Laikina versija
GENERALINĖS ADVOKATĖS
JULIANE KOKOTT IŠVADA,
pateikta 2025 m. spalio 9 d.(1)
Byla C-483/24
Procureur général près la Cour d’appel de Liège
prieš
Aldi SA
(Cour de cassation (Belgija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Visuomenės sveikatos apsauga – Maisto produktų higiena – Reglamentas (EB) Nr. 852/2004 – Reglamentas (EB) Nr. 178/2002 – Maisto tvarkymo subjektų pareigos – Parduotuvėse ir sandėliuose aptikti kenkėjų pėdsakai – Pažeidimo konstatavimas “
I.      Įvadas
1.        Ar tam, kad būtų konstatuotas Reglamente (EB) Nr. 852/2004 dėl maisto produktų higienos(2) nustatytų higienos taisyklių pažeidimas, pakanka tik to, kad maisto tvarkymo subjekto parduotuvėse ir sandėliuose būtų aptikta kenkėjų pėdsakų, o gal kompetentinga institucija veikiau turi įrodyti, kad atitinkamas maisto tvarkymo subjektas nesilaikė šiame reglamente nustatytų įpareigojimų imtis priemonių?
2.        Cour de cassation (Kasacinis teismas, Belgija) šiame prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateikė Teisingumo Teismui būtent tokį klausimą.
II.    Teisinis pagrindas
A.      Pagrindinis reglamentas dėl maisto produktų
3.        Reglamente dėl maisto produktų higienos, kurį prašoma išaiškinti šioje byloje, ne kartą daroma nuoroda į Reglamentą (EB) Nr. 178/2002, nustatantį maistui skirtų teisės aktų bendruosius principus ir reikalavimus, įsteigiantį Europos maisto saugos tarnybą ir nustatantį su maisto saugos klausimais susijusias procedūras(3).
4.        Pagrindinio reglamento dėl maisto produktų 30 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„Maisto verslo operatorius gali sugalvoti geriausią maisto tiekimo sistemą ir užtikrinti, kad pagal ją tiekiamas maistas būtų saugus; taigi ja[m] turėtų būti numatyta pirminė teisinė atsakomybė užtikrinant maisto saugą. <...>“
5.        Pagrindinio reglamento dėl maisto produktų 17 straipsnyje „Įsipareigojimai“ nustatyta:
„1.      Maisto ir pašarų verslo operatoriai visuose su jų kontroliuojamu verslu susijusiuose gamybos, perdirbimo ir paskirstymo etapuose užtikrina, kad maistas arba pašarai atitiktų su jų veikla susijusius maisto produktus reglamentuojančių įstatymų reikalavimus, ir tikrina, kad šių reikalavimų būtų laikomasi.
2.      Valstybės narės užtikrina, kad maisto produktus reglamentuojantys įstatymai būtų vykdomi[,] ir kontroliuoja bei tikrina, kad maisto ir pašarų verslo operatoriai visuose gamybos, perdirbimo ir paskirstymo etapuose vykdytų atitinkamus maisto produktus reglamentuojančių įstatymų reikalavimus.
Tam tikslui, atsižvelgdamos į aplinkybes, jos remia valstybinės kontrolės sistemą ir kitas veiklos rūšis, įskaitant viešus pranešimus apie maisto ir pašarų saugą bei riziką, maisto ir pašarų saugumo priežiūrą bei kitokią veiklą, apimančią visus gamybos, perdirbimo ir paskirstymo etapus.
Be to, valstybės narės nustato taisykles, reglamentuojančias priemones ir baudas, taikytinas pažeidus maisto produktus ir pašarus reglamentuojančių įstatymų nuostatas. Numatytos priemonės turi būti veiksmingos, atitinkančios pažeidimo pavojingumą ir turinčios realaus poveikio pažeidėjui.“
B.      Reglamentas dėl maisto produktų higienos
6.        Reglamento dėl maisto produktų ir higienos 1 konstatuojamojoje dalyje daroma nuoroda į Pagrindinį reglamentą dėl maisto produktų:
„Aukšto žmonių gyvenimo ir sveikatos lygio siekimas yra vienas iš pagrindinių maistui skirtų teisės aktų siekiamų tikslų, kaip išdėstyta [Pagrindiniame reglamente dėl maisto produktų]. <...>“
7.        Reglamento dėl maisto produktų higienos 7 konstatuojamojoje dalyje nurodytas šio reglamento tikslas:
„Pagrindinis naujų bendrųjų ir specialiųjų higienos taisyklių tikslas – užtikrinti vartotojams aukštą maisto saugos lygį.“
8.        Reglamento dėl maisto produktų higienos 1 straipsnio 1 dalies a punkte nustatyta:
„[P]irminė atsakomybė už maisto saugą tenka maisto tvarkymo subjektui.“
9.        Reglamento dėl maisto produktų higienos 3 straipsnis suformuluotas taip:
„[M]aisto tvarkymo subjektai užtikrina, kad visi jų prižiūrimi maisto gamybos, perdirbimo ir paskirstymo etapai atiti[ktų] šiame reglamente išdėstytus atitinkamus higienos reikalavimus.“
10.      Minėto reglamento 4 straipsnio („Bendrieji ir specialieji higienos reikalavimai“) 2 dalyje nustatyta, kad „maisto tvarkymo subjektai, vykdantys bet kurią maisto gamybos, perdirbimo ar paskirstymo veiklą bet kuriame etape <...>[,] turi laikytis II priede išvardytų bendrųjų higienos reikalavimų <...>“.
11.      Reglamento dėl maisto produktų higienos 5 straipsnio „Rizikos veiksnių analizė ir svarbiausieji valdymo taškai“ 1 ir 2 dalyse daroma nuoroda į RVASVT principus(4), kuriais nustatoma geroji higienos praktika.
12.      Reglamento dėl maisto produktų higienos II priedo I skyriaus 2 punkto c papunktyje numatyta:
„Maisto patalpų išplanavimas, dizainas, konstrukcija, vieta ir dydis:
<...>
c)      leidžia laikytis gerosios maisto higienos praktikos, įskaitant apsaugą nuo taršos ir, visų pirma, kenkėjų kontrolę“.
13.      II priedo V skyriaus 1 punkto a papunktyje nustatyta:
„Visi su maistu turintys kontaktą prietaisai, detalės ir įrengimai turi būti:
a)      tinkamai valomi, o prireikus dezinfekuojami. Valymas ir dezinfekcija atliekami tokiu periodiškumu, kurio pakanka taršos rizikai išvengti.“
14.      II priedo IX skyriaus 2, 3 ir 4 punktai suformuluoti taip:
„2.      Maisto verslo įmonėje sandėliuojamos žaliavos ir visi ingredientai turi būti laikomi tinkamomis sąlygomis, kurios užkerta kelią kenksmingam jų gedimui ir saugo nuo užteršimo.
3.      Visuose gamybos, perdirbimo ir paskirstymo etapuose maistas turi būti saugomas nuo užteršimo, dėl kurio maistas nebetinka vartoti žmonėms, kenkia sveikatai arba tampa užterštas taip, kad nepagrįsta būtų tikėtis, kad tokios būklės maistas galėtų būti vartojamas.
4.      Turi būti nustatomos tinkamos kenkėjų kontrolės procedūros. Taip pat reikalingos tinkamos procedūros, užkertančios kelią naminiams gyvūnams patekti į vietas, kuriose ruošiamas, tvarkomas ar sandėliuojamas maistas (arba kompetentingai institucijai leidus, tam tikrais atvejais užkirsti kelią tam, kad ten minėti gyvūnai negalėtų pateikti [patekti], jeigu jie būtų taršos priežast[is]).“
III. Faktinės aplinkybės ir prašymas priimti prejudicinį sprendimą
15.      Prašymas priimti prejudicinį sprendimą grindžiamas Belgijos prokuratūros iškelta baudžiamąja byla maisto sektoriaus įmonei Aldi SA.
16.      2020–2022 m. atlikdama patikrinimus Agence fédérale pour la sécurité de la chaîne alimentaire (Federalinė maisto grandinės saugos agentūra; AFSCA; Belgija) keliose Aldi parduotuvėse ir sandėliuose kelis kartus nustatė pažeidimų. Kelios iš atitinkamų patalpų buvo pakartotinai patikrintos kelių mėnesių intervalu ir nustatyta, kad pažeidimai buvo toliau daromi.
17.      Patikrinimo vietoje tiek ant vartotojams prieinamų lentynų, tiek sandėliuose buvo rasta purvo, kenkėjų apgraužtų produktų, išmatomis, šlapimu ir plaukais užterštų maisto produktų, kenkėjų ekskrementų ir negyvų pelių.
18.      Be to, AFSCA kritikavo tai, kad tam tikrose patalpose nėra priimamų prekių patikros sistemos; ji jau anksčiau buvo dėl to pareiškusi priekaištų.
19.      Prieš pat vieną iš tokių patikrinimų, per kurį buvo rasta graužikų ekskrementų ir negyvų pelių, kovos su kenkėjais įmonė buvo atlikusi kontrolę.
20.      Tada Belgijos prokuratūra apkaltino Aldi pažeidus Reglamento dėl maisto produktų higienos 4 straipsnį ir II priedą bei Arrêté royal du 22 février 2001 organisant les contrôles effectués par l’Agence fédérale pour la sécurité de la chaîne alimentaire et modifiant diverses dispositions légales (2001 m. vasario 22 d. Karaliaus dekretas dėl Federalinės maisto grandinės saugos agentūros vykdomos kontrolės organizavimo ir įvairių teisės aktų nuostatų dalinio pakeitimo) 9 straipsnio 3 dalį.
21.      2023 m. kovo 15 d. sprendimu Tribunal correctionnel de Luxembourg, division Neufchâteau (Liuksemburgo baudžiamųjų bylų teismas, Nešato skyrius, Belgija) išteisino Aldi dėl visų šiai bendrovei pareikštų kaltinimų. Prokuratūra apskundė tokį sprendimą apeliacine tvarka.
22.      Vis dėlto Cour d’appel de Liège (Lježo apeliacinis teismas, Belgija) patvirtino pirmosios instancijos teismo sprendimą. Jo teigimu, Reglamente dėl maisto produktų higienos maisto tvarkymo subjektams nustatomos tik pareigos imtis priemonių. Vien tai, kad yra kenkėjų pėdsakų ir ekskrementų, savaime nėra šio reglamento pažeidimas. Belgijos prokuratūra dėl tokio sprendimo pateikė kasacinį skundą.
23.      Šiomis aplinkybėmis Cour de cassation (Kasacinis Teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar [Reglamento dėl maisto produktų higienos] 4 straipsnio 2 dalyje ir šio reglamento II priede, o konkrečiau – jo I skyriaus 2 punkto c papunktyje, V skyriaus 1 punkto a papunktyje ir IX skyriaus 2, 3 ir 4 punktuose nustatytais įpareigojimais didmeninėje ir mažmeninėje rinkose veikiantiems maisto tvarkymo subjektams nustatoma pareiga pasiekti rezultatą, todėl tam, kad būtų nustatytas šio reglamento pažeidimas, išskyrus nenugalimos jėgos, nuo asmens valios nepriklausančių aplinkybių ar neatleistinos klaidos atvejus, pakanka konstatuoti, kad parduotuvėse ir sandėliuose esama kenkėjų pėdsakų ar išmatų, o gal maisto tvarkymo subjektai turi tik pareigą imtis priemonių, t. y. imtis visų priemonių, kad užkirstų kelią kenkėjams, todėl vien to, kad nacionalinė administracinė institucija parduotuvėse ir sandėliuose rado kenkėjų pėdsakų ir išmatų, nepakanka minėto reglamento pažeidimui nustatyti?“
24.      Procese Teisingumo Teisme rašytines pastabas šiuo klausimu pateikė Aldi, Belgijos, Graikijos, Prancūzijos, Liuksemburgo, Nyderlandų, Lenkijos ir Airijos vyriausybės, taip pat Europos Komisija. Toms pačioms šalims, išskyrus Liuksemburgo, Nyderlandų ir Lenkijos vyriausybes, taip pat buvo atstovaujama 2025 m. birželio 25 d. posėdyje.
IV.    Teisinis vertinimas
A.      Dėl priimtinumo
25.      Aldi teigia, kad prejudicinis klausimas yra iš dalies nepriimtinas. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą iš dalies susijęs su Reglamento dėl maisto produktų higienos II priedo nuostatomis, dėl kurių Belgijoje jai nebuvo iškelta baudžiamoji byla. Taigi šios nuostatos nėra svarbios pagrindinei bylai.
26.      Pagal suformuotą jurisprudenciją tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į konkrečias bylos aplinkybes turi įvertinti tai, ar jo sprendimui priimti būtinas prejudicinis sprendimas, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą; šiems klausimams taikoma svarbos prezumpcija. Vadinasi, kai pateikiamas klausimas susijęs su Sąjungos teisės nuostatos išaiškinimu ar galiojimu, Teisingumo Teismas iš principo turi priimti sprendimą dėl šio klausimo, nebent būtų akivaizdu, kad prašomas išaiškinimas visiškai nesusijęs su ginčo pagrindinėje byloje aplinkybėmis ar dalyku, kad problema hipotetinė arba Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos tam, kad naudingai atsakytų į tą klausimą(5).
27.      Vis dėlto šiuo atveju taip nėra. Kaip įrodysiu toliau, visi Reglamento dėl maisto produktų higienos II priede nustatyti higienos reikalavimai yra tarpusavyje susiję, nes jais siekiama bendro tikslo užtikrinti maisto saugą. Vadinasi juos reikia aiškinti atsižvelgiant į jų kontekstą.
28.      Be to, Aldi teigia, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš tikrųjų neprašo išaiškinti Sąjungos teisės ir kad jo klausimas susijęs su Belgijos baudžiamosios teisės aiškinimu atsižvelgiant į jai skirtas sankcijas.
29.      Vis dėlto toks prieštaravimas taip pat nepagrįstas, nes prejudicinis klausimas aiškiai susijęs su Reglamento dėl maisto produktų higienos, kuriame savo ruožtu daroma nuoroda į Pagrindinį reglamentą dėl maisto produktų, išaiškinimu. Pastarojo reglamento 17 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad valstybės narės nustato taisykles, reglamentuojančias priemones ir sankcijas, taikytinas pažeidus maisto produktus reglamentuojančius teisės aktus, ir jos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios. Taigi nekyla jokių abejonių, kad ši byla patenka į Sąjungos teisės taikymo sritį, nors pagrindinė byla susijusi su Aldi skirta sankcija.
30.      Taigi Aldi pateiktus prieštaravimus dėl šio prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo reikėtų atmesti.
B.      Dėl esmės
31.      Savo klausime prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo skirtumą tarp pareigos pasiekti rezultatą ir pareigos imtis priemonių, gerai žinomą daugelyje valstybių narių teisės sistemų ir jau naudotą Teisingumo Teismo(6). Darant tokį skirtumą siekiama nustatyti, ar subjektas, kuriam nustatytas įpareigojimas, turi pasiekti konkretų rezultatą, ar jam pakanka įgyvendinti visas turimas priemones rezultatui pasiekti ir nebūti atsakingam už faktinį šio rezultato pasiekimą.
32.      Pačiame Reglamente dėl maisto produktų higienos nevartojami žodžiai „pareiga pasiekti rezultatą“ ir „pareiga imtis priemonių“. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo siūlomas prejudiciniame klausime nurodytų nuostatų priskyrimas prie vienos ar kitos kategorijos neįmanomas, nes šiose nuostatose įtvirtinti ir veiksmų, ir rezultato reikalavimai.
33.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pasitelkia šį skirtumą, nes, kaip pats nurodo prejudiciniame klausime, jis nori sužinoti, ar kenkėjų pėdsakų parduotuvėse ir sandėliuose nustatymo pakanka, išskyrus force majeure atvejus, nuo asmens valios nepriklausančias aplinkybes ar klaidas, kurių nebuvo galima išvengti, kad būtų įrodytas Reglamento dėl maisto produktų higienos 4 straipsnio 2 dalyje, siejamoje su jo II priedu, nustatytų higienos taisyklių pažeidimas.
34.      Bylą prieš tai nagrinėję teismai nusprendė, kad taip nėra. Ginčijamomis nuostatomis tik nustatomos elgesio taisyklės, kurių maisto tvarkymo subjektai privalo laikytis. Taigi vien tai, kad buvo aptikta kenkėjų pėdsakų, negali būti pakankamas pagrindas pažeidimui konstatuoti.
35.      Taigi atrodo, kad prejudicinis klausimas iš esmės susijęs su tuo, ar maisto kontrolės institucija, remdamasi tuo, kad yra kenkėjų pėdsakų, gali padaryti išvadą, kad ginčijamų higienos taisyklių nebuvo laikomasi, ar, bet kuriuo atveju, kad jų buvo laikomasi nepakankamai, todėl ji gali konstatuoti šių taisyklių pažeidimą remdamasi vien šiuo pagrindu.
36.      Pirmiausia išnagrinėsiu aplinkybes, kuriomis kenkėjų pėdsakų aptikimas leidžia daryti išvadą, kad nesilaikyta taikytinų higienos taisyklių (1). Tada nurodysiu priežastis, dėl kurių Reglamentas dėl maisto produktų higienos turėtų būti aiškinamas taip, kad tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė šioje byloje, reikia konstatuoti pažeidimą (2).
37.      Prieš pradedant nagrinėti šiuos aspektus reikia patikslinti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konkrečiai prašo išaiškinti tam tikras Reglamento dėl maisto produktų higienos II priedo nuostatas. Vis dėlto per prejudicinę procedūrą Teisingumo Teismas turi pateikti nacionaliniam teismui naudingą atsakymą, kuris leistų išnagrinėti jam pateiktą bylą. Tokiu atveju Teisingumo Teismui gali tekti atsižvelgti į Sąjungos teisės normas, kurių nacionalinis teismas savo klausime nenurodė(7).
38.      Vadinasi, aplinkybė, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo klausimuose formaliai nurodė tam tikras Sąjungos teisės nuostatas, netrukdo Teisingumo Teismui pateikti jam visapusišką išaiškinimą, kuris gali būti naudingas sprendimui jo nagrinėjamoje pagrindinėje byloje priimti, iš visos nacionalinio teismo pateiktos informacijos, ypač iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvuojamosios dalies, atrenkant Sąjungos teisės klausimus, kuriuos, atsižvelgiant į ginčo dalyką, reikia išaiškinti(8).
1.      Kenkėjų pėdsakų aptikimas kaip įrodymas, kad nesilaikoma taikytinų higienos taisyklių
39.      Prejudiciniame klausime prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo Reglamento dėl maisto produktų higienos II priedo I skyriaus 2 punkto c papunktyje, V skyriaus 1 punkto a papunktyje ir IX skyriaus 2, 3 ir 4 punktuose nustatytas higienos taisykles, kurių maisto tvarkymo subjektai privalo laikytis pagal šio reglamento 4 straipsnio 2 dalį.
40.      Šiomis nuostatomis maisto tvarkymo subjektams iš pradžių nustatomi įpareigojimai, susiję su patalpų sutvarkymu, su maistu besiliečiančių gaminių valymu ir dezinfekavimu, tinkamu maisto produktų saugojimu, apsauga nuo taršos ir kenkėjų kontrole. Be to, jose nustatytas siektinas tikslas. Šis tikslas yra užtikrinti, kad maisto produktai visais etapais būtų apsaugoti nuo užteršimo kenkėjais, dėl kurio jie taptų netinkami vartoti žmonėms arba kenktų sveikatai.
41.      Kaip teigia kelios proceso šalys, Reglamento dėl maisto produktų higienos II priede nustatytos higienos taisyklės turi būti aiškinamos pagal šio reglamento 3 straipsnį ir pagrindinio reglamento dėl maisto produktų 17 straipsnio 1 dalį. Pagal šias nuostatas maisto tvarkymo subjektai turi užtikrinti, kad visais jų kontroliuojamų maisto produktų tvarkymo etapais būtų laikomasi taikytinų higienos taisyklių, siekiant užtikrinti, kad maisto produktai būtų tinkami vartoti žmonėms(9). Be to, tie subjektai turi tikrinti, ar laikomasi šių reikalavimų.
42.      Tai, ar kenkėjų pėdsakų buvimas leidžia įrodyti, kad maisto tvarkymo subjektai nesilaikė tų įpareigojimų, taigi netiesiogiai ir ginčijamų Reglamento dėl maisto produktų II priedo nuostatų, priklauso nuo nustatytų pėdsakų apimties. Kompetentingas teismas turi įvertinti šią aplinkybę atsižvelgdamas į konkrečias bylos aplinkybes.
43.      Taigi, pavyzdžiui, vienos pelės aptikimo pavieniu atveju ar pavienių kenkėjo pėdsakų aptikimo vartotojams neprieinamame sandėlyje nepakaktų įrodyti, kad atitinkamas maisto tvarkymo subjektas neįvykdė pareigos užtikrinti ir kontroliuoti, kad būtų laikomasi taikytinų higienos taisyklių. Kenkėjų įsiskverbimas yra beveik neišvengiama rizika eksploatuojant maisto sektoriaus įmones. Būtent dėl šios priežasties ginčijamos higienos taisyklės numato, kad turi būti užtikrinta apsauga nuo taršos kenkėjais ir jų kontrolė.
44.      Taigi vienkartinis ir pavienis kenkėjų pėdsakų buvimas neleidžia daryti išvados, kad buvo pažeisti nustatyti higienos reikalavimai. Tokiu atveju veikiau reikėtų atlikti tolesnius patikrinimus, siekiant nustatyti, ar atitinkamas maisto tvarkymo subjektas ėmėsi tinkamų priemonių pažeidimams pašalinti.
45.      Situacija yra visiškai kitokia tokiu atveju, kaip nagrinėjamasis šioje byloje, kai, remiantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateikta informacija, kas kelis mėnesius atliekant pakartotinius patikrinimus keliuose filialuose nustatytas didžiulis užteršimas kenkėjų pėdsakais maisto produktuose, ant jų ir šalia jų, kurių dauguma jau buvo pateikti rinkai(10), t. y. prieinami vartotojams.
46.      Iš tiesų tokių kenkėjų pėdsakų aptikimas leidžia daryti išvadą, kad atitinkamoje maisto įmonėje esama struktūrinės ir nuolatinės problemos, susijusios su taikytinų higienos taisyklių laikymusi ir to laikymosi kontrole. Taigi tokiomis aplinkybėmis pagrįsta daryti išvadą, kad pažeistos ginčijamos higienos taisyklės (ir prireikus kitos taisyklės), nustatytos Reglamento dėl maisto produktų higienos II priede, siejamame su šio reglamento 3 straipsniu ir pagrindinio reglamento dėl maisto produktų 17 straipsnio 1 dalimi.
47.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į konkrečias aplinkybes, turi išnagrinėti, kiek tai taikoma kiekvienai iš šio II priedo taisyklių, kuria jis rėmėsi. Taigi vien kenkėjų pėdsakų aptikimo iš esmės nepakanka bendrai išvadai, kad buvo pažeista pareiga tvarkyti patalpas taip, kad būtų įgyvendinama geroji higienos praktika, be kita ko, užkertamas kelias užteršimui ir ypač kovojama su kenksmingais organizmais(11). Vis dėlto nagrinėjamu atveju toks pažeidimas galėtų būti konstatuotas, be kita ko, todėl, kad, kaip nurodyta prašyme priimti prejudicinį sprendimą, Belgijos valdžios institucijos keletą kartų nustatė kontrolės sistemos priimant prekes nebuvimą bent kai kuriuose iš atitinkamų filialų(12).
48.      Vis dėlto reikalavimas, kad taršos turi būti išvengta valant ir, jei reikia, dezinfekuojant su maisto produktais besiliečiančius objektus, ir kad tai būtų daroma pakankamai dažnai, siekiant išvengti bet kokios taršos rizikos(13), yra suformuluotas kaip pareiga pasiekti rezultatą. Nagrinėjamu atveju pažeidimas yra akivaizdus, tačiau tai turi patvirtinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nes užteršimo rizika ne tik atsirado, bet ir pasireiškė.
49.      Tas pats pasakytina apie reikalavimus, susijusius su maisto produktų laikymu tinkamomis sąlygomis, kad būtų išvengta bet kokio kenksmingo jų gedimo ir kad jie būtų apsaugoti nuo bet kokio užteršimo, su maisto produktų apsauga nuo bet kokio užteršimo, dėl kurio jie nebetiktų vartoti žmonėms, kenktų sveikatai ar taptų užteršti taip, kad nebūtų pagrįsta tikėtis, jog tokios būklės maistas bus vartojamas, ir su tinkamų kenkėjų kontrolės metodų nustatymu(14).
50.      Be to, kaip teigia kelios proceso šalys, atrodo, kad šiuo atveju taip pat buvo pažeista pareiga laikyti patalpas, kuriose laikomas maistas, švarias ir geros būklės(15).
51.      Reglamento dėl maisto produktų higienos nuostatų pažeidimą būtų galima atmesti nebent prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytais atvejais – dėl force majeure, nuo asmens valios nepriklausančių aplinkybių ar neišvengiamos klaidos(16). Tokiais atvejais atitinkamas maisto tvarkymo subjektas turėtų įrodyti tokių aplinkybių buvimą ir tai, kad užteršimo kenkėjais nebuvo galima išvengti, nepaisant taikytinų higienos taisyklių laikymosi. Tokios aplinkybės šioje byloje nėra akivaizdžios, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
52.      Tiesa, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad nagrinėjant Reglamento dėl maisto produktų higienos II priedo pažeidimą šio reglamento 5 straipsnyje nurodyti RVASVT principai, kuriuose nustatytos gerosios patirties ir kontrolės procedūros higienos srityje ir kuriuos
Aldi ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė pagrindinėje byloje, neturi tapti neveiksmingi. Taigi reikia atsižvelgti į priemones, kurių veiklos vykdytojas ėmėsi pagal tas nuostatas, kad užkirstų kelią užteršimo rizikai(17). Vis dėlto toje byloje ginčo dalykas buvo abstrakti užteršimo rizika. Nagrinėjamu atveju, priešingai, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad jau įvyko didelis ir ilgalaikis užteršimas.
53.      Tokiomis aplinkybėmis veiksmingam Sąjungos teisės, susijusios su maisto produktų higiena, įgyvendinimui prieštarautų tai, jei kompetentinga kontrolės institucija, siekdama konstatuoti Reglamento dėl maisto produktų higienos pažeidimą, turėtų įrodyti, kad atitinkamas maisto tvarkymo subjektas nesilaikė taikytinų higienos taisyklių.
2.      Maisto tvarkymo subjekto atsakomybė
54.      Pagal Reglamento dėl maisto produktų higienos 1 straipsnio 1 dalies a punktą pagrindinė atsakomybė už maisto saugą tenka maisto tvarkymo subjektui. Kaip nurodyta pagrindinio reglamento dėl maisto produktų 30 konstatuojamojoje dalyje, šis subjektas gali geriausiai užtikrinti, kad jo tiekiamas maistas būtų saugus.
55.      Norint pasiekti maisto higienos teisės aktų tikslą, t. y. aukšto lygio vartotojų gyvybės ir sveikatos apsaugą(18), pagal pagrindinio reglamento dėl maisto produktų 14 straipsnio 1 dalį draudžiama teikti rinkai nesaugius maisto produktus. Pagal šios nuostatos 2 dalį nesaugiu laikomas, be kita ko, toks maistas, kuris kenkia sveikatai arba dėl užterštumo yra netinkamas vartoti žmonėms(19).
56.      Su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nagrinėjamu atveju aptiktais kenkėjų pėdsakais užteršti maisto produktai dėl šios taršos tapo netinkami vartoti žmonėms ir dauguma jų jau buvo pateikti rinkai.
57.      Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad, kiek tai susiję su tikslu neteikti rinkai taip užterštų maisto produktų, maisto tvarkymo subjektams tenka pareiga pasiekti rezultatą(20).
58.      Teisingumo Teismas taip pat yra konstatavęs, jog tai reiškia, kad pagal Sąjungos teisę net nedraudžiama maisto tvarkymo subjektų atsakomybės be kaltės sistema. Nagrinėjamoje byloje toks maisto tvarkymo subjektas buvo patrauktas baudžiamojon atsakomybėn už tai, kad pateikė rinkai užkrėstą pašarą, nors jį pagamino ir supakavo kita įmonė(21).
59.      Darytina išvada, kad tokiu atveju, kaip nagrinėjamas šioje byloje, kai pavojingi maisto produktai buvo pateikti rinkai dėl taikytinų higienos taisyklių pažeidimo, kurį patvirtina tai, kad buvo nuolatos aptinkama daug kenkėjų pėdsakų (bet tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), šiuo tikslu juo labiau pateisinama vykdyti maisto tvarkymo subjekto baudžiamąjį persekiojimą, ir institucija, be kita ko, neprivalo įrodyti, kad nesilaikyta atitinkamų higienos taisyklių.
60.      Jurisdikciją turintis teismas, atsižvelgdamas į konkrečiu atveju paskirtos sankcijos pobūdį ir griežtumą, turi įvertinti, ar ji yra veiksminga, proporcinga ir atgrasanti, kaip to reikalaujama pagal pagrindinio reglamento dėl maisto produktų 17 straipsnio 2 dalį. Būtent šiuo etapu (o ne konstatuojant pažeidimą) jis prireikus gali atsižvelgti į kovos su parazitais priemones, kurių ėmėsi Aldi ir kuriomis ši bendrovė remiasi savo gynybai.
V.      Išvada
61.      Remdamasi išdėstytais argumentais siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Cour de cassation (Kasacinis Teismas, Belgija) pateiktą prejudicinį klausimą:
2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 852/2004 dėl maisto produktų higienos su paskutiniais pakeitimais, padarytais 2021 m. kovo 3 d. Komisijos reglamentu (ES) 2021/382, 4 straipsnio 2 dalis, II priedo I skyriaus 2 punkto c papunktis, V skyriaus 1 punkto a papunktis ir IX skyriaus 2, 3 ir 4 punktai, siejami su šio reglamento 3 straipsniu, taip pat 2021 m. kovo 3 d. ir 2002 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 178/2002, nustatančio maistui skirtų teisės aktų bendruosius principus ir reikalavimus, įsteigiančio Europos maisto saugos tarnybą ir nustatančio su maisto saugos klausimais susijusias procedūras, su paskutiniais pakeitimais, padarytais 2024 m. sausio 17 d. Komisijos deleguotuoju reglamentu (ES) 2024/908, 14 straipsnio 1 dalis ir 17 straipsnio 1 dalis
turi būti aiškinami taip:
per kelis mėnesius kelis kartus nustatytas užteršimas kenkėjais maisto produktuose, ant jų ir šalia jų, kai jie jau pateikiami į rinką, dėl kurio maisto produktai tampa netinkami vartoti žmonėms, gali įrodyti, kad maisto tvarkymo subjektas neįvykdė savo pareigų pagal maisto higienos teisės aktuose nustatytas higienos taisykles.
1      Originalo kalba – prancūzų.
2      2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (OL L 139, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 29 t., p. 392), su paskutiniais pakeitimais, padarytais 2021 m. kovo 3 d. Komisijos reglamentu (ES) 2021/382 (OL L 74, 2021, p. 3) (toliau – Reglamentas dėl maisto produktų higienos).
3      2002 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (OL L 31, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 6 t., p. 463), su paskutiniais pakeitimais, padarytais 2024 m. sausio 17 d. Komisijos deleguotuoju reglamentu (ES) 2024/908 (OL L 908, 2024, p. 1) (toliau – Pagrindinis reglamentas dėl maisto produktų).
4      Ši santrumpa reiškia rizikos veiksnių analizės ir svarbiųjų valdymo taškų principus („Hazard Analysis and Critical Control Points principles“, žr. https://food.ec.europa.eu/food-safety/biological-safety/food-hygiene/legislation_en).
5      1968 m. gruodžio 19 d. Sprendimas De Cicco (19/68, EU:C:1968:56, Rink. 1968, p. 689, 698), 1995 m. gruodžio 15 d. Sprendimas Bosman (C‑415/93, EU:C:1995:463, 59–61 punktai) ir 2025 m. birželio 19 d. Sprendimas Lubreczlik (C‑396/24, EU:C:2025:460, 47 punktas).
6      Pavyzdžiui, žr. 2019 m. rugsėjo 12 d. Sprendimą A ir kt. (C‑347/17, EU:C:2019:720, 53 ir paskesni punktai) ir 2023 m. kovo 16 d. Sprendimą Beobank (C‑351/21, EU:C:2023:215, 53 ir paskesni punktai).
7      Žr. 2025 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimą Alace ir Canpelli (C‑758/24 ir C‑759/24, EU:C:2025:591, 44 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
8      Žr. 2025 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimą Alace ir Canpelli (C‑758/24 ir C‑759/24, EU:C:2025:591, 45 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
9      Pagal Reglamento dėl maisto produktų higienos 2 straipsnio 1 dalies a punktą sąvoka „maisto higiena“ (toliau – higiena) – tai „rizikos veiksniams kontroliuoti ir žmonių vartojamų maisto produktų tinkamumui, atsižvelgiant į jų paskirtį, užtikrinti reikalingos priemonės ir sąlygos“.
10      Pagal Pagrindinio reglamento dėl maisto produktų 3 straipsnio 8 punktą „pateikimas į rinką“ – tai „maisto arba pašarų laikymas pardavimui, įskaitant siūlymą parduoti arba kurį nors kitą jo perdavimo būdą, nemokamai ar už pinigus, ir pats pardavimas, paskirstymas bei kitos jo perdavimo formos“.
11      Reglamento dėl maisto produktų higienos II priedo I skyriaus 2 punkto c papunktis.
12      Žr. šios išvados 18 punktą.
13      Reglamento dėl maisto produktų higienos II priedo V skyriaus 1 punkto a papunktis.
14      Reglamento dėl maisto produktų higienos II priedo IX skyriaus 2, 3 ir 4 punktai.
15      Reglamento dėl maisto produktų higienos II priedo I skyriaus 1 punktas.
16      Šiuo klausimu žr. 2017 m. sausio 25 d. Sprendimą Vilkas (C‑640/15, EU:C:2017:39, 53 punktas).
17      2011 m. spalio 6 d. Sprendimas Albrecht ir kt. (C‑382/10, EU:C:2011:639, 21 ir paskesni punktai).
18      Žr. Reglamento dėl maisto produktų higienos 1 ir 7 konstatuojamąsias dalis.
19      Pagal Pagrindinio reglamento dėl maisto produktų 14 straipsnio 5 dalį „nustatant, ar maistas netinkamas žmonėms vartoti, atsižvelgiama į tai, ar jis nepriimtinas dėl jo numatytos paskirties, užterštumo ar dėl pašalinių medžiagų, puvimo, gedimo ar irimo“. Pagal Reglamento dėl maisto produktų higienos 2 straipsnio 1 dalies f punktą „tarša“ – tai „rizikos egzistavimas arba atsiradimas“. Pagal Pagrindinio reglamento dėl maisto produktų 3 straipsnio 14 punktą „pavojus“ – tai „maiste arba pašare esanti biologinė, cheminė ar fizinė medžiaga arba jos būklė, galinti sukelti neigiamą poveikį sveikatai“.
20      Šiuo klausimu žr. 2014 m. lapkričio 13 d. Sprendimą Reindl ir MPREIS Warenvertriebs (C‑443/13, EU:C:2014:2370, 28 punktas) ir 2019 m. rugsėjo 12 d. Sprendimą A ir kt. (C‑347/17, EU:C:2019:720, 58–60 punktai).
21      2014 m. lapkričio 13 d. Sprendimas Reindl ir MPREIS Warenvertriebs (C‑443/13, EU:C:2014:2370, 18 ir 34–43 punktai). Taip pat šiuo klausimu žr. 2012 m. vasario 9 d. Sprendimą Urbán (C‑210/10, EU:C:2012:64, 47 ir 48 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).