61985CC0356_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . A -*I denne sag har Kommissionen nedlagt paastand om, at det statueres, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser efter EOEF-Traktatens artikel 95 ved at opkraeve en hoejere mervaerdiafgift af vin af friske druer, som er en importvare, end af oel, som er en indenlandsk fremstillet vare .
2 . Den paagaeldende belgiske lovgivning er kongelig Anordning nr . 20 af 20 . juli 1970 ( 1 ) som aendret ved kongelige Anordninger af 25 . marts 1977 ( 2 ) og 16 . november 1983 ( 3 ), vedroerende mervaerdiafgiftssatser samt fordeling af varer og tjenesteydelser under disse satser .
3 . I henhold til disse anordninger er oel paalagt en afgift paa 19%, mens en afgift paa 25% er lagt paa forskellige drikkevarer til hjemmeforbrug, blandt disse vin af friske druer .
4 . B -*Da Kommisionen ud fra Domstolens dom af 12 . juli 1983 i sag 170/78 ( 4 ) antog, at vin og oel er konkurrerende varer i forbrugernes oejne, skrev den den 22 . oktober 1983 til de belgiske myndigheder og anfoerte, at opkraevning af en afgift, der er mindre for oel end for vin af friske druer, efter dens mening indebar en kraenkelse af Traktatens artikel 95, stk . 2 .
5 . Da den belgiske regering ikke reagerede, sendte Kommissionen den 20 . juni 1984 en aabningsskrivelse, hvorved regeringen fik lejlighed til at fremsaette sine bemaerkninger .
6 . I sit svar har den belgiske regering anfoert forskellige grunde til at konkludere, at artikel 95, stk . 2, ikke er overtraadt, idet der ikke foreligger oplysninger, som indebaerer at afgiftsforskellen i realiteten har haft en protektionistisk virkning, en forskel som heller ikke, ifoelge regeringen, afspejler en forsaetlig favorisering af en indenlandsk fremstillet vare i forhold til en indfoert vare .
7 . Da Kommissionen ikke fandt Belgiens argumentation overbevisende, fremsatte den til denne stat en begrundet udtalelse, hvori det anfoerte om overtraedelse af artikel 95, stk . 2 opretholdtes, og hvori Belgien blev anmodet om at ivaerksaette de noedvendige foranstaltninger til at rette sig efter udtalelsen inden for en maaned .
8 . Da den begrundede udtalelse ikke blev besvaret, har Kommissionen anlagt denne sag ved staevning af 15 . november 1985 .
9 . C -*Parternes og den franske regerings argumentation, idet denne har faaet adgang til at intervenere til stoette for Kommissionens paastande, er sammenfattet i retsmoederapporten .
10 . Her er det tilstraekkeligt at paapege, at Kommissionens argumentation hviler paa den opfattelse - udledt af Domstolens retspraksis - at enhver forskel i afgiftssatsen, anvendt paa samme beregningsgrundlag ( her mervaerdien ), er i strid med bestemmelsen i artikel 95, stk . 2, naar et konkurrenceforhold mellem to varer er fastslaaet .
11 . Da Domstolen allerede ifoelge Kommissionen har fastslaaet, at der findes et konkurrenceforhold mellem vin og oel ( 5 ), er dette tilstraekkeligt til at godtgoere, at forskellen mellem de anvendte afgifter paa de to varer i Belgien er i strid med bestemmelsen i artikel 95, stk . 2, idet forskellens stoerrelse kun er af betydning ved vurderingen af overtraedelsens alvor .
12 . Belgien derimod er af den opfattelse, at der ved anvendelsen af artikel 95, stk . 2 - i modsaetning til stk . 1 - kraeves en yderligere betingelse opfyldt, nemlig at afgiftsforskellen er egnet til at medfoere en protektionistisk virkning for de indenlandsk fremstillede varer, der konkurrerer med de indfoerte varer .
13 . Men i denne sag er forskellen i momssatsen mellem vin og oel - som i oevrigt kun vedroerer en del af forbruget af disse varer - ikke egnet til at udoeve en vaesentlig indflydelse paa salgsprisen i detailleddet og dermed heller ikke paa forbrugernes valg .
14 . D -*Fortolkningen af artikel 95, stk . 2 er saaledes afgoerende for loesningen af den foreliggende sag .
15 . Denne fortolkning indebaerer for det foerste, at bestemmelsen anbringes i den overordnede sammenhaeng i artikel 95, idet dennes almindelige formaal og sammenhaengen med den i stk . 1 indeholdte bestemmelse holdes for oeje .
16 . For det andet maa artikel 95 i sin helhed noedvendigvis fortolkes i lyset af sammenhaengen i det kapitel, hvori den indgaar, herunder isaer i forhold til artikel 99, samt i sammenhaeng med Traktatens almindelige maalsaetninger .
17 . E -*Domstolen har allerede praeciseret ( 6 ), at bestemmelserne i artikel 95, stk . 1 og 2 "udgoer et supplement til reglerne om afskaffelse af told og afgifter med tilsvarende virkning", idet deres formaal er "at sikre varernes frie bevaegelighed mellem medlemsstaterne paa normale konkurrencevilkaar gennem fjernelse af enhver form for beskyttelse som foelge af interne afgifter, der virker diskriminerende over for varer fra andre medlemsstater ".
18 . Domstolen har kort sagt understeget, at artikel 95, skal "sikre, at interne afgifter virker fuldstaendig neutralt i forhold til konkurrencen mellem indenlandske og indfoerte varer ".
19 . Det bestrides naturligvis ikke, at faellesskaberettens nuvaerende udviklingstrin ikke begraenser "den enkelte medlemsstats frihed til at indfoere et differentieret afgiftssystem for visse produkter efter objektive kriterier, saa som arten af de benyttede raastoffer eller den anvendte fremstillingsmaade" ( 7 ).
20 . Saadanne differentieringer er dog kun forenelige med faellesskabsretten "hvis de forfoelger formaal i den oekonomiske politik, der ogsaa er forenelige med kravene i Traktaten og i afledet ret, og hvis det differentierede afgiftssystem er udformet saaledes, at saavel enhver form for direkte eller indirekte forskelsbehandling af varer indfoert fra andre medlemsstater som beskyttelse til fordel for konkurrerende indenlandske varer undgaas ".
21 . Sagt paa en anden maade "den frihed, som saaledes maa indroemmes medlemsstaterne til at opkraeve interne afgifter, kan dog ikke berettige, at det grundlaeggende princip om forbud mod afgiftsmaessig forskelsbehandling efter artikel 95 fraviges, idet medlemsstaterne skal holde sig inden for rammerne af artikel 95 og overholde forbuddet" ( 8 ). Dette var tilfaeldet i sag 243/84, John Walker, hvor Domstolen i dommen af 4 . marts 1986 ( 9 ) har godkendt at et differentieret afgiftssystem for visse drikkevarer af forskellig karakter var i overensstemmelse med artikel 95, stk . 2, "saafremt der inden for hver afgiftskategori er en vaesentlig indenlandsk produktion af de paagaeldende alkoholholdige drikkevarer ".
22 . Vedroerende forholdet mellem artikel 95 og 99 har Domstolen ligeledes tidligere paapeget de to bestemmelsers forskellige formaal . Uanset at eksisterende forskelle mellem diverse nationale lovgivninger "udgoer en hindring for varernes frie bevaegelighed og samhandelen mellem medlemsstaterne", anser Domstolen dog ikke ivaerksaettelsen af det i artikel 99 foreskrevne harmoniseringsprogram for en forudsaetning for at anvende artikel 95, der "opstiller ... et fundamentalt krav, som er direkte forbundet med forbuddet mod told og afgifter med tilsvarende virkning mellem medlemsstaterne, idet artiklen, ogsaa foer nogen harmonisering har fundet sted, har til formaal at fjerne enhver national afgiftsordning, som kan medfoere forskelsbehandling til skade for indfoerte produkter eller indebaere en beskyttelse af indenlandske produkter ". Dermed har Domstolen fastslaaet, at artikel 95 og artikel 99 har forskellige formaal, "idet det foerstnaevnte umiddelbart skal fjerne diskriminerende eller beskyttende afgiftsordninger, medens den sidstnaevnte skal reducere de hindringer for samhandelen, som foelger af forskellene mellem de nationale afgiftsordninger, selv naar disse ikke anvendes paa diskriminerende maade ". ( 10 )
23 . Domstolen bekraeftede denne forskel og fastslog endvidere, at artikel 95, stk . 2 ogsaa indeholder et forbud, der er fuldstaendigt, retligt fuldkomment og foelgelig egnet til at have direkte virkning i de retlige forhold mellem medlemsstaterne og deres retsundergivne . ( 11 )
24 . F -*Dog maa der ved fortolkningen af hver enkelt regel i artikel 95 i lyset af det indhold og de generelle formaal, som Domstolen tillaegger denne bestemmelse, skelnes klart mellem 1 . og 2 . stykke .
25 . Stk . 1 vedroerer lignende varer, der ifoelge Domstolens definition*(12 ) er varer, som "over for forbrugerne frembyder ensartede egenskaber og tjener samme behov ". Domstolen har saaledes knaesat en vid fortolkning af begrebet lignende varer, hvorefter dette skal vurderes "ikke efter et strengt identitetskriterium, men ud fra varernes beslaegtethed og sammenlignelighed, set i forhold til anvendelsen ". ( 13 )
26 . Det etablerede sysem for saadanne varer bestaar i et forbud mod direkte eller indirekte at paalaegge varer fra andre medlemsstater interne afgifter af nogen art, som er hoejere end de afgifter, der direkte eller indirekte paalaegges indenlandske varer . Kort sagt et forbud mod "enhver form for afgiftsordning, som, uanset den anvendte metode, medfoerer, at importerede varer beskattes haardere end indenlandsk fremstillede varer ". ( 14 )
27 . Artikel 95, stk . 2, "finder anvendelse paa afgifter paa varer, som uden at vaere omfattet af kriteriet lignende dog konkurrerer med nogle af importlandets varer, selv om denne konkurrence er delvis eller potentiel ". ( 15 )
28 . For saa vidt angaar disse sidste forbyder den citerede bestemmelse enhver medlemsstat at paalaegge varer fra andre medlemsstater interne afgifter, som indirekte vil kunne beskytte andre produkter .
29 . Sagt paa en anden maade finder artikel 95, stk . 2 anvendelse paa varer, som uden at ligne importerede varer kan taenkes indirekte at blive beskyttet af forskellige afgiftssatser, idet der er en indbyrdes konkurrence mellem disse varer og importvarerne med henblik paa en eller flere oekonomiske anvendelsesmuligheder ( den ovenfor naevnte sag Fink-Frucht, org . ref . Rec . 1968, s.*343 .
30 . I denne sammenhaeng har Domstolen fastslaaet, at selv om der ikke findes et direkte konkurrenceforhold til den indenlandske vare, kan der vaere tale om en saadan beskyttelse, saafremt det bevises, at den indfoerte vare er paalagt en saerlig afgift begrundet med varens forarbejdningsgrad eller handelsforhold eller andre oekonomiske omstaendigheder, saaledes at der er tale om beskyttelse af visse aktiviteter, der er forskellige fra de, der er anvendt ved forarbejdningen af den indfoerte vare ( sagen Fink-Frucht, org . ref . 1968, s.*343 ).
31 . Som det kan laeses i samme dom Fink-Frucht ( Rec . 1968, s.*343 ), er det i stk . 2 indeholdte forbud begrundet med de paagaeldende afgifters protektionistiske virkning uden et praecist sammenligningsgrundlag, medens artikel 95, stk . 1 kun forbyder en afgift i det omfang, den overskrider et naermere bestemt niveau .
32 . I stk . 1' s tilfaelde er grundlaget naturligvis det afgiftsniveau, som lignende indenlandske varer direkte eller indirekte er underkastet; naar niveauet er fastlagt, er anvendelsen af bestemmelsen resultatet af et simpelt regnestykke i form af "en sammenligning mellem fiskale byrder, det vaere sig med hensyn til satser, grundlaget for paaligningen, eller andre omstaendigheder ved anvendelsen ". ( 16 )
33 . Forbuddet finder "anvendelse paa tilfaelde, hvor en afgiftsordning vil kunne ramme en indfoert vare haardere end en indenlandsk vare ". ( Dom af 27 . februar 1980, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, naevnt ovenfor, Sml . s.*433, praemis 9 ).
34 . "Under hensyn til de vanskeligheder, der er forbundet med at foretage en tilstraekkelig noejagtig sammenligning mellem de paagaeldende varer" er udgangspunktet i stk . 2 noedvendigvis "et mere omfattende kriterium", nemlig et internt afgiftssystems protektionistiske karakter*(17 ). Man maa derfor kunne paavise, at en bestemt afgift vil kunne taenkes at fremkalde den ovennaevnte virkning ( sagen Fink-Frucht, org . ref . 1968, s.*343 ), foer den anses for at vaere uforenelig med Traktaten .
35 . En klar sondring mellem lignende varer og konkurrerende varer med henblik paa anvendelse af enten det foerste eller andet stykke i artikel 95 er kun overfloedig, naar, som Domstolen har fastslaaet det i dom af 15 . marts 1983 vedroerende det italienske afgiftssystem for spiritusprodukter ( 18 ), der er anvendt "et kriterium for forhoejet beskatning som f.eks . oprindelsesbetegnelse eller herkomstbenaevnelse, der pr . definition under ingen omstaendigheder kan anvendes paa lignende indenlandske varer eller paa indenlandske varer, som konkurrerer med varer importeret fra de andre medlemsstater, jfr . artikel 95, stk . 2 . En saadan ordning indebaerer, at de indenlandske varer paa forhaand fritages fra den haardeste beskatning, da de aldrig opfylder betingelserne for den forhoejede afgift ".
36 . I dommen af 11 . juli 1985 i sagen 278/83, Kommissionen mod Italien ( 19 ) vedroerende momssatser paa indenlandske fremstillede mousserende vine og indfoerte vine ( isaer champagne ) har Domstolen paa samme maade, uden at det var noedvendigt at undersoege, om stk . 1 eller 2 skulle anvendes, fastslaaet at "ordningen aabenbart strider mod forbuddet mod forskelsbehandling i afgiftsmaessig henseende i artikel 95", idet det var aabenbart, at "de i den italienske lovgivning opstillede kriterier for, hvilke mousserende vine, der belaegges med den hoejeste afgift, er fastlagt saaledes, at kun importerede varer rammes, og at ordningen har til formaal at beskytte tilsvarende indenlandsk fremstillede varer ved at beskatte disse vaesentligt lavere ".
37 . Men der er her efter min mening tale om saerlige tilfaelde, hvor der klart er tale om forsaetlig forskelsbehandling, og der foreligger aabenbare diskriminatoriske virkninger .
38 . G -*Det foerste spoergsmaal i forbindelse med anvendelsen af artikel 95, stk . 2, er saaledes, hvorvidt en indenlandsk og en importeret vare er i indbyrdes konkurrence, vurderet ud fra deres respektive muligheder for oekonomisk anvendelse og deres substitutionsgrad ved opfyldelsen af identiske behov .
39 . Som naevnt ovenfor mener Domstolen ( 20 ), at konkurrencen kan vaere "delvis" eller "potentiel ".
40 . Afgoerelsen af om der bestaar et konkurrenceforhold, fastslaar Domstolen, ( 21 ) "maa ske ikke alene under hensyn til markedsforholdene, som de foreligger paa bedoemmelsestidspunktet, men ogsaa under hensyn til de udviklingsmuligheder, varernes frie bevaegelighed paa faellesskabsplan giver, samt under hensyn til de nye muligheder for produktsubstitution, som udvidelsen af samhandelen kan medfoere, saaledes, at der i overensstemmelse med de maal, der er opstillet i Traktatens artikel 2, tages skyldigt hensyn til, at medlemsstaternes oekonomier skal komplettere hinanden ".
41 . Den indbyrdes konkurrence mellem varerne skal derefter vurderes i en dynamisk sammenhaeng, idet der maa tages hensyn til nye substitutionsmuligheder, som kan opstaa ved samhandelen mellem medlemsstaterne, samt aendret smag hos forbrugerne .
42 . Saaledes har Domstolen i dom af 12 . juli 1983 ( ovennaevnte dom Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml . s.*2287, praemis 8 ), praeciseret, at "bedoemmelsen af, i hvilket omfang de kan substituere hinanden, ikke kan begraenses til forbrugsvanerne i én medlemsstat eller i et bestemt omraade . Disse vaner, som i hoej grad er foranderlige efter tid og sted, kan nemlig ikke betragtes som uforanderlige kendsgerninger; en medlemsstats afgiftspolitik maa foelgelig ikke medvirke til at fastlaase givne forbrugsvaner med henblik paa at fastholde en fordel, som de indenlandske virksomheder, der tilfredsstiller behovet, har opnaaet ".
43 . H -*Naar det saaledes er fastslaaet, at de to varer konkurrerer, skal der imidlertid tages stilling til endnu et spoergsmaal .
44 . Artikel 95, stk . 2, forbyder afgiftssystemer, som "indirekte vil kunne beskytte" den importerende medlemsstats egenproduktion .
45 . I lyset af forskellen mellem artiklens stk . 1 og stk . 2 betyder denne betingelse egentlig, at det maa vurderes, om forskellen til de afgiftssatser, der anvendes paa konkurrerende varer, er egnet til indirekte at beskytte den indenlandske vare . ( 22 )
46 . Dog maa det understreges, som Domstolen goer det, ( 23 ) at "bestemmelsen omfatter tilfaelde, hvor det paagaeldende afgiftssystem 'vil kunne' beskytte andre produkter, hvorfor det ikke i hvert enkelt tilfaelde kan kraeves, at der foeres statistisk bevis for nogen beskyttelsesvirkning . Det er for anvendelsen af artikel 95, stk . 2, tilstraekkeligt, at det fastslaas, at et naermere bestemt afgiftssystem paa grund af sin udformning maa antages at kunne indebaere den beskyttelsesvirkning, som Traktaten sigter til . Uden at betydningen af de bedoemmelsesgrundlag, det er muligt at tilvejebringe gennem statistiske oplysninger vedroerende en naermere angivet afgiftsbestemmelses virkning herved underkendes, kan det ikke af Kommissionen kraeves, at den fremlaegger tal for, hvori den omtvistede afgiftsordnings beskyttelsesvirkning naermere bestaar ".
47 . I lyset af den citerede retspraksis taber spoergsmaalet, hvorvidt forskellen i afgiftssatserne skal medfoere en beskyttelsesvirkning, der er maerkbar, eller har et bestemt omfang, sin selvstaendige karakter . Sagt paa en anden maade mener jeg ikke, at dette er en yderligere betingelse for at anvende artikel 95, stk . 2, idet de "smaa" afgiftsforskelle saa automatisk ville blive holdt udenfor .
48 . Det vaesentlige er at forskellen i den afgiftsmaessige behandling af indenlandske og indfoerte konkurrerende varer kan medfoere en protektionistisk virkning, saaledes som Domstolen fortolker bestemmelsen .
49 . Jeg mener, at sammen med de andre relevante oplysninger - vedroerende de paagaeldende varers anvendelsesomraade, deres sammensaetning og deres overensstemmelse med forbrugsvanerne, prisforskelle, udviklingen i forbrugs - og importmoenstre, osv . - vil den stoerre eller mindre forskel mellem staterne vaere et element i vurderingen af, hvorvidt - i den enkelte sag - et afgiftssystem er egnet til at virke beskyttende over for den indenlandske produktion .
50 . Dette betyder, saaledes som generaladvokat Verloren van Themaat har paapeget, at artikel 95, stk . 2 - i modsaetning til stk . 1 - ikke kraever at afgiftssatserne for indenlandsk fremstillede og indfoerte varer skal vaere fuldstaendig indentiske ( 24 ).
51 . Domstolen har i oevrigt allerede i dommen Fink-Frucht vedroerende en anmodning om praejudiciel afgoerelse indgivet af Finanzgericht Muenchen udtalt, at "Traktaten forbyder ikke den nationale ret i paakommende tilfaelde at traeffe afgoerelse om, under hvilket niveau den paagaeldende afgift ikke laengere har den efter artikel 95, stk . 2 forbudte protektionistiske virkning ".
52 . Hvorom alting er, har Domstolen vedroerende stk . 1 udtrykkeligt ( 25 fastslaaet, at bedoemmelseskriteriet "bestaar i en sammenligning mellem fiskale byrder, det vaere sig med hensyn til satsen, grundlaget for paaligningen, eller andre omstaendigheder ved anvendelsen ".
53 . Jeg mener, at man paa samme maade i forbindelse med stk . 2 boer bedoemme de fiskale byrder og ikke kun satserne; i den foreliggende sag er spoergsmaalet uden betydning, idet den kun drejer sig om forskellen mellem de anvendte satser .
54 . Dog maa bedoemmelsen af den fiskale byrde foretages her under hensyn til dens indflydelse paa konkurrenceforholdet mellem varerne, saadan forstaaet, at der er grund til at vurdere dens mulige beskyttelse af den indenlandske produktion .
55 . Som generaladvokat Gerhard Reischl understregede det i sit forslag til afgoerelse i 1980 af sag nr . 170/78 ( 26 ), "er det ikke uden videre givet, at der foreligger en beskyttelsesvirkning, naar den indfoerte vare afgiftsbelastes mere end den substituerbare vare, idet en hoejere beskatning paa grund af substitutionsvarernes omkostnings - og prisforskelle ikke ubetinget vil paavirke markedet ".
56 . Sagt paa en anden maade opstiller Traktaten - ved at kraeve lige behandling - for lignende varer en uigendrivelig formodning for, at der foreligger forskelsbehandling, naar de fiskale byrder er forskellige; naar varerne er konkurrerende, er det noedvendigt at paavise, at afgiftsforskellen er egnet til (" kan ") indirekte at beskytte den indenlandske produktion . ( 27 )
57 . I -*Lad mig herefter anvende dette resultat paa den foreliggende sag .
58 . Foerst paa konkurrenceforholdet mellem de to varer, vin og oel .
59 . I mellemafgoerelsen af 27 . februar 1980 i sag 170/83, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige udtaler Domstolen i praemis 14 ( udtalelsen er gentaget i den endelige dom af 12 . juli 1983 ), at "de paagaeldende drikkevarer i en vis udstraekning kan opfylde samme behov, hvorfor de maa antages i nogen grad at kunne substituere hinanden ". Og Domstolen tilfoejede, som jeg allerede har naevnt, at bedoemmelsen af substitutionsgraden maa medtage mulighederne for udvikling af forbrugsvanerne i lyset af et faelles indre marked .
60 . Domstolen har imidlertid anerkendt, at der mellem de to slags drikkevarer er "betydelige forskelle *... for saa vidt angaar disse drikkevarers fremstillingsmaade og naturlige saerpraeg", som medfoerer "prisstrukturer, der er saa grundlaeggende forskellige, at det paa trods af konkurrenceforholdet mellem de faerdige produkter viser sig saerdeles vanskeligt at sammenligne dem ud fra et afgiftsmaessigt synspunkt" ( praemis 15 ).
61 . Efter den yderligere bevisoptagelse, som Domstolen havde ment var noedvendig, fastslog den i den endelige dom af 12 . juli 1983, at "i betragtning af de store kvalitetsforskelle og dermed de store prisforskelle mellem de forskellige vine skal det afgoerende konkurrenceforhold mellem oel, som er en populaer og almindeligt konsumeret drikkevare, og vin fastslaas paa grundlag af de vine, der er mest tilgaengelige for det store publikum, og det vil i almindelighed sige de letteste og billigste vine; afgiftsmaessige sammenligninger ud fra alkoholindholdet eller prisen paa de to drikkevarer skal derfor foretages paa dette grundlag ".
62 . Domstolen ansaa ligeledes den italienske regerings - intervenient i sagen - bemaerkninger for relevante, hvorefter det "ikke er passende at sammenligne oel og vin med et gennemsnitligt alkoholindhold, og saa meget mindre oel og vin med et hoejt alkoholindhold ". Ifoelge den italienske regering er de vine, som reelt befinder sig i et konkurrenceforhold til oel, meget praecist "de letteste vine med et alkoholindhold paa ca . 9% ... det vil sige de mest almindelige og de billigste vine", og det er derfor disse vine, som boer vaelges som sammenligningsgrundlag for at maale afgiftens betydning ( praemis 11 ).
63 . I hvilket omfang kan disse betragtninger anvendes ved vurderingen af konkurrenceforholdet mellem vin og oel i den foreliggende sag?
64 . Det bemaerkes, at det afgiftssystem, som vi beskaeftiger os med her, er det belgiske system og ikke det britiske system .
65 . Turen over Kanalen aendrer dog ikke grundlaeggende alle populaere skikke : det viser sig, at belgierne i lighed med englaenderne traditionelt er oelforbrugere . I henhold til den belgiske regering er forbruget af oel en vaesentlig del af den belgiske befolknings skik og brug, selv om man i de seneste aar har kunnet konstatere, at oel viger en smule til fordel for vin og spiritus .
66 . Det er dog fastslaaet - og de to parter har anerkendt dette i den foreliggende sag - at der i princippet eksisterer et konkurrenceforhold mellem vin og oel .
67 . For klart at kunne beskrive dette konkurrenceforhold maa udgangspunktet efter min opfattelse vaere princippet om, at man kun kan sammenligne det sammenlignelige .
68 . Nu har retsforhandlingerne ikke kun vist, at listen over de vine, der importeres og drikkes i Belgien, er varieret og omfattende; de har ligeledes bekraeftet, at der i landet findes en rigdom af de forskelligste oeltyper og til de mest forskellige priser .
69 . Vedroerende oel har Kommissionen oplyst, at der i Belgien produceres omkring 300 forskellige sorter . Visse sorter saelges til mere end 100 BFR pr . liter og kan betegnes som luksusoel .
70 . Det synes ikke rigtigt at sammenligne disse oel med almindelige og billige vine, idet et konkurrenceforhold herimellem ikke er aabenbar : ikke alene er deres salgspriser meget forskellige, men fremstillingsmetoder, den gastromiske kvalitet, den smag de tilfredsstiller, de lejligheder hvor saadanne oel drikkes og de grupper af forbrugere, som der er tale om, er det ikke mindre .
71 . Det kunne vaere mere logisk at sammenligne disse "luksusoel" med de store kvalitetsvine, som ligeledes findes hoejt paa rangstigen, og som ligeledes drikkes ved saerlige lejligheder af rigtige kendere med baade stor koebekraft og en raffineret smag .
72 . Men selv her toever jeg med at mene, at denne gruppe af forbrugere ville synes, at en ypperlig vin af en stor aargang og en smuk haandvaerksmaessig fremstillet oel normalt ville kunne substituere hinanden .
73 . Inden for dette omraade er det foretrukne normalt saa eksklusivt, at enhver "blanding" ligner helligbroede .
74 . Det, der skaber en god vin, er en blanding af jordbunden, dens beliggenhed i forhold til solen, nedboer, valget af vinstok, og fremstillingsmetoden .
75 . For vins vedkommende er det duften, farven, smagen og kroppen, der adskiller en aargang fra en anden .
76 . For hver flaske er det noedvendigt at tage hensyn hvad angaar temperaturen, lyset, stillingen, proppen ...
77 . Naar det drejer sig om oel, er betingelserne for at skabe ypperlighed, og den maade disse forhold kombineres paa, helt anderledes .
78 . Jeg udelukker dog for saa vidt ikke, at disse to varegrupper kan vaere i indbyrdes konkurrence i visse lande og som foelge af saerlige forbrugsvaner .
79 . Under alle omstaendigheder er det, saaledes som de to parter endelig har foreslaaet, at foretraekke, at disse kvaliteter holdes uden for sagen .
80 . Den belgiske regering oplyser, at "luksusoel" fremstilles i henhold til haandvaerksmaessige metoder og i meget begraensede maengder : et af disse maerker skulle blive fremstillet af kun tre personer ( en laege, en ingenioer og en arkitekt ), som anvender en del af deres fritid hertil . Offentligheden har ikke nem adgang til saadanne oel, da de kun saelges i meget specialiserede forretninger .
81 . De af Belgien fremlagte tal viser, at de dyreste oel repraesenterer mindre end 16% af den totale belgiske produktion, idet der i denne gruppe medtages visse ubetydelige maengder af specialoel, til hvis fremstilling der ogsaa anvendes frugt . 84% af produktionen skulle saaledes bestaa af arterne "pils" og almindelig oel .
82 . Endvidere foreslaar Kommissionen, at der ses bort fra de store vine og saerlige aargange, som kun repraesenterer en begraenset del af forbruget .
83 . Belgien er enig heri, idet det er oplyst - i overensstemmelse med oplysninger fra et firma, som anses som repraesentativ - at salget af vine til mere end 1*000 BFR ikke udgoer mere end 2,8% af vaerdien af det totale salg ( andelen er 27%, naar det drejer sig om vine, der koster mere end 200 BFR ).
84 . Denne fremgangsmaade synes i oevrigt, som anfoert af den belgiske regering, at vaere i overensstemmelse med den tankegang, som Domstolen fulgte i foernaevnte dom af 12 . juli 1983, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, hvor den som sammenligningsgrundlag anvendte de vine, "hvoraf der er repraesenteret adskillige sorter i betydelige maengder paa det britiske marked ".
85 . Under disse omstaendigheder er det naturligvis ikke rigtigt at udelukke den ene af disse kategorier for at bibeholde den anden : det drejer sig i begge tilfaelde om specielle typer, og naar alt kommer til alt om varer, der skiller sig saa meget ud for saa vidt angaar kvalitet og anvendelighed, at det ville vaere fornuftsstridigt at sammenligne disse med helt almindelige forbrugsvarer og saa meget desto mere med varer af halvdaarlig kvalitet .
86 . Vedroerende de oevrige vine og oel foreslaar Belgien, at sammenligningen hovedsagelig finder sted mellem "almindelige oel" og "almindelige vine", som ifoelge Belgien er de vine, der koster mellem 80 og 200 BFR pr . liter, og som repraesenterer 57,17% af vaerdien af det totale salg efter de foreliggende oplysninger .
87 . Vine, der koster under 80 BFR pr . liter, repraesenterer i henhold til de oplysninger, der er givet af den belgiske regering 15,59% af salget, mens vine paa under 60 BFR repraesenterer 2,28%, hvorfor de resterende 13,31% er vine, som koster mellem 60 og 80 BFR .
88 . Vine, der koster under 80 BFR ( heriblandt aabenbart ogsaa vine, der saelges i plastikdunke à 5 liter og vine beregnet til madlavning ) burde snarere ifoelge den belgiske regering sammenlignes med almindelige oel ( fra 17 BFR pr . liter ) eller med oel af typen "pils", der saelges med forhandlernes varemaerke ( eks .: "carapils" til 21,5 BFR pr . liter ) og ikke med de mest solgte oel eller endnu mindre med de dyreste oel . Det samme burde i oevrigt gaelde for vin til 61 BFR, der ikke, som haevdet af Kommissionen, er den mest almindelige vin : den er snarere ifoelge Belgien en af de billigste vine, som det er muligt at finde i forretningerne, og den repraesenterer en andel af forbruget, der er ligesaa ubetydeligt som de vine, der koster mere end 1*000 BFR .
89 . Jeg finder det fornuftigt at antage, at den mest intense indbyrdes konkurrence findes mellem de vine og de oel, som er de mest almindelige forbrugsmaessigt, og som repraesenterer den vaesentligste del af markedet .
90 . Det er uden tvivl her, man finder hovedparten af det almindelige forbrug af "lette vine af friske druer ".
91 . Jeg tror dog ikke - og dette er anerkendt af Belgien - at ethvert konkurrenceforhold er udelukket blandt de kvalitetsmaessigt daarligere varer . Men konkurrencen er uden tvivl mere subtil og mere vag, naar man tager de forskellige anvendelsesmuligheder i betragtning ( som drikkevarer eller til madlavning ) og forskelle i praesentation og emballage ( f.eks . anvendelse af 5 liter plastikdunke ).
92 . J -*Efter at konkurrenceforholdet mellem vin og oel saaledes er fastslaaet, vil jeg undersoege, om den anden betingelse i artikel 95, stk . 2, er opfyldt . Det drejer sig nu om at finde ud af, hvorvidt afgiftsforskellen vil kunne medfoere en protektionistisk virkning til fordel for indenlandsk oel .
93 . I denne sammenhaeng skal de oevrige sagselementer, som er fremkommet under retsforhandlingerne, analyseres .
94 . At det i denne sag drejer sig om en vaerdiafgift, forenkler analysen i forhold til den situation, som blev behandlet i sagen Kommissionen mod Det Forenede Kongerige . I naervaerende sag er forskellen mellem afgifterne ganske enkelt et resultat af anvendelsen af forskellige satser paa de paagaeldende varers pris .
95 . Dette fritager mig dog ikke - uanset hvad Kommissionen mener - fra at undersoege dette afgiftssystems protektionistiske virkning .
96 . Udgangspunktet for denne undersoegelse er naturligvis forskellen i satserne .
97 . Denne er for oejeblikket 6 procentpoints, idet vin er paalagt en afgift paa 25% mod kun 19% paa oel .
98 . Den belgiske regering oplyser i oevrigt, at afgiftsforskellen kun vedroerer vin og oel, der saelges i detailhandelen, idet der i Horeca-sektoren ( hoteller, restauranter, caféer ) anvendes samme sats paa 17 %.
99 . Ved analysen af den protektionistiske virkning finder jeg det dog ikke rigtigt at foregive - saaledes som Belgien goer det - at forskellen mellem satserne ikke er mere end 4 points makrooekonomisk set . At forskellen kun vedroerer hjemmeforbrug forhindrer ikke, at den i denne sammenhaeng er 6 points .
100 . Det maa dog anerkendes, at denne omstaendighed begraenser udstraekningen af en eventuel protektionistisk virkning, eller, sagt paa en anden maade, at denne virkning ikke vedroerer al handel med vin og oel, men kun en del heraf .
101 . Da priserne for henholdsvis vin og oel er forskellige ( selv der, hvor konkurrencen mellem de to varer er mest aabenbar, det vil sige, at "luksusvine" og "luksus"-oel udelukkes ), er det noedvendigt at behandle denne prisdifference for at kunne vurdere, hvilken indflydelse afgiftsforskellen vil kunne have paa markedet .
102 . Hertil oplyser den belgiske regering, at gennemsnitsprisen for en liter almindelig vin, inklusive alle afgifter, er ca . 125 BFR ( det vil sige 87,5 BFR for en flaske paa 0,70 liter ), mens den tilsvarende pris for en liter oel er 29,75 BFR ( 178,50 BFR for en kasse med 24 flasker à 25 cl .). Efter fradrag af momsen er disse beloeb henholdsvis 100 BFR og 25 BFR .
103 . Sagt paa en anden maade, saafremt jeg sammenligner en pris - og kvalitetsmaessig gennemsnitsvin med en tilsvarende oel, det vil sige almindelige forbrugsvarer, konstaterer jeg, at prisen paa vin uden moms er fire gange saa hoej som oelprisen ( den er 4,2 gange saa hoej, saafremt jeg inkluderer momsen ).
104 . Disse tal bestrides ikke af Kommissionen .
105 . Saafremt beskatningen af de to drikkevarer var ens, ville priserne som anfoert af den belgiske regering vaere foelgende .
106 . Med en sats paa 19 %:
- 119 BFR pr . liter vin,
- 29,75 BFR pr . liter oel,
107 . ved en sats paa 25 %:
- 125 BFR pr . liter vin
- 31,25 BFR pr . liter oel .
108 . Alt i alt reducerer en ensartet sats paa 25% kun prisforskellen med 1,50 BFR ( idet denne saa nedsaettes fra 95,25 BFR til 93,75 BFR ); en ensartet sats paa 19% reducerer forskellen med 6 BFR ( denne aendres fra 95,25 BFR til 89,25 BFR ).
109 . Forskellen er ikke stor i de to tilfaelde . Den er imidlertid mindre ved en sats paa 25%, og den belgiske regering har ikke undladt at goere opmaerksom paa, at en eventuel udligning mere sandsynligt vil ske opad end nedad af budgetmaessige grunde .
110 . Saafremt sammenligningen blev foretaget ikke mellem varer til en mellempris, men mellem de billigste varer ( for hvilke der er vaesentlige grunde til at mene, at konkurrencen er mindre haard ), kan det konstateres, at prisrelationen mellem vin og oel ikke aendres vaesentligt, og at den er af en stoerrelsesorden 3:1 eller 4:1, naar det tages i betragtning, at der findes oel til 17 BFR pr . liter ( almindelig oel ) og til 21,50 BFR pr . liter (" carapils ") ligesom der findes vin til mellem 60 BFR og 80 BFR pr . liter .
111 . Sagt paa en anden maade, saafremt det er sandt, at prisforskellen mellem de to drikkevarer - som naturligvis svarer til en forskel i egenskaber og produktionsomkostninger - er en faktor, som i sig selv kan formindske konkurrenceforholdet mellem dem, er forskellen ligeledes et element, som maa tages i betragtning for at kunne vurdere den konkurrenceforvridende virkning, som forskellen mellem satserne har paa forbrugernes valg .
112 . Jeg synes ikke, at det er noedvendigt i denne sammenhaeng at behandle - noedvendigvis paa hypotetisk grundlag i mangel af praecise oplysninger - de kvantitative forskelle mellem forbruget af vin og forbruget af oel . Saaledes som Belgien omhyggeligt har paavist det i sin duplik, mener jeg i oevrigt ikke, at den faktor, saafremt den tages i betragtning, vil kunne aendre vaesentligt i konklusionen, som hidroerer fra forskellen i pris pr . enhed .
113 . Denne forskel, kombineret med forskellen i satserne paa 6 points, medvirker ikke paa afgoerende maade til at paavise, at det paagaeldende afgiftssystem vil kunne medfoere en protektionistisk virkning . Under alle omstaendigheder er de konsekvenser, som man kan drage af en prisrelation af denne karakter, meget forskellige fra de konsekvenser, som kan drages ved en sammenligning af varer, der konkurrerer paa baggrund af ens priser . Dog kunne jeg, saafremt der er andre afgoerende elementer i denne retning, eventuelt overtales bringes til at anerkende, at systemet er mere protektionistisk af natur end forskellen mellem satserne og prisforskellen viser .
114 . Dette er imidlertid ikke tilfaeldet . Paa den ene side viser de to varers udvikling, at det gennemsnitlige forbrug af vin pr . indbygger er steget fra 14,9 liter i 1976 til 16,7 liter i 1977 ( aaret hvor satsen paa 25% blev indfoert ), derefter til 20,2 liter i 1982 og 1983, samt at, parallelt hermed, forbruget af oel faldt fra 137,6 liter pr . indbygger i 1976 til 125 liter i 1978 og 1981 og til 128 liter i 1983 .
115 . Konklusionerne, som disse tal synes at danne grundlag for, boer tages med mange forbehold, da forskellen mellem afgiftssatserne er langt fra at vaere den eneste faktor, der kan have indflydelse paa udviklingen i forbruget .
116 . Det man kan sige er, at stigningen fra 14% til 25% i momsen af vin har ikke bevirket, at udviklingen i vinforbruget pr . indbygger er blevet haemmet paa mellemlangt sigt . Forbruget har vaeret naermest stationaert, og der var endog tale om en mindre tilbagegang mellem 1977 og 1978; mens momsforhoejelsen var paa elleve procentpoints ( fra 14% til 25%, det vil sige en forhoejelse paa 78,6% i forhold til udgangspunktet ).
117 . I den samme periode ( fra 1977 til 1978 ) gik det gennemsnitlige oelforbrug pr . indbygger tilbage .
118 . Det bemaerkes, at netop i 1978 blev momsen af oel forhoejet fra 14% til 16 %. Nye forhoejelser har fundet sted i 1981 ( til 17 %) og i 1983 ( til 19 %). Hver gang momsen af oel er blevet forhoejet, har man set, at forbruget pr . indbygger faldt for at genvinde det tidligere niveau i de foelgende aar ( blandt andet i 1979 og 1980, hvor forbruget var henholdsvis 126 og 131 liter, ligesom i 1982, hvor det naaede 133 liter ).
119 . Dette synes at bekraefte et faenomen, der er kendt af oekonomer : indvirkningen paa forbruget af aendringer i prisrelationer paa grund af aendringer i den fiskale byrde er ikke saa meget resultatet af en hoej afgiftssats, som af dens punktvise forhoejelse paa et bestemt tidspunkt . Naar denne forhoejelse er traadt i kraft, synes forbrugerne - i overensstemmelse med deres forbrugsvaner og saafremt forhoejelsen ikke har vaeret brutal eller saafremt den nye sats ikke er prohibitiv - at vaenne sig til den nye pris og efterhaanden absorbere den aendrede skat .
120 . Det er saaledes ikke dristigt at mene, at konkurrenceforvridningens hovedeffekt indtraf i 1977/1978 efter den store forhoejelse af momsen af vin - som paa det tidspunkt stoerrelsesmaessigt blev adskilt fra momsen af oel - saafremt forvridningen ikke var blevet daempet af virkninger, som sandsynligvis stammede fra den naesten samtidige forhoejelse af momsen af vin .
121 . Konklusionen, som man kan drage, er, at det i dag ikke er klart ( i modsaetning til, hvad der kunne siges med sikkerhed for ti aar siden ), at det belgiske momssystem vil kunne skade konkurrencen mellem vin og oel til fordel for sidstnaevnte .
122 . Virkningen paa konkurrencen af en prisforhoejelse for én af varerne som en foelge af en forhoejelse af afgiftssatsen uden samtidig forhoejelse af den sats, der anvendes paa den anden vare, afhaenger af krydselasticiteten i efterspoergslen af de to varer, der ( og idet jeg forudsaetter, at forbrugernes indtaegter og andre priser er konstante ) isaer afhaenger af den stoerre eller mindre grad af mulig substitution mellem varerne .
123 . Da der ikke foreligger direkte oplysninger om omfanget af denne elasticitet, kan det kun siges, at de af Belgien fremlagte statistiske oplysninger ikke er af en saadan karakter, at de paa overbevisende maade kan godtgoere, at der eksisterer en stor krydselasticitet i efterspoergslen af vin og oel i landet .
124 . Da momsen af de to varer er blevet forhoejet paa forskellig maade, er den eksisterende forskel imellem dem denne sags genstand . Man kan sige, at opretholdelsen af denne forskel vil kunne forhindre en normal udvikling af forbrugsvanerne, idet udviklingen kunne ske i retning af den indfoerte vare, saafremt markedet var aabent .
125 . Det maa imidlertid tages i betragtning, at forskellen i satsen - som har vaeret paa indtil elleve procentpoints - er blevet reduceret foerst til ni derefter til otte og senere til seks point som en foelge af forhoejelsen af momsen af oel, mens momsen af vin er forblevet konstant . Antages det, at denne udvikling ville have medfoert en faldende tendens i forbruget, ville denne uden tvivl vaere mere aabenbar for oels vedkommende end for vin .
126 . Jeg tror dog ikke, at afgiftsforskellen i dette tilfaelde vil kunne forvandle vin til et luksusprodukt, saa meget desto mindre da den ikke er paalignet tillaegsafgiften paa 8%, som medfoerer, at visse varer, der anses som luksusvarer, paalignes en moms paa 33 %.
127 . Endelig maa det tages i betragtning, at - af de ovennaevnte grunde og fordi disse aendringer i almindelighed er foretaget af Belgien sammen med mere omfattende aendringer af momssatserne - som ifoelge den belgiske regering er sket ud fra overvejelser af baade budgetmaessig og social karakter - der ikke foreligger bevis for en protektionistisk hensigt, hvilket snarere ville have vaeret tilfaeldet, saafremt disse aendringer var blevet indfoert punktvis .
128 . K -*Tilfaeldet Det Forenede Kongerige i foernaevnte sag 170/78 er et andet, og det er ikke forbavsende, at Domstolens afgoerelse dengang var forskellig fra det, som jeg vil foreslaa i det foelgende . Lad mig gennemgaa de vaesentligste forskelle :
129 . - vin var i forhold til oel underkastet en overbeskatning, som afhaengig af det anvendte sammenligningskriterium svingede mellem 58 og 77, ja endog 286% ifoelge den italienske regering ( i henhold til kriteriet afgiftens incidens paa prisen uden afgift ), 100% ( i forhold til alkoholindholdet ) og 400% ( paa grundlag af maengden af de to drikkevarer );
130 . - overbeskatningen af vin i Det Forenede Kongerige blev af Domstolen anset for at kunne medfoere, at "vin faar karakter af en luksusvare, som paa grund af den afgiftsbyrde, den baerer, naeppe i forbrugerens oejne kan vaere et reelt alternativ til den typiske, indenlandsk fremstillede vare";
131 . - sammenligning med maengden af vin solgt paa andre markeder, isaer i Benelux, viste - i hvert fald ifoelge Kommissionen - at markedsfoeringen af dette produkt havde vaeret haemmet i Det Forenede Kongerige af det omstridte skattesystem;
132 . - i modsaetning til fremgangsmaaden foer Det Forenede Kongeriges tiltraedelse til EOEF, ( vin havde gennem laengere tid nydt godt af en vis skattemaessig fordel, og de to varer var beskattet paa naesten det samme niveau, da tiltraedelsen fandt sted ), blev afgiften paa vin gradvist forhoejet mere end afgiften paa oel . I tidsrummet mellem den 1 . januar 1973 og tidspunktet for staevningens indlevering var afgifterne paa vin blevet forhoejet med 102% mod alene 59% paa oel;
133 . - indfoerelse og forhoejelse af vinafgiften i Det Forenede Kongerige skete for at kompensere for fjernelse af den told, der blev opkraevet paa tiltraedelsestidspunktet, og som i oevrigt var blevet forhoejet foer den 1 . januar 1976, hvor den nye saerlige afgift blev indfoert .
134 . Disse omstaendigheder er ikke til stede i den foreliggende sag i et saadant omfang, at sagerne kan sammenlignes eller ( som det er tilfaeldet i det tredje punkt ovenfor ) er fremfoert som bevis for en protektionistisk virkning .
135 . Kommissionen behoever ikke at fremlaegge et "statistisk bevis for en beskyttende virkning", det vil sige at det paagaeldende afgiftssystem reelt diskriminerer en indfoert vare til fordel for en indenlandsk konkurrent .
136 . Det er tilstraekkeligt, som jeg har naevnt ovenfor, at paavise, at afgiftssystemet ifoelge sin art maa antages at kunne beskytte den indenlandske produktion; dette bevis mener jeg ikke er blevet foert, naar det drejer sig om det belgiske systems anvendelse af forskellige momssatser for vin og oel .
137 . L -*Det boer praeciseres, at det forslag, som jeg er kommet frem til, ikke paa nogen maade udelukker et eventuelt krav om harmonisering af afgiftssatserne paa vin og oel i medlemsstaterne med hjemmel i Traktatens artikel 99 og i overensstemmelse med det forslag, som Kommissionen har fremsat .
138 . Men denne beslutning kan kun tages af medlemsstaterne i den kompetente institution, og vil paa nuvaerende tidspunkt ikke kunne ophaeve staternes fiskale frihed inden for Traktatens rammer .
139 . M - Af det ovenfor anfoerte foelger, at jeg ikke anser det for bevist, at den belgiske momslovgivning, ved at opkraeve en hoejere moms af vin, der er en indfoert vare, end af oel, der er en indenlandsk vare, er egnet til indirekte at beskytte den sidstnaevnte vare .
140 . Paa denne baggrund er det ikke godtgjort, at Kongeriget Belgien har overtraadt Traktatens artikel 95, stk . 2, og foelgelig skal jeg foreslaa, at Kongeriget Belgien frifindes, og at Kommissionen tilpligtes at betale omkostningerne .
(*) Oversat fra fransk .
( 1 ) Moniteur belge af 31.7.1970 .
( 2 ) Moniteur belge af 26.3.1977 .
( 3 ) Moniteur belge af 20.11.1982 .
( 4 ) Kommisionen mod Det Forenede Kongerige, Sml . 1983, s.*2265 .
( 5 ) Dom af 12 . juli 1983 i sag 170/78, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml . s.*2265, 2288 .
( 6 ) Domme af 27 . februar 1980, Spiritusafgifter, sag 168/78, Kommissionen mod Frankrig, Sml . s.*347, 359; sag 169/78, Kommissionen mod Italien, Sml . s.*385, 399; sag 171/78, Kommissionen mod Danmark, Sml . s.*447, 462; dom af 15 . juli 1982 i sag 216/81, Cogis mod Amministrazione delle finanze delle Stato, Sml . s.*2701, 2712; dom af 4 . marts 1986 i sag 106/84, Kommissionen mod Danmark, Sml . s.*833, 867, praemis 10 .
( 7 ) Dom af 27 . maj 1981 i de forenede sager 142 og 143/80, Administration des Finance de l' Etat mod Esservi og Salengo, Sml . s.*1413, 1434; jfr . ligeledes dommene af 14 . januar 1981 i sag 140/79, Chemical Farmaceutici mod DAF, Sml . s.*1, 14 og i sag 46/80, Vinal mod Orbat, Sml . s.*77, 93; dom af 15 . marts 1983 i sag 319/81, Kommissionen mod Italien, s.*601, 620 .
( 8 ) Kommissionen mod Italien, naevnt ovenfor, Sml . 1983, s.*620 og 621 .
( 9 ) Sag 243/84, Sml . 1986, s.*875, 877 .
( 10 ) Dom af 27 . februar 1980 i sag 171/78, Kommissionen mod Danmark, Sml . naevnt ovenfor, s.447, praemis 20 .
( 11 ) Dom af 4 . april 1968 i sag 27/67, Fink-Frucht, Rec . 1968, s.*327, 341 og 342 .
( 12 ) Dom af 17 . februar 1976 i sag 45/75, Rewe mod Hauptzollamt Landau, Sml . s.*181, paa s . 194, praemis 12; jfr . ligeledes de ovenfor naevnte domme af 27 . februar 1980 samt praemis 12 i foernaevnte dom af 4 . marts 1986 i sag 106/84 .
( 13 ) Dom af 4 . marts 1986 i sag 106/84, naevnt ovenfor, praemis 12 .
( 14 ) Dom af 4 . marts 1986 i sag 106/84, naevnt ovenfor, praemis 10 .
( 15 ) Dom af 27 . februar 1980 i sag 170/78, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml . s.*417, 432; dom af 12 . juli 1983 i samme sag, Sml . s.*2265, 2286 .
( 16 ) Dom af 27 . februar 1980 i sag 171/78, Kommissionen mod Danmark, Sml . naevnt ovenfor, s.*463, praemis 7 .
( 17 ) Kommissionen mod Danmark, naevnt ovenfor, praemis 7; Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, naevnt ovenfor, praemis 9 .
( 18 ) Kommissionen mod Italien, naevnt ovenfor, sag 319/81, Sml . s.*621 .
( 19 ) Sag 278/83__ Sml . s.*2503, 2509 .
( 20 ) Dom af 27 . februar 1980, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, naevnt ovenfor, Sml . s.*432, praemis 5 .
( 21 ) Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml ., naevnt ovenfor, praemis 6; Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml ., naevnt ovenfor, praemis 7 .
( 22 ) Jfr . den ovenfor naevnte dom af 27 . februar 1980, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml . s.*433, praemis 9 .
( 23 ) Jfr . den ovenfor naevnte dom, praemis 10 .
( 24 ) Jfr . forslagene til afgoerelse i sagerne 106/84 og 243/84, Sml . 1986, s.*834 . Generaladvokat Gerhard Reischl' s forslag til afgoerelse i den ovenfor citerede sag 170/78, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige ( Sml . 1980, s.*441 ) gaar i samme retning .
( 25 ) Dom af 27 . februar 1980; sag 171/78, Kommissionen mod Danmark, naevnt ovenfor, praemis 7 .
( 26 ) Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, naevnt ovenfor, Sml . 1980, s.*441 .
( 27 ) I samme retning ligeledes jfr . forslag til afgoerelse fra generaladvokat Reischl i sag 170/78, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml . 1980, s.*441 og Sml . 1983, s.*2299 .