62023CJ0629_RES
Sag C-629/23
MTÜ Eesti Suurkiskjad
mod
Keskkonnaamet
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Riigikohus)
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 12. juni 2025
»Præjudiciel forelæggelse – bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter – direktiv 92/43/EØF – artikel 1, litra i), første afsnit – en arts bevaringsstatus – begreb – artikel 14 – forvaltningsforanstaltninger – indsamling i naturen og udnyttelse forenelig med opretholdelse eller genopretning af en gunstig bevaringsstatus for arten – artikel 1, litra i), andet afsnit – vurdering af, om den pågældende arts bevaringsstatus er gunstig – kumulative betingelser – Canis lupus (ulv) – klassificering i kategorien »sårbar« på Den Internationale Union for Naturbevarelses »rødliste« – dyreart, der er en del af en bestand, hvis naturlige udbredelsesområde strækker sig ud over en medlemsstats område – hensyntagen til udvekslingen med bestande af samme art i nabomedlemsstaterne eller de tilgrænsende tredjelande – artikel 2, stk. 3 – hensyntagen til de økonomiske, sociale og kulturelle behov og til regionale og lokale særpræg«
Miljø – bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter – direktiv 92/43 – dyrearter af fællesskabsbetydning – forvaltningsforanstaltninger – medlemsstaternes skøn – grænser – opretholdelse af en gunstig bevaringsstatus for arten – kriterier for vurdering – hensyntagen til det lokale og det nationale plan og eventuelt til det grænseoverskridende plan
[Art. 191, stk. 2, TEUF; Rådets direktiv 92/43, som ændret ved direktiv 2013/17, 15. betragtning og art. 1, litra i), første afsnit, art. 2, stk. 2, art. 11, art. 14, stk. 1, og art. 16 samt bilag V, litra a)])
(jf. præmis 37-48)
Miljø – bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter – direktiv 92/43 – pligt til overvågning af bevaringsstatus – begrebet gunstig bevaringsstatus – behov for at skabe vished om, at situationen også vil foreligge i fremtiden – bedømmelseskriterier – hensyntagen til det grænseoverskridende plan
[Rådets direktiv 92/43, som ændret ved direktiv 2013/17, art. 1, litra i), andet afsnit, art. 11 og art. 14, stk. 1]
(jf. præmis 49-66 og domskonkl. 1)
Miljø – bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter – direktiv 92/43 – dyrearter af fællesskabsbetydning – forvaltningsforanstaltninger – opretholdelse af en gunstig bevaringsstatus for arten – kriterier for vurdering – hensyntagen til økonomiske, sociale og kulturelle behov og til regionale og lokale særpræg – grænser
[Rådets direktiv 92/43, som ændret ved direktiv 2013/17, art. 1, litra i), andet afsnit, art. 2, stk. 2, art. 11 og art. 14, stk. 1, samt bilag V, litra a)]
(jf. præmis 67-71 og domskonkl. 2)
Résumé
I forbindelse med en præjudiciel forelæggelse fra Riigikohus (øverste domstol, Estland) tog Domstolen stilling til en række spørgsmål vedrørende beskyttelsen af ulven (Canis lupus) i henhold til habitatdirektivet (
1
) og navnlig direktivets artikel 14 (
2
), som gør det muligt at vedtage foranstaltninger såsom begrænsning af jagt, der i princippet er tilladt i Estland (
3
), når en sådan begrænsning er nødvendig for at opretholde en gunstig bevaringsstatus for den pågældende art.
I 2020 fastsatte den kompetente estiske myndighed ved en afgørelse en kvote for ulvejagt for jagtsæsonen 2020/2021 i Estland. Sagsøgeren i hovedsagen, som er en estisk miljøbeskyttelsesforening, anfægtede lovligheden af denne afgørelse, idet den gjorde gældende, at den forudsætning, som den pågældende afgørelse hviler på, nemlig at ulvens bevaringsstatus er gunstig i Estland, er forkert.
Det blev i denne henseende ikke bestridt, at bevaringsstatussen for den baltiske ulvebestand, der selv er en del af den eurasiske bestand af denne dyreart, hvis naturlige udbredelsesområde strækker sig over Estland, Letland, Litauen, det nordøstlige Polen, Belarus, det nordlige Ukraine og visse russiske regioner, er »gunstig«. Henset til den klassificering af den estiske regionale bestand, som Den Internationale Union for Naturbevarelse (IUCN) har foretaget, kan denne bestand ifølge sagsøgeren i hovedsagen imidlertid ikke anses for at have en sådan bevaringsstatus.
I forbindelse med en appel iværksat af denne part til prøvelse af dommen om frifindelse af sagsøgte ønskede den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om habitatdirektivets artikel 1, litra i), som definerer begrebet en arts bevaringsstatus og betingelserne for at afgøre, om en arts bevaringsstatus er gunstig, skal fortolkes således, at det forhold, at bestanden af en dyreart på en medlemsstats område er klassificeret i kategorien »sårbar« på IUCN’s rødliste, udelukker, at artens bevaringsstatus på medlemsstatens område anses for »gunstig« som omhandlet i bestemmelsen. I øvrigt ønskede den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om samme artikel 1, litra i), skal fortolkes således, at en medlemsstats vedtagelse af forvaltningsforanstaltninger i henhold til direktivets artikel 14, stk. 1, indebærer en forpligtelse til at sikre en gunstig bevaringsstatus for bestanden af den pågældende art på medlemsstatens område, eller om medlemsstaten kan tage hensyn til bevaringsstatussen for den samlede bestand, hvis naturlige udbredelsesområde strækker sig ud over medlemsstatens område, og i givet fald i hvilket omfang og på hvilke betingelser.
Den forelæggende ret ønskede i denne sammenhæng også oplyst, om der kan tages hensyn til økonomiske, sociale og kulturelle behov og til regionale og lokale særpræg ved bedømmelsen af en arts gunstige bevaringsstatus.
Domstolens bemærkninger
Domstolen bemærkede for det første, at den skønsmargen, som medlemsstaterne råder over med henblik på at afgøre, om det er nødvendigt at vedtage foranstaltninger i medfør af habitatdirektivets artikel 14, stk. 1, er begrænset af forpligtelsen til at overvåge, at indsamlingen af enheder af en art i naturen og udnyttelsen heraf er forenelig med opretholdelsen af en gunstig bevaringsstatus for denne art. Når en dyreart har en ugunstig bevaringsstatus, skal de kompetente myndigheder navnlig træffe foranstaltninger som omhandlet i den nævnte bestemmelse for at forbedre den pågældende arts bevaringsstatus i et sådant omfang, at bestanden heraf i fremtiden opnår en varig gunstig bevaringsstatus.
Den gunstige bevaringsstatus for den pågældende bestand i dens naturlige udbredelsesområde skal foreligge og, i første omgang og nødvendigvis, vurderes på lokalt og nationalt plan. Det forholder sig nemlig således, at hvis en arts bevaringsstatus ikke er gunstig i en medlemsstat, til hvis område artens naturlige udbredelsesområde i det mindste potentielt strækker sig, kan den ikke eller i det mindste ikke i fuldt omfang udfylde sin økologiske funktion i denne medlemsstat, selv hvis bestanden af den pågældende art i medlemsstaten er en del af en bestand med en gunstig bevaringsstatus.
Klassificeringen af den nationale bestand af en art i kategorien »sårbar« på IUCN’s rødliste udelukker imidlertid ikke i sig selv, at artens bevaringsstatus på den pågældende medlemsstats område ikke desto mindre anses for gunstig, hvis de kumulative betingelser, der er fastsat i habitatdirektivets artikel 1, litra i), andet afsnit, er opfyldt.
I denne henseende har de bestande af en dyreart, navnlig ulven, der ligeledes findes i de andre medlemsstater eller tilgrænsende tredjelande, som påtænker at vedtage forvaltningsforanstaltninger i henhold til habitatdirektivets artikel 14, stk. 1, betydning for sidstnævnte medlemsstats undersøgelse af, om bevaringsstatussen for bestanden af arten på dens område er gunstig eller ej. Deres betydning er betinget af, at der sker en udveksling mellem disse bestande, idet en sådan udveksling kan udgøre et forhold, der indvirker på arten, og som på lang sigt kan få indflydelse på bestandens udbredelse og talrighed på det nævnte område.
Der skal derfor i tilfælde af en tilfredsstillende aktuel situation stadig skabes vished om, at denne situation også vil foreligge i fremtiden, for at det kan fastslås, at en art har en gunstig bevaringsstatus.
I denne henseende skal der for det første navnlig tages hensyn til alle forventelige ændringer, som kan påvirke udvekslingen mellem bestanden i den pågældende medlemsstat og de andre bestande, der udgør en del af den samme bestand. For det andet skal der tages hensyn til det niveau af retlig beskyttelse, som den pågældende art nyder i nabomedlemsstaterne og de tilgrænsende tredjelande. For det tredje bør der lægges endnu større vægt på relationerne med bestandene i andre lande, når de pågældende medlemsstater og tredjelande ikke blot anvender sammenlignelige retlige beskyttelsesordninger, men samarbejder om beskyttelse af den pågældende art og f.eks. koordinerer deres beskyttelsesforanstaltninger, således at udvekslingen mellem de berørte bestande optimeres.
Det kan i øvrigt med henblik på at overvåge, at indsamlingen af enheder af en art i naturen og udnyttelsen heraf er forenelig med opretholdelsen af en gunstig bevaringsstatus, vise sig at være nødvendigt, at den medlemsstat, på hvis område der er en ulvebestand, som er en del af en bestand, hvis naturlige udbredelsesområde strækker sig ud over medlemsstatens område, når den agter at tage hensyn til udvekslingen mellem ulvebestanden på det nævnte område og bestandene i nabomedlemsstaterne eller de tilgrænsende tredjelande, deler oplysninger om de grænseoverskridende bevægelser, der er observeret hos enheder af denne art, og om de forvaltningsforanstaltninger, som disse medlemsstater eller tredjelande træffer eller påtænker at træffe med hensyn til bestandene på deres respektive områder, med de pågældende nabomedlemsstater eller tilgrænsende tredjelande. En sådan udveksling af oplysninger kan nemlig på den ene side gøre den pågældende medlemsstats vurdering af sin egen bestands størrelse mere præcis. På den anden side kan det være nødvendigt at indhente oplysninger om de forvaltningsforanstaltninger, der anvendes eller påtænkes af de relevante medlemsstater eller tredjelande, for at den nævnte medlemsstat kan sikre sig, at den pågældende art kan anses for faktisk at have en gunstig bevaringsstatus på dens område. Endelig kan den have brug for oplysninger om de foranstaltninger, der anvendes eller påtænkes af nabomedlemsstaterne eller de tilgrænsende tredjelande, for at kunne sikre sig, at de foranstaltninger, som den påtænker at træffe med hensyn til den omhandlede art, er forenelige med opretholdelsen af en gunstig bevaringsstatus for arten på dens område.
For det andet præciserede Domstolen, at de økonomiske, sociale og kulturelle behov og de regionale og lokale særpræg, der er omhandlet i habitatdirektivets artikel 2, stk. 3, som i øvrigt ikke udgør en selvstændig fravigelse af den generelle beskyttelsesordning, som dette direktiv har indført, ikke kan påberåbes med henblik på at se bort fra forpligtelsen til at overvåge, at indsamlingen af enheder af en art i naturen og udnyttelsen heraf er forenelig med opretholdelsen af en gunstig bevaringsstatus for arten, en forpligtelse, der begrænser den skønsmargen, som medlemsstaterne råder over i medfør af direktivets artikel 14. Det er kun inden for grænserne af denne skønsmargen, at medlemsstaterne i princippet har ret til at tage hensyn til de nævnte behov og særpræg.
(
1
) – Rådets direktiv 92/43/EØF af 21.5.1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (EFT 1992, L 206, s. 7), som ændret ved Rådets direktiv 2013/17/EU af 13.5.2013 (EUT 2013, L 158, s. 193) (herefter »habitatdirektivet«).
(
2
) – Jf. habitatdirektivets artikel 14, stk. 1: »Hvis medlemsstaterne på baggrund af overvågningen efter artikel 11 finder det nødvendigt, træffer de foranstaltninger med henblik på at sikre, at indsamling i naturen af enheder af de vilde dyre- og plantearter, der er nævnt i bilag V, og udnyttelsen heraf er forenelig med opretholdelsen af en tilfredsstillende bevaringsstatus for disse arter.«
(
3
) – Eftersom de estiske bestande af ulve er opført i bilag V, litra a), til habitatdirektivet og derfor kan jages. Disse bestande udgør således en undtagelse fra hovedreglen om, at jagt på ulve principielt er forbudt i henhold til direktivets artikel 12, sammenholdt med dets bilag IV, litra a).