61998CC0002_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
A - Indledning
1 Denne sag vedroerer den appel, som en (tidligere) tjenestemand ved Europa-Parlamentet (herefter »sagsoegeren«) (1) har ivaerksat til proevelse af dom afsagt den 5. november 1997 af Retten i Foerste Instans (2), hvorved Retten afviste tjenestemandens begaering om ekstraordinaer genoptagelse af en dom afsagt af Retten i 1991 (3), fordi der ikke forelaa nogen nye omstaendigheder. Ved dommen af 1991 tabte tjenestemanden den sag, han havde anlagt til proevelse af hans degradation fra loenklasse A3 til loenklasse A7, og som blev foretaget af disciplinaere grunde.
B - Hovedsagens faktiske omstaendigheder
2 Disse domme blev afsagt efter en raekke disciplinaersager mod H. de Compte, tidligere tjenestemand ved Europa-Parlamentet, som senere er blevet pensioneret. Disse disciplinaersager blev ivaerksat - den sidste i 1987 - og vedroerte sagsoegerens tjeneste som regnskabsfoerer ved Europa-Parlamentet. Under disse sager foreholdtes sagsoegeren at have begaaet forskellige ulovligheder under sin tjeneste (4). Til proevelse af den degradation, som Europa-Parlamentet anordnede i sin disciplinaerafgoerelse, anlagde sagsoegeren i 1988 en sag, som Retten i Foerste Instans i sin dom af oktober 1991 ikke gav sagsoegeren medhold i (5).
3 Ved dom af 2. juni 1994 forkastede Domstolen den appel, som var anlagt til proevelse af naevnte dom. Domstolen bemaerkede med hensyn til de klagepunkter, som Europa-Parlamentet havde rejst vedroerende sagsoegeren, foelgende (6):
»Det fremgaar af den appellerede dom, at Retten gav ansaettelsesmyndigheden medhold i foelgende klagepunkter, som foreholdtes sagsoegeren, ...:
a) Klagepunktet om, at sagsoegeren var ansvarlig for oprettelsen ... af en rentebaerende konto i Midland Bank, London, den 21. juli 1980 og indsaettelse paa kontoen af 400 000 GBP til en rente af 16% p.a. uden forudgaaende tilladelse, uden nogen postering herom i regnskabet over disse transaktioner og uden indfoerelse i Parlamentets boeger af de oppebaarne renter 1980 og 1981.
b) Indloesning uden praecis og gyldig begrundelse af to checks den 4. september 1981 og den 11. november 1981, trukket paa Midland Bank og lydende paa henholdsvis 17 189,15 GBP og 35 176,98 GBP, beloeb som var blevet indbetalt af banken Sogenal, Luxembourg; undladelse af at bogfoere disse transaktioner i Parlamentets boeger i regnskabsaaret 1981; bogfoering med seks maaneders forsinkelse (28.2.1982) i regnskabet med et samlet beloeb paa 4 136 125 BEF, skoent udbetalingerne var sket i forskellige valutaer.
c) Tilsidesaettelse af regnskabsfoererens forpligtelse til at afholde udgifter paa grundlag af bilag og til at soerge for bevarelse af Parlamentets vaerdier (manglende dokumentation for et beloeb paa 4 100 000 BEF i Parlamentets kasse).«
Som Retten endnu en gang understregede i sin dom af 1997 (7) foreholdtes regnskabsfoereren altsaa ikke tab af midler, men udelukkende manglende dokumentation.
4 Retten i Foerste Instans' afgoerelse blev citeret af Domstolen saaledes (8):
»195 Retten fastslaar, at parternes argumentation vedroerende dette klagepunkt hovedsagelig drejer sig om to spoergsmaal, nemlig foerst om det er godtgjort, at underskuddet paa 4,1 mio. BEF, som blev konstateret i medlemmernes kasse, og som der ikke forelaa bilag for, beror paa posteringen vedroerende en indloesning af et samlet beloeb i BEF af to checks trukket paa Midland Bank ...
196 Det bemaerkes med hensyn til foerste spoergsmaal, at ansaettelsesmyndigheden har begrundet den konklusion, den naaede til i sin disciplinaere afgoerelse, idet den henviste til foelgende forhold. Saldoen i 'kassen for BEF' ved udloebet af regnskabsaaret 1981 svarede til det beloeb, der var angivet paa regnskabsfortegnelsen for 'kassen for BEF' paa tidspunktet for den af Revisionsretten den 18. marts 1982 gennemfoerte kontrol. Det fremgik af Parlamentets boeger, at en postering paa 4 136 125 BEF, der udgjorde det samlede beloeb i BEF af de to checks, trukket paa Midland Bank, blev opfoert den 28. februar 1982. Revisionsretten har bestridt, at denne postering har kunnet finde sted den 28. februar 1982, idet den ikke forelaa ved dens kontrol af medlemmernes kasse i marts 1982. Ved denne postering forekommer en forskel mellem kontiene 'regnskabsfortegnelse - Midland Bank' og 'kassen for BEF' paa den ene side og den kassebog, som foeres over kassebeholdningen i pengeskabet, paa den anden side. Denne forskel udgoer et kasseunderskud af samme stoerrelse, nemlig 4 136 125 BEF, hvis eksistens blev bekraeftet af Revisionsretten, af Parlamentets interne kontrol og af Parlamentets afgoerelse af 11. juli 1986 om meddelelse af decharge for regnskabsaaret 1982. Sagsoegeren har i skrivelsen af 30. marts 1982 til Parlamentets formand erkendt en ikke-bogfoert udgift paa 4 121 573 BEF. Sagsoegeren, der i kraft af sin stilling som regnskabsfoerer burde begrunde enhver kassetransaktion, har ikke forelagt noget bilag for betaling af et tilsvarende beloeb som kasseunderskuddet, og heller ikke givet nogen forklaring paa underskuddets fremkomst.
...
200 Retten bemaerkede ... at ansaettelsesmyndigheden i den anfaegtede afgoerelse har lagt til grund, at der bestod en sammenhaeng mellem underskuddet paa 4,1 mio. BEF i medlemmernes kasse og indloesningen af de to omtvistede checks trukket paa Midland Bank, og fastslaaet, at posteringen vedroerende denne transaktion ikke blev foretaget soendag den 28. februar 1982, men senere, nemlig den 18. marts 1982, paa hvilken dato Revisionsretten foretog en kontrol. Ansaettelsesmyndigheden har anset det for godtgjort, at den sene registrering af posteringen vedroerende indloesningen af de to checks foerte til opdagelsen af et underskud paa 4 136 215 BEF, hvilket beloeb svarede til de naevnte to checks' samlede beloeb. Retten finder, at den af ansaettelsesmyndigheden anlagte fortolkning af de forhold, som var forelagt den, stoettes af de efterfoelgende udtalelser fra henholdsvis Revisionsretten og Disciplinaerraadet, som begge gennemfoerte omhyggelige forespoergsler og undersoegelser for at opklare omstaendighederne omkring underskuddets forekomst.
201 Under disse omstaendigheder ... bemaerker Retten, at det i den anfaegtede afgoerelse med foeje har kunnet anses for godtgjort, at de manglende bilag i dette tilfaelde vedroerer indloesningen af de to checks trukket paa Midland Bank. Heraf foelger, at sagsoegeren ikke har kunnet bevise, at den anfaegtede afgoerelse ikke er korrekt begrundet eller beror paa en klart faktisk eller retlig vildfarelse eller magtfordrejning; alle begreber, som udgoer graenserne for den retlige proevelse af en forvaltningsakt, der foretages af Retten i et annullationssoegsmaal« (9).
C - De faktiske omstaendigheder, der ligger til grund for begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse
5 Den 28. juni 1995 - altsaa efter Domstolens dom af 2. juni 1994, som stadfaestede Rettens dom af oktober 1991 - udarbejdede rapportoeren for Parlamentets Budgetkontroludvalg, Jean-Claude Pasty, et forslag til rapport, som meddelte decharge for gennemfoerelse af Parlamentets budget for regnskabsaaret 1993. I dette forslag naevnte Jean-Claude Pasty sagen om medlemmernes kasse. I sit moede i september 1995 vedtog Budgetkontroludvalget forslaget til rapport om decharge for gennemfoerelsen af Parlamentets budget for regnskabsaaret 1993, men den del af rapporten, som vedroerte sagen om medlemmernes kasse, som rapportoeren havde trukket tilbage, blev ikke godkendt.
6 I en udtoemmende skrivelse paa over 30 sider (indeholdende over 283 punkter), som Jean-Claude Pasty i februar 1996 tilsendte generaldirektoeren for personale, budget og oekonomi i Parlamentet, gennemgik han udtoemmende alle de klagepunkter, der var rejst mod sagsoegeren. Han naaede herefter til det resultat, at disse klagepunkter ikke var begrundede, bl.a. fordi Revisionsrettens kontrol ikke havde vaeret grundig, at der ikke forelaa nogen dokumentation for det angivne kasseunderskud, samt at et saadant underskud ogsaa kunne bero paa andre aarsager.
7 Sagsoegeren fremsatte paa grundlag af denne skrivelse i juni 1996 en begaering om ekstraordinaer genoptagelse. Retten afviste begaeringen fra realitetsbehandling (10). Retten fandt, at betingelserne for en genoptagelse - omstaendigheder af afgoerende karakter, som inden dommens afsigelse er ubekendt for retsinstansen og den begaerende part - ikke var opfyldt. Retten fastslog med hensyn til de omstaendigheder, som sagsoegeren havde fremfoert, at der her var tale om rene paastande, antagelser og personlige vurderinger fra Jean-Claude Pasty. Retten begrundede ogsaa sin afvisning med, at de paaberaabte forhold ikke ville have foert Retten til at traeffe en anden afgoerelse i sagen. Retten udtalte, at der var tale om omstaendigheder, som allerede var kendt af sagsoegeren under de tidligere sager, eller omstaendigheder, som sagsoegeren ikke som kraevet efter procesreglementet havde godtgjort, eller omstaendigheder, som ikke var fremstillet tilstraekkelig klart og praecist til, at sagsoegte havde kunnet forberede sit forsvar og Retten traeffe afgoerelse vedroerende begaeringen (11).
8 Sagsoegeren har ivaerksat appel til proevelse af dommen af 7. januar 1998 og har her nedlagt foelgende paastande:
- Appellen antages og kendes begrundet.
- Rettens dom af 5. november 1997 ophaeves.
- Sagen hjemvises til Retten med henblik paa realitetsbehandling af behandlingen af begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse.
- Parlamentet idoemmes sagens omkostninger og omkostningerne for sagen ved Retten.
9 Parlamentet har nedlagt foelgende paastande:
- Det fastslaas, at appellen aabenbart maa afvises.
- Subsidiaert: Appellen forkastes.
- Spoergsmaalet om sagens omkostninger afgoeres i henhold til artikel 69, stk. 3, andet afsnit, i Domstolens procesreglement.
D - Relevante faellesskabsbestemmelser
10 Med hensyn til appel til Domstolen bestemmer EF-traktatens artikel 168 A, stk. 1, at Rettens dom kan vaere genstand for appel til Domstolen, begraenset til retsspoergsmaal. Artikel 51 i EF-statutten for Domstolen (herefter »statutten«), indeholder mere praecise bestemmelser. Det hedder heri:
»Appel til Domstolen er begraenset til retsspoergsmaal. Den kan kun stoettes paa, at Retten savner kompetence, at der er begaaet rettergangsfejl, som kraenker appellantens interesser, eller at Retten har overtraadt faellesskabsretten.
...«
11 Ekstraordinaer genoptagelse er reguleret ved statuttens artikel 41, som henhoerer under afsnit III »Rettergangsmaaden«, der i henhold til artikel 46, stk. 1, i statutten ogsaa regulerer rettergangsmaaden ved Domstolen. Artikel 41 bestemmer foelgende:
»En paadoemt sag kan kun begaeres genoptaget af Domstolen, hvis der fremkommer en faktisk omstaendighed af afgoerende betydning, der inden dommens afsigelse var ukendt for Domstolen og for den part, der begaerer sagen genoptaget.
Genoptagelsessagen indledes med en kendelse, hvorved Domstolen udtrykkeligt fastslaar tilstedevaerelsen af en ny faktisk omstaendighed, anerkender, at denne har de egenskaber, der kan begrunde genoptagelse af sagen, og erklaerer, at begaeringen derfor kan imoedekommes.
...«
12 I henhold til artikel 126, stk. 1, i Rettens procesreglement skal begaeringen endvidere angive:
»... c) De faktiske omstaendigheder, hvorpaa begaeringen stoettes.
d) Beviserne for tilstedevaerelsen af de faktiske omstaendigheder, som begrunder den ekstraordinaere genoptagelse, og for, at de i artikel 125 fastsatte frister er overholdt.«
E - Parternes argumentation
13 Sagsoegeren har foerst fremsat nogle generelle betragtninger vedroerende Rettens dom og har dernaest praemis for praemis gennemgaaet den dom, han anfaegter.
14 Sagsoegeren stoetter sig navnlig paa Jean-Claude Pasty's skrivelse, som hans begaering om genoptagelse hovedsagelig hviler paa. Han understreger Jean-Claude Pasty's kompetence og stilling. Vedkommende er bl.a. rapportoer for Parlamentets Budgetkontroludvalg. Der er altsaa tale om en person, som har fri adgang til alle administrationens regnskabsdokumenter. Sagsoegeren har anfoert, at Jean-Claude Pasty efter en grundig gennemgang i sin skrivelse var naaet til den konklusion, at anklagerne mod de Compte var uden grundlag. Skrivelsen er altsaa ifoelge sagsoegeren en ny faktisk omstaendighed af afgoerende betydning.
15 Sagsoegeren har anfoert, at dette dokument, som ifoelge ham aldrig er blevet bestridt, burde vaere tillagt samme beviskraft af Retten under sagen om genoptagelse, som udtalelserne fra Parlamentet og Revisionsrettens tjenestemaend under den tidligere sag, som Retten lagde til grund for sin dom, og som den ansaa for uigendrivelige beviser. Retten har derfor ikke opfyldt den forpligtelse, som paahvilede den, til at give sagsoegeren mulighed for at fremfoere sine beviser paa samme maade som modparten.
16 Sagsoegeren finder, at Retten har begaaet en retlig fejl ved ikke at have anset den af Jean-Claude Pasty behandlede problematik for en ny faktisk omstaendighed, idet de forhold, som Jean-Claude Pasty fremfoerer mod Parlamentets opfattelse, er nye. Jean-Claude Pasty's paastande er underskrevet af denne og har derfor samme vaerdi, som de tjenestemaends udtalelse, der har tjent til at underbygge de paastande, som Retten lagde til grund for sin dom i oktober 1991.
17 Jean-Claude Pasty's skrivelse maa i henhold til sagsoegeren behandles i dens helhed. Retten har derfor begaaet en fejl ved ikke at have behandlet skrivelsens hovedkonklusion. Denne udgoer ifoelge sagsoegeren en ny faktisk omstaendighed, idet den - som han anfoerer - viser, at der ikke var grundlag for de anklager, der er rejst mod han.
18 At fratage disse paastande enhver gyldighed uden at efterproeve dem, er det samme som at afvise udsagnene fra et vidne, der er rede til at godtgoere en persons uskyldighed, der er kendt skyldig i en overtraedelse - sagsoegeren taler om mord.
19 Sagsoegeren henviser endelig til flere domme og kendelser fra Domstolen og fra Retten i Foerste Instans (12) og understreger, at begrebet »faktisk omstaendighed« maa fortolkes vidt i henhold til Domstolens praksis. Han tilfoejer, at Domstolen tilsyneladende under dette begreb ikke kun forstaar saakaldte rene faktiske omstaendigheder, men ogsaa bevismidler, der kan goere det muligt at godtgoere dem eller afsvaekke dem.
20 Sagsoegte har foerst behandlet spoergsmaalet om, hvorvidt en appel ivaerksat til proevelse af en dom fra Retten i Foerste Instans, hvorved en begaering om ekstraordinaer genoptagelse er blevet afvist, kan antages til realitetsbehandling. Sagsoegte mener, at en saadan appel aabenbart maa afvises. Parlamentet fremfoerer to grunde for denne opfattelse.
21 Parlamentet henviser foerst til traktatens artikel 168 A og statuttens artikel 51, hvorefter appellen er blevet begraenset til retsspoergsmaal. Statuttens artikel 41 goer genoptagelse afhaengig af, at der foreligger en faktisk omstaendighed (ny). Da Retten i henhold til dens procesreglements artikel 127, stk. 2, foerst skal afgoere, om begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse skal tages til foelge uden at realitetsbehandle begaeringen, har Retten alene ifoelge sagsoegte gennemgaaet de faktiske omstaendigheder uden at behandle retsspoergsmaal.
22 Parlamentet henviser desuden til Domstolens faste praksis, hvorefter Retten alene er kompetent til at fastslaa og vurdere de faktiske omstaendigheder. Derfor maa en appel, som alene har til formaal at opnaa en behandling af de faktiske omstaendigheder, der allerede er blevet forelagt Retten, afvises. Parlamentet udleder heraf, at en appel ivaerksat til proevelse af en dom om afvisning af en begaering om ekstraordinaer genoptagelse, som vedroerer Rettens bedoemmelse af de saakaldte nye omstaendigheder, og som tilsigter en fornyet behandling af begaeringen, ogsaa maa afvises.
23 Parlamentet anfoerer, at i denne sag har Retten i sin dom af 5. november 1997 fastslaaet, at begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse i realiteten havde til formaal, at Retten skulle foretage en ny bedoemmelse af de allerede kendte faktiske omstaendigheder og altsaa af begrundelsen for dommen i 1991, som i mellemtiden er blevet retskraftig. Sagsoegeren oensker ved appellen at opnaa, at Domstolen foretager en ny bedoemmelse af de faktiske omstaendigheder, som forelaa for Retten. Da appellen vedroerer de faktiske omstaendigheder og ikke retsspoergsmaal, maa denne ifoelge sagsoegte ogsaa afvises.
24 Parlamentet anfoerer endvidere, at betingelserne for antagelse af appel til realitetsbehandling er fastsat i statuttens artikel 51. Parlamentet understreger desuden, at i henhold til artikel 112, stk. 1, litra c), i Domstolens procesreglement, skal appelskriftet indeholde de retlige anbringender og argumenter, der paaberaabes. Ifoelge sagsoegte indeholder appelskriftet intet anbringende om tilsidesaettelse af en retlig bestemmelse. Det indeholder heller ikke noget retligt anbringende, men alene en anfaegtelse af Rettens bedoemmelse af de faktiske omstaendigheder i begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse. Sagsoegeren foretager ganske vist en gennemgang af dommen, men fremfoerer ingen praecise retlige argumenter til stoette for appellen. Sagsoegeren paaberaaber sig ingen af de soegsmaalsgrunde, der er angivet i statuttens artikel 51, og angiver ikke praecist, hvorledes Retten skulle have begaaet en tilsidesaettelse af retsregler. Sagsoegeren henviser tvaertimod alene til de fejltagelser, som Retten skulle have begaaet, idet den ikke ansaa Jean-Claude Pasty's paastande for nye faktiske omstaendigheder. Appellen tilsigter derfor udelukkende at forpligte Domstolen til at foretage en ny behandling af skrivelsen, der blev forelagt Retten. Parlamentet udleder heraf, at appellen aabenbart skal afvises.
25 Parlamentet understreger vedroerende raekkevidden af Jean-Claude Pasty's skrivelse de retsvirkninger, som foelger af en retskraftig dom. De meninger, paastande, vurderinger, erklaeringer, fortolkninger osv. vedroerende en afsluttet sag, som er blevet retskraftig, kan ikke laengere tages i betragtning. Rene paastande, som ikke stoettes paa noget bevis, udgoer ikke ifoelge Parlamentet en ny omstaendighed, som kan begrunde en ekstraordinaer genoptagelse. Hvis man paa grundlag af personlige meninger kunne genaabne enhver afsluttet sag, ville ifoelge Parlamentet retssikkerhedsprincippet fuldstaendigt ophaeves. Parlamentet henviser ogsaa til ordlyden af artikel 126, litra d), i Rettens procesreglement, hvorefter begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse skal angive beviserne for tilstedevaerelsen af de faktiske omstaendigheder, som begrunder den ekstraordinaere genoptagelse.
26 Parlamentet anfoerer med hensyn til sagsoegerens paastand om, at denne ikke har kunnet fremfoere sine beviser paa samme maade som Parlamentets beskyldning, at sagsoegeren ogsaa har haft adgang til alle sagens akter, og har raadet over alle midler til sit forsvar.
27 Parlamentet understreger endelig, at den del af rapporten fra Jean-Claude Pasty, som vedroerer medlemmernes kasse, ikke udgoer et officielt dokument - eftersom rapportoeren havde trukket den tilbage, og den ikke var genstand for afstemning - hvorfor det er unoedvendigt at goere bemaerkninger herom. Jean-Claude Pasty's senere skrivelse til generaldirektoeren indeholder udelukkende dennes personlige mening, hvilket Retten i Foerste Instans i oevrigt ogsaa har anfoert. Parlamentet behoevede derfor ikke at tage stilling til dette spoergsmaal.
F - Vurdering
Formaliteten
28 Med hensyn til formaliteten i denne sag kan det ikke uden videre udelukkes, at Domstolen ikke kan traeffe afgoerelse vedroerende retsspoergsmaal i forbindelse med en appel ivaerksat til proevelse af afvisning af en begaering om ekstraordinaer genoptagelse paa grund af manglende faktiske nye omstaendigheder. Der er ikke her tale om bedoemmelse af en omstaendighed, der som saadan er blevet afvist af Retten, og for hvilken alene denne er kompetent (13), men om Rettens anvendelse og fortolkning af statuttens artikel 41. Det afgoerende er altsaa, om Retten har foretaget en korrekt bedoemmelse i henhold til statuttens artikel 41, om de af sagsoegeren fremsatte forhold udgoer nye faktiske omstaendigheder, og om disse omstaendigheder var ukendte og kan have afgoerende betydning.
29 Saafremt sagsoegeren goer gaeldende, at Retten har begaaet en fejl ved at fortolke begreber, som det tilkom den at bedoemme, vedroerer efterproevelsen naturligvis ogsaa retsspoergsmaal. Der er i dette tilfaelde ikke alene tale om f.eks. om det forhold, at Retten med foeje ikke har anset den fremfoerte omstaendighed som ny, men om i givet fald at undersoege, om begrebet »ny omstaendighed« efter statuttens artikel 41 ikke er blevet fortolket for snaevert af Retten. Efterproevelse af et saadant spoergsmaal udgoer et retsspoergsmaal. Domstolens efterproevelse kan ogsaa vaere noedvendig i forbindelse med fortolkningen af begrebet »afgoerende«, f.eks. hvis det goeres gaeldende, at der er foretaget en forkert anvendelse af en bestemmelse. Man kan derfor ikke sige, at en appel til proevelse af en dom for Retten, hvorved en begaering om ekstraordinaer genoptagelse er blevet afvist paa grund af manglende nye faktiske omstaendigheder, uden videre maa afvises.
30 I denne sag anfaegter sagsoegeren ikke Rettens faktiske bedoemmelse, hvorefter de paaberaabte omstaendigheder ikke i sig selv udgoer nye faktiske omstaendigheder. Sagsoegeren mener dog, at Jean-Claude Pasty's skrivelse maa behandles i dens helhed - herunder ogsaa dens konklusion, som modsiger Parlamentets konklusioner - og udgoer en ny omstaendighed, som omhandlet i artikel 41. Sagsoegeren har til stoette for sin argumentation henvist til Domstolens praksis og udledt, at begrebet faktiske omstaendigheder som omhandlet i statuttens artikel 41 ikke udelukkende vedroerer den nye faktiske omstaendighed, men ogsaa det hertil svarende bevismiddel. Som anfoert mener sagsoegeren, at dette indebaerer, at der i henhold til retspraksis skal anlaegges en bred fortolkning af begrebet »nye faktiske omstaendigheder«, hvorfor appellen maa anses for at vedroere den fortolkning, som Retten har foretaget af statuttens artikel 41, og ikke alene Rettens bedoemmelse af de faktiske omstaendigheder, den har anlagt. Om dette gaelder for alle de spoergsmaal, som sagsoegeren angiver under sin detaljerede gennemgang af Rettens dom, skal jeg vurdere separat efter hvert argument. Jeg maa dog fastslaa, at appellen som saadan ikke uden videre aabenbart skal afvises; jeg mener derimod, at den kan antages til realitetsbehandling.
Realiteten
31 Det fremgaar ogsaa af Domstolens praksis, at genoptagelse ikke er en appelmulighed, men et ekstraordinaert retsmiddel, som »giver mulighed for at anfaegte en endelig doms retskraft paa grund af de konstateringer af faktiske omstaendigheder, som den doemmende myndighed har baseret sig paa. Genoptagelse forudsaetter, at der er fremkommet omstaendigheder af faktisk art, som er tidligere end dommens afsigelse, og som indtil da var ukendt for saavel den ret, som har afsagt dommen, som for den part, der begaerer genoptagelse, og som, saafremt Retten kunne have taget dem i betragtning, ville have kunnet foere til en anden afgoerelse af tvisten end den trufne« (14).
32 Jeg mener ikke, at sagsoegeren ved at understrege dokumentets saerlige karakter, nemlig dets ophavsmands saerlige stilling og tjeneste, samt den detaljerede gennemgang og resultatet heraf, har fremfoert en tilstraekkelig begrundelse for at ophaeve den endelige doms retskraft i denne sag. Heller ikke det forhold, at skrivelsens indhold er forblevet ubestridt, kan aendre dette resultat.
33 Sagsoegeren har selv anfoert, at de forhold, som skrivelsen omhandler, ikke i sig selv er nye. Naar sagsoegeren baserer sig paa forhold, som han fremfoerer med henblik paa at afsvaekke Parlamentets konklusioner og paavise, at beskyldningerne er uden grundlag, er der her tale om en argumentation, som er rene paastande, hvilket sagsoegeren selv indroemmer. Dette er imidlertid ikke tilstraekkeligt til at ophaeve en afsagt doms retskraft. Saadanne paastande skal nemlig bevises.
34 Derfor kan sagsoegeren heller ikke haevde, at de oevrige parter, Parlamentet og Revisionsretten, selv har fremsat paastande, og at Retten har truffet afgoerelse paa dette grundlag. Dommen er i oevrigt heller ikke blevet afsagt udelukkende paa grundlag af paastande fra Parlamentet og Revisionsretten. Under sagen har sagsoegeren kunnet tage stilling til de beskyldninger, der blev rettet mod ham. I henhold til Retten er den anfaegtede retsakt ikke behaeftet med en fejlagtig begrundelse, og beror derfor ikke paa en klar faktisk eller retlig vildfarelse eller magtfordrejning, begreber, som udgoer graenserne for den retlige proevelse af en forvaltningsakt, der foretages af Retten i et annullationssoegsmaal (15).
35 Det fremgaar saaledes af indholdet af en ekstraordinaer genoptagelse, at en ren paastand ikke i princippet kan udgoere en ny faktisk omstaendighed som omhandlet i statuttens artikel 41. Dette princip fremgaar ogsaa af artikel 126, stk. 1, litra d), i Rettens procesreglement, hvorefter begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse skal angive beviserne for tilstedevaerelsen af de faktiske omstaendigheder, som begrunder den ekstraordinaere genoptagelse.
36 Gennemgangen af den retspraksis, som sagsoegeren har henvist til, foerer heller ikke til et andet resultat. Jeg mener ikke, at det er noedvendigt, at bevisfoerelsen i sig selv skal anses for en ny omstaendighed, men dette punkt har ikke i denne sag afgoerende betydning. Sagen er imidlertid, at i de naevnte sager var de saakaldte nye faktiske omstaendigheder hver gang stoettet paa eller udgjorde selv dokumenter (16). Indplaceringen af visse arbejdsopgaver blev i oevrigt selv godtgjort af meddelelse om ledig stilling, som begraensede en tilsvarende afgoerelse fra generalsekretaeren (17). En vis praksis fra Kommissionens side er blevet indfoert ved udtalelser, som dennes fuldmaegtige har fremsat under et retsmoede, idet disse blev godtgjort ved den baandindspilning, som blev foretaget heraf (18). Som bevis for aendringer, som der klart var blevet indfoert i en bestemmelse, blev sidstnaevnte forelagt (19). Det ses altsaa, at uanset spoergsmaalet om, hvorvidt de er blevet anset for omstaendigheder eller for bevis for disse omstaendigheder, er de paagaeldende dokumenter eller officielle udtalelser hver gang blevet forelagt eller godtgjort til stoette for tilstedevaerelsen af de saakaldte nye faktiske omstaendigheder.
37 Domstolen har herved fastslaaet, at en dom, som indeholdt en retlig bedoemmelse af omstaendigheder, som var ukendt inden afsigelsen af en tidligere dom i en anden sag, »under ingen omstaendigheder i sig selv kan udgoere en ny omstaendighed« (20). Domstolen har med hensyn til beregning af fristen for begaering om ekstraordinaer genoptagelse af den tidligere dom henholdt sig til den dato, paa hvilken selve den faktiske omstaendighed var blevet kendt (det drejede sig bl.a. om laegeattest) og ikke til den senere dom. Ligeledes har Domstolen heller ikke anset en retlig bedoemmelse af udtalelser i en dom for en ny faktisk omstaendighed (21).
38
I denne sag er det forelagte dokument ikke et officielt dokument, men en personlig skrivelse, som indeholder Jean-Claude Pasty's personlige opfattelse. Bedoemmelsen af de faktiske omstaendigheder kan i oevrigt ikke sammenlignes med en officiel sagkyndig rapport. Og eftersom den retlige bedoemmelse, som Domstolen anlagde vedroerende omstaendighederne, ikke i sig selv som anfoert tidligere, kan anses for en ny faktisk omstaendighed, kan Jean-Claude Pasty's personlige undersoegelse, som han ikke har foretaget som rapportoer, men som privatperson, saa meget desto mindre anses for en ny faktisk omstaendighed.
39 Jeg skal hertil foeje, at fremlaeggelsen af denne skrivelse ikke kan sidestilles med en vidneindkaldelse i en straffesag. Selve vidnet udgoer beviset for nye faktiske omstaendigheder, et alibi for den doemte f.eks. Men i denne sag er det ikke haevdet, at der foreligger en ny omstaendighed; derimod henvises der til allerede kendte faktiske omstaendigheder, som er genstand for en anden vurdering. Dette forhold kan ikke i sig selv uden videre og uden noget som helst bevis begrunde en genoptagelse.
40 Jeg skal derfor fastholde, at den skrivelse, som indeholder Jean-Claude Pasty's personlige opfattelse vedroerende de faktiske omstaendigheder, ikke i sig selv kan anses for en ny omstaendighed, der kan begrunde en genoptagelse. Det kan forholde sig anderledes, saafremt de paastande, skrivelsen indeholder, paa en eller anden maade var godtgjort. Jeg skal behandle dette spoergsmaal ud fra den gennemgang, som sagsoegeren har foretaget af dommen af 5. november 1997.
G - Gennemgang af Retten i Foerste Instans' dom
Punkt 1 i sagsoegerens gennemgang
Faktiske omstaendigheder og parternes argumenter
41 Sagsoegeren har under henvisning til visse afsnit i dommen af november 1997 anfoert, at Retten med urette havde fundet, at sagsoegerens paastande ikke var nye. Han henviser herved foerst til paastande, hvorefter sagsoegeren ikke blev givet nogen mulighed for at regularisere regnskaberne. Da sagsoegeren var part i sagen, burde han have haft mulighed for selv at foretage kontrol og efterproevelse. Sagsoegeren mener, at den nye faktisk omstaendighed beror paa, at der ikke foreligger noget bevis herfor, hvilket derimod er tilfaeldet nu i skrivelsen fra Jean-Claude Pasty. Sagsoegeren goer til gengaeld gaeldende, at Retten med urette fastslog, at de klagepunkter, Jean-Claude Pasty rettede mod Parlamentet i sin skrivelse, var rene formodninger. Det fremgaar af disse klagepunkter, at Parlamentet foerst gav sagsoegeren adgang til regnskabet efter en vis periode, hvilket havde gjort det muligt for Parlamentet at oprette nye dokumenter eller registre, som daekkede over den tidligere regnskabsfoerers forvaltning, som var blevet afskediget. Ifoelge sagsoegeren er der her tale om en afgoerende faktisk omstaendighed.
Vurdering
Naar sagsoegeren goer gaeldende, at det foerste gang bekraeftes skriftligt i Jean-Claude Pasty's skrivelse, at sagsoegeren ikke har kunnet regularisere regnskaberne, foreligger der heller ikke her nogen ny faktisk omstaendighed. Det forhold er ikke i sig selv nyt. Sagsoegeren var ikke den eneste, der var bekendt med datoen, hvor hans overfoerelse havde virkning, og med, at han herefter ikke laengere kunne gennemfoere nogen kontrol eller efterproevelse, idet Retten ogsaa var bekendt hermed. Denne faktiske omstaendighed er i oevrigt heller ikke afgoerende. Det forhold, at denne omstaendighed blev naevnt i Jean-Claude Pasty's personlige skrivelse, indebaerer ikke, at der er tale om en ny faktisk omstaendighed, der kan begrunde en genoptagelse af dommen.
42 Med hensyn til de klagepunkter, som rettes mod administrationen for at have oprettet nye dokumenter, foreligger der her ubegrundede paastande, som altsaa ikke kan begrunde en genoptagelse.
Punkt 2 i sagsoegerens gennemgang
Faktiske omstaendigheder og parternes argumenter
43 Sagsoegerens andet punkt i gennemgangen vedroerer den omstaendighed, at Retten i sin dom ikke tiltraadte sagsoegerens argumentation, hvorefter den oprettede konto i Midland Bank var kendt af de kompetente myndigheder. Sagsoegeren stoetter denne paastand paa Jean-Claude Pasty's skrivelse, hvoraf det fremgaar, at en indtaegtskvittering paa 19 000 GBP vedroerende den omtvistede konto var blevet underskrevet i februar 1982 af direktoeren for Europa-Parlamentets Finansafdeling.
44 Retten fastslog imidlertid, at det alene fremgik af den paagaeldende indtaegtskvittering, at den person, som havde udfaerdiget den, havde dateret kvitteringen i maj 1982, og at den paagaeldende direktoer ogsaa havde underskrevet den i samme periode, altsaa foerst efter at Midland Bank havde oplyst Europa-Parlamentet om kontoens eksistens. Retten udledte heraf, at den saakaldte nye omstaendighed under ingen omstaendigheder kunne foranledige Retten til at traeffe en anden afgoerelse end den afgoerelse, den traf i sin dom i oktober 1991.
45 Sagsoegeren anfoerer nu i sin appel, at Retten har begaaet fejl, idet den ikke gjorde sig klart, at indtaegtskvitteringen vedroerte renteindtaegter fra Midland Bank indtil den 24. februar 1982, en periode inden april 1982, altsaa tidligere end den oplysning, Midland Bank gav Europa-Parlamentet om kontoens eksistens. Jean-Claude Pasty anfoerer i sin skrivelses punkt 34 desuden, at dokumenterne vedroerende oprettelsen af kontoen ligger i arkiverne, hvorfor det ikke kan haevdes, at det drejede sig om en hemmelig konto.
Vurdering
46 Da Retten i sin dom af 1997 (22) fastslog, at indtaegtskvitteringen var blevet underskrevet i maj 1982, er der her tale om en konstatering, som ikke skal kontrolleres. Sagsoegerens nuvaerende argument om, at denne kvittering vedroerte renter fra februar 1982, indebaerer ikke, at direktoeren for Finansafdelingen, som underskrev kvitteringen i maj 1982, allerede var bekendt med kontoens eksistens inden dette tidspunkt. Som Parlamentet ogsaa har anfoert, kan dette forhold altsaa ikke udgoere bevis for, at Parlamentet noedvendigvis var bekendt med kontoens eksistens.
Punkt 3 i sagsoegerens gennemgang Faktiske omstaendigheder og parternes argumenter
47 Sagsoegeren foreholder endvidere Retten, at den ikke har taget hensyn til Jean-Claude Pasty's paastand, hvorefter der ikke forelaa noget som helst regnskabsdokument, der godtgjorde et kasseoverskud paa 14 552 BEF - hvilket er bekraeftet af Revisionsretten - men alene et dokument, som godtgjorde et overskud paa 11 772 BEF. Retten fastslog, at sagsoegeren, altsaa appellanten i denne sag, ikke som kraevet efter artikel 126, stk. 1, litra c), i Rettens procesreglement havde forelagt dokumentet til stoette for sin paastand. Ifoelge sagsoegeren bestaar Rettens fejltagelse i, at den ikke har anvendt samme krav med hensyn til forelaeggelsen af dokumenter over for Revisionsretten, som bekraeftede, at der forelaa et overskud paa 14 552 BEF, et beloeb, som ifoelge Jean-Claude Pasty ikke stoettedes paa noget dokument. Dette udgoer ogsaa en saerdeles afgoerende ny faktisk omstaendighed i sagen.
48 Parlamentet har hertil anfoert, at naar Retten ikke anerkendte, at dette var en ny omstaendighed, beroede dette ikke alene paa manglende bevis, men ogsaa paa, at spoergsmaalet vedroerende et saakaldt overskud paa 11 772 BEF allerede var blevet rejst af sagsoegeren i den procedure, som foranstaltedes inden disciplinaerafgoerelsen. Parlamentet henviser til, at Retten desuden fastslaar, at sagsoegeren allerede paa dette tidspunkt havde haft mulighed for at bestride Revisionsrettens angivelser.
Vurdering
49 Jeg kan tiltraede Parlamentets opfattelse. Rettens afslag paa en genoptagelse var altsaa ikke kun begrundet i manglende bevis, men ogsaa og tilstraekkeligt i, at der ikke forelaa nogen ny faktisk omstaendighed (23). Med hensyn til spoergsmaalet om stoerrelsen af de virkelige kasseoverskud, mener jeg i oevrigt ikke, at det er sikkert, at dette kan have afgoerende betydning.
Punkt 4 i sagsoegerens gennemgang
Faktiske omstaendigheder og parternes argumenter
50 Sagsoegeren anfoerer her, at Retten ikke kun burde have taget hensyn til indloesningen af de to checks, men ogsaa burde have lagt vaegt paa, at disse transaktioner i henhold til Jean-Claude Pasty's opfattelse, var normale, og tiltraadt, at det her drejede sig om en ny faktisk omstaendighed. Sagsoegeren har til belysning heraf paa ny citeret eksemplet om vidnets rolle i en straffesag.
51 Parlamentet anfoerer, at sagsoegeren her ikke tager hensyn til den omstaendighed, at Retten ikke har kunnet efterproeve indholdet af Jean-Claude Pasty's paastande, idet der var tale om rene antagelser, som ikke stoettedes paa noget bevis. Parlamentet tilfoejer desuden, at Retten detaljeret angiver grundene til, at den ikke kunne anse disse paastande for nye omstaendigheder.
Vurdering
52 Sagsoegerens paastand, hvorefter indloesningen af to checks var normal, kan ikke i sig selv i mangel af beviser begrunde en genoptagelse. Hvis man gennemgaar de oplysninger, der indeholdes i Jean-Claude Pasty's skrivelse, og som sagsoegeren henviser til, finder man der udtalelser, hvorefter der foreligger beviser, som godtgoer, at modvaerdien af checkene var blevet henlagt i Parlamentets pengeskab af sagsoegeren (24). Sagsoegeren henviser til disse udtalelser fra Jean-Claude Pasty uden at forelaegge beviser herfor. Dette gaelder ogsaa for spoergsmaalet om datoen, paa hvilken sagsoegeren havde regnskabsfoert checkenes indloesning. Jean-Claude Pasty anfoerer i sin skrivelse, at regnskabsfoerelsen reelt blev foretaget i februar. Han udleder heraf, at Revisionsrettens kontrol, hvorunder denne registrering ikke blev konstateret, hverken var fuldstaendig eller dybtgaaende. Jean-Claude Pasty henviser herved til den kontrol, som blev foretaget af et privat selskab. Dette selskab havde ved dets kontrol konstateret registreringen af modvaerdien af de to checks (25). Jean-Claude Pasty angiver imidlertid kun meget ubestemt tidspunktet for den paagaeldende rapports indgivelse og oplyser intet om, hvornaar kontrollen blev foretaget. Skrivelsen indeholder altsaa alene rene antagelser. Da sagsoegeren kun henviser til denne skrivelse uden at forelaegge andre dokumenter, kan dette ikke begrunde en genoptagelse. Som Retten ligeledes fastslog, udgoer selve registreringen - altsaa uden noget bestemt tidspunkt - ikke en ny omstaendighed, eftersom den allerede var blevet paaberaabt under sagen (26). Rettens dom kan derfor heller ikke kritiseres paa dette punkt.
Punkt 5 i sagsoegerens gennemgang
Faktiske omstaendigheder og parternes argumenter
53 Sagsoegeren henviser her til, at Retten ved at understrege, at fremfoerelsen af de saakaldte nye faktiske omstaendigheder hverken var klar eller praecis, ikke har vurderet sagsoegerens argumentation vedroerende konklusionerne i dom af 1991 (27) paa samme maade, som de paastande, der var blevet fremsat af Parlamentets og Revisionsrettens tjenestemaend. Sagsoegeren mener, at de paastande, som han stoetter paa Jean-Claude Pasty's skrivelse, er klare og praecise, og desuden ubestridte, modsat de rene antagelser fra Parlamentet og Revisionsretten. Han anfoerer herved, at Retten har baseret sin dom paa naevnte antagelser, men ikke tiltraadt sagsoegerens argumentation under henvisning til, at denne ikke var tilstraekkelig klar og praecis.
Vurdering
54 Det kan ikke foreholdes Retten, at den i sin dom af 1997 (28) har begaaet en retlig fejl. Retten fastslog, at sagsoegeren ved ikke klart at have angivet de faktiske omstaendigheder, som sagsoegeren stoetter sin begaering om ekstraordinaer genoptagelse paa, ikke havde opfyldt betingelsen i procesreglementets artikel 126, stk. 1, litra c). Retten henviste til retspraksis og fastslog derefter, at de saakaldte nye faktiske omstaendigheder burde vaere tilstraekkelig klart og praecist angivet, saaledes at bl.a. sagsoegte kan tilrettelaegge sit forsvar og Retten traeffe afgoerelse i sagen (29).
55 Den omstaendighed, at Jean-Claude Pasty drager andre konklusioner af de eksisterende omstaendigheder, er ikke tilstraekkelig til, at der herved er tale om en ny faktisk omstaendighed, som jeg allerede tidligere har anfoert. Derfor tilkommer det sagsoegeren mere praecist at angive, paa hvilket grundlag han stoetter tilstedevaerelsen af nye faktiske omstaendigheder og maaden, hvorpaa han beviser dette. Dette har sagsoegeren ikke gjort.
56 Retten paaviser ligeledes dette. Retten forkaster ikke kun sagsoegerens argumentation, fordi den er upraecis. Retten fastslaar derimod, at de punkter i Jean-Claude Pasty's skrivelse, som sagsoegeren henviser til, alene indeholder en personlig vurdering fra dennes side vedroerende de faktiske omstaendigheder. Dette kan naeppe kritiseres.
57 Jean-Claude Pasty anfoerer i skrivelsens punkt 170-180, som sagsoegeren henviser til, endnu en gang, at Revisionsretten har baseret sig paa fejlagtige oplysninger. Da sagsoegeren imidlertid ikke forelaegger andre dokumenter til stoette for disse paastande, maa disse ogsaa anses for at udgoere rene formodninger.
58 Jean-Claude Pasty angiver i sin skrivelse desuden, at der ikke ud fra et regnskabsmaessigt synspunkt foreligger noget bevis for, at de to checks er aarsagen til kasseforskellen, idet andre forhold lige saa vel havde kunnet foere til et saadant misforhold.
59 Hvis der her var tale om en opfattelse, som ikke allerede var fremfoert, kunne dette punkt i givet fald udgoere en ny faktisk omstaendighed. Dette er imidlertid ikke tilfaeldet. Dommen af 17. oktober 1991 angav allerede, at Disciplinaerraadet anfoerte, at det under behandling af sagen var blevet konfronteret med to modstridende forklaringer, hvoraf den ene udelukkede, at der var en sammenhaeng mellem den regnskabsmaessige forskel og checkenes indloesning (30). Retten udtaler endvidere: »Under disse omstaendigheder og under hensyn til den udtalelse, som Revisionsrettens repraesentant fremsatte for Disciplinaerraadet, hvorefter det selv ved en noejagtig overensstemmelse mellem den regnskabsmaessige forskel og checkenes beloeb ikke med sikkerhed kunne fastslaa, at underskuddet beroede paa indloesning af naevnte checks, bemaerker Retten, at det i den anfaegtede afgoerelse med foeje har kunnet anses for godtgjort, at de manglende bilag i dette tilfaelde vedroerer indloesningen af de to checks trukket paa Midland Bank« (31). Det er saaledes godtgjort, at Retten allerede i foerste dom har naevnt og vurderet de to opfattelser, der kunne begrunde den regnskabsmaessige forskel. Tilstedevaerelsen af nye faktiske omstaendigheder er altsaa heller ikke paa dette punkt paavist.
Punkt 6 i sagsoegerens gennemgang
Faktiske omstaendigheder og parternes argumenter
60 Sagsoegeren har dernaest kritiseret det forhold, at der ikke forelaa nogen rapport vedroerende regnskabet paa det tidspunkt, hvor den nye regnskabsfoerer tiltraadte sin stilling. Sagsoegeren har ikke bestridt, at Retten med foeje understregede, at sagsoegeren havde stillet spoergsmaal flere gange, og havde henvendt sig til Parlamentet for at opnaa denne rapport, hvorfor der altsaa ikke er tale om en ny faktisk omstaendighed.
61 Den nye faktiske omstaendighed beror imidlertid ifoelge sagsoegeren paa, at Parlamentet i sit indlaeg af 25. juli 1996 afgav en erklaering om, at eksistensen af tabet ikke var blevet naevnt i en rapport. Sagsoegeren har anfoert, at dette forhold er vaesentligt, idet det kunne have haft afgoerende betydning for hele disciplinaersagen. Det forhold, at der ikke foreligger nogen rapport, indebaerer ifoelge sagsoegeren, at beskyldningerne mod ham er baseret paa rene antagelser eller formodninger, som overhovedet ikke kan antages at have nogen virkelig retlig gyldighed, men er bestridt, hvilket ogsaa fremgaar af skrivelsen fra Jean-Claude Pasty.
62 Ifoelge sagsoegeren indebaerer det forhold, at der ikke tages hensyn til vigtigheden af denne nye faktiske omstaendighed, som udgoeres af Parlamentets erklaering om, at der ikke blev udarbejdet nogen rapport, at der foreligger samme situation, som naar en straffesag naegtes genoptaget, skoent anklagemyndigheden selv i givet fald i mellemtiden har fastslaaet gerningsmandens uskyld.
63 Med hensyn til bevisvaerdien af erklaeringerne fra tjenestemaendene ved Parlamentet har sagsoegeren endelig anfoert, at Retten angiver de to tjenestemaends mundtlige og skriftlige erklaeringer. Sagsoegeren har anfoert, at under det soegsmaal, som Parlamentet har anlagt mod forsikringsselskabet Royale Belge ved Tribunal de commerce, Luxembourg, har de naevnte tjenestemaend under ed afgivet skriftlige erklaeringer i modstrid med de tidligere. Sagsoegeren har derfor indgivet klage over tjenestemaendene for falsk vidneforklaring (32).
64 Parlamentet har herved anfoert, at de to tjenestemaend for den luxembourgske ret har redegjort for den samme reelle situation, som blev fastslaaet af Revisionsretten, af Parlamentet og af Retten i Foerste Instans, og har heraf udledt, at Parlamentet har lidt oekonomisk tab. H. de Compte's anklager over disse tjenestemaend er derfor aabenbart ubegrundet.
65 Parlamentet har med hensyn til det forhold, at der ikke blev udarbejdet nogen rapport, anfoert, at sagsoegeren selv erkender, at dette ikke indebaerer nogen ny omstaendighed. Parlamentet understreger i oevrigt, at Retten desuden har anset argumenterne vedroerende den manglende rapport for at vaere for sent fremsat.
66 Parlamentet har tilfoejet, at selv om det antages, at en bemaerkning i Europa-Parlamentets indlaeg udgoer en ny faktisk omstaendighed, har sagsoegeren sammenblandet rollerne under en ny sag om genoptagelse. Det er ikke Europa-Parlamentet, som paaberaaber (eller skal paaberaabe) sig faktiske nye omstaendigheder. Parlamentet har alene henvist til de faktiske forhold, som laa til grund for dommen i 1991. Parlamentet henviser i oevrigt til Disciplinaerraadets begrundede udtalelser fra november 1987, hvoraf det fremgaar, at dette spoergsmaal allerede er blevet behandlet under disciplinaersagen, og at en repraesentant for Revisionsretten havde anfoert, at en saadan regnskabsaflaeggelsesprocedure ikke var saedvanlig i Faellesskabets institutioner paa grund af den hyppige og regelmaessige gennemfoerte kontrol.
Vurdering
67 Med hensyn til det forhold, at der ikke blev udfaerdiget rapport, kan jeg ikke se, hvorledes dette kan antages at udgoere en ny faktisk omstaendighed af afgoerende betydning. Den manglende udfaerdigelse af rapporten er ubestridt blevet angivet. At denne manglende udfaerdigelse i dag naevnes af Parlamentet selv, kan hoejst udgoere en ny faktisk omstaendighed, saafremt dette spoergsmaal var blevet staerkt bestridt og havde stor betydning for afgoerelsen. Dette er imidlertid ikke tilfaeldet.
68 Med hensyn til beskyldningen, som sagsoegeren har rettet mod de to tjenestemaend, er der her rettere tale om domfaeldelse for falsk vidneforklaring, som kan udgoere en ny faktisk omstaendighed, og udelukkende, saafremt Retten i sin dom af 1991 hovedsagelig havde baseret sig paa de to tjenestemaends erklaeringer. Dette er imidlertid ikke tilfaeldet. Rettens dom er ligeledes f.eks. ogsaa baseret paa Revisionsrettens og Disciplinaerraadets gennemgang og udtalelser (33).
Punkt 7 i sagsoegerens gennemgang
Faktiske omstaendigheder og parternes argumenter
69 Sagsoegeren har endelig gennemgaaet de udtalelser fra Retten, hvorefter sagsoegeren alene under henvisning til visse afsnit af Jean-Claude Pasty's skrivelse ikke tilstraekkelig klart og praecist har angivet de faktiske omstaendigheder, paa hvilke han stoetter sin begaering om ekstraordinaer genoptagelse; ifoelge sagsoegeren tilkommer det ikke Retten at soege de saakaldte faktiske nye omstaendigheder i indlaeggene.
70 Sagsoegeren har endnu en gang henvist til de paagaeldende afsnit og fastslaaet, at disse klare konstateringer ikke noedvendiggoer yderligere forklaring.
Vurdering
71 Jeg skal foerst anfoere, at Retten i sin dom har fastslaaet, at procesreglementets artikel 126, stk. 1, litra c), indeholder en forpligtelse til tilstraekkelig klart og praecist at angive de faktiske omstaendigheder, hvorpaa begaeringen stoettes. De afsnit i skrivelsen fra Jean-Claude Pasty, som sagsoegeren har henvist til, er imidlertid allerede blevet grundigt behandlet. De af sagsoegeren angivne erklaeringer for Retten er allerede blevet kritiseret - forgaeves - af sagsoegeren under de tidligere punkter i hans gennemgang. Det er derfor unoedvendigt endnu en gang at behandle disse argumenter, eftersom der alene er tale om en gentagelse.
H - Sammenfattet vurdering
72 Det fremgaar altsaa ikke af alle de forhold, som sagsoegeren har henvist til, at Retten under sin behandling med foeje har fastslaaet, at der ikke er tale om nogen eventuel ny faktisk afgoerende omstaendighed. Der foreligger altsaa ikke nogen retlig fejltagelse.
I - Sagens omkostninger
Sagens omkostninger under soegsmaalet ved Retten
73 Sagsoegeren har endvidere anfaegtet Rettens afgoerelse om fordelingen af sagens omkostninger.
74 Da sagsoegeren ikke har faaet medhold i nogen af sine anbringender, foreligger der reelt alene en sag om aendring af afgoerelsen om sagsomkostningerne. Statuttens artikel 51, stk. 2, bestemmer i et saadant tilfaelde, at en appel ikke kan ivaerksaettes alene til forandring af afgoerelser om sagsomkostningerne eller disses stoerrelse, hvorfor sagen maa afvises (34).
Naervaerende sags omkostninger
75 I henhold til Domstolens procesreglements artikel 122 traeffer Domstolen afgoerelse om sagens omkostninger, naar der ikke gives appellanten medhold. I henhold til bestemmelsens stk. 2, finder artikel 70 i tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte kun anvendelse ved appel ivaerksat af institutionerne. Dette er ikke tilfaeldet her, hvorfor artikel 70, hvorefter institutionerne i tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte selv baerer deres egne omkostninger, ikke finder anvendelse i denne sag.
76 I tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte bestemmer artikel 122 imidlertid desuden, at Domstolen som en undtagelse fra artikel 69, stk. 2, ved appel, der ivaerksaettes af tjenestemaend eller oevrige ansatte ved institutionerne, kan fordele sagens omkostninger mellem parterne, saafremt det findes rimeligt.
77 Parlamentet har i sit indlaeg nedlagt paastand om, at spoergsmaalet om sagens omkostninger afgoeres i henhold til artikel 69, stk. 3, andet afsnit. Det bestemmes heri, at Domstolen kan paalaegge en part, selv om denne vinder, at erstatte den anden part de udgifter, som efter Domstolens skoen er paafoert modparten unoedvendigt eller af ond vilje. Da Parlamentet imidlertid i sit indlaeg har angivet, at sagsoegeren burde tilpligtes at betale sagens omkostninger, kan heraf udledes, at Parlamentet har nedlagt paastand om, at sagsoegeren under alle omstaendigheder, og altsaa ogsaa, hvis sagsoegeren vandt, doemmes til at betale sagens omkostninger. Da sagsoegeren imidlertid har tabt sagen, doemmes han til at betale sagens omkostninger i henhold til artikel 69, stk. 2, andet afsnit.
J - Forslag til afgoerelse
78 Jeg foreslaar herefter at traeffe foelgende afgoerelse:
»1) Appellen forkastes.
2) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger.«
(1) - Begreberne »sagsoeger« og »rekvirent«, som herefter anvendes synonymt, omfatter ogsaa sagsoegeren i alle de af ham anlagte sager. Det samme gaelder for sagsoegte, altsaa Europa-Parlamentet, som alt efter sagerne betegnes som »ansaettelsesmyndighed« eller »sagsoegte«.
(2) - Sag T-26/89 (125), de Compte mod Parlamentet, Sml. Pers. I-A, s. 305, og II, s. 847.
(3) - Dom af 17.10.1991, sag T-26/89, de Compte mod Parlamentet, Sml. II, s. 781.
(4) - Dom af 17.10.1991, de Compte mod Parlamentet (fodnote 3), praemis 11.
(5) - Dom af 17.10.1991, de Compte mod Parlamentet (fodnote 3).
(6) - Sag C-326/91 P, de Compte mod Parlamentet, Sml. I, s. 2091, praemis 2.
(7) - Dom af 5.11.1997, de Compte mod Parlamentet (fodnote 2), praemis 49.
(8) - Domstolen citerer herved praemis 195, 196 og 200-205 i Rettens dom af 17.10.1991 (naevnt i fodnote 3), i deres helhed.
(9) - Dom af 2.6.1994, de Compte mod Parlamentet (fodnote 6), praemis 76.
(10) - Dom af 5.11.1997, de Compte mod Parlamentet (fodnote 2).
(11) - Dommens praemis 18-50 (fodnote 2).
(12) - Dom af 10.5.1960, sag 1/60, Acciaieria Ferriera di Roma mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 177, org. ref.: Rec. s. 351, og af 22.6.1967, sag 28/64 REV., Mueller mod Raadet, Sml. 1965-1968, s. 359, org. ref.: Rec. s. 183, kendelse af 26.3.1992, sag T-4/89 REV., BASF mod Kommissionen, Sml. II, s. 1591, og af 4.11.1992, sag T-8/89 REV., DSM mod Kommissionen, Sml. II, s. 2399, samt dom af 19.3.1991, sag C-403/85 REV., Ferrandi mod Kommissionen, Sml. I, s. 1215.
(13) - Dom af 15.2.1996, sag C-209/94 P, Buralux m.fl. mod Raadet, Sml. I, s. 615, praemis 21, og af 1.6.1994, sag C-136/92 P, Kommissionen mod Brazzelli Lualdi m.fl., Sml. I, s. 1981, praemis 47 ff.
(14) - Kendelse af 25.2.1992, sag C-185/90 P-REV., Gill mod Kommissionen, Sml. I, s. 993, praemis 12.
(15) - Dom af 17.10.1991, de Compte mod Parlamentet (fodnote 3), praemis 201.
(16) - Dommen i sagen Acciaieria Ferriera di Roma mod Den Hoeje Myndighed (fodnote 12).
(17) - Dommen i sagen Mueller mod Raadet (fodnote 12).
(18) - Kendelse i sagen BASF mod Kommissionen (fodnote 12).
(19) - Kendelse i sagen DSM mod Kommissionen (fodnote 12).
(20) - Kendelse i sagen BASF mod Kommissionen (fodnote 12), praemis 13.
(21) - Kendelse i sagen BASF mod Kommissionen (fodnote 12), praemis 12.
(22) - Dom af 5.11.1997, de Compte mod Parlamentet (fodnote 2), praemis 21.
(23) - Dom af 5.11.1997, de Compte mod Parlamentet (fodnote 2), praemis 23.
(24) - Punkt 41 i skrivelsen.
(25) - Punkt 71 i skrivelsen.
(26) - Dom af 5.11.1997, de Compte mod Parlamentet (fodnote 2), praemis 35 ff.
(27) - Dom af 17.10.1991, de Compte mod Parlamentet (fodnote 3), praemis 200 og 201.
(28) - Dom af 5.11.1997, de Compte mod Parlamentet (fodnote 2), praemis 38 ff.
(29) - Jf. dommens praemis 39 (fodnote 2), og de oevrige herunder angivne henvisninger.
(30) - Dom af 17.10.1991, de Compte mod Parlamentet (fodnote 3), praemis 197.
(31) - Sammesteds, praemis 201.
(32) - Sagsoegeren soeger med disse paastande tilsyneladende at rejse tvivl om vidnernes trovaerdighed.
(33) - Dom af 17.10.1991, de Compte mod Parlamentet (fodnote 3), praemis 200.
(34) - Dom af 14.9.1995, sag C-396/93 P, Henrichs mod Kommissionen, Sml. I, s. 2611, praemis 65 og 66, og kendelse af 16.10.1997, sag C-140/96 P, Dimitriadis mod Revisionsretten, Sml. I, s. 5635, praemis 56.