61986O0221(01)
KENDELSE AFSAGT AF DOMSTOLENS PRÆSIDENT
16. oktober 1986 (
*1
)
I sag 221/86 R
— De europæiske højrepartiers Gruppe i Europa-Parlamentet,
— Partiet »Front national« en sammenslutning med ikke-erhvervsmæssigt formål med hjemsted i Paris,
ved advokat W. de Saint Just, Paris, og med valgt adresse i Luxembourg hos assisterende generalsekretær i De europæiske højrepartiers Gruppe E. Preta, boîte postale 1601, Kirchberg,
sagsøgere,
mod
Europa-Parlamentet, ved juridisk konsulent Pasetti Bombardella som befuldmægtiget, bistået af advokat M. Waelbroeck, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos Europa-Parlamentet, plateau du Kirchberg, boîte postale 1601,
sagsøgt,
angående en begæring om udsættelse med gennemførelsen af den af Europa-Parlamentets udvidede præsidium trufne afgørelse af 10. juli 1986 om fordelingsnøglen for de bevillinger, der er opført på konto 3708 i De europæiske Fællesskabers almindelige budget for regnskabsåret 1986, og som vedrører »informationsaktiviteter« i Spanien og Portugal,
har
PRÆSIDENTEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS DOMSTOL
afsagt følgende
KENDELSE
1
Ved stævning, indgivet til Domstolens justitskontor den 13. august 1986, har De europæiske højrepartiers gruppe og partiet Front national i medfør af EØF-traktatens artikel 173, stk. 2, anlagt sag med påstand om annullation af den af Europa-Parlamentets udvidede præsidium trufne afgørelse af 10. juli 1986 om fordelingsnøglen for bevillingerne på konto 3708 i De europæiske Fællesskabers almindelige budget.
2
Konto 3708 er opført på De europæiske Fællesskabers almindelige budget for regnskabsåret 1986 i sektionen vedrørende Europa-Parlamentet, afsnit 3 om udgifter i forbindelse med institutionens udførelse af særlige opgaver, kapitel 37 (EFT 1985 L 358, s. 148). Teksten til konto 3708, som oprindelig bar overskriften »Bidrag til forberedelse af det næste europæiske valg« er blevet ændret ved den endelige vedtagelse af De europæiske Fællesskabers almindelige budget for regnskabsåret 1986 og erstattet af teksten »Europæisk informationskampagne« (EFT 1986 L 214, s. 81). Konto 3708 fastsætter en bevilling på 7800000 ECU til dette formål.
3
Det fremgår af anmærkningen, at bevillingen er opdelt i to særskilte beløb. Det første beløb på 4300000 ECU skal give de politiske grupper mulighed for at finansiere informationsaktiviteter i den resterende del af mandatperioden. Det andet beløb på 3500000 ECU skal anvendes udelukkende til informationskampagnen forud for de første direkte valg til Europa-Parlamentet i Spanien og Portugal.
4
Med hensyn til sidstnævnte beløb bestemmes det endvidere i anmærkningen, at det skal underkastes kontrolbestemmelser for anvendelsen i lighed med dem, der blev anvendt på bevillingerne på konto 3708 til informationskampagnen forud for de europæiske valg i 1984. Det præciseres desuden, at bevillingen kan fremføres til regnskabsåret 1987, hvis et af de to pågældende lande ikke afholder europæiske valg i 1986, men at den bortfalder, hvis sådanne valg ikke finder sted i 1987.
5
Den 26. juni 1986 vedtog Europa-Parlamentets udvidede præsidium, herefter benævnt det udvidede præsidium, et regulativ med nærmere regler for anvendelse af bevillingen på konto 3708 i De europæiske Fællesskabers almindelige budget med henblik på informationsaktiviteter. Samme dag vedtog det et regulativ med samme formål, men med specielt sigte på informationsaktiviteter i Spanien og Portugal. Artiklerne 1 og 2 i sidstnævnte regulativ, som ikke er offentliggjort, bestemmer henholdsvis, »at den bevilling, der i 1986 er opført for Spanien og Portugal på konto 3708 på Europa-Parlamentets budget, skal dække finansieringen af informationsaktiviteter gennemført af de politiske grupper og medlemmerne uden for grupperne om disses arbejde i Europa-Parlamentet«, og at »bevillingerne fordeles mellem de politiske grupper og medlemmerne uden for grupperne på grundlag af en afgørelse fra det udvidede præsidium efter en fordelingsnøgle, der foreslås af gruppeformændene«.
6
Med hensyn til anvendelsen af disse midler fastsætter regulativet følgende regler. De ovenfor beskrevne informationsaktiviteter må ikke finde sted under den valgperiode, som ved det pågældende lands lov er fastsat for valget til Europa-Parlamentet. De administrative udgifter i forbindelse med disse informationsaktiviteter (især løn til midlertidige medarbejdere, udgifter til leje af lokaler og tungt kontorudstyr, udgifter til telekommunikation) må ikke udgøre mere end 25% af den samlede bevilling. Det er forbudt at erhverve fast ejendom eller kontorinventar over disse bevillinger. Grupperne skal indsætte bevillingerne på særlige bankkonti til dette formål.
7
Formændene for de politiske grupper udpeges som ansvarlige for, at midlerne anvendes i overensstemmelse med de vedtagne bestemmelser. Senest den 31. marts i året efter valget skal de politiske grupper og medlemmerne uden for grupperne udarbejde en rapport, der viser, at bevillingerne er anvendt i overensstemmelse med regulativet. Rapporterne rettes til formanden for Europa-Parlamentet, som sender dem til budgetkontroludvalget. Dette udarbejder på grundlag heraf en samlet rapport, som skal godtgøre, at bevillingerne er anvendt i overensstemmelse med regulativet og fremsender denne rapport til Europa-Parlamentets præsidium. I sidste instans påhviler det Revisionsretten at behandle denne rapport, jfr. EØF-traktatens artikel 206 a, stk. 4, fjerde afsnit.
8
I medfør af artikel 2 i ovennævnte regulativ af 26. juni 1986 om informationsaktiviteterne i Spanien og Portugal vedtog det udvidede præsidium den 10. juli 1986, med én stemmes flertal, fordelingsnøglen for bevillingerne på konto 3708 med henblik på informationsaktiviteter i Spanien og Portugal. Den 9. juli 1986 havde det allerede vedtaget en afgørelse om fordelingsnøglen for bevillingerne på konto 3708 »Regime general«, dvs. de bevillinger, der skal anvendes til finansieringen af de politiske gruppers informationsaktiviteter i den resterende del af mandatperioden.
9
Denne afgørelse af 10. juli 1986, som ikke er offentliggjort, fordeler bevillingen på 3500000 ECU på konto 3708, der skal anvendes til Informationsaktiviteter i Spanien og Portugal, således:
—
Bevillingen opdeles i to dele, den ene på 8% benævnes »den faste del«, den anden på 92% benævnes »den forholdsmæssige del«.
—
De 8% fordeles udelukkende mellem de politiske grupper, der allerede er repræsenteret i Europa-Parlamentet. Medlemmerne uden for grupperne er derfor udelukket fra denne fordeling. Fordelingen af de 8% sker tilsyneladende efter et procentforhold, som i et vist omfang tager hensyn til de politiske gruppers størrelse.
—
De 92% fordeles mellem de politiske grupper, der allerede er repræsenteret i Europa-Parlamentet, og medlemmerne uden for grupperne. Kriteriet for fordelingen af denne del er antallet af spanske og portugisiske medlemmer i hver enkelt politisk gruppe i det nuværende parlament.
De principper, der anvendes i denne fordelingsnøgle, er identiske med dem, der er indeholdt i ovennævnte afgørelse af 9. juli 1986, idet man dog i sidstnævnte som kriterium for fordelingen af den forholdsmæssige del på 92% af bevillingen på konto 3708»regime général« har valgt det samlede antal medlemmer i hver enkelt gruppe i det nuværende parlament. Det bemærkes, at denne afgørelse af 9. juli 1986 ikke har været genstand for et annullationssøgsmål fra sagsøgernes side, og at nærværende sag om foreløbige forholdsregler ikke vedrører denne afgørelse.
10
Anvendelsen af principperne i ovennævnte afgørelse af 10. juli 1986 har ført til, at De europæiske højrepartiers Gruppe er blevet tildelt en bevilling på 17500 ECU i fast beløb, men at den ikke har fået del i den forholdsmæssige fordeling af resten af midlerne, eftersom denne er forbeholdt de politiske grupper, som allerede har spanske og portugisiske medlemmer, hvilket De europæiske højrepartiers Gruppe ikke har.
11
Ved stævning, indgivet til Domstolens justitskontor den 11. september 1986, har sagsøgerne i medfør af EØF-traktatens artikel 185, artikel 36 i statutten for Domstolen og artikel 83 i procesreglementet indgivet en begæring om udsættelse med gennemførelsen af den af det udvidede præsidium den 10. juli 1986 trufne afgørelse, indtil Domstolen har truffet afgørelse i hovedsagen.
12
Ved telexmeddelelser af 12. og 17. september 1986 har Domstolen stillet spørgsmål til sagsøgte og har anmodet om en skriftlig besvarelse, henholdsvis inden den 16. og den 17. september 1986.
13
Ved kendelse af 18. september 1986, afsagt i medfør af procesreglementets artikel 84, stk. 2, har Domstolens præsident af hensyn til en god retspleje udsat gennemførelsen af den af det udvidede præsidium trufne afgørelse af 10. juli 1986, indtil der afsiges endelig kendelse vedrørende sagsøgernes begæring om foreløbige forholdsregler i sag 221/86 R. Han har også anmodet Europa-Parlamentet om senest mandag den 22. september 1986 at oplyse, hvilke foranstaltninger det har truffet med henblik på at efterkomme de givne påbud, som skulle gøre udsættelsen effektiv.
14
Sagsøgte har indgivet skriftlige indlæg den 26. september 1986. Parterne har afgivet mundtlige forklaringer den 7. oktober 1986.
15
Ifølge EØF-traktatens artikel 185 har indbringelse af klager for Domstolen ikke opsættende virkning. Domstolen kan dog, hvis den skønner, at forholdene kræver det, udsætte gennemførelsen af den anfægtede retsakt.
16
For at der kan træffes bestemmelse om en foreløbig forholdsregel som den begærede, foreskriver procesreglementets artikel 83, stk. 2, at begæringerne om foreløbige forholdsregler skal angive de omstændigheder, der medfører uopsættelighed; desuden skal nødvendigheden af den begærede foreløbige forholdsregel umiddelbart forekomme berettiget af faktiske og retlige grunde.
17
Før der tages stilling til de af sagsøgerne fremsatte argumenter, som skal godtgøre, at deres begæring om foreløbige forholdsregler opfylder betingelserne for at meddele udsættelse, forekommer det hensigtsmæssigt ganske kort at redegøre for et problem, der er rejst af sagsøgte, og som vedrører hovedsagens antagelse til realitetsbehandling.
18
Sagsøgte har nemlig anført, at det er åbenbart, at hovedsagen, som begæringen om foreløbige forholdsregler udspringer af, må afvises. Til støtte herfor har sagsøgte anført, at de politiske grupper kun er en del af Europa-Parlamentet, og at den anfægtede afgørelse af 10. juli 1986 følgelig kun kan anses for en intern administrativ foranstaltning i betragtning af, at de politiske grupper under ingen omstændigheder kan betragtes som tredjemænd, som en sådan afgørelse kan skade. Afgørelser truffet af et kollegialt organ som det udvidede præsidium, hvori sagsøgeren har sæde som politisk gruppe, bør følgelig ikke kunne anfægtes ved en retssag anlagt af et medlem, der er kommet i mindretal i dette kollegium, da man ellers risikerer at lamme selve arbejdet i Parlamentet. Heraf slutter sagsøgte, at der er en grund til, at hovedsagen må afvises, der er så klar, at det følger heraf, at den begærede foreløbige forholdsregel ikke er berettiget.
19
Selv om Domstolen allerede flere gange har understreget, at problemet om hovedsagens antagelse til realitetsbehandling i princippet ikke bør undersøges under en sag om foreløbige forholdsregler, men bør gøres til genstand for undersøgelse i forbindelse med hovedsagen, da man ellers risikerer at foregribe afgørelsen af realiteten i sagen (jfr. blandt andet sagerne 75/72R, Perinciolo mod Rådet, Sml. 1972, s. 1201, 186/80 R, Suss mod Kommissionen, Sml. 1980, s. 3501, 351/85 R, Fabrique de fer de Charleroi mod Kommissionen, Sml. 1986, s. 1307, og 23/86 R, Det forenede Kongerige mod Europa-Parlamentet, Sml. 1986, s. 1085), forekommer det ikke desto mindre nødvendigt at fastslå, om der foreligger visse elementer, der gør det muligt umiddelbart ikke at anse det for fuldstændig udelukket, at en sådan sag kan antages til realitetsbehandling, når det — som i den foreliggende sag — gøres gældende, at det er åbenbart, at den sag, der ligger til grund for begæringen om foreløbige forholdsregler, må afvises. Hvad det angår, er det ikke nødvendigt på dette stadium at undersøge, om en politisk gruppe har mulighed for at anlægge søgsmål. Det er et problem, som det tilkommer Domstolen at løse under selve sagen. Det er tilstrækkeligt at fastslå, at stævningen i hovedsagen ikke alene er indgivet af De europæiske højrepartiers Gruppe, men også af partiet Front national, som ved en umiddelbar betragtning synes at kunne betragtes som en tredjemand i den betydning, der er forudsat i Domstolens afgørelse i dommen af 23. april 1986 (miljøpartiet »Les Verts« (»De Grønne«) mod Europa-Parlamentet, sag 294/83, Sml. s. 1339), herefter benævnt »Les Verts«-dommen.
20
Uden at foregribe den afgørelse, det tilkommer Domstolen at træffe vedrørende spørgsmålet om hovedsagens antagelse til realitetsbehandling, er denne konstatering tilstrækkelig til at slutte, at begæringen om udsættelse med fuldbyrdelsen ved en umiddelbar betragtning kan antages til realitetsbehandling.
21
Med henblik på at godtgøre, at den begærede foreløbige forholdsregel umiddelbart forekommer berettiget, har sagsøgerne henvist til de to anbringender, de har fremsat i hovedsagen. Det første af disse anbringender er, at den finansieringsordning, der er indført ved afgørelsen af 10. juli 1986, selv om den bærer overskriften »informationskampagne«, ikke kan holdes ude fra en ordning med godtgørelse med et fast beløb af udgifter til valgkamp, og at den derfor er i strid med artikel 7, stk. 2, i Akten om almindelige direkte valg af repræsentanterne i Forsamlingen af 20. september 1976, da Domstolen i »Les Verts«-dommen har udtalt, at det på fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin må antages, at indførelse af en ordning for godtgørelse af udgifter til valgkamp og fastsættelse af de nærmere bestemmelser herfor stadig hører under medlemsstaternes kompetence.
22
Sagsøgernes andet anbringende er, at den anfægtede afgørelse er i strid med det almindelige princip om borgernes lighed for loven og udgør magtfordrejning, derved at den fremmer valget af de spanske og portugisiske medlemmer, der allerede er i Parlamentet. Fordelingen af bevillingerne, således som den finder sted i medfør af denne afgørelse, bevirker, at der sker en forskelsbehandling af De europæiske højrepartiers Gruppe.
23
I de skriftlige indlæg, sagsøgte har indgivet under sagen om foreløbige forholdsregler, er der kun taget stilling til sagsøgernes andet anbringende. Sagsøgte bestrider, at den fordeling af bevillingerne, der har fundet sted i henhold til afgørelsen af 10. juli 1986, udgør en forskelsbehandling af De europæiske højrepartiers gruppe. Den indførte fordelingsnøgle er faktisk baseret på objektive kriterier, idet beløbet er opdelt i en fast del og en forholdsmæssig del. Den omstændighed, at kriteriet for fordelingen af den forholdsmæssige del er antallet af spanske og portugisiske medlemmer i hver enkelt gruppe i det nuværende parlament, er fuldt ud berettiget, fordi det er logisk at anse disse parlamentarikere for de bedst egnede til ved hjælp af de politiske grupper at sørge for information om de europæiske realiteter i Spanien og Portugal. Sagsøgte anser derfor søgsmålet for klart ubegrundet.
24
Under retsmødet har sagsøgte som svar på et spørgsmål også udtalt sig om sagsøgernes første anbringende og har forklaret, hvorfor det mener, at de omtvistede bevillinger ikke kan betragtes som bevillinger til valgkamp i den betydning, der er forudsat i »Les Verts«-dommen, men nok som bevillinger til en informationskampagne. Den væsentligste grund til, at Domstolen annullerede den afgørelse truffet af Europa-Parlamentet, der var omtvistet i denne dom, er, at den fandt, at kompetencen med hensyn til valgproceduren — som blandt andet omfatter regler, der skal sikre, at valghandlingerne forløber forskriftsmæssigt, og at de forskellige kandidater får lige store chancer under valgperioden — tilkommer medlemsstaterne. Derimod har »Les Verts«-dommen ikke på nogen måde villet fratage Europa-Parlamentet og grupperne retten til at drive politisk virksomhed, såsom en informationskampagne om Europa-Parlamentets aktiviteter. Det er af den opfattelse, at det er tilstrækkeligt at undgå enhver politisk virksomhed, i det foreliggende tilfælde enhver anvendelse af bevillingerne, i valgperioden for at undgå den ulovlighed, som medførte annullationen af den anfægtede afgørelse i »Les Verts«-dommen. Ovennævnte afgørelse af 10. juli 1986 imødekommer sidstnævnte krav, eftersom den indeholder regler, der skal sikre, at en anvendelse af de omhandlede bevillinger ikke kan ske i valgperioden. Den tilsidesætter følgelig ikke medlemsstaternes kompetence med hensyn til valgproceduren.
25
I den foreliggende sag synes der navnlig at være uenighed mellem parterne om, hvorvidt de bevillinger, der er omtalt i afgørelsen af 10. juli 1986, bør betragtes som bevillinger, der er bestemt til at finansiere en informationskampagne, eller som bevillinger, der er bestemt til godtgørelse af udgifterne til en valgkamp, i hvilket tilfælde fordelingen af bevillingerne i henhold til afgørelsen af 10. juli 1986 er ulovlig ifølge den afgørelse, Domstolen har truffet i »Les Verts«-dommen, i betragtning af, at indførelse af en ordning for godtgørelse af udgifter til valgkamp og fastsættelse af de nærmere bestemmelser herfor stadig henhører under medlemsstaternes kompetence på fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin.
26
Med henblik på at fastslå de omtvistede bevillingers virkelige karakter, må der foretages en undersøgelse af den finansieringsordning, der er indført ved den anfægtede afgørelse efter de kriterier, Domstolen har opstillet i »Les Verts«-dommen. Disse kriterier går dels ud på, at en informationskampagne, der føres gennem de politiske partier, i princippet er partipropaganda, og dels, at når denne partipropaganda falder sammen med valgkampagnen, er de bevillinger, der er bestemt til den, så meget mere en ordning for godtgørelse af udgifter til valgkamp.
27
Ganske vist har sagsøgte i nærværende sag vedtaget visse regler, der skal sikre, at de omtvistede bevillinger ikke kan anvendes under valgkampen, såsom f. eks. reglen i artikel 3 i regulativet af 26. juni 1986 om informationsaktiviteter i Spanien og Portugal, som bestemmer, at »ingen af de informationsaktiviteter, der gennemføres på grundlag af dette regulativ, må finde sted under den valgperiode, som ved det pågældende lands lov er fastsat for valget til Europa-Parlamentet«. Det må imidlertid for det første fastslås, at de bevillinger, der er omtalt i afgørelsen af 10. juli 1986, skal finansiere en informationskampagne, der føres gennem de politiske partier. Det må for det andet understreges, at ovennævnte regler ikke fastsætter nogen sanktion for det tilfælde, at bevillingerne anvendes i den periode, hvor valgkampen finder sted. Det fremgår derfor, at det trods sagsøgtes vedtagelse af ovennævnte regler ikke umiddelbart kan udelukkes, at den finansieringsordning, der er indført ved afgørelsen, kan sammenlignes med en ordning for godtgørelse af udgifter til valgkamp, med hensyn til hvilken det i »Les Verts«-dommen er fastslået, at indførelsen og fastsættelsen af de nærmere bestemmelser på fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin stadig henhører under medlemsstaternes kompetence.
28
På baggrund heraf kan det anerkendes, at det er lykkedes sagsøgerne at fremsætte argumenter af væsentlig betydning, som bør undersøges grundigere under selve sagen. Det kan derfor antages, at nødvendigheden af den begærede foreløbige forholdsregel på baggrund af sagsøgernes anbringender umiddelbart forekommer berettiget.
29
Selv om sagsøgerne i den foreliggende sag kan antages at have angivet faktiske og retlige grunde, der gør, at nødvendigheden af den begærede foreløbige forholdsregel umiddelbart forekommer berettiget, påhviler det også Domstolen at tage stilling til de omstændigheder, der medfører uopsættelighed.
30
Det følger af Domstolens faste praksis, at uopsætteligheden af en begæring om foreløbige forholdsregler, jfr. procesreglementets artikel 83, stk. 2, skal bedømmes ud fra nødvendigheden af at træffe foreløbig afgørelse for at undgå, at den part, som har fremsat begæring om en foreløbig forholdsregel, lider alvorlig og uoprettelig skade.
31
I den forbindelse har sagsøgerne gjort gældende, at de lider alvorlig økonomisk skade som følge af fordelingen af bevillingerne i henhold til afgørelsen af 10. juli 1986. De ansætter deres tab til 99459 ECU, det yderligere beløb, som skulle have været udbetalt til dem ud over de 17500 ECU, de har modtaget, hvis det forslag om fordelingen af bevillingerne til informationsaktiviteter i Spanien og Portugal, som de havde indgivet til det udvidede præsidium den 9. juli 1986, og som var afstemt efter afgørelsen af 9. juli 1986 om fordelingsnøglen for bevillingerne på konto 3708»Regime general«, var blevet vedtaget.
32
Under retsmødet har sagsøgerne som svar på et spørgsmål præciseret, at det tab, de klager over, ikke alene var økonomisk, men navnlig politisk; i dette tilfælde bestod det i, at sagsøgerne ville blive forhindret i at deltage fuldt ud i den informationskampagne eller valgkamp til de europæiske valg, som skulle finde sted i Spanien og Portugal.
33
Den omstændighed, at tabet er både økonomisk og politisk, forstærker desuden det uoprettelige i det tab, som sagsøgerne vil lide, for så vidt som det er sandsynligt, at Domstolens dom i selve sagen først vil blive afsagt efter valgkampen i forbindelse med de europæiske valg eller endog efter disse valg, og for så vidt som afgørelsen af 10. juli 1986 endelig har bevirket, at De europæiske højrepartiers Gruppe ikke får tilstrækkelige økonomiske midler til at deltage i valgkampen til de europæiske valg og til at få valgt kandidater.
34
Sagsøgte har fremhævet, at det tab, sagsøgerne klager over, udelukkende er økonomisk, og at det på ingen måde kan betragtes som alvorligt. Sagsøgte mener nemlig, at sagsøgerne, mens de afventer Domstolens dom i selve sagen, altid vil kunne optage et lån, således at de vil kunne finansiere deres informationskampagne med henblik på de europæiske valg i Spanien og Portugal. Det eneste tab, de vil lide som følge af gennemførelsen af afgørelsen af 10. juli 1986, er derfor udgifterne til renter af et beløb, som ikke under nogen omstændigheder kan overstige de 99459 ECU, der er omtalt i punkt 30 i denne kendelse.
35
Det af sagsøgerne påberåbte tab er derfor heller ikke uopretteligt, fordi Europa-Parlamentet i alle tilfælde vil være i stand til at erstatte ethvert tab, som Domstolen måtte fastslå, at de har lidt.
36
Sagsøgte har endvidere fremhævet, at om end det tab, sagsøgerne klager over, ikke under nogen omstændigheder kan betegnes som alvorligt og uopretteligt, vil det tab, som sagsøgte selv lider, hvis begæringen om udsættelse med gennemførelsen imødekommes, derimod være meget alvorligt og uopretteligt og i hvert fald langt overstige det økonomiske tab, sagsøgerne har hævdet, at de vil lide. Hvis der blev indrømmet udsættelse med gennemførelsen af afgørelsen af 10. juli 1986, indtil Domstolen har truffet afgørelse i hovedsagen, dvs. sandsynligvis tidligst i slutningen af 1987 eller begyndelsen af 1988, ville det i praksis være det samme som at forbyde Europa-Parlamentet at opfylde sin opgave, nemlig at informere offentligheden gennem sine politiske grupper, eftersom anvendelsen af de bevillinger, der er stillet til rådighed for de politiske grupper til informationskampagnen ved afgørelsen af 10. juli 1986, nødvendigvis må ophøre, når valgkampen til de europæiske valg i Spanien og Portugal indledes, og eftersom disse efter planen skal finde sted i 1987 og sandsynligvis endda i første halvdel af dette år.
37
Under retsmødet har sagsøgernes advokat over for Domstolen oplyst, at han ikke mente at være i stand til at besvare spørgsmålet om, hvorvidt det var muligt for sagsøgerne at optage et banklån til dækning af det tab, de klager over, nemlig 99459 ECU, da han ikke havde modtaget tilstrækkelige oplysninger herom fra sine klienter.
38
I den anledning må det fastslås, at det begrænsede beløb, der er tale om, umiddelbart giver anledning til at antage, at sagsøgerne, hvis de ønskede det, ville kunne optage et lån svarende til dette beløb. Det eneste tab, de i dette tilfælde ville lide, ville være udgifterne til renter af beløbet, indtil Domstolen afsiger dom i hovedsagen, dvs. højst 15000 ECU om året; umiddelbart synes det vanskeligt at antage, at dette beløb kan påføre sagsøgerne et alvorligt tab.
39
Sagsøgernes optagelse af et sådant lån, indtil Domstolens afgørelse i hovedsagen foreligger, ville desuden gøre det muligt for dem at finansiere deres informationskampagne med henblik på de europæiske valg i Spanien og Portugal, og ville følgelig også forhindre den uoprettelige politiske skade, som sagsøgerne mener at lide på grund af gennemførelsen af afgørelsen af 10. juli 1986.
40
Det må desuden understreges, at en udsættelse med gennemførelsen af den nævnte afgørelse vil bevirke, at alle de politiske grupper i Europa-Parlamentet, herunder De europæiske højrepartiers Gruppe, udelukkes fra enhver fordeling af midler til valgkampformål. De europæiske højrepartiers Gruppe måtte derfor også i dette tilfælde have lånt midlerne til finansiering af sin informationskampagne med henblik på de europæiske valg i Spanien og Portugal. Under alle omstændigheder må opmærksomheden henledes på, at selv om de anbringender, der er fremsat af De europæiske højrepartiers Gruppe under hovedsagen, blev lagt til grund, ville resultatet heraf være, at der ikke blev fordelt midler til de politiske grupper, herunder De europæiske højrepartiers Gruppe. Under disse omstændigheder synes det vanskeligt at forestille sig, hvilket tab denne politiske gruppe kunne lide, hvis der blev meddelt afslag på dens begæring om udsættelse med gennemførelsen.
41
Det følger af det ovenfor anførte, at sagsøgerne ikke har anført afgørende argumenter for, at det må fastslås, at de lider alvorlig og uoprettelig skade, hvis deres begæring om udsættelse med gennemførelsen af afgørelsen af 10. juli 1986 ikke tages til følge.
Af disse grunde bestemmer
PRÆSIDENTEN
før endelig afgørelse træffes:
1)
Begæringen tages ikke til følge.
2)
Denne kendelse ophæver og træder i stedet for kendelsen af 18. september 1986.
3)
Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
Således bestemt i Luxembourg den 16. oktober 1986.
P. Heim
Justitssekretær
A. J. Mackenzie Stuart
Præsident
(
*1
) – Processprog: Fransk.