri nustatoma remiantis atitinkamais, objektyviais, aiškiais ir nediskriminaciniais kriterijais. Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, skirtingai nei Teisingumo Teismas, turėdamas visą bylai reikšmingą medžiagą, turi nustatyti, ar, remiantis faktinėmis aplinkybėmis, nagrinėjama rinkliava atitinka minėtus reikalavimus.
58. Dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuorodos į EB 3 straipsnio 1 dalies c punktą ir 4 straipsnį pakanka priminti, jog, remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, šiuose straipsniuose nėra išdėstytas išsamus ir baigtinis materialinių normų rinkinys, o paprasčiausiai nustatomi bendri tikslai, kuriuos turi pasiekti Bendrija ir valstybės narės(19) . Todėl jie gali būti panaudoti aiškinamaisiais tikslais kartu su kitomis jų turinį įgyvendinančiomis nuostatomis, tačiau vien jų pagrindu negalima ginčyti nagrinėjamos rinkliavos mokėjimo.
59. Todėl į pirmuosius tris klausimus aš siūlau atsakyti, nurodant, kad tokios rinkliavos, kokios yra 1999 m. liepos 30 d. Dekreto Nr. 12/99 10 straipsnio 1 dalyje ir 1990 m. kovo 21 d. Įstatyminio dekreto Nr. 102/90, iš dalies pakeisto 1999 m. liepos 26 d. Įstatyminiu dekretu Nr. 280/99, 18 straipsnio 2 dalyje numatyta rinkliava už administracines ir priežiūros paslaugas, yra nesuderinamos su Direktyva 96/67, ypač jos 6 straipsniu ir 16 straipsnio 3 dalimi, jei jos yra mokamos kaip bendri patekimo į rinką mokesčiai, o ne konkrečiai už naudojimąsi oro uosto įrenginiais, ir jei jos nėra nustatytos remiantis atitinkamais, objektyviais, aiškiai ir nediskriminaciniais kriterijais. Tačiau nacionalinis teismas privalo nustatyti, remdamasis faktinėmis aplinkybėmis, ar, atsižvelgiant į realų rinkliavos turinį ir tikslus, ji iš tiesų yra mokama už naudojimąsi oro uosto įrenginiais bei ar kriterijai, pagal kuriuos yra nustatoma rinkliava, kaip kad nurodyta direktyvos 16 straipsnio 3 dalyje, yra atitinkami, objektyvūs, aiškūs ir nediskriminaciniai.
B – Ketvirtasis klausimas
60. Pagrindinėje byloje nacionalinis teismas iš esmės taip pat siekia nustatyti, ar reikalavimas mokėti atitinkamose nuostatose numatytą nagrinėjamą rinkliavą gali būti laikomas piktnaudžiavimu dominuojančia padėtimi EB 82 straipsnio prasme.
61. Tačiau nacionalinis teismas beveik nepateikė jokios informacijos, kuri reikalinga, kad Teisingumo Teismas galėtų atsakyti į šį klausimą. Šiuo atžvilgiu pastebėtina, jog, remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, Teisingumo Teismas negali nuspręsti dėl nacionalinio teismo jam pateikto prejudicinio klausimo, jeigu Teisingumo Teismas neturi faktinės ir teisinės informacijos, būtinos naudingai atsakyti į jam pateiktus klausimus(20) .
IV – Išvada
62. Todėl manau, kad Teisingumo Teismas į Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto
klausimus turėtų pateikti šį atsakymą:
Tokios rinkliavos, kokios yra 1999 m. liepos 30 d. Dekreto Nr. 12/99 10 straipsnio 1 dalyje ir 1990 m. kovo 21 d. Įstatyminio dekreto Nr. 102/90, iš dalies pakeisto 1999 m. liepos 26 d. Įstatyminiu dekretu Nr. 280/99, 18 straipsnio 2 dalyje numatyta rinkliava už administracines ir priežiūros paslaugas, yra nesuderinamos su 1996 m. spalio 15 d. Direktyva 96/67/EB dėl patekimo į Bendrijos oro uostuose teikiamų antžeminių paslaugų rinką, ypač jos 6 straipsniu ir 16 straipsnio 3 dalimi, jei jos yra mokamos kaip bendri patekimo į rinką mokesčiai, o ne konkrečiai už naudojimąsi oro uosto įrenginiais, ir jei jos nėra nustatytos remiantis atitinkamais, objektyviais, aiškiai ir nediskriminaciniais kriterijais.
Tačiau nacionalinis teismas privalo nustatyti, remdamasis faktinėmis aplinkybėmis, ar, atsižvelgiant į realų rinkliavos turinį ir tikslus, ji iš tiesų yra mokama už naudojimąsi oro uosto įrenginiais bei ar kriterijai, pagal kuriuos yra nustatoma rinkliava, kaip kad nurodyta direktyvos 16 straipsnio 3 dalyje, yra atitinkami, objektyvūs, aiškūs ir nediskriminaciniai.
(1) .
(2)
–	OL L 272, 1996, p. 36.
(3)
–	Terminai, kurie bus vartojami išvadoje, yra apibrėžti direktyvos 2 straipsnyje, kuriame, be kita ko, numatyta, jog „c) oro uostą valdanti institucija
(valdančioji oro uosto institucija arba AMB) – tai institucija, kurios tikslas < ... > pagal nacionalinės teisės aktus arba įstatymus valdyti ir tvarkyti oro uosto infrastruktūrą bei derinti skirtingų atitinkamame oro uoste arba oro uosto sistemoje dirbančių operatorių veiklą; < ... > f) saviteika
– tai situacija, kai oro uosto naudotojas tiesiogiai pats sau teikia vienos arba daugiau kategorijų antžemines paslaugas ir su trečiąja šalimi nesudaro jokios tų paslaugų teikimo sutarties; < ... > g) antžeminių paslaugų teikėjas
– tai bet kuris juridinis arba fizinis asmuo, trečiosioms šalims teikiantis vienos arba daugiau kategorijų antžemines paslaugas“. (Išskirta mano)
(4)
–	Diário da República I, serija A, Nr. 170, 1999 m. liepos 23 d., p. 4588.
(5)
–	Diário da República I, serija B, Nr. 176, 1999 m. liepos 30 d., p. 4922.
(6)
–	Originalo kalba numatyta: „A taxa de assistência administrativa em terra e supervisão è devida pelos prestadores de serviços e será definida em função do volume de negócios realizado, por aplicação de um valor percentual“.
(7)
–	Žr. 2003 m. spalio 16 d. Sprendimą Flughafen Hannover-Langenhagen (C‑363/01, Rink. p. I‑11893). Lufthansa tvirtina, jog nagrinėjama rinkliava turi būti laikoma mokesčiu už patekimą į rinką.
(8)
–	Siekdamas atskirti asmenis, kurie teikia antžemines paslaugas trečiosioms šalims, nuo oro uosto naudotojų, kurie taiko saviteiką, aš vartosiu paslaugų teikėjų ir saviteiką taikančių oro uosto naudotojų sąvokas. Šios sąvokos yra paaiškintos 3 išnašoje.
(9)
–	Nurodyta 7 išnašoje.
(10)
–	Ten pat, 63 punktas.
(11)
–	Ten pat, 40 punktas.
(12)
–	Nurodyta 7 išnašoje.
(13)
–	Šiuo klausimu žr. 7 išnašoje nurodyto sprendimo Flughafen Hannover‑Langenhagen
42 ir 43 punktus.
(14)
–	Žr., be kita ko, 1999 m. liepos 17 d. Sprendimą National Farmers’ Union ir kiti
(C‑354/95, Rink. p. I‑4559, 61 punktas) ir 2003 m. spalio 2 d. Sprendimą Garcia Avello (C‑148/02, Rink. p. I‑11613, 31 punktas).
(15)
–	Generalinio advokato P. Léger išvada byloje Komisija prieš Vokietiją
(2005 m. liepos 14 d. Sprendimas, C‑386/03, Rink. p. I‑6947, 72 punktas) ir generalinio advokato J. Mischo išvada byloje Flughafen Hannover‑Langenhagen
(nurodyta 7 išnašoje, 24 punktas).
(16)
–	Nurodyta 15 išnašoje, 74 punktas.
(17)
–	Nurodyta 7 išnašoje.
(18)
–	Nurodyta 7 išnašoje.
(19)
–	Šiuo klausimu žr., be kita ko, 1999 m. rugsėjo 21 d. Sprendimą Wijsenbeek
(C‑378/97, Rink. p. I‑6207) ir 2000 m. spalio 3 d. Sprendimą Échirolles Distribution
(C‑9/99, Rink. p. I‑8207).
(20)
–	Žr., be kita ko, 1995 m. gruodžio 15 d. Sprendimą Bosman ir kiti
(C‑415/93, Rink. p. I‑4921, 61 punktas); 2000 m. kovo 9 d. Sprendimą Wein & Co (C‑437/97, Rink. p. I‑1157, 52 punktas) ir 2000 m. liepos 13 d. Sprendimą Idéal tourisme (C‑36/99, Rink. p. I‑6049, 20 punktas).