Foreløbig udgave
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
J. KOKOTT
fremsat den 21. maj 2026 (1)
Sag C-203/25
»NEO GROUP« UAB
mod
Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (skatte- og afgiftsankenævnet under Republikken Litauens regering)
» Præjudiciel forelæggelse – skatteregler – fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater – fritagelse af udbytte, som udloddes af et hjemmehørende datterselskab til et ikke hjemmehørende moderselskab – den almindelige regel om fritagelse for kildeskat – undtagelse fra denne regel ved misbrug eller skatteunddragelse – betingelser for at fastslå, at der er tale om misbrug af moder- og datterselskabsdirektivet «
I.      Indledning
1.        Den foreliggende præjudicielle anmodning fra Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (skatte- og afgiftsankenævnet under Republikken Litauens regering, herefter »skatteankenævnet«) giver Domstolen lejlighed til at præcisere betingelserne for misbrug i henhold til moder- og datterselskabsdirektivets (2) artikel 1, stk. 2 og 3.
2.        I hovedsagen har Neo Group UAB (herefter »Neo«) anfægtet en afgørelse fra den litauiske skatteinspektion (herefter »den nationale skattemyndighed«), som nægtede Neo fritagelse for kildeskat i Litauen med den begrundelse, at Neo havde opnået denne fritagelse ved misbrug. Neo udloddede ganske vist sit overskud til sit økonomisk aktive cypriotiske moderselskab. Dette selskab videreudloddede imidlertid derefter via en transaktionskæde, som kvalificeres som et arrangement, som ikke er reelt, via endnu et cypriotisk »bedstemor«-selskab til den fysiske person, som står bag koncernen.
3.        Anmodningen rejser især to spørgsmål. For det første skal det afklares, om der også kan foreligge misbrug af fritagelsen for kildeskat, hvis moderselskabet ikke kun formelt, men også økonomisk set er modtager af udlodningerne af overskud, dvs. reelt kan råde over disse. For det andet skal det undersøges, om misbrug af en anden medlemsstats skatteregler i forbindelse med udbetaling af udbytte til en fysisk person samtidig kan udgøre misbrug i henhold til moder- og datterselskabsdirektivet.
II.    Lovgivningsmæssig ramme
A.      EU-retten
4.        Sagens EU-retlige ramme er moder- og datterselskabsdirektivet.
5.        Tredje, fjerde og sjette betragtning til moder- og datterselskabsdirektivet konkretiserer direktivets mål:
»(3)      Formålet med dette direktiv er at fritage udbytte og andre udlodninger af overskud, som datterselskaber betaler til deres moderselskaber, for kildeskat, og at afskaffe dobbeltbeskatning af sådanne indkomster på moderselskabets niveau.
(4)      Sammenslutninger af selskaber fra forskellige medlemsstater kan være nødvendige for at tilvejebringe hjemmemarkedslignende forhold i EU og dermed sikre, at det indre marked kommer til at fungere bedst muligt. Sådanne sammenslutninger bør ikke hæmmes af særlige restriktioner, forskelsbehandlinger eller fordrejninger som følge af medlemsstaternes beskatningsregler. Det er derfor vigtigt at fastsætte konkurrenceneutrale beskatningsregler for disse sammenslutninger af selskaber fra forskellige medlemsstater, så virksomhederne får mulighed for at tilpasse sig det indre markeds krav, øge deres produktivitet og styrke deres konkurrencemæssige position på internationalt plan.
[…]
(6)      Inden direktiv 90/435/EØF trådte i kraft, varierede de beskatningsregler, der regulerer forbindelserne mellem moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater, betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat, og de var generelt mindre fordelagtige end de regler, der gælder for forbindelserne mellem moder- og datterselskaber fra samme medlemsstat. Samarbejdet mellem selskaber fra forskellige medlemsstater var således undergivet ringere vilkår end samarbejdet mellem selskaber fra samme medlemsstat. Det var nødvendigt at fjerne denne forskelsbehandling gennem indførsel af en fælles ordning, hvorved det bliver lettere at sammenslutte selskaber på EU-plan.«
6.        I ottende betragtning til ændringsdirektiv 2015/121 (3) anføres følgende:
»(8)      Medlemsstaterne bør anvende klausulen om bekæmpelse af misbrug for at imødegå arrangementer, der i deres helhed ikke er reelle, men der kan også være tilfælde, hvor enkelte trin i eller dele af et arrangement i sig selv ikke er reelle. Medlemsstaterne bør kunne anvende klausulen om bekæmpelse af misbrug for at imødegå disse specifikke trin eller dele, uden at dette berører de øvrige reelle trin i eller dele af arrangementet. […]«
7.        Moder- og datterselskabsdirektivets artikel 1, stk. 1, fastlægger direktivets anvendelsesområde:
»Hver medlemsstat anvender dette direktiv:
[…]
b)      på overskud, som selskaber i denne medlemsstat udlodder til selskaber i andre medlemsstater, som de er datterselskaber af.«
8.        Moder- og datterselskabsdirektivets artikel 1, stk. 2 og 3, indeholder en generel bestemmelse om bekæmpelse af misbrug, som fastsætter følgende:
»2.      Medlemsstaterne giver ikke de fordele, der er ved dette direktiv, til arrangementer eller serier af arrangementer, der er tilrettelagt med det hovedformål, eller der som et af hovedformålene har, at opnå en skattefordel, som virker mod indholdet af eller formålet med dette direktiv, og som ikke er reelle under hensyntagen til alle relevante faktiske forhold og omstændigheder.
Et arrangement kan omfatte flere trin eller dele.
3.      Med hensyn til stk. 2 betragtes arrangementer eller serier af arrangementer som ikke reelle, i det omfang de ikke er tilrettelagt af velbegrundede kommercielle årsager, der afspejler den økonomiske virkelighed.«
9.        Moder- og datterselskabsdirektivets artikel 3, stk. 1, definerer begreberne »moderselskab« og »datterselskab« således:
»I dette direktiv gælder følgende:
a)      Status som moderselskab skal tildeles:
i)      mindst et selskab i en medlemsstat, der opfylder betingelserne i artikel 2, og som har en andel i kapitalen i et selskab i en anden medlemsstat, der opfylder de samme betingelser, på mindst 10%
[...]
b)      Et »datterselskab« er et selskab, i hvis kapital et andet selskab har den andel, der er omhandlet i [litra] a).«
10.      Moder- og datterselskabsdirektivets artikel 5 regulerer fritagelsen for kildeskat:
»Det udbytte, som et datterselskab udlodder til sit moderselskab, fritages for kildeskat.«
B.      Litauisk ret
11.      Lietuvos Respublikos pelno mokesčio įstatymas (Republikken Litauens selskabsskattelov IX-675 af 20.12.2001, som affattet ved lov XII-2262 af 22.3.2016 (herefter »den litauiske selskabsskattelov«)) fastsætter følgende:
12.      Den litauiske selskabsskattelovs artikel 3, stk. 1, fastslår, at litauiske og udenlandske enheder skal betale selskabsskat.
13.      Den litauiske selskabsskattelovs artikel 4, stk. 3, nr. 2, foreskriver, at beskatningsgrundlaget for en udenlandsk enhed udgøres af »indtægter med oprindelse i Republikken Litauen, oppebåret af en udenlandsk enhed fra andet end faste driftssteder beliggende på Republikken Litauens område«.
14.      Den litauiske selskabsskattelovs artikel 4, stk. 4, nr. 2, bestemmer, at »indtægter med oprindelse i Republikken Litauen, oppebåret af en udenlandsk enhed fra andet end faste driftssteder, der er beliggende på Republikken Litauens område, omfatter indtægter fra udloddet overskud«.
15.      Den litauiske selskabsskattelovs artikel 34, stk. 1, bestemmer, at »udbytte, som udenlandske enheder modtager af aktier, kapitalandele eller andre rettigheder, der besiddes i en litauisk enhed, pålægges en selskabsskattesats på 15%. Skatten beregnes, indeholdes og indbetales til statskassen af den litauiske enhed, der udbetaler udbyttet, senest den [tiende] dag i måneden efter den måned, i hvilken udbyttet blev udbetalt«.
16.      Den litauiske selskabsskattelovs artikel 34, stk. 2, gennemfører moder- og datterselskabsdirektivets artikel 5:
»Udbytte, der udbetales af en litauisk enhed til en udenlandsk enhed, som i en sammenhængende periode på mindst 12 måneder, inklusive tidspunktet for udbytteudlodningen, ejer mindst 10% af den litauiske enheds stemmeberettigede aktier (interesser, medlemsandele), beskattes ikke, medmindre den udenlandske enhed, der modtager udbyttet, er registreret eller på anden måde organiseret i målområder.«
17.      Den litauiske selskabsskattelovs artikel 32, stk. 6, gennemfører moder- og datterselskabsdirektivets artikel 1, stk. 2 og 3 (herefter »den nationale misbrugsbekæmpelsesbestemmelse«). Den fastsætter, »at bestemmelserne i artikel 34, stk. 2, [...] i dette kapitel [...] om friholdelse for beskatning af udbytte [...] ikke [finder] anvendelse på et arrangement eller en række af arrangementer, som er indført med det hovedformål eller har som et af sine hovedformål at opnå en skattefordel, der strider mod indholdet af eller formålet med [direktiv 2011/96], og som ikke er reelle under hensyntagen til alle relevante faktiske forhold og omstændigheder. Et arrangement kan omfatte flere trin eller dele. Et arrangement eller en række arrangementer skal ikke anses for at være reelle, for så vidt som de ikke er indført af gyldige forretningsmæssige grunde, der afspejler den økonomiske virkelighed«.
III. Sagens faktiske omstændigheder og anmodningen om præjudiciel afgørelse
18.      Neo er en juridisk person stiftet i Republikken Litauen, som fra den 10. august 2005 og frem til i dag er helejet af Retal Industries Ltd., et cypriotisk selskab.
19.      I 2016 og 2017 udloddede Neo udbytte på 15 000 000 EUR til Retal Industries. I denne periode udloddede desuden et andet litauisk selskab, Retal Lithuania UAB, som ligeledes er helejet af Retal Industries, udbytte på 13 485 032 EUR til Retal Industries.
20.      Neo lagde under anvendelse af den litauiske selskabsskattelovs artikel 34, stk. 2, til grund, at udbetalingen af udbytte til Retal Industries var skattefritaget, og indeholdt derfor ikke kildeskat i Litauen.
21.      Ifølge den nationale skattemyndigheds konstateringer bestod størstedelen (over 90%) af Retal Industries driftsindtægter i 2016 og 2017 af udbytteindtægter, som for den største dels vedkommende (88% i 2016 og 74% i 2017) bestod af udbytte, som Retal Industries modtog fra Neo og Retal Lithuania.
22.      I forbindelse med en skattekontrol for årene 2016 og 2017 konstaterede den nationale skattemyndighed, at det udbytte, som Neo udloddede til Retal Industries i 2016 og 2017 (i alt 15 000 000 EUR) skulle have været beskattet i Litauen med den gældende selskabsskat på 15%, da det opfyldte kriteriet i den nationale misbrugsbekæmpelsesbestemmelse.
23.      Den nationale skattemyndighed støtter anvendelsen af den nationale misbrugsbekæmpelsesbestemmelse på, at Neos udbytte økonomisk set i sidste ende gennem en kæde af transaktioner blev udloddet til PG, en fysisk person, som ikke er hjemmehørende i Litauen. Myndigheden baserer denne opfattelse på følgende konstaterede faktiske omstændigheder.
24.      Det samlede udbytte, som Neo og Retal Lithuania i 2016 og 2017 udbetalte til Retal Industries (28 485 032 EUR), svarede i det væsentlige til det udbyttebeløb, som Retal Industries i 2017 og 2018 udbetalte til sin eneejer, det cypriotiske selskab Polymer Products Holding Ltd. (herefter »PPH«) (28 880 865 EUR).
25.      Få måneder tidligere havde det nystiftede PPH erhvervet aktierne i Retal Industries fra det beliziske selskab Clendon Holdings Inc. (herefter »Clendon«). Eneaktionær i begge selskaber (såvel Clendon som PPH) er PG. Denne virksomhedsoverdragelse ændrede følgelig ikke på den kontrollerende fysiske person.
26.      PPH har ingen ansatte. Selskabets indtægter bestod fra stiftelsen i slutningen af 2016 til den 31. december 2018 for mere end 99%’s vedkommende af udbytte.
27.      Pr. 31. december 2017 havde PPH forpligtelser i forhold til PG svarende til købsprisen (310 400 000 EUR) for købet af aktierne i Retal Industries. Deraf konkluderede den nationale skattemyndighed, at Clendon havde overdraget sit krav på købsprisen til PG. I 2017 og 2018 ydede PPH et lån til PG og overdrog fordringer (til et samlet beløb af 28 915 328 EUR), som derefter blev modregnet i PG’s betalingskrav mod PPH. PPH udbetalte ikke overskud i denne periode.
28.      I betragtning af disse omstændigheder konkluderede den nationale skattemyndighed, at disse transaktioner ikke var reelle. PPH havde kun konstrueret købet af andelene i Retal Industries og gældsætningen over for PG proforma. Dette skulle vække det indtryk, at det udbytte, som blev udbetalt af de litauiske selskaber, Neo og Retal Lithuania, blev anvendt til at dække denne gæld.
29.      I virkeligheden søgte Neo med transaktionerne at omgå den skat, der skulle betales af udbyttet. Følgelig omgik Neo selskabsskatten ved at benytte fritagelsen for indeholdelse af kildeskat i henhold til den litauiske selskabsskattelovs artikel 34, stk. 2 (ved at anvende en selskabsskattesats på 0%).
30.      Neo anfægter kvalificeringen af transaktionerne som et ikke reelt arrangement. Navnlig har den nationale skattemyndighed ikke godtgjort, at Retal Industries ikke er et reelt selskab. I øvrigt er også de øvrige transaktioner i overensstemmelse med den økonomiske virkelighed. Hensigten med dem er at fjerne selskaber med hjemsted i offshoreområder fra koncernens selskabsstruktur og flytte ledelsen af koncernens moderselskab til Unionen.
31.      Det forelæggende skatteankenævn er i tvivl om, hvorvidt den nationale skattemyndigheds fortolkning af den nationale misbrugsbekæmpelsesbestemmelse er forenelig med målene for moder- og datterselskabsdirektivet, og anmoder derfor Domstolen om at præcisere anvendelsen af moder- og datterselskabsdirektivets misbrugsbekæmpelsesbestemmelse, som er relevant for sagen.
32.      Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (skatte- og afgiftsankenævnet under Republikken Litauens regering) har forelagt Domstolen følgende spørgsmål:
»1)      Er det under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende foreneligt med formålene med reglen om bekæmpelse af misbrug i direktiv 2011/96[…], at en national praksis i den stat, hvor udbyttebetaleren er hjemmehørende, udelukker muligheden for fritagelse for kildeskat af udbytte, når udbyttet udloddes til et reelt moderselskab, der driver virksomhed i en anden EU-medlemsstat, og som sådan ikke er en enhed, der ikke er reel, for så vidt som den udøver erhvervsmæssig virksomhed, og udbyttet udbetales til virksomheden som udbyttets retmæssige ejer, men som af skattemyndighederne anses som deltager i en transaktionskæde, der ikke er reel, på grund af udbetalingen/overførslen af udbyttet gennem kæden til den retmæssige ejer af hele koncernen?
2)      Såfremt første spørgsmål besvares bekræftende, kan overførslen af udbytte i en kæde da baseres på forholdet mellem de tilsvarende og identiske udbytter, der overføres i en transaktionskæde?
3)      Er formålene med reglen om bekæmpelse af misbrug i direktiv 2011/96[…], herunder proportionalitetsprincippet som omhandlet i [betragtningerne til] direktiv 2015/121[…], under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende forenelige med en national praksis, hvorefter skattemyndighederne anvender reglen om bekæmpelse af misbrug i den medlemsstat, hvor udbyttet udloddes, selv om de transaktioner, der har ført til, at en transaktionskæde er blevet anset for at udgøre et arrangement (som skattemyndighederne ikke anser for at være reelt), blev gennemført i en anden EU-medlemsstat af personer, der er skattemæssigt hjemmehørende i denne anden EU-medlemsstat?
4)      Giver reglen om bekæmpelse af misbrug i den stat, hvor udbyttebetaleren er hjemmehørende, ret til at opkræve kildeskat af udbytte, når skattefordelen opstår på et hvilket som helst trin i transaktionskæden? Kan sagsøgeren anses for at have opnået en skattefordel i strid med genstanden for eller formålet med direktiv 2011/96[…], hvis den reelle ejer, som anvender det af sagsøgeren udbetalte udbytte til at opnå denne fordel, opnår en skattefordel som følge af oprettelsen af en sådan transaktionskæde?
5)      Kan artikel 1, stk. 2, i direktiv 2011/96[…] under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende fortolkes således, at anvendelsen af reglen om »deltagelsesfritagelse«, som gennemfører bestemmelserne i artikel 5 i direktiv 2011/96[…] i national ret, kan udelukkes på grund af retsmisbrug som følge af anvendelsen af det modtagne udbytte, når modtagelsen og anvendelsen af udbyttet (den efterfølgende udlodning af overskuddet) har fundet sted over en løbende periode?
6)      Er en national praksis, hvorefter skattemyndighedens afgørelse får virkning for en udbyttebetaler, uden at det vurderes, om denne havde og/eller kunne have haft kendskab til, at der forelå en transaktionskæde, der ikke er reel, under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende forenelig med formålene med reglen om bekæmpelse af misbrug i direktiv 2011/96[…]?«
33.      Neo, den litauiske, den spanske og den nederlandske regering samt Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg. Neo, den litauiske og den spanske regering samt Kommissionen var repræsenteret i retsmødet den 25. februar 2026.
IV.    Retlig bedømmelse
34.      Det forelæggende skatteankenævn (4) ønsker med sine spørgsmål oplyst, om omstændighederne i hovedsagen opfylder kriteriet i moder- og datterselskabsdirektivets artikel 1, stk. 2. I anmodningen struktureres omstændighederne ud fra flere spørgsmål.
35.      Med udgangspunkt i disse spørgsmål vil jeg først beskrive, at der undtagelsesvis også kan foreligge misbrug af fritagelsen for kildeskat, hvis det udbyttemodtagende moderselskab er den retmæssige ejer af udbyttet, men ved hjælp af et arrangement, som ikke er reelt, videresender udbyttet til den endelige modtager (dvs. den fysiske person, som står bag koncernen) (det første spørgsmål, under A). Dette kan også være tilfældet, hvis den transaktion, der kvalificeres som ikke reel, finder sted inden for en medlemsstat, såfremt der foreligger en samlet planlægning, som udgør misbrug, og som har til formål at opnå, at den endelige modtager i strid med reglerne ikke beskattes (det tredje og det fjerde spørgsmål, under B).
36.      Den omstændighed, at de udbetalte udbytter beløbsmæssigt stemmer overens, er lige som den nære tidsmæssige sammenhæng mellem modtagelse og videreudbetaling hverken en indikation af eller en betingelse for et sådant misbrug (det andet og det femte spørgsmål, under C). I det omfang, der med hensyn til »formålet« med et skattearrangement skal tages hensyn til subjektive omstændigheder, er det afgørende primært kendskabet hos den person, som træffer beslutningen om arrangementet (det sjette spørgsmål, under D).
A.      Det første spørgsmål: misbrug trods retmæssigt ejerskab
37.      Med det første spørgsmål ønsker skatteankenævnet nærmere bestemt oplyst, om der også kan foreligge misbrug som omhandlet i moder- og datterselskabsdirektivets artikel 1, stk. 2, hvis det udbyttemodtagende moderselskab er den retmæssige ejer af udbyttet, men sender udbyttet videre til den endelige modtager via et arrangement, som ikke er reelt.
38.      I henhold til moder- og datterselskabsdirektivets artikel 1, stk. 2, giver medlemsstaterne ikke de fordele, der er ved dette direktiv, til arrangementer, der ikke er reelle, og der som et af hovedformålene har at opnå en skattefordel, som virker mod indholdet af eller formålet med dette direktiv.
39.      Dermed fastsatte lovgiver det, som også er anerkendt i retspraksis, nemlig at anvendelsen af EU-retten ikke kan udvides til at dække handlinger, der gennemføres med det formål ved misbrug at drage nytte af de fordele, der er hjemlet i EU-retten (5).
40.      I overensstemmelse hermed fastsætter moder- og datterselskabsdirektivets artikel 1, stk. 2, to betingelser for at nægte skattefritagelsen: For det første skal der være tale om et arrangement, som ikke er reelt. For det andet skal arrangementet have til formål at opnå en skattefordel, som er i strid med direktivets mål (6). Moder- og datterselskabsdirektivets artikel 1, stk. 3, regulerer betingelserne for, hvornår et arrangement ikke er reelt i den første betingelses forstand. Ifølge denne bestemmelse betragtes arrangementer som ikke reelle, i det omfang, de ikke er tilrettelagt af »velbegrundede kommercielle årsager«, der afspejler den økonomiske virkelighed.
41.      Målet er en beskatning, som svarer til de faktiske økonomiske aktiviteter, dvs. en skatteretlig behandling af transaktionen i overensstemmelse med reglerne.
42.      Misbrugskriteriet i henhold til moder- og datterselskabsdirektivets artikel 1, stk. 2, fastlægges således afgørende ved den anden betingelse, nemlig om det ikke reelle arrangement har til formål at opnå en skattefordel, som virker mod indholdet af eller formålet med direktivet. Dette er nemlig referencepunktet for det ikke reelle arrangement. Moder- og datterselskabsdirektivets misbrugsbestemmelse sigter ikke mod at forhindre ethvert tænkeligt arrangement, som muligvis ikke er reelt, men kun de arrangementer, som har til formål at opnå en skattefordel, som virker mod indholdet af eller formålet med direktivet.
43.      Det afgørende for konkretiseringen af denne misbrugsbestemmelse er således indholdet af og formålet med moder- og datterselskabsdirektivet.
44.      Med henblik på besvarelsen af det første spørgsmål vil jeg derfor i det følgende først diskutere indholdet af og formålet med moder- og datterselskabsdirektivet (under 1). Derefter vil jeg redegøre for, at der altid foreligger et misbrug af fritagelsen for kildeskat, hvis disse betingelser omgås (under 2). Omvendt skal det som regel lægges til grund, at den manglende beskatning er i overensstemmelse med bestemmelsen, hvis betingelserne er opfyldt (under 3 og 4). Undtagelsesvis kan et misbrug imidlertid også komme i betragtning i sådanne tilfælde.
1.      Indholdet af og formålet med moder- og datterselskabsdirektivet
45.      Som det fremgår af betragtningerne, har moder- og datterselskabsdirektivet til formål at lette sammenslutning af selskaber på EU-plan ved at fjerne eksisterende ulemper for selskabers grænseoverskridende samarbejde i forhold til selskabers nationale samarbejde (7). Moder- og datterselskabsdirektivet har således til formål at fremme grænseoverskridende økonomisk aktivitet og det indre marked (8).
46.      Til dette formål tilsigter direktivet at sikre en skattemæssig neutralitet for udlodning af udbytte fra et datterselskab med hjemsted i en medlemsstat til dets moderselskab med hjemsted i en anden medlemsstat (9). For at opnå dette forpligter direktivet for det første moderselskabets medlemsstat til at fritage de modtagne udlodninger af overskud fra selskabsskatten (artikel 4), og for det andet forbyder det datterselskabets medlemsstat at lægge en kildeskat på de foretagne udlodninger af overskud (artikel 5).
47.      Dermed forhindrer moder- og datterselskabsdirektivet for det første, at de overskud, som datterselskabet udlodder til moderselskabet, beskattes dobbelt, nemlig først hos datterselskabet i dettes medlemsstat og derefter hos moderselskabet i dettes medlemsstat (artikel 4).
48.      For det andet forhindrer moder- og datterselskabsdirektivet med forbuddet mod kildeskat, at datterselskabets medlemsstat beskatter de udloddede overskud hos moderselskabet i form af kildeskat. Baggrunden for kildebeskatningen er datterselskabets medlemsstats interesse i at beskatte de overskud, som er opnået på dens område og udloddet til moderselskabet (10). Denne interesse lader moder- og datterselskabsdirektivets artikel 5 træde tilbage til fordel for gennemførelsen af det indre marked.
49.      I henhold til moder- og datterselskabsdirektivets opbygning selskabsbeskattes en koncerns overskud altså principielt kun ved opståelsen hos datterselskabet, og først den »sidste« udlodning fra koncernens moderselskab til dets aktionær i form af en fysisk person indkomstbeskattes som denne persons kapitalindkomst.
50.      Den tilsigtede skatteneutralitet for udlodninger inden for en koncern bygger på den antagelse, at den stat (eller de stater), hvor den »sidste« udlodning fra koncernens moderselskab til dets aktionær finder sted, beskatter denne under udøvelse af sin beskatningskompetence. Moder- og datterselskabsdirektivet fastsætter imidlertid ikke, om og hvordan denne »sidste« udlodning af overskud beskattes.
2.      Misbrug ved omgåelse af kriterierne
51.      Med udgangspunkt i hensigten og formålet med en misbrugsbestemmelse, som er at sikre beskatning i overensstemmelse med reglerne (jf. ovenfor, punkt 41), foreligger der altid misbrug af moder- og datterselskabsdirektivet, hvis betingelserne kun realiseres proforma for at opnå den skattefordel, som direktivet giver (11).
52.      I disse tilfælde skaffer en person, som ikke er berettiget i henhold til direktivet, sig nemlig ved hjælp af et rent formelt arrangement de fordele, som direktivet giver (12). Beskatningen sker således ikke i overensstemmelse med reglerne, da den ikke sker i henhold til de faktiske økonomiske transaktioner.
53.      Det primære referencepunkt for et misbrug er derfor kriteriet i den norm, som anordner den tilsigtede retsvirkning. For den omtvistede fritagelse fra kildeskatten i den foreliggende sag er det ifølge moder- og datterselskabsdirektivets artikel 5 en betingelse, at der er sket en udlodning af overskud fra et datterselskab til et moderselskab (13). Der foreligger følgelig misbrug, hvis et datterselskab eller et moderselskab kun er oprettet proforma eller en udlodning af overskud kun sker proforma.
54.      Domstolen har derfor lagt til grund, at der er tale om et ikke reelt arrangement i moder- og datterselskabsdirektivets forstand, hvis der indskydes en såkaldt gennemstrømningsenhed mellem det selskab, som udlodder udbyttet, og det selskab, som er udbyttets retmæssige ejer (14). Ifølge Domstolens praksis er der i hvert fald tale om et sådant gennemstrømningsselskab, såfremt det pågældende selskabs eneste aktivitet er at modtage udbyttet og videreudlodde det til et andet retssubjekt (15). Det samme gælder formentlig, hvis et selskab ikke har beføjelse til at råde økonomisk over det modtagne udbytte – f.eks. fordi det er kontraktligt forpligtet til at videregive dette til en tredjemand (16). Økonomisk set er det derfor ikke dette selskab, der er den egentlige modtager af udlodningen (såkaldt retmæssig ejer), men den, som aktiverne i sidste ende videresendes til.
55.      Det er imidlertid ikke en ufravigelig betingelse for et ikke reelt arrangement, at der findes et sådant gennemstrømningsselskab (17).
56.      Det skal præciseres, at prøvelsen af, om betingelserne for den pågældende skattefritagelse økonomisk set er opfyldt, naturligvis skal ske under hensyntagen til alle relevante omstændigheder (18). Dette omfatter også omstændigheder, som indtræder før eller efter den for betingelsen relevante udlodning af overskud, evt. i en anden medlemsstat. I modsat fald er det slet ikke muligt at fastslå, om et selskab er den retmæssige ejer af det modtagne overskud eller blot lader dette strømme igennem. Referencepunktet for denne prøvelse er imidlertid betingelserne for skattefritagelsen i henhold til moder- og datterselskabsdirektivet.
3.      Formodning om beskatning i overensstemmelse med reglerne, hvis betingelserne er opfyldt
57.      Omvendt kan det som regel konkluderes ud fra den omstændighed, at betingelserne økonomisk set er opfyldt, at der ikke foreligger misbrug som omhandlet i moder- og datterselskabsdirektivets artikel 1, stk. 2.
58.      En sådan formodning er nødvendig af hensyn til retssikkerheden og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning. Den skattepligtige har en berettiget forventning om at kunne udnytte de arrangementer, som lovgivningen indrømmer ham, og udforme sin økonomiske aktivitet således, at det giver den lavest muligt beskatning for ham (19).
59.      Følgerigtigt lægger Domstolen for fusionsdirektivets (20) misbrugsbestemmelse til grund, at medlemsstaterne »kun undtagelsesvis og i særlige tilfælde« kan afslå dette direktivs fordele (21). Som undtagelsesbestemmelse skal den fortolkes indskrænkende under hensyn til dens ordlyd, dens formål og den sammenhæng, hvori den indgår (22). Det samme gælder for moder- og datterselskabsdirektivets artikel 1, stk. 2. Den rent tautologiske henvisning til, at denne bestemmelse har til formål at forhindre misbrug (23), kan ikke ændre ved kravet om tilbageholdende anvendelse.
4.      Som regel ikke misbrug i tilfælde af et moderselskab, som er den retmæssige ejer
60.      Der er følgelig som regel ikke tale om et ikke reelt arrangement, når et datterselskab udlodder overskud til sit moderselskab, som er den retmæssige ejer af udbyttet.
61.      Navnlig kan det ikke udledes alene af den omstændighed, at moderselskabet som retmæssig ejer selv videreudlodder sit overskud (som omfatter det modtagne udbytte), at der er tale om et sådant ikke reelt arrangement. Moder- og datterselskabsdirektivets artikel 5 knytter nemlig ikke fritagelsen for kildeskat til den betingelse, at dette ikke videreudloddes, men sigter netop mod at undgå, at udlodningen beskattes flere gange inden for en koncern.
62.      Videregivelse af udbytte inden for en koncern til det kontrollerende moderselskab, som i sidste ende udlodder sit overskud til en eller flere fysiske personer, er tværtimod kendetegnende for et kapitalselskab, som drives korrekt. Et kapitalselskab har nemlig netop til formål at opnå overskud og udlodde dette til sine aktionærer.
63.      Der kan heller ikke udledes andet af Domstolens bemærkninger i sagen T Danmark og Y Denmark, hvorefter videreudlodning af udbytte til en person, som ikke er den retmæssige ejer, er et holdepunkt for at antage, at der ikke er tale om et reelt arrangement (24). Som det fremgår af den sammenhæng, disse bemærkninger indgår i, lagde Domstolen i den pågældende sag nemlig afgørende vægt på, om der forelå et gennemstrømningsselskab (25). Som et holdepunkt for at antage, at der var tale om et sådant gennemstrømningsselskab, anvendte Domstolen den (næsten) fuldstændige videreudlodning af udbytte kort efter modtagelsen af dette.
64.      Hvis det imidlertid som i den foreliggende sag er konstateret, at det udbyttemodtagende moderselskab ikke er et gennemstrømningsselskab, kan videreudlodning af udbytte i sig selv ikke udgøre et ikke reelt arrangement.
5.      Misbrug trods retmæssigt ejerskab i tilfælde af samlet planlægning, som udgør misbrug
65.      Alligevel kan der, selv om kriterierne for skattefritagelse økonomisk set er opfyldt, undtagelsesvis forekomme arrangementer, som forhindrer en beskatning i henhold til reglerne og derfor må anses for misbrug.
66.      Derfor må Neos anbringende afvises, som ganske vist er korrekt i udgangspunktet, men som går for vidt i sin absoluthed, og hvorefter der under ingen omstændigheder kan foreligge misbrug, hvis moderselskabet er den retmæssige ejer af udbyttet.
67.      Udgangspunktet for mine overvejelser er ordlyden af moder- og datterselskabsdirektivets artikel 1, stk. 2, hvorefter der for at fastslå misbrug skal tages hensyn til alle relevante faktiske forhold og omstændigheder (jf. ovenfor punkt 56), og et arrangement kan omfatte flere trin eller dele. Det fremgår af moder- og datterselskabsdirektivets artikel 1, stk. 3, at et arrangement også kan være blot delvist ikke reelt (»i det omfang«).
68.      Som det imidlertid ligeledes fremgår af ordlyden af moder- og datterselskabsdirektivets artikel 1, stk. 2, skal et af hovedformålene med arrangementet være at opnå en skattefordel. Der skal således foreligge en formålsbestemthed mellem arrangementet og skattefordelen.
69.      Følgelig kan det ganske vist også være blot bestemte trin eller dele af en konstruktion, der ikke er reelle (26). Også her kræves der imidlertid formålsbestemthed mellem den ikke reelle del af arrangementet og skattefordelen.
70.      I denne forbindelse er den afgørende skattefordel som udgangspunkt den, som direktivet indrømmer. I overensstemmelse med det generelle EU-retlige princip om forbud mod misbrug er det nemlig også muligt, at moder- og datterselskabsdirektivets artikel 1, stk. 2, kun har til formål ikke at beskytte transaktioner, som gennemføres med det formål ved misbrug at opnå de fordele, som er fastsat i EU-retten (jf. ovenfor, punkt 39) (27).
71.      Et ikke reelt arrangement, som sker efter eller før udlodningen fra datterselskabet til moderselskabet, som er det relevante kriterium, kan muligvis begrunde en skattefordel i henhold til den nationale lovgivning. Det kan imidlertid – isoleret set – allerede ud fra kriteriet ikke begrunde en skattefordel, som er fastsat ved direktivet.
72.      Det er derfor en betingelse for, at der er tale om misbrug, at allerede udlodningen fra datterselskabet til moderselskabet, dvs. den udlodning, som moder- og datterselskabsdirektivet knytter sammen med indrømmelse af en fordel, sker for at opnå en skattefordel i strid med direktivet. Med andre ord kan der foreligge misbrug af moder- og datterselskabsdirektivet, hvis udlodningen fra datterselskabet til moderselskabet – som isoleret set er i overensstemmelse med den økonomiske virkelighed – udgør en del af en samlet planlægning, som udgør misbrug.
73.      Det skal eksempelvis lægges til grund, at der foreligger en sådan samlet planlægning, som udgør misbrug, hvis moder- og datterselskabsdirektivet udnyttes for at genere indtægter til fordel for den endelige modtager (her menes den fysiske person, der står bag koncernen), som ikke kan beskattes hos den pågældende. Dette er f.eks. tilfældet, hvis et datterselskab udlodder udbytte til sit moderselskab, som er den retmæssige ejer, for at sløre dette udbytte ved hjælp af yderligere transaktioner via såkaldte ikkesamarbejdsvillige offshorestater (28), således at den endelige modtagers bopælsstat ikke modtager oplysninger om den »sidste« udlodning og derfor ikke kan beskatte den (29).
74.      Et sådant arrangement negerer nemlig den antagelse, der ligger til grund for moder- og datterselskabsdirektivet. Som allerede anført lægger moder- og datterselskabsdirektivet til grund, at den stat, hvor den »sidste« udlodning finder sted, kan beskatte denne under udøvelse af sin beskatningskompetence (jf. ovenfor, punkt 50). Såfremt den fratages denne mulighed og hindres i at foretage en for så vidt fastsat beskatning af den »sidste« udlodning, ville det derfor være i strid med formålet at indrømme skattefordelen i henhold til moder- og datterselskabsdirektivet.
6.      Foreløbigt resultat
75.      På denne baggrund er jeg af den opfattelse, at der undtagelsesvis også kan foreligge misbrug som omhandlet i moder- og datterselskabsdirektivets artikel 1, stk. 2, hvis det udbyttemodtagende moderselskab er den retmæssige ejer af udbyttet, men sender udbyttet videre til den endelige modtager via et arrangement, som ikke er reelt. Dette er f.eks. tilfældet, hvis moder- og datterselskabsdirektivet udnyttes til at generere indtægter til fordel for den endelige modtager, som i strid med reglerne ikke kan beskattes hos denne.
B.      Det tredje og det fjerde spørgsmål: misbrug af de nationale skatteregler
76.      Med det tredje og det fjerde spørgsmål ønsker skatteankenævnet oplyst, om der også kan foreligge misbrug af moder- og datterselskabsdirektivet, hvis moderselskabet ved hjælp af et ikke reelt arrangement i sin medlemsstat videregiver udbyttet til den endelige modtager.
77.      Som allerede anført er det en betingelse for, at der foreligger misbrug som omhandlet i moder- og datterselskabsdirektivets artikel 1, stk. 2, at der foreligger formålsbestemthed mellem det ikke reelle arrangement og skattefordelen (jf. ovenfor, punkt 68 ff.). Et ikke reelt arrangement i en medlemsstat kan derfor – isoleret set – ikke begrunde en skattefordel, som indrømmes ved direktivet. Det er nødvendigt, at der foreligger en samlet planlægning, som udgør misbrug, dvs. godtgørelse af, at allerede udlodningen fra datterselskabet til moderselskabet skete for at opnå en skattefordel i strid med direktivet.
78.      Efter min opfattelse er dette normalt ikke tilfældet ved et (formodet) skatteretligt misbrug i en medlemsstat (under 1). Undtagelsesvis kan der foreligge en sådan samlet planlægning, som udgør misbrug, hvis udlodningen fra datterselskabet til moderselskabet skete med det formål at unddrage skat i den endelige modtagers medlemsstat (under 2).
1.      Intet misbrug af moder- og datterselskabsdirektivet i tilfælde af misbrug af de nationale skatteregler
79.      I tilfælde af misbrug af en medlemsstats nationale skatteregler i forbindelse med udlodningen til den endelige modtager skal det som udgangspunkt ikke lægges til grund, at der også er tale om misbrug som omhandlet i moder- og datterselskabsdirektivet.
80.      I et sådant tilfælde påhviler det den pågældende medlemsstat at bekæmpe misbruget af dens egne skatteregler. Dette kræver ikke anvendelse af EU-retten. Hvis en stat kun i moderat omfang eller slet ikke bekæmper misbrug af sine skatteregler, indebærer dette ikke, at andre medlemsstater har subsidiær kompetente hverken med hensyn til fortolkningen af udenlandske skatteregler eller beskatning, i den foreliggende sag nægtelse af skattefritagelser, som er fastsat ved EU-retten.
81.      Fortolker man derimod moder- og datterselskabsdirektivets artikel 1, stk. 2, således, at en national skattemyndighed på grund af et formodet misbrug i en anden medlemsstats skatteregler kan nægte de fordele, som indrømmes ved moder- og datterselskabsdirektivet, fører det til væsentlige økonomiske risici for grænseoverskridende koncerner. I så fald ville enhver medlemsstat i transaktionskæden kunne nægte de fastsatte skattefordele på grund af et formodet misbrug i medlemsstaten for den »sidste« udlodning. Det må lægges til grund, at medlemsstaterne også ville gøre brug af denne mulighed for at generere skatteindtægter. Den uvished, der er forbundet med dette, ville føre til en afskrækkende effekt. Direktivets formål, herunder fremme af grænseoverskridende sammenslutninger af virksomheder og dermed udøvelsen af navnlig etableringsfriheden, ville blive modarbejdet.
2.      Ingen pligt til at gøre skatteunddragelse mulig
82.      Grænsen for en samlet planlægning, som udgør misbrug, synes derimod at være overskredet, hvis udlodningen af overskud fra datterselskabet til dets moderselskab, som er den retmæssige ejer, åbenbart sker med det formål at unddrage skat i den endelige modtagers medlemsstat.
83.      Ligesom konstellationen med udnyttelse af grænseoverskridende informationsunderskud, som er beskrevet ovenfor (jf. ovenfor, punkt 73), er skatteunddragelse karakteriseret ved, at den skattepligtige handler ulovligt ved at skjule skattemæssigt relevante kendsgerninger.
84.      Det ville være urimeligt, hvis medlemsstaterne var forpligtet til at give afkald på kildebeskatning af overskud, som er opnået på deres område, også i tilfælde, hvor den valgte konstruktion har til formål at opnå, at de opnåede overskud ulovligt ikke beskattes i en anden medlemsstat.
85.      Det kan ikke lægges til grund, at moder- og datterselskabsdirektivet har til formål at muliggøre, at udlodninger af overskud ulovligt ikke beskattes, og at fritage en udlodning, som er gennemført til dette formål, for kildeskatten. En sådan transaktion er nemlig ikke en beskyttelsesværdig udøvelse af grænseoverskridende økonomisk aktivitet med henblik på at gennemføre det indre marked (jf. ovenfor, punkt 45), men derimod en udnyttelse af de muligheder, der er indført til dette formål, til at muliggøre en ulovlig adfærd. Det ville følgelig være i strid med direktivets indhold og formål at indrømme de skattefordele, der er fastsat i direktivet.
3.      Bemærkninger vedrørende omstændighederne i hovedsagen
86.      Det påhviler det forelæggende skatteankenævn at prøve, om der foreligger en sådan samlet planlægning, som udgør misbrug, under hensyntagen til alle sagens omstændigheder. Dette kræver, at udlodningen fra Neo til Retal Industries skete med det formål at gøre det muligt for PG at unddrage skat i Cypern.
87.      Med forbehold for det forelæggende skatteankenævns prøvelse synes de konstaterede faktiske omstændigheder ikke at danne grundlag for at konstatere, at der foreligger skatteunddragelse.
88.      I tilfælde af at Domstolen lægger til grund, at der er tale om en samlet planlægning, som udgør misbrug, også når der foreligger misbrug af en anden medlemsstats skatteregler, bemærkes subsidiært følgende.
89.      Den nationale skattemyndighed synes at lægge til grund, at betalingen fra PPH til PG var en form for skjult udlodning af overskud. Under dække af at udligne en forpligtelse udloddede PPH reelt udbytte til PG. Den formodede betalte forpligtelse er kravet på købsprisen for aktierne i Retal Industries, som PG afstod til Clendon. Den nationale skattemyndighed synes således at lægge til grund, at forpligtelsen kun blev stiftet proforma, idet aktierne i Retal Industries ikke blev overdraget til PPH af »velbegrundede kommercielle årsager« som omhandlet i moder- og datterselskabsdirektivets artikel 1, stk. [3]. I denne forbindelse skal der tages hensyn til, at der sagtens kan være »velbegrundede kommercielle årsager« til virksomhedsoverdragelsen fra Clendon til PPH (og flytningen af hjemstedet fra Belize til Cypern i denne forbindelse). Det kan ikke udelukkes, at kreditinstitutter og andre forretningspartnere er tilbageholdende med at indgå forretningsrelationer eller giver »dårligere« kontraktbetingelser, når koncernens moderselskab har hjemsted i offshorestater (30). Udlodninger i sådanne stater kan også bevirke skattemæssige ulemper.
90.      Såfremt man anerkender denne virksomhedsbeslutning, kan den omstændighed, at aktionæren PG finansierede virksomhedskøbet, heller ikke begrunde en skattefordel. I modsat fald ville PPH nemlig have været nødsaget til at optage et lån i et kreditinstitut for at finansiere virksomhedskøbet. Hvis PPH havde brugt udlodningerne fra Retal Industries til at betale dette lån tilbage, ville dette heller ikke have udløst skat, da tilbagebetaling af et lån ikke udgør skattepligtig indkomst, men blot tilbagestrømning af den oprindeligt udleverede kapital.
C.      Det andet og det femte spørgsmål: videreudlodning af udbytte
91.      Med det andet spørgsmål ønsker skatteankenævnet oplyst, om det kan lægges til grund, at der er tale om videreudlodning af udbyttet, når beløbene for de udbytter, der er blevet overdraget i en transaktionskæde, (i vidt omfang) stemmer overens. Med det femte spørgsmål ønsker skatteankenævnet desuden oplyst, om misbrug forudsætter en snæver tidsmæssig sammenhæng mellem modtagelse og videregivelse af udbyttet.
92.      De to spørgsmål skyldes Domstolens udtalelser i sagen T Danmark og Y Denmark, hvorefter den omstændighed, at dette udbytte i sin helhed eller stort set i sin helhed ganske kort tid efter modtagelsen heraf videreudloddes af moderselskabet til enheder, som ikke opfylder betingelserne for anvendelse af moder- og datterselskabsdirektivet, udgør et holdepunkt for at antage, at der er tale om misbrug (31).
93.      Som allerede beskrevet udgør den blotte videreudlodning af udbytte ikke i sig selv et arrangement, som ikke er reelt (jf. punkt 61 ff.). Dette gælder, uafhængigt af om moderselskabets videreudlodninger beløbsmæssigt stemmer overens med datterselskabets udlodninger, og i hvilken tidsmæssig sammenhæng de sker.
94.      En nær tidsmæssig sammenhæng mellem moderselskabets modtagelse og udlodning af udbytte er hverken en tilstrækkelig eller en obligatorisk betingelse for at lægge til grund, at der er tale om misbrug.
D.      Det sjette spørgsmål: datterselskabets kendskab
95.      Endelig ønsker skatteankenævnet oplyst, om det for at lægge til grund, at der foreligger misbrug, i tilfælde af en transaktionskæde skal dokumenteres, at det udbytteudloddende datterselskab havde kendskab eller uagtsomt ukendskab til det ikke reelle arrangement.
96.      Dette er efter min opfattelse ikke tilfældet. I forbindelse med et arrangement, som omfatter flere dele, er det ikke afgørende, om hver enkelt aktør i transaktionskæden har kendskab eller uagtsomt ukendskab til arrangementet. Moder- og datterselskabsdirektivets artikel 1, stk. 2, forudsætter ganske vist, at arrangementet har til formål at opnå en skattefordel i strid med direktivet. Formålet skal bedømmes objektivt, men under hensyntagen til alle omstændigheder, altså også subjektive elementer som kendskab eller endda hensigt. I denne forbindelse er det primært kendskabet hos den, der træffer afgørelsen om arrangementet, der er afgørende. Ellers ville en beslutningstager »i ond tro« kunne indsætte en mellemperson »i god tro« for at udelukke misbrug.
97.      Afgørelsen om udlodning af udbytte træffes af de kontrollerende aktionærer, og det afgørende er således deres kendskab. Hvis den endelige modtager i en koncern med flere niveauer (indirekte) er eneaktionær i samtlige relevante selskaber, er det den pågældendes kendskab, der er afgørende. I et sådant tilfælde er det uvæsentligt, om datterselskabet havde kendskab til transaktionskædens eksistens eller burde have haft det.
V.      Forslag til afgørelse
98.      Jeg foreslår derfor, at Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (skatte- og afgiftsankenævnet under Republikken Litauens regering) gives følgende svar:
»1)      Der kan undtagelsesvis også foreligge misbrug som omhandlet i artikel 1, stk. 2, i Rådets direktiv 2011/96/EU af 30. november 2011 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater, hvis det udbyttemodtagende moderselskab er den retmæssige ejer af udbyttet, men sender udbyttet videre til den endelige modtager via et arrangement, som ikke er reelt.
2)      Et misbrug af en medlemsstats nationale skatteregler udgør normalt ikke misbrug som omhandlet i artikel 1, stk. 2, i direktiv 2011/96. Hvis udbytteudlodningen fra datterselskabet til dets moderselskab, som er retmæssig ejer af udbyttet, derimod sker med det formål, at den endelige modtager kan unddrage sig skat i sin medlemsstat, kan der foreligge misbrug som omhandlet i artikel 1, stk. 2, i direktiv 2011/96.
3)      Hverken den omstændighed, at et moderselskab, som er den retmæssige ejer, udlodder et (næsten) identisk beløb til sine aktionærer som det beløb, det forudgåede modtog fra sit datterselskab, eller den nære tidsmæssige sammenhæng mellem moderselskabets modtagelse og udlodning af udbytte er en tilstrækkelig eller en obligatorisk betingelse for at lægge til grund, at der er tale om et arrangement, som ikke er reelt.
4)      I det omfang, der med hensyn til »formålet« med et skattearrangement skal tages hensyn til subjektive omstændigheder, er det afgørende primært kendskabet hos den person, som træffer beslutningen om arrangementet. Det er som regel de kontrollerende aktionærer.«
1 –      Originalsprog: tysk.
2 –      Rådets direktiv 2011/96/EØF af 30.11.2011 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater (EFT 2011, L 345, s. 8).
3 –      Rådets direktiv af 27.1.2015 om ændring af direktiv 2011/96/EU om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater (EUT 2015, L 21, s. 1).
4 –      Vedrørende mine betænkeligheder med hensyn til, om skatteankenævnet (fortsat) kan anses for en domstol som omhandlet i artikel 267 TEUF, jf. mit forslag til afgørelse »ARVI« ir ko (C-56/21, EU:C:2022:223, punkt 24-26) og Žaidimų valiuta (C-472/24, EU:C:2025:699, punkt 27 og 28).
5 –      Dom af 26.2.2019, T Danmark og Y Denmark (C-116/16 og C-117/16, EU:C:2019:135, præmis 71), af 5.7.2007, Kofoed (C-321/05, EU:C:2007:408, præmis 38), og af 21.2.2006, Halifax m.fl. (C-255/02, EU:C:2006:121, præmis 69); grundlæggende vedrørende det generelle misbrugsbegreb i EU-retten dom af 14.12.2000, Emsland-Stärke (C-110/99, EU:C:2000:695, præmis 52 og 53).
6 –      Således også dom af 3.4.2025, Nordcurrent group (C-228/24, EU:C:2025:239, præmis 45).
7 –      Sjette betragtning til moder- og datterselskabsdirektivet; jf. også forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 2011/96/EU om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater, COM(2013) 814 final, s. 7, hvorefter »det grundlæggende formål med moder/datterselskabsdirektivet er at skabe lige vilkår«. Jf. dom af 26.2.2019, T Danmark og Y Denmark (C-116/16 og C-117/16, EU:C:2019:135, præmis 112).
8 –      Jf. fjerde betragtning til moder- og datterselskabsdirektivet.
9 –      Tredje og fjerde betragtning til moder- og datterselskabsdirektivet. Jf. dom af 26.2.2019, T Danmark og Y Denmark (C-116/16 og C-117/16, EU:C:2019:135, præmis 112 og 78), og af 8.3.2017, Wereldhave Belgium m.fl. (C-448/15, EU:C:2017:180, præmis 25).
10 –      OECD’s modeloverenskomst til undgåelse af dobbeltbeskatning og forhindring af skatteunddragelse og ‑omgåelse inden for indkomst- og formueskat tillægger den derfor i henhold artikel 10, stk. 2, en beskatningsmulighed, hvis størrelse er begrænset.
11 –      Jf. dom af 26.2.2019, T Danmark og Y Denmark (C-116/16 og C-117/16, EU:C:2019:135, præmis 100).
12 –      Jf. dom af 26.2.2019, T Danmark og Y Denmark (C-116/16 og C-117/16, EU:C:2019:135, præmis 101).
13 –      I artikel 3, stk. 1, litra a), fastsættes forskellige kriterier for, at et selskab kan anses for et moderselskab i henhold til moder- og datterselskabsdirektivet. Det er navnlig et krav, at moderselskabet ejer mindst 10% af kapitalen i et selskab i en anden medlemsstat.
14 –      Dom af 26.2.2019, T Danmark og Y Denmark (C-116/16 og C-117/16, EU:C:2019:135, præmis 100).
15 –      Dom af 26.2.2019, T Danmark og Y Denmark (C-116/16 og C-117/16, EU:C:2019:135, præmis 104).
16 –      Jf. dom af 26.2.2019, T Danmark og Y Denmark (C-116/16 og C-117/16, EU:C:2019:135, præmis 105).
17 –      Dom af 3.4.2025, Nordcurrent group (C-228/24, EU:C:2025:239, præmis 28). En anden konstellation kunne f.eks. være, at to selskaber, som hver »kun« ejer 5% af aktierne i et selskab i en anden medlemsstat, slutter sig sammen proforma for at nå grænsen på 10% i henhold til artikel 2, stk. 1, litra a). Det kunne f.eks. ske ved at indgå en depositarkontrakt, hvor det ene selskab får det andet selskabs aktier, men ved kontrakt er forpligtet til at videresende det forholdsmæssige udbytte.
18 –      Moder- og datterselskabsdirektivets artikel 1, stk. 2; dom af 3.4.2025, Nordcurrent group (C-228/24, EU:C:2025:239, præmis 30), og af 26.2.2019, T Danmark og Y Denmark (C-116/16 og C-117/16, EU:C:2019:135, præmis 98).
19 –      Om friheden til at vælge skattegunstige arrangementer inden for momsretten jf. dom af 30.6.2022, »ARVI« ir ko (C-56/21, EU:C:2022:509, præmis 39), og af 17.12.2015, WebMindLicenses (C-419/14, EU:C:2015:832, præmis 42).
20 –      Artikel 15 i Rådets direktiv 2009/133/EF af 19.10.2009 om en fælles beskatningsordning ved fusion, spaltning, partiel spaltning, tilførsel af aktiver og ombytning af aktier vedrørende selskaber i forskellige medlemsstater og ved flytning af et SE’s eller SCE’s vedtægtsmæssige hjemsted mellem medlemsstater (EUT 2009, L 310, s. 34).
21 –      Dom af 20.5.2010, Zwijnenburg (C-352/08, EU:C:2010:282, præmis 45), og af 5.7.2007, Kofoed (C-321/05, EU:C:2007:408, præmis 37).
22 –      Dom af 20.5.2010, Zwijnenburg (C-352/08, EU:C:2010:282, præmis 46).
23 –      Dom af 3.4.2025, Nordcurrent group (C-228/24, EU:C:2025:239, præmis 26).
24 –      Dom af 26.2.2019, T Danmark og Y Denmark (C-116/16 og C-117/16, EU:C:2019:135, præmis 101).
25 –      Dom af 26.2.2019, T Danmark og Y Denmark (C-116/16 og C-117/16, EU:C:2019:135, præmis 100-104).
26 –      Ottende betragtning til direktiv 2015/121; dom af 3.4.2025, Nordcurrent group (C-228/24, EU:C:2025:239, præmis 34 og 35).
27 –      Som Domstolen korrekt fremhæver, skal også spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger en sådan skattefordel, således besvares under hensyntagen til alle relevante faktiske forhold og omstændigheder, dvs. ud fra den samlede skattemæssige virkning. Jf. dom af 3.4.2025, Nordcurrent group (C-228/24, EU:C:2025:239, præmis 52).
28 –      Jf. EU-listen over ikkesamarbejdsvillige skattejurisdiktioner, senest ajourført ved Rådets konklusioner af 17.2.2026, Rådsdokument 5869/26.
29 –      Jf. allerede mit forslag til afgørelse T Danmark (C-116/16, EU:C:2018:144, punkt 75). Den skattepligtige person kan modbevise anklagen om en samlet planlægning, som udgør misbrug, ved at forelægge de pågældende oplysninger, jf. samme sted punkt 76.
30 –      Jf. også Rådets tidsmæssigt sammenhængende konklusioner af 25.5.2016 om meddelelsen fra Kommissionen om en ekstern strategi til effektiv beskatning, Rådsdokument 9452/16, samt Rådets konklusioner af 5.12.2017 om EU-listen over ikke samarbejdsvillige skattejurisdiktioner, Rådsdokument 15429/17, hvor også Belize var opført (s. 15).
31 –      Dom af 26.2.2019, T Danmark og Y Denmark (C-116/16 og C-117/16, EU:C:2019:135, præmis 101).