62024CJ0519
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
2026. április 16. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Környezet – Levegőszennyezés – Az üvegházhatású gázok kibocsátási egységeinek kereskedelmi rendszere – 2003/87/EK irányelv – A harmonizált ingyenes kiosztás átmeneti szabályai – 10a. cikk – A jelentős térítésmentes kibocsátásiegység‑kiosztásban részesülő üzemeltetőkre szén‑dioxid (CO2) kibocsátását terhelő adót kivető nemzeti szabályozás
A C‑519/24. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Veszprémi Törvényszék (Magyarország) a Bírósághoz 2024. július 29‑én érkezett, 2024. július 8‑i határozatával terjesztett elő
a Nitrogénművek Vegyipari Zrt.
és
a Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (második tanács),
tagjai: K. Jürimäe tanácselnök, K. Lenaerts, a Bíróság elnöke, a második tanács bírájaként eljárva, F. Schalin (előadó), M. Gavalec és Csehi Z. bírák,
főtanácsnok: T. Ćapeta,
hivatalvezető: Illéssy I. tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2025. június 25‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következő által előterjesztett észrevételeket:
–
a Nitrogénművek Vegyipari Zrt. képviseletében Bibók P., Okányi Zs. és Zlati D. ügyvédek,
–
a magyar kormány képviseletében Fehér M. Z. és Szíjjártó K., meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében A. Armenia, Béres B., B. De Meester és G. Wils, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025. október 9‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a következők értelmezésére vonatkozik:
–
a 2018. március 14‑i (EU) 2018/410 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL 2018. L 76., 3. o.) módosított, az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. október 13‑i 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2003. L 275., 32. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 631. o.) (a továbbiakban: 2003/87 irányelv) (5), (7) és (20) preambulumbekezdése, valamint 1. cikke, 3. cikkének f) pontja, továbbá 10. és 11. cikke;
–
az EUMSZ 18., EUMSZ 49. és EUMSZ 56. cikk;
–
az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 17. és 21. cikke,
–
az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4‑én aláírt európai egyezmény (a továbbiakban: EJEE) 14. cikke és az annak 1952. március 20‑án Párizsban aláírt 1. kiegészítő jegyzőkönyvének (kihirdette őket: az 1993. évi XXXI. tv.) 1. cikke.
2
E kérelmet a műtrágyagyártási ágazatban tevékenykedő magyar Nitrogénművek Vegyipari Zrt. (a továbbiakban: Nitrogénművek) és a Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Magyarország) között a nemzeti szabályozás által megállapított, a térítésmentes kibocsátási egységek felhasználásával megvalósított szén‑dioxid kibocsátási (CO2‑kibocsátási) kvóta után kivetett adó (a továbbiakban: CO2‑kvóta‑adó) megfizetése tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
3
A 2003/87 irányelv (5), (7) és (20) preambulumbekezdésének a szövege a következő:
„(5)
A[z Európai] Unió és tagállamai megegyeztek abban, hogy a Kiotói [Japán] Jegyzőkönyvben meghatározott, az emberi eredetű kibocsátások csökkentésére vonatkozó kötelezettségeiket közösen teljesítik, [az Egyesült Nemzetek éghajlatváltozási keretegyezménye Kiotói Jegyzőkönyvének az Európai Közösség nevében történő jóváhagyásáról, valamint az abból származó kötelezettségek közös teljesítéséről szóló, 2002. április 25‑i] 2002/358/EK tanácsi határozatban [(HL 2002. L 130., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 42. kötet, 24. o.)] foglaltaknak megfelelően. Ezen irányelv célja, hogy az üvegházhatású gázok kibocsátási egységeinek kereskedelmét hatékonyan bonyolító európai piac létrehozásával hozzájáruljon az Európai Unió és tagállamai által vállalt kötelezettségek hatékonyabb teljesítéséhez, a gazdasági fejlődés és a munkalehetőségek lehető legkisebb csökkentése mellett.
[…]
(7)
A kibocsátási egységek tagállamok általi kiosztásával kapcsolatos közösségi rendelkezések a belső piac egységességének megőrzése és a verseny torzulásának megakadályozása érdekében szükségesek.
[…]
(20)
Ezen irányelv ösztönzi a nagyobb energiahatékonyságú technológiák alkalmazását – köztük a kapcsolt hő‑ és villamosenergia‑termelést – amelyek egységnyi energia előállítása során kevesebb kibocsátást eredményeznek […]”
4
Ezen irányelv „Tárgy” címet viselő 1. cikke az első bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„Ez az irányelv az üvegházhatású gázok kibocsátásának költséghatékony és gazdaságilag eredményes csökkentésének ösztönzése érdekében létrehozza az Unióban az üvegházhatású gázok kibocsátási egységei kereskedelmének rendszerét (a továbbiakban: EU ETS).”
5
Az említett irányelv „Fogalommeghatározás” címet viselő 3. cikke előírja:
„Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
[…]
f)
»üzemeltető«: bármely személy, aki létesítményt üzemeltet vagy irányít, illetve – amennyiben erre a nemzeti jogszabály lehetőséget ad –, akire a létesítmény műszaki működése feletti gazdasági döntéshozatali hatáskört ruházták”.
6
Ugyanezen irányelv „Kibocsátási egységek értékesítése árverés útján” címet viselő 10. cikke az (1) bekezdésének első és második albekezdésében a következőket írja elő:
„A tagállamok 2019‑től kezdődően valamennyi olyan kibocsátási egységet árverés útján értékesítenek, amelyeket ezen irányelv 10a. és 10c. cikkével összhangban ingyenesen nem osztottak ki, és amelyeket [az üvegházhatású gázok uniós kibocsátáskereskedelmi rendszeréhez piaci stabilizációs tartalék létrehozásáról és működtetéséről, valamint a 2003/87/EK irányelv módosításáról szóló, 2015. október 6‑i] (EU) 2015/1814 európai parlamenti és tanácsi határozattal [(HL 2015. L 264., 1. o.)] létrehozott piaci stabilizációs tartalékban […] nem helyeztek el vagy az ezen irányelv 12. cikkének (4) bekezdésével összhangban nem töröltek.
2021‑től kezdődően, valamint a 10a. cikk (5a) bekezdése szerinti lehetséges csökkentés sérelme nélkül az árverésre bocsátott kibocsátási egységek részaránya 57%.”
7
A 2003/87 irányelvnek „A harmonizált ingyenes kiosztás uniós szintű átmeneti szabályai” címet viselő 10a. cikke az (1) és (6) bekezdésében a következőket mondja ki:
„(1)   A[z Európai] Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 23. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el ezen irányelvnek az e cikk (4), (5), (7) és (19) bekezdésében említett kibocsátási egységek kiosztásával kapcsolatos, az Unió egészére kiterjedő, teljeskörűen harmonizált szabályok kiegészítésére vonatkozóan.
[…]
(6)   A tagállamok – a második és negyedik albekezdésnek megfelelően – pénzügyi intézkedéseket hoznak az olyan ágazatok vagy alágazatok számára, amelyek kitettek a kibocsátásáthelyezés tényleges kockázatának olyan jelentős közvetett költségek következtében, amelyek valójában a villamosenergia‑árakban megjelenő üvegházhatásúgáz‑kibocsátási költségekből származnak, amennyiben az ilyen pénzügyi intézkedéseket össze lehet egyeztetni az állami támogatásra alkalmazandó szabályokkal, és különösen, amelyek nem torzítják indokolatlanul a versenyt a belső piacon. […]
[…]”
A magyar jog
A 2017. évi CL. törvény
8
Az adózás rendjéről szóló 2017. évi CL. törvény (a továbbiakban: az adózás rendjéről szóló törvény) (a Magyar Közlöny 2017. évi 192. száma) 195. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„Az adóhatóság az önellenőrzés előterjesztésétől számított tizenöt napon belül – ellenőrzés lefolytatása nélkül – határozattal bírálja el az adózó önellenőrzését, ha az önellenőrzést az adózó kizárólag arra hivatkozással terjeszti elő, hogy az adókötelezettséget megállapító jogszabály alaptörvény‑ellenes vagy az Európai Unió kötelező jogi aktusába ütközik, vagy önkormányzati rendelet más jogszabályba ütközik, feltéve hogy az Alkotmánybíróság, a Kúria, illetve az Európai Unió Bírósága e kérdésben hozott döntésének kihirdetésére az önellenőrzés előterjesztésekor még nem került sor, vagy az önellenőrzés a kihirdetett döntésben foglaltaknak nem felel meg.”
A 320/2023. Kormányrendelet
9
A magyar hatóságok által az Ukrajna és Oroszország között zajló háború miatt elrendelt veszélyhelyzettel összefüggésben 2023. július 17‑én elfogadták a jelentős térítésmentes kibocsátásiegység‑kiosztásban részesülő létesítmény üzemeltetőjét érintő egyes veszélyhelyzeti szabályokról szóló 320/2023. (VII. 17.) Korm. rendeletet (a Magyar Közlöny 2023. évi 106. száma) (a továbbiakban: 320/2023. Kormányrendelet). Ez utóbbi két adóterhet vet ki az EU ETS keretében jelentős térítésmentes kibocsátásiegység‑kiosztásban részesülő üzemeltetőkre. E kormányrendelet 4. §‑a értelmében ez a rendelet a kihirdetését követő 3. napon, azaz 2023. július 17‑én lépett hatályba.
10
A 320/2023. Kormányrendelet 1. §‑ának (1) bekezdése értelmében jelentős térítésmentes kibocsátásiegység‑kiosztásban részesülő létesítmény üzemeltetőjének minősül az, akinek a létesítménye rendelkezik a kibocsátási egységek harmonizált ingyenes kiosztására vonatkozó uniós szintű átmeneti szabályoknak a 2003/87 irányelv 10a. cikke értelmében történő meghatározásáról szóló, 2018. december 19‑i felhatalmazáson alapuló bizottsági rendeletben (HL 2019. L 59., 8. o.; helyesbítés: HL 2019. L 180., 31. o.) meghatározott termék‑referenciaérték szerinti létesítményrésszel vagy az e felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet értelmében vett technológiai kibocsátások szerinti létesítményrésszel rendelkezik, és aki a létesítménye vagy létesítményrésze vonatkozásában
–
a tárgyévet megelőző három évben éves átlagban 25000 tonnát meghaladó hitelesített CO2‑kibocsátással rendelkezett, és
–
a tárgyévet megelőző évben az azt megelőző három évben hitelesített CO2‑összkibocsátása átlagának legalább 50%‑ával megegyező mértékű térítésmentes kibocsátásiegység‑kiosztásban részesült.
11
Az e rendelettel bevezetett, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések által kizárólagosan érintett első adóteher a CO2‑kvóta‑adó, amelynek mértéke az üzemeltető éves kibocsátása után tonnánként 36 euró. Ezen adó adóalapját be kell vallani, és azt az adóévet követő év május 31‑ig kell megfizetni. A 2023. év tekintetében a CO2‑kvóta‑adót az év valamennyi kibocsátása, tehát az említett Kormányrendelet hatálybalépését megelőző kibocsátások után is kivetették.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
12
A 320/2023. Kormányrendelet hatálya alá tartozó Nitrogénműveket az e rendelettel bevezetett első adóteher megfizetésére kötelezték.
13
2023. december 21‑én a Nitrogénművek a 2017. évi CL. törvény 195. §‑ára hivatkozással önellenőrzést nyújtott be a Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Veszprém Vármegyei Adó‑ és Vámigazgatóságához (Magyarország) CO2‑kvóta‑adó adónemben. Önellenőrzésében a 2023. április 1‑jétől 2023. június 30‑ig terjedő időszakra vonatkozóan 2561256000 forint (HUF) összegű kötelezettségcsökkentést szerepeltetett.
14
Különösen arra hivatkozással nyújtotta be az önellenőrzést, hogy a 320/2023. Kormányrendelet ellentétes Magyarország Alaptörvényével és az uniós joggal.
15
Miután a Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Veszprém Vármegyei Adó‑ és Vámigazgatósága, majd a Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága lényegében elutasította a Nitrogénművek önellenőrzését, ez utóbbi a Veszprémi Törvényszékhez (Magyarország) fordult, amely a kérdést előterjesztő bíróság.
16
A Nitrogénművek e bíróság előtt arra hivatkozik, hogy a CO2‑kvóta‑adó, amely közvetlenül kapcsolódik a 2003/87 irányelv alapján kiosztott térítésmentes CO2‑kibocsátási egységekhez, összeegyeztethetetlen az EU ETS szerinti uniós célokkal. Ezenkívül a 320/2023. Kormányrendelet hátrányosan megkülönböztető, akadályozza a Szerződések által biztosított alapvető szabadságok gyakorlását, sérti a szolgáltatásnyújtás szabadságát, a letelepedés szabadságát és a tulajdonhoz való jogot, és az állami támogatásokra vonatkozó jogszabályok hatálya alá tartozhat.
17
A kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a CO2‑kvóta‑adó összeegyeztethető‑e a 2003/87 irányelvvel. Úgy véli, hogy a jelen ügyben előterjesztett kérdésekre adandó válaszok nem vezethetők le egyértelműen a Bíróság ítélkezési gyakorlatából, tekintettel arra, hogy a Nitrogénművek által hivatkozott ítéletek tárgya eltért az elé terjesztett kereset tárgyától.
18
E körülmények között a Veszprémi Törvényszék úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy értelmezendők‑e, illetve értelmezhetők‑e úgy [a 2003/87 irányelv] céljai, illetve rendelkezései – így különösen, de nem kizárólagosan annak 1. cikke, 10. cikke, 11. cikke, (5) preambulumbekezdése, (7) preambulumbekezdése, illetve (20) preambulumbekezdése – hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti intézkedés [a 320/2023. Kormányrendelet], amely
–
a kibocsátási egységek felhasználásával megvalósított kibocsátást utólag adótehernek (teherlevonásnak) veti alá;
–
a térítésmentes kibocsátási egységek felhasználásával megvalósított kibocsátást utólag adótehernek (teherlevonásnak) veti alá?
–
a térítésmentes kibocsátási egységek felhasználásával megvalósított kibocsátást utólag olyan adótehernek (teherlevonásnak) veti alá, amely hatásában a térítésmentes kibocsátási egységek értékét, kompenzációs hatását elvonja?
–
a térítésmentes kibocsátási egységek felhasználásával megvalósított kibocsátást utólag olyan adótehernek (teherlevonásnak) veti alá, amely hatásában eltántorítja az üzemeltetőket attól, hogy kibocsátásukat csökkentsék, környezetvédelmi hatékonyságukon javítsanak, környezetkímélőbb technológiákba beruházzanak?
–
a térítésmentes kibocsátási egységek felhasználásával megvalósított kibocsátást utólag olyan adótehernek (teherlevonásnak) veti alá, amely kivetésének célja semmilyen kapcsolatban nem áll a környezetvédelemmel, illetve az [EU ETS‑sel] és annak céljaival, hanem amelynek célja, megalkotására való felhatalmazásának kizárólagos alapja a Magyar országgal szomszédos fegyveres konfliktus és humanitárius katasztrófa hatásainak kezelése?
2)
Figyelemmel az [EUMSZ] 18., 49., és 56., [a Charta] 21., valamint az [EJEE] 14. cikkéből fakadó diszkrimináció tilalmára, úgy értelmezendő‑e, illetve értelmezhető‑e úgy [a 2003/87 irányelv] 3. cikk f) pontja szerinti üzemeltető fogalma, hogy azzal ellentétes egy olyan nemzeti intézkedés [a 320/2023. Kormányrendelet], amely ezen üzemeltetők egy bizonyos körét indokolatlanul és önkényesen, közérdeken alapuló kényszerítő indok igazolása nélkül diszkriminálja a hatálya alá nem tartozó üzemeltetőkkel szemben?
3)
Úgy értelmezendő‑e, illetve értelmezhető‑e úgy az EUMSZ 18., 49., illetve 56. cikke, hogy azzal ellentétes egy olyan, e szabadságok gyakorlását korlátozó nemzeti intézkedés [a 320/2023. Kormányrendelet], amely
–
a [2003/87 irányelv] 3. cikk j) pontja szerinti üzemeltetők egy bizonyos körét indokolatlanul, és önkényesen, közérdeken alapuló kényszerítő indok igazolása nélkül vonja eltérő (terhesebb) szabályozás alá (diszkriminálja)?
–
személyi hatályát önkényesen, közérdeken alapuló kényszerítő indokok igazolása nélkül állapítja meg, illetve megalkotásra alapot adó felhatalmazás céljainak elérésére alkalmatlan, illetve
–
hirtelen és előre nem látható módon kerül bevezetésre úgy, hogy kihirdetése és hatálybalépése között mindössze három nap telt el, miközben a hatálybalépését megelőzően bekövetkezett tények vonatkozásában rendel el utólagosan, visszaható hatállyal kötelezettségeket?
4)
Úgy értelmezendő, illetve értelmezhető‑e úgy a Charta 17. cikke, valamint az EJEE Első Kiegészítő Jegyzőkönyvének 1. cikke által garantált tulajdon védelme, hogy azzal ellentétes egy olyan nemzeti intézkedés [a 320/2023. Kormányrendelet], amely konfiskáló jellegű és amely a hatálya alá tartozó üzemeltetők nyereségét belátható időn belül teljességgel elvonja, aránytalan és elviselhetetlen beavatkozást jelent?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
19
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködési eljárás keretében a Bíróság feladata, hogy a nemzeti bíróságnak az előtte folyamatban lévő ügy eldöntéséhez hasznos választ adjon. Ennek érdekében a Bíróságnak adott esetben át kell fogalmaznia az elé terjesztett kérdéseket (2021. április 29‑iGranarolo ítélet, C‑617/19, EU:C:2021:338, 32. pont).
20
E tekintetben az a körülmény, hogy valamely kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatal iránti kérelmét formálisan bizonyos uniós rendelkezésekre hivatkozva fogalmazta meg, nem akadálya annak, hogy a Bíróság megadja e bíróság számára az uniós jog értelmezésének minden olyan elemét, amely hasznos lehet az utóbbi előtt lévő ügy megítéléséhez, akár hivatkozott ezekre a kérdéseinek megfogalmazásában, akár nem. E tekintetben a Bíróságnak kell a nemzeti bíróság által szolgáltatott információk összessége és különösen az előzetes döntéshozatalra utaló határozat indokolása alapján meghatározni az uniós jog azon rendelkezéseit, amelyeknek az értelmezése a jogvita tárgyára figyelemmel szükséges (2021. április 29‑iGranarolo ítélet, C‑617/19, EU:C:2021:338, 33. pont).
21
A jelen ügyben az alapeljárás lényegében az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységeire adót kivető 320/2023. Kormányrendelet jogszerűségére vonatkozik. E rendelet 3. §‑ának megfelelően ezen adó alapja az adóalany üzemeltető kibocsátásainak CO2‑tonnában kifejezett mennyisége, az adó mértéke pedig 36 euró/CO2‑tonnával egyenértékű magyar forintnak megfelelő összeg. Amint az az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, az említett rendelet 1. §‑a az említett adó hatálya alá von minden, az EU ETS keretében az üvegházhatású gázok tekintetében jelentős térítésmentes kibocsátásiegység‑kiosztásban részesülő üzemeltetőt, aki termék‑referenciaérték szerinti létesítménnyel vagy létesítményrésszel és/vagy technológiai kibocsátások szerinti létesítményrésszel rendelkezik, és amely a létesítménye vagy létesítményrésze vonatkozásában a tárgyévet megelőző három évben éves átlagban 25000 tonnát meghaladó hitelesített CO2‑kibocsátással rendelkezett, másrészt pedig a tárgyévet megelőző évben az azt megelőző három évben hitelesített CO2‑összkibocsátása átlagának legalább 50%‑ával megegyező mértékű térítésmentes kibocsátásiegység‑kiosztásban részesült.
22
Márpedig, jóllehet a 2003/87 irányelv eredeti változatában valóban az irányelv 10. cikke volt a CO2‑kibocsátási egységek ingyenes kiosztására vonatkozó rendelkezés, a 2003/87/EK irányelvnek az üvegházhatású gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének továbbfejlesztése és kiterjesztése tekintetében történő módosításáról szóló, 2009. április 23‑i 2009/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2009. L 140., 3. o.) elfogadását követően az e tekintetben releváns rendelkezést ezen irányelv 10a. cikke képezi. Így az első kérdés keretében ezen irányelv 10a. cikkét kell értelmezni.
23
A fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2003/87 irányelv (5), (7) és (20) preambulumbekezdésével összefüggésben ezen irányelv 1. és 10a. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes azon nemzeti szabályozás, amely kifejezetten az EU ETS keretében az üvegházhatású gázok tekintetében jelentős térítésmentes kibocsátásiegység‑kiosztásban részesülő gazdasági szereplőt kötelezi a termék‑referenciaérték vagy technológiai kibocsátások szerinti létesítménye CO2‑kvóta‑adójának megfizetésére, amennyiben e szabályozás azzal a hatással jár, hogy semlegesíti az ilyen kiosztások kompenzációs hatását, és ellentétes a versenyképesség megőrzésére és a kibocsátásáthelyezés elkerülésére irányuló célokkal.
24
Először is, amint az a 2003/87 irányelv 1. cikkéből következik, ezen irányelv a CO2‑kibocsátás költséghatékony és gazdaságilag eredményes csökkentésének ösztönzése érdekében létrehozza az Unióban az EU ETS‑t (2018. április 12‑iPPC Power ítélet, C‑302/17, EU:C:2018:245, 18. pont).
25
A Bíróság több alkalommal kimondta, hogy a 2003/87 irányelv fő célja, hogy jelentősen csökkentse az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásait. Ezt a célt számos részcél tiszteletben tartása, illetve bizonyos eszközök igénybevétele útján kell elérni. Az e tekintetben alkalmazott fő eszköz az EU ETS. Az egyéb részcélok, amelyeknek az említett rendszernek meg kell felelnie, többek között – amint azt ezen irányelv (5) és (7) preambulumbekezdése kifejti – a gazdasági fejlődésnek és a munkalehetőségeknek, valamint a belső piac egységességének és a versenyfeltételeknek a megőrzése (2013. október 17‑iIberdrola és társai ítélet, C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 és C‑640/11, EU:C:2013:660, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26
Amint azt a 2003/87 irányelv (20) preambulumbekezdése szintén kimondja, az EU ETS által követett másik részcél e kibocsátások csökkentésének ösztönzése olyan technológiai fejlesztések révén, mint a nagyobb energiahatékonyságú technológiák alkalmazása, amelyek egységnyi energia előállítása során kevesebb kibocsátást eredményeznek.
27
Az üvegházhatású gázok ilyen feltételek melletti csökkentésére irányuló cél elérése érdekében a 2003/87 irányelv az egységek gazdasági értékére támaszkodik annak érdekében, hogy a vállalkozásokat a kibocsátásaik csökkentésére ösztönözze, és e célból bevezeti az EU ETS‑t. A vállalkozások így felhasználhatják a nekik kiosztott kibocsátási egységeket, vagy azokat értékesíthetik, piaci értékük és az így megszerezhető nyereség alapján (lásd ebben az értelemben: 2013. október 17‑iIberdrola és társai ítélet, C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 és C‑640/11, EU:C:2013:660, 47., 49. és 55. pont; 2018. április 12‑iPPC Power ítélet, C‑302/17, EU:C:2018:245, 24. pont).
28
Ebben az összefüggésben e kibocsátási egységek ingyenes kiosztását annak érdekében írják elő, hogy megelőzzék az uniós iparágak versenyképességének csökkenését, ami a termelés „kibocsátásáthelyezés” néven ismert áthelyezésének jelenségéhez vezethet (lásd ebben az értelemben: 2013. október 17‑iIberdrola és társai ítélet, C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11, és C‑640/11, EU:C:2013:660, 39. pont; 2015. február 26‑iŠKO‑Energo ítélet, C‑43/14, EU:C:2015:120, 28. pont). Így az uniós iparágak versenyképességére irányuló ezen célkitűzés elérése érdekében a 2003/87 irányelv 10a. cikke a kibocsátási egységek ingyenes kiosztására vonatkozó átmeneti uniós szabályokat állapít meg. E cikk (1) bekezdésének első albekezdése így előírja, hogy a Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy ezen irányelv 23. cikkének megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el az említett irányelvnek a 10a. cikk (4), (5), (7) és (19) bekezdésében említett kibocsátási egységek kiosztásával kapcsolatos, az Unió egészére kiterjedő, teljeskörűen harmonizált szabályok kiegészítésére vonatkozóan. Az ugyanezen irányelv 10a. cikke (1) bekezdésének második, harmadik és negyedik albekezdése, valamint (2) bekezdése pedig pontosítja az egységek ingyenes kiosztásának az egyes ágazatokra és alágazatokra alkalmazandó, termékenkénti előzetes referenciaértékek meghatározását követő számítási módszerét és részletes szabályait.
29
A 2003/87 irányelv 10a. cikke (6) bekezdésének első és negyedik albekezdése lényegében felhatalmazza a tagállamokat arra, hogy pénzügyi intézkedéseket hozzanak az olyan ágazatok vagy alágazatok számára, amelyek kitettek a kibocsátásáthelyezés tényleges kockázatának olyan jelentős közvetett költségek következtében, amelyek valójában a villamosenergia‑árakban megjelenő üvegházhatásúgáz‑kibocsátási költségekből származnak, amennyiben az ilyen pénzügyi intézkedéseket össze lehet egyeztetni az állami támogatásra alkalmazandó szabályokkal, és különösen, amelyek nem torzítják indokolatlanul a versenyt a belső piacon.
30
E tekintetben, amint arra a főtanácsnok az indítványának 54. pontjában rámutat, az e kiosztásra vonatkozó szabályok uniós szinten teljes mértékben harmonizáltak. Ez következik többek között a 2009/29 irányelv (23) preambulumbekezdéséből, amely kimondja, hogy „[az Unióban] fennálló verseny torzulásainak csökkentése érdekében a létesítmények részére átmenetileg ingyenesen kiosztott mennyiséget a[z Unió] egészére kiterjedő, összehangolt szabályok […] szerint kell meghatározni”.
31
A Bíróság egyébiránt kimondta, hogy a 2003/87 irányelv 10a. cikke (1) bekezdésének elfogadásakor az uniós jogalkotó a teljes mértékű harmonizáció követelményét hangsúlyozta annak előírásával, hogy „a Bizottság […] [uniós] szintű, teljes mértékben harmonizált végrehajtási intézkedéseket fogad el a kibocsátási egységek [harmonizált] kiosztására vonatkozóan”, és megadta, hogy a Bizottságnak milyen kritériumok alapján kell végeznie a harmonizációt: lényegében az egyes ágazatokra és alágazatokra vonatkozó referenciaértékek alapján (lásd ebben az értelemben: 2016. június 22‑iDK Recycling und Roheisen kontra Bizottság ítélet, C‑540/14 P, EU:C:2016:469, 52. pont).
32
A Bíróság ezenkívül megállapította, hogy az uniós jogalkotó azáltal, hogy az üvegházhatású gázok kibocsátási egységeinek térítésmentes kiosztására vonatkozóan ilyen ágazati alapon történő, teljes mértékben harmonizált módszert írt elő, konkretizálta a belső piacon fennálló verseny torzulásainak minimumra csökkentésére irányuló, alapvető követelményt (2016. június 22‑iDK Recycling und Roheisen kontra Bizottság ítélet, C‑540/14 P, EU:C:2016:469, 53. pont).
33
A fentiekből az következik, hogy bár e rendelkezések egyike sem korlátozza kifejezetten a tagállamok azon jogát, hogy olyan adójogi jellegű intézkedéseket fogadjanak el, amelyek befolyásolhatják az üvegházhatású gázok kibocsátási egységeinek gazdasági kihatásait, az ilyen intézkedések elfogadása nem sértheti a 2003/87 irányelv által követett, a jelen ítélet 27. és 39. pontjában hivatkozott célokat. Az EU ETS megfelelő működéséhez ugyanis az szükséges, hogy az adóügyi jellegű nemzeti intézkedések ne vezessenek arra az eredményre, hogy olyan mértékben visszafogják az üvegházhatású gázok kibocsátásának csökkentésére irányuló ösztönző erőt, hogy azt teljes mértékben megszüntetik.
34
A jelen ügyben, amint az az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, a Magyarország által kivetett CO2‑kvóta‑adó úgy jellemezhető, mint amely egyrészt lényegében az üvegházhatású gázok kibocsátási egységeire kivetett adókötelezettség alá von minden jelentős térítésmentes kibocsátásiegység‑kiosztásban részesülő létesítményüzemeltetőt, akinek létesítménye termék‑referenciaérték szerinti létesítményrésszel és/vagy technológiai kibocsátások szerinti létesítményrésszel rendelkezik, és aki a létesítménye vonatkozásában éves átlagban 25000 tonnát meghaladó hitelesített CO2‑kibocsátással rendelkezett, valamint a hitelesített CO2‑összkibocsátása átlagának legalább 50%‑ával megegyező mértékű térítésmentes kibocsátásiegység‑kiosztásban részesült, másrészt pedig úgy, mint amely alapján ezen üzemeltető CO2‑kibocsátásait CO2‑tonnánként 36 euró összegű adó terheli.
35
Márpedig, mivel az ilyen adó kifejezetten meghatározott, az üvegházhatású gázok tekintetében térítésmentes kibocsátásiegység‑kiosztásban részesülő gazdasági szereplőket von adókötelezettség alá, azzal a hatással jár, hogy a fizetendő adó összegének mértékéig megfosztja e gazdasági szereplőket attól, hogy ösztönözve érezzék magukat a tekintetben, hogy a kibocsátásaik csökkentésére irányuló intézkedésekbe fektessenek be. Az ilyen adó tehát alkalmas arra, hogy kioltsa e kibocsátási egységek gazdasági értékének jelentős részét, és azt eredményezi, hogy kiüresíti az EU ETS alapjául szolgáló ösztönző mechanizmusokat, és ennek következtében megszünteti az üvegházhatású gázok csökkentésének előmozdításával kapcsolatos ösztönző erőt. E tekintetben az a körülmény, hogy a fizetendő adó összege egyenes arányban áll a tényleges kibocsátásokkal, nem értelmezhető úgy, hogy az bármilyen ösztönző hatást fejtene ki az üzemeltetőkre.
36
A magyar kormánynak a 320/2003. Kormányrendelet 3. §‑a (6) bekezdésében előírt mechanizmusra alapított érvelése, amely a kibocsátásaik csökkentésére ösztönzi az üzemeltetőket azáltal, hogy az adó alapjának 50%‑os csökkentését teszi lehetővé az adóalany számára, ha ezen adóalany fajlagos szén‑dioxid kibocsátása legalább az EU ETS rendszerben használt és elvárt lineáris csökkentési tényezővel megegyező mértékben csökkent a tárgyévet megelőző második év hitelesített kibocsátásához képest, nem kérdőjelezheti meg ezt az értelmezést. Az adóalap e csökkentése ugyanis azzal a hatással is jár, hogy az üvegházhatású gázok kibocsátási egységeit megfosztja gazdasági értékük jelentős részétől, így a gazdasági szereplők számára teljes mértékben megszűnik az azzal kapcsolatos ösztönző erő, hogy kibocsátásaikat csökkentő intézkedésekbe fektessenek be, amely lehetővé tenné számukra, hogy a fel nem használt egységeik értékesítéséből nyereségre tegyenek szert.
37
Megállapítható tehát, hogy a Magyarország által kivetett CO2‑kvóta‑adó azzal a hatással jár, hogy semlegesíti az üvegházhatású gázok kibocsátási egységeinek a 2003/87 irányelv 10a. cikkében foglalt térítésmentes kiosztásának elvét, és sérti az ezen irányelv által kitűzött célokat, aminek a vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
38
A fenti megfontolásokra tekintettel az előterjesztett első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2003/87 irányelv (5), (7) és (20) preambulumbekezdésével összefüggésben ezen irányelv 1. és 10a. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes azon nemzeti szabályozás, amely kifejezetten az EU ETS keretében az üvegházhatású gázok tekintetében jelentős térítésmentes kibocsátásiegység‑kiosztásban részesülő gazdasági szereplőt kötelezi a termék‑referenciaérték és/vagy technológiai kibocsátások szerinti létesítménye CO2‑kvóta‑adójának megfizetésére, amennyiben e szabályozás azzal a hatással jár, hogy semlegesíti az ilyen kiosztások kompenzációs hatását, és ellentétes a versenyképesség megőrzésére és a kibocsátásáthelyezés elkerülésére irányuló célokkal.
A második, harmadik és negyedik kérdésről
39
Az első kérdésre adott válaszra tekintettel a második, harmadik és negyedik kérdésre nem szükséges válaszolni.
A költségekről
40
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
A 2018. március 14‑i (EU) 2018/410 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. október 13‑i 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (5), (7) és (20) preambulumbekezdésével összefüggésben az e módosított 2003/87 irányelv 1. és 10a. cikkét
a következőképpen kell értelmezni:
azokkal ellentétes azon nemzeti szabályozás, amely kifejezetten az üvegházhatású gázok kibocsátási egységei kereskedelmének európai uniós rendszere keretében az üvegházhatású gázok tekintetében jelentős térítésmentes kibocsátásiegység‑kiosztásban részesülő gazdasági szereplőt kötelezi a termék‑referenciaérték és/vagy technológiai kibocsátások szerinti létesítménye CO
2
‑kvóta‑adójának megfizetésére, amennyiben e szabályozás azzal a hatással jár, hogy semlegesíti az ilyen kiosztások kompenzációs hatását, és ellentétes a versenyképesség megőrzésére és a kibocsátásáthelyezés elkerülésére irányuló célokkal.
Jürimäe
Lenaerts
Schalin
Gavalec
Csehi
Kihirdetve Luxembourgban, a 2026. április 16-i nyilvános ülésen.
A. Calot Escobar
hivatalvezető
K. Jürimäe
tanácselnök
(
*1
)	Az eljárás nyelvei: francia és magyar.