TEISINGUMO TEISMO SPRENDIMAS1986 m. gegužės 15 d.(*)__Vienodas požiūris į vyrus ir moteris – Ginkluotas pagalbinis policijos darbuotojas“Byloje 222/84_pradėtoje gavus Šiaurės Airijos Belfasto Industrial Tribunal
pagal EEB sutarties 177 straipsnį Teisingumo Teismui pateiktą
prašymą priimti prejudicinį sprendimą šio teismo nagrinėjamoje byloje
tarpMarguerite JohnstonirChief Constable of the Royal Ulster Constabularydėl
1976 m. vasario 9 d. Tarybos direktyvos 76/207 dėl vienodo
požiūrio į vyrus ir moteris principo taikymo (OL L 39, p. 40) ir
dėl EEB sutarties 224 straipsnio išaiškinimo_TEISINGUMO TEISMAS_kurį
sudaro pirmininkas Mackenzie Stuart, kolegijų pirmininkai
T. Koopmans, U. Everling, K. Bahlmann ir R. Joliet,
teisėjai O. Due, Y. Galmot, C. Kakouris ir
T. F. O’Higgins, generalinis advokatas M. Darmon_kancleris P. Heim, atsižvelgęs į pastabas, pateiktas:–        Marguerite Johnston, pateikiant pastabas raštu ir žodžiu atstovaujamos QC A. Lester ir barrister D. Smyth, padedamų solicitorsMurphy, Kerr & Co._–        Jungtinės Karalystės, pateikiant pastabas raštu atstovaujamos Treasury Solicitor’s Department darbuotojos S. J. Hay, padedamos Senior Crown Counsel A. Campbell ir barrister R. Plender, o pateikiant pastabas žodžiu – QC F. Jacobs ir barrister R. Plender_–        Danijos Karalystės, pateikiant pastabas žodžiu atstovaujamos L. Mikaelsen_–        Europos
Bendrijų Komisijos, pateikiant pastabas raštu ir žodžiu atstovaujamos
pagrindinio teisės patarėjo A. Toledano Laredo ir teisės
tarnybos darbuotojo J. Currall_susipažinęs su 1986 m. sausio 28 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada_priima šįSprendimą1        1984 m.
rugpjūčio 8 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo tų pačių
metų rugsėjo 4 d., Šiaurės Airijos Belfasto Industrial Tribunal
pagal EEB sutarties 177 straipsnį kreipėsi dėl prejudicinio
sprendimo priėmimo, pateikdamas klausimus dėl 1976 m. vasario
9 d. Tarybos direktyvos 76/207 dėl vienodo požiūrio į vyrus ir
moteris principo taikymo (OL L 39, p. 40) ir dėl EEB sutarties
224 straipsnio išaiškinimo.2        Šie klausimai buvo iškelti byloje tarp Marguerite I. Johnston ir Royal Ulster Constabulary (toliau – RUC) Chief constable. Pastarasis turi teisę priimti Šiaurės Airijos RUC Reserve pagalbinius policijos darbuotojus ir būtent į visos darbo dienos RUC Full-time Reserve tarnybą pagal trejų metų sutartis su galimybe jas pratęsti. Byla iškelta Chief constable atsisakius pratęsti M. Johnston, kaip RUC Full-time Reserve darbuotojos, darbo sutartį ir mokyti ją profesionaliai naudotis šaunamuoju ginklu. 3        Iš
sprendimo dėl prašymo pateikti prejudicinį sprendimą išplaukia, kad
1973 m. Royal Ulster Constabulary Reserve (Appointment and Conditions of Service) Regulations
(NI) nuostatai, susiję su pagalbinių policijos darbuotojų priėmimo ir
darbo sąlygomis, nenumato jokio šiai bylai reikšmingo skirtumo tarp vyrų
ir moterų. Be to, pagal 1976 m. Sex Discrimination (Northern Ireland) Order
– SI 1976, Nr.1042 (NI 15), kuris nustato kovos su diskriminacija dėl
lyties ir lygybės principo įsidarbinimo, kvalifikacijos kėlimo, karjeros
ir darbo sąlygų sferose įgyvendinimo taisykles, 10 ir
19 straipsnius diskriminacija draudžiama policijos tarnyboje ir
joje netaikomas skirtingas požiūris į vyrus ir moteris, išskyrus
reikalavimus, susijusius su ūgiu, uniforma, įranga ar lėšomis uniformai
arba įrangai. Tačiau pagal Sex Discrimination Order 53 straipsnio 1 dalį jokia iš šio įsakymo nuostatų, draudžiančių diskriminaciją___negali
panaikinti teisės akto, priimto siekiant užtikrinti valstybės saugumą,
garantuoti viešąją tvarką ar visuomenės saugumą“_ir pagal šio straipsnio 2 dalį__ministro
arba jo vardu pasirašytas dokumentas, patvirtinantis, kad dokumente
minimas aktas buvo priimtas dėl vienos iš 1 dalyje išvardytų
priežasčių, yra nenuginčijamas įrodymas, kad šis aktas buvo priimtas
kaip tik dėl šios priežasties“.4        Jungtinėje
Karalystėje policininkai, vykdydami savo pareigas, paprastai
nesinešioja šaunamojo ginklo, išskyrus specialias operacijas, ir šiuo
požiūriu nėra jokio skirtumo tarp vyrų ir moterų. Dėl daugybės pastarųjų
metų pasikėsinimų Šiaurės Airijoje, kurių aukomis tapo policijos
pareigūnai, RUC Chief constable nusprendė, kad ši tvarka keistina. Jis nusprendė, kad RUC ir RUC Reserve tarnybose
vyrai turės nešiotis šaunamąjį ginklą atlikdami savo įprastines
pareigas, o moterys ginklo neturės ir nebus mokomos juo naudotis. 5        Atsižvelgdamas į šias aplinkybes, 1980 m. Chief constable
nusprendė, kad moterų skaičius RUC tarnyboje yra paprastai pakankamas
jų vykdomoms užduotims. Kadangi į bendrąją policijos veiklą dažnai įeina
ir užduotys, kurioms atlikti reikia šaunamojo ginklo, jis nusprendė šių
užduočių moterims daugiau nebeskirti ir į RUC Full time Reserve
moteris priimti arba jų darbo sutartis atnaujinti tik vykdyti moterims
priskiriamas tarnybines užduotis. Priėmus šį sprendimą daugiau su jokia
moterimi, išskyrus vieną atvejį, nebuvo pasirašyta arba atnaujinta darbo
RUC Full time Reserve sutartis.6        Pagal
sprendimą dėl prašymo pateikti prejudicinį sprendimą M. Johnston
1974–1980 metais dirbo RUC Full time Reserve. Ji gerai vykdė
uniformuotos policijos bendrąsias užduotis – budėjo poste, patruliavo,
vairavo motorizuotų patrulių automobilį, dalyvavo sulaikytųjų
kratose. Vykdydama šias užduotis ji nebūdavo ginkluota ir už skyriaus
ribų ją paprastai lydėdavo ginkluotas RUC Full time Reserve pareigūnas. 1980 m. Chief constable atsisakė pratęsti jos darbo sutartį, laikydamasis minėtos naujosios politikos dėl moterų darbo RUC Full time Reserve.7        M. Johnston pateikė ieškinį Industrial Tribunal
dėl atsisakymo pratęsti jos darbo sutartį ir mokyti ją naudotis
šaunamuoju ginklu, teigdama, kad ji patyrė neteisėtą diskriminaciją,
kurią draudžia Sex Discrimination Order.8        Bylos prieš Industrial Tribunal nagrinėjimo metu Chief constable pateikė Secretary of State pažymą, kuria šis Jungtinės Karalystės vyriausybės ministras pagal minėtą Sex Discrimination Order 53 straipsnį patvirtino, kad __teisės aktas, kuriuo remdamasis Royal Ulster Constabulary atsisakė suteikti Marguerite I. Johnston naują visos dienos darbą Royal Ulster Constabulary Reserve tarnyboje, buvo priimtas siekiant: a) užtikrinti valstybės saugumą; ir b) garantuoti viešąją tvarką ir visuomenės saugumą“.9        M.
Johnston rėmėsi Direktyva 76/207. Šios direktyvos tikslas pagal
1 straipsnį iš tiesų yra įgyvendinti vienodo požiūrio į vyrus ir
moteris principą dėl įsidarbinimo, įskaitant pareigų paaukštinimą,
profesinio mokymo ir darbo sąlygų. Šis principas, kaip teigiama
2 straipsnio 1 dalyje, reiškia, kad negali būti jokios
tiesioginės arba netiesioginės diskriminacijos dėl lyties, išskyrus 2 ir
3 dalyse numatytas nukrypti leidžiančias nuostatas. Taikant šį
principą įvairiose srityse, pagal 3–5 straipsnius valstybės narės
turi panaikinti arba peržiūrėti įstatymus ir kitus teisės aktus,
prieštaraujančius vienodo požiūrio principui, jeigu rūpinimasis apsauga,
dėl kurio jie buvo priimti, nebėra pagrįstas. Pagal 6 straipsnį
kiekvienas, manantis patyręs diskriminaciją, privalo turėti galimybę
ginti savo teises teismine tvarka.10      Siekdamas priimti sprendimą šiame ginče, Industrial Tribunal pateikė Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:__1.      Ar
Tarybos direktyva 76/207, pati savaime ir atsižvelgiant į bylos faktus,
gali būti aiškinama kaip leidžianti valstybėms narėms iš direktyvos
taikymo srities pašalinti tuos diskriminacijos dėl lyties įsidarbinant
atvejus, kurie grindžiami būtinybe užtikrinti valstybės saugumą ar
garantuoti viešąją tvarką arba visuomenės saugumą?2.      Ar
pagal šią direktyvą, pačią savaime ir atsižvelgiant į šios bylos
faktus, ginkluoto pagalbinio policijos darbuotojo darbą visą dieną arba
šiam darbui reikalingą mokymą elgtis su šaunamaisiais ginklais ir jais
naudotis galima laikyti profesinės veiklos sritimi ir, prireikus, mokymu
užsiimti tokia veikla, kuriems darbuotojo lytis yra lemiamas veiksnys
2 straipsnio 2 dalies prasme dėl jų pobūdžio ar vykdymo
sąlygų?3.      Kokiais
principais ir kriterijais turi vadovautis valstybės narės, spręsdamos,
ar, pirma, ginkluoto policijos pagalbinio darbuotojo __profesinei
veiklai“ ir, antra, __tokios veiklos mokymui“ lytis yra __lemiamas
veiksnys“ 2 straipsnio 2 dalies prasme dėl jos pobūdžio arba
vykdymo sąlygų?4.      Ar už vadovavimą policijai ir jos kontrolę atsakingo Chief constable vykdoma
politika, pagal kurią policininkėms neleidžiama turėti šaunamojo
ginklo, atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes, gali būti traktuojama
kaip __nuostata, susijusi su moterų apsauga“ pagal 2 straipsnio
3 dalį, arba __kitas teisės aktas“, priimtas dėl __rūpinimosi
apsauga“ pagal direktyvos 3 straipsnio 2 dalies c punktą?5.      Jei
atsakymas į ketvirtą klausimą yra teigiamas, kokiais principais ir
kriterijais turėtų vadovautis valstybės narės, spręsdamos, ar
__rūpinimasis apsauga“ yra __pagrįstas“ pagal 3 straipsnio
2 dalies c punktą?6.      Ar,
atsižvelgiant į bylos aplinkybes, ieškovė gali remtis minėtuose
direktyvos straipsniuose išdėstytu vienodo požiūrio principu valstybių
narių nacionaliniuose teismuose? 7.      Jei atsakymas į šeštą klausimą yra teigiamas:a)      Ar
galima manyti, kad pats EEB sutarties 224 straipsnis leidžia
valstybėms narėms, įvykus rimtiems viešąją tvarką trikdantiems vidaus
neramumams, nevykdyti įprastinėmis aplinkybėmis pagal direktyvą joms
tenkančių pareigų (arba pareigų, kurias pagal savo kompetenciją turėtų
vykdyti darbdaviai)?b)      Jei
taip, tai ar gali privatus asmuo, siekdamas neleisti valstybei narei
pasinaudoti EEB sutarties 224 straipsniu, remtis ta aplinkybe, kad
ši valstybė narė nesikonsultavo su kitomis valstybėmis narėmis?“11      Norint
į šiuos klausimus pateikti atsakymus, kurie padėtų išspręsti pagrindinį
ginčą, reikia plačiau aptarti situaciją, dėl kurios Industrial Tribunal turi priimti sprendimą. Pagal sprendimą dėl prašymo pateikti prejudicinį sprendimą Chief constable pripažino Industrial Tribunal, kad iš visų Sex Discrimination Order straipsnių jo poziciją pateisina tik 53 straipsnis. M. Johnston savo ruožtu pripažino, kad Secretary of State
išduotas dokumentas panaikintų bet kokią jos teisę pareikšti ieškinį,
jei būtų laikomasi tik nacionalinės teisės aktų, ir kad norėdama
panaikinti Sex Discrimination Order 53 straipsnio veikimą ji rėmėsi direktyvos nuostatomis.12      Taigi Industrial Tribunal
pateiktais klausimais pirmiausia siekiama išsiaiškinti, ar Bendrijos
teisei ir Direktyvai 76/207 neprieštarauja tai, kad pagal tokią
taisyklę, kokia yra Sex Discrimination Order 53 straipsnio
2 dalies nuostata, nacionalinis teismas negali iki galo vykdyti
teisminės kontrolės (dalis šeštojo klausimo). Be to, Industrial Tribunal
pateikė šiuos klausimus norėdamas nuspręsti, ar ir kokiomis sąlygomis
direktyvos nuostatos leidžia byloje aprašytoje situacijoje taikyti
skirtingą požiūrį į vyrus ir moteris policijos veikloje dėl visuomenės
saugumo sumetimų, apibrėžtų Sex Discrimination Order
53 straipsnio 1 dalyje (nuo pirmojo iki penktojo klausimo).
Pateikti klausimai turėtų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusiam
teismui padėti išsiaiškinti, ar prireikus galima remtis direktyvos
nuostatomis oponuojant priešingai nacionalinės teisės nuostatai (kita
šeštojo klausimo dalis). Atsižvelgiant į atsakymus į šiuos
klausimus, galiausiai reikia pateikti klausimą, ar valstybė narė gali
tokioje byloje
remtis EEB sutarties 224 straipsniu, norėdama
išvengti pagal direktyvą jai tenkančių įsipareigojimų (septintasis
klausimas). Dėl teisės į veiksmingą teisminę gynybą13      Visų
pirma reikia išnagrinėti tą šeštojo klausimo dalį, kuria siekiama
sužinoti, ar pagal Bendrijų teisę, tiksliau – pagal Direktyvą 76/207,
valstybės narės privalo per savo teismus užtikrinti veiksmingą
direktyvos ir nacionalinių jos įgyvendinimo priemonių vykdymo kontrolę.14      Anot M. Johnston, Sex Discrimination Order
53 straipsnio 2 dalis prieštarauja direktyvos
6 straipsniui, nes neleidžia bet kokios kompetentingo nacionalinio
teismo teisminės kontrolės.15      Jungtinės
Karalystės vyriausybė pažymi, kad direktyvos 6 straipsnis
neįpareigoja valstybių narių pateikti teisminei kontrolei visų dėl
direktyvos taikymo galinčių iškilti klausimų, net jeigu jie susiję su
valstybės saugumu ar visuomenės saugumu. Taisyklės dėl įrodymų,
pavyzdžiui, Sex Discrimination Order 53 straipsnio
2 dalis, yra dažnos nacionalinėje teisminio proceso teisėje. Jų
egzistavimas aiškinamas tuo, kad valstybės saugumo ar visuomenės saugumo
klausimus tinkamai spręsti gali tik kompetentinga politinė institucija,
tai yra ministras, išduodantis jau minėtą dokumentą. 16      Komisijos nuomone, ministro dokumentui pripažinus Sex Discriminatios Order
53 straipsnio 2 dalies numatytą galią, būtų paneigta bet
kokia teisminė kontrolė, o tai prieštarautų vienam iš pagrindinių
Bendrijos teisės principų bei direktyvos 6 straipsniui.17      Šiuo
klausimu reikia priminti, kad pagal direktyvos 6 straipsnį
valstybės narės įsipareigoja nacionalinėje teisės sistemoje imtis būtinų
priemonių, kad kiekvienas, manantis, kad jo teisės buvo pažeistos,
galėtų __pateikti reikalavimus teismine tvarka“. Taigi pagal
šį straipsnį valstybės narės privalo imtis pakankamai veiksmingų
priemonių direktyvos tikslui pasiekti ir užtikrinti, kad taip
suteiktomis teisėmis suinteresuotieji asmenys galėtų veiksmingai remtis
nacionaliniuose teismuose.18      Šiuo straipsniu
numatyta teisminė kontrolė išreiškia vieną iš bendrųjų teisės principų,
kuriuo grindžiamos bendros valstybių narių konstitucinės tradicijos. Šį
principą taip pat įtvirtino 1950 m. lapkričio 4 d. Europos
žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių konvencijos 6 ir
13 straipsniai. Kaip skelbiama 1977 m. balandžio 5 d.
bendroje Asamblėjos, Tarybos ir Komisijos deklaracijoje (OL C 103,
p. 1) ir Teisingumo Teismo praktikoje, Bendrijos teisėje būtina
laikytis principų, kuriais grindžiama ši konvencija. 19      Pagal
direktyvos 6 straipsnį, aiškinamą remiantis nurodytu bendruoju
principu, kiekvienas asmuo turi teisę pateikti reikalavimus
kompetentingam teismui dėl veiksmų, kurie, jo manymu, pažeidžia
Direktyvoje 76/207 nustatytą vienodo požiūrio į vyrus ir moteris
principą. Valstybės narės privalo užtikrinti veiksmingą teisminę
Bendrijos teisės ir nacionalinės teisės aktų nuostatų dėl direktyvoje
numatytų teisių įgyvendinimo kontrolę. 20      Tokia nuostata, kokia yra Sex Discrimination Order
53 straipsnio 2 dalis, nagrinėjamos bylos dokumentui suteikia
nenuginčijamo įrodymo galią, kad yra patenkintos nuo
vienodo požiūrio
principo nukrypti leidžiančios nuostatos sąlygos,
ir leidžia
kompetentingai valdžios institucijai atimti iš privataus asmens galimybę
teismine tvarka ginti savo teises, kurias jam suteikia direktyva. Todėl
tokia nuostata prieštarauja direktyvos 6 straipsnyje įteisintam
veiksmingos teisminės kontrolės principui. 21      Taigi į šią šeštojo klausimo, kurį pateikė Industrial Tribunal, dalį
reikia atsakyti taip: veiksmingos teisminės kontrolės principas,
įtvirtintas 1976 m. vasario 9 d. Tarybos direktyvos 76/207
6 straipsnyje, draudžia, kad nenuginčijamo įrodymo galia,
išvengiant bet kokios teisminės kontrolės, būtų suteikta nacionalinės
valdžios dokumentui, teigiančiam, kad visuomenės saugumo sumetimais yra
patenkintos nuo vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principo nukrypti
leidžiančios nuostatos sąlygos. Dėl Direktyvos 76/207 taikymo priemonėms, kuriomis siekiama užtikrinti visuomenės saugumą 22      Dabar reikia išnagrinėti pirmąjį klausimą, kuriuo Industrial Tribunal
siekia išsiaiškinti, ar Direktyva 76/207 taikoma priemonėms, kurių
imamasi valstybės saugumo užtikrinimo ar viešosios tvarkos, ypač
visuomenės saugumo, užtikrinimo sumetimais, atsižvelgiant į tai, kad
direktyvoje nėra aiškios nuorodos dėl šių priemonių. 23      M.
Johnston teigimu, tam nėra jokios bendros nukrypti leidžiančios
nuostatos, susijusios su pagrindinio lygybės principo taikymu,
nesusietos su konkrečia profesine veikla bei jos pobūdžiu ir vykdymo
sąlygomis. Tokia nukrypti leidžianti nuostata vien dėl motyvo, kad
diskriminacija padės užtikrinti visuomenės saugumą, suteiktų valstybėms
narėms galimybę vienašališkai nevykdyti pagal direktyvą joms tenkančių
įsipareigojimų.24      Jungtinės
Karalystės vyriausybė mano, kad EEB sutarties 36, 48, 56, 66, 223 ir
224 straipsnių sąlygos dėl apsaugos įrodo, kad Sutartis, o dėl šios
priežasties ir antrinės teisės aktai, netaikomi toms sritims, apie
kurias klausia nacionalinis teismas, ir neapriboja valstybių narių
teisės imtis priemonių, kurias jos laiko būtinomis arba naudingomis
įgyvendinant šiuos tikslus. Taigi priemonės, dėl kurių teiraujamasi
pirmajame klausime, nepriskirtos direktyvos taikymo sričiai. 25      Komisija
siūlo aiškinti direktyvą pagal EEB sutarties 224 straipsnį taip,
kad visuomenės saugumo sumetimai konkrečiomis šiame straipsnyje
numatytomis sąlygomis ir taikant teisminę kontrolę galėtų pateisinti
nukrypti leidžiančias nuostatas, susijusias su vienodo požiūrio principo
taikymu, net jeigu griežtos direktyvos 2 straipsnio 2 ir
3 dalių sąlygos nėra patenkintos. 26      Šiuo
klausimu reikia konstatuoti, kad Sutartyje nėra numatyta nukrypti
leidžiančių nuostatų, kurias galima būtų taikyti tais atvejais, kai kyla
pavojus visuomenės saugumui, išskyrus 36, 48, 56, 223 ir
224 straipsnius, kuriuose nurodomos griežtai apibrėžtos sąlygos.
Dėl to, kad šie straipsniai griežtai apibrėžti, jų negalima plečiamai
aiškinti ir iš jų neįmanoma išvesti bendros visai Sutarčiai būdingos
išlygos, taikytinos visoms priemonėms, kurių imamasi visuomenės saugumo
sumetimais. Pripažįstant bendros išlygos galimybę bet kokios Sutarties
nuostatos atžvilgiu, išskyrus konkrečias Sutarties nuostatų sąlygas,
kiltų pavojus privalomam ir vienodam Bendrijos teisės taikymui. 27      Iš
to išplaukia, kad nėra jokios bendros vienodo požiūrio į vyrus ir
moteris principo įgyvendinimo išlygos, taikytinos visuomenės saugumo
sumetimais priimtoms priemonėms, išskyrus galimą Sutarties
224 straipsnio taikymą, kuris susijęs su tikrai išskirtine
situacija ir dėl kurio pateiktas septintasis klausimas. Todėl faktus,
dėl kurių kompetentinga valdžios institucija pradėjo remtis
reikalavimais garantuoti visuomenės saugumą, prireikus reikia vertinti
atsižvelgiant į konkrečių direktyvos nuostatų taikymą. 28      Todėl
į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip: diskriminaciją dėl lyties,
taikomą visuomenės saugumo sumetimais, reikia vertinti atsižvelgiant į
Direktyvoje 76/207 numatytas nuo vienodo požiūrio į vyrus ir moteris
principo nukrypti leidžiančias nuostatas. Nukrypti leidžiančios nuostatos, taikomos dėl profesinės veiklos vykdymo sąlygų 29      Antruoju ir trečiuoju klausimais Industrial Tribunal
prašo paaiškinti direktyvos 2 straipsnio 2 dalyje numatytą
nuo vienodo požiūrio principo nukrypti leidžiančią nuostatą, siekdamas
nuspręsti, ar toks nevienodas požiūris, dėl kurio ginčijamasi byloje,
patenka į šios nukrypti leidžiančios nuostatos taikymo sritį. Dėl to jis
nori sužinoti, kokiais principais ir kriterijais reikia vadovautis
sprendžiant, ar byloje minimai veiklai __lytis yra lemiamas veiksnys dėl
jos pobūdžio ir vykdymo sąlygų“. 30      M.
Johnston mano, kad į šį klausimą taip bendrai atsakyti neįmanoma. Savo
funkcijas policijoje ji visuomet vykdė patenkinamai. Moterys tikrai
sugebėtų išmokti naudotis šaunamaisiais ginklais. Atsižvelgdamas į
konkrečias užduotis, kurias jai tektų atlikti, Industrial Tribunal
turėtų nuspręsti, ar įmanoma pagal direktyvos 2 straipsnio
2 dalį taikyti nukrypti leidžiančią nustatą. Pagal
šį straipsnį negalima jai bendrai uždrausti dirbti bet kokį darbą
RUC Full time Reserve.31      Jungtinės
Karalystės vyriausybės nuomone, valstybės narės turi diskreciją
spręsti, ar dėl valstybės ir visuomenės saugumo bei viešosios tvarkos
policijos darbo sąlygos neleidžia, kad šią veiklą vykdytų šaunamuoju
ginklu ginkluota moteris. Valstybės narės galėtų atsižvelgti į šiuos
kriterijus: fizinės jėgos skirtumai, galima visuomenės reakcija į
ginkluotas moteris ir galima išpuolių prieš jas rizika. Kadangi Chief constable sprendimas buvo priimtas remiantis šiais kriterijais, jam taikoma direktyvos 2 straipsnio 2 dalis. 32      Komisija
mano, kad dėl tarnybos sąlygų, bet ne dėl jos pobūdžio, ginkluoto
policininko darbas gali būti laikomas tokia veikla, kurioje lytis yra
lemiamas veiksnys. Nukrypti leidžianti nuostata vis dėlto turėtų būti
pateisinama konkrečioms užduotims, o ne visai tarnybai bendrai. Ypač
turi būti laikomasi proporcingumo principo. Į tai atsižvelgdamas
nacionalinis teismas turėtų vertinti ginčijamą diskriminacijos atvejį.
33      Šiuo
klausimu visų pirma reikia konstatuoti, kad tiek, kiek kompetentingos
Šiaurės Airijos policijos institucijos visuomenės saugumo sumetimais
nusprendė nebesilaikyti kitose Jungtinės Karalystės vietose taikomos
praktikos dėl įprastines funkcijas atliekančios neginkluotos policijos,
šis sprendimas savaime neatskiria vyrų ir moterų, todėl vienodo požiūrio
principas jam netaikytinas. Šias priemones reikia vertinti pagal
direktyvos nuostatas tik todėl, kad Chief constable nusprendė,
jog moterims nebus išduodamas šaunamasis ginklas ir jos nebus mokomos
juo naudotis, jog nuo šiol įprastos policijos užduotys bus skiriamos
ginkluotiems vyrams ir jog RUC Full time Reserve sutartys su moterimis, kurios, kaip ir M. Johnston, anksčiau vykdė bendrąsias policijos užduotis, nebus atnaujinamos. 34      Kaip teigiama sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, Sex Discrimination Order
pagal aiškią nuorodą taikomas tarnybai policijoje, ir vyrai bei moterys
neatskiriami taikomose specialiose nuostatose,
todėl norint pagrįsti
byloje nagrinėjamą diskriminaciją negalima remtis policijos veiklos
pobūdžiu. Tačiau reikia nustatyti, ar dėl specifinių sprendime dėl
prašymo priimti prejudicinį sprendimą aprašytos veiklos vykdymo sąlygų
lytis gali būti laikoma lemiamuoju veiksniu. 35      Kaip išplaukia iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, Chief constable ėmėsi tokios politikos dėl moterų darbo RUC Full time ReserveChief constable todėl,
kad, jo manymu, ginkluotoms moterims kiltų pavojus dažniau tapti
išpuolių aukomis, o jų ginklai galėtų patekti į užpuolikų rankas; kad
visuomenė neigiamai vertintų ginkluotas moteris, nes tai per daug
prieštarauja neginkluotos policijos idealui; ir kad ginkluotos moterys
būtų mažiau naudingos socialinėje policijos veiklos srityje –
santykiuose su šeimomis ir su vaikais, – kurioje jų darbas būtų ypač
reikalingas. Savo politiką Chief constable aiškino nurodydamas
ypatingas sąlygas, kuriomis Šiaurės Airijoje veikia policija,
atsižvelgdama į būtinybę garantuoti visuomenės saugumą iškilus rimtiems
vidaus neramumams. 36      Siekiant
išsiaiškinti, ar tokios priežastys yra pateisinamos pagal direktyvos
2 straipsnio 2 dalį, pirmiausia reikia pastebėti, kad šią
nuostatą, kaip direktyvoje įvirtintos asmeninės teisės išimtį, reikia
aiškinti siaurinamai. Tačiau reikia pripažinti, kad ginkluotų
policininkų profesinės veiklos sąlygas nulemia aplinka, kurioje ši
veikla vykdoma. Dėl to negalima atmesti galimybės, kad iškilus rimtiems
vidaus neramumams ginklų išdavimas moterims policininkėms galėtų sukelti
papildomą išpuolių prieš jas pavojų, todėl prieštarautų visuomenės
saugumo reikalavimams. 37      Tokiomis
aplinkybėmis kai kurių policijos užduočių vykdymo sąlygos gali būti
tokios, kad lytis joms tampa lemiamuoju veiksniu. Todėl valstybė narė
turi teisę šias užduotis bei tokios veiklos mokymą skirti tik vyrams.
Tokiu atveju valstybės narės pagal direktyvos 9 straipsnio
2 dalį privalo periodiškai analizuoti atitinkamą veiklą ir
vertinti, ar, atsižvelgiant į socialinius pokyčius, leidžianti nukrypti
nuo bendros direktyvos tvarkos nuostata vis dar turi būti taikoma. 38      Be
to, būtina priminti, kad nustatant nuo bet kurios asmeninės teisės,
pavyzdžiui, direktyvoje įteisinto vienodo požiūrio į vyrus ir moteris,
nukrypti leidžiančios nuostatos taikymo sritį, reikia laikytis
proporcingumo principo, kuris yra vienas iš bendrųjų teisės principų,
sudarančių Bendrijos teisės pagrindą. Pagal šį principą išimtys negali
peržengti tinkamų ir būtinų nustatytam tikslui pasiekti ribų ir vienodo
požiūrio principas kuo labiau turi būti suderintas su visuomenės saugumo
reikalavimais, kurie aptariamos veiklos vykdymo sąlygoms yra
svarbiausi. 39      Atsižvelgiant
į kompetencijų paskirstymą pagal EEB sutarties 177 straipsnį
nacionalinis teismas turi nuspręsti, ar motyvai, kuriais vadovavosi Chief constable,
iš tikrųjų yra pagrįsti ir pateisina konkrečią priemonę, kurios buvo
imtasi M. Johnston atžvilgiu. Jis taip pat turi prižiūrėti, kaip
laikomasi proporcingumo principo, ir patikrinti, ar atsisakymo pratęsti
darbo sutartį su M. Johnston negalėjo būti išvengta nutarus moterims
skirti tas užduotis, kurias, nesukeliant pavojaus keliamiems tikslams,
galima atlikti be ginklo. 40      Todėl į antrąjį ir trečiąjį klausimus, kuriuos uždavė Industrial Tribunal,
reikia atsakyti taip: Direktyvos 76/207 2 straipsnio 2 dalį
reikia aiškinti taip, kad spręsdama, ar dėl policijos darbo sąlygų šiai
veiklai lytis yra lemiamasis veiksnys, valstybė narė gali atsižvelgti į
visuomenės saugumo reikalavimus, dažnų teroristinių išpuolių situacijoje
įprastines policijos užduotis leisdama vykdyti tik vyrams, ginkluotiems
šaunamaisiais ginklais. Dėl leidžiančių nukrypti nuostatų, susijusių su moterų apsauga41      Ketvirtuoju ir penktuoju klausimais Industrial Tribunal,
norėdamas nuspręsti, ar ginčijamas požiūrio skirtumas patenka į nuo
vienodo požiūrio principo nukrypti leidžiančių nuostatų taikymo sritį,
prašo Teisingumo Teismo išaiškinti __moterų apsaugos“ sąvoką direktyvos
2 straipsnio 3 dalies prasme ir __rūpinimosi apsauga“ sąvoką
3 straipsnio 2 dalies c punkto prasme, kuriais remiasi kai
kurie nacionalinės teisės aktai.42      M.
Johnston nuomone, šias nuostatas reikia aiškinti siaurinamai ir
jomis siekiama tik garantuoti ypatingą elgesį su moterimis jų sveikatos
ir saugumo sumetimais nėštumo ar motinystės metu. Tai netinka kalbant
apie visišką draudimą moterims dirbti ginkluotoje policijos tarnyboje. 43      Jungtinės Karalystės vyriausybė pabrėžia, kad RUC Full time Reserve
politika moterų atžvilgiu siekiama apsaugoti jas nuo teroristų išpuolių
pavojaus. Rimtų neramumų laikotarpiu tokį tikslą galima pagrįsti moterų
apsaugos sąvoka. Komisija taip pat laikosi nuomonės, kad tokia ypatinga
padėtis, kokia yra susidariusi Šiaurės Airijoje, ir jos keliami pavojai
šaunamuoju ginklu ginkluotoms policininkėms gali būti vertinami moters
saugumo požiūriu. 44      Šiuo
klausimu reikia pastebėti, kad direktyvos 2 straipsnio
2 dalis, kaip ir 3 dalis, kurioje nustatoma 3 straipsnio
2 dalies c punkto taikymo sritis, aiškintinas siaurinamai.
Atsižvelgiant į tai, kad aiškiai įvardijami nėštumas ir motinystė,
aišku, kad direktyva visų pirma siekia užtikrinti biologinės moters
būklės saugumą ir, antra, užtikrinti ypatingą motinos ir vaiko ryšį.
Taigi pagal šį direktyvos straipsnį negalima nušalinti moterų nuo
darbo todėl, jog viešoji nuomonė norėtų, kad jos būtų labiau negu vyrai
apsaugotos nuo vyrams ir moterims vienodai gresiančių pavojų, kurie
nepriklauso nuo tokių specifinių moterų apsaugos poreikių, kokie yra
aiškiai išvardyti.45      Neatrodo,
kad pavojai ir rizika, su kuriais vykdydamos savo pareigas susiduria
moterys policininkės Šiaurės Airijoje, skiriasi nuo tų pavojų, su
kuriais susiduria tas pačias funkcijas vykdantys vyrai. Visiškas moterų
nušalinimas nuo tokios profesinės veiklos visuomenės saugumo sumetimais
dėl bendros, o ne specifiškai moterims kylančios rizikos nėra laikomas
nevienodu požiūriu, kurį direktyvos 2 straipsnio 3 dalis
leidžia moterų apsaugos sumetimais.46      Todėl į ketvirtąjį ir penktąjį Industrial Tribunal
pateiktus klausimus reikia atsakyti taip: nevienodas požiūris į vyrus
ir moteris, kurį Direktyvos 27/207 2 straipsnio 3 dalies
nuostatos leidžia moterų apsaugos sumetimais, neapima tokios rizikos ir
pavojų, kurie kyla bet kuriam savo pareigas aprašytoje situacijoje
vykdančiam ginkluotam policininkui ir kurie nėra specifiškai susiję su
moterimis. Dėl Direktyvos 76/207 taikymo47      Šeštuoju klausimu Industrial Tribunal
taip pat nori išsiaiškinti, ar privatus asmuo nacionaliniame teisme
nagrinėjamoje byloje gali remtis direktyvos nuostatomis. Atsižvelgiant į
pirmiau išdėstytus motyvus, šis klausimas labiausiai susijęs su
direktyvos 2 ir 6 straipsniais.48      M.
Johnston mano, kad direktyvos 2 straipsnio 1 dalis yra
besąlyginė ir pakankamai aiški bei tiksli, kad veiktų tiesiogiai. Ja
galima būtų remtis skunde prieš Chief constable, kaip valdžios institucijos atstovą. Bet kuriuo atveju direktyva tiesiogiai veikia horizontaliai net ir privačius asmenis.49      Jungtinės
Karalystės vyriausybės nuomone, direktyvos 2 straipsnio
1 dalis yra sąlyginė, nes jai gali būti taikomos nukrypti
leidžiančios nuostatos, kurias vertinti valstybės narės gali savo
nuožiūra. Chief constable konstituciškai nepriklauso nuo
valstybės ir šioje byloje jis gali būti laikomas tik darbdaviu; šiuo
atveju direktyva neveikia tiesiogiai.50      Komisija
mano, kad byla gali būti išspręsta pagal nacionalinę teisę ir nėra
reikalo spręsti dėl tiesioginio direktyvos 2 ir 3 straipsnių
veikimo. 51      Šiuo
klausimu pirmiausia reikia pastebėti, kad visais atvejais, kai
direktyva būna tinkamai vykdoma, jos poveikis privačius asmenis pasiekia
per valstybės narės priimtas direktyvos įgyvendinimo priemones.
Klausimas, ar 2 straipsnio 1 dalimi galima remtis
nacionaliniame teisme, yra
nepagrįstas, jei pripažįstama, kad
nacionalinė teisė šią nuostatą įgyvendino. 52      Nuo
vienodo požiūrio principo leidžianti nukrypti nuostata, kurią, kaip jau
pirmiau buvo minėta, numato 2 straipsnio 2 dalis, valstybėms
narėms tiesiog yra viena iš galimybių. Kompetentingas nacionalinis
teismas turi nuspręsti, ar nacionalinės teisės aktuose buvo pasinaudota
šia galimybe, ir koks jos turinys. Klausimą, ar privatus asmuo gali
remtis direktyvos nuostatomis, kad nebūtų taikoma nacionalinės teisės
aktuose numatyta nukrypti leidžianti nuostata, galima kelti tik tuomet,
kai tokia nuostata peržengia išimčių, numatytų direktyvos
2 straipsnio 2 dalyje, taikymo ribas.53      Atsižvelgiant
į šį kontekstą, pirmiausia reikia pabrėžti, kaip Teisingumo Teismas jau
minėjo 1984 m. balandžio 10 d. Sprendimuose (von Colson ir Kamann, 14/83, Rink. p. 1891; Harz,
79/83, Rink. p. 1921), kad valstybėms narėms numatytos pareigos
pasiekti direktyvoje nubrėžtą tikslą ir pagal Sutarties 5 straipsnį
numatytos pareigos imtis visų bendrų ar specialių priemonių
įvykdymą
užtikrinti privalo visos valstybių narių valdžios institucijos,
įskaitant ir teismus savo kompetencijos ribose. Iš to išplaukia, kad
taikydamas nacionalinę teisę, ypač nacionalinio įstatymo, specialiai
priimto Direktyvai 76/207 įgyvendinti, nuostatas, nacionalinis teismas
privalo aiškinti savo nacionalinės teisės nuostatas atsižvelgdamas į
direktyvos tekstą ir tikslą, kad būtų pasiektas EEB sutarties
189 straipsnio 3 dalyje numatytas rezultatas. Taigi, kad
direktyva būtų visiškai veiksminga, Industrial Tribunal turi aiškinti Sex Discrimination Order nuostatas, ir ypač jo 53 straipsnio 1 dalį, remdamasis direktyvos nuostatomis, kaip jos buvo pirmiau paaiškintos.54      Tuo
atveju, jei atsižvelgiant į tai, kas pirmiau buvo išdėstyta, vis dar
būtų aktualus klausimas, ar privatus asmuo gali remtis direktyva, kad
nebūtų taikoma nacionalinės teisės aktuose numatyta nukrypti leidžianti
nuostata, reikėtų prisiminti nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką
(ypač 1982 m. sausio 19 d. Sprendimą Becker, 8/81, Rink. p. 53). Teisingumo Teismas nesename 1986 m. vasario 26 d. Sprendime (Marshall,
152/84, Rink. 1986, p. 723) nurodė, kad kai kurios Direktyvos
76/207 nuostatos turinio požiūriu yra besąlyginės ir pakankamai
tikslios, ir kad privatūs asmenys gali pagrįstai jomis remtis prieš
valstybę narę, kai ši jas neteisingai perkelia į nacionalinę teisę. 55      Taip
konstatuota minėtame 1986 m. vasario 26 d. Sprendime dėl
direktyvos 2 straipsnio 1 dalyje numatyto vienodo požiūrio
principo taikymo atleidimo iš darbo sąlygų pagal 5 straipsnio
1 dalį atveju. Tas pats tinka ir taikant 2 straipsnio
1 dalies principą įsidarbinimo, profesinio mokymo, kvalifikacijos
kėlimo srityse, numatytose 3 straipsnio 1 dalyje ir
4 straipsnyje, su kuriomis ir susijusi ši byla.56      Tame
pačiame minėtame 1986 m. vasario 26 d. Sprendime Teisingumo
Teismas nusprendė, kad privatūs asmenys gali remtis direktyva prieš
valstybės instituciją, nesvarbu, ar ji laikoma darbdaviu, ar valdžios
institucija. Dėl
valdžios institucijos atstovo Chief constable
reikėtų pastebėti, kad pagal sprendimą dėl prašymo priimti prejudicinį
sprendimą jis yra už vadovavimą policijos tarnyboms atsakingas
pareigūnas. Tokia valstybės institucija, valstybės įgaliota rūpintis
viešąja tvarka ir visuomenės saugumu, kad ir kokie būtų jos santykiai su
kitomis valstybės institucijomis, veikia ne kaip privatus asmuo. Ji
negali pasinaudoti tuo, kad valstybė, kuriai ji priklauso, nesilaiko
Bendrijos teisės.57      Taigi
į šeštąjį klausimą reikia atsakyti taip: prieš darbdavio teisėmis
veikiančią valstybės instituciją, įgaliotą rūpintis viešąja tvarka ir
visuomenės saugumu, privatūs asmenys gali remtis vienodo požiūrio į
vyrus ir moteris principu, pagal Direktyvos 76/207 2 straipsnio
1 dalį taikomu įsidarbinimo, profesinio mokymo, kvalifikacijos
kėlimo sritims, numatytoms 3 straipsnio 1 dalyje ir
4 straipsnyje, kad būtų netaikoma nacionalinėje teisėje numatyta
nuo šio principo nukrypti leidžianti nuostata tiek, kiek ji peržengia
pagal 2 straipsnio 2 dalį leidžiamų išimčių ribas. 58      Dėl
direktyvos 6 straipsnio, kuris, kaip jau minėta, yra taikytinas ir
šioje byloje, Teisingumo Teismas 1984 m. balandžio 10 d.
Sprendimuose jau nurodė, kad šiame straipsnyje, kiek tai susiję su
sankcijomis dėl galimos diskriminacijos, nėra besąlyginio ir pakankamai
tikslaus įpareigojimo, kuriuo galėtų remtis privatus asmuo. Tačiau
kadangi iš šio straipsnio, aiškinamo pagal bendrą principą, kurį
jis išreiškia, išplaukia, kad kiekvienam asmeniui, manančiam, kad jo
teisės buvo pažeistos dėl vienodo požiūrio netaikymo, turi būti
sudarytos sąlygos veiksmingai pateikti reikalavimus teismine tvarka,
ši nuostata yra pakankamai tiksli ir besąlyginė, kad ja būtų galima
remtis prieš valstybę narę, kuri neužtikrino visiško šios nuostatos
įgyvendinimo nacionalinėje teisėje.59      Todėl
atsakydamas į šią šeštojo klausimo dalį Teisingumo Teismas
konstatuoja, jog 6 straipsnio nuostata, teigiančia, jog kiekvienas
asmuo, manantis, kad jo teisės buvo pažeistos dėl vienodo požiūrio
netaikymo, turi teisę veiksmingai pateikti reikalavimus teismine tvarka,
privatūs asmenys gali remtis prieš valstybę narę, kuri neužtikrino
visiško šios nuostatos įgyvendinimo nacionalinėje teisėje. Dėl EEB sutarties 224 straipsnio60      Dėl
septintojo klausimo apie 224 straipsnio aiškinimą iš to, kas buvo
išdėstyta, išplaukia, kad Direktyvos 76/207 2 straipsnio
2 dalis suteikia teisę valstybei narei atsižvelgti į visuomenės
saugumo poreikius tokioje situacijoje, kuri aprašyta šioje byloje. Dėl
reikalavimo užtikrinti direktyvos normų taikymo teisminę kontrolę nė
viena bylos aplinkybė ir nė viena Teisingumo Teismui pateikta pastaba
neleidžia manyti, kad dėl rimtų vidaus neramumų Šiaurės Airijoje
teisminė kontrolė taptų neįmanoma ar kad dėl tokios nacionalinių teismų
kontrolės visuomenės saugumą užtikrinančios priemonės taptų
neveiksmingos. Atsižvelgiant į šias aplinkybes, klausimas dėl to, ar
valstybė narė gali pasinaudoti EEB sutarties 224 straipsniu
siekdama nevykdyti pagal Bendrijų teisę, būtent pagal direktyvą, jai
tenkančių pareigų, šiuo atveju nekyla.61      Atsižvelgiant į atsakymus į kitus klausimus, septintasis klausimas netenka prasmės. Dėl Teisingumo Teismo išlaidų62      Jungtinės
Karalystės ir Danijos vyriausybių bei Europos Bendrijų Komisijos,
kurios pateikė Teisingumo Teismui savo pastabas, išlaidos nėra
atlygintinos. Šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų
nacionalinio teismo nagrinėjamoje byloje, todėl išlaidų klausimą turi
spręsti nacionalinis teismas. Dėl šių motyvųTEISINGUMO TEISMAS_atsakydamas į klausimus, kuriuos jam 1984 m. rugpjūčio 8 d. Sprendimu pateikė Šiaurės Airijos Industrial Tribunal, nusprendžia:1.      Veiksmingos
teisminės kontrolės principas, įtvirtintas 1976 m. vasario
9 d. Tarybos direktyvos 76/207 6 straipsnyje, draudžia, kad
neginčijamo įrodymo galia, išvengiant bet kokios teisminės kontrolės,
būtų suteikta nacionalinės valdžios dokumentui, teigiančiam, kad yra
patenkintos visuomenės saugumo sumetimais nuo vienodo požiūrio į vyrus
ir moteris principo nukrypti leidžiančios nuostatos sąlygos. 6
straipsnio nuostata, teigiančia, jog kiekvienas asmuo, manantis, kad jo
teisės buvo pažeistos dėl vienodo požiūrio netaikymo, turi teisę
veiksmingai pateikti reikalavimus teismine tvarka, privatūs asmenys gali
remtis prieš valstybę narę, kuri neužtikrino visiško šios nuostatos
įgyvendinimo nacionalinėje teisėje.2.      Diskriminaciją
dėl lyties, taikomą visuomenės saugumo sumetimais, reikia vertinti
atsižvelgiant į Direktyvoje 76/207 numatytas nuo vienodo požiūrio į
vyrus ir moteris principo nukrypti leidžiančias nuostatas. 3.      Direktyvos
76/207 2 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad
spręsdama, ar dėl policijos darbo sąlygų šiai veiklos sričiai lytis yra
lemiamasis veiksnys, valstybė narė gali atsižvelgti į visuomenės saugumo
reikalavimus, dažnų teroristinių išpuolių situacijoje įprastines
policijos užduotis leisdama vykdyti tik vyrams, ginkluotiems
šaunamaisiais ginklais. 4.      Nevienodas
požiūris į vyrus ir moteris, kurį Direktyvos 76/207 2 straipsnio
3 dalies nuostatos leidžia moterų apsaugos sumetimais, neapima
tokios rizikos ir pavojų, kurie kyla bet kuriam savo pareigas aprašytoje
situacijoje vykdančiam ginkluotam policininkui ir kurie nėra
specifiškai susiję su moterimis. 5.      Prieš
darbdavio teisėmis veikiančią valstybės instituciją, įgaliotą rūpintis
viešąja tvarka ir visuomenės saugumu, privatūs asmenys gali remtis
vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principu, pagal Direktyvos 76/207
2 straipsnio 1 dalį taikomu įsidarbinimo, profesinio mokymo,
kvalifikacijos kėlimo sritims, numatytoms 3 straipsnio
1 dalyje ir 4 straipsnyje, kad būtų netaikoma nacionalinėje
teisėje numatyta nuo šio principo nukrypti leidžianti nuostata tiek,
kiek ji peržengia pagal 2 straipsnio 2 dalį leidžiamų išimčių
ribas.Mackenzie
StuartKoopmans
Everling Bahlmann
Joliet
Due Galmot
Kakouris
O'Higgins Paskelbta 1986 m. gegužės 15 d. viešajame posėdyje Liuksemburge.Kancleris         Pirmininkas P. Heim         A. J. Mackenzie Stuart * Proceso kalba: anglų.