62010CJ0344_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Sujungtose bylose C‑344/10 P ir C‑345/10 P
dėl apeliacinių skundų, kuriuos 2010 m. liepos 7 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikė
Freixenet SA, įsteigta Sant Sadurní d’Anoia (Ispanija), atstovaujama advokatų F. de Visscher, E. Cornu ir D. Moreau,
apeliantė,
dalyvaujant kitai proceso šaliai:
Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamai A. Folliard‑Monguiral,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai J. Malenovský, R. Silva de Lapuerta, G. Arestis (pranešėjas) ir T. von Danwitz,
generalinė advokatė E. Sharpston,
posėdžio sekretorius K. Malacek, administratorius,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2011 m. gegužės 18 d. posėdžiui,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Apeliaciniais skundais Freixenet SA
(toliau – „Freixenet“) prašo panaikinti 2010 m. balandžio 27 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimus Freixenet prieš VRDT
(Baltas matinio stiklo butelis) (T‑109/08, toliau – Sprendimas T‑109/08) ir Freixenet prieš VRDT (Juodas matinio stiklo butelis) (T‑110/08, toliau – Sprendimas T‑110/08) (toliau kartu – skundžiami sprendimai), kuriais šis teismas atmetė jos ieškinius atitinkamai dėl 2007 m. spalio 30 d. (byla R 97/2001‑1) ir 2007 m. lapkričio 20 d. (byla R 104/2001‑1) Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pirmosios apeliacinės tarybos sprendimų, susijusių su paraiškomis įregistruoti žymenis, vaizduojančius baltą matinio stiklo butelį ir juodą matinio stiklo butelį, kaip Bendrijos prekių ženklus (toliau – ginčijami sprendimai).
Teisinis pagrindas
2. 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 t., 1 t., p. 146) buvo panaikintas 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 78, 2009, p. 1), kuris įsigaliojo 2009 m. balandžio 13 d. Tačiau, atsižvelgiant į faktinių aplinkybių datą, šiam ginčui taikomas Reglamentas Nr. 40/94.
3. Pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktą neregistruojami neturintys jokio skiriamojo požymio prekių ženklai.
4. Pagal šio reglamento 7 straipsnio 3 dalį jo 7 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytu absoliučiu atmetimo pagrindu nedraudžiama registruoti prekių ženklo, jeigu dėl naudojimo jis įgijo skiriamąjį požymį tų prekių ar paslaugų, kurioms prašoma registracijos, atžvilgiu.
5. To paties reglamento 38 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad paraiška neatmetama, kol pareiškėjui bus sudaryta galimybė atšaukti ar pataisyti paraišką arba pateikti savo pastabas.
6. Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnyje nurodyta:
„[VRDT] sprendimuose nurodomi juos pagrindžiantys motyvai. Sprendimai grindžiami tiktai tokiais motyvais ar įrodymais, apie kuriuos šalys galėjo pateikti savo atsiliepimus.“
Faktinės bylų aplinkybės
7. 1996 m. balandžio 1 d. Freixenet pateikė VRDT dvi paraiškas įregistruoti Bendrijos prekių ženklus, susijusius su ginčijamu pavaizdavimu. Šiose paraiškose Freixenet
nurodė, kad prašomi įregistruoti prekių ženklai priklauso „kitai“ kategorijai ir yra vaizduojamos prekės formos. Paraiškoje, dėl kurios priimtas Sprendimas T‑109/08, Freixenet reikalavo „matinės auksinės“ spalvos ir prekių ženklą apibūdino kaip „baltą matinio stiklo butelį, kuris, pripiltas vyno, tampa matinis auksinis lyg būtų apšerkšnijęs“. Paraiškoje, dėl kurios priimtas Sprendimas T‑110/08, Freixenet reikalavo „matinės juodos“ spalvos ir prekių ženklą apibūdino kaip „juodą matinio stiklo butelį“. Be to, prie minėtų paraiškų buvo pridėtas Freixenet pareiškimas, kuriame ji teigė, jog „prekių ženklu siekiama ne butelio formos, bet specifinio jo paviršiaus vaizdo, individualios ir išimtinės apsaugos“.
8. Prekės, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklus, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 33 klasei ir atitinka šį aprašymą: „Putojantys vynai“.
9. 2000 m. lapkričio 29 d. sprendimais VRDT ekspertas atmetė pateiktas paraiškas įregistruoti prekių ženklus motyvuodamas tuo, kad atitinkami prekių ženklai neturi skiriamojo požymio ir kad atsižvelgiant į Freixenet pateiktus įrodymus negalima daryti išvados, kad šie prekių ženklai įgijo skiriamąjį požymį dėl naudojimo, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 3 dalį.
10. 2004 m. vasario 11 d. sprendimais, priimtais bylose R 97/2001‑4 ir R 104/2001‑4, VRDT ketvirtoji apeliacinė taryba atmetė Freixenet pateiktas apeliacijas dėl minėto eksperto sprendimų.
11. 2006 m. spalio 4 d. sprendimais Freixenet prieš VRDT (Balto matinio stiklo butelio forma) (T‑190/04) ir Freixenet prieš VRDT (Juodo matinio stiklo butelio forma) (T‑188/04) Bendrasis Teismas panaikino šiuos sprendimus nusprendęs, jog apeliacinė taryba pažeidė Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnį ir teisės į gynybą paisymo principą.
12. 2006 m. gruodžio 12 d. sprendimais VRDT apeliacinių tarybų pirmininkai paskyrė šias bylas nagrinėti iš naujo Pirmajai apeliacinei tarybai.
13. 2007 m. birželio 18 d. laiškais, atsižvelgusi į tai, kad Bendrasis Teismas kaltino VRDT ketvirtąją apeliacinę tarybą, jog savo sprendimus grindė įrodymais, apie kuriuos iš anksto Freixenet
nebuvo pranešta, VRDT pirmoji apeliacinė taryba šiai perdavė butelių piešinius, kurie buvo minimi Bendrojo Teismo panaikintuose Ketvirtosios apeliacinės tarybose sprendimuose, ir 2000 m. lapkričio 29 d. eksperto sprendimuose minėtų interneto nuorodų adresus.
14. 2007 m. rugpjūčio 9 d. laiškuose Freixenet pateikė savo pastabas dėl minėtos informacijos.
15. Ginčijamais sprendimais VRDT pirmoji apeliacinė taryba atmetė jai pateiktas apeliacijas.
Procesai Bendrajame Teisme ir skundžiami sprendimai
16. Šios bylos buvo pradėtos Freixenet
dviem ieškiniais, pateiktais Pirmosios instancijos teismo (toliau – Bendrasis Teismas) kanceliarijoje 2008 m. vasario 28 d., kuriais šio prašoma panaikinti ginčijamus sprendimus ir nuspręsti, kad paraiškos įregistruoti Bendrijos prekių ženklus, susijusius su ginčijamu pavaizdavimu, atitinka sąlygas, kurios pagal Reglamento Nr. 40/94 40 straipsnį keliamos tam, kad paraiškos būtų skelbiamos.
17. Grįsdama savo ieškinius Freixenet rėmėsi trimis pagrindais, susijusiais, atitinkamai su Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnio, šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punkto ir šio reglamento 7 straipsnio 3 dalies pažeidimu.
18. Skundžiamais sprendimais Bendrasis Teismas nepritarė šiems trims pagrindams ir atmetė visus minėtus ieškinius.
19. Konkrečiai kalbant, reikia nurodyti, jog dėl pirmojo pagrindo pirmos dalies, susijusios su Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnio pirmame sakinyje nurodytos pareigos motyvuoti pažeidimu, skundžiamų sprendimų 20 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad Apeliacinė taryba neturėjo pateikti tikslių nuorodų į bylos medžiagos duomenis, kai aiškiai rėmėsi bendrai įgyta plataus vartojimo prekių pardavimo praktine patirtimi, kad padarytų išvadą, jog prašomi įregistruoti prekių ženklai neturėjo skiriamojo požymio, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punktą. Todėl šių sprendimų 21 punktuose Bendrasis Teismas atmetė šią pirmąją dalį.
20. Nagrinėdamas tą pačią dalį skundžiamų sprendimų 22 punktuose Bendrasis Teismas taip pat nurodė, jog Apeliacinė taryba pagrindė savo teiginį, kad kasdienė patirtis patvirtina idėją, jog tikrąjį putojančio vyno prekių ženklą sudaro etiketė, pabrėžusi, kad „geriausiai tai įrodo Ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendime minėti piešiniai, kurie buvo išsiųsti ( Freixenet ) ir kuriuos pati ( Freixenet ) galėjo paieškojusi rasti“. Šių sprendimų 23 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, jog visi šie priešiniai tikrai patvirtina idėją, kad tikrąjį putojančio vyno prekių ženklą sudaro etiketė, o ne jo indo forma, ir tai yra Apeliacinės tarybos grindžiant ginčijamus sprendimus pateikti motyvai.
21. Dėl antros pirmojo pagrindo dalies, susijusios su Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnio antrame sakinyje nurodytos teisės būti išklausytam pažeidimu, skundžiamų sprendimų 44 punktuose Bendrasis Teismas nurodė, jog, VRDT pirmosios apeliacinės tarybos nuomone, pagrindinis rodiklis, suinteresuotajam vartotojui leidžiantis nustatyti prekės kilmę, yra veikiau ant putojančio vyno butelio užklijuota etiketė nei butelio forma ar jo išorės vaizdas. Šių sprendimų 45 punktuose Bendrasis Teismas patikslino, kad šis vertinimas atitinka galutinę VRDT poziciją ir kad ji iš principo neturi būti pateikiama Freixenet, jog ši išsakytų savo pastabas. Bendrojo Teismo nuomone, minėtas vertinimas nebuvo grindžiamas Apeliacinės tarybos savo iniciatyva surinktais įrodymais, bet juo tęsiami 1998 m. lapkričio 19 d. eksperto argumentai, nurodant Freixenet, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas yra įprastas putojančio vyno butelis ir todėl neturi jokio skiriamojo požymio pagal šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punktą.
22. Nagrinėdamas šią antrą pirmojo pagrindo dalį minėtų sprendimų 46 punktuose Bendrasis Teismas taip pat nurodė, kad buvo galima preziumuoti, jog, atsižvelgiant į praktinę patirtį, padarytas išvadas, t. y. ant putojančio vyno priklijuotos etiketės reikšmę kaip nuorodos, atitinkamam vartotojui leidžiančios nustatyti prekės kilmę, ir vaizdavimo įvairovę, žino visi, visų pirma Freixenet . Bendrojo Teismo teigimu, šios išvados priklauso žinomų faktų kategorijai, kurių teisingumo VRDT neturėjo nustatyti. Be to, Bendrasis Teismas nurodė, kad šie pirmiausia Apeliacinės tarybos ginčijamuose sprendimuose pateikti argumentai priskirtini diskusijoms tarp Freixenet
ir VRDT dėl aplinkybių, į kurias reikia atsižvelgti norint nustatyti, ar prašomi įregistruoti prekių ženklai turi skiriamąjį požymį.
23. Skundžiamų sprendimų 47 punktuose Bendrasis Teismas nurodė: idėja, kad etiketė yra putojančio vyno vartotojams referencinė nuoroda, kuri negrindžiama kitais elementais, kaip antai butelio stiklo spalva arba jo paviršiaus vaizdas, sudaro centrinę VRDT mąstymo dalį ir yra tik su praktine patirtimi susijusi išvada. Manydamas, kad šios idėjos Freixenet negalėjo nežinoti, Bendrasis Teismas nusprendė, kad ji visiškai galėjo paneigti eksperto, o vėliau VRDT pirmosios apeliacinės tarybos idėją, iškeltą nustatant, kad prašomi įregistruoti prekių ženklai neturi skiriamojo požymio, ir teigti, kad suinteresuotasis putojančio vyno vartotojas, rinkdamasis šią prekę, įprastai atsižvelgia ne į etiketę, bet į pakuotę.
24. Be to, konstatavęs, kad Freixenet iš tiesų turėjo galimybę pateikti savo pastabas dėl VRDT ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimuose minėtų butelių piešinių, šių sprendimų 48 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, jog šiuo klausimu ji negalėjo pagrįstai remtis Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnio antro sakinio pažeidimu.
25. Skundžiamų sprendimų 49 punktuose Bendrasis Teismas padarė išvadą: Freixenet
buvo išklausyta pagal Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnio antrą sakinį, nes galėjo pateikti savo nuomonę dėl priežasčių, dėl kurių VRDT ketino atmesti paraiškas įregistruoti prekių ženklus, kadangi jie neturėjo šiuo atžvilgiu reikalaujamo skiriamojo požymio. Be to, šių sprendimų 50 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, jog Freixenet klaidingai teigė, jog Apeliacinė taryba pažeidė šią nuostatą, nepaprašiusi jos pateikti savo pastabų dėl žinomų faktų, apie kuriuos ji negalėjo nežinoti ir kurie sudarė galutinę VRDT poziciją, arba dėl minėtų butelių piešinių. Todėl Bendrasis Teismas atmetė pirmojo pagrindo antrą dalį.
26. Dėl antrojo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktu, sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 75 ir 74 punktuose Bendrasis Teismas visų pirma nurodė, kad dėl prašomų įregistruoti prekių ženklų skiriamojo požymio vertinimo tiesiogine to žodžio prasme VRDT apeliacinė taryba manė, jog butelio stiklo matinis vaizdas ir spalva putojančio vyno atveju negali „atlikti prekių ženklo funkcijos“. Be to, Sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 76 ir 75 punktuose Bendrasis Teismas nurodė, jog tokiomis aplinkybėmis Freixenet rėmėsi šių prekių ženklų originalumu 1996 m. balandžio 1 d., kurio minėta Apeliacinė taryba ginčijamuose sprendimuose neginčijo. Vis dėlto, Bendrojo Teismo nuomone, tokio originalumo nepakanka įrodyti, kad minėti prekių ženklai turi skiriamąjį požymį atitinkamų prekių ar atitinkamos visuomenės atžvilgiu.
27. Sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 79 ir 78 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad abu VRDT apeliacinės tarybos faktinių aplinkybių vertinimai, kurių Freixenet
neginčijo ir kurie susiję, pirma, su tuo, kad nė vienas butelis neparduodamas be etiketės ar atitinkamos nuorodos, ir, antra, su tuo, kad pati Freixenet
naudoja prekių ženklą FREIXENET ant butelių, kuriuos prašo įregistruoti kaip prekių ženklus, leidžia patvirtinti idėją, susijusią su praktine patirtimi, pagal kurią butelio stiklo matinis vaizdas ir spalva negali putojančio vyno atveju „atlikti prekių ženklo funkcijos“ atitinkamos visuomenės atžvilgiu.
28. Be to, nagrinėdamas šį antrąjį pagrindą sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 81 ir 80 punktuose Bendrasis Teismas priminė, kad nekilo ginčas dėl prašomų įregistruoti prekių ženklų originalumo. Tai, kas ginčijama, susiję su tuo, kad didžioji vartotojų dalis butelio vaizdo nesuvokia kaip naudingo rodiklio nustatant atitinkamo putojančio vyno kilmę, bet veikiau remiasi etikete.
29. Be to, sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 82 ir 81 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad, kalbant apie argumentą, jog nė vienas ginčijamuose sprendimuose nurodytų putojančio vyno butelių piešinių nėra susijęs su buteliais, parduodamais paraiškos įregistruoti prekių ženklus pateikimo momentu, pakanka nurodyti, jog šis argumentas netinkamas, nes VRDT apeliacinė taryba šiuose sprendimuose teisingai pabrėžė, kad „iki šiol nebuvo vyną gaminančių bendrovių, kurios visuomenei siūlytų vyną buteliuose be užrašų, pasitikėdamos tik ar daugiausia išoriniu butelio vaizdu kaip prekės komercinės ar pramoninės kilmės nuoroda“. Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad bet kuriuo atveju net darant prielaidą, kad Freixenet yra pirmoji, naudojanti pakuotę, kurią prašoma įregistruoti kaip prekių ženklą, vis dėlto šios pakuotės originalumo nepakanka, nes vartotojas, kad ir koks būtų laikotarpis, atsižvelgia į kitą rodiklį, kad pirkdamas apsispręstų ir atkreiptų dėmesį tai, kad parduotuvėse yra didelė pristatomų prekių įvairovė.
30. Todėl sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 85 ir 84 punktuose Bendrasis Teismas pažymėjo, kad Apeliacinė taryba teisėtai nusprendė, jog prašomi įregistruoti prekių ženklai neturi skiriamojo požymio, ir todėl atmetė antrąjį pagrindą.
31. Kalbėdamas apie trečiąjį pagrindą, susijusį su Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 3 dalies pažeidimu, sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 113 ir 108 punktuose Bendrasis Teismas visų pirma nurodė, kad negalima ginčyti, jog devynių iš penkiolikos Europos bendriją paraiškų įregistruoti prekių ženklus pateikimo dieną sudarančių va lstybių narių neapėmė Freixenet pateikti rinkos tyrimai.
32. Be to, sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 122 ir 118 punktuose Bendrasis Teismas nurodė: kadangi prašomi įregistruoti prekių ženklai sudaryti iš prekės vaizdo, nebuvo kalbinių kliūčių juos įregistruoti ir kad iš principo todėl įrodyti skiriamojo požymio įgijimą dėl naudojimo reikėjo visoje Bendrijos dalyje, kur nėra prekių ženklams būdingo skiriamojo požymio, tam, kad šiuos prekių ženklus būtų galima įregistruoti pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 3 dalį.
33. Sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 123 ir 119 punktuose Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad, nesant keturiolikos iš penkiolikos susijusių valstybių narių atžvilgiu pakankamai tvirtų įrodymų, skiriamojo požymio įgijimas dėl naudojimo Ispanijoje negali būti laikomas pakankamu norint įregistruoti Bendrijos prekių ženklą, kuris yra vientiso pobūdžio ir sukelia pasekmes visoje Bendrijoje. Bendrasis Teismas taip pat nusprendė, kad Freixenet šiuo klausimu ir pagal analogiją negali remtis 2009 m. spalio 6 d. Sprendimu PAGO International
(C‑301/07, Rink. p. I‑9429), kuris susijęs su prašymu priimti prejudicinį sprendimą dėl Reglamento Nr. 40/94 9 straipsnio 1 dalies c punkto ir klausimu dėl apsaugos, suteikiamos dėl jau įregistruoto Bendrijos prekių ženklo gero vardo. Todėl Bendrasis Teismas nusprendė, kad VRDT apeliacinė taryba teisingai manė, kad Freixenet
pateiktų įrodymų nepakanka siekiant patvirtinti dėl prašomų įregistruoti žymenų naudojimo įgytą skiriamąjį požymį, ir todėl trečiąjį pagrindą atmetė.
Šalių reikalavimai ir procesas Teisingumo Teisme
34. Freixenet
Teisingumo Teismo prašo:
– panaikinti skundžiamus sprendimus,
– patenkinti jos Bendrajame Teisme pateiktus reikalavimus ir
– priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
35. VRDT Teisingumo Teismo prašo:
– atmesti apeliacinius skundus ir
– priteisti iš Freixenet bylinėjimosi išlaidas.
36. 2010 m. lapkričio 10 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi bylos C‑344/10 P ir C‑345/10 P buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis ir priimtas sprendimas.
Dėl apeliacinių skundų
37. Grįsdama savo apeliacinius skundus Freixenet
remiasi trimis pagrindais, kurių pirmasis susijęs su Reglamento Nr. 40/94 38 straipsnio 3 dalies ir 73 straipsnio bei SESV 296 straipsnio ir 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 straipsnio pažeidimu, antrasis – su šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu ir trečiasis – su šio reglamento 7 straipsnio 3 punkto pažeidimu. Pirmiausia reikia išnagrinėti antrąjį pagrindą.
Šalių argumentai
38. Antrajame pagrinde Freixenet tvirtina, kad Bendrasis Teismas pažeidė Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktą, kai skundžiamuose sprendimuose nusprendė, kad VRDT apeliacinė taryba, grįsdama savo atsisakymą registruoti, neprivalėjo pateikti konkrečios informacijos ir galėjo tik patvirtinti tariamai žinomą faktą, kad paneigtų prašomų įregistruoti prekių ženklų skiriamąjį požymį, nors ji pateikė konkrečias ir pagrįstas nuorodas, patvirtinančias šių prekių ženklų originalumą svarbiu momentu, todėl kad jie reikšmingai skyrėsi nuo atitinkamo sektoriaus normų ir įpročių. Tad pagal teismų praktiką skiriamojo požymio vertinimas turi būti konkretus, o VRDT turi konkrečiai atsakyti į konkrečius paraišką pateikusio asmens pateiktus argumentus ir negali tik neaiškiai ir bendrai juos paneigti, kaip Bendrasis Teismas klaidingai nurodė skundžiamuose sprendimuose.
39. Be to, Freixenet primygtinai pabrėžia tai, kad prašomi įregistruoti prekių ženklai iš esmės skyrėsi nuo 1996 m. balandžio 1 d. sektoriaus normų, ir tvirtina, kad šiuo klausimu šių prekių ženklų originalumą pripažino ir VRDT apeliacinė taryba, ir Bendrasis Teismas Sprendimo T‑109/08 76 ir 81 punktuose bei Sprendimo T‑110/08 75 ir 80 punktuose. Ji teigia: kadangi pagal teismų praktiką vien gebėjimo išskirti prekių kilmę pakanka tam, kad Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytas atmetimo pagrindas nebūtų taikomas, ir kad atsižvelgiant į tai, jog šie prekių ženklai turi minimalų skiriamąjį požymį, o tai pripažino Bendrasis Teismas juos kvalifikuodamas kaip originalius, jis padarė teisės klaidą, nes pažeidė šią nuostatą, kadangi paneigė minėtų prekių ženklų skiriamąjį požymį, nors buvo tenkinamas apsaugos kriterijus.
40. Freixenet Bendrąjį Teismą taip pat kaltina pažeidus Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktą, nes jis suteikė reikšmės būtinybei prašomus įregistruoti prekių ženklus derinti su žodiniu elementu, taip sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 82 ir 81 punktuose pritaręs VRDT apeliacinės tarybos vertinimui, kad „iki šiol nebuvo vyną gaminančių bendrovių, kurios visuomenei siūlytų vyną buteliuose be užrašų, pasitikėdamos tik ar daugiausia išoriniu butelio vaizdu kaip prekės komercinės ar pramoninės kilmės nuoroda“. Taigi Bendrasis Teismas klaidingai preziumavo, kad kitas, nei žodinis, žymuo neturi jokio skiriamojo požymio, jeigu nėra naudojamas derinant su žodiniu elementu, nors nei pagal šį reglamentą, nei pagal teismų praktiką nereikalaujama, kad registruojant prekių ženklą, sudarytą iš prekės vaizdo arba jos indo, būtų žodiniai įrašai ar nuorodos.
41. VRDT ginčija šiuos Freixenet
argumentus ir teigia, kad šis antrasis pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
Teisingumo Teismo vertinimas
42. Iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad prekių ženklo skiriamasis požymis pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktą reiškia, jog šis prekių ženklas leidžia identifikuoti prekę, kuriai prašoma registracijos, kaip pagamintą konkrečios įmonės ir taip atskirti šią prekę nuo kitų įmonių prekių (žr. 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo Henkel prieš VRDT, C‑456/01 P ir C‑457/01 P, Rink. p. I‑5089, 34 punktą; 2004 m. spalio 7 d. Sprendimo Mag Instrument prieš VRDT, C‑136/02 P, Rink. p. I‑9165, 29 punktą ir 2007 m. spalio 25 d. Sprendimo Develey prieš VRDT, C‑238/06 P, Rink. p. I‑9375, 79 punktą).
43. Šis skiriamasis požymis turi būti vertinamas, pirma, atsižvelgiant į prekes arba paslaugas, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, ir, antra, atsižvelgiant į tai, kaip nagrinėjamas prekes ar paslaugas suvokia atitinkama visuomenė (žr. minėto Sprendimo Henkel prieš VRDT
35 punktą; 2006 m. birželio 22 d. Sprendimo Storck prieš VRDT, C‑25/05 P, Rink. p. I‑5719, 25 punktą ir minėto Sprendimo Develey prieš VRDT
79 punktą).
44. Šioje byloje, kaip sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 69 ir 68 punktuose nurodė Bendrasis Teismas, neginčijama, kad nagrinėjamos prekės, t. y. putojantys vynai, yra kasdienio naudojimo prekės ir kad tikslinė visuomenė yra sudaryta iš plačiosios penkiolikos valstybių narių, kurios paraiškos įregistruoti pateikimo dieną sudarė Bendriją, visuomenės.
45. Pagal taip pat nusistovėjusią teismo praktiką pačios prekės formą turinčių erdvinių prekių ženklų skiriamojo požymio vertinimo kriterijai nesiskiria nuo taikomų kitų kategorijų prekių ženklams (žr. minėto Sprendimo Mag Instrument prieš VRDT
30 punktą; 2006 m. sausio 12 d. Sprendimo Deutsche SiSi-Werke prieš VRDT, C‑173/04 P, Rink. p. I‑551, 27 punktą; minėto Sprendimo Storck prieš VRDT
26 punktą ir 2007 m. spalio 4 d. Sprendimo Henkel prieš VRDT, C‑144/06 P, Rink. p. I‑8109, 36 punktą).
46. Tačiau taikant šiuos kriterijus reikia atsižvelgti į tai, kad vidutinis vartotojas nebūtinai taip pat suvoks erdvinį prekių ženklą, sudarytą iš pačios prekės vaizdo, ir žodinį ar vaizdinį prekių ženklą, sudarytą iš žymens, nepriklausomo nuo juo žymimų prekių vaizdo. Iš tiesų vidutiniai vartotojai, nesant jokių grafinių ar tekstinių elementų, nėra įpratę preziumuoti prekių kilmės remdamiesi jų ar jų pakuotės forma, todėl nustatyti tokio erdvinio prekių ženklo skiriamąjį požymį gali būti sunkiau negu žodinio ar vaizdinio prekių ženklo atveju (žr. minėtų sprendimų Mag Instrument prieš VRDT
30 punktą; Deutsche SiSi-Werke prieš VRDT
28 punktą ir Storck prieš VRDT
27 punktą).
47. Tokiomis aplinkybėmis tik prekių ženklas, kuris labai skiriasi nuo sektoriaus normų ar įpročių ir dėl to gali atlikti savo esminę kilmės nuorodos funkciją, turi skiriamąjį požymį, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktą (žr. minėtų sprendimų Mag Instrument prieš VRDT
31 punktą; Deutsche SiSi-Werke prieš VRDT
31 punktą ir Storck prieš VRDT
28 punktą).
48. Ši teismo praktika, išplėtota erdvinių prekių ženklų, sudarytų iš pačios prekės vaizdo ar prekių, kaip antai skysčiai, kurie parduodami pakuotėse dėl paties prekių pobūdžio, pakuotės srityje (žr. minėtų sprendimų Deutsche SiSi-Werke prieš VRDT
29 punktą ir 2007 m. spalio 4 d. Sprendimo Henkel prieš VRDT
38 punktą), taip pat galioja ir tada, kai prašomas įregistruoti prekių ženklas, kaip ir šioje byloje, yra „kitas“ prekių ženklas, sudarytas iš specifinio skysto gaminio pakuotės paviršiaus vaizdo. Iš tikrųjų tokiais atvejais šis prekių ženklas taip pat nėra žymuo, nepriklausomas nuo juo žymimų prekių pakuotės (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Storck prieš VRDT
29 punktą).
49. Nors sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 63–67 ir 62–66 punktuose Bendrasis Teismas teisingai identifikavo teismų praktikoje nustatytus kriterijus, vis dėlto iš šių sprendimų matyti, kad jis nesilaikė šios praktikos vertindamas nagrinėjamą atvejį.
50. Iš tiesų, užuot patikrinęs, ar prašomi įregistruoti prekių ženklai labai skyrėsi nuo sektoriaus normų ar įpročių, sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 79 ir 78 punktuose Bendrasis Teismas tik bendrai konstatavo, kad nė vienas butelis neparduodamas be etiketės ir panašios nuorodos ir kad tik šis žodinis elementas leidžia nustatyti nagrinėjamo putojančio vyno kilmę, todėl putojančio vyno atveju butelio spalva ir matinis stiklas negali „atlikti prekių ženklo funkcijos“ atitinkamos visuomenės atžvilgiu, jeigu tai naudojama nederinant su žodiniu elementu.
51. Taip vertinant apsauga, kuri gali būti suteikiama Reglamentu Nr. 40/94, būtų sistemingai netaikoma prekių ženklams, sudarytiems iš prekės indo vaizdo, kuriame nebūtų įrašo ar žodinio elemento.
52. Iš to išplaukia, kad Bendrasis Teismas pažeidė Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktą (šiuo klausimu žr. 2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Procter & Gamble prieš VRDT, C‑383/99 P, Rink. p. I‑6251, 45 punktą).
53. Šiomis sąlygomis reikia pritarti antrajam Freixenet pateiktam pagrindui ir panaikinti skundžiamus sprendimus, nesant poreikio nagrinėti kitų apeliacinių skundų pagrindų.
Dėl ieškinio Bendrajame Teisme
54. Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmosios pastraipos antrą sakinį, panaikinus Bendrojo Teismo sprendimą, Teisingumo Teismas gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti. Būtent taip yra šiuo atveju.
55. Freixenet Bendrajam Teismui pateikti prašymai panaikinti ginčijamus sprendimus, kurie pagrįsti Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktu, turi būti patenkinti dėl šio sprendimo 45–52 punktuose pateiktų motyvų. Iš tiesų VRDT apeliacinė taryba padarė tą pačią kaip ir Bendrasis Teismas teisės klaidą, kai 2007 m. spalio 30 d. ir lapkričio 20 d. sprendimų atitinkamai 34 ir 37 bei 31 ir 34 punktuose nusprendė, kad „prekių ženklo funkcijos negalėjo atlikti išorės vaizdas, tačiau etiketė – galėjo“, ir todėl nenagrinėjusi, ar prašomi įregistruoti prekių ženklai taip smarkiai skyrėsi nuo sektoriaus normų ir įpročių, kad turėjo skiriamąjį požymį.
56. Šiomis aplinkybėmis reikia panaikinti ginčijamus sprendimus, nesant poreikio nagrinėti kitų pagrindų, kuriuos Freixenet nurodė pateikdamas savo ieškinius Bendrajam Teismui.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
57. Pagal Procedūros reglamento 122 straipsnį, jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir pats Teismas priima galutinį sprendimą byloje, jis sprendžia ir išlaidų klausimą. Pagal šio reglamento 69 straipsnio 2 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal to paties reglamento 118 straipsnį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Freixenet prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš VRDT ir pastaroji pralaimėjo apeliacinę bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas, patirtas pirmojoje instancijoje ir nagrinėjant apeliacinius skundus.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
1. Panaikinti 2010 m. balandžio 27 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimus Freixenet prieš VRDT (Baltas matinio stiklo butelis) (T‑109/08), ir Freixenet prieš VRDT (Juodas matinio stiklo butelis) (T‑110/08).
2. Panaikinti 2007 m. spalio 30 d. (byla R 97/2001‑1) ir 2007 m. lapkričio 20 d. (byla R 104/2001‑1) Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pirmosios apeliacinės tarybos sprendimus.
3. Priteisti iš Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) bylinėjimosi išlaidas, patirtas pirmojoje instancijoje ir nagrinėjant apeliacinius skundus.