61986CC0323_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Tribunal du travail de Nivelles har forelagt Domstolen to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 46 i forordning nr . 1408/71 af 14 . juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet ( 1 ).
2 . Sagsoegeren i hovedsagen, Giuseppe Collini, er italiensk statsborger; han arbejdede syv aar i sit hjemland, hvorefter han emigrerede til Belgien, hvor han har arbejdet i femogtredive aar .
3 . Ifoelge belgisk lovgivning gaelder det, at dersom Collini' s samlede beskaeftigelse havde vaeret begraenset til femogtredive arbejdsaar i Belgien, ville han have haft ret til en alderspension paa 326*390 BFR paa grundlag af en forhoejelse af de femogtredive faktiske arbejdsaar med otte tillaegsaar for "fiktiv beskaeftigelse" ( artikel 11a i kongelig anordning nr . 50 ).
4 . Imidlertid beregnede den belgiske socialsikringsinstitution - nemlig "Office national des pensions pour travailleurs salariés" ( herefter benaevnt "ONPTS ") - Collini' s pension under hensyntagen til de syv aars beskaeftigelse i Italien .
5 . Da et arbejdsforloeb i Belgien ikke kan overstige femogfyrre aar, gjorde ONPTS brug af den nationale - saakaldt "eksterne" - antikumulationsregel, der er hjemlet ved artikel 11c i kongelig anordning nr . 50 og nedsatte de otte aars fiktive beskaeftigelsesperioder, som Collini havde ret til, til tre aar, og naaede herved til det mulige maksimum paa femogfyrre aar ( 35+7+3 ).
6 . ONPTS har derfor tillagt Collini en pension paa 300*490 BFR, hvortil kommer de 23*829 BFR fra Italien, hvilket svarer til den italienske pension forholdsmaessigt beregnet efter den samlede varighed af beskaeftigelsen i de to lande .
7 . Paa dette grundlag og tillige fordi han tidligere havde arbejdet i Italien, fik Collini en pension paa 324*319 BFR, altsaa mindre pension end den, han ville have haft ret til, dersom han alene havde arbejdet de femogtredive aar i Belgien ( 326*390 BFR ).
8 . Collini mener derfor, at han er blevet straffet i sin egenskab af vandrende arbejdstager, hvorfor han under hovedsagen har anfaegtet den maade, hvorpaa ONPTS har beregnet hans alderspension .
9 . Han har for den belgiske ret anfoert, at han i det mindste har en erhvervet ret til det beloeb, han ville have haft krav paa i henhold til belgisk lovgivning, dersom hans arbejdsforloeb havde vaeret begraenset til femogtredive aars beskaeftigelse i Belgien ( 326*390 BFR ).
10 . Han har endvidere haevdet, at den relevante antikumulationsregel er EF-reglen i artikel 46, stk . 3, i forordning nr . 1408/71, og at hans pension foelgelig skal beregnes efter en anden formel end den, der er blevet anvendt af den belgiske institution .
11 . Efter hans opfattelse er reglen i artikel 46, stk . 3, kun anvendelig i tilfaelde af, at der foreligger sammenfald af forsikringsperioder tilbagelagt i forskellige medlemsstater; imidlertid opfylder sagsoegeren denne betingelse .
12 . Paa den baggrund har Tribunal du travail de Nivelles forelagt Domstolen to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 46, stk . 3, i forordning nr . 1408/71 .
13 . Spoergsmaalene er citeret i retsmoederapporten .
14 . Inden de naermere skal gennemgaas, boer der skabes klarhed over et indledende spoergsmaal .
15 . Begge parter for den nationale ret naaede til sidst til enighed om, at faellesskabslovgivningen finder anvendelse, fordi den er gunstigere end belgisk lovgivning .
16 . Det foelger af det princip, der er opstillet af Domstolen ( 2 ), hvorefter en antikumulationsregel er uforenelig med artikel 51 og derfor uvirksom, saafremt den "indebaerer en nedsaettelse af de rettigheder, de paagaeldende allerede kan goere krav paa i en medlemsstat alene i medfoer af dennes nationale ret ".
17 . Dette princip, som Domstolen har udviklet i forbindelse med den faellesskabsretlige antikumulationsregel i artikel 46, stk . 3, finder ogsaa anvendelse paa en national antikumulationsregel .
18 . Saaledes har Domstolen fastslaaet, at "maalet for artiklerne 48-51 ville ikke blive naaet, hvis arbejdstagerne som foelge af udoevelsen af deres ret til fri bevaegelighed skulle miste de fordele i form af social tryghed, som de under alle omstaendigheder sikres, hvis kun en enkelt medlemsstats lovgivning finder anvendelse" ( Petroni, Sml . 1975, s.*1149, praemis 13 ).
19 . Desuden fremgaar det ogsaa af Domstolens praksis, at artikel 46 i forordning nr . 1408/71 skal anvendes, naar den er mere fordelagtig for arbejdstageren end alene anvendelsen af en national lovgivning, herunder efter omstaendighederne en ekstern antikumulationsregel ( 3 ).
20 . Der skal foretages en kort gennemgang af artikel 46, som finder anvendelse i den foreliggende sag .
21 . I medfoer af stk . 1, og som Domstolen har fastslaaet det ( 4 ), beregner den belgiske socialsikringsinstitution det beloeb, somarbejdstageren ville have haft ret til i medfoer af national lovgivning, dersom han ikke havde ret til en pension i medfoer af lovgivningen i en anden medlemsstat . En national ekstern antikumulationsregel kan ikke anvendes i denne forbindelse, jfr . artikel 12, stk . 2, andet pkt ., i forordning nr . 1408/71 .
22 . I det foreliggende tilfaelde naar man frem til et beloeb paa 326*389 BFR, hvilket svarer til femogtredive aars faktisk beskaeftigelse og otte aars fiktiv beskaeftigelse .
23 . ONPTS har saaledes beregnet den ydelse, der fremkommer paa grundlag af anvendelsen af stk . 2, litra a ) og b ), hvorefter dette beloeb er blevet sammenlignet med bestemmelsen i det foregaaende stykke, og der er herved alene taget hensyn til det hoejeste beloeb .
24 . Saaledes beregner den belgiske institution ( 5 ) i medfoer af stk . 2, litra a ), det teoretiske ydelsesbeloeb, som den paagaeldende ville have haft ret til, dersom samtlige forsikringsperioder tilbagelagt i henhold til de medlemsstaters lovgivninger, som arbejdstageren har vaeret omfattet af, var blevet tilbagelagt i Belgien .
25 . Dersom forsikringsperioderne i Italien var blevet tilbagelagt i Belgien, ville Collini have opnaaet toogfyrre effektive arbejdsaar, hvortil kommer ti aars fiktiv beskaeftigelse ( artikel 11c i kongelig anordning nr . 50 ).
26 . I henhold til bestemmelsen i litra c ) og under hensyn til, at den maksimale periode, der kraeves efter belgisk lovgivning for ret til fuldstaendig ydelse, er femogfyrre aar, er det teoretiske beloeb i henhold til litra a ), i vort tilfaelde 336*748 BFR .
27 . Paa grundlag af det teoretiske beloeb har man beregnet (( litra b )*)) det faktiske belgiske ydelsesbeloeb forholdsmaessigt paa grundlag af laengden af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i medfoer af belgisk lovgivning inden forsikringsbegivenhedens indtraeden, i forhold til den samlede varighed af de forsikringsperioder, som er blevet tilbagelagt inden forsikringsbegivenhedens indtraeden i henhold til lovgivningen i samtlige andre beroerte medlemsstater .
28 . Hvorledes det nu end forholder sig med den beregningsmetode for de forsikringsperioder, der her er tale om, er det beloeb, man naar frem til i medfoer af litra a ) og b ) i det konkrete tilfaelde konstant mindre end den ydelse, som fremkommer paa grundlag af stk . 1 ( 326*390 BFR ).
29 . Som kraevet i stk . 1, afsnit 2, skal alene dette beloeb anvendes .
30 . I henhold til stk . 3, afsnit 1, gaelder det, at med det hoejeste af de i medfoer af stk . 2, litra a ) - der her maa antages at vaere den belgiske ydelse ( 336*748 BFR ) - beregnede teoretiske ydelsesbeloeb som oevre graense, har den paagaeldende ret til summen af de efter reglerne i stk . 1 og 2 beregnede ydelser ( 326*389 + 23*829 = 350*218 BFR ).
31 . Da dette beloeb overskrider ovennaevnte graense, foretager den institution, der anvender stk . 1 ( i naervaerende tilfaelde den belgiske institution ), en regulering af ydelsen efter betingelserne i artikel 46, stk . 3, afsnit 2 .
32 . Herefter skal jeg som svar paa de spoergsmaal, der er forelagt af den nationale ret, naermere gennemgaa de betingelser, hvorunder denne regulering skal finde sted .
A - Det foerste praejudicielle spoergsmaal
33 . Med det foerste spoergsmaal oensker Tribunal du travail de Nivelles det oplyst, hvorvidt antikumulationsreglen i artikel 46, stk . 3, i forordning nr . 1408/71, finder anvendelse i alle tilfaelde, hvor der sker en ugrundet sammenlaegning af pensioner, altsaa i alle tilfaelde, hvor der foreligger overskridelse af det beloeb, som arbejdstageren ville have haft ret til, dersom han alene havde tilbagelagt forsikringsperioderne, ikke i forskellige medlemsstater, men i den medlemsstat, hvis lovgivning giver ham ret til den hoejeste pension, eller kun i tilfaelde, hvor overskridelsen af beloebsgraensen skyldes sammenfald af forsikringsperioder .
34 . Strengt taget forekommer det kun noedvendigt at besvare dette spoergsmaal med henblik paa hovedsagen, dersom man finder, at der i sagen her ikke er tale om sammenfald af forsikringsperioder .
35 . Det skyldes, at artikel 46, stk . 3, utvivlsomt finder anvendelse i tilfaelde af sammenfald .
36 . Imidlertid har den nationale ret ikke spurgt Domstolen om indholdet af begrebet "sammenfald af forsikringsperioder ".
37 . Jeg kan derfor begraense mig til at foreslaa Domstolen at besvare spoergsmaalet direkte, idet svaret aabenbart vil vaere saa meget mere nyttigt, dersom det er bekraeftende, fordi et saadant svar goer det muligt for den forelaeggende ret umiddelbart at besvare spoergsmaalet om anvendeligheden af artikel 46, stk . 3, uden at det er noedvendigt forinden at fortolke noget som helst andet begreb .
38 . Efter min opfattelse boer spoergsmaalet besvares bekraeftende .
39 . Som det klart fremgaar af den ottende betragtning til forordning nr . 1408/71 er det "for at undgaa at der, navnlig som foelge af sammenfald af forsikringsperioder og dermed ligestillede perioder, uberettiget opnaas dobbeltydelser", at den antikumulationsregel, der er indfoert ved artikel 46, stk . 3, er "noedvendig *..." ( min understregning ). Sammenfaldet er saaledes blot et karakteristisk eksempel, der er valgt af forordningsgiver for at illustrere situationer, der kan give anledning til uberettigede dobbeltydelser .
40 . Kommissionen har i sine indlaeg henvist til artikel 76 og artikel 79, stk . 3, i forordning nr . 1408/71, samt til samme bestemmelses stk . 2, litra b ), og til artikel 10 i forordning nr . 574/72; Kommissionen har givet et andet konkret eksempel paa anvendelsen af antikumulationsreglen, uden at der foreligger sammenfald af forsikringsperioder, nemlig sammenlaegning af invalidepensioner, hvoraf en er erhvervet i medfoer af en national lovgivning, hvorefter der ved fastsaettelsen ikke tages hensyn til forsikringsperiodens laengde .
41 . I oevrigt er dette spoergsmaal allerede blevet undersoegt i dommen af 13 . marts 1986 i Sinatra-sagen :
...*"artikel 46 i forordning nr . 1408/71 finder anvendelse, naar det ydelsesbeloeb, som skal udbetales i henhold til en national lovgivning, er uafhaengigt af de tilbagelagte perioder, og naar den mindsteperiode, som ifoelge denne lovgivning giver ret til ydelser, er tilbagelagt" ( 6 ).
42 . Endvidere er artikel 46, stk . 3, anvendelig i tilfaelde, hvor overskridelsen af den saaledes fastsatte graense skyldes det forhold, at de faktiske beskaeftigelsesperioder er blevet suppleret med nogle fiktive tillaegsperioder, som det ikke er muligt at tidsfaeste, og som kun vanskeligt - lad det vaere sagt straks - kan antages at medfoere sammenfald .
B - Det andet praejudicielle spoergsmaal
43 . Med det andet spoergsmaal oensker Tribunal du travail de Nivelles at faa oplyst, hvorledes man konkret fastsaetter den reguleringsfaktor, der er hjemlet ved artikel 46, stk . 3, i forordning nr . 1408/71 .
44 . Den nationale rets tvivl skyldes saerligt den omstaendighed, at foernaevnte stk . 3, afsnit 1, henviser til bestemmelserne i stk . 1 og 2, medens afsnit 2 alene henviser til bestemmelserne i stk . 1 .
45 . Under disse omstaendigheder spoerger den nationale ret, hvorledes man fastsaetter reguleringsfaktoren, naar en af de omhandlede ydelser er blevet fastsat i overensstemmelse med stk . 1, dvs . naar arbejdstageren kun har ret til en af ydelserne i medfoer af gaeldende national lovgivning, uden at det er noedvendigt i medfoer af artikel 45 at tage hensyn til de forsikringsperioder, der er blevet tilbagelagt i medfoer af nogen anden medlemsstats lovgivning (" selvstaendig" ydelse ).
46 . Dette er i hovedsagen tilfaeldet for den belgiske pensions vedkommende, men ikke for den italienske pensions, der kan anses som en "forholdsmaessigt" ydelse i henhold til artikel 46, stk . 2, litra b ).
47 . Som det allerede fremgaar af parternes indlaeg, maa der her afklares to spoergsmaal .
48 . Det foerste spoergsmaal er, om den forholdsmaessigt beregnede pension ( i det konkrete tilfaelde den, der er tillagt af Italien ) kan nedsaettes; det andet spoergsmaal vedroerer fastsaettelsen af den reduktionsmetode, der skal anvendes .
49 . Hvad angaar det foerste spoergsmaal, har ONPTS anfoert, at nedsaettelsen ligeledes kan bringes i anvendelse over for den italienske pension, idet man dog har medgivet, at Den Administrative Kommissionen for Vandrende Arbejdstageres Sociale Sikring har udtalt sig i modsat retning ( afgoerelse nr . 91 af 12 . juli 1973 ( 7 )).
50 . ONPTS har til stoette for denne opfattelse hovedsageligt henholdt sig til Domstolens dom i Sinatra-sagen, hvori Domstolen antog, at "det hoejeste beloeb, jfr . den i henhold til artikel 46, stk . 1, afsnit 2, foreskrevne sammenligning, nedsaettes om fornoedent i henhold til artikel 46, stk . 3 ". Efter ONPTS' s opfattelse gaelder det, at da de to afsnit i stk . 1 er omfattet af artikel 46, stk . 3, skal den forholdsmaessigt beregnede pension ligeledes undergives den reduktion, der er foreskrevet ved denne bestemmelse .
51 . Derimod antager Collini og Kommissionen, at kun den "selvstaendige" ( belgiske ) ydelse skal reguleres, eftersom alene denne ydelse er blevet fastsat i medfoer af artikel 46, stk . 1 .
52 . Jeg mener, at den sidste opfattelse er den rigtige .
53 . Det skal anfoeres, at den nedsaettelse, der er hjemlet ved artikel 46, stk . 3, foretages af den "institution, som anvender stk . 1", og som "regulerer sin ydelse ".
54 . Her er den institution, hvem det paahviler at anvende stk . 1, den belgiske institution ONPTS, idet det er den, der tildeler en "selvstaendig" pension, altsaa en ydelse, som arbejdstageren har ret til uafhaengig af betingelserne i artikel 45 .
55 . Ganske vist henviser artikel 46, stk . 1, afsnit 2, til litra a ) og b ) i stk . 2; imidlertid sker dette blot med henblik paa den sammenligning, der skal foretages mellem beloebene inden for den samlede ydelse beregnet i henhold til de nationale regler og faellesskabsreglerne med henblik paa at finde det beloeb, der er det hoejeste, og som alene skal finde anvendelse .
56 . Det er saaledes ikke den forholdsmaessigt beregnede ydelse, som stk . 3, afsnit 2, kraever reguleret; i oevrigt er det vanskeligt at se, hvorledes den belgiske socialsikringsinstitution ( den "institution, som anvender stk . 1 ") kan nedsaette et beloeb, der udbetales af den italienske socialsikringsinstitution .
57 . Netop det har lovgiver villet udtrykke ved at foreskrive regulering af institutionens ydelse, dvs . den, som det paahviler denne institution at udbetale . Som af Kommissionen fremhaevet, har lovgiver villet undgaa, at de forholdsmaessigt beregnede pensioner bliver nedsat ( 8 ).
58 . Derefter vender jeg mig til et andet problem, altsaa spoergsmaalet om, hvilken reguleringsmetode der finder anvendelse .
59 . Stk . 3, afsnit 2, bestemmer, at "hver institution, som anvender stk . 1, (( skal )) regulere sin ydelse med et beloeb svarende til forholdet mellem den omhandlede ydelses beloeb og summen af de i henhold til bestemmelserne i stk . 1 fastsatte ydelser" ( min understregning ).
60 . Vedroerende fortolkningen af dette stykke, mener jeg, at det er haevet over enhver tvivl, at blandt de forskellige fremsatte opfattelser, er alene Kommissionens den rigtige .
61 . Det paagaeldende afsnit tager nemlig sigte paa at regulere fordelingen af det beloeb, der overstiger det hoejeste teoretiske ydelsesbeloeb mellem de forskellige nationale institutioner, som anvender stk . 1, naar arbejdstageren har vaeret undergivet forskellige lovgivninger, der giver ret til selvstaendige ydelser .
62 . Heraf fremgaar det, at det overskydende beloeb ( altsaa forskellen mellem, paa den ene side, summen af de selvstaendige og forholdsmaessigt beregnede ydelser og, paa den anden side det hoejeste teoretiske ydelsesbeloeb ) skal reguleres med en faktor, der svarer til forholdet mellem den "omhandlede ydelses beloeb", ( dvs . det hoejeste beloeb, der skal laegges til grund i medfoer af den sammenligning, som skal foretages i overensstemmelse med stk . 1, afsnit 2 - i vort tilfaelde 326*389 BFR - og ikke det hoejeste teoretiske beloeb, saaledes som Collini mener ) og "summen af de i henhold til bestemmelserne i stk . 1 fastsatte ydelser" ( dvs . summen af samtlige selvstaendige ydelser og ikke summen af de selvstaendige og forholdsmaessigt beregnede ydelser, saaledes som Collini har haevdet ).
63 . Som Kommissionen har antaget, goer denne metode det muligt for hver institution, der tillaegger en selvstaendig ydelse, at nedsaette denne med forskelsbeloebet for den dels vedkommende, hvormed ydelsen indgaar i summen af de selvstaendige ydelser .
64 . Dersom en enkelt institution tildeler en selvstaendig ydelse, er "summen af de i henhold til bestemmelserne i stk . 1 fastsatte ydelser" givetvis lig med denne ydelse ( i vort tilfaelde 326*389 BFR ).
65 . Den faktor, der skal anvendes paa forskelsbeloebet ( i vort tilfaelde 13*470 BFR ) er lig med 1 ( 326*389 / 326*389 ) og forskellen er altsaa fuldt ud fradraget i den selvstaendige ydelse .
66 . Den omstaendighed, at kun en enkelt af de beroerte institutioner anvender stk . 1, skaber altsaa ikke nogen saerlig stilling, fordi beregningsmetoden ganske er den samme, dersom flere institutioner havde vaeret beroert .
67 . Kommissionens opfattelse kan derfor tiltraedes, saaledes at den rigtige beregningsmetode er den, der anvendes i formular E209, som Kommissionen har fremlagt som bilag til sine indlaeg ( man kan endog sige, at den beregningsmetode, jeg har valgt for at naa frem til det samme resultat, yderligere klargoer beskaffenheden af det forhold, der er omtalt i stk . 3, afsnit 2 ).
68 . Foelgelig har Collini ret til 312*919 BFR fra Belgien ( et beloeb, som er stoerre end de 300*490 BFR, der svarer til ydelsen beregnet i henhold til belgisk lovgivning, herunder den eksterne antikumulationsregel ) og 23*829 BFR fra Italien, i alt 336*748 BFR .
69 . Resultatet er, at "det hoejeste af de beregnede teoretiske ydelsesbeloeb", der praeceptivt er fastsat ved stk . 3, afsnit 1, noeje er iagttaget ( 9 ).
70 . Jeg foreslaar derfor, at der gives Tribunal du travail de Nivelles foelgende svar :
1 . Den regulering, der er hjemlet ved artikel 46, stk . 3, afsnit 2, i forordning nr . 1408/71, finder anvendelse i alle tilfaelde, hvor det hoejeste af de teoretiske ydelsesbeloeb beregnet i henhold til bestemmelserne i denne artikels stk . 2, litra a ), er mindre end summen af ydelserne fastsat i henhold til bestemmelserne i artiklens stk . 1 og 2, uafhaengigt af spoergsmaalet om, hvorvidt der foreligger sammenfald af forsikringsperioder .
2 . Naar der skal foretages den regulering, som er hjemlet ved artikel 46, stk . 3, afsnit 2, og kun en af de omhandlede ydelser er fastsat i henhold til bestemmelserne i artiklens stk . 1, foretager den institution, som det paahviler at udrede denne ydelse, fradrag af det fulde beloeb, som udgoer forskellen mellem det hoejeste af de teoretiske ydelsesbeloeb og summen af ydelser fastsat i henhold til artikel 46, stk . 1 og 2 .
(*) Oversat fra portugisisk .
( 1 ) EFT 1971 II, s.*366 .
( 2 ) Dom af 21 . oktober 1975 i sag 24/75, Petroni mod ONPTS, Sml . s.*1149, 1160 og 1161, praemis 21 .
( 3 ) Dom af 13 . oktober 1977 i sag 22/77, FROM mod Mura, Sml . s.*1699, 1708, praemis 15; dom af 14 . marts 1978 i sag 98/77, Max Schaap, Sml . s.*707, 714, praemis 10; dom af 2 . juli 1981 i de forenede sager 116, 117 og 119 til 121/80, ONPTS mod Celestre, Sml . s.*1737, 1755, praemis 15; dom af 13 . marts 1986 i sag 296/84, Sinatra mod FNROM, Sml . s.*1047, praemis 20 .
( 4 ) Jfr . dommen i Sinatra-sagen, praemis 21 .
( 5 ) Den italienske institution gaar frem paa samme vis, men jeg taenker mig, at det teoretiske beloeb, som den naaede frem til, konkret er mindre end det, der foelger af anvendelsen af den belgiske lovgivning .
( 6 ) I samme retning og i meget talende vendinger gaar praemis 5 til dommen af 19 . juni 1979 i sag 180/78, Brouwer-Kaune, Sml . s.*2111, 2119; jfr . ligeledes dom i Mura-sagen, cit ., Sml . 1977, s.*1699, og dom i Greco-sagen af 13 . oktober 1977 i sag 37/77, Sml . 1977, s.*1711 . Jfr . ligeledes forslag til afgoerelse fra generaladvokat Carl Otto Lenz i sag 197/85, Stefanutti, dom af 6 . oktober 1987, Sml . s.*0000, praemis 19 .
( 7 ) EFT C*86 af 20.7.1974 .
( 8 ) Jfr . i samme retning forslag til afgoerelse fra generaladvokat Jean-Pierre Warner i Petroni-sagen, Sml . 1975, s.*1165, og foernaevnte afgoerelse nr . 91 truffet af Den Administrative Kommission .
( 9 ) I samme retning dommen i Sinatra-sagen, praemis 23 .