61984CJ0119_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 9 . november 1983, indgaaet til Domstolens justitskontor den 8 . maj 1984, har Corte suprema di cassazione i medfoer af protokollen af 3 . juni 1971 vedroerende Domstolens fortolkning af konventionen af 27 . september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager ( herefter benaevnt : konventionen ), forelagt Domstolen tre spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 39 i naevnte konvention .
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag, der verserer mellem Capelloni og Aquilini paa den ene side, og Pelkmans paa den anden . Af sagen fremgaar det, at sidstnaevnte den 19 . december 1980 ved Corte d ' appello di Brescia havde opnaaet en afgoerelse, der i medfoer af konventionens artikler 31 ff tillod fuldbyrdelse i Italien af en af retten i Breda ( Nederlandene ) den 8 . maj 1979 afsagt dom, hvorefter Capelloni og Aquilini tilpligtedes at betale Pelkmans et beloeb paa 127 400 HFL med tillaeg af renter og omkostninger .
3 Afgoerelsen anfaegtede Capelloni og Aquilini ved en til samme Corte d ' appello di Brescia i medfoer af konventionens artikel 36 indgiven begaering om genoptagelse . Endnu mens genoptagelsessagen verserede lod Pelkmans den 13 . marts 1981 i henhold til konventionens artikel 39 foretage arrest i fast ejendom tilhoerende Capelloni og Aquilini .
4 Pelkmans anlagde dernaest sag for Corte d ' appello di Brescia med paastand om, at arresten i medfoer af artikel 680 i den italienske civilproceslov stadfaestedes som lovligt gjort og forfulgt . Efter at Capelloni og Aquilini havde gjort indsigelse herimod under henvisning til, at en raekke bestemmelser i den italienske civilproceslov vedroerende arrest var tilsidesat, fastslog Corte d ' appello i dom af 14 . juli 1981, at de paagaeldende bestemmelser i den italienske civilproceslov ikke fandt anvendelse paa en arrest i medfoer af artikel 39 i konventionen . Corte d ' appello fastslog endvidere, at den af samme grund ikke kunne tage Pelkmans ' paastand om stadfaestelse af arresten under paakendelse, idet artikel 680 i den italienske civilproceslov, der hjemlede saadan stadfaestelse, ikke omfattede en arrest som den paagaeldende .
5 Denne dom blev anket til Corte suprema di cassazione, der har besluttet at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende spoergsmaal :
»1 ) Er de sikrende retsmidler vedroerende skyldnerens formuegoder, som kan anvendes i tilfaelde, hvor skyldneren har anket afgoerelsen om, at en afgoerelse, truffet i en anden af EOEF ' s medlemsstater, skal vaere eksigibel, for saa vidt angaar den naermere gennemfoerelse underkastet betingelserne i den nationale procesret om raadighedsbegraensningens gyldighed og virkninger i oevrigt, eller har de stater, der har tiltraadt Bruxelles-konventionen, haft til hensigt at indfoere et enkelt ensartet retsmiddel, der paa middel sigt skal sikre, at skyldneren ikke er raadig over sin formue, hvilket formaal naas og opfyldes ved ivaerksaettelsen af tvangsfuldbyrdelse efter en resultatloes appel i medfoer af Bruxelles-konventionens artikel 37, saaledes at det navnlig er overfloedigt at anlaegge justifikationssag vedroerende det sikrende retsmiddel?«
2 ) Kraeves der med hensyn til en i en kontraherende stat afsagt dom, der af en ret i en anden kontraherende stat allerede er anerkendt som eksigibel, yderligere en afgoerelse fra sidstnaevnte ret om, at der kan anvendes sikrende retsmidler vedroerende den parts formuegoder, mod hvem fuldbyrdelsen begaeres, eller kan domhaveren direkte skride til anvendelse af sikrende retsmidler uden at have saerlig tilladelse hertil?
3 ) Er det ogsaa i de af artikel 39 i Bruxelles-konventionen omfattede tilfaelde muligt at anvende de processuelle regler i den stat, hvor sikrende retsmidler skal anvendes, og ifoelge hvilke der gaelder en ganske bestemt frist for at ivaerksaette eller afslutte de sikrende retsmidler vedroerende formuegoder, idet fristen begynder at loebe fra den dag, fra hvilken rekvirenten har mulighed for at bringe de omhandlede retsmidler i anvendelse, eller har han denne mulighed uden tidsmaessige begraensninger, saa laenge en kompetent ret ikke har truffet afgoerelse i en i medfoer af konventionens artikel 37 genoptaget sag?
6 Det forenede Kongeriges regering og Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber har afgivet indlaeg vedroerende disse spoergsmaal i henhold til artikel 20 i protokollen vedroerende statutten for Domstolen .
7 Ved kendelse af 12 . december 1984 har Domstolen henvist sagen til fjerde afdeling .
8 Konventionens artikel 39 har foelgende ordlyd :
»Saa laenge den i artikel 36 fastsatte frist for appel eller genoptagelse ikke er udloebet, og saa laenge der ikke er truffet afgoerelse i appel- eller genoptagelsessagen, kan der kun anvendes sikrende retsmidler vedroerende den parts formuegoder, mod hvem fuldbyrdelsen begaeres .
Den afgoerelse, der tillader fuldbyrdelse, giver ogsaa hjemmel til at anvende saadanne retsmidler.«
9 I foerste afsnit af det foerste spoergsmaal spoerger den forelaeggende ret i det vaesentlige, om, og i bekraeftende fald i hvilket omfang, der ved bestemmelsen af de regler, der gaelder for sikrende retsmidler ifoelge naevnte konventionsbestemmelse, skal henses til de bestemmelser, der i de forskellige nationale lovgivninger gaelder for lignende foranstaltninger .
10 De andre spoergsmaal, den nationale ret har forelagt Domstolen, drejer sig naermere om, hvorvidt sikrende retsmidler efter konventionens artikel 39 er omfattet af de bestemmelser om arrest i den italienske civilproceslov, der gaar ud paa :
, at arrest af den omhandlede art forudsaetter en afgoerelse fra den ret, der er kompetent, saaledes at rekvirenten ikke selv direkte kan ivaerksaette arrest ;
, at arrest skal foretages inden udloebet af en praeceptiv frist, der loeber fra den dag, rekvirenten har haft mulighed for at lade arresten foretage ;
, at en foretagen arrest skal foelges op af en justifikationssag .
Anvendeligheden paa de i artikel 39 omhandlede sikrende retsmidler af nationale bestemmelser om lignende foranstaltninger
11 Kommissionen har vedroerende det generelle spoergsmaal, om den nationale ret kan laegge national procesret til grund ved fastlaeggelsen af de regler, der gaelder for de i artikel 39 omhandlede sikrende retsmidler, anfoert, at bestemmelsen i artikel 39 ikke er fuldstaendig . Kommissionen har henvist til, at der hverken i artikel 39 eller i konventionens bestemmelser i oevrigt findes nogen opregning af de omhandlede retsmidler, eller angivelser vedroerende arten og vaerdien af de formuegoder, der kan vaere genstand herfor, vedroerende betingelserne for disses gyldighed, eller naermere regler om disses gennemfoerelse eller om efterproevelsen af disses lovlighed . Kommissionen er af den opfattelse, at den nationale ret ved afgoerelsen af disse spoergsmaal og af alle andre spoergsmaal, der ikke er reguleret paa ensartet maade i selve konventionen, maa vaere henvist til at anvende de relevante bestemmelser i den nationale procesret, som konventionen stiltiende henviser til .
12 Det forenede Kongeriges regering har tilsluttet sig Kommissionens opfattelse og har anfoert, at spoergsmaalet om, hvorledes den nationale ret skal udoeve den i artikel 39 hjemlede kompetence til at fastsaette sikrende retsmidler, udelukkende skal afgoeres efter den for vedkommende ret gaeldende nationale procesret . Naevnte regering har anfoert, at alle de spoergsmaal, den nationale ret har rejst, skal loeses ved anvendelse af national procesret, idet konventionen ikke indeholder saerlige regler herom .
13 Det bemaerkes indledningsvis, at besvarelsen af dette spoergsmaal fra den nationale ret maa forudsaette en undersoegelse af den sammenhaeng, hvori artikel 39 optraeder, samt af bestemmelsens formaal .
14 Artikel 39 findes i konventionens afsnit III, afdeling 2, der vedroerer fuldbyrdelsen i en kontraherende stat af retsafgoerelser, der er truffet i en anden kontraherende stat .
15 Som fastslaaet af Domstolen i dom af 27 . november 1984 ( Brennero, 258/83, Sml . s . 3971 ) har konventionen til formaal at begraense de krav, der kan stilles ved fuldbyrdelsen af en retsafgoerelse i en anden kontraherende stat, og den fastsaetter med henblik herpaa en meget summarisk procedure for opnaaelsen af fuldbyrdelsespaateg ning, idet den dog samtidig giver den part, mod hvem fuldbyrdelsen begaeres, mulighed for at anfaegte afgoerelsen ved appel eller genoptagelse .
16 Konventionen begraenser sig imidlertid til kun at fastsaette proceduren for opnaaelse af fuldbyrdelsespaategning, og indeholder ingen bestemmelser om den egentlige fuldbyrdelsesforanstaltning, der som anfoert af Domstolen i dom af 2 . juli 1985 ( Deutsche Genossenschaftsbank, 148/84, Sml . s . 1987 ) forbliver underkastet vedkommende nationale lovgivning .
17 I denne sammenhaeng regulerer konventionens artikel 39 rettighederne for den part, der har fremsat begaering om og opnaaet tilladelse til fuldbyrdelse, saa laenge den i artikel 36 fastsatte frist for appel eller genoptagelse ikke er udloebet, og saa laenge der ikke er truffet afgoerelse i appel- eller genoptagelsessagen .
18 Af bestemmelsens foerste punktum fremgaar, at vedkommende part ikke i det naevnte tidsrum kan ivaerksaette egentligt fuldbyrdelse, men er begraenset til, i det omfang, den paagaeldende finder det paakraevet, at ivaerksaette sikrende retsmidler vedroerende den parts formuegoder, mod hvem fuldbyrdelsen begaeres . Det foelger af bestemmelsens andet punktum, at anvendelsen af saadanne sikrende retsmidler er hjemlet ved den afgoerelse, der tillader fuldbyrdelse .
19 Bestemmelsen har ganske klart til formaal at give den part, der har opnaaet tilladelse til fuldbyrdelse, men som endnu ikke kan ivaerksaette fuldbyrdelse, et middel til at undgaa, at den part, mod hvem fuldbyrdelses begaeres, i mellemtiden raader over sine formuegoder paa en saadan maade, at den senere fuldbyrdelse bliver forgaeves eller endog umulig .
20 Men, paa samme maade som for den egentlige fuldbyrdelse, begraenser konventionen sig ogsaa for saa vidt angaar de i artikel 39 omhandlede sikrende retsmidler til at fastslaa princippet om, at den part, der har fremsat begaering om fuldbyrdelsen, i det i artiklen naevnte tidsrum kan ivaerksaette saadanne retsmidler . Afgoerelsen af alle spoergsmaal, der ikke er omfattet af saerlige bestemmelser i konventionen, overlader denne imidlertid til vedkommende rets nationale procesret .
21 Det maa imidlertid tilfoejes, at anvendelsen af bestemmelserne i national procesret ikke paa nogen maade kan medfoere, at principper, der udtrykkeligt eller stiltiende er fastslaaet i selve konventionen, herunder i dennes artikel 39, tilsidesaettes . Spoergsmaalet om, hvorvidt en bestemmelse i national procesret er anvendelig paa sikrende retsmidler, der ivaerksaettes i henhold til artikel 39, beror saaledes paa indholdet af den enkelte nationale bestemmelse og dennes forenelighed med principperne i naevnte artikel .
22 Det foelger heraf, at det ikke er muligt at give den nationale rets spoergsmaal en generel besvarelse, og at det maa afgoeres i hvert enkelt tilfaelde, om de nationale bestemmelser, retten anfoerer i de oevrige spoergsmaal, er i overensstemmelse med artikel 39 .
Kravet om en saerskilt afgoerelse, der tillader sikrende retsmidler
23 Den nationale ret oensker med sit andet spoergsmaal en afgoerelse af, om den i italiensk ret gaeldende regel, hvorefter rekvirenten for at kunne ivaerksaette en arrest forinden skal opnaa tilladelse dertil ved en saerlig afgoerelse truffet af den kompetente ret, finder anvendelse paa sikrende retsmidler, der ivaerksaettes i henhold til artikel 39 .
24 Som Kommissionen med rette har anfoert er artikel 39 til hinder for, at den part, der har opnaaet fuldbyrdelsespaategning, noedsages til at indhente en saerskilt og saerlig retsafgoerelse for at kunne ivaerksaette sikrende retsmidler, og dette gaelder selv om der i vedkommende nationale procesret normalt kraeves en saadan tilladelse .
25 Dette resultat foelger af selve ordlyden af artikel 39, andet punktum, hvorefter den afgoerelse, der tillader fuldbyrdelse, » ... ogsaa [giver] hjemmel« til at anvende sikrende retsmidler . Ordlyden viser, at retten til at ivaerksaette sikrende retsmidler udspringer af afgoerelsen, der tillader fuldbyrdelse, og at en yderligere afgoerelse, der paa ingen maade kan anfaegte denne ret, saaledes ikke kan vaere paakraevet .
26 Det andet spoergsmaal fra den nationale ret maa derfor besvares saaledes, at efter bestemmelsen i konventionens artikel 39 kan den part, der har fremsat begaering om og opnaaet tilladelse til fuldbyrdelse, i det i bestemmelsen naevnte tidsrum umiddelbart i medfoer af bestemmelsen ivaerksaette sikrende retsmidler vedroerende den parts formuegoder, mod hvem fuldbyrdelsen begaeres, uden at der kan stilles krav om nogen saerskilt tilladelse hertil .
Fristen for ivaerksaettelse af sikrende retsmidler
27 Den nationale ret oensker med sit tredje spoergsmaal en afgoerelse af, om den i italiensk ret gaeldende regel, hvorefter foranstaltningerne til ivaerksaettelse af et sikrende retsmiddel skal vaere afsluttet inden udloebet af en praeceptiv frist, der loeber fra den dag, rekvirenten har haft mulighed for at ivaerksaette saadanne retsmidler, finder anvendelse paa sikrende retsmidler i medfoer af konventionens artikel 39 .
28 Som anfoert af Kommissionen kan besvarelsen af dette spoergsmaal udledes af selve ordlyden af konventionens artikel 39, foerste punktum . I bestemmelsen hedder det, at »saa laenge den i artikel 36 fastsatte frist for appel eller genoptagelse ikke er udloebet, og saa laenge der ikke er truffet afgoerelse i appel- eller genoptagelsessagen, kan der kun anvendes sikrende retsmidler«, og det kan derfor ikke antages, at adgangen til at anvende de omhandlede retsmidler tidsmaessigt skulle kunne begraenses af nationale bestemmelser, der fastsaetter en kortere frist .
29 Det foelger heraf, at saadanne nationale bestemmelser ikke finder anvendelse i de af konventionens artikel 39 omfattede tilfaelde .
30 Det tredje spoergsmaal fra den nationale ret maa derfor besvares saaledes, at den part, der har opnaaet tilladelse til fuldbyrdelse, kan bringe de i artikel 39 omhandlede sikrende retsmidler i anvendelse indtil udloebet af den i artikel 36 fastsatte frist for appel eller genoptagelse, eller, saafremt appel eller genoptagelse er ivaerksat, indtil der er truffet afgoerelse i appel- eller genoptagelsessagen .
Kravet om anlaeggelse af en justifikationssag
31 I andet afsnit af det foerste spoergsmaal spoerger den forelaeggende ret, om den part, der har ivaerksat sikrende retsmidler i medfoer af artikel 39, er forpligtet til at anlaegge justifikationssag i henhold til den nationale procesrets bestemmelser herom .
32 Kommissionen har i den forbindelse anfoert, at hverken formaalet med eller ordlyden af konventionens artikel 39 udelukker, at et saadant krav om justifikationssag ogsaa omfatter sikrende retsmidler, der ivaerksaettes i medfoer af artikel 39 . Det er Kommissionens opfattelse, at i det omfang, sikrende retsmidler foretages automatisk og uden forudgaaende domstolsproevelse, er en efterfoelgende proevelse, som den i italiensk ret foreskrevne, det eneste middel til at afvaerge faren for overfloedig eller chikanoes brug af sikrende retsmidler .
33 Det bemaerkes i den forbindelse, at formaalet med de i flere kontraherende stater eksisterende justifikationsprocedurer er efterfoelgende at efterproeve grundlaget for den afgoerelse, der har tilladt sikrende retsmidler, under hensyn til, at denne afgoerelse saedvanligvis traeffes efter en summarisk procedure .
34 En saadan efterproevelse savner berettigelse og er overfloedig naar det gaelder sikrende retsmidler i medfoer af konventionens artikel 39 . Afgoerelse om foretagelse af disse retsmidler traeffes nemlig ikke paa grundlag af en summarisk procedure, men paa grundlag af den retsvirkning, konventionen tillaegger retsafgoerelser truffet i en anden kontraherende stat .
35 I den forbindelse bemaerkes, at det eneste retsmiddel konventionen hjemler imod den afgoerelse, der tillader fuldbyrdelse, er appel- eller genoptagelse som omhandlet i artikel 36 . Alle andre i national ret hjemlede retsmidler, er saaledes udelukkede, selv om de er begraenset til at angaa den del af afgoerelsen, der stiltiende tillader ivaerksaettelse af sikrende retsmidler .
36 Vedroerende det af Kommissionen anfoerte synspunkt, hvorefter en efterfoelgende proevelse vil goere det muligt at ramme eventuelle overtraedelser eller misbrug i forbindelse med ivaerksaettelsen af de omhandlede sikrende retsmidler, bemaerkes, at bestemmelsen i artikel 39 ikke er til hinder for, at den part, mod hvem disse retsmidler er bragt i anvendelse, anlaegger sag efter de herom gaeldende internretlige regler for at opnaa en passende beskyttelse af de rettigheder, der paastaas kraenket ved saadanne sikrende retsmidler .
37 Det andet led i den nationale rets foerste spoergsmaal maa derfor besvares saaledes, at den part, der har ivaerksat de i konventionens artikel 39 omhandlede sikrende retsmidler, ikke er forpligtet til at anlaegge justifikationssag vedroerende disse retsmidler i overensstemmelse med vedkommende nationale lovgivning .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
38 De udgifter, der er afholdt af Det forenede Kongeriges regering og af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, der har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( fjerde afdeling )
vedroerende de spoergsmaal, som er forelagt af Corte suprema di cassazione ved kendelse af 9 . november 1983, for ret :
1 ) Efter bestemmelsen i konventionens artikel 39 kan den part, der har fremsat begaering om og opnaaet tilladelse til fuldbyrdelse, i det i bestemmelsen naevnte tidsrum umiddelbart i medfoer af bestemmelsen ivaerksaette sikrende retsmidler vedroerende den parts formuegoder, mod hvem fuldbyrdelsen begaeres, uden at der kan stilles krav om nogen saerskilt tilladelse hertil .
2 ) Den part, der har opnaaet tilladelse til fuldbyrdelse, kan bringe de i artikel 39 omhandlede sikrende retsmidler i anvendelse indtil udloebet af den i artikel 36 fastsatte frist for appel eller genoptagelse, eller, saafremt appel eller genoptagelse er ivaerksat, indtil der er truffet afgoerelse i appel- eller genoptagelsessagen .
3 ) Den part, der har ivaerksat de i konventionens artikel 39 omhandlede sikrende retsmidler, er ikke forpligtet til at anlaegge justifikationssag vedroerende disse retsmidler i overensstemmelse med vedkommende nationale lovgivning .