Laikina versija
TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. balandžio 16 d.(*)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – SESV 56 straipsnis – Laisvė teikti paslaugas – Valstybės narės išduotos licencijos organizuoti azartinius lošimus internetu turėtojas – Kitos valstybės narės teisės aktai, pagal kuriuos organizuoti lošimui internetu reikalingas leidimas – Privalomieji bendrojo intereso pagrindai – Internetiniai lošimų automatai – Antrinės loterijos – Praloštų statymų grąžinimas – Piktnaudžiavimas teise “
Byloje C‑440/23
dėl Prim’Awla tal-Qorti Ċivili (civilinio teismo Pirmasis skyrius, Malta) 2023 m. liepos 11 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. liepos 14 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
FB
prieš
European Lotto and Betting Ltd,
Deutsche Lotto-und Sportwetten Ltd.,
TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė M. L. Arastey Sahún, teisėjai J. Passer, E. Regan, D. Gratsias (pranešėjas) ir B. Smulders,
generalinis advokatas N. Emiliou,
posėdžio sekretorė C. Strömholm, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2025 m. balandžio 9 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–        FB, kuris atstovauja pats sau,
–        European Lotto and Betting Ltd ir Deutsche Lotto-und Sportwetten ltd., atstovaujamų avukat S. Camilleri ir Rechtsanwalt R. Karpenstein,
–        Maltos vyriausybės, atstovaujamos A. Buhagiar, padedamos abogado D. Sarmiento Ramírez-Escudero ir avukat Z. Sciberras,
–        Belgijos vyriausybės, atstovaujamos A. De Brouwer, C. Jacob ir L. Van den Broeck, padedamų avocats V. Ramognino, R. Verbeke ir P. Vlaemminck,
–        Čekijos vyriausybės, atstovaujamos M. Smolek, T. Suchá ir J. Vláčil,
–        Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos J. Möller ir P.‑L. Krüger,
–        Italijos vyriausybės, atstovaujamos S. Fiorentino ir G. Palmieri,
–        Europos Komisijos, atstovaujamos L. Armati ir M. Mataija,
susipažinęs su 2025 m. rugsėjo 4 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 56 straipsnio ir draudimo piktnaudžiauti teise principo išaiškinimo.
2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant FB ginčą su European Lotto and Betting Ltd ir Deutsche Lotto-und Sportwetten Ltd., Maltoje buveines turinčiomis dviem bendrovėmis, dėl prašymo susigrąžinti praloštus statymus lošiant internetiniais lošimo automatais ir dalyvaujant lažybose dėl loterijų tiražų rezultatų.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas (EB) Nr. 593/2008
3        2008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 593/2008 dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės („Roma I“) (OL L 177, 2008, p. 6) 3 straipsnio „Pasirinkimo laisvė“ 1 ir 3 dalyse nustatyta:
„1.      Sutarčiai taikoma šalių pasirinkta teisė. Pasirinkimas turi būti tiksliai išreikštas ar aiškiai parodytas sutarties sąlygomis arba bylos aplinkybėmis. Šalys gali pasirinkti visai sutarčiai ar tik jos daliai taikytiną teisę.
<...>
3.      Tais atvejais, kai visi kiti situacijai svarbūs elementai pasirinkimo metu yra kitoje valstybėje nei ta, kurios teisė pasirinkta, šalių pasirinkimas neturi kliudyti taikyti tos kitos valstybės teisės nuostatų, nuo kurių negali būti nukrypstama sutartimi.“
4        Reglamento „Roma I“ 6 straipsnio „Vartojimo sutartys“ 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.      Nedarant poveikio 5 ir 7 straipsnių taikymui, sutarčiai, sudarytai tarp fizinio asmens, siekiančio tikslų, kurie gali būti laikomi nesusijusiais su jo darbu ar profesine veikla (vartotojas), ir kito asmens, atliekančio savo darbą arba vykdančio profesinę veiklą (profesionalas [verslininkas]), taikoma vartotojo įprastos gyvenamosios vietos valstybės teisė, jei profesionalas [verslininkas]:
a)      vykdo komercinę ar profesinę veiklą vartotojo įprastos gyvenamosios vietos valstybėje; arba
b)      bet kokiomis priemonėmis kreipia šią veiklą į tą valstybę ar kelias valstybes, tarp kurių yra ta valstybė,
ir ta sutartis patenka į tokios veiklos sritį.
2.      Nepaisant 1 dalies, šalys, laikydamosi 3 straipsnio, gali pasirinkti 1 dalies reikalavimus atitinkančiai sutarčiai taikytiną teisę. Tačiau toks pasirinkimas negali atimti iš vartotojo apsaugos, kurią jam teikia nuostatos, nuo kurių negalima nukrypti susitarimu pagal teisę, kuri nepasirinkus teisės būtų taikoma 1 dalies pagrindu.“
5        Šio reglamento 9 straipsnyje „Viršesnės privalomos nuostatos“ išdėstyta:
„1.      Viršesnės privalomos nuostatos yra nuostatos, kurių laikymąsi valstybė laiko itin svarbiu jos viešųjų interesų, pavyzdžiui, politinės, socialinės ar ekonominės sandaros, apsaugai tiek, kad jos taikomos visais atvejais, kuriuos jos apima, neatsižvelgiant į pagal šį reglamentą sutarčiai taikytiną teisę.
2.      Jokios šio reglamento nuostatos negali riboti ginčo nagrinėjimo vietos teisės viršesnių privalomų nuostatų taikymo.
3.      Valstybės, kurioje turi būti arba buvo vykdomos iš sutarties kylančios prievolės, teisėje numatytos viršesnės privalomos nuostatos, gali būti taikomos tiek, kiek pagal šias viršesnes privalomas nuostatas sutarties vykdymas yra neteisėtas. Sprendžiant, ar taikyti tas nuostatas, turi būti atsižvelgiama į jų pobūdį ir tikslą bei į jų taikymo arba netaikymo pasekmes.“
6        Šio reglamento 10 straipsnyje „Sutikimas ir turinio galiojimas“ nustatyta:
„1.      Sutarties ar bet kurios jos sąlygos egzistavimas ir galiojimas nustatomas pagal teisę, kuri būtų jai taikoma pagal šį reglamentą, jei sutartis ar sąlyga galiotų.
2.      Tačiau, siekdama įrodyti, kad nedavė sutikimo, šalis gali remtis savo įprastos gyvenamosios vietos valstybės teise, jei iš aplinkybių paaiškėja, kad nagrinėti šios šalies elgesio pasekmes pagal 1 dalyje nurodytą teisę yra nepagrįsta.“
7        To paties reglamento 12 straipsnio „Taikytinos teisės apimtis“ 1 dalyje numatyta:
„Pagal šį reglamentą sutarčiai taikytina teisė visų pirma taikoma:
<...>
e)      sutarties negaliojimo pasekmėms.
<...>“
8        Reglamento „Roma I“ 19 straipsnio „Įprasta gyvenamoji vieta“ 3 dalyje numatyta:
„Nustatant įprastą gyvenamąją vietą reikšmingas momentas yra sutarties sudarymo laikas.“
9        To reglamento 21 straipsnis „Ginčo nagrinėjimo vietos viešoji tvarka“ suformuluotas taip:
„Šiame reglamente nurodytos bet kurios šalies teisės normą atsisakyti taikyti galima, tik jei toks taikymas akivaizdžiai nesuderinamas su ginčo nagrinėjimo vietos viešąja tvarka (ordre public).“
Reglamentas (ES) Nr. 1215/2012
10      2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 351, 2012. p. 1) II skyriaus I skirsnyje „Bendrosios nuostatos“ esančio 4 straipsnio
1 dalyje nustatyta:
„Pagal šį reglamentą asmenims, kurių nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta yra valstybėje narėje, ieškiniai turi būti pareiškiami tos valstybės narės teismuose, neatsižvelgiant į šių asmenų pilietybę.“
11      To reglamento 5 straipsnio, esančio tame pačiame 1 skirsnyje, 1 dalyje nustatyta:
„Asmenims, kurių nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta yra valstybėje narėje, kitos valstybės narės teismuose ieškiniai gali būti pareiškiami tik taikant šio skyriaus 2–7 skirsniuose nustatytas taisykles.“
12      To paties reglamento II skyriaus 4 skirsnyje „Jurisdikcija dėl bylų, susijusių su vartojimo sutartimis“ išdėstyti jo 17 ir 18 straipsniai.
13      Reglamento Nr. 1215/2012 17 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Jurisdikcija dėl bylų, susijusių su vartojimo sutartimis, kurias sudaro asmuo, vartotojas, ir kurių dalykas nėra laikomas šio asmens komercine ar profesinė veikla, nustatoma pagal šį skirsnį <...>, jeigu:
a)      sutartis sudaryta dėl prekių pirkimo (pardavimo) išsimokėtinai grąžinant dalinių įmokų kreditą;
b)      sutartis sudaryta dėl dalimis grąžinamos paskolos arba dėl bet kurios kitos formos kredito, suteikto prekių pirkimui (pardavimui) finansuoti; arba
c)      visais kitais atvejais, sutartis buvo sudaryta su asmeniu, vykdančiu komercinę arba profesinę veiklą valstybėje narėje, kurioje yra vartotojo nuolatinė gyvenamoji vieta, arba kitu būdu tokią veiklą susiejančiu su minėta valstybe nare ar keliomis valstybėmis, įskaitant tą valstybę narę, ir jeigu sutartis priskiriama tokios veiklos sričiai.“
14      Šio reglamento 18 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Vartotojas gali pareikšti ieškinį kitai sutarties šaliai valstybės narės, kurioje yra tos sutarties šalies nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta, teismuose arba, neatsižvelgiant į kitos sutarties šalies nuolatinę gyvenamąją (buveinės) vietą, – vartotojo nuolatinės gyvenamosios vietos teismuose.“
Vokietijos teisė
2012 m. GlüStV
15      Pagrindinei bylai taikomos redakcijos Federalinių žemių sudarytos 2011 m. gruodžio 15 d.
Staatsvertrag zum Glücksspielwesen in Deutschland (valstybinė sutartis dėl azartinių lošimų Vokietijoje) (toliau – 2012 m.
GlüStV) 1 straipsnio 2 punkte nustatyta, kad vienas iš tos sutarties tikslų yra koordinuotai patenkinti ir prižiūrėti natūralų gyventojų norą lošti ir sudaryti ribotą azartinių lošimų pasiūlą, kuri būtų tinkama alternatyva azartiniams lošimams, kuriems neišduotas leidimas, ir kovoti su neteisėtų azartinių lošimų vystymusi ir plitimu lygiagrečiose rinkose.
16      2012 m.
GlüStV 4 straipsnio 1, 4 ir 5 dalyse numatyta:
„1.      Organizuoti viešai prieinamus azartinius lošimus ar jiems tarpininkauti galima tik gavus atitinkamos [Federalinės žemės] kompetentingos institucijos leidimą. Draudžiama organizuoti azartinius lošimus neturint šio leidimo (nelicencijuoti lošimai) ir dalyvauti su nelicencijuotais lošimais susijusiuose mokėjimuose.
<...>
4.      Draudžiama viešai prieinamus azartinius lošimus organizuoti internetu.
5.      Nukrypdama nuo 4 dalies, Federalinė žemė gali, siekdama geriau įgyvendinti 1 straipsnyje nustatytus tikslus, leisti savarankiškai platinti loterijas ir joms tarpininkauti, taip pat organizuoti sporto lažybas internetu ir joms tarpininkauti <...>.“
17      Pagal 2012 m.
GlüStV 10 straipsnio 2 ir 6 dalis licencija loterijoms gali būti išduodama tik valstybės kontroliuojamiems paslaugų teikėjams.
Vokietijos civilinis kodeksas
18      Pagrindinėje byloje taikomos redakcijos Bürgerliches Gesetzbuch (toliau – Civilinis kodeksas) 134 straipsnyje įtvirtinta, kad jeigu įstatyme nenurodyta kitaip, teisinis sandoris, kuriuo pažeidžiamas teisės aktuose nustatytas draudimas, yra niekinis.
19      Vokietijos civilinio kodekso 812 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Asmuo, kuris be teisinio pagrindo dėl kito asmens veiksmų ar kitu būdu to kito asmens sąskaita ką nors gauna, privalo tai grąžinti.
<...>“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
20      Atsakovės pagrindinėje byloje yra dvi Maltoje įsteigtos bendrovės, siūlančios azartinių lošimų internetu, konkrečiai kalbant, lošimų automatų ir lažybų dėl loterijų tiražų rezultatų paslaugas pagal Maltese Gaming Authority (Maltos lošimų institucija) išduotą licenciją. Šios dvi bendrovės veiklą vykdo, be kita ko, Vokietijos rinkoje per interneto svetainę.
21      Prašyme priimti prejudicinį sprendimą ir Teisingumo Teismo turimoje bylos medžiagoje nustatyta, kad iki 2021 m. liepos 1 d. Vokietijos teisės aktuose buvo nustatytas visuotinis azartinių lošimų internetu draudimas, išskyrus (nuo 2012 m.) sporto ir žirgų lenktynių lažybas, taip pat loterijų tiesioginio platinimo ir tarpininkavimo draudimas; loterijas vis dėlto galėjo organizuoti viešosios teisės reglamentuojami juridiniai asmenys arba privatinės teisės reglamentuojami juridiniai asmenys, kurių lemiamą balsą suteikiančią akcijų dalį tiesiogiai ar netiesiogiai turi viešieji juridiniai asmenys. Tame prašyme nurodyta, kad, nepaisant visuotinio draudimo, „Vokietijoje lošimo automatai yra plačiai paplitę tiek lošimo salonuose, tiek restoranuose, tiek ir daugelyje kazino“.
22      Dėl lažybų internetu dėl loterijų tiražų rezultatų (toliau – antrinės loterijos) prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodyta, kad, remiantis Vokietijos teismų aiškinamais pagrindinėje byloje taikomais Vokietijos teisės aktais, antrinės loterijos laikomos paprasčiausiomis lažybomis internetu, kurioms, dėl to taikomas visuotinis azartinių lošimų internetu draudimas.
23      Būtent tokiomis aplinkybėmis asmuo, kurio įprasta gyvenamoji vieta yra Vokietijoje (toliau – pirminis lošėjas), nuo 2019 m. birželio 5 d. iki 2021 m. liepos 12 d. naudojosi atsakovių pagrindinėje byloje siūlomomis paslaugomis.
24      Prim’Awla tal-Qorti Ċivili (civilinio teismo Pirmasis skyrius, Malta), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsakyme į 2024 m. balandžio 15 d. Teisingumo Teismo pagal jo procedūros reglamento 101 straipsnio 1 dalį pateiktą prašymą pateikti paaiškinimą nurodė, kad, remiantis pirminio lošėjo ir atsakovių pagrindinėje byloje sudarytą sutartį reglamentuojančiomis bendrosiomis sąlygomis, aptariamas sutartinis santykis turėjo būti reglamentuojamas Maltos teisės. Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad, remiantis Reglamento „Roma I“ 6 straipsnio 2 dalimi, šiam sutartiniam santykiui turi būti taikoma būtent Vokietijos teisė. Tas teismas šiuo klausimu tvirtina, kad pagal Vokietijos teisę ir atsižvelgiant į visuotinį azartinių lošimų internetu draudimą, kuris, klostantis faktinėms aplinkybėms pagrindinėje byloje, buvo numatytas Vokietijos teisės aktuose, tą lošėją su atsakovėmis pagrindinėje byloje saistanti sutartis pagal Vokietijos civilinio kodekso 812 straipsnį turėtų būti laikoma niekine.
25      Remdamasis būtent šiuo Vokietijos civilinio kodekso straipsniu aptariamas lošėjas pareiškė ieškinį Landgericht Erfurt (Erfurto apygardos teismas, Vokietija) prieš atsakoves pagrindinėje byloje, siekdamas susigrąžinti statymus, kuriuos pralošė per nagrinėjamą laikotarpį. Tuo metu, kai byla dar buvo nagrinėjama, 2021 m. lapkričio 21 d. sudaryta sutartimi tas lošėjas ieškovui pagrindinėje byloje perdavė su aptariamu sutartiniu santykiu susijusias savo teises, o šis, savo ruožtu, prašyme prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme prieš atsakoves pagrindinėje byloje pareiškė ieškinį dėl pirminio lošėjo praloštų statymų susigrąžinimo. Remiantis atsakovių pagrindinėje byloje parodymais per posėdį Teisingumo Teisme, ieškinys, pareikštas Landgericht Erfurt, tuo atveju buvo atsiimtas.
26      Ieškovas pagrindinėje byloje teigia, kad dėl to, jog atsakovės pagrindinėje byloje turi tik Maltos licenciją, pagrindinėje aptariamas paslaugas pirminiam lošėjui jos teikė neteisėtai. Jos teigimu, dėl šio neteisėtumo atsakovių ir lošėjo sudaryta sutartis yra niekinė.
27      Atsakovės pagrindinėje byloje savo ruožtu teigia, kad dėl SESV 56 straipsnyje įtvirtintos jų laisvės teikti paslaugas pažeidimo jos negalėjo gauti leidimo Vokietijoje teikti lošimų automatų ir antrinių loterijų paslaugų. Dėl tos priežasties neteisėtas yra būtent taip nustatytas draudimas, o ne pagrindinėje byloje nagrinėjamų paslaugų teikimas. Beje, pirminis lošėjas „piktnaudžiavo ir veikė nesąžiningai“.
28      Ieškovas pagrindinėje byloje neigia šiuo argumentus ir šiuo klausimu remiasi aplinkybe, kad, remiantis Vokietijos aukštesniųjų regioninių teismų jurisprudencija, tokiems argumentams niekada nebuvo pritarta bylose dėl reikalavimų grąžinti statymus, kuriuos pralošė tokių paslaugų, kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje, vartotojai.
29      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, kad Vokietijos teismų pateikiamu Sąjungos teisės išaiškinimu galima nustatyti tokių operatorių, kaip atsakovės pagrindinėje byloje, laisvo paslaugų teikimo pagrįstą ribojimą.
30      Viena vertus, dėl internetinių lošimų automatų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad 2019 m. pabaigoje Federalinės žemės susitarė iš dalies pakeisti 2012 m.
GlüStV, kad būtų galima gauti licenciją azartiniams lošimams internetu ir, konkrečiai kalbant, „loterijų savarankiškam platinimui ir tarpininkavimui joms, sporto lažybų ir žirgų lenktynių lažybų organizavimui, tarpininkavimui joms ir savarankiškam platinimui, taip pat kazino lošimų internete, lošimų virtualiais lošimo automatais ir pokerio internetu organizavimui ir savarankiškam platinimui“. Apie teisinio pagrindo pakeitimo iš dalies projektą buvo pranešta Europos Komisijai.
31      Atsižvelgdami į šiuos teisinio pagrindo pokyčius, Federalinių žemių kanceliarijų ir senato vadovai priėmė aplinkraštį dėl azartinių lošimų organizavimo pereinamuoju laikotarpiu iki 2021 m. liepos 1 d. Remiantis prašymu priimti prejudicinį sprendimą, tame aplinkraštyje pažymėta, kad „iki 2021 m. birželio 30 d. baudžiant už lošimų pasiūlą neturint licencijos daugiausia dėmesio bus skiriama tiems paslaugų teikėjams, kurie, kaip tikimasi, taip pat sieks nesilaikyti galimo būsimo reglamentavimo“.
32      Tokiomis aplinkybėmis Federalinių žemių vyriausiosios lošimų priežiūros institucijos paskelbė priėmusios bendrąsias gaires, kuriose, atsižvelgiant į teisės aktų pakeitimus nuo 2021 m. liepos 1 d., nustatyta, kad „virtualių lošimų automatų ir internetinio pokerio pasiūla, kuriai nebuvo išduodama licencija savarankiškai platinti ir organizuoti, paprastai bus priskirta prie aplinkybių, į kurias nebus atsižvelgiama taikant azartinius lošimus reglamentuojančius teisės aktus“, jei bus tenkinamos tam tikros tose gairėse nustatytos sąlygos.
33      Šiuo klausimu atsakovės pagrindinėje byloje teigia, kad, atsižvelgiant į 2012 m.
GlüStV siekiamus tikslus, negalima sutikti su ankstesnio visuotinio internetinių kazino lošimų draudimo pagrindimu, nes pačios Federalinės žemės, numatydamos ankstesniuose punktuose aptariamą teisinio pagrindo pakeitimą iš dalies ir apie iš dalies pakeistą GlüStV projektą pranešdamos Komisijai, „aiškiai nurodė, kad [šios sutarties] tikslai gali būti įgyvendinami švelnesnėmis priemonėmis, taikant išankstinio leidimo sistemą“; tai jos pareiškė dar prieš aptariamų teisės aktų pakeitimo iš dalies įsigaliojimą 2021 m. liepos 1 d., atsižvelgiant į priemones, kurių buvo imtasi per šio sprendimo 31 punkte nurodytą pereinamąjį laikotarpį.
34      Kita vertus, dėl antrinių loterijų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuoja, kad nuo 2017 m. visi Vokietijos teismai „paliko nenagrinėtą klausimą dėl to, ar valstybės monopolis (loterijų srityje) yra pateisinamas“. Dėl šio aspekto sunku suprasti, kodėl vartotojui tapačios paslaugos atveju turėtų būti daromas skirtumas tarp valstybinio paslaugų teikėjo teikiamos lažybų dėl valstybės organizuojamos loterijos rezultatų paslaugos ir kitoje valstybėje narėje reguliuojamo privataus organizatoriaus teikiamos lažybų dėl tos pačios loterijos rezultatų paslaugos.
35      Tokiomis aplinkybėmis, Prim'Awla tal-Qorti Ċivili (civilinio teismo Pirmasis skyrius) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1)      Ar SESV 56 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad paslaugų teikimo laisvės pažeidimas, padarytas vartotojo valstybėje narėje (paskirties valstybėje) kazino paslaugas internete teikiantiems operatoriams, kurie yra licencijuoti ir kurių veikla reglamentuojama jų kilmės valstybėje (Maltoje), nustačius visuotinį lošimų internetiniais lošimo automatais draudimą, negali būti pateisinamas įtikinamais bendrojo intereso pagrindais,
–        jei paskirties valstybė narė tuo pačiu metu leidžia privatiems operatoriams panašius lošimus visur fiziniuose lošimo namuose lošiant licencijuotais lošimo automatais salonuose ir restoranuose, intensyvesnius lošimus fiziniuose lošimų namuose esančiuose kazino [ir] valstybės loterijų licencijuotą nacionalinę loterijų veiklą daugiau kaip 20 000 visuomenei skirtų agentų parduotuvių ir
–        leidžia privatiems sporto lažybų ir žirgų lenktynių lažybų paslaugas teikiantiems operatoriams bei privatiems internetinių loterijų tarpininkams, parduodantiems valstybinių loterijų ir kitų licencijuotų loterijų produktus, vykdyti licencijuotų lošimų internetu veiklą,
nors ši valstybė narė, nesilaikydama [2016 m. spalio 19 d. Sprendimo Deutsche Parkinson Vereinigung (C‑148/15, EU:C:2016:776, 35 punktas)], [2010 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Stoß ir kt. (C‑316/07, C‑358/07–C‑360/07, C‑409/07 ir C‑410/07, EU:C:2010:504)] ir [2003 m. lapkričio 13 d. Sprendimo Lindman (C‑42/02, EU:C:2003:613)], akivaizdžiai nepateikė mokslinių įrodymų, iš kurių būtų matyti, kad šie lošimai kelia konkrečią riziką, kuri reikšmingai prisideda prie jos reglamentavimu siekiamų tikslų, visų pirma probleminių lošimų prevencijos, įgyvendinimo, ir
kad, atsižvelgiant į šią riziką, draudimo taikymas [tik] lošimams internetiniais lošimo automatais (o ne visai leidžiamai lošimų pasiūlai internetiniais lošimų automatais ir fizinėse vietose) gali būti laikomas tinkamu, privalomu ir proporcingu tų teisės aktų tikslams pasiekti?
2)      Ar SESV 56 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiama taikyti 2012 m.
GlüStV 4 straipsnio 1 ir 4 dalyse įtvirtintą visuotinį kazino lošimų internete draudimą, jei pagal GlüStV 1 straipsnį Vokietijos teisės aktais dėl azartinių lošimų [...] siekiama ne visiškai uždrausti azartinius lošimus, o tik <...> „koordinuotai patenkinti ir prižiūrėti natūralų gyventojų potraukį lošti, taip pat kovoti su neteisėtų azartinių lošimų vystymusi ir plitimu lygiagrečiose rinkose“ ir jei yra [didelė lošėjų paklausa lošimams internetiniais lošimo automatais]?
3)      Ar SESV 56 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad visuotinis kazino internete pasiūlos draudimas negali būti taikomas, jei
–        visų šios valstybės federalinių žemių vyriausybės jau sutarė, kad su tokios lošimų internetu pasiūlos keliama rizika galima veiksmingiau kovoti taikant išankstinio oficialaus leidimo sistemą, o ne visišką draudimą, ir
–        jei jos parengė bei susitarė dėl būsimo teisinio pagrindo taikant atitinkamą valstybinę sutartį, kuria visuotinis draudimas pakeičiamas išankstinio leidimo sistema, ir
–        jei numatydamos tokį būsimą reglamentavimą jos nusprendė leisti atitinkamą lošimų pasiūlą neturint Vokietijos leidimo, jei laikomasi tam tikrų reikalavimų, kol bus išduotos Vokietijos licencijos,
nors pagal [2010 m. rugsėjo 8 d. Sprendimą Winner Wetten, (C‑409/06, EU:C:2010:503)] Sąjungos teisės taikymas negali būti laikinai sustabdytas?
4)      Ar SESV 56 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad (paskirties) valstybė narė negali nacionalinių teisės aktų pagrįsti privalomais bendrojo intereso pagrindais, jei
–        pagal tuos teisės aktus vartotojams draudžiama kitoje (kilmės) valstybėje narėje atlikti licencijuotus tarpvalstybinius statymus dėl paskirties valstybėje narėje licencijuotų loterijų, kurios joje yra leidžiamos ir reglamentuojamos, [rezultatų] ir
–        jei loterijos yra licencijuotos paskirties valstybėje narėje bei teisės aktais siekiama apsaugoti lošėjus ir nepilnamečius ir nepilnamečius ir
–        jei kilmės valstybėje narėje licencijuotų lažybų dėl loterijų [rezultatų] teisės aktais taip pat siekiama apsaugoti lošėjus ir nepilnamečius bei užtikrinama tokio paties lygio apsauga kaip ir loterijų teisės aktais paskirties valstybėje?
5)      Ar SESV 56 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal šią normą draudžiama susigrąžinti statymus, praloštus dalyvaujant (antrinėse) loterijose, remiantis įtariamu sandorių neteisėtumu dėl licencijos neturėjimo vartotojo valstybėje narėje, jei
–        tokia licencija privačioms (antrinėms) loterijoms nesuteikiama pagal įstatymą ir
–        jei nacionaliniai teismai tokį nesuteikimą grindžia galimu skirtumu tarp valstybinio organizatoriaus lažybų dėl valstybės organizuojamos loterijos rezultatų ir privataus organizatoriaus lažybų dėl valstybinės loterijos rezultatų?
6)      Ar SESV 56 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiama susigrąžinti statymus, praloštus dalyvaujant (antrinėse) loterijose, remiantis įtariamu sandorių neteisėtumu dėl licencijos neturėjimo vartotojo valstybėje narėje, jei
–        tokia licencija privačioms (antrinėms) loterijoms nesuteikiama pagal įstatymą ir
–        jei nacionaliniai teismai tokį nesuteikimą valstybinių loterijų organizatorių naudai grindžia galimu skirtumu tarp valstybinio organizatoriaus lažybų dėl valstybės organizuojamos loterijos rezultatų ir privataus organizatoriaus lažybų dėl tos pačios valstybinės loterijos rezultatų?
7)      Ar SESV 56 straipsnis ir draudimas piktnaudžiauti teise ([2016 m. liepos 28 d. Sprendimas Kratzer (C‑423/15, EU:C:2016:604)]) turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiama reikšti reikalavimą susigrąžinti praloštus statymus, grindžiamą Vokietijos leidimo neturėjimu ir nepagrįstu praturtėjimu, kai organizatorius turi licenciją ir yra prižiūrimas kitos valstybės narės valdžios institucijų, o lošėjo turtas ir piniginiai reikalavimai užtikrinami pagal valstybės narės, kurioje yra įsisteigęs organizatorius, teisę?“
Procesas Teisingumo Teisme
36      2026 m. sausio 5 d. laišku, kurį Teisingumo Teismas gavo 2026 m. sausio 15 d., prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pateikė atsakovių pagrindinėje byloje pastabas dėl 2025 m. rugsėjo 4 d. generalinio advokato išvados.
37      Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal SESV 252 straipsnio antrą pastraipą generalinio advokato pareiga – viešame posėdyje visiškai nešališkai ir nepriklausomai teikti motyvuotą išvadą dėl bylų, kuriose pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statutą jis turi dalyvauti. Teisingumo Teismo nesaisto nei ši išvada, nei ją pagrindžiantys generalinio advokato motyvai (2026 m. sausio 29 d. Sprendimo Keladis I ir Keladis II, C‑72/24 ir C‑73/24, EU:C:2026:51, 63 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
38      Šiomis aplinkybėmis taip pat reikia pažymėti, kad Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statute ir Procedūros reglamente šalims ar to statuto 23 straipsnyje nurodytiems suinteresuotiesiems asmenims nenumatyta galimybės pateikti atsiliepimus į generalinio advokato išvadą. Dėl tos priežasties, šalies ar tokio suinteresuotojo asmens nesutikimas su generalinio advokato išvada, nepaisant to, kokie klausimai joje nagrinėjami, savaime negali būti motyvas, pagrindžiantis žodinės proceso dalies atnaujinimą (2026 m. sausio 29 d. Sprendimo Keladis I ir Keladis II, C‑72/24 ir C‑73/24, EU:C:2026:51, 64 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
39      Nagrinėjamu atveju formaliai neprašydamos atnaujinti Teisingumo Teismo proceso rašytinės ar žodinės dalies, šio sprendimo 36 punkte nurodytų pastabų 9.4 punkte atsakovės pagrindinėje byloje vis dėlto pareiškė, kad nei per procesą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, nei per procesą Teisingumo Teisme, jos neturėjo galimybės išreikšti nuomonės apie generalinio advokato išvadoje nagrinėjamą teisės aspektą dėl nustatymo, ar šios bylos aplinkybėmis įtariamas Sąjungos teisės pažeidimas turėtų būti laikomas akivaizdžiu.
40      Šiuo klausimu pakanka priminti, kad pagal Procedūros reglamento 83 straipsnį Teisingumo Teismas, išklausęs generalinį advokatą, gali bet kada nutarti atnaujinti žodinę proceso dalį – pirmiausia, jeigu mano, kad jam nepateikta pakankamai informacijos, arba jeigu baigus žodinę proceso dalį šalis pateikė naują faktą, kuris gali būti lemiamas Teisingumo Teismui priimant sprendimą, arba jeigu nagrinėjant bylą reikia remtis argumentu, dėl kurio šalys ar Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nurodyti suinteresuotieji asmenys nepateikė nuomonės.
41      Nagrinėjamu atveju Teisingumo Teismas turi visą informaciją, būtiną atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus. Be to, šio sprendimo 36 punkte nurodytose atsakovių pagrindinėje byloje pateiktose pastabose neatskleidžiamos jokios naujos aplinkybės, galinčios turėti lemiamos įtakos sprendimui, kurį turi priimti Teisingumo Teismas.
42      Tokiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas, išklausęs generalinį advokatą, nusprendžia, kad nėra pagrindo atnaujinti žodinės proceso dalies.
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl priimtinumo
43      Vokietijos ir Italijos vyriausybės ginčija prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumą. Maltos vyriausybė, savo ruožtu, ginčija pirmojo–ketvirtojo klausimų priimtinumą.
44      Šiuo klausimu Vokietijos vyriausybė iš esmės teigia, kad prašyme priimti prejudicinį sprendimą yra spragų, nes jame nepateikia informacija, kuri vis dėlto reikalinga, kad Teisingumo Teismas galėtų suprasti pagrindinės bylos kontekstą ir įsitikinti, jog nagrinėjamu atveju taikoma būtent Vokietijos teisė. Beje, ši vyriausybė remiasi Maltos įstatymo dėl azartinių lošimų 56 straipsnio, pagal kurį „Maltoje pareikšti ieškiniai prieš Maltoje išduotą licenciją turinčius azartinių lošimų subjektus <...> būtų neteisėti“, taikymu. Tačiau, kadangi tas įstatymas nagrinėjamu atveju turėtų būti taikomas, jei neprieštarauja Sąjungos teisei, prašymas priimti prejudicinį sprendimą neturėtų reikšmės priimant sprendimą pagrindinėje byloje.
45      Italijos vyriausybė remiasi, be kita ko, 1980 m. kovo 11 d. Sprendimu Foglia (104/79, EU:C:1980:73), kuriame Teisingumo Teismas pripažino neturįs kompetencijos priimti sprendimą dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir nusprendė, kad pagrindinės bylos šalys siekia, kad būtų sukritikuota Prancūzijos vyno likerio mokestinė sistema pasitelkiant procesą Italijos teisme tarp dviejų šalių, kurios sutiko dėl rezultato, kurį reikia pasiekti. Ši vyriausybė atkreipia dėmesį, viena vertus, kad, nagrinėjamu atveju, ieškinys dėl grąžinimo buvo pareikštas Maltos teisme po to, kai reikalavimas grąžinti buvo perleistas, o Vokietijos teismai nuolat tenkino tokius ieškinius, ir, kita vertus, kad pagrindinės bylos šalys „bendrai“ prašė teikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, o ieškovas pagrindinėje byloje teigė, kad toks prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra reikalingas siekiant „užtikrinti jo komercinio modelio teisinį saugumą ir teisinį aiškumą“. Taigi ta vyriausybė primena, kad SESV 267 straipsniu Teisingumo Teismui patikėta užduotis nėra teikti konsultacines išvadas bendrais ar hipotetiniais klausimais, ir šiuo klausimu konkrečiai remiasi 2007 m. gruodžio 18 d. Sprendimu ZF Zefeser (C‑62/06, EU:C:2007:811, 15 punktas).
46      Be to, tos pačios vyriausybės teigimu, Maltos teismas nėra ta institucija, kuri geriausiai įvertintų Vokietijos teisės aktų dėl azartinių lošimų tikslus arba tiems tikslams apsaugoti tinkamas priemones. Iš tiesų, kaip nurodyta 2015 m. sausio 22 d. Sprendime Stanley International Betting ir Stanleybet Malta (C‑463/13, EU:C:2015:25, 51 punktas), azartinių lošimų reglamentavimas – tai viena iš sričių, kuriose valstybės narės turi savų moralės, religijos ar kultūros ypatumų. Taikyti nacionalinę vertybių skalę, apie kurią užsimenama toje jurisprudencijoje, kompetenciją turi tik tos valstybės narės, apie kurios teisės aktus kalbama, teismas Taikydamas Vokietijos teisę, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visais atvejais veikiau turėtų remtis Vokietijos teismų pateiktu šios teisės išaiškinimu; tie teismai ne kartą yra nusprendę, kad Vokietijos teisės aktuose įtvirtinti azartinių lošimų paslaugų teikimo ribojimai atitinka Vokietijos teisės aktų leidėjo nustatytus tikslus.
47      Maltos vyriausybė savo ruožtu remiasi, be kita ko, 1981 m. gruodžio 16 d. Sprendimu Foglia (244/80, EU:C:1981:302) ir 2003 m. sausio 21 d. Sprendimu Bacardi-Martini ir Cellier des Dauphins (C‑318/00, EU:C:2003:41) ir pažymi, viena vertus, Teisingumo Teismo jurisprudenciją dėl fiktyvių ginčų ir, kita vertus, jurisprudenciją dėl aplinkybės, kad valstybės narės teismui kilęs poreikis priimti sprendimą dėl kitos valstybės narės teisės suderinamumo su Sąjungos teise turi ypatingai aiškiai būti nurodytas prašyme priimti prejudicinį sprendimą, kad Teisingumo Teismas sutiktų į jį atsakyti. Ši vyriausybė konkrečiai teigia, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pagrindinėje byloje nepakankamai pagrindė šį poreikį, kiek tai susiję su pirmuoju–ketvirtuoju klausimais.
48      Pažymėdama, kad prašyme priimti prejudicinį sprendimą yra spragų, Komisija savo ruoštu nurodo, viena vertus, kad ieškinio pareiškimas teisme, kuris, ieškovo nuomone, labiau linkęs pasinaudoti SESV 267 straipsniu jam suteikta galimybe, savaime nėra piktnaudžiavimas. Kita vertus, pagrindinės bylos šalių ginčas yra tikras, o Vokietijos teisės aktų, kurių taikymo apimtis neginčijama, suderinamumas su SESV 56 straipsniu aiškiai yra svarbus klausimas nagrinėjant pagrindinę bylą, jeigu tie teisės aktai iš tikrųjų taikomi nagrinėjamu atveju.
49      Reikia priminti, pirma, kad nors nacionaliniai teismai turi laisvę pateikti klausimų Teisingumo Teismui bet kuriame, jų nuomone, tinkamame proceso etape ir nors jie vieninteliai turi įvertinti, atsižvelgdami į jų nagrinėjamos bylos ypatumus, tiek poreikį priimti prejudicinį sprendimą, kad galėtų priimti sprendimą byloje, tiek Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų reikšmingumą, siekiant pateikti tokį Sąjungos teisės išaiškinimą, kuris būtų naudingas tiems teismams, būtina, kad jie apibrėžtų pateikiamų klausimų faktines aplinkybes ir teisinį pagrindą arba bent paaiškintų šiuos klausimus pagrindžiančias faktines prielaidas (2022 m. kovo 25 d. Nutartis IP ir kt. (Faktinių aplinkybių tikslumo nustatymas pagrindinėje byloje), C‑609/21, EU:C:2022:232, 21 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
50      Tačiau Teisingumo Teismo suformuotoje jurisprudencijoje nustatyta, kad nacionalinio teismo pateiktą prašymą pripažinti nepriimtinu galima tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba jeigu Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos tam, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus. Vis dėlto negalima reikalauti, kad prieš kreipdamasis į Teisingumo Teismą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, įgyvendindamas savo teisminius įgaliojimus, nustatytų visas faktines aplinkybes ir atliktų teisinį vertinimą. Iš tikrųjų pakanka, kad nutartyje teikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą būtų aiškiai nurodytas pagrindinės bylos dalykas ir pagrindinis poveikis Sąjungos teisės sistemai (2022 m. kovo 25 d. Nutartis IP ir kt. (Faktinių aplinkybių tikslumo nustatymas pagrindinėje byloje), C‑609/21, EU:C:2022:232, 24 ir 25 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
51      Tokiomis aplinkybėmis reikia pažymėti, kad, kaip nurodyta šio sprendimo 24 punkte, Teisingumo Teismui pateiktame atsakyme į prašymą pateikti paaiškinimų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, be kita ko, aspektus, dėl kurių jis nusprendė, kad pagrindinėje byloje taikytina Vokietijos teisė, ir pažymėjo, kad Maltos įstatymas dėl azartinių lošimų šiam ginčui netaikomas.
52      Taigi nagrinėjamu atveju ir atsižvelgiant į prašyme priimti prejudicinį sprendimą išdėstytą informaciją, kuri yra patvirtinta ir patikslinta to teismo atsakyme į prašymą pateikti paaiškinimų, nėra akivaizdžiai aišku, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas nesusijęs su pagrindinės bylos dalyku ar kad problema, su kuria susiduria prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, yra hipotetinė. Beje, Teisingumo Teismas turi faktinės ir teisinės informacijos, būtinos naudingai atsakyti į jam pateiktus klausimus.
53      Konkrečiai kalbant, viena vertus, nėra nė vieno Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos aspekto, kuris leistų abejoti Vokietijos teisės reikšme nagrinėjant pagrindinę bylą.
54      Reglamento „Roma I“ 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad vartotojo ir verslininko sudarytai sutarčiai taikoma vartotojo įprastos gyvenamosios vietos valstybės teisė, jeigu laikomasi šioje nuostatoje įtvirtintų sąlygų, t. y. kad tas verslininkas vykdo veiklą vartotojo įprastos gyvenamosios vietos valstybėje arba bet kokiomis priemonėmis kreipia šią veiklą į tą valstybę ar kelias valstybes, tarp kurių yra ta valstybė, ir sutartis patenka į tokios veiklos sritį (2024 m. kovo 14 d. Nutarties N1
Interactive, C‑429/22, EU:C:2024:245, 26 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Nagrinėjamu atveju neneigiama, kad pirminio lošėjo įprasta gyvenamoji vieta buvo Vokietijoje, t. y. šalyje, į kurią atsakovės pagrindinėje byloje nukreipė internetinių azartinių lošimų pasiūlą. Dėl tos priežasties, šio lošėjo ir atsakovių sudarytą sutartį reglamentuoja Vokietijos teisė.
55      Kaip išvados 30 punkte pažymėjo generalinis advokatas, šiam argumentui įtakos neturi aplinkybė, kad aptariamas lošėjas vėliau perleido savo reikalavimą, nes tokia aplinkybė negali pakeisti to lošėjo ir atsakovių pagrindinėje byloje sudarytos sutarties pobūdžio. Tas pats taikoma ir rašytinėse pastabose Vokietijos vyriausybės nurodytam faktui, kad tai sutarčiai taikomose bendrosiose sąlygose daroma nuoroda į Maltos teisę.
56      Tiesa, reglamento „Roma I“ 6 straipsnio 2 dalyje aiškiai numatyta, kad pagal šio reglamento 3 straipsnį šalys gali pasirinkti to straipsnio 1 dalyje nurodytai sutarčiai taikytiną teisę, tačiau su sąlyga, kad šiuo pasirinkimu iš vartotojo neatimama apsauga, jam teikiama pagal nuostatas, nuo kurių negalima nukrypti susitarimu pagal teisę, kuri, nepasirinkus teisės, būtų taikoma remiantis šio reglamento 6 straipsnio 1 dalimi (2024 m. kovo 14 d. Nutarties N1
Interactive, C‑429/22, EU:C:2024:245, 27 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
57      Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kurio jurisdikcija priimti sprendimą pagrindinėje byloje pagal Reglamento Nr. 1215/2012 4, 5, 17 ir 18 straipsnius yra neginčijama, teigia, kad atsakovių pagrindinėje byloje ir pirminio lošėjo sprendimas dėl taikytinos teisės, t. y. pasirinkimas taikyti Maltos teisę, kertasi su šia taisykle, nes remiantis Vokietijos teise, kuri turėtų būti taikoma nesant tokio pasirinkimo, ta sutartis turėtų būti laikoma niekine atsižvelgiant į tai, kad jos dalykas, remiantis pagrindinėje byloje taikomu Vokietijos teisės aktu, t. y. 2012 m.
GlüStV, buvo neteisėtas.
58      Bet kuriuo atveju, kaip išvados 31 punkte pažymėjo generalinis advokatas, siekiant nustatyti, ar pagrindinėje byloje aptariamos sutarties dalykas buvo neteisėtas, reikia atsižvelgti į šalies, kurioje ta sutartis turėjo būti vykdoma, teisėje, t. y., nagrinėjamu atveju, Vokietijos teisėje numatytus draudimus. Nors atsakovės pagrindinėje byloje azartinių lošimų paslaugas teikė iš Maltos, pirminis lošėjas jomis vis dėlto naudojosi Vokietijoje, t. y. šalyje iš kurios jis dalyvavo aptariamuose azartiniuose lošimuose ir atliko aptariamus statymus.
59      Kita vertus, net jeigu būtų galima teigti, kad dėl Maltos įstatymo dėl azartinių lošimų 56A straipsnio taikymo pateikti klausimai būtų tapę hipotetiniais, atsakyme į šio sprendimo 24 punkte nurodytą prašymą pateikti paaiškinimus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymėjo, kad ieškovo pagrindinėje byloje ieškinys buvo pareikštas 2023 m. sausio 21 d., t. y. iki 2023 m. birželio 12 d., kai įsigaliojo ta nuostata, kuri negalioja atgaline data ir dėl tos priežasties negali daryti įtakos pagrindinei bylai.
60      Antra, dėl Italijos ir Maltos vyriausybių nurodytos jurisprudencijos, suformuotos būtent 1980 m. kovo 11 d. Sprendime Foglia (104/79, EU:C:1980:73), 1981 m. gruodžio 16 d. Sprendime Foglia (244/80, EU:C:1981:302) ir 2003 m. sausio 21 d. Sprendime Bacardi-Martini ir Cellier des Dauphins (C‑318/00, EU:C:2003:41), pakanka konstatuoti, kad, kaip tai padarė Komisija ir generalinis advokatas išvados 38 ir 86–89 punktuose, nagrinėjamu atveju negalima teigti, kad problema, kuri kilo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, yra hipotetinė ir kad dėl tos priežasties atsakymas į pateiktus klausimus dėl tos priežasties gali būti nereikalingas nagrinėjant pagrindinę bylą, ir kad šis ginčas yra fiktyvus.
61      Atsižvelgiant į visus išdėstytus argumentus, reikia pripažinti, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra priimtinas.
Dėl pirmojo, antrojo ir ketvirtojo klausimų
62      Pirmuoju, antruoju ir ketvirtuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia iš esmės išsiaiškinti, ar SESV 56 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose nustatytas draudimas organizuoti kazino lošimus
internetu, būtent lošimų automatais, taip pat lažybas, kaip antai antrines loterijas, jeigu jais siekiama tikslo koordinuotai patenkinti ir prižiūrėti natūralų gyventojų potraukį lošti, taip pat kovoti su neteisėtų azartinių lošimų vystymusi ir plitimu lygiagrečiose rinkose ir jeigu, pirma, yra didelė lošėjų paklausa lošimams internetiniais lošimo automatais, antra, atitinkama valstybė narė tuo pačiu metu leidžia panašius lošimus, įkaitant loterijas, fiziniuose lošimų namuose, trečia, ta valstybė narė licenciją turintiems operatoriams leidžia teikti sporto lažybų ir žirgų lenktynių pasiūlą internetu, taip pat privatiems operatoriams tarpininkauti parduodant valstybinės loterijos ir kitų licencijuotų loterijų produktus ir, ketvirta, valstybės narės, kurios operatorius, konkrečiai siekiantis siūlyti antrinės loterijos paslaugas, turi licenciją, teisės aktais siekiama tų pačių tikslų, kaip ir valstybės narės teisės aktais, kuriais nustatytas visuotinis tokių paslaugų pasiūlos draudimas.
63      Remiantis suformuota jurisprudencija, veikla, kurią vykdant vartotojams leidžiama už atlygį dalyvauti piniginiame lošime, yra paslaugų teikimas, kaip tai suprantama pagal SESV 56 straipsnį. Konkrečiai kalbant, toks teikimas patenka į šio straipsnio taikymo sritį, kai teikėjas įsisteigęs kitoje valstybėje narėje, nei ta, kurioje paslauga teikiama, be kita ko, internetu (šiuo klausimu žr. 2010 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Carmen Media Group, C‑46/08, EU:C:2010:505, 40 ir 41 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
64      Ne vieną kartą buvo pripažinta, kad visos valstybės narės, kurių teritorijoje toks operatorius internetu siūlo tokias paslaugas, turi galimybę nurodyti tokiam operatoriui laikytis jos teisės aktuose įtvirtintų ribojimų šioje srityje, jei šie ribojimai atitinka Sąjungos teisėje nustatytus reikalavimus, būtent jei jie yra nediskriminuojantys ir proporcingi (šiuo klausimu žr. 2010 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Carmen Media Group, C‑46/08, EU:C:2010:505, 44 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
65      Šiuo klausimu dėl paslaugų teikimo laisvę ribojančių vidaus priemonių galimai priimtinų pateisinimų Teisingumo Teismas daug kartų pažymėjo, jog azartinių lošimų ir lažybų srityje priimtais nacionalinės teisės aktais siekiami tikslai, vertinami kaip visuma, dažniausiai susiję su atitinkamų paslaugų gavėjų ir, apskritai, vartotojų apsauga, taip pat su socialinės santvarkos apsauga. Jis taip pat pabrėžė, kad tokie tikslai yra privalomojo bendrojo intereso pagrindų, galinčių pateisinti laisvės teikti paslaugas apribojimus, dalis (2010 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Carmen Media Group, C‑46/08, EU:C:2010:505, 45 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
66      Teisingumo Teismo jurisprudencijoje taip pat nurodyta, kad kiekviena valstybė narė turi įvertinti, ar atsižvelgiant į jos siekiamus teisėtus tikslus būtina visiškai arba iš dalies uždrausti tokią veiklą, ar ją tik riboti, ir šiuo tikslu numatyti daugiau ar mažiau griežtą kontrolės tvarką, o priimtų nuostatų būtinumas ir proporcingumas turi būti vertinami atsižvelgiant tik į siekiamus tikslus ir atitinkamų nacionalinės valdžios institucijų siekiamą užtikrinti apsaugos lygį (2010 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Carmen Media Group, C‑46/08, EU:C:2010:505, 46 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
67      Taigi nacionaliniai teismai turi nustatyti, ar valstybės narės nustatytas ribojimas yra tinkamas siekiant užtikrinti, kad bus įgyvendinti vienas ar keli tos valstybės narės nurodyti jos siekiamo apsaugos lygio tikslai, ir ar šiuo ribojimu neviršijama tai, kas būtina jiems pasiekti (2010 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Stoß ir kt., C‑316/07, C‑358/07–C‑360/07, C‑409/07 ir C‑410/07, EU:C:2010:504, 78 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
68      Atlikdami tokį vertinimą, nacionaliniai teismai turi atsižvelgti į tai, kad azartinių lošimų reglamentavimas priskiriamas prie sričių, kuriose valstybės narės turi savų moralės, religijos ar kultūros ypatumų, ir kad šioje srityje nesant suderinimo Europos Sąjungos lygmeniu, kiekviena valstybė narė, remdamasi savo vertybių skale, turi šiose srityse įvertinti, kokius reikalavimus reikia nustatyti siekiant apsaugoti atitinkamus interesus (šiuo klausimu žr. 2013 m. sausio 24 d. Sprendimo Stanleybet ir kt., C‑186/11 ir C‑209/11, EU:C:2013:33, 24 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
69      Būtent tais atvejais, kai nacionaliniai teismai turi, kaip ir pagrindinėje byloje, toje srityje taikyti kitos valstybės narės teisės aktus, jie privalo naudotis visomis turimomis procesinėmis priemonėmis ir, jei reikia, SESV 267 straipsniu nustatyta procedūra.
70      Konkrečiai kalbant, jurisprudencijoje nustatyta, kad dėl valstybių narių turimos diskrecijos azartinių lošimų sektoriuje nustatyti vartotojų ir socialinės santvarkos apsaugos lygį, atsižvelgiant į proporcingumo kriterijų nereikalaujama, kad valstybės narės valdžios institucijų nustatyta ribojamoji priemonė atitiktų visų kitų valstybių narių koncepciją dėl aptariamo teisėto intereso apsaugos būdų (2010 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Carmen Media Group, C‑46/08, EU:C:2010:505, 104 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
71      Vis dėlto šiomis aplinkybėmis reikia priminti, kad nacionalinės teisės aktais galima užtikrinti nurodytų tikslų įgyvendinimą tik tuo atveju, jeigu tais teisės aktais iš tikrųjų nuosekliai ir sistemiškai jų siekiama (2022 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Admiral Gaming Network ir kt., C‑475/20–C‑482/20, EU:C:2022:714, 57 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
72      Nagrinėjamu atveju, atsižvelgiant į šio sprendimo 65 punkte nurodytą jurisprudenciją, iš pradžių reikia konstatuoti, kad tikslu koordinuotai patenkinti ir prižiūrėti natūralų gyventojų potraukį lošti, taip pat kovoti su neteisėtų azartinių lošimų vystymusi ir plitimu lygiagrečiose rinkose, siekiama apsaugoti, viena vertus, aptariamų paslaugų gavėjus, t. y. vartotojus, ir, kita vertus, socialinę santvarką azartinių lošimų sektoriuje. Dėl tos priežasties juo galima grįsti laisvo paslaugų teikimo pažeidimą.
73      Beje, reikia pažymėti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepateikia jokios informacijos, galinčios įrodyti, kad pagrindinėje byloje aptariamame nacionaliniame reglamentavime yra kitose valstybėse narėse įsisteigusius operatorius diskriminuojančių normų.
74      Atsižvelgiant į šiuos konstatavimus paskui reikia išnagrinėti, viena vertus, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytų savybių turintys teisės aktai yra tinkami siekiant nuosekliai ir sistemiškai įgyvendinti šio sprendimo 72 punkte nurodytą tos valstybės narės siekiamo apsaugos lygio tikslą ir, kita vertus, ar tais teisės aktais neviršijama tai, kas būtina jam pasiekti.
75      Šiuo klausimu reikia priminti, kad, kaip nustatyta jurisprudencijoje, nagrinėdamas klausimus, kurie skirti nacionaliniam teismui sudaryti galimybę įvertinti nacionalinių nuostatų suderinamumą su Sąjungos teise, Teisingumo Teismas gali pateikti Sąjungos teisės išaiškinimą, kuris tam teismui padės išspręsti pastarojo nagrinėjamą teisinę problemą. Taip pat yra ir tuo atveju, kai reikia vertinti kitos valstybės narės, nei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo valstybės narės, teisės aktų nuostatų suderinamumą su Sąjungos teise (1989 m. lapkričio 23 d. Sprendimo Eau de Cologne &
Parfümerie-Fabrik 4711, C‑150/88, EU:C:1989:594, 12 punktas; šiuo klausimu ir pagal analogiją taip pat žr. 2022 m. gruodžio 8 d. Sprendimo Luxury Trust Automobil, C‑247/21, EU:C:2022:966, 67 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
76      Pirma, dėl aplinkybės, kad pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamus teisės aktus leidžiama panašių lošimų, įskaitant loterijas, pasiūla fiziniuose lošimo namuose, suformuotoje jurisprudencijoje nustatyta, kad internetinių azartinių lošimų pasiūlai būdingos savybės gali būti kitokio pobūdžio ir didesnis pavojaus šaltinis, palyginti su tradicinėmis tokių lošimų rinkomis, kalbant apie vartotojų ir atskirai apie jaunimo ir asmenų, kurie turi ypatingą polinkį lošti arba kuriems toks polinkis gali išsivystyti, apsaugą. Ne tik vartotojo ir operatoriaus tiesioginio bendravimo stoka, bet ir ypač lengva ir nepertraukiama prieiga prie internetu siūlomų lošimų, taip pat galimas didesnis tokios tarptautinio pobūdžio pasiūlos mastas ir dažnumas aplinkoje, kuriai, be kita ko, būdinga lošėjo izoliacija, anonimiškumas ir socialinės kontrolės nebuvimas, taip pat yra veiksniai, skatinantys didesnę priklausomybę nuo lošimų ir pernelyg dideles su lošimu susijusias išlaidas bei, dėl tos priežasties, atitinkamai didinantys su tuo susijusias neigiamas pasekmes (šiuo klausimu žr. 2010 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Carmen Media Group, C‑46/08, EU:C:2010:505, 103 punktą; 2011 m. birželio 30 d. Sprendimo Zetruf, C‑212/08, EU:C:2011:437, 80 punktą, taip pat 2018 m. vasario 28 d. Sprendimo Sporting Odds, C‑3/17, EU:C:2018:130, 41 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
77      Taigi dėl valstybių narių turimos diskrecijos azartinių lošimų sektoriuje nustatyti vartotojų ir socialinės santvarkos apsaugos lygį, bet kokios internetinių azartinių lošimų pasiūlos draudimo priemonė iš principo gali būti laikoma tinkama pasiekti tokiems teisėtiems tikslams, koks nurodytas šio sprendimo 72 punkte, nors tokių lošimų pasiūla tradiciškesniais būdais nedraudžiama (šiuo klausimu žr. 2010 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Carmen Media Group, C‑46/08, EU:C:2010:505, 104 ir 105 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
78      Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodyta aplinkybė, kad, nepaisant to draudimo, Vokietijoje yra didelė lošėjų paklausa lošimams internetiniais lošimo automatais, negali paneigti šios išvados. Iš tiesų, didelė tokių internetinių paslaugų paklausa visiškai nereiškia, kad nėra tokio pat didelio skaičiaus lošėjų, kurie dėl pagrindinėje byloje aptariamų ribojančių teisės aktų nukreipiami nuo internetu siūlomų paslaugų, kad naudotųsi fiziniuose lošimo namuose siūlomomis paslaugomis. Taigi tokia aplinkybė negali įrodyti, kad pagrindinėje byloje aptariami teisės aktai nėra tinkami užtikrinti šio sprendimo 82 punkte nurodyto tikslo įgyvendinimą.
79      Trečia, dėl aplinkybės, kad tam tikrų rūšių internetiniams azartiniams lošimams, t. y. sporto ir žirgų lenktynių lažyboms, taip pat tarpininkavimui parduodant valstybės loterijų ir kitų licencijuotų loterijų produktus, netaikomas pagrindinėje byloje nagrinėjamas draudimas, Teisingumo Teismas nusprendė, kad skirtingų rūšių azartiniai lošimai gali būti labai skirtingi būtent dėl konkrečios jų organizavimo tvarkos, jiems būdingų statymų ir laimėjimų dydžio, galinčių dalyvauti potencialių lošėjų skaičiaus, lošimų pristatymo, dažnumo, trumpumo ar kartotinumo ir lošėjams sukeliamų reakcijų (šiuo klausimu žr. 2010 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Carmen Media Group, C‑46/08, EU:C:2010:505, 62 punktą, taip pat 2010 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Stoß ir kt., C‑316/07, C‑358/07–C‑360/07, C‑409/07 ir C‑410/07, EU:C:2010:504, 95 punktą).
80      Taigi dėl aplinkybės, kad vieniems azartiniams lošimams nustatytas, pavyzdžiui, draudimas, kitiems taikomas valstybės monopolis arba privatiems operatoriams taikoma leidimų suteikimo tvarka, priemonės, kurios prima facie atrodo kaip labiausiai ribojančios ir veiksmingiausios, atsižvelgiant į jų siekiamus teisėtus tikslus, savaime negali tapti nepagrįstos. Iš tiesų toks teisinių sistemų skirtumas savaime negali pakenkti tokių priemonių tinkamumui, jomis siekiant piliečių paskatų pernelyg išlaidauti lošiant prevencijos ir kovos su priklausomybe nuo lošimų tikslo (2010 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Carmen Media Group, C‑46/08, EU:C:2010:505, 63 punktas).
81      Nagrinėjamu atveju sporto lažybos iš esmės skiriasi nuo kitų internetinių azartinių lošimų, kaip anai kazino lošimai, nes, viena vertus, pagal savo tikslą jie skirti siauresniam lošėjų ratui ir, kita vertus, jų dažnumas priklauso nuo sporto varžybų, dėl kurių lažinamasi, dažnumo. Šie konstatavimai juo labiau tinka žirgų lenktynių lažyboms internetu, kurios, beje, remiantis Vokietijos vyriausybės parodymais per teismo posėdį, 2020 m. sudarė tik labai mažą nagrinėjamos rinkos dalį.
82      Atvirkščiai, internetiniai kazino lošimai gali pritraukti įvairią publiką, ypač jaunimą, dar ir dėl grafinio pateikimo ir dažniausiai paprastų juos reglamentuojančių taisyklių. Beje, galimam prieigos prie tokios rūšies lošimų dažniui iš principo nėra jokių ribų.
83      Šio sprendimo 81 punkte išdėstyti argumentai dėl sporto lažybų taip pat taikomi privačių operatorių tarpininkavimui parduodant loterijų produktus, ypač kiek tai susiję su galimu prieigos dažniu ir konkrečia tokių loterijų organizavimo tvarka; Vokietijoje organizavimas patikėtas valstybiniams operatoriams.
84      Be to, dėl lošėjams suteiktų garantijų laimėjimo atveju Belgijos vyriausybė ir, iš esmės, Vokietijos vyriausybė per teismo posėdį tvirtino, kad antrinės loterijos negali būti lyginamos su „pirminėmis“ loterijomis, nes neišmokėjimo rizikos didelių laimėjimų atveju dalyvaujant pastarosiose loterijose beveik nėra, nes sumos, skirtos galimiems laimėjimams iš principo jau turimos prieš tiražą.
85      Tokiomis aplinkybėmis reikia pažymėti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat pateikia klausimus, susijusius su tuo, kad suinteresuotoji valstybė narė galbūt neįrodė, kad prieš priimant pagrindinėje byloje nagrinėjamus teisės aktus, ji turėjo mokslinių įrodymų, kad lošimai, kuriems nesuteiktas leidimas, kelia specifinį pavojų.
86      Šiuo klausimu Teisingumo Teismas nusprendė, kad jeigu valstybė narė siekia remtis tikslu, kuris gali įteisinti laisvės teikti paslaugas kliūtį, sprendimą šiuo klausimu turinčiam priimti teismui ji privalo pateikti visą informaciją, kuri leistų jam įsitikinti, jog ta priemonė atitinka iš proporcingumo principo kylančius reikalavimus (2010 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Stoß ir kt., C‑316/07, C‑358/07–C‑360/07, C‑409/07 ir C‑410/07, EU:C:2010:504, 71 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
87      Tačiau Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, jog tuo remiantis negalima daryti išvados, kad valstybė narė neturėtų galimybės įrodyti, jog ribojamoji vidaus priemonė atitinka šiuos reikalavimus, nes ta valstybė narė negali pateikti tyrimų, kuriais buvo grindžiamas nagrinėjamų teisės aktų priėmimas (2010 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Stoß ir kt., C‑316/07, C‑358/07–C‑360/07, C‑409/07 ir C‑410/07, EU:C:2010:504, 72 punktas).
88      Taigi tik ši sprendimo 85 punkte nurodyta aplinkybė negali paneigti pagrindinėje byloje nagrinėjamų teisės aktų proporcingumo ir ypač tinkamumo.
89      Be to, reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismui pateikta informacija, kaip ji išdėstyta būtent Vokietijos vyriausybės rašytinėse pastabose, grindžiamose oficialiais 2012 m.
GlüStV komentarais, bandoma įrodyti, jog egzistuoja aspektai, galintys įrodyti pagrindinėje byloje nagrinėjamų teisės aktų proporcingumą ir ypač tinkamumą.
90      Ketvirta, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar toks antrinių loterijų draudimas gali būti pateisinamas, jeigu valstybės narės, kurios suinteresuotasis operatorius turi licenciją, teisės aktais siekiama tokių pat tikslų, kokių siekiama paskirties valstybės narės teisės aktais.
91      Šiuo klausimu reikia priminti, jog atsižvelgiant į tai, kad Sąjungos lygmeniu internetinių azartinių lošimų
reglamentavimas yra nesuderintas, ir į didelius skirtumus tarp įvairių valstybių narių teisės aktais siekiamų tikslų ir užtikrinamo apsaugos lygio, vien ta aplinkybė, kad operatorius teisėtai siūlo paslaugas valstybėje narėje, kurioje yra įsteigtas ir kur iš principo jam jau taikomi teisiniai reikalavimai, o jo veiklą kontroliuoja šios valstybės kompetentingos institucijos, negali būti laikoma pakankama garantija, siekiant apsaugoti nacionalinius vartotojus nuo sukčiavimo ir nusikalstamumo pavojaus, turint omenyje sunkumus, su kuriais šiomis aplinkybėmis gali susidurti įsisteigimo valstybės narės institucijos, vertindamos atitinkamų operatorių profesinius gebėjimus ir sąžiningumą (2011 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo Dickinger ir Ömer, C‑347/09, EU:C:2011:582, 96 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
92      Tuo remiantis darytina išvada, kad net jeigu būtų pripažinta, jog dvi valstybės narės atitinkamais azartinių lošimų sritį reglamentuojančiais teisės aktais siekia panašių ar net identiškų tikslų, kiekvienos jų siekiamas apsaugos lygis ne tik gali skirtis, bet ir šio sprendimo pirmesniame punkte nurodyti galimi sunkumai nebūtinai galėtų būti laikomi pašalintais.
93      Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodyti aspektai negali paneigti nei pagrindinėje byloje nagrinėjamų teisės aktų proporcingumo, nei jų nuoseklumo, nei sistemingumo.
94      Šios išvados negalima pagrįsti atsakovių pagrindinėje byloje teiginiu, kad pagrindinėje byloje aptariamas draudimas egzistuoja kartu su išankstinio leidimo koncesijų forma tvarka, taikoma internetiniams lošimų automatams Šlėzvigo-Holšteino federalinėje žemėje. Vokietijos vyriausybė per teismo posėdį pripažino, kad Šlėzvigo-Holšteino federalinė žemė prie 2012 m.
GlüStV prisijungė tik 2013 m. vasario 9 d. Tačiau ji taip pat pažymėjo, viena vertus, kad šios federalinės žemės taikomi liberalesni teisės aktai buvo taikomi tik trumpą laikotarpį ir, kita vertus, kad, priešingai, nei per teismo posėdį teigė Maltos vyriausybė, kelios koncesijos, kurios tebegaliojo po 2013 m., buvo susijusios tik su aptariamos federalinės žemės teritorija.
95      Tačiau, kaip nusprendė Teisingumo Teismas, net jeigu vienos federalinės žemės teisės aktai, kurie yra liberalesni nei galiojantys kitose federalinėse žemėse, galbūt galėtų pažeisti nagrinėjamų teisės aktų visumos nuoseklumą, šios bylos aplinkybėmis dėl vienoje federalinėje žemėje taikomos išimtinės teisinės padėties, kuri yra apribota ratione temporis ir ratione loci, visose kitose federalinėse žemėse taikomi ribojimai negali tapti gerokai mažiau tinkami jais siekiamiems teisėtiems bendrojo intereso tikslams įgyvendinti (šiuo klausimu žr. 2014 m. birželio 12 d. Sprendimo Digibet ir Albers, C‑156/13, EU:C:2014:1756, 36 punktą).
96      Atsižvelgiant į visus išdėstytus argumentus, į pirmąjį, antrąjį ir ketvirtąjį klausimus reikia atsakyti, kad SESV 56 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose nustatytas draudimas internetu organizuoti kazino lošimus, būtent lošimų automatais, taip pat lažybas, kaip antai antrines loterijas, jeigu jais siekiama tikslo koordinuotai patenkinti ir prižiūrėti natūralų gyventojų potraukį lošti, taip pat kovoti su neteisėtų azartinių lošimų vystymusi ir plitimu lygiagrečiose rinkose, net jeigu:
–        yra didelė lošėjų paklausa lošimams internetiniais lošimo automatais;
–        atitinkama valstybė narė tuo pačiu metu leidžia panašius lošimus, įkaitant loterijas, fiziniuose lošimų namuose;
–        ta valstybė narė licenciją turintiems operatoriams leidžia teikti sporto lažybų ir žirgų lenktynių pasiūlą internetu, taip pat privatiems operatoriams tarpininkauti parduodant valstybinės loterijos ir kitų licencijuotų loterijų produktus ir
–        valstybės narės, kurios operatorius, konkrečiai siekiantis siūlyti antrinės loterijos paslaugas, turi licenciją, teisės aktais siekiama tų pačių tikslų, kaip ir valstybės narės teisės aktais, kuriais nustatytas visuotinis tokių paslaugų pasiūlos draudimas.
Dėl trečiojo klausimo
97      Trečiuoju klausimu prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar SESV 56 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiama nagrinėjant konkretų ginčą pripažinti internetinių kazino lošimų draudimo teisines pasekmes, jeigu po to, kai susiklostė faktinės aplinkybės, dėl kurių gali kilti tokios pasekmės, buvo priimtas sprendimas tą draudimą pakeisti išankstine leidimų sistema ir buvo nustatytas pereinamasis laikotarpis, per kurį lošimų, kurie galėtų atitikti būsimą reglamentavimą, pasiūla būtų leidžiama, jei būtų laikomasi tam tikrų reikalavimų.
98      Reikia priminti, kad nacionaliniam teismui vykdant proporcingumo kontrolę, šis turi atlikti aptariamų ribojančių teisės aktų priėmimo ir įgyvendinimo aplinkybių bendrą vertinimą taikydamas ne statinį, o dinaminį metodą, o tai reiškia, kad jis turi atsižvelgti į aplinkybių pasikeitimą po tokių teisės aktų priėmimo (šiuo klausimu žr. 2017 m. birželio 14 d. Sprendimo Online Games ir kt., C‑685/15, EU:C:2017:452, 52 ir 53 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją ir 2021 m. gegužės 18 d. Nutarties Fluctus ir kt., C‑920/19, EU:C:2021:395, 46 punktą).
99      Tačiau, remiantis jurisprudencija, tik dėl aplinkybės, kad valstybėje narėje pasikeitė taikytinas reglamentavimas, negalima paneigti prieš tą pakeitimą galiojusio reglamentavimo proporcingumo ir nuoseklumo. Kaip ne kartą yra nusprendęs Teisingumo Teismas, kontroliuojama azartinių lošimų veiklos plėtros politika, kaip antai draudimo tvarkos pakeitimas išankstinio leidimo tvarka, gali būti suderinama tiek su tikslu užkirsti kelią azartinių lošimų veiklos eksploatavimui nusikalstamiems ar sukčiavimo tikslams, tiek su skatinimo pernelyg išlaidauti lošiant prevencijos ir kovos su priklausomybe nuo lošimų tikslais, pasiūlant vartotojams rinktis leidimą turinčių operatorių paslaugas, kurios laikomos apsaugotomis nuo nusikalstamos veiklos ir sukurtos taip, kad geriau apsaugotų vartotojus nuo pernelyg didelio išlaidavimo ir priklausomybės nuo lošimo (šiuo klausimu žr. 2012 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Sporting Odds, C‑3/17, EU:C:2018:130, 29 punktą).
100    Norint pasiekti tikslą padaryti šią veiklą kontroliuojamą, leidimą vykdyti veiklą turintys operatoriai turi būti patikima, tačiau kartu ir patraukli alternatyva draudžiamai veiklai, o tam gali prireikti, be kita ko, naudoti naujus platinimo būdus (2018 m. vasario 28 d. Sprendimo Sporting Odds, C‑3/17, EU:C:2018:130, 29 punktas). Tačiau jurisprudencijoje nustatyta, kad jeigu valstybė narė vykdo reformą ir įveda išankstinio administracinio leidimo tvarką, taikoma tam tikrų azartinių lošimų pasiūlai, tai ta tvarka turi būti grindžiama objektyviais, nediskriminaciniais ir iš anksto žinomais kriterijais, kuriais būtų reglamentuojama nacionalinių valdžios institucijų diskrecija, kad ja nebūtų galima piktnaudžiauti (žr. 2016 m. vasario 4 d. Sprendimo Ince, C‑336/14, EU:C:2016:72, 55 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
101    Tačiau kontroliuojamos azartinių lošimų veiklos plėtros politika gali būti pripažinta nuosekli tik su sąlyga, kad, viena vertus, su lošimais susijusi nusikalstama veikla ir sukčiavimas ir, kita vertus, priklausomybė nuo lošimų pagrindinės bylos aplinkybių klostymosi metu valstybei narei galėjo būti problema ir jei licencijuotos bei reglamentuotos veiklos plėtra galėjo tokią problemą išspręsti (žr. (2018 m. vasario 28 d. Sprendimo Sporting Odds, C‑3/17, EU:C:2018:130, 31 punktą, taip pat 2015 m. birželio 11 d. Sprendimo Berlington Hungary ir kt., C‑98/14, EU:C:2015:386, 71 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
102    Nagrinėjamu atveju, kaip pažymėjo Vokietijos vyriausybė rašytinėse pastabose ir per teismo posėdį, būtent tokios aplinkybės ir, be kita ko, didelė internetinių lošimų automatų paklausa, kurią, beje, nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, taip pat aptariamų paslaugų „lygiagrečios rinkos“ egzistavimas motyvavo Vokietijoje vykdyti reformas, apie kurias kalbama dėstant trečiąjį klausimą.
103    Tokiomis sąlygomis aplinkybė, kad šio sprendimo 31 punkte nurodytu aplinkraščiu federalinės žemės nusprendė pereinamuoju laikotarpiu esamą teisinį pagrindą taikyti tik tiems lošimų paslaugos teikėjams, kurie negalėtų atitikti būsimų teisės aktų reikalavimų, negali daryti įtakos teisinėms pasekmėms, kurias, jei tinkama, derėtų suteikti pagrindinėje byloje aptariamam draudimui.
104    Iš tiesų, viena vertus, tokia išimtine pereinamojo laikotarpio tvarka siekiama užtikrinti, kad perėjimas nuo pagrindinėje byloje aptariamos tvarkos, prie liberalesnės tvarkos įvyktų kaip įmanoma geriausiomis teisinio saugumo sąlygomis. Kita vertus, tokio pereinamojo laikotarpio tvarkos taikymas tokiems lošimų paslaugos teikėjams, kaip atsakovės pagrindinėje byloje, gali būti, atsižvelgiant į pagrindinėje byloje nagrinėjamą ginčą, tik hipotetinis. Beje, net jeigu pereinamojo laikotarpio tvarka galėjo būti taikoma tam tikrais atvejais, tik tokia aplinkybė negali paneigti pagrindinėje byloje nagrinėjamos teisinės tvarkos nuoseklumo bei tinkamumo ir nepanašu, kad ja gali būti pasiektas nustatytam tikslui priešingas rezultatas (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2010 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Carmen Media Group, C‑46/08, EU:C:2010:505, 106 ir 110 punktus).
105    Atsižvelgiant į visus išdėstytus argumentus, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, kad SESV 56 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo nedraudžiama nagrinėjant konkretų ginčą pripažinti internetinių kazino lošimų draudimo teisines pasekmes, jeigu po to, kai susiklostė faktinės aplinkybės, dėl kurių gali kilti tokios pasekmės, buvo priimtas sprendimas tą draudimą pakeisti išankstine leidimų sistema ir buvo nustatytas pereinamasis laikotarpis, per kurį lošimų, kurie galėtų atitikti būsimą reglamentavimą, pasiūla būtų leidžiama, jei būtų laikomasi tam tikrų reikalavimų.
Dėl penktojo ir šeštojo klausimų
106    Penktuoju ir šeštuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar SESV 56 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiama vienoje valstybėje narėje įprastą gyvenamąją vietą turinčio vartotojo ir iš kitos valstybės narės internetu antrinių loterijų paslaugas siūlančio operatoriaus sudarytą sutartį pripažinti niekine, jeigu, remiantis pirmosios valstybės narės teisės aktais, licencija organizuoti tokias lažybas privatiems operatoriams neišduodama.
107    Kaip pažymėta šio sprendimo 22 punkte, prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodyta, kad, remiantis pagrindinėje byloje aptariamais Vokietijos teismų aiškinamais teisės aktais, antrinės loterijos laikomos paprasčiausiomis lažybomis internetu, kurioms dėl to taikomas internetinių azartinių lošimų draudimas.
108    Taigi aplinkybė, kad, remiantis pagrindinėje byloje nagrinėjamais teisės aktais, loterijas organizuoti patikėta valstybiniams operatoriams, negali turėti jokios įtakos sprendimui pagrindinėje byloje. Viena vertus, pasak prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, šis ginčas susijęs tik su praloštais statymais pirminiam lošėjui dalyvaujant antrinėse loterijose ir, kita vertus, remiantis Vokietijos vyriausybės rašytinėse pastabose ir per teismo posėdį pateiktais paaiškinimais, tokių loterijų organizavimas ir tarpininkavimas, remiantis tais teisės aktais, buvo draudžiamas visiems operatoriams, o ne vieninteliams valstybės nekontroliuojamiems operatoriams.
109    Atsižvelgiant į visus išdėstytus argumentus, į penktąjį ir šeštąjį klausimus reikia atsakyti, kad SESV 56 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo nedraudžiama vienoje valstybėje narėje įprastą gyvenamąją vietą turinčio vartotojo ir iš kitos valstybės narės internetu antrinių loterijų paslaugas siūlančio operatoriaus sudarytą sutartį pripažinti niekine, jeigu, remiantis pirmosios valstybės narės teisės aktais, licencija organizuoti tokias lažybas privatiems operatoriams neišduodama.
Dėl septintojo klausimo
110    Septintuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar SESV 56 straipsnis ir draudimo piktnaudžiauti teise principas turi būti aiškinami taip, kad jais draudžiama vartotojui, kuris iš savo įprastinės gyvenamosios vietos valstybės narės dalyvavo šios valstybės narės išduotos licencijos neturinčio, tačiau kitos valstybės narės išduotą licenciją turinčio operatoriaus siūlomuose internetiniuose azartiniuose lošimuose, prieš tą operatorių pareikšti civilinį ieškinį dėl pastatytų statymų grąžinimo, remiantis atitinkamos azartinių lošimų sutarties negaliojimu pagal taikytiną sutarčių teisę.
111    Dėl šio aspekto reikia pažymėti, kaip išvados 30 punkte nurodė generalinis advokatas, kad klausimui, ar tam tikra sutartis yra negaliojanti, jei jos dalykas yra neteisėtas, ir ar dėl šio negaliojimo kiekviena šalis turi teisę reikalauti grąžinti pagal tą sutartį gautą naudą, taikoma tą sutartį reglamentuojanti teisė pagal Reglamento „Roma I“ 10 straipsnio 1 dalį ir 12 straipsnio 1 dalies e punktą. Tačiau nagrinėjamu atveju, kaip galima teigti remiantis šio sprendimo 53–58 punktais, pirminio lošėjo ir atsakovių pagrindinėje byloje sudarytą sutartį reglamentuojanti teisė yra Vokietijos teisė.
112    Beje, kaip išvados 93 punkte pažymėjo generalinis advokatas, kadangi, kaip galima teigti remiantis dėl pirmojo–šeštojo klausimų suformuluotais argumentais, SESV 56 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo nedraudžiami prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo aprašyti teisės aktai, pirminio lošėjo ir atsakovių pagrindinėje byloje sudarytos sutarties, kurios dalykas pagal tuos teisės aktus yra neteisėtas, negaliojimas negali būti laikomas atskiru laisvės teikti paslaugas ribojimu, kurio teisėtumą reikėtų įvertinti atskirai, tačiau yra tos sutarties neteisėtumo pasekmė.
113    Remiantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodyta jurisprudencija, teisės subjektai negali remtis Sąjungos teisės normomis sukčiaudami arba piktnaudžiaudami (2016 m. liepos 28 d. Sprendimo Kratzer, C‑423/15, EU:C:2016:604, 37 punktas). Vis dėlto, kaip išvados 94 punkte pažymėjo generalinis advokatas, nagrinėjamu atveju pagrindinėje byloje pareikštas ieškinys dėl grąžinimo grindžiamas ne Sąjungos, o išimtinai Vokietijos teise.
114    Be to, nors iš tikrųjų negalima paneigti, kad tokiu atveju, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, lošėjas galėjo pasinaudoti tokios įmonės, kaip atsakovės pagrindinėje byloje, siūlomomis paslaugomis visiškai suvokdamas šiam ginčui taikomą draudimą ir galimas jo pasekmes, toks klausimas gali būti sprendžiamas remiantis tik taikytina nacionaline teise.
115    Atsižvelgiant į visus išdėstytus argumentus, į septintąjį klausimą reikia atsakyti, kad SESV 56 straipsnis ir draudimo piktnaudžiauti teise principas turi būti aiškinami taip, kad jais nedraudžiama vartotojui, kuris iš savo įprastinės gyvenamosios vietos valstybės narės dalyvavo šios valstybės narės išduotos licencijos neturinčio, tačiau kitos valstybės narės išduotą licenciją turinčio operatoriaus siūlomuose internetiniuose azartiniuose lošimuose, prieš tą operatorių pareikšti civilinį ieškinį dėl pastatytų statymų grąžinimo, remiantis atitinkamos azartinių lošimų sutarties negaliojimu pagal taikytiną sutarčių teisę.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
116    Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
1.      SESV 56 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose nustatytas draudimas internete organizuoti kazino lošimus, būtent lošimų automatais, taip pat lažybas, kaip antai internetines lažybas dėl loterijų tiražų rezultatų, jeigu jais siekiama tikslo koordinuotai patenkinti ir prižiūrėti natūralų gyventojų potraukį lošti, taip pat kovoti su neteisėtų azartinių lošimų vystymusi ir plitimu lygiagrečiose rinkose, net jeigu:
–        yra didelė lošėjų paklausa lošimams internetiniais lošimo automatais;
–        atitinkama valstybė narė tuo pačiu metu leidžia panašius lošimus, įkaitant loterijas, fiziniuose lošimų namuose;
–        ta valstybė narė licenciją turintiems operatoriams leidžia teikti sporto lažybų ir žirgų lenktynių pasiūlą internetu, taip pat privatiems operatoriams tarpininkauti parduodant valstybinės loterijos ir kitų licencijuotų loterijų produktus ir
–        valstybės narės, kurios operatorius, konkrečiai siekiantis siūlyti antrinės loterijos paslaugas, turi licenciją, teisės aktais siekiama tų pačių tikslų, kaip ir valstybės narės teisės aktais, kuriais nustatytas visuotinis tokių paslaugų pasiūlos draudimas.
2.      SESV 56 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo nedraudžiama nagrinėjant konkretų ginčą pripažinti internetinių kazino lošimų draudimo teisines pasekmes, jeigu po to, kai susiklostė faktinės aplinkybės, dėl kurių gali kilti tokios pasekmės, buvo priimtas sprendimas tą draudimą pakeisti išankstine leidimų sistema ir buvo nustatytas pereinamasis laikotarpis, per kurį lošimų, kurie galėtų atitikti būsimą reglamentavimą, pasiūla būtų leidžiama, jei būtų laikomasi tam tikrų reikalavimų.
3.      SESV 56 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo nedraudžiama vienoje valstybėje narėje įprastą gyvenamąją vietą turinčio vartotojo ir iš kitos valstybės narės internetu lažybų dėl loterijų tiražų rezultatų paslaugas siūlančio operatoriaus sudarytą sutartį pripažinti niekine, jeigu, remiantis pirmosios valstybės narės teisės aktais, licencija organizuoti tokias lažybas privatiems operatoriams neišduodama.
4.      SESV 56 straipsnis ir draudimo piktnaudžiauti teise principas turi būti aiškinami taip, kad jais nedraudžiama vartotojui, kuris iš savo įprastinės gyvenamosios vietos valstybės narės dalyvavo šios valstybės narės išduotos licencijos neturinčių, tačiau kitos valstybės narės išduotą licenciją turinčių operatorių siūlomuose internetiniuose azartiniuose lošimuose, prieš tą operatorių pareikšti civilinį ieškinį dėl pastatytų statymų grąžinimo, remiantis atitinkamos azartinių lošimų sutarties negaliojimu pagal taikytiną sutarčių teisę.
Parašai
*      Proceso kalba: anglų.