61996CJ0325_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-325/96,
angaaende en anmodning, som Supremo Tribunal Administrativo i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,
Fábrica de Queijo Eru Portuguesa Ld.°
mod
Subdirector-Geral das Alfândegas,
procesdeltager: Ministério Público,
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af artikel 14, stk. 2, i
Raadets forordning (EOEF) nr. 1999/85 af 16. juli 1985 om aktiv foraedling (EFT L 188, s. 1) og artikel 27 og 28 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3677/86 af 24. november 1986 om visse gennemfoerelsesbestemmelser til forordning (EOEF) nr. 1999/85 (EFT L 351, s. 1), som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2281/88 af 25. juli 1988 (EFT L 200, s. 20),
har
DOMSTOLEN
(Fjerde Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, H. Ragnemalm (refererende dommer), og dommerne P.J.G. Kapteyn og J.L. Murray,
generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer
justitssekretaer: ekspeditionssekretaer H.A. Ruehl,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
- Fábrica de Queijo Eru Portuguesa Ld.° ved advokat Álvaro Caneira, Lissabon
- den portugisiske regering ved direktoer Luís Fernandes, Juridisk Tjeneste, Direktoratet for EF-spoergsmaal, Udenrigsministeriet, og Luís Augusto Máximo dos Santos, Det Juridiske Fakultet i Lissabon, som befuldmaegtigede
- den franske regering ved kontorchef Catherine de Salins og fuldmaegtig Frédéric Pascal, begge Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtigede
- Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Francisco de Sousa Fialho, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at den portugisiske regering og Kommissionen har afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 17. juli 1997,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 17. september 1997,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved dom af 10. juli 1996, indgaaet til Domstolen den 4. oktober 1996, har Supremo Tribunal Administrativo i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 14, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1999/85 af 16. juli 1985 om aktiv foraedling (EFT L 188, s. 1, herefter »grundforordningen«) og artikel 27 og 28 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3677/86 af 24. november 1986 om visse gennemfoerelsesbestemmelser til forordning (EOEF) nr. 1999/85 (EFT L 351, s. 1), som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2281/88 af 25. juli 1988 (EFT L 200, s. 20).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag anlagt af Fábrica de Queijo Eru Portuguesa Ld.° (herefter »sagsoegeren«) mod Alfândega de Lisboa (herefter »toldmyndighederne«) vedroerende en ansoegning om forlaengelse af fristen for genudfoersel af varer, der var henfoert under proceduren for aktiv foraedling.
3 Det fremgaar af de tre foerste betragtninger til grundforordningen, at en saadan procedure som led i den internationale arbejdsdeling skal fremme faellesskabsvirksomhedernes udfoersel, ved at de gives mulighed for at indfoere varer fra tredjelande uden at betale importafgifter, naar varerne efter forarbejdning bliver genudfoert fra Faellesskabet, idet faellesskabsproducenternes vaesentlige interesser dog ikke maa beroeres.
4 I grundforordningens artikel 14 bestemmes foelgende:
1. Toldmyndigheden fastsaetter den frist, inden for hvilken foraedlingsprodukterne skal vaere ekspederet paa en af de i artikel 18 anfoerte maader. Fristen fastsaettes under hensyn til det tidsrum, der er noedvendigt til gennemfoerelsen af den aktive foraedling samt til afsaetning af foraedlingsprodukterne.
2. Fristerne loeber fra den dato, paa hvilken ikke-faellesskabsvarerne henfoeres under proceduren for aktiv foraedling. Toldmyndigheden kan forlaenge dem, saafremt bevillingshaveren fremsaetter behoerigt begrundet anmodning herom.
...
3. ...
4. Der kan efter den i artikel 31, stk. 2 og 3, omhandlede fremgangsmaade fastsaettes saerlige frister for visse foraedlingsprocesser eller for visse indfoerselsvarer.
5 I artikel 27 i forordning nr. 3677/86 bestemmes foelgende:
»Naar omstaendighederne taler derfor, kan fristen for antagelse til en af de i artikel 18 eller 27 i grundforordningen omhandlede bestemmelser forlaenges selv efter udloebet af den oprindeligt fastsatte frist.«
6 I artikel 28 i forordning nr. 3677/86 bestemmes foelgende:
»For saadanne landbrugsprodukter af samme art som de i artikel 1 i forordning (EOEF) nr. 565/80 omhandlede, som skal udfoeres i form af forarbejdningsprodukter eller i form af de i artikel 2, litra b) eller c), i naevnte forordning omhandlede varer, kan den frist, inden for hvilken indfoerselsvarerne skal vaere antaget til en af de i grundforordningens artikel 18 omhandlede bestemmelser, ikke overstige seks maaneder.«
7 Det anfoeres udtrykkeligt i tredje betragtning til forordning nr. 2281/88, at det »i betragtning af markedssituationen for de paagaeldende mejeriprodukter er ... noedvendigt at begraense gyldighedsperioden for bevillingen til aktiv foraedling; [og at der endvidere] boer ... fastsaettes en frist, der ikke kan forlaenges, inden for hvilken foraedlingsprodukterne skal vaere anvendt paa en af de godkendte maader«.
8 Paa denne baggrund er der ved forordning (EOEF) nr. 2281/88 indsat foelgende afsnit i artikel 28 i forordning nr. 3677/86:
»For de i artikel 1 i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede produkter, der er bestemt til fremstilling af produkter, der er omhandlet i samme artikel, eller af varer, der er opfoert i bilaget til naevnte forordning, kan fristen for genudfoersel dog ikke overstige fire maaneder.«
9 I henhold til artikel 1 i Raadets forordning (EOEF) nr. 565/80 af 4. marts 1980 om forudbetaling af eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 62, s. 5) finder forordningen anvendelse paa produkter, der er omfattet af Raadets forordning (EOEF) nr. 804/68 af 27. juni 1968 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter (EFT 1968 I, s. 169). I artikel 1, litra c) og d), i forordning nr. 804/68 naevnes blandt disse produkter »smoer« og »ost og ostemasse«.
10 Det fremgaar af forelaeggelsesdommen, at sagsoegeren i loebet af marts 1988 i henhold til proceduren for aktiv foraedling indfoerte 108 tons smoer fra New Zealand paa grundlag af en bevilling fra toldmyndighederne af 11. marts 1988. I henhold til bevillingen var det foraedlingsprodukt, der skulle udfoeres, smelteost, ved hvis fremstilling der som raastof bl.a. blev anvendt det indfoerte smoer.
11 Fristen for genudfoersel, der i bevillingen var fastsat til seks maaneder, blev efter anmodning fra sagsoegeren, som paaberaabte sig force majeure, forlaenget to gange af toldmyndighederne. Der blev foerst givet udsaettelse til marts 1989 og siden til den 23. maj 1989.
12 Sagsoegeren anmodede den 21. juni 1989 Director-Geral das Alfândegas om i henhold til artikel 27 i forordning (EOEF) nr. 3677/86 at meddele endnu en forlaengelse af fristen, saaledes at den resterende del af varen, som sagsoegeren ansatte til ca. 30 tons, kunne indarbejdes i faerdigvarer til udfoersel, eller at der i det mindste i henhold til grundforordningens artikel 18, stk. 4, blev meddelt sagsoegeren tilladelse til at genudfoere varen i uforarbejdet stand.
13 Subdirector-Geral das Alfândegas afslog denne anmodning ved afgoerelse af 12. juli 1989 bl.a. med den begrundelse, at det i artikel 28 i forordning nr. 3677/86, som aendret ved forordning nr. 2281/88, med hensyn til produkter omhandlet i artikel 1 i forordning nr. 804/68 bestemmes, at fristen for genudfoersel ikke kan overstige fire maaneder. Da denne bestemmelse fandt anvendelse fra den 26. juli 1988, fastslog Subdirector-Geral das Alfândegas, at de to fristforlaengelser, der tidligere var blevet meddelt sagsoegeren, var indroemmet i strid med artikel 28 i forordning nr. 3677/86.
14 Tribunal Tributário de Segunda Instância frifandt ved dom af 5. februar 1991 toldmyndighederne for sagsoegerens paastand om annullation af denne afgoerelse. Dommen er blevet stadfaestet ved dom af 1. juli 1992 afsagt af en afdeling af Supremo Tribunal Administrativo. Sagsoegeren har siden ivaerksat appel af dommen til Supremo Tribunal Administrativo, Pleno da Secção do Contencioso Tributário, der har besluttet at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»1) Skal artikel 28 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3677/86 af 24. november 1986 fortolkes saaledes, at den heri fastsatte frist paa seks maaneder ikke kan forlaenges?
2) Eller skal artiklen derimod fortolkes saaledes, at der paa den naevnte frist skal anvendes den almindelige ordning for forlaengelse, der er foreskrevet ved naevnte forordnings artikel 27 og ved artikel 14, stk. 2, sidste afsnit, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1999/85 af 16. juli 1985?«
15 Med sine spoergsmaal, der skal besvares under ét, oensker den forelaeggende ret reelt oplyst, om artikel 28 i forordning nr. 3677/86 skal fortolkes saaledes, at de deri fastsatte frister ikke kan forlaenges, eller om saadanne frister derimod kan forlaenges i medfoer af forordningens artikel 27 og grundforordningens artikel 14, stk. 2.
16 Sagsoegeren har for det foerste gjort gaeldende, at disse frister, uanset om de er generelle eller specielle, kan forlaenges, naar dette er berettiget under hensyn til saerlige omstaendigheder i den konkrete sag. Sagsoegeren er for det andet af den opfattelse, at uanset hvilken fortolkning der anlaegges, kunne toldmyndighederne i medfoer af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet ikke afslaa sagsoegerens ansoegning om forlaengelse. Sagsoegeren har for det tredje gjort gaeldende, at toldmyndighederne har udoevet magtfordrejning. Endelig har sagsoegeren anfoert, at sagsoegeren burde have faaet fristen forlaenget paa grundlag af force majeure, da det var umuligt at genudfoere foraedlingsprodukter eller varen i uforarbejdet stand.
17 Den portugisiske og den franske regering samt Kommissionen har heroverfor gjort gaeldende, at artikel 28 i forordning nr. 3677/86 som affattet ved forordning nr. 2281/88 indeholder specielle frister for genudfoersel af visse varer i medfoer af grundforordningens artikel 14, stk. 4, som de nationale toldmyndigheder ikke kan forlaenge.
18 Det bemaerkes, at det klart fremgaar af ordlyden af artikel 28 i forordning nr. 3677/86 som affattet ved forordning nr. 2281/88 - »kan den frist ... ikke overstige seks maaneder« og »kan fristen for genudfoersel dog ikke overstige fire maaneder« - at der for landbrugsprodukter gaelder specielle frister, der ikke kan forlaenges. Saadanne frister er fastsat i overensstemmelse med grundforordningens artikel 14, stk. 4, og finder anvendelse som en undtagelse fra artikel 27 i forordning nr. 3677/86.
19 Denne fortolkning af artikel 28 i forordning nr. 3677/86 er endvidere i overensstemmelse med formaalet med denne forordning og grundforordningen, som er at goere det vanskeligere at anvende ordningen for aktiv foraedling paa landbrugsprodukter paa grund af de saerlige vanskeligheder, som faellesmarkedets funktion frembyder for disse produkter. Dette er grunden til, at det blev besluttet paa faellesskabsomraadet at undergive fristerne for at afslutte proceduren for aktiv foraedling af importvarer en streng regulering paa landbrugsomraadet.
20 Det foelger heraf, at dette formaal ville blive bragt i fare, hvis de saerlige frister, der er anfoert i artikel 28 i forordning nr. 3677/86, kunne forlaenges af de nationale toldmyndigheder.
21 Med hensyn til princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet bemaerkes, at der fra den 1. januar 1987, hvor grundforordningen skulle anvendes, og forordning nr. 3677/86 traadte i kraft, ikke kunne ske forlaengelse af fristen paa seks maaneder, der gjaldt generelt for landbrugsprodukter, og fra den 26. juli 1988, hvor forordning nr. 2281/88 traadte i kraft, heller ikke af fristen paa fire maaneder, der gjaldt for mejeriprodukter. De to forlaengelser af fristerne for genudfoersel, der var meddelt sagsoegeren i 1988 og 1989, var derfor indroemmet med urette.
22 Det skal herefter blot fastslaas, at naar en erhvervsdrivende har nydt godt af, at en national myndighed har truffet afgoerelser, der er i strid med en klar og utvetydig faellesskabsretlig regel, kan den erhvervsdrivende ikke have nogen berettiget forventning om, at den paagaeldende myndighed traeffer endnu en afgoerelse i strid med faellesskabsretten.
23 Argumentationen om, at der foreligger magtfordrejning, er ligeledes uden relevans, for saa vidt som toldmyndighederne ved at afslaa at indroemme en ny forlaengelse af fristen for genudfoersel kun har anvendt artikel 28 i forordning nr. 3677/86 korrekt og ikke har anvendt sine befoejelser alene med det formaal eller med det afgoerende formaal at forfoelge andre maal end forudsat i den gaeldende faellesskabslovgivning.
24 Med hensyn til princippet om force majeure, som sagsoegeren har paaberaabt sig som begrundelse for, at det var umuligt at genudfoere foraedlingsproduktet eller varen i uforarbejdet stand, bemaerkes endeligt, at der ikke har vaeret tale om, at der forelaa helt usaedvanlige og uforudseelige omstaendigheder, som den paagaeldende erhvervsdrivende ikke har haft nogen indflydelse paa, og hvis foelger han trods stoerst mulig agtpaagivenhed alene kunne have undgaaet ved helt uforholdsmaessige opofrelser.
25 De forelagte spoergsmaal skal derfor besvares med, at artikel 28 i forordning nr. 3677/86, som aendret ved forordning nr. 2281/88, skal fortolkes saaledes, at de deri fastsatte frister for genudfoersel ikke kan forlaenges.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
26 De udgifter, der er afholdt af den portugisiske og den franske regering samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Fjerde Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Supremo Tribunal Administrativo ved dom af 10. juli 1996, for ret:
Artikel 28 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3677/86 af 24. november 1986 om visse gennemfoerelsesbestemmelser til forordning (EOEF) nr. 1999/85 om aktiv foraedling, som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2281/88 af 25. juli 1988, skal fortolkes saaledes, at de deri fastsatte frister for genudfoersel ikke kan forlaenges.