62022CJ0073
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
2023 m. liepos 13 d. (
*1
)
„Apeliacinis skundas – Valstybės pagalba – Tam tikrų valstybės pagalbos priemonių, susijusių su šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema, gairės – Reikalavimus atitinkantys ekonomikos sektoriai – Azoto produktų ir trąšų gamybos sektoriaus neįtraukimas – Ieškinys dėl panaikinimo – Priimtinumas – Fizinių ar juridinių asmenų teisė pareikšti ieškinį – SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa – Sąlyga, kad ieškovas turi būti tiesiogiai susijęs“
Sujungtose bylose C‑73/22 P ir C‑77/22 P
dėl dviejų apeliacinių skundų, pateiktų atitinkamai 2020 m. vasario 3 d. ir 4 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį,
Grupa Azoty S.A., įsteigta Tarnuve (Lenkija),
Azomureș SA, įsteigta Tirgu Mureše (Rumunija),
Lipasmata Kavalas LTD Ypokatastima Allodapis, įsteigta Palaio Fáliro (Graikija),
atstovaujamos advokatų D. Haverbeke, L. Ruessmann ir P. Sellar,
apeliantės byloje C‑73/22 P,
dalyvaujant kitai proceso šaliai:
Europos Komisijai, iš pradžių atstovaujamai A. Bouchagiar, G. Braga da Cruz ir J. Ringborg, vėliau – A. Bouchagiar ir J. Ringborg,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
ir
Advansa Manufacturing GmbH, įsteigta Hame (Vokietija),
Beaulieu International Group NV, įsteigta Varegeme (Belgija),
Brilen SA, įsteigta Saragosoje (Ispanija),
Cordenka GmbH & Co. KG, įsteigta Erlenbache prie Maino (Vokietija),
Dolan GmbH, įsteigta Kelheime (Vokietija),
Enka International GmbH & Co. KG, įsteigta Vupertalyje (Vokietija),
Glanzstoff Longlaville SAS, įsteigta Longlaville (Prancūzija),
Infinited Fiber Company Oy, įsteigta Espe (Suomija),
Kelheim Fibres GmbH, įsteigta Kelheime,
Nurel SA, įsteigta Saragosoje,
PHP Fibers GmbH, įsteigta Erlenbache prie Maino,
Teijin Aramid BV, įsteigta Arnheme (Nyderlandai),
Thrace Nonwovens & Geosynthetics monoprosopi AVEE mi yfanton yfasmaton kai geosynthetikon proïonton S.A., įsteigta Magikó (Graikija),
Trevira GmbH, įsteigta Bobingene (Vokietija),
atstovaujamos advokatų D. Haverbeke, L. Ruessmann ir P. Sellar,
apeliantės byloje C‑77/22 P,
dalyvaujant kitoms proceso šalims:
Dralon GmbH, įsteigtai Dormagene (Vokietija),
ieškovei pirmojoje instancijoje,
Europos Komisijai, iš pradžių atstovaujamai A. Bouchagiar, G. Braga da Cruz ir J. Ringborg, vėliau – A. Bouchagiar ir J. Ringborg,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. Lycourgos (pranešėjas), teisėjai L. S. Rossi, J.-C. Bonichot, S. Rodin ir O. Spineanu-Matei,
generalinis advokatas P. Pikamäe,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
susipažinęs su 2023 m. kovo 2 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Apeliaciniais skundais Grupa Azoty S.A., Azomureș SA ir Lipasmata Kavalas LTD Ypokatastima Allodapis (C‑73/22 P), taip pat Advansa Manufacturing GmbH, Beaulieu International Group NV, Brilen SA, Cordenka GmbH & Co. KG, Dolan GmbH, Enka International GmbH & Co. KG, Glanzstoff Longlaville SAS, Infinited Fiber Company Oy, Kelheim Fibres GmbH, Nurel SA, PHP Fibers GmbH, Teijin Aramid BV, Thrace Nonwovens & Geosynthetics monoprosopi AVEE mi yfanton yfasmaton kai geosynthetikon proïonton S.A. ir Trevira GmbH (C‑77/22 P) prašo panaikinti, pirmosios iš jų, 2021 m. lapkričio 29 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo nutartį Grupa Azoty ir kt. / Komisija (T‑726/20) ir, antrosios, 2021 m. lapkričio 29 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo nutartį Advansa Manufacturing ir kt. / Komisija (T‑741/20) (toliau kartu – skundžiamos nutartys); jomis Bendrasis Teismas kaip nepriimtinus atmetė jų ieškinius, kuriais prašyta iš dalies panaikinti 2020 m. rugsėjo 25 d.Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbtą Komisijos komunikatą „Tam tikrų valstybės pagalbos priemonių, susijusių su šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema po 2021 m., gairės“ (OL C 317, 2020, p. 5; toliau – ginčijamos gairės).
Teisinis pagrindas
Direktyva 2003/87
2
2003 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2003/87/EB, nustatančioje šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Sąjungoje ir iš dalies keičiančioje Tarybos direktyvą 96/61/EB (OL L 275, 2003, p. 32; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 7 t., p. 631), iš dalies pakeistoje 2018 m. kovo 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2018/410 (OL L 76, 2018, p. 3) (toliau – Direktyva 2003/87), buvo įtvirtinta Sąjungos šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema (toliau – ATLPS).
3
Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 6 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės turėtų priimti finansines priemones <…>, skirtas sektoriams ar jų pošakiams, kuriems gresia reali anglies dioksido nutekėjimo rizika dėl didelių netiesioginių išlaidų, kurių faktiškai patiriama su išmetamu šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekiu susijusias išlaidas perkeliant į elektros energijos kainas, jei tokios finansinės priemonės atitinka valstybės pagalbos taisykles, ir visų pirma nesukelia nepagrįstų konkurencijos iškraipymų vidaus rinkoje. <…>“
4
Šios direktyvos 10b straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Laikoma, kad sektoriuose ir jų pošakiuose esama anglies dioksido nutekėjimo rizikos, jei jų prekybos su trečiosiomis šalimis intensyvumą, kuris apibrėžiamas kaip bendros eksporto į trečiąsias šalis vertės ir importo iš tų šalių vertės santykis su bendra Europos ekonominės erdvės rinkos apimtimi (metinė apyvarta ir bendra importo iš trečiųjų šalių vertė), padauginus iš jų teršalų išmetimo intensyvumo, išreikšto CO2 kg, padalytais iš jų bendrosios pridėtinės vertės (eurais), gaunamas rezultatas viršija 0,2. <…>“
5
Minėtos direktyvos 10b straipsnio 2 ir 3 dalyse numatytos sąlygos, kuriomis taip pat gali būti laikoma, kad sektoriams ir jų pošakiams, neviršijantiems šios ribos, būdinga anglies dioksido nutekėjimo rizika ir jie įtraukti į šios nuostatos 1 dalyje nurodytą grupę.
Ginčijamos gairės
6
Ginčijamų gairių 7 punkte Europos Komisija nurodo, kad jose „išdėsto sąlygas, kurios pagalbos priemonės pagal [Sąjungos] ATLPS gali būti laikomos suderinamomis su vidaus rinka pagal [SESV] 107 straipsnio 3 dalies c punktą“.
7
Šių gairių 9 punkte numatyta:
„Šiose gairėse nustatyti principai taikomi tik konkrečioms pagalbos priemonėms, nurodytoms Direktyvos [2003/87] 10a straipsnio 6 dalyje ir 10b straipsnyje.“
8
Minėtų gairių 19–21 punktuose nurodyta:
„19. Pagalba su išmetamaisiais teršalais susijusioms netiesioginėms išlaidoms kompensuoti bus laikoma suderinama su vidaus rinka, kaip apibrėžta [SESV] 107 straipsnio 3 dalies c punkte, jei bus įvykdytos toliau nurodomos sąlygos.
20. Šios rūšies pagalbos tikslas – užtikrinti, kad dėl visų pirma pagalbos gavėjo patiriamų į elektros kainas įtraukiamų su [Europos Sąjungos leidimais] susijusių išlaidų nekiltų didelė anglies dioksido nutekėjimo rizika, jeigu jo konkurentai trečiosiose valstybėse nepatiria panašių į elektros kainas įtraukiamų išlaidų, o pagalbos gavėjas tų išlaidų negali įtraukti į produktų kainas, neprarasdamas didelės rinkos dalies. Mažinant anglies dioksido nutekėjimo riziką, nes pagalbos gavėjams padedama sumažinti šios rizikos poveikį, siekiama aplinkosaugos tikslo, kadangi, nesant privalomojo tarptautinio susitarimo dėl išmetamo šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekio mažinimo, valstybės pagalba siekiama užkirsti kelią pasaulio mastu išmetamo šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekio didėjimui dėl gamybos perkėlimo už Sąjungos ribų.
21. Siekiant sumažinti konkurencijos iškraipymo vidaus rinkoje riziką, pagalba turi būti teikiama tik tiems sektoriams, kuriems gresia reali anglies dioksido nutekėjimo rizika dėl didelių netiesioginių išlaidų, kurių faktiškai patiriama su išmetamu šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekiu susijusias išlaidas perkeliant į elektros energijos kainas. Taikant šias gaires, laikoma, kad reali anglies dioksido nutekėjimo rizika kyla tik tada, kai pagalbos gavėjas veikia kuriame nors iš I priede išvardytų sektorių.“
9
Šį I priedą sudaro keturiolikos sektorių, kuriems, kaip manoma, kyla reali anglies dioksido nutekėjimo rizika dėl netiesioginių su išmetamaisiais teršalais susijusių išlaidų, sąrašas.
10
Ginčijamų gairių 64 punkte numatyta, kad jomis 2021 m. sausio 1 d. pakeičiamos 2012 m. birželio 5 d. paskelbtos Tam tikrų valstybės pagalbos priemonių, susijusių su šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema po 2012 m., gairės (OL C 158, 2012, p. 4). Ginčijamų gairių 65 ir 66 punktuose Komisija numato, kad nuo 2021 m. sausio 1 d. iki 2030 m. gruodžio 31 d. taikys gairėse nustatytus principus visoms pagalbos priemonėms, apie kurias pranešta ir dėl kurių ji turi priimti sprendimą nuo 2021 m. sausio 1 d., net jei apie projektus pranešta iki gairių paskelbimo.
Ginčo aplinkybės
11
Apeliantės yra įmonės, veikiančios azoto produktų ir trąšų gamybos sektoriuje.
12
Šis sektorius neįtrauktas į ginčijamų gairių I priedą „Sektoriai, kuriems, kaip manoma, kyla reali anglies dioksido nutekėjimo rizika dėl netiesioginių su išmetamaisiais teršalais susijusių išlaidų“, nors jis buvo įtrauktas į 2012 m. birželio 5 d. paskelbtų gairių II priede pateiktą sąrašą „Sektoriai ir pošakiai, kuriems ex ante kyla didelė anglies dioksido nutekėjimo rizika dėl netiesioginių su išmetamaisiais teršalais susijusių išlaidų“, kuris buvo taikomas iki 2020 m. gruodžio 31 d.
Procesai Bendrajame Teisme ir skundžiamos nutartys
13
2020 m. gruodžio 15 ir 16 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo SESV 263 straipsniu grindžiamus apeliančių ieškinius dėl ginčijamų gairių I priedo panaikinimo.
14
Atskirais dokumentais (juos Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2021 m. kovo 1 ir 12 d.) Komisija, remdamasi Bendrojo Teismo procedūros reglamento 130 straipsnio 1 dalimi, pateikė nepriimtinumu grindžiamus prieštaravimus.
15
Skundžiamomis nutartimis Bendrasis Teismas pripažino ieškinius nepriimtinais, motyvuodamas tuo, kad apeliantės, kurioms ginčijamos gairės nėra skirtos, nėra tiesiogiai su jomis susijusios, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, nes šios gairės nedaro tiesioginio poveikio apeliančių teisinei padėčiai.
16
Grįsdamas šį vertinimą Bendrasis Teismas, be kita ko, skundžiamų nutarčių 39–43 punktuose, nurodė, kad nors ginčijamose gairėse buvo nuspręsta, jog reali anglies dioksido nutekėjimo rizika egzistuoja tik tada, kai pagalbos gavėjas vykdo veiklą viename iš šių gairių I priede išvardytų sektorių, ši aplinkybė nepaneigia to, kad valstybės narės gali pranešti Komisijai apie pagalbos priemones įmonėms, veikiančioms kituose sektoriuose nei tame priede išvardytieji, ir gali siekti įrodyti, jog, nepaisant to, kad pagalba šioms įmonėms neatitinka vieno iš tose gairėse nustatytų kriterijų, ji atitinka SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą. Pripažinęs, kad tokiu atveju labai tikėtina, jog Komisija pagal 2015 m. liepos 13 d. Tarybos reglamentą (ES) 2015/1589, nustatantį išsamias [SESV] 108 straipsnio taikymo taisykles (OL L 248, 2015, p. 9), priimtų sprendimą, pripažįstantį numatomą pagalbą nesuderinama su vidaus rinka, Bendrasis Teismas nurodė, kad tik šis sprendimas galėtų sukelti tiesioginį teisinį poveikį įmonėms, kurios turėtų gauti pagalbą.
17
Be to, skundžiamų nutarčių 38 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad tuo atveju, kai valstybė narė nepatvirtina jokios pagalbos priemonės, patenkančios į ginčijamų gairių taikymo sritį, Komisija nepriima jokio sprendimo pagal Reglamentą 2015/1589. Todėl ir esant tokiai situacijai šios gairės neturėtų tiesioginio poveikio apeliančių teisinei padėčiai.
Šalių reikalavimai ir procesas Teisingumo Teisme
18
Apeliaciniais skundais apeliantės Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamas nutartis,
–
pripažinti ieškinius priimtinais,
–
nepatenkinus šių reikalavimų, panaikinti skundžiamas nutartis vien tuo pagrindu, kad Bendrasis Teismas neturėjo priimti sprendimo dėl ieškinių priimtinumo, kol neišnagrinėjo jų iš esmės,
–
grąžinti bylas Bendrajam Teismui nagrinėti iš esmės,
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi šiame procese išlaidas ir
–
atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų Bendrajame Teisme nagrinėjimą ir palikti šiam teismui spręsti dėl šių bylinėjimosi išlaidų, kai jis išnagrinės bylą iš esmės.
19
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinius skundus ir
–
priteisti iš apeliančių bylinėjimosi išlaidas,
–
nepatenkinus šių reikalavimų, jei Teisingumo Teismas panaikintų skundžiamas nutartis, pačiam priimti sprendimą dėl ieškinių ir atmesti juos kaip nepriimtinus, taip pat priteisti iš apeliančių bylinėjimosi išlaidas.
20
2022 m. rugsėjo 16 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimu bylos C‑73/22 P ir C‑77/22 P buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis ir priimtas sprendimas.
Dėl prašymo atnaujinti žodinę proceso dalį
21
2023 m. balandžio 21 d. Teisingumo Teismo kanceliarijai pateiktu dokumentu apeliantės byloje C‑73/22 P paprašė atnaujinti žodinę proceso dalį.
22
Grįsdamos šį prašymą apeliantės teigia, kad klausimas, ar ginčijamos gairės yra tiesiogiai su jomis susijusios, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, nebuvo tinkamai išnagrinėtas generalinio advokato išvadoje ir išsamiai aptartas Teisingumo Teisme.
23
Apeliančių teigimu, diskusijos šiuo klausimu turi būti tęsiamos per teismo posėdį ir turi būti susijusios su ginčijamo akto turiniu, pobūdžiu, tikslais bei teisinėmis pasekmėmis, taip pat su teise į veiksmingą teisminę gynybą. Išvadoje pateiktoje analizėje į šiuos aspektus nebuvo tinkamai atsižvelgta.
24
Šiuo klausimu pažymėtina, kad pagal Procedūros reglamento 83 straipsnį Teisingumo Teismas, išklausęs generalinį advokatą, gali bet kada nutarti atnaujinti žodinę proceso dalį – pirmiausia, jeigu mano, kad jam nepateikta pakankamai informacijos, arba jeigu pasibaigus šiai proceso daliai šalis pateikė naują faktą, galintį turėti lemiamos įtakos Teisingumo Teismo sprendimui, arba jeigu nagrinėjant bylą reikia remtis argumentu, kuris šalių dar nebuvo aptartas.
25
Nagrinėjamu atveju, kalbant, pirma, apie apeliančių pastabas dėl generalinio advokato išvados, reikia priminti, kad Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statute ir Teisingumo Teismo procedūros reglamente šalims nenumatyta galimybės pateikti atsiliepimų į generalinio advokato išvadą. Pagal SESV 252 straipsnio antrą pastraipą generalinis advokatas viešame posėdyje visiškai nešališkai ir nepriklausomai teikia motyvuotą išvadą dėl bylų, kuriose jis privalo dalyvauti. Teisingumo Teismo nesaisto nei ši išvada, nei ją pagrindžiantys generalinio advokato motyvai. Todėl šalies nesutikimas su generalinio advokato išvada, nepaisant to, kokie klausimai joje nagrinėjami, savaime negali būti motyvas, pateisinantis žodinės proceso dalies atnaujinimą (2023 m. sausio 31 d. Sprendimo Puig Gordi ir kt., C‑158/21, EU:C:2023:57, 37 ir 38 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
26
Antra, kiek tai susiję su šalių diskusijomis, Teisingumo Teismas, išklausęs generalinį advokatą, mano, kad pasibaigus rašytinei proceso daliai turi visą būtiną informaciją sprendimui priimti, o prašyme atnaujinti žodinę proceso dalį pateikti argumentai buvo išsamiai aptarti per rašytinę proceso dalį.
27
Šiuo klausimu reikia priminti, kad teisė būti išklausytam nenustato absoliučios pareigos surengti teismo posėdį visose bylose. Taip, be kita ko, yra tuo atveju, kai byloje nekeliama fakto ar teisės klausimų, kurių negalima tinkamai išspręsti remiantis bylos medžiaga ir šalių rašytinėmis pastabomis (2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Euro Box Promotion ir kt., C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 ir C‑840/19, EU:C:2021:1034, 123 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Teisingumo Teismo procedūros reglamento 76 straipsnio 2 dalyje konkrečiai numatyta, kad šis teismas gali nuspręsti nerengti teismo posėdžio, jeigu, susipažinęs su per rašytinę proceso dalį pateiktais pareiškimais ar pastabomis, mano, jog yra pakankamai informuotas, kad priimtų sprendimą.
28
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia netenkinti prašymo atnaujinti žodinę proceso dalį.
Dėl apeliacinių skundų
29
Grįsdamos savo apeliacinius skundus apeliantės iš esmės nurodo du tapačius pagrindus, grindžiamus, pirma, nepakankamu motyvavimu ir, antra, teisės klaida taikant sąlygą, pagal kurią fizinis ar juridinis asmuo, pareiškęs ieškinį dėl akto, kuris nėra jam skirtas, panaikinimo, turi būti tiesiogiai susijęs su šiuo aktu. Pateikdamos subsidiarų pagrindą, kuris abiejose bylose taip pat identiškas, jos tvirtina, kad Bendrasis Teismas turėjo sujungti Komisijos pateiktų nepriimtinumu grindžiamų prieštaravimų nagrinėjimą su ieškinių nagrinėjimu iš esmės.
Dėl pirmojo pagrindo
Šalių argumentai
30
Pirmojo pagrindo pirmoje dalyje apeliantės tvirtina, kad Bendrasis Teismas nenustatė faktinių aplinkybių ir neatsakė į jam pateiktus argumentus.
31
Šiuo klausimu apeliantės pabrėžia, kad Bendrajame Teisme jos nurodė, jog, skirtingai nei kitos gairės, ginčijamos gairės yra ne tik orientacinės, bet ir sukuria teisines pareigas valstybėms narėms. Ginčijamų gairių I priede nustačiusi išsamų sektorių, kuriems turėtų būti skiriama Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 6 dalyje nurodyta pagalba, sąrašą Komisija atėmė iš valstybių narių galimybę pagal šią nuostatą suteikti su vidaus rinka suderinamą valstybės pagalbą šiame priede nenurodytam sektoriui. Iš to darytina išvada, kad minėtas priedas valstybėms narėms yra privalomas.
32
Nepaisant šių argumentų, Bendrasis Teismas nepadarė jokių faktinių išvadų dėl ginčijamų gairių turinio, pobūdžio ar konteksto. Šis trūkumas lėmė nepakankamą motyvavimą, o tai prieštarauja, be kita ko, 2016 m. liepos 19 d. Teisingumo Teismo sprendimo Kotnik ir kt. (C‑526/14, EU:C:2016:570) ir 2015 m. lapkričio 23 d. Bendrojo Teismo nutarties EREF / Komisija (T‑694/14, EU:T:2015:915) motyvams. Tame sprendime ir nutartyje, susijusiuose atitinkamai su bankų komunikatu ir aplinkos apsaugos gairėmis, Sąjungos teismas savo vertinimą grindė išsamia nagrinėtų aktų analize.
33
Pirmojo pagrindo antroje dalyje apeliantės tvirtina, kad Bendrasis Teismas nepakankamai motyvavo skundžiamų nutarčių 38 punkte pateiktą savo vertinimą, kad sąlyga, kad fizinis ar juridinis asmuo, pareiškęs ieškinį dėl akto, kuris nėra jam skirtas, turi būti tiesiogiai susijęs su šiuo aktu, nėra tenkinama net ir tuo atveju, kai valstybė narė nepriima jokių pagalbos priemonių, patenkančių į ginčijamų gairių taikymo sritį.
34
Jos pažymi, kad toks atvejis gali susiklostyti, nes Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 6 dalis neįpareigoja valstybių narių priimti pagalbos priemonių. Taigi svarbu suprasti, dėl kokių priežasčių Bendrasis Teismas mano, kad, nesant valstybių narių priimtų pagalbos priemonių, apeliantės negali būti tiesiogiai susijusios su ginčijamomis gairėmis. Bendrojo Teismo vertinimas, kuriuo remiantis konstatuojama, kad tiesiogiai su apeliantėmis susijęs gali būti tik Komisijos sprendimas pagal Reglamentą 2015/1589, yra nepakankamai motyvuotas.
35
Komisija mano, kad šį pirmąjį pagrindą reikia atmesti.
Teisingumo Teismo vertinimas
36
Dėl Bendrajam Teismui pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnį ir 53 straipsnio pirmą pastraipą tenkančios pareigos motyvuoti pažymėtina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją Bendrojo Teismo sprendime turi būti aiškiai ir nedviprasmiškai išdėstyti jo argumentai, kad suinteresuotieji asmenys galėtų suprasti priimtą sprendimą pagrindžiančias priežastis, o Teisingumo Teismas – vykdyti teisminę kontrolę (žr., be kita ko, 2022 m. sausio 13 d. Sprendimo Vokietija ir kt. / Komisija, C‑177/19 P–C‑179/19 P, EU:C:2022:10, 37 punktą ir 2023 m. kovo 9 d. Sprendimo Les Mousquetaires ir ITM Entreprises / Komisija, C‑682/20 P, EU:C:2023:170, 40 punktą).
37
Skundžiamų nutarčių skyriuje, skirtame ginčo aplinkybėms, Bendrasis Teismas pirmiausia aprašė ginčijamų gairių turinį ir kontekstą, paskui pirmoje savo vertinimo dalyje priminė jurisprudenciją, susijusią su fizinių ar juridinių asmenų pareikštų ieškinių dėl aktų, kurie nėra jiems skirti, priimtinumo sąlygomis.
38
Toliau šių nutarčių 34 punkte jis nurodė, kad ginčijamų gairių I priede pateiktas ekonomikos sektorių sąrašas iš esmės reiškia, kad Komisija, atsižvelgdama į šių gairių taikymo sritį, privalo laikyti suderinama su vidaus rinka tik tą valstybės pagalbą, kuri suteikiama šiame sąraše nurodytiems sektoriams.
39
Atsižvelgdamas į šias aplinkybes Bendrasis Teismas skundžiamų nutarčių 36–43 punktuose išnagrinėjo įvairius atvejus, galinčius susiklostyti dėl ginčijamose gairėse numatytos pagalbos, kurios teikimas skatinamas pagal Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 6 dalį. Šių nutarčių 36 ir 37 punktai susiję su atvejais, kai valstybė narė nusprendžia suteikti tokią pagalbą, o 38 punktas skirtas situacijai, kai valstybė narė nusprendžia jos nesuteikti. Minėtų nutarčių 39–43 punktai susiję su atveju, kai valstybė narė ketina suteikti tokią pagalbą ginčijamų gairių I priede nenurodytam sektoriui ir apie šią pagalbą praneša Komisijai, remdamasi Sąjungos pirmine teise, t. y. SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktu.
40
Šioje analizėje Bendrasis Teismas išdėstė išsamius motyvus, kurie nedviprasmiškai paaiškina apeliančių argumentų atmetimą. Apeliantės tvirtino, kad ginčijamos gairės yra privalomos valstybėms narėms, joms kliudo teikti pagalbą šių gairių I priede nenurodytiems sektoriams ir taip daro tiesioginį poveikį šiuose sektoriuose veikiančių įmonių teisinei padėčiai.
41
Konkrečiai kalbant apie apeliančių nurodytą atvejį, kai valstybė narė nusprendžia nepriimti jokios pagalbos priemonės, patenkančios į ginčijamų gairių taikymo sritį, pažymėtina, kad Bendrasis Teismas šių nutarčių 38 punkte aiškiai suformulavo savo vertinimą, kad tokiu atveju šios gairės negali paveikti apeliančių teisinės padėties, nes, nesant pagalbos, Komisija neprivalo taikyti minėtų gairių.
42
Be to, skundžiamų nutarčių 39–43 punktuose, kurių turinys apibendrintas šio sprendimo 16 punkte, Bendrasis Teismas išsamiai paaiškino, kad valstybės narės gali pranešti Komisijai apie pagalbos priemones ekonomikos sektoriui, kuris, nors ir nėra paminėtas šiame priede, dėl išskirtinių aplinkybių gali patirti realią anglies dioksido nutekėjimo riziką ir atitikti pagalbos skyrimo reikalavimus pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą.
43
Taigi, priešingai, nei teigiama pirmojo pagrindo pirmoje dalyje, Bendrasis Teismas išnagrinėjo nepriimtinumu grindžiamus prieštaravimus, atsižvelgdamas į ginčijamų gairių turinį ir kontekstą, o skundžiamų nutarčių 36–43 punktuose atsakė į apeliančių argumentus ir taip aiškiai išdėstė savo sprendimo motyvus. Šių nutarčių 38 punktas, kuris konkrečiai kritikuojamas pirmojo pagrindo antroje dalyje, yra Bendrojo Teismo argumentų dalis ir leidžia nesunkiai suprasti motyvus, kuriais remdamasis jis nusprendė, kad ginčijamų gairių I priedas nedaro tiesioginio poveikio apeliančių teisinei padėčiai, kai nesuteikiama jokios šiose gairėse nurodytos pagalbos.
44
Darytina išvada, kad nė viena iš dviejų pirmojo pagrindo dalių nėra pagrįsta. Vadinasi, šį apeliacinio skundo pagrindą reikia atmesti.
Dėl antrojo pagrindo
Šalių argumentai
45
Apeliacinio skundo antrajame pagrinde apeliantės tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad ginčijamos gairės nėra tiesiogiai su jomis susijusios.
46
Jos pažymi, kad, siekiant nustatyti Sąjungos akto sukeliamas teisines pasekmes, reikia atsižvelgti, be kita ko, į šio akto dalyką ir turinį, taip pat į jo kontekstą. Skundžiamos nutartys grindžiamos ne tokia konkrečia analize, o bendresnio pobūdžio argumentais, kuriuose padaryta keletas klaidų.
47
Taigi Bendrasis Teismas rėmėsi klaidinga prielaida, kad, atsižvelgiant į SESV 263 straipsnį, visos Komisijos gairės turi būti vertinamos vienodai. Šiuo klausimu apeliantės pažymi, kad skundžiamos nutartys atitinka 2016 m. liepos 19 d. Teisingumo Teismo sprendimą Kotnik ir kt. (C‑526/14, EU:C:2016:570) ir 2015 m. lapkričio 23 d. Bendrojo Teismo nutartį EREF / Komisija (T‑694/14, EU:T:2015:915), nors šis sprendimas ir nutartis susiję su aktais, kuriais, priešingai nei pagal ginčijamas gaires, valstybėms narėms paliekama diskrecija.
48
Laikydamasis tokio požiūrio Bendrasis Teismas neatsižvelgė į tai, kad ginčijamos gairės yra skirtos valstybėms narėms ir nepalieka joms jokios diskrecijos, kiek tai susiję su ekonomikos sektoriais, atitinkančiais reikalavimus gauti pagalbą, kuri gali būti suteikta pagal Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 6 dalį.
49
Atsižvelgdamas į tai, kad valstybės narės neturi diskrecijos, Bendrasis Teismas, apeliančių teigimu, turėjo vadovautis 1998 m. gegužės 5 d. Sprendime Dreyfus / Komisija (C‑386/96 P, EU:C:1998:193) išdėstytais argumentais; jo 44 punkte nurodyta, kad asmuo, kuris nėra Sąjungos teisės akto adresatas, gali būti laikomas tiesiogiai susijusiu su šiuo aktu, jeigu šio akto adresatų galimybė jo neįgyvendinti yra tik teorinė.
50
Bendrasis Teismas klaidingai atsižvelgė į tai, kad valstybė narė gali pranešti Komisijai apie pagalbos priemones įmonėms, kurios vykdo veiklą kituose sektoriuose, nei nurodytieji ginčijamų gairių I priede, ir kad ši valstybė gali siekti įrodyti, jog šios priemonės yra suderinamos su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą.
51
Šiuo klausimu apeliantės pažymi, kad, nors iš tikrųjų teisiškai tokia galimybė egzistuoja, ši aplinkybė neturi jokios įtakos tam, kad pagal ginčijamas gaires ūkio subjektams, vykdantiems veiklą šių gairių I priede nenurodytose sektoriuose, negalima suteikti Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 6 dalyje numatytos pagalbos. Šios išimties nekompensuoja galimybė suteikti valstybės pagalbą pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą. Bet kokia prognozė dėl tokios pagalbos suteikimo būtų visiškai spekuliatyvi, o Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 6 dalyje nurodyta pagalba yra oficialiai numatyta ir skatinama pagal šią nuostatą.
52
Be to, Bendrasis Teismas rėmėsi klaidinga prielaida, kad tiesioginė sąsaja su ūkio subjektu galima tik tuo atveju, jei Komisija priima sprendimą pagal Reglamentą 2015/1589. Valstybės pagalbos srityje Teisingumo Teismas jau yra konstatavęs, kad ūkio subjektas gali būti tiesiogiai susijęs su Komisijos pozicija, Komisijai oficialiai nepriėmus dėl jo sprendimo (2009 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Komisija / Koninklijke FrieslandCampina, C‑519/07 P, EU:C:2009:556, 48–50 punktai).
53
Dėl klaidingo Bendrojo Teismo vertinimo iš apeliančių buvo atimta galimybė pasinaudoti bet kokia teisių gynimo priemone, net jeigu jų atvejis pateko į 2002 m. liepos 25 d. Sprendimo Unión de Pequeños Agricultores / Taryba (C‑50/00 P, EU:C:2002:462) 33 punkte nurodytą situaciją, kai ieškinį dėl panaikinimo turi būti galima pareikšti tam, kad būtų užtikrinta teisminė gynyba.
54
Pastaruoju klausimu apeliantės pabrėžia, kad valstybės narės neprivalo priimti pagalbos priemonių pagal Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 6 dalį. Jų nuomone, tikėtina, kad jokia šioje nuostatoje nurodyta pagalba nebus suteikta, todėl dėl tokios pagalbos nebus priimta jokio Komisijos sprendimo. Finansiniu požiūriu tokia situacija yra panaši į tą, kai Komisija pagalbą, apie kurią pranešta, pripažįsta nesuderinama su vidaus rinka. Vis dėlto pirmuoju atveju, remiantis Bendrojo Teismo argumentais, apeliantės neturi jokių teisių gynimo priemonių, o antruoju atveju – turi. Šis skirtumas yra nepriimtinas, nes abiem atvejais apeliantės susijusios vienodai.
55
Be to, Teisingumo Teismas yra pripažinęs, kad nėra pagrindo tikėtis, jog ūkio subjektai, kuriems Sąjungos aktas daro poveikį, siektų, kad valstybė narė priimtų neigiamą sprendimą, kad galėtų ginčyti šį Sąjungos aktą (2018 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Scuola Elementare Maria Montessori / Komisija, Komisija / Scuola Elementare Maria Montessori ir Komisija / Ferracci, C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873, 66 punktas). Taip pat negalima tikėtis, kad valstybės narės, pranešdamos apie pagalbą azoto produktų ir trąšų gamybos sektoriui, pažeistų ESS 4 straipsnio 3 dalyje numatytą lojalaus bendradarbiavimo pareigą, nors ginčijamų gairių I priede šis sektorius nenurodytas.
56
Komisijos teigimu, šį antrąjį pagrindą taip pat reikia atmesti.
Teisingumo Teismo vertinimas
57
Kaip matyti iš ginčijamų gairių 7 ir 9 punktų, jose nustatyti reikalavimai, kurie turi būti įvykdyti, kad pagalbos priemonės pagal ATLPS, visų pirma nurodytosios Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 6 dalyje, galėtų būti laikomos suderinamomis su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą.
58
Tokių gairių priėmimas patenka į Komisijos išimtinę kompetenciją vertinti pagalbos priemonių suderinamumą su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį. Šiuo atžvilgiu Komisija turi plačią diskreciją (šiuo klausimu, be kita ko, žr. 2016 m. liepos 19 d. Sprendimo Kotnik ir kt., C‑526/14, EU:C:2016:570, 37–39 punktus ir 2022 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Veejaam ir Espo, C‑470/20, EU:C:2022:981, 29 punktą).
59
Gairėse nustatydama sąlygas, kuriomis pagalbos priemonės gali būti laikomos suderinamomis su vidaus rinka, ir paskelbdama šias gaires bei pranešdama, kad taikys jose nustatytas taisykles, Komisija apribojo šią diskreciją taip, kad, jei valstybė narė praneša apie šias taisykles atitinkantį valstybės pagalbos projektą, Komisija iš esmės privalo jį patvirtinti. Iš principo ji negali nukrypti nuo minėtų taisyklių, nes priešingu atveju jai gali būti paskirta sankcija už bendrųjų teisės principų, pavyzdžiui, vienodo požiūrio ar teisėtų lūkesčių apsaugos, pažeidimą (2016 m. liepos 19 d. Sprendimo Kotnik ir kt., C‑526/14, EU:C:2016:570, 40 punktas ir 2023 m. sausio 31 d. Sprendimo Komisija / Braesch ir kt., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, 90 punktas).
60
SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatyta, kad kiekvienas fizinis ar juridinis asmuo gali pareikšti ieškinį dėl jam skirtų aktų arba aktų, kurie yra tiesiogiai ir konkrečiai su juo susiję, ar dėl reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktų, kurie tiesiogiai su juo susiję ir dėl kurių nereikia patvirtinti įgyvendinamųjų priemonių.
61
Apeliantės negali būti laikomos ginčijamų gairių adresatėmis. Todėl, atsižvelgiant į pačią SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos formuluotę, apeliančių locus standi suponuoja bent jau tai, kad, kaip Bendrasis Teismas pažymėjo skundžiamų nutarčių 27 punkte, šios gairės yra tiesiogiai su jomis susijusios.
62
Sąlyga, kad ginčijamas aktas turi būti tiesiogiai susijęs su ieškovu, vienodai suformuluota ir SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos antroje sakinio dalyje, ir šios nuostatos sakinio trečioje dalyje, kiekvienoje sakinio dalyje turi reikšti tą patį (2022 m. liepos 12 d. Sprendimo Nord Stream 2 / Parlamentas ir Taryba, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 73 punktas). Pagal suformuotą jurisprudenciją ši sąlyga reikalauja taikyti du kumuliacinius kriterijus, t. y. kad toks aktas, viena vertus, darytų tiesioginį poveikį šio asmens teisinei padėčiai ir, kita vertus, nepaliktų jokios diskrecijos adresatams, atsakingiems už jo įgyvendinimą, kuris yra visiškai automatinio pobūdžio ir išplaukia tik iš Sąjungos teisės aktų, netaikant kitų tarpinių normų (2023 m. kovo 16 d. Sprendimo Komisija / Jiangsu Seraphim Solar System ir Taryba / Jiangsu Seraphim Solar System ir Komisija, C‑439/20 P ir C‑441/20 P, EU:C:2023:211, 55 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
63
Remiantis šio sprendimo 59 punkte priminta jurisprudencija, ginčijamų gairių, susijusių, be kita ko, su pagalbos priemonėmis, kurias valstybės narės turi priimti pagal Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 6 dalį, poveikis yra toks, kad pranešus apie valstybės pagalbos projektą, atitinkantį šiose gairėse nustatytus kriterijus, įskaitant jų I priede pateiktą reikalavimus atitinkančių sektorių sąrašą, Komisija iš esmės privalo tokį projektą patvirtinti.
64
Kadangi apeliantės vykdo veiklą sektoriuje, kuriam šis priedas netaikomas, jos negali pasinaudoti tokia Komisijos pareiga.
65
Tokiomis aplinkybėmis, kaip Bendrasis Teismas iš esmės nurodė skundžiamų nutarčių 39–41 punktuose, šios gairės teisiniu požiūriu neatima iš apeliančių galimybės gauti Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 6 dalyje nurodytą valstybės pagalbą.
66
Šiuo klausimu reikia priminti, kad gairių priėmimas neatleidžia Komisijos nuo pareigos išnagrinėti konkrečias išskirtines aplinkybes, kuriomis konkrečiu atveju valstybė narė gali remtis, kai prašo tiesiogiai taikyti SESV 107 straipsnio 3 dalį. Valstybės narės išsaugo galimybę pranešti Komisijai apie valstybės pagalbos projektus, kurie neatitinka gairėse nustatytų sąlygų, o Komisija išskirtinėmis aplinkybėmis gali leisti tokius projektus vykdyti (žr., be kita ko, 2016 m. liepos 19 d. Sprendimo Kotnik ir kt., C‑526/14, EU:C:2016:570, 41 ir 43 punktus; taip pat 2023 m. sausio 31 d. Sprendimo Komisija / Braesch ir kt., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, 92 ir 93 punktus).
67
Taigi pagal ATLPS niekas netrukdo valstybei narei pranešti Komisijai apie ginčijamų gairių I priede nenurodyto ekonomikos sektoriaus įmonėms skirtą pagalbos projektą, kuriuo pagal Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 6 dalį siekiama sumažinti realią anglies dioksido nutekėjimo riziką, kuri, jos nuomone, kyla šiam sektoriui, ir nurodyti aplinkybes, galinčias pateisinti šio projekto patvirtinimą pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą, nepaisant to, kad Komisija šiose gairėse nenurodė šio sektoriaus kaip susiduriančio su tokia rizika.
68
Darytina išvada, kad, kaip teisingai nusprendė Bendrasis Teismas, nors ginčijamos gairės sumažina apeliančių galimybes gauti pagalbą pagal Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 6 dalį, jos pačios savaime nenustato apeliančių tinkamumo tokiai pagalbai gauti, todėl nedaro tiesioginio poveikio jų teisinei padėčiai.
69
Priešingai, nei teigia apeliantės, tai, kad jos negali pareikšti tiesioginio ieškinio dėl ginčijamų gairių, neatima iš jų veiksmingos teisminės gynybos. Pagal Sąjungos proceso teisę fiziniam ar juridiniam asmeniui leidžiama remtis gairių neteisėtumu grindžiant ieškinį dėl akto, priimto atsižvelgiant į šias gaires ir darančio šiam asmeniui poveikį tokiu būdu, kuris atitinka SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytas sąlygas (pagal analogiją žr. 2005 m. birželio 28 d. Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 209–212 punktus).
70
Be to, tiek, kiek apeliantės remiasi prielaida, kad valstybės narės nenusprendžia suteikti jokios Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 6 dalyje nurodytos pagalbos, todėl Komisija, atsižvelgdama į ginčijamas gaires, nepriima jokio sprendimo leisti ar atsisakyti patvirtinti pagalbos projektą, reikia konstatuoti, kad tokiu atveju apeliantės negali atsidurti nepalankioje konkurencinėje padėtyje, palyginti su kitomis įmonėmis, kurių ekonominė veikla vykdoma tame pačiame sektoriuje kaip ir jų. Tokiomis aplinkybėmis pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnio pirmoje pastraipoje įtvirtintą teisę į veiksmingą teisinę gynybą nereikalaujama, kad jos galėtų ginčyti šių gairių teisėtumą.
71
Šiuo klausimu pagal suformuotą jurisprudenciją asmenys turi galėti pasinaudoti veiksminga teismine teisių, išplaukiančių iš Sąjungos teisės sistemos, gynyba (2019 m. lapkričio 5 d. Sprendimo ECB ir kt. / Trasta Komercbanka ir kt., C‑663/17 P, C‑665/17 P ir C‑669/17 P, EU:C:2019:923, 54 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Teisė, kurią asmenys kildina iš Sąjungos teisės normų valstybės pagalbos srityje, yra teisė nepatirti iškraipytos konkurencijos (šiuo klausimu žr. 2018 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Scuola Elementare Maria Montessori / Komisija, Komisija / Scuola Elementare Maria Montessori ir Komisija / Ferracci, C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873, 43 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
72
Iš to, kas išdėstyta pirma, matyti, kad Bendrojo Teismo argumentuose nepadaryta teisės klaidos ir kad antrasis pagrindas yra nepagrįstas.
Dėl subsidiariai pateikto pagrindo
Šalių argumentai
73
Apeliančių teigimu, prieš priimdamas sprendimą dėl priimtinumo Bendrasis Teismas turėjo išnagrinėti ieškinius iš esmės. Jos primena, kad pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 130 straipsnio 7 dalį šis teismas prieštaravimų ar kitų procesinių veiksmų nagrinėjimą prijungia prie bylos nagrinėjimo iš esmės, „jeigu tai pateisinama dėl ypatingų aplinkybių“. Gero teisingumo vykdymo tikslais Bendrasis Teismas turėjo nuspręsti, kad tokios aplinkybės egzistuoja šioje byloje. Siekiant įvertinti ginčijamų gairių teisines pasekmes, reikėjo išklausyti argumentus dėl esmės.
74
Komisijos teigimu, šis subsidiarus pagrindas yra nereikšmingas ir bet kuriuo atveju nepagrįstas.
Teisingumo Teismo vertinimas
75
Kaip Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, Bendrasis Teismas turi įvertinti, ar geras teisingumo vykdymas pateisina tai, kad dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo būtų nuspręsta nedelsiant, ar dėl jo būtų sprendžiama nagrinėjant bylą iš esmės. Spręsti nagrinėjant bylą iš esmės nereikia, jeigu prieštaravimo vertinimas nepriklauso nuo ieškovo nurodytų pagrindų, susijusių su bylos esme, vertinimo (2017 m. spalio 25 d. Sprendimo Rumunija / Komisija, C‑599/15 P, EU:C:2017:801, 46 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
76
Šiuo atveju išnagrinėjus antrąjį iš dviejų pagrindinių pagrindų, pateiktų apeliaciniams skundams pagrįsti, matyti, kad Bendrasis Teismas, nenagrinėdamas ieškinių iš esmės, galėjo pagrįstai nuspręsti, jog apeliantės neturėjo locus standi.
77
Taigi šiam subsidiariam pagrindui negali būti pritarta.
78
Kadangi nė vienas iš pagrindų nėra pagrįstas, apeliaciniai skundai turi būti visiškai atmesti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
79
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal šio reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
80
Kadangi Komisija reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas iš apeliančių, o šios bylą pralaimėjo, jos turi padengti ne tik savo, bet ir Komisijos bylinėjimosi išlaidas, patirtas nagrinėjant apeliacinius skundus.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti apeliacinius skundus bylose C‑73/22 P ir C‑77/22 P.
2.
Grupa Azoty S.A
.,
Azomureș SA ir Lipasmata Kavalas LTD Ypokatastima Allodapis padengia savo ir Europos Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas, susijusias su apeliaciniu skundu byloje C‑73/22 P.
3.
Advansa Manufacturing GmbH, Beaulieu International Group NV, Brilen SA, Cordenka GmbH & Co. KG, Dolan GmbH, Enka International GmbH & Co. KG, Glanzstoff Longlaville SAS, Infinited Fiber Company Oy, Kelheim Fibres GmbH, Nurel SA, PHP Fibers GmbH, Teijin Aramid BV, Thrace Nonwovens & Geosynthetics monoprosopi AVEE mi yfanton yfasmaton kai geosynthetikon proïonton
S.A. ir Trevira GmbH padengia savo ir Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas, susijusias su apeliaciniu skundu byloje C‑77/22 P.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.