61984CJ0105_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved skrivelse af 10 . april 1984, indgaaet til Domstolen den 16 . april s.aa ., har Vestre Landsret i medfoer af traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets direktiv 77/187 af 14 . februar 1977 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overfoersel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter ( EFT L 61, s . 26 ).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag anlagt af Foreningen af Arbejdsledere i Danmark som mandatar for Hans Erik Mikkelsen mod A/S Danmols Inventar under konkurs .
3 Mikkelsen var ansat som vaerkfoerer i A/S Danmols Inventar . Selskabet anmeldte betalingsstandsning den 3 . september 1981 og opsagde Mikkelsen til fratraeden den 31 . december 1981 .
4 Med virkning fra den 19 . oktober 1981 blev virksomheden overdraget til Danmols Inventar- og Moebelfabrik A/S under stiftelse, som Mikkelsen blev medejer af med 33% af aktierne og 50% af stemmeretten paa generalforsamlingen, ligesom han blev formand for selskabets bestyrelse . Han beholdt sin stilling som vaerkfoerer i det nye selskab, idet han udfoerte samme arbejde og modtog samme loen som foer overdragelsen .
5 Den 2 . december 1981 blev A/S Danmols Inventar erklaeret konkurs, hvorefter Mikkelsen i konkursboet anmeldte et erstatningskrav svarende til to maaneders loen, fra den 1 . november til den 31 . december 1981, for arbejdsforholdets afbrydelse i utide samt et krav paa feriepenge for perioden fra den 1 . januar til den 31 . oktober 1981 .
6 Ved dom af 6 . september 1982 statuerede skifteretten, at Mikkelsen ikke kunne rejse noget krav mod konkursboet, og begrundede afgoerelsen med, at »efter indholdet af virksomhedsoverdragelseslovens forarbejder, herunder det for loven tilgrundliggende EF-direktiv, samt lovforslagets bemaerkninger, findes lovens § 2 at maatte forstaas saaledes, at overdrageren af virksomheden er frigjort fra enhver ham paahvilende forpligtelse over for de ansatte i virksomheden, idet samtlige saadanne forpligtelser er overtaget af erhververen« . Den danske lov, der er tale om, nemlig lov nr . 111 af 21 . marts 1979 om loenmodtageres retsstilling ved virksomhedsoverdragelse, blev vedtaget med henblik paa gennemfoerelse af Raadets direktiv 77/187 af 14 . februar 1977 .
7 Dette direktiv, som er udstedt med hjemmel navnlig i traktatens artikel 100, tilsigter ifoelge betragtningerne »beskyttelse af arbejdstagerne i tilfaelde af ny indehaver isaer for at sikre varetagelsen af deres rettigheder« . Med henblik herpaa bestemmes det bl.a . i artikel 3, stk . 1, at overdragerens rettigheder og forpligtelser i henhold til en arbejdskontrakt eller et arbejdsforhold overgaar til erhververen, og i artikel 4, stk . 1, at de beroerte arbejdstagere er beskyttet mod afskedigelse foretaget af overdrageren eller erhververen alene paa grund af overfoerselen . Desuden paalaegger direktivet i artikel 6 overdrageren og erhververen visse forpligtelser til at underrette og konsultere repraesentanterne for de arbejdstagere, som beroeres af overfoerselen . Endelig praeciseres det i artikel 7, at direktivet ikke begraenser »medlemsstaternes mulighed for at anvende eller indfoere ... bestemmelser, som er gunstigere for arbejdstagerne« .
8 Sagen blev appelleret til Vestre Landsret, som fandt, at afgoerelsen afhang af fortolkningen af ovennaevnte direktiv 77/187 . Den udsatte derfor sagen og forelagde Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :
»Skal udtrykket ' arbejdstager ' i direktivet forstaas saaledes, at det er tilstraekkeligt, at den paagaeldende har vaeret arbejdstager hos overdrageren, eller skal han ogsaa hos erhververen indtage en stilling som arbejdstager?
Saafremt det er Domstolens opfattelse, at den paagaeldende ogsaa hos erhververen skal vaere arbejdstager, oenskes en afgoerelse af, om en person, der ejer 50% af indflydelsen i det paagaeldende selskab, er omfattet af begrebet ' arbejdstager ' i direktivet?«
Anvendeligheden af direktiv 77/187 i tilfaelde af betalingsstandsning
9 I betragtning af at overdragelsen af virksomheden er sket efter det overdragende selskabs betalingsstandsning, men foer det blev erklaeret konkurs, maa der foerst henvises til dommen af 7 . februar 1985 ( Abels, 135/83, Sml . 1985, s . 479 ), hvori Domstolen kendte for ret :
»Artikel 1, stk . 1, i Raadets direktiv 77/187 af 14 . februar 1977 finder ikke anvendelse paa overfoersel af en virksomhed, en bedrift eller en del af en bedrift i en situation, hvor overdrageren er erklaeret konkurs, naar den paagaeldende virksomhed eller bedrift er en del af konkursmassen ; dette beroerer dog ikke medlemsstaternes frihed til paa egen haand at anvende direktivets principper paa en saadan overfoersel . Direktivet finder derimod anvendelse paa overfoersel af en virksomhed, en bedrift eller en del af en bedrift til en anden indehaver, foretaget inden for rammerne af en procedure saasom ' surséance van betaling ' ( en af retten meddelt betalingshenstand).«
10 Heraf foelger, at den omstaendighed, at overdragelsen af en virksomhed, en bedrift eller en del af en bedrift er sket efter det overdragende selskabs betalingsstandsning, ikke i sig selv er tilstraekkelig til at udelukke de naevnte transaktioner fra direktiv 77/187 ' s anvendelsesomraade . Direktivet finder derfor anvendelse paa en overfoersel i henhold til definitionen i artikel 1, stk . 1, som sker inden for rammerne af en procedure eller paa et stadium, der gaar forud for aabningen af en eventuel konkursbehandling .
Det foerste spoergsmaal
11 I det foerste spoergsmaal har den nationale ret i det vaesentlige spurgt, om artikel 3, stk . 1, i Raadets direktiv 77/187 af 14 . februar 1977 skal fortolkes saaledes, at det ogsaa omhandler overgangen af de personers rettigheder og forpligtelser, som var arbejdstagere hos overdrageren paa tidspunktet for overfoerselen, men som ikke fortsaetter i en stilling som arbejdstager hos erhververen .
12 Parterne i hovedsagen og Kommissionen er enige om at foreslaa, at dette spoergsmaal besvares benaegtende . Dette foelger baade af en sproglig fortolkning og af en fortolkning paa grundlag af direktivets formaal . Selve ordlyden af den omhandlede bestemmelse viser, at den kun finder anvendelse i tilfaelde af arbejdsgiverskifte, dvs . naar den paagaeldende fortsaetter som arbejdstager hos erhververen, og dette resultat stoettes af direktivets formaal, som er at sikre, at arbejdstagerens ansaettelsesforhold fortsaetter i forhold til erhververen af virksomheden .
13 Det bemaerkes, at direktivets artikel 3, stk . 1, foerste afsnit, bestemmer, at »overdragerens rettigheder og forpligtelser i henhold til en arbejdskontrakt eller et arbejdsforhold, som bestod paa tidspunktet for overfoerselen i henhold til artikel 1, stk . 1, overgaar som foelge af denne overfoersel til erhververen« . Det fremhaeves dog i andet afsnit i samme stykke, at »medlemsstaterne kan bestemme, at overdrageren ogsaa efter overfoerselen i henhold til artikel 1, stk . 1, og sammen med erhververen er ansvarlig for de forpligtelser, som foelger af en arbejdskontrakt eller et arbejdsforhold« . Desuden skal erhververen i henhold til artikel 3, stk . 2, »opretholde samme loen- og arbejdsvilkaar, som gjaldt for overdrageren ifoelge en kollektiv overenskomst, indtil den kollektive overenskomst opsiges eller udloeber, eller en anden kollektiv overenskomst traeder i kraft eller faar virkning« .
14 I denne forbindelse henvises der ligeledes til artikel 4, stk . 1, i direktivet, som bestemmer, at »overfoersel af en virksomhed, bedrift eller del af en bedrift giver ikke i sig selv overdrageren eller erhververen nogen begrundelse for at foretage afskedigelser«, idet denne bestemmelse dog ikke er »til hinder for, at der kan ske afskedigelser af oekonomiske, tekniske eller organisatoriske aarsager, der medfoerer beskaeftigelsesmaessige aendringer« .
15 Disse bestemmelser, set i deres helhed, viser, at direktivet har til formaal at sikre, at arbejdstagerne bevarer deres rettigheder i tilfaelde af arbejdsgiverskifte, idet det goer det muligt for dem at fortsaette i erhververens tjeneste paa samme vilkaar som dem, der var aftalt med overdrageren . Som Domstolen har fastslaaet i dommen af 7 . februar 1985 ( Wendelboe, 19/83, Sml . 1985, s . 462 ), har direktivet til formaal saa vidt muligt at sikre, at arbejdsforholdet fortsaettes af erhververen uden aendringer, isaer ved at denne forpligtes til at opretholde samme loen- og arbejdsvilkaar, som gjaldt for overdrageren ifoelge en kollektiv overenskomst ( artikel 3, stk . 2 ), og ved at arbejdstagerne beskyttes mod afskedigelser, der alene er begrundet i overfoerselen ( artikel 4, stk . 1 ).
16 Den af direktivet tilsigtede beskyttelse er dog formaalsloes, naar den paagaeldende efter en beslutning, som han har truffet efter eget frit valg, ikke fortsaetter arbejdsforholdet hos den nye indehaver efter overfoerselen . Dette er tilfaeldet, naar den arbejdstager, der er tale om, af egen fri vilje opsiger arbejdskontrakten eller arbejdsforholdet med virkning fra tidspunktet for overfoerselen, eller naar kontrakten eller arbejdsforholdet bringes til ophoer med virkning fra tidspunktet for overfoerselen i medfoer af en aftale, som arbejdstageren frivilligt har indgaaet med overdrageren eller erhververen af virksomheden . I en saadan situation maa det derfor antages, at direktivets artikel 3, stk . 1, ikke finder anvendelse .
17 Af disse grunde maa det foerste spoergsmaal besvares med, at artikel 3, stk . 1, i Raadets direktiv 77/187 af 14 . februar 1977 skal fortolkes saaledes, at det ikke omfatter overgangen af de personers rettigheder og forpligtelser, som var arbejdstagere hos overdrageren paa tidspunktet for overfoerselen, men som efter eget oenske ikke fortsaetter i en stilling som arbejdstager hos erhververen .
Det andet spoergsmaal
18 Det andet spoergsmaal tager i det vaesentlige sigte paa at faa klargjort begrebet »arbejdstager« i direktiv 77/187 .
19 Med dette spoergsmaal oensker den nationale ret at blive sat i stand til at vurdere, om den omstaendighed, at en person besidder en betydelig del af indflydelsen i et selskab, hvor den paagaeldende desuden er formand for bestyrelsen, er forenelig med hans stilling som arbejdstager i dette selskab i direktivets forstand .
20 Sagsoegeren i hovedsagen har anfoert, at udtrykket »arbejdstager« er synonymt med »loenmodtager« . Det hentyder til en person, der er i en arbejdsgivers tjeneste og undergivet dennes instrukser og ordrer . Dette er ikke tilfaeldet, naar der er tale om en person, som udfoerer et arbejde for en virksomhed, som han ejer en betydelig del af .
21 Derimod har sagsoegte i hovedsagen gjort gaeldende, at begrebet arbejdstager i direktivets forstand ikke udelukker, at den paagaeldende ejer aktier eller er medlem af bestyrelsen i det selskab, han er ansat i, forudsat at han ikke indtager en dominerende stilling i bestyrelsen .
22 Kommissionen har i foerste raekke anfoert, at betydningen af udtrykket »arbejdstager« i direktiv 77/187 maa fastlaegges paa faellesskabsniveau . For saa vidt angaar dets indhold, mener Kommissionen, at det omfatter enhver person, der mod betaling udfoerer et arbejde for en andens regning, til hvem han staar i et underordnelsesforhold . Denne definition udelukker ikke, at en person kan betragtes som arbejdstager i direktivets forstand, selv om han har en vis, endog betydelig andel i virksomheden . Direktivet finder derimod ikke anvendelse, naar den paagaeldendes stilling i virksomheden er en saadan, at der ikke laengere bestaar et underordnelsesforhold mellem den ansatte og arbejdsgiveren .
23 Det staar fast, at direktiv 77/187 ikke indeholder en udtrykkelig definition af udtrykket »arbejdstager« . Naar betydningen af udtrykket skal fastlaegges, maa der derfor benyttes almindeligt anerkendte fortolkningsprincipper, idet der tages udgangspunkt i udtrykkets saedvanlige betydning i den sammenhaeng, hvori det indgaar, og hensyn til de retningslinjer, der kan udledes af faellesskabsbestemmelserne og de begreber, der er faelles for medlemsstaternes retssystemer .
24 Det bemaerkes, at Domstolen, navnlig i dommen af 23 . marts 1982 ( Levin, 53/81, Sml . s . 1035 ), allerede har fastslaaet, at begrebet »arbejdstager«, saadan som det anvendes i traktaten, ikke kan defineres ved henvisning til medlemsstaternes lovgivninger, men er et begreb af faellesskabsretlig raekkevidde . I modsat fald ville faellesskabsreglerne om arbejdskraftens frie bevaegelighed blive uden betydning, fordi indholdet af dette begreb i saa fald kunne fastsaettes eller aendres ensidigt uden kontrol fra Faellesskabets institutioner af de nationale lovgivere, der saaledes ogsaa ville have mulighed for efter forgodtbefindende at udelukke visse personkategorier fra at nyde godt af traktaten .
25 Det maa derfor undersoeges, om lignende hensyn goer sig gaeldende, for saa vidt angaar definitionen af begrebet i forbindelse med direktiv 77/187 . Direktivet har ifoelge betragtningerne til formaal at sikre varetagelsen af arbejdstagernes rettigheder i tilfaelde af arbejdsgiverskifte og bestemmer med henblik herpaa bl.a ., at arbejdstagernes rettigheder i henhold til en arbejdskontrakt eller et arbejdsforhold overgaar fra overdrageren til erhververen ( artikel 3 ); desuden sikres arbejdstagerne beskyttelse mod afskedigelse, som alene er begrundet i overfoerselen af virksomheden ( artikel 4 ).
26 Disse bestemmelser viser, at direktivet kun tilsigter en delvis harmonisering af det paagaeldende omraade, idet det i det vaesentlige bestemmer, at den beskyttelse, som arbejdstagerne har i henhold til de forskellige medlemsstaters egen lovgivning, ogsaa skal gaelde i tilfaelde, hvor virksomheden overfoeres . Direktivets formaal er derfor saa vidt muligt at sikre, at arbejdskontrakten eller arbejdsforholdet fortsaettes af erhververen uden aendringer, for at forhindre, at de arbejdstagere, der beroeres af overfoerselen af virksomheden, stilles ringere alene paa grund af overfoerselen . Direktivet tilsigter derimod ikke at indfoere en ensartet beskyttelse for hele Faellesskabet paa grundlag af faelles kriterier .
27 Heraf foelger, at det kun er personer, som paa en eller anden maade er beskyttet som arbejdstagere i kraft af den paagaeldende medlemsstats lovgivning, der kan paaberaabe sig direktiv 77/187 . Er dette tilfaeldet, garanterer direktivet, at deres rettigheder i henhold til arbejdskontrakten eller arbejdsforholdet ikke indskraenkes som foelge af overfoerselen .
28 Det andet spoergsmaal maa derfor besvares med, at begrebet »arbejdstager« i direktiv 77/187 skal forstaas saaledes, at det omfatter enhver person, som i den paagaeldende medlemsstat er beskyttet som arbejdstager i henhold til national lovgivning paa det arbejdsretlige omraade . Det tilkommer den nationale ret at fastslaa, om dette er tilfaeldet i den foreliggende sag .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
29 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale domstol, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( femte afdeling )
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt den af Vestre Landsret ved skrivelse af 10 . april 1984, for ret :
1 ) Artikel 3, stk . 1, i Raadets direktiv 77/187 af 14 . februar 1977 skal fortolkes saaledes, at det ikke omfatter overgangen af de personers rettigheder og forpligtelser, som var arbejdstagere hos overdrageren paa tidspunktet for overfoerselen, men som efter eget oenske ikke fortsaetter i en stilling som arbejdstager hos erhververen .
2 ) Begrebet »arbejdstager« i direktiv 77/187 skal forstaas saaledes, at det omfatter enhver person, som i den paagaeldende medlemsstat er beskyttet som arbejdstager i henhold til national lovgivning paa det arbejdsretlige omraade . Det tilkommer den nationale ret at fastslaa, om dette er tilfaeldet i den foreliggende sag .