62011CJ0542_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C-542/11
dėl Hoge Raad der Nederlanden
(Nyderlandai) 2011 m. rugsėjo 30 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2011 m. spalio 24 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Staatssecretaris van Financiën
prieš
Codirex Expeditie BV
TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas T. von Danwitz, teisėjai A. Rosas, E. Juhász (pranešėjas), D. Šváby ir C. Vajda,
generalinis advokatas N. Jääskinen,
posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2012 m. gruodžio 12 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
– Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos M. Noort ir C. Wissels,
– Graikijos vyriausybės, atstovaujamos I. Bockopoulos ir I. Pouli,
– Europos Komisijos, atstovaujamos B.-R. Killmann ir W. Roels,
susipažinęs su 2013 m. vasario 28 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307), iš dalies pakeisto 2005 m. balandžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 648/2005 (OL L 311, p. 17, toliau – Muitinės kodeksas), nuostatų išaiškinimu.
2. Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Staatssecretaris van Financiën
(Finansų valstybės sekretorius, toliau – Staatssecretaris ) ir Codirex Expeditie BV
(toliau – Codirex ) ginčą dėl reikalavimo sumokėti muitą ir pridėtinės vertės mokestį (toliau – PVM).
Teisinis pagrindas
3. Pagal Muitinės kodekso 4 straipsnio 15–17 ir 20 punktus jame vartojamos tokios sąvokos:
„15) „Muitinės sankcionuoti veiksmai su prekėmis“:
a) muitinės procedūros įforminimas prekėms;
b) prekių įvežimas į laisvąją zoną arba padėjimas į laisvąjį sandėlį;
c) prekių reeksportas iš Bendrijos muitų teritorijos;
d) prekių sunaikinimas;
e) prekių perdavimas valstybės nuosavybėn.
16) „Muitinės procedūra“:
a) išleidimas į laisvą apyvartą;
b) tranzitas;
< … >
17) „Muitinės deklaracija“ – nustatytos formos ir nustatytu būdu atliekamas veiksmas, kuriuo asmuo pareiškia savo pageidavimą, kad prekėms būtų įforminta muitinės procedūra.
< ... >
20) „Prekių išleidimas“ – muitinės veiksmas, kuriuo suteikiama teisė su prekėmis atlikti veiksmus, leidžiamus taikant joms įformintą muitinės procedūrą.“
4. Šio kodekso 37 straipsnyje numatyta:
„1. Į Bendrijos muitų teritoriją įvežtos prekėms [prekės] nuo jų įvežimo momento yra muitinės prižiūrimos. Jų muitinį tikrinimą galima atlikti vadovaujantis galiojančiomis nuostatomis.
2. Jos lieka taip prižiūrimos tiek laiko, kiek, atitinkamais atvejais, reikia jų muitiniam statusui nustatyti, o ne Bendrijos prekių atveju, nepažeidžiant 82 straipsnio 1 dalies, – tol, kol pakeičiamas prekių muitinis statusas, jos įvežamos į laisvąją zoną, padedamos į laisvąjį sandėlį, reeksportuojamos ar sunaikinamos vadovaujantis 182 straipsniu.“
5. Šio kodekso 40 straipsnyje, be kita ko, nustatyta, kad į Bendrijos muitų teritoriją įvežamas prekes muitinei turi pateikti asmuo, kuris jas įveža į minėtą teritoriją arba atitinkamais atvejais – asmuo, kuris prisiima atsakomybę už jau įvežtų prekių gabenimą.
6. Pagal Muitinės kodekso 48 straipsnį „muitinei pateiktoms ne Bendrijos prekėms turi būti įforminti muitinės sankcionuoti veiksmai, kuriuos leidžiama taikyti tokioms ne Bendrijos prekėms“.
7. Šio kodekso 50 straipsnis suformuluotas taip:
„Muitinei pateiktos prekės nuo jų pateikimo iki tol, kol joms įforminami muitinės sankcionuoti veiksmai, turi laikinai saugomų prekių statusą. Tokios prekės toliau vadinamos „laikinai saugomomis prekėmis.“
8. Šio kodekso 51 straipsnyje numatyta:
„1. Laikinai saugomos prekės turi būti laikomos tik muitinės nustatytose vietose, laikantis šios institucijos nustatytų sąlygų.
2. Muitinė turi teisę reikalauti, kad prekes laikantis asmuo pateiktų garantiją, užtikrinančią, kad bus sumokėta bet kuri skola muitinei, galinti atsirasti pagal 203 arba 204 straipsnius.“
9. Muitinės kodekso 59 straipsnyje nustatyta:
„1. Visos prekės, kurioms pageidaujama įforminti muitinės procedūrą, turi būti deklaruojamos atitinkamai muitinės procedūrai.
2. Bendrijos prekės, deklaruotos eksporto, laikinojo išvežimo perdirbti, tranzito arba muitinio sandėliavimo procedūrai, yra muitinės prižiūrimos nuo muitinės deklaracijos priėmimo momento iki tų prekių išgabenimo iš Bendrijos muitų teritorijos arba sunaikinimo momento ar iki joms įformintos muitinės deklaracijos pripažinimo negaliojančia momento.“
10. Šio kodekso 62 straipsnis suformuluotas taip:
„1. Rašytinės deklaracijos turi surašomos blankuose, atitinkančiuose tam skirtą oficialiai patvirtintą pavyzdinę formą. Jos turi būti pasirašytos ir jose turi būti pateikti visi duomenys, reikalingi nuostatoms, reglamentuojančioms muitinės procedūros, kuriai deklaruojamos prekės, atlikimo tvarką, taikyti.“
2. Kartu su deklaracija turi būti pateikti visi dokumentai, reikalingi nuostatoms, reglamentuojančioms muitinės procedūros, kuriai deklaruojamos prekės, atlikimo tvarką, taikyti.“
11. Pagal šio kodekso 63 straipsnį:
„Muitinė priima deklaracijas iš karto, jeigu jos atitinka 62 straipsnyje nustatytas sąlygas ir jeigu jose nurodytos prekės pateiktos muitinei.“
12. Muitinės kodekso 67 straipsnyje numatyta:
„Išskyrus tuos atvejus, kai specialiai nustatyta kitaip, taikant visas nuostatas, reglamentuojančias muitinės procedūros, kuriai deklaruojamos prekės, atlikimo tvarką, remiamasi deklaracijos priėmimo muitinėje data.“
13. Pagal šio kodekso 68 straipsnį muitinė, tikrindama jos priimtas deklaracijas, turi teisę patikrinti deklaraciją sudarančius ir kartu su ja pateikiamus dokumentus bei patikrinti prekes ir imti jų pavyzdžių analizei arba detaliam patikrinimui. Deklaranto teisės ir pareigos, be kita ko, numatytos šio kodekso 69 ir 70 straipsniuose.
14. Minėto kodekso 71 straipsnyje nustatyta, kad deklaracijos tikrinimo rezultatais remiamasi taikant nuostatas, reglamentuojančias prekėms įformintos muitinės procedūros atlikimo tvarką, ir kad jeigu deklaracija nebuvo patikrinta, šios nuostatos taikomos remiantis deklaracijoje pateiktais duomenimis.
15. Pagal Muitinės kodekso 72 straipsnio 1 dalį:
„Muitinė imasi priemonių, reikalingų prekėms identifikuoti, jeigu identifikavimo reikia muitinės procedūros, kuriai minėtos prekės buvo deklaruotos, atlikimo sąlygoms užtikrinti.“
16. Remiantis šio kodekso 73 straipsnio 1 dalimi, iš principo matyti, kad jeigu laikomasi atitinkamos muitinės procedūros įforminimo prekėms sąlygų, muitinė išleidžia prekes iš karto, kai patikrinami arba be patikrinimo priimami deklaracijoje pateikti duomenys.
17. Minėto kodekso 74 straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje numatyta:
„Jeigu priėmus muitinės deklaraciją atsiranda skola muitinei, deklaracijoje nurodytos prekės neišleidžiamos iki tol, kol skola nesumokama arba nepateikiama reikalinga garantija.“
18. Pagal Muitinės kodekso 91 straipsnio 1 dalies a punktą:
„Taikant išorinio tranzito procedūrą iš vienos Bendrijos muitų teritorijos vietos į kitą gali būti gabenamos:
a) ne Bendrijos prekės, kurios neapmokestinamos importo muitais bei kitais privalomaisiais mokėjimais ir kurioms netaikomos prekybos politikos priemonės.“
19. Šio kodekso 96 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Už prievolių, susijusių su išorinio Bendrijos tranzito procedūra, įvykdymą atsako jos vykdytojas. Jis atsako:
a) už nesugadintų prekių pristatymą per nustatytą terminą į paskirties muitinės įstaigą, deramai prižiūrint, kad nebūtų pažeistos muitinės panaudotos prekių identifikavimo priemonės;
b) už nuostatų, susijusių su Bendrijos tranzito procedūra, laikymąsi.“
20. Muitinės kodekso 203 straipsnyje nustatyta:
„1. Importo skola muitinei atsiranda:
– neteisėtai paimant iš muitinės priežiūros importo muitais apmokestinamas prekes.
2. Skola muitinei atsiranda prekių paėmimo iš muitinės priežiūros momentu.
3. Skolininkais laikomi:
– asmuo, paėmęs prekes iš muitinės priežiūros,
– bet kurie asmenys, dalyvavę taip paimant prekes, ir žinoję arba, yra pagrindo manyti, turėję žinoti, kad prekės paimamos iš muitinės priežiūros,
– bet kurie asmenys, įsigiję arba laikę atitinkamas prekes ir jų įsigijimo arba gavimo metu žinoję arba, yra pagrindo manyti, turėję žinoti, kad prekės buvo paimtos iš muitinės priežiūros,
bei
– atitinkamais atvejais asmuo, turėjęs vykdyti prievoles, susijusias su laikinuoju prekių saugojimu arba su prekėms įformintos muitinės procedūros taikymu.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
21. Iš Brazilijos į Nyderlandus laivu atgabentą šaldytos jautienos konteinerį Roterdamo (Nyderlandai) uoste iškrovė bendrovė Seaport International . Ji konteinerį pastatė savo terminale, kol prekėms bus įforminti sankcionuoti muitinės veiksmai.
22. Kol konteineris buvo tame terminale, Codirex
2007 m. lapkričio 6 d. pateikė elektroninę muitinės deklaraciją norėdama įforminti minėtų prekių išorinio Bendrijos tranzito procedūrą. Muitinė šią deklaraciją priėmė iš karto. Tuo momentu prekės turėjo „laikinai saugomų prekių“ statusą, kaip tai suprantama pagal Muitinės kodekso 50 straipsnį.
23. 2007 m. lapkričio 7 d. muitinė užplombavo konteinerį ir išleido prekes. Šis konteineris krašto keliais buvo išgabentas gavėjai – Eurofrigo BV
(toliau – Eurofrigo ), kurios buveinė yra pramoniniame parke Maasvlakte (Nyderlandai).
24. Negavusi patvirtinimo, kad prekės pristatytos Eurofrigo, muitinė pradėjo tyrimą. 2007 m. gruodžio 27 d. Eurofrigo
jai pranešė, kad plomba nepažeista, tačiau krovinyje yra dviem jautienos pakuotėmis mažiau, nei nurodyta muitinės deklaracijoje.
25. 2008 m. vasario 17 d. muitinė suteikė Codirex, kaip deklarantei, galimybę pateikti daugiau informacijos dėl prekių trūkumo. Kadangi Codirex
į tai nes ureagavo, 2008 m. liepos 3 d. muitinė išsiuntė šiai įmonei vykdomąjį dokumentą, reikalaudama sumokėti muitą ir PVM.
26. Mokesčių inspektorius, kuriam Codirex apskundė šį dokumentą, jį paliko galioti.
27. Dėl tokio inspektoriaus sprendimo Codirex pareiškė ieškinį Rechtbank te Haarlem
(Harlemo pirmosios instancijos teismas).
28. Savo sprendime šis teismas tvirtino, kad ne Bendrijos prekės, deklaruotos, kad būtų įforminta tranzito procedūra, turėjo laikinai saugomų prekių statusą, kol muitinė jas išleido, todėl nagrinėjamu atveju Codirex
nepažeidė tranzito procedūrai taikomų teisės aktų. Remdamasis 2005 m. rugsėjo 15 d. Sprendimu United Antwerp Maritime Agencies ir Seaport Terminals (C-140/04, Rink. p. I-8245, 35–39 punktai), Rechtbank te Haarlem
nusprendė, kad nuo laikinojo prekių saugojimo iki tol, kol muitinė išleido prekes tranzitui, Codirex
fiziškai negalėjo disponuoti prekėmis, taigi negalėjo būti laikoma skolininke, kaip tai suprantama pagal Muitinės kodekso 203 straipsnio 3 dalies ketvirtą įtrauką.
29. Staatssecretaris dėl šio sprendimo pateikė kasacinį skundą Hoge Raad der Nederlanden
(Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas). Šis teismas laikėsi nuomonės, jog Muitinės kodekso išaiškinimas būtinas, kad jis galėtų priimti sprendimą.
30. Šiomis aplinkybėmis Hoge Raad der Nederlanden nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Kokiu momentu ne Bendrijos prekėms, deklaruotoms išorinio Bendrijos tranzito procedūrai ir turinčioms „laikinai saugomų“ prekių statusą, įforminami muitinės sankcionuoti veiksmai, kaip jie suprantami pagal Muitinės kodekso 50 straipsnį?“
Dėl prejudicinio klausimo
31. Remiantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodyta informacija, byla nagrinėjama remiantis hipoteze, kad teikiant muitinės deklaraciją visos išorinio Bendrijos tranzito procedūrai deklaruotos pakuotės buvo konteineryje, stovėjusiame Seaport International
terminale, tačiau dvi pakuotės dingo prieš muitinei užplombuojant šį konteinerį.
32. Iš Muitinės kodekso 203 straipsnio 1 ir 2 dalių matyti, kad, paimant iš muitinės priežiūros importo muitais apmokestinamas prekes, importo skola muitinei atsiranda šio paėmimo momentu. Paėmimas iš muitinės priežiūros yra bet koks veiksmas ar neveikimas, kuris sutrukdo, nors tik trumpam, kompetentingai muitinei prieiti prie prekės, esančios muitinės priežiūroje, ir atlikti tikrinimą, numatytą minėto kodekso 37 straipsnio 1 dalyje (žr. minėto Sprendimo United Antwerp Maritime Agencies ir Seaport Terminals
28 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
33. Jei atitinkamų prekių paėmimo iš muitinės priežiūros momentu joms jau buvo įforminta išorinio Bendrijos tranzito procedūra, jos vykdytojas, kuris pagal Muitinės kodekso 96 straipsnio 1 dalį atsako už prievolių įvykdymą, turi įvykdyti visas su šia procedūra susijusias prievoles ir sumokėti skolą muitinei, kaip nurodyta šio kodekso 203 straipsnio 3 dalies ketvirtoje įtraukoje, jei netaikomos šios 3 dalies pirmųjų trijų įtraukų nuostatos.
34. Tačiau jei tokio paėmimo momentu prekėms dar neįforminta išorinio Bendrijos tranzito procedūra ir jos tebėra laikinai saugomos, skolininku, turinčiu sumokėti skolą muitinei, jei netaikomos Muitinės kodekso 203 straipsnio 3 dalies pirmųjų trijų įtraukų nuostatos, laikomas asmuo, turintis vykdyti prievoles, susijusias su laikinuoju prekių saugojimu, taigi laikantis numatomas toliau gabenti arba saugoti iškrautas prekes (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo United Antwerp Maritime Agencies ir Seaport Terminals 39 punktą ir rezoliucinę dalį). Remiantis bylos medžiaga, šis asmuo nėra Codirex .
35. Todėl reikia nustatyti momentą, kada pagal Muitinės kodeksą baigiasi laikinasis prekių saugojimas ir prasideda išorinio Bendrijos tranzito procedūros įforminimas.
36. Visų pirma pažymėtina, jog iš 2001 m. vasario 1 d. Sprendimo D. Wandel (C-66/99, Rink. p. I-873, 35–38 ir 45 punktai), priimto dėl importuotų prekių, skirtų išleisti į laisvą apyvartą, matyti, kad prekės, kurios išleidžiamos į laisvą apyvartą, turi laikinai saugomų prekių statusą iki jų išleidimo ir kad jų muitinis statusas nesikeičia tol, kol muitinė jas išleidžia.
37. Šiuo atžvilgiu primintina, kad pagal Muitinės kodekso 4 straipsnio 16 punkto a papunktį išleidimas į laisvą apyvartą taip pat yra muitinės procedūra ir kad šios procedūros įforminimas prekėms taip pat yra muitinės sankcionuotas veiksmas.
38. Kaip pažymėjo generalinis advokatas išvados 60 punkte, minėtame Sprendime D. Wandel
nurodyti Teisingumo Teismo motyvai gali būti taikomi ir nagrinėjamu atveju, nors ši byla susijusi su kitokia procedūra.
39. Be to, iš Muitinės kodekso 4 straipsnio 17 punkto matyti, kad muitinės deklaracija yra nustatytos formos ir nustatytu būdu atliekamas veiksmas, kuriuo asmuo pareiškia savo pageidavimą, kad prekėms būtų įforminta muitinės procedūra.
40. Šio kodekso 67 straipsnyje numatyta, kad, išskyrus tuos atvejus, kai specialiai nustatyta kitaip, taikant visas nuostatas, reglamentuojančias muitinės procedūros, kuriai deklaruojamos prekės, atlikimo tvarką, remiamasi deklaracijos priėmimo muitinėje data.
41. Tačiau vien priimti deklaraciją nepakanka, kad prekės nebebūtų laikinai saugomos.
42. Muitinės kodekso 37 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad į Bendrijos muitų teritoriją įvežtos prekės lieka muitinės prižiūrimos tiek laiko, kiek reikia jų muitiniam statusui nustatyti, o ne Bendrijos prekių atveju, nepažeidžiant 82 straipsnio 1 dalies, – tol, kol pakeičiamas prekių muitinis statusas.
43. Pagal Muitinės kodekso 50 straipsnį muitinei pateiktos prekės nuo jų pateikimo iki tol, kol joms įforminami muitinės sankcionuoti veiksmai, turi laikinai saugomų prekių statusą.
44. Remiantis šio kodekso 4 straipsnio 15 punkto a papunkčiu, muitinės procedūros įforminimas prekėms yra muitinės sankcionuotas veiksmas, o pagal šio 4 straipsnio 16 punkto b papunktį tranzitas yra muitinės procedūra. Šio kodekso 4 straipsnio 20 punkte prekių išleidimas apibrėžtas kaip muitinės veiksmas, kuriuo suteikiama teisė su prekėmis atlikti veiksmus, leidžiamus taikant joms įformintą muitinės procedūrą.
45. Iš to matyti, kad susiklosčius situacijai, kaip antai nagrinėjamai pagrindinėje byloje, prekės lieka laikinai saugomos, kol įvykdomas išorinis Bendrijos tranzitas.
46. Tačiau prekių išorinį Bendrijos tranzitą galima vykdyti tik tada, jei įvykdytos visos tokio tranzito sąlygos.
47. Kalbant apie šias sąlygas, pažymėtina, kad prireikus būtina patikrinti muitinės deklaracijas, imtis priemonių, skirtų atitinkamoms prekėms identifikuoti, ir reikalauti pateikti garantiją, kad bus sumokėta galbūt atsirasianti skola muitinei.
48. Pagal Muitinės kodekso 68 straipsnį muitinė, tikrindama priimtas deklaracijas, turi teisę patikrinti deklaraciją sudarančius ir kartu su ja pateikiamus dokumentus bei prekes.
49. Kalbant apie tai, kokių priemonių imasi muitinė, kad identifikuotų prekes, pažymėtina, kad, kaip teigė Europos Komisija, 68 straipsnyje numatytą patikrinimą reikia atlikti atsižvelgiant į šio kodekso 71 straipsnį ir 73 straipsnio 1 dalį ir kad šis patikrinimas reiškia, jog siekiant tinkamai taikyti muitinės procedūrą, kurią prašoma įforminti, po formalaus deklaracijos priėmimo gali būti taikomos Muitinės kodekso 72 straipsnyje numatytos priemonės. Šioje byloje nagrinėjamu atveju muitinė, priėmusi muitinės deklaraciją, užplombavo konteinerį prieš išleisdama prekes, kad būtų užtikrinta, jog išorinis Bendrijos tranzitas bus vykdomas tinkamai.
50. Kalbant apie pareigą pateikti garantiją, primintina, kad pagal Muitinės kodekso 91 straipsnio 1 dalį taikant išorinio tranzito procedūrą iš vienos Bendrijos muitų teritorijos vietos į kitą gali būti gabenamos ne Bendrijos prekės, kurios neapmokestinamos importo muitais. Taigi tokiam gabenimui taikomos labai griežtos sąlygos, numatytos šio kodekso 91 straipsnio 2 dalyje, 94 ir 96 straipsniuose. Be kita ko, numatyta, kad iš principo garantija turi būti pateikta siekiant užtikrinti, kad bus sumokėta bet kokia skola muitinei, galinti atsirasti dėl atitinkamų prekių, kad šios prekės nesugadintos turi būti pristatytos į paskirties muitinės įstaigą per nustatytą terminą ir kad muitinės panaudotos prekių identifikavimo priemonės turi likti nepažeistos.
51. Todėl jei tikrinant deklaraciją nustatomi neatitikimai, nevykdomos pareigos, susijusios su taikytomis identifikavimo priemonėmis, arba nepateikta reikalaujama garantija, prekių išorinis Bendrijos tranzitas negali būti atliekamas.
52. Priešingai, jeigu laikomasi atitinkamos muitinės procedūros įforminimo prekėms sąlygų, muitinė išleidžia prekes iš karto, kai patikrinami arba be patikrinimo priimami deklaracijoje pateikti duomenys, kaip numatyta Muitinės kodekso 73 straipsnio 1 dalyje.
53. Egzistuojanti būtinybė ar galimybė muitinei atlikti patikrinimą, taikyti identifikavimo priemones ar reikalauti garantijos neleidžia tvirtinti, kad visos išorinio Bendrijos tranzito procedūros sąlygos gali būti įvykdytos vien priėmus muitinės deklaraciją.
54. Be to, tai, kad tokių prekių, kaip nagrinėjamosios pagrindinėje byloje, išorinis Bendrijos tranzitas gali būti vykdomas tik jas išleidus, matyti iš Muitinės kodekso 4 straipsnio 20 punkte įtvirtinto apibrėžimo, kuriame pabrėžiama, jog muitinė suteikia teisę su prekėmis atlikti veiksmus, leidžiamus „taikant joms įformintą muitinės procedūrą“.
55. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Muitinės kodekso 50, 67 ir 73 straipsniai aiškintini taip, jog ne Bendrijos prekėms, deklaruotoms išorinio Bendrijos tranzito procedūrai ir turinčioms laikinai saugomų prekių statusą, ši procedūra ir muitinės sankcionuoti veiksmai įforminami jų išleidimo momentu.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
56. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų nacionalinio teismo nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą turi spręsti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, iš dalies pakeisto 2005 m. balandžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 648/2005, 50, 67 ir 73 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad ne Bendrijos prekėms, deklaruotoms išorinio Bendrijos tranzito procedūrai ir turinčioms laikinai saugomų prekių statusą, ši procedūra ir muitinės sankcionuoti veiksmai įforminami tuo momentu, kai tos prekės išleidžiamos.