61981C0105
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT S. ROZÈS
FREMSAT DEN 8. JULI 1982 (
1
)
Høje Domstol.
Dominique Noëlle Oberthür har ved Domstolen anlagt sag mod Kommissionen for De europæiske Fællesskaber med påstand om annullation af en række afgørelser, dels vedrørende bedømmelserne af hende, dels vedrørende hendes stilling.
Sagens omstændigheder er følgende :
1.
Sagsøgeren, der er tjenestemand ved Kommissionen og ansat i Bruxelles, anfægtede ved sag 24/79 forfremmelsesproceduren vedrørende lønklasse B for året 1978.
Ved dom af 5. juni 1980 tilpligtede Domstolen (første afdeling) Kommissionen at betale Dominique Oberthür et beløb på 20000 BFR i erstatning; Domstolen pålagde ligeledes Kommissionen sagens omkostninger.
Denne dom var begrundet med, at bedømmelsen af sagsøgeren for tidsrummet fra den 1. juli 1975 til den 30. juni 1977, der efter vedtægtens artikel 43 skulle have tjent som grundlag for sammenligningen af de tjenestemænds fortjenester, der kunne komme i betragtning til forfremmelse, ikke var blevet afgivet i rette tid i modsætning til, hvad der var tilfældet for hendes kolleger.
Senere, i en skrivelse af 4. juli 1980, fastholdt bedømmeren i appelleddet uden ændring bedømmelsen af 4. april 1979.
Dominique Oberthür har under nærværende sag gjort indsigelse mod den måde, hvorpå denne bedømmelse er tilblevet. Hun har især hævdet, at hendes stilling, der afgør, hvilken myndighed der er kompetent til at bedømme hende, er blevet ændret med tilbagevirkende kraft, og at hun således er blevet afskåret fra at få en vurdering fra sin naturlige bedømmer, der er kompetent på grund af hendes faktiske tilknytning.
Indledningsvis skal jeg bemærke, at sagsøgeren ikke synes at have nogen egentlig interesse i at anlægge denne nye sag. Således kan de interne mangler, der muligvis knytter sig til den endelige bedømmelse af hende, ikke medføre andre konsekvenser end de, der allerede fremgår af den forsinkede afgivelse heraf.
Imidlertid har Domstolen allerede draget samtlige konsekvenser af det forhold, at denne bedømmelse ikke blev afgivet på et passende tidspunkt ved i sag 24/79, hvorunder Domstolen forkastede Dominique Oberthür's annullationspåstande, men i stedet dømte Kommissionen for at have begået tjenstlig fejl.
Domstolen nåede således til det resultat (dommens præmis 13), at en annullation af forfremmelserne af de tjenestemænd, som faktisk blev forfremmet, ville udgøre en foranstaltning, der var overdrevet eller vilkårlig i forhold til den begåede fejl, og at (præmis 14) tilkendelsen af en erstatning i denne sag ville udgøre den form for godtgørelse, som bedst tilgodeså såvel sagsøgerens interesser som tjenstlige krav.
Domstolen tilføjede (præmis 15), at »ved vurderingen af den lidte skade må der tages hensyn til, at sagsøgeren kan deltage i en fremtidig forfremmelsesprocedure, hvis lovformelige forløb det påhviler Kommissionen at sikre«.
Kommissionen fulgte denne tilrettevisning, idet Dominique Oberthiir ved afgørelse af 24. november 1980 blev forfremmet til lønklasse B 2, løntrin 3, at regne fra den 1. januar 1980.
Derfor har bedømmelsen af sagsøgeren i sin fjerde endelige version for perioden 1975-1977 ikke hindret hendes senere karriereforløb. Hendes rettigheder er herved fuldt ud blevet tilgodeset.
2.
Imidlertid frembyder nogle af anbringenderne under dette nye søgsmål i sig selv en vis interesse, og det er alene under dette synspunkt, at jeg skal undersøge dem.
Til støtte for sin annullationspåstand har sagsøgeren især hævdet, at:
1)
det ikke er tjenestemandens retlige tilknytning, der skal afgøre, hvilken myndighed, der er kompetent til at bedømme ham, men hans faktiske tilknytning;
2)
Selv om det måtte være den retlige tilknytning, der er afgørende, kan denne ikke fremgå af en afgørelse med tilbagevirkende kraft.
Man kan drøfte, hvorvidt det er tjenestemandens faktiske eller retlige stilling, der skal afgøre, hvilken myndighed der er kompetent til at udfærdige bedømmelsen.
Jeg for min del er tilbøjelig til at tro, at den første løsning er den bedste, især når den pågældende som i nærværende sag inden for en periode af to år kun har arbejdet fire måneder i det generaldirektorat, som hun officielt var ansat i.
Det forhold, at vejledningen i bedømmelsen af tjenestemænd — der på grundlag af vedtægtens artikel 43 er gennemført af Kommissionen — har lagt sig fast på den anden løsning i den affattelse, der var gældende i den omhandlede periode, er ikke en afgørende betragtning.
Vejledningen i bedømmelsen af tjenestemænd, der er i brug ved Kommissionen, er i øvrigt blevet ændret på dette punkt.
Selv om den affattelse, der var gældende i juli måned 1975, indebar, at vanskelighederne ved at udpege den kompetente bedømmer »efter omstændighederne skal løses under hensyn til de retlige forhold eller de faktiske forhold«, foreskriver den affattelse, der har været gældende fra september 1979, at »[der opstår særlige] problemer, hvor der skal tages hensyn til både de juridiske og de faktiske forhold« (punkt B. 1.2.2.). Vendingen: »både af retlige og af praktiske grunde skal tjenestemandens officielle ansættelse således gå forud for de faktiske omstændigheder«, der stod under punkt B. 1.2.2.2, findes ikke længere i affattelsen af september 1979.
Det synes således at være mere naturligt at hæfte sig ved tjenestemandens reelle situation under ansættelsen end ved hans officielle stilling.
Jeg medgiver gerne, at tjenestemandens officielle stilling ud fra hensigtsmæssighedsbetragtninger eller for nemheds skyld i visse tilfælde her må tillægges mere vægt end den faktiske situation, men det må dog yderligere kræves, at selve den officielle stilling er opnået forskriftsmæssigt i bedømmelsesperioden.
Da der imidlertid var en række fejl i beslutningen af 29. november 1976 om, at stillingen i lønklasse B 3-2 og dens indehaver, Dominique Oberthiir, »midlertidigt ansat i lønklasse B 3«, tilknyttes generaldirektorat VII »Transpon«, således som Generaladvokat Henry Mayras anførte i sit forslag til afgørelse af 27. marts 1980, blev der truffet en ny afgørelse den 13. december 1978, der bragte sagsøgerens midlertidige tilknytning af 17. oktober 1975 til direktion VB »Den europæiske Socialfond« til ophør og knyttede hende til generaldirektorat »Transport« med tilbagevirkende kraft fra den 1. december 1976.
Det er udelukket at antage, at afgørelsen af, hvem der er kompetent bedømmer, kan afhænge af en sådan ændring med tilbagevirkende kraft, når ændringen har medført udnævnelsen af en bedømmer (assistenten for sagsøgerens chef i stedet for og i dennes sted), om hvem det i sagens akter er anført, at han ikke er sagsøgeren særlige gunstigt stemt.
Dersom Domstolen finder, at undersøgelsen af disse to anbringender fra sagsøgeren fortsat frembyder interesse, foreslår jeg, at de lægges til grund, men uden anden virkning end den, at Kommissionen pålægges sagens omkostninger.
(
1
) – Oversat fra fransk.