62006CC0331
JÁN MAZÁK
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2008. január 16. (
1
)
C-331/06. sz. ügy
K. D. Chuck
kontra
Raad van Bestuur van de Sociale Verzekeringsbank
„Öregségi biztosítás — Tagállami állampolgár munkavállaló — Társadalombiztosítási járulékok — Különböző időszakok — Különböző tagállamok — A biztosítási idők számítása — Nyugdíjfolyósítás iránti kérelem — Harmadik államban lévő lakóhely”
1.
Ez az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2001. június 5-i 1386/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel módosított, a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14-i 1408/71/EGK tanácsi rendelet (a továbbiakban: 1408/71 rendelet vagy Rendelet) 48. cikkét érinti (
2
).
2.
Ez a rendelkezés az olyan egy évnél rövidebb biztosítási időket érinti, amelyeket valamely nemzeti nyugdíjrendszer szabályai szerint szereztek. Az 1408/71 rendelet 48. cikkének (2) bekezdése lényegében úgy rendelkezik, hogy az ilyen rövid biztosítási időket hozzá kell adni a más vagy több más tagállam szociális biztonsági rendszerében szerzett időszakokhoz.
3.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti eljárás alapját képező ügyben egy brit állampolgár több éven keresztül dolgozott a Közösség területén (főleg Hollandiában, de kilenc hónapot Dániában is), majd az Egyesült Államokba költözött, ahol azóta is él. Amikor a holland nyugdíjhatóságnál nyugdíj iránti kérelmet nyújtott be, felmerült a kérdés, hogy az 1408/71 rendelet 48. cikkének (2) bekezdése alkalmazandó-e egy olyan személy nyugdíj iránti kérelmére, aki a Közösség területén kívül lakik, ami a jelen esetben azt jelentené, hogy a holland nyugdíjhatóságnak az igényelt nyugdíj kiszámításánál mind a holland, mind a dán jogszabályok szerint megszerzett biztosítási időt figyelembe kellene vennie.
I – Jogi háttér
A – A közösségi jog
4.
Az 1408/71 rendelet a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásának összehangolásáról tartalmaz szabályozást.
5.
E rendelet 2. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„A rendelet személyi hatálya
(1)   E rendelet vonatkozik azokra a munkavállalókra vagy önálló vállalkozókra és diákokra, akik egy vagy több tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartoznak vagy tartoztak, és akik a tagállamok egyikének állampolgárai, valamint azokra a hontalanokra vagy menekültekre, akiknek a lakóhelye valamely tagállam területén található, és ezek családtagjaira és túlélő hozzátartozóira.
[…]”
6.
A 3. cikk (1) bekezdése az alábbiakat írja elő:
„Az egyenlő bánásmód elve
(1)   E rendelet különös rendelkezéseire is figyelemmel az e rendelet hatálya alá tartozó olyan személyeket, [akik egy tagállam területén lakóhellyel rendelkeznek] (
3
) bármely tagállam jogszabályai szerint ugyanolyan kötelezettségek terhelik és ugyanolyan előnyök illetik, mint az adott tagállam állampolgárait.”
7.
A rendelet 10. cikke előírja:
„A lakóhellyel kapcsolatos kikötések eltörlése – A kötelező biztosítás hatása a járulékok visszatérítésére
(1)   A rendelet eltérő rendelkezéseinek hiányában az egy vagy több tagállam jogszabályai szerint megszerzett rokkantsági, öregségi vagy túlélő hozzátartozókat megillető pénzbeli ellátás, munkahelyi balesetek vagy foglalkozási megbetegedések esetén fizetett nyugdíj és haláleseti juttatás nem csökkenthető, nem módosítható, nem függeszthető fel, nem vonható vissza vagy foglalható le azzal az indoklással, hogy a jogosult egy másik tagállam területén rendelkezik lakóhellyel, mint amely tagállam területén a fizetésre kötelezett intézmény található.
Az előző albekezdés rendelkezései alkalmazandók azokra a pénzbeli ellátásokra, amelyekben a túlélő hozzátartozói nyugdíjra jogosult túlélő házastárs újabb házasságának megkötése esetén részesül.
[…]”
8.
A rendelet 46. cikkének (2) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik:
„(2)   Ha az egyik tagállam jogszabályainak az ellátásokra való jogosultságra vonatkozó feltételei csak a 45. cikk vagy a 40. cikk (3) bekezdése alkalmazását követően teljesültek, a következő szabályokat kell alkalmazni:
a)
az intézmény [helyesen: az illetékes intézmény] meghatározza azt az elméleti összeget, amelyet az érintett személy igényelhetne, ha az összes olyan biztosítási, illetve tartózkodási időt, amelyet a tagállamok azon jogszabályai szerint szerzett, amelyek hatálya alá a munkavállaló vagy önálló vállalkozó tartozott, az adott tagállamban a tagállam által az ellátások megállapításának időpontjában alkalmazott jogszabályok szerint szerzett volna. Ha az ellátás összege független a megszerzett idő tartamától, ezt az összeget az e pontban említett elméleti összegnek kell tekinteni; […]”
9.
A rendelet 48. cikke értelmében:
„Egy évnél rövidebb biztosítási vagy tartózkodási idő
(1)   A 46. cikk (2) bekezdésétől függetlenül a tagállam intézménye nem köteles biztosítani az ellátást a biztosítási esemény bekövetkezésekor figyelembe vett, az általa alkalmazott jogszabályok szerint szerzett időszakok vonatkozásában, ha:
—
az említett időszakok hossza nem éri el az egy évet és
—
csak ezeket az időszakokat figyelembe véve nem keletkezik jogosultság az ellátásra a fenti jogszabályok rendelkezései értelmében.
(2)   A 46. cikk (2) bekezdésének alkalmazásában a b) pont kivételével más érintett tagállamok illetékes intézménye figyelembe veszi az (1) bekezdésben említett időszakot.
(3)   Ha az (1) bekezdés alkalmazása mentesítené az érintett tagállamok valamennyi intézményét kötelezettségeik teljesítése alól, az ellátást kizárólag a legutolsó olyan állam jogszabályai szerint kell biztosítani, amely jogszabályainak feltételeit teljesítették, mintha a 45. cikk (1)–(4) bekezdésének megfelelően szerzett és figyelembe vett valamennyi biztosítási vagy tartózkodási időt ezen állam jogszabályai szerint szerezték volna meg.”
10.
Az 574/72/EGK rendelet (
4
) (a továbbiakban: végrehajtási rendelet) 36. cikkének (3) bekezdése a következőket írja elő:
„Ha az igénylő olyan állam területén rendelkezik lakóhellyel, amely nem tagállam, úgy kérelmét azon tagállam illetékes intézményéhez nyújtja be, amely tagállam jogszabályainak a hatálya alá a munkavállaló vagy önálló vállalkozó utoljára tartozott.
Ha az igénylő annak a tagállamnak az intézményéhez nyújtja be kérelmét, amelynek állampolgára, akkor ez az intézmény továbbítja a kérelmét az illetékes intézménynek.”
B – A nemzeti jog
1. A holland jog
11.
Az Algemene Ouderdomswet (az öregségi nyugdíjról szóló általános törvény, a továbbiakban: AOW) szerint a törvény által biztosítottak öregségi nyugdíjra a 65. életév betöltésétől jogosultak. Biztosított az, aki a 65. életévét még nem töltötte be, és Hollandiában lakóhellyel rendelkezik, vagy aki Hollandiában nem rendelkezik lakóhellyel, azonban ott munkaviszony alapján kapott bér és fizetés után adót fizetett. Az öregségi nyugdíj összege minden olyan teljes naptári év után, amelyben az öregségi nyugdíjra jogosult a 15. életévének betöltését követően, azonban a 65. életévének betöltését megelőzően nem volt biztosítva, 2%-kal csökken.
2. A dán jog
12.
Az öregségi nyugdíjra vonatkozó dán jogszabályok szerint azok a személyek biztosítottak, akik Dániában élnek és dolgoznak. A holland rendszerhez hasonlóan a dán rendszer is kumulatív. A dán jogszabályok rendelkezéseinek értelmében a múltban biztosítottként eltöltött kilenc hónapos időszak után K. D. Chuck nem válik jogosulttá az öregségi nyugdíjra.
II – A tényállás, az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
13.
A felperes 1935. december 13-án született, brit állampolgár. 1972. szeptember 1-jétől1975. április 1-jéig és 1976. január 1-jétől1977. december 31-ig, azaz négy év és hét hónapon keresztül, Hollandiában lakott és dolgozott. A két időszak közötti kilenc hónapban a felperes Dániában dolgozott, ahol társadalombiztosítási járulékot fizetett. 1978. január 1-jétől az Egyesült Államokban rendelkezik lakóhellyel.
14.
A felperes a nyugdíjkorhatár elérésekor öregségi nyugdíj iránti kérelmet nyújtott be a Raad van Bestuur van de Sociale Verzekeringsbankhoz (egészségbiztosítási pénztár igazgatási tanácsa, a továbbiakban: SVB).
15.
2001. szeptember 11-i határozatával az SVB arról tájékoztatta a felperest, hogy 2000 decemberétől az AOW értelmében nyugdíjra jogosult, melynek összege a teljes AOW nyugdíj összegének 10%-a. A nyugdíj összegének kiszámítása során az SVB nem vette figyelembe a Dániában megszerzett biztosítási időt, mivel K. D. Chuck a nyugdíj iránti kérelem benyújtásakor nem rendelkezett lakóhellyel a Közösség területén, és az SVB szerint nem hivatkozhat a Rendelet 48. cikkére.
16.
A felperest arról is tájékoztatták, hogy – mivel házastársa még nem töltötte be 65. életévét – 2002 decemberétől a teljes juttatás 26%-át kitevő juttatásra jogosult.
17.
K. D. Chuck a határozat ellen panaszt nyújtott be, azonban azt az SVB a 2002. január 2-i határozatával, mint megalapozatlant, elutasította. K. D. Chuck e határozat ellen keresetet nyújtott be a Rechtbank Amsterdamhoz. K. D. Chuck lényegében arra hivatkozott, hogy azt az időszakot, amelynek során a dán szociális biztonsági rendszerbe befizetéseket teljesített, az SVB-nek a nyugdíj kiszámításakor figyelembe kellett volna vennie, és hogy az SVB jogellenesen mellőzte a Rendelet 48. cikke (2) bekezdésének alkalmazását, mivel az a tény, hogy nem a Közösség területén lakott, nem akadályozza ennek a rendelkezésnek az alkalmazását.
18.
2006. július 27-én a Rechtbank Amsterdam az eljárás felfüggesztéséről határozott, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„Ha valamely munkavállaló a nyugdíjkorhatár elérésekor a Közösségen kívül rendelkezik lakóhellyel, a Rendelet 48. cikke ugyanúgy alkalmazandó-e, mint abban az esetben, ha az érintett munkavállaló a Közösség területén rendelkezik lakóhellyel?”
III – A Bíróság előtti eljárás
19.
Az SVB, a Bizottság, valamint a görög, az olasz és a holland kormány nyújtott be észrevételeket a Bírósághoz.
20.
A Bíróság 2007. szeptember 27-én tartott tárgyalást.
IV – A felek főbb érvei
21.
A Bizottság javaslata alapján azt a választ kellene adni, hogy amennyiben valamely munkavállaló a Közösségen kívül rendelkezik lakóhellyel a nyugdíjkorhatár elérésekor, a Rendelet 48. cikkét rá azonos módon kell alkalmazni, mintha a Közösség területén lakna. Az, hogy az érintett személy lakóhelye a Közösség területén vagy azon kívül található, egyáltalán nem befolyásolja e rendelkezés alkalmazását.
22.
A Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy az 1408/71 rendelet nem hoz létre közös szociális biztonsági rendszert, hanem annak célja a nemzeti rendszerek összehangolásának biztosítása. Míg a migráns munkavállalók, akik különböző nemzeti rendszerekhez tartoztak, a különböző nemzeti társadalombiztosítási intézményekkel szemben elkülönült követelésekkel lépnek fel, a migráns munkavállalók szociális biztonságáról szóló közösségi szabályozás biztosítja, hogy a jogokat elismerik és védelmüket biztosítják, ha azt olyan személyek szerezték, akik ezen szabályok értelmében migráns munkavállalónak minősülnek.
23.
Továbbá a Bíróság ítélkezési gyakorlata azt mutatja, hogy e szabályok alkalmazásának meghatározó ismérve a munkavállaló és egy meghatározott tagállam azon szociális biztonsági rendszere közötti kapcsolat, amelynek az érintett személy biztosítottja volt egy meghatározott időszakon keresztül, és nem például az a hely, ahol a szakmai tevékenységét gyakorolja. A Bizottság szerint az 1408/71 rendelet alkalmazásának lényegi feltétele ezért a munkavállaló és valamely tagállam szociális biztonsági rendszere közötti kapcsolat.
24.
Az SVB gondolatmenetének követése az összesítés 1408/71 rendeletben kimondott elvét jelentős mértékben megfosztaná hatékony érvényesülésétől.
25.
Mindazonáltal annyi bizonyos, hogy a Rendelet egyetlen rendelkezése sem írja elő a szociális kedvezményeknek harmadik államokba történő átvihetőségét. Erre a kérdésre továbbra is a nemzeti jog irányadó.
26.
A görög és az olasz kormány lényegében egyetért a Bizottsággal. A görög kormány arra is utal, hogy az 574/72 rendelet 36. cikkének (3) bekezdése szerint annak a kérelmezőnek, aki harmadik állam területén lakik, a kérelmét azon tagállam illetékes intézményéhez kell benyújtania, amely tagállam jogszabályainak a hatálya alá a munkavállaló utoljára tartozott.
27.
Az olasz kormány arra hivatkozik, hogy az 1408/71 rendelet 10. cikkének (1) bekezdése, amely a megszerzett jogosultság megtartására szolgál az egyik tagállamból a másikba történő költözés esetén, önmagában nem jelenti azt, hogy az ellátásra való jogosultság csak akkor marad fenn, ha az érintett személy egyik tagállamból a másikba költözik, és az ellátásra való jogosultság megszerzését nem zárja ki, ha a kérelmező a nyugdíjazásának időpontjában nem valamely tagállamban lakik. Az olasz kormány az 1408/71 rendelet 3. cikkének a 647/2005 rendelettel történt módosítására is utal, ami hatályon kívül helyezte azt a követelményt, mely szerint a szociális biztonságra vonatkozó tagállami szabályozás hátrányos megkülönböztetéstől mentes alkalmazásának feltétele a valamely tagállam területén lévő lakóhely. Megjegyzi továbbá, hogy a 883/2004/EK rendelet (
5
) 2. cikkének (1) bekezdése, amely rendelet hatálybalépésének napjától az 1408/71 rendelet hatályát veszti (
6
), előírja: „Ezt a rendeletet a tagállamok állampolgáraira, egy tagállamban lakóhellyel rendelkező hontalanokra és menekültekre – akik egy vagy több tagállam jogszabályainak hatálya alá tartoznak vagy tartoztak – […] kell alkalmazni”.
28.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre adandó igenlő válasz alátámasztása érdekében a holland kormány arra hivatkozik, hogy az EK 42. cikk a munkavállalók szabad mozgásának ösztönzése céljából egy olyan rendszert hoz létre, amely egyrészt úgy biztosítja a munkavállalók jogait a szociális biztonság területén, hogy az ellátásra való jogosultság megszerzése és megtartása szempontjából az egyes tagállamok területén túlnyúlóan, összesítve veszi figyelembe valamennyi biztosítási időt, másrészt annak előírásával, hogy az ellátást a Közösség egész területén ki kell fizetni. Továbbá az 574/72 rendelet 36. cikkének (3) bekezdése egy olyan eljárást szabályoz, amely a harmadik államokban lakó személyeknek lehetővé teszi, hogy öregségi és rokkantsági nyugdíjat kérelmezzenek.
29.
Mindazonáltal a holland kormány a nemleges választ alátámasztó érvet is felhozott, miszerint az 1408/71 rendelet célja a munkavállalók és családtagjaik Közösségen belüli szabad mozgásának megkönnyítése. Ezt a megközelítést támasztja alá az EK 42. cikk szövege is, amely szerint a Tanács intézkedéseket fogad el a célból, hogy a juttatások kifizetését a tagállamok területén lakó személyek számára biztosítsa.
30.
Végezetül a holland kormány arra utal, hogy bár az öregségi nyugdíjat az 1408/71 rendelet 48. cikkének (2) bekezdése alapján kell kiszámítani, ez nem jelenti azt, hogy át lehetne vinni harmadik államba, hogy ott kerüljön kifizetésre. Az 1408/71 rendelet nem érinti ezt a kérdést, amire kizárólag a nemzeti szabályok irányadók.
31.
Az SVB, az alapeljárás alperese, azon a véleményen van, hogy a Bíróságnak az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést nemlegesen kellene megválaszolnia.
32.
Az SVB először is azt állítja, hogy a Rendelet kizárólag azon munkavállalók számára biztosít jogosultságokat és ellátásokat, akik a Közösségen belül mozognak. A Bíróság ítélkezési gyakorlatából nem lehet arra következtetni, hogy a Rendelet személyi hatálya alá tartozó személyek számára a Rendeletből automatikusan jogok származnak.
33.
Továbbá az SVB csak abban az esetben lenne köteles a Rendelet 48. cikkét a Közösség területén kívül lakóhellyel rendelkező nyugdíjkérelmezőre alkalmazni, ha az összesítendő ellátások a Rendelet 10. cikkének értelmében átvihetők. A 10. cikk a nyugdíj átvitelének lehetőségét azonban kizárólag egy másik tagállam felé biztosítja. Ez azt jelenti, hogy a 10. cikk nem kötelezi a dán hatóságokat arra, hogy a nyugdíjat az Unión kívülre átvihetővé tegyék, ezért logikátlan lenne, ha a Rendelet 48. cikke a holland hatóságokat arra kötelezné, hogy a K. D. Chuck által kilenc hónapon keresztül Dániában befizetett társadalombiztosítási járulékokat figyelembe vegyék, aminek következtében ezeknek a befizetéseknek a Közösségen kívüli hatásuk lenne. A jelen ügyben K. D. Chucknak kizárólag a holland nemzeti jog alapján van joga az AOW-ből levezetett nyugdíjjogosultságának az Egyesült Államokba történő átvitelére.
34.
Tehát mivel a közösségi jog a dán ellátások átvihetőségéről nem rendelkezik, ebből a közösségi jogból a fortiori nem lehet levezetni az összesített ellátások átvitelére való jogot a Rendelet 48. cikkének (2) bekezdése alapján. Ezt a megállapítást erősíti meg a 883/2004 rendelet 7. cikke is. (
7
)
V – Értékelés
35.
Az alapeljárásban a felek közötti jogvita lényege, hogy az SVB-nek a Rendelet 48. cikkének (2) bekezdése alapján a felperes által Dániában megszerzett kilenc hónap biztosítási időt, a részére megállapítandó nyugdíj kiszámításakor figyelembe kellett volna-e vennie.
36.
Önmagában a Rendelet 48. cikkének (2) bekezdésében foglalt elvet a jelen ügyben nem kérdőjelezték meg. A Rendelet 48. cikke a biztosítási időknek azzal a különös esetével foglalkozik, amikor az adott tagállam nemzeti jogszabályai szerint az rövidebb, mint egy év. A 48. cikk (1) bekezdése kimondja, hogy a biztosítási idő rövidsége miatt az ezt a rendelkezést alkalmazó intézmény mentesül az ellátási kötelezettsége alól. A Rendelet 48. cikkének (2) bekezdése biztosítja, hogy ezeket az időszakokat más tagállamnak a nyugdíjjogosultság kiszámítására illetékes hatósága ennek ellenére figyelembe veszi. (
8
)
37.
A kérdés az, hogy ezt a cikket alkalmazni kell-e egy olyan munkavállaló esetére, aki a nyugdíj igénylésekor nem rendelkezik a Közösség területén lakóhellyel.
38.
Az 1408/71 rendelet 2. cikke két együttesen alkalmazandó feltételt vezet be, amelyeknek teljesülniük kell ahhoz, hogy a Rendelet valamely személyre nézve alkalmazható legyen: a Közösség valamely tagállamának állampolgára (vagy hontalan, vagy menekült, akinek a lakóhelye valamely tagállam területén található), és valamely tagállam szociális biztonsági rendszerébe tartozás.
39.
Az 1408/71 rendelet azonban nem tartalmaz semmilyen különös szabályozást a területi hatályára nézve, vagy az olyan munkavállalók által megszerzett nyugdíjjogosultsági helyzetekre, akik később valamely harmadik államba költöztek.
40.
Az 1408/71 rendelet 10. cikke kifejezetten tiltja az ún. lakóhellyel kapcsolatos kikötéseket a Közösség tagállamait illetően. Ebből azonban nem vonható le az a következtetés, hogy a munkavállalók elveszítik a rendeletben biztosított jogosultságokat, ha harmadik államba költöznek. A Szerződés területi hatályának az EK 299. cikk szerinti megállapítása ugyanis nem zárja ki azt, hogy a közösségi jog az Unió területén kívül is hatásokat fejtsen ki. (
9
)
41.
Ezért annak megállapításához, hogy a Rendelet 48. cikke (2) bekezdése értelmében a rövid biztosítási idők összesítése elvének alkalmazásakor jelentősége van-e annak, hogy hol van a kérelmező lakóhelye a nyugdíj iránti kérelem benyújtásának időpontjában, a Rendelet 48. cikkének (2) bekezdésében foglalt szabályozás általános rendszerét és célját kell megvizsgálni.
42.
Mindenekelőtt arra lehet utalni, hogy az 1408/71 rendelet végrehajtási rendelete meghatározza a harmadik államokban lakóhellyel rendelkező személyek által benyújtott nyugdíj iránti kérelmek elbírálására illetékes társadalombiztosítási intézményt. Ez arra utal, hogy az 1408/71 rendeletet olyan kérelmezők vonatkozásában is alkalmazni kell, akik a kérelem benyújtásakor nem a Közösségen belül laknak.
43.
Az 1408/71 rendelet 48. cikkének (2) bekezdésével kapcsolatban a Bíróság több alkalommal is úgy határozott, hogy az EK 42. cikk végrehajtása érdekében elfogadott rendeletek célja a migráns munkavállalók közös piacon belüli szabad mozgásának lehető legteljesebb biztosítása, és ezért azokat ennek a célnak a tükrében kell értelmezni. (
10
)
44.
Az 1408/71 rendelet ezt a célt azáltal kívánja elérni, hogy kiküszöböli azokat az esetlegesen hátrányos hatásokat, amelyekkel a munkavállalók szabad mozgásának gyakorlása járhat a munkavállalóknak és családtagjaiknak nyújtott szociális biztonsági ellátásokból való részesülésére. A nyugdíjjogosultság tekintetében a Rendelet célja összehangolni a migráns munkavállalók szakmai karrierjét a különböző szociális biztonsági rendszerekbe befizetett járulékok tekintetében, és ezáltal a munkavállalóknak jogbiztonságot nyújtani abból a szempontból, hogy a nyugdíjrendszerekbe befizetett járulékaik alapján meglévő nyugdíjjogosultságokat azonos módon megtartsák, mint azok a munkavállalók, akik a Közösségen belüli szabad mozgáshoz való jogukat nem gyakorolták. (
11
)
45.
Az 1408/71 rendelet 48. cikke részleteiben foglalkozik a valamely tagállam jogszabályai szerint megszerzett, egy évnél rövidebb biztosítási időknek azokkal a biztosítási időkkel történő összesítésével, amelyeket más tagállamban szereztek. Ha a valamely tagállam jogszabályai szerint megszerzett rövid biztosítási időket a nyugdíjkorhatár elérésekor a nyugdíj kiszámításánál nem vennék figyelembe, akkor ez a veszteség befolyásolhatná a munkavállaló azon döntését, hogy éljen-e a Közösségen belül a szabad mozgás jogával, mivel amikor a munkavállaló arról dönt, hogy elköltözik-e másik tagállamba, nyilvánvalóan nem tudja előre megmondani, hogy mennyi ideig fog ott dolgozni, és hogy a vonatkozó nemzeti szabályok alapján tud-e nyugdíjjogosultságot szerezni. Ezért biztosítja a Rendelet 48. cikke, hogy ezeket a biztosítási időket a más vagy több más tagállam jogszabályai szerint szerzett biztosítási időkkel összesíteni kell úgy, hogy abban az esetben is fennálljon a nyugdíjra való jogosultság, ha kizárólag a nemzeti jog alapján ilyen rövid biztosítási idő után nem keletkezne az öregségi nyugdíjra való önálló jogosultság.
46.
K. D. Chuck esetében egyértelmű, hogy Hollandiából az Egyesült Államokba történt költözése nem függ össze a munkavállalók Közösségen belüli szabad mozgásával. A kapcsolat ugyanakkor abból következik, hogy K. D. Chuck még ezt megelőzően élt a Közösségen belüli szabad mozgás jogával, amikor brit állampolgárként Hollandiában dolgozott, mielőtt Dániába költözött, hogy ott kilenc hónapot dolgozzon, majd visszaköltözött Hollandiába. Pontosan ilyen körülmények esetén kell az 1408/71 rendeletnek biztosítania, hogy a munkavállaló szociális biztonsági jogosultságait a szabad mozgás gyakorlása ne befolyásolja hátrányosan.
47.
A Közösség valamely tagállamának állampolgára, amikor úgy dönt, hogy rövid időre egy másik tagállamba költözik, és ott dolgozik, ugyanis még nem látja előre, hogy hol fog lakni, amikor nyugdíjba vonul. Ha azonban fennáll a lehetősége, hogy a másik tagállamban való rövid munkavállalás idejét, mint K. D. Chuck kilenc hónapos dániai tartózkodását, a nyugdíj kiszámításánál a nyugdíjkorhatár elérésének időpontjában nem veszik figyelembe, mivel ez attól függ, hogy a munkavállaló a nyugdíj iránti kérelmének benyújtásakor a Közösség területén lakik-e, egy ilyen jellegű bizonytalanság befolyásolhatja a munkavállaló azon döntését, hogy éljen-e a Közösségen belüli szabad mozgás jogával, a szakmai karrierjének korábbi szakaszában, ha a Közösség területén dolgozik. Ez az eredmény ellentétes volna az 1408/71 rendelet céljával, mivel ennek hatására fennállna a lehetősége annak, hogy a munkavállalók lemondanának a Közösségen belüli szabad mozgás jogának gyakorlásáról.
48.
Mindebből az következik, hogy az 1408/71 rendelet 48. cikkét, az általa követett célok tükrében, a K. D. Chuckéhoz hasonló esetben alkalmazni kell.
49.
Ezt a megállapítást erősíti meg az 1408/71 rendelet alapját képező elvek vizsgálata is. A közösségi jog nem tartalmaz a tagállami jogszabályok harmonizációjára irányuló rendelkezést, hanem a nemzeti szociális biztonsági rendszerek összehangolását írja elő. (
12
) Ennek az összehangolásnak az egyik alapelve, hogy a különböző nemzeti nyugdíjrendszerekbe befizetett járulékokat a többi tagállam elismeri, és az e járulékok alapján szerzett jogok a nyugdíjbavonulás időpontjáig fennmaradnak. Az 1408/71 rendelet nem tartalmaz olyan rendelkezést, amely kifejezetten kimondja a szerzett jogok megtartásának ezen elvét, azonban mind az összesítés elve, mind a lakóhellyel kapcsolatos kikötések eltörlésének elve valójában ezen elv teljes körű megvalósítása elérésének az eszköze. (
13
)
50.
Ezt az elvet a Bíróság következetesen alkalmazta. Az alkalmazása például a Belbouab-ügyben hozott ítéletben (
14
) egyértelmű, amelyben a Bíróság a jogbiztonság elve alapján arra az álláspontra helyezkedett, hogy az a körülmény, mely szerint a kérelmező a nyugdíj iránti kérelem benyújtásának időpontjában valamely harmadik állam állampolgára volt, nem zárja ki az 1408/71 rendelet alkalmazását a nyugdíj kiszámítása vonatkozásában. Ebből a szempontból az a körülmény volt releváns, hogy a munkavállaló a foglalkoztatásának és a biztosításnak az időpontjában az 1408/71 rendelet 2. cikkében foglalt mindkét feltételnek megfelelt, és abban az ügyben különösen lényeges volt, hogy a kérelmező a Közösség valamely tagállamának állampolgára volt. A Bíróság a kérelmező nyugdíjjogosultságának kiszámításakor irrelevánsnak tekintette, hogy a kérelmező később elveszítette az állampolgárságát, és egy harmadik állam állampolgárságát szerezte meg. Mindaddig, amíg a kérelmező az alkalmazandó rendelet mindkét feltételét egyidejűleg teljesítette, megszerezte a jogot arra, hogy a nyugdíjjogosultságait a Rendelet szerint számítsák ki (
15
), és ezt a jogot az állampolgárságban bekövetkezett későbbi változás nem befolyásolhatta.
51.
A Bíróság ezeket a megfontolásokat újabban a Buhar Haji ügyben hozott ítéletben (
16
) is alkalmazta, ott azonban a kérelmező hátrányára. Amikor a kérelmezőt a belga jogszabályok szerint foglalkoztatták, és azok szerint társadalombiztosítási járulékot fizetett, az Egyesült Királyság állampolgára volt (
17
), amely akkor még nem volt a Közösség tagállama. Ezáltal nem felelt meg egyidejűleg azoknak a feltételeknek, hogy a Közösség valamely tagállam állampolgára, és valamely tagállam szociális biztonsági rendszeréhez tartozik. Az 1408/71 rendelet ezért nem volt alkalmazható az ő helyzetére.
52.
Következésképpen annak megállapításához, hogy valamely magánszemély hivatkozhat-e az 1408/71 rendelet rendelkezéseire és különösen a 48. cikkének (2) bekezdésében foglalt számítási szabályra, elegendő, ha a Rendelet 2. cikkében írt feltételeknek megfelel. A jogbiztonság elve megköveteli, hogy ezeket a feltételeket azokra az időszakokra való közvetlen hivatkozással vizsgálják meg, amelyek során az érintett munkavállaló munkát végzett. (
18
) Ennek az elvnek a következetes alkalmazása azt is jelenti, hogy egy későbbi körülmény, mint a nyugdíj iránti kérelem benyújtásának időpontjában meglévő lakóhely, nem érintheti a kérelmező azon jogát, hogy a nyugdíját az 1408/71 rendelet számítási szabályainak és különösen a Rendelet 48. cikke (2) bekezdésének megfelelően számítsák ki. (
19
)
53.
A jelen ügyben K. D. Chuck mindig brit állampolgár volt, és munkavállalóként tartozott a holland, valamint a dán szociális biztonsági rendszerekhez. Ennek megfelelően K. D. Chuck az általa a Közösség tagállamainak szociális biztonsági rendszereibe befizetett járulékokat érintő mértékben teljesítette az 1408/71 rendelet alkalmazásának feltételeit.
54.
Ezért véleményem szerint a rendelet rendszerével és céljával összeegyeztethetetlen lenne a nyugdíjnak a Rendelet 48. cikkének (2) bekezdése szerinti kiszámítását attól a feltételtől függővé tenni, hogy a kérelmező a kérelem benyújtásának időpontjában a Közösség területén lakjon.
55.
Ezt a következtetést mindazonáltal meg kell különböztetni attól a kérdéstől, hogy ki lehet-e fizetni valamely harmadik államban a Rendelet 48. cikke (2) bekezdése szerint kiszámított nyugdíjat. Figyelembe véve az SVB és a holland kormány észrevételeit, és annak érdekében, hogy a feltett kérdésre az előterjesztő bíróságnak hasznos választ lehessen adni, az utóbbi kérdés kapcsán a következő megjegyzések megtétele tűnik szükségesnek.
56.
Az 1408/71 rendelet 10. cikke olyan jogot létesít, amely alapján a nyugdíjat bármely tagállamban kötelező kifizetni, azonban sem a Rendelet, sem pedig általában a közösségi jog nem kötelezi a tagállamokat arra, hogy a nyugdíjat harmadik államokba kifizessék. Ez azt jelenti, hogy K. D. Chuck a Rendelet alapján nem követelheti, hogy a nyugdíját egyesült államokbeli bankszámlára fizessék ki. (
20
)
57.
A nyugdíj harmadik államba történő kifizetése annak a tagállamnak a nemzeti jogszabályainak hatálya alá tartozik, amelynek a területén a nyugdíjfolyósító intézet van. A gyakorlatban ez azt jelenti, hogy a nyugdíj harmadik államban történő kifizetésének lehetősége és az ilyen kifizetés gyakorlati módja a nyugdíjat kifizető tagállam nemzeti jogának szabályozása szerint eltérő lehet. Ezt a nemzeti jogot a szociális biztonság területén a tagállamok által külön-külön több harmadik állammal megkötött kétoldalú megállapodás is érintheti. Az ilyen megállapodások általában tartalmazzák többek között annak a lehetőségét is, hogy a nyugdíjakat közvetlenül az érintett harmadik államban fizessék ki.
58.
Az iratokból kiderül, hogy Hollandia és az Egyesült Államok kötött nyugdíjjogosultságokat szabályozó kétoldalú megállapodást. Az 1408/71 rendeletben benne foglalt, a biztosítási idők kölcsönös elismerésének elve és a más tagállam jogszabályai szerint megszerzett biztosítási idők kezelése során a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve (
21
) azt jelenti, hogy az ilyen egyezmény szabályait, amelyek egy harmadik állammal kétoldalú megállapodást kötött tagállam jogszabályai szerint megszerzett biztosítási idők alapján fennálló nyugdíjjogosultságokra alkalmazandók, alkalmazni kell a más tagállamok jogszabályai szerint megszerzett nyugdíjbiztosítási idők alapján fennálló jogosultságokra is. (
22
) Ezért nem fogadható el az az SVB érveléséből következő álláspont, miszerint a kétoldalú megállapodás alkalmazása kizárólag a holland jog alapján szerzett nyugdíjjogosultságokra korlátozódik.
59.
Ezért amennyiben valamely kétoldalú megállapodásnak van olyan szabálya, amely lehetővé teszi a holland jog szerint megszerzett nyugdíjjogosultság alapján a nyugdíj Egyesült Államokban történő kifizetését, akkor K. D. Chucknak joga van ahhoz, hogy az 1408/71 rendelet szabályai alapján – beleértve a 48. cikk (2) bekezdését is – kiszámított nyugdíját a vonatkozó kétoldalú megállapodás rendelkezései értelmében az Egyesült Államokban fizessék ki.
60.
Mindezek alapján az 1408/71 rendelet 48. cikkének K. D. Chuck nyugdíjának kiszámítására történő alkalmazása véleményem szerint nem függ attól a követelménytől, hogy a kérelmező a nyugdíj iránti kérelem benyújtásának időpontjában a Közösség területén lakjon.
VI – Végkövetkeztetések
61.
Mindezek alapján úgy vélem, hogy a Bíróság elé terjesztett kérdésre a következő választ kellene adni:
Abban az esetben, ha a munkavállaló a nyugdíjkorhatár elérésekor a Közösség területén kívül lakik, a 2001. június 5-i 1386/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel módosított, a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14-i 1408/71/EGK tanácsi rendelet 48. cikkét azonos módon kell alkalmazni, mint ha az érintett munkavállaló a Közösség területén lakna.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	Magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 35. o. Újabban ezt módosította többek között a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló 1408/71/EGK tanácsi rendelet és az 1408/71/EGK rendelet végrehajtására vonatkozó szabályok megállapításáról szóló 574/72/EGK tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2005. április 13-i 647/2005/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 117., 1. o.).
(
3
)	A 647/2005 rendelet hatályon kívül helyezte.
(
4
)	Az 1996. december 2-i 118/97/EK tanácsi rendelettel (HL 1997. L 28., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 3. kötet, 3. o.) módosított és naprakésszé tett, a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló 1408/71/EGK rendelet végrehajtására vonatkozó szabályok megállapításáról szóló, 1972. március 21-i 574/72/EGK tanácsi rendelet (HL L 74., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 83. o.).
(
5
)	A szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, 2004. április 29-i 883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 166., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 72. o.).
(
6
)	A 883/2004 rendelet 91. cikke szerint ezt a rendeletet a végrehajtási rendelet hatálybalépésének napjától kell alkalmazni, amelyet még nem fogadtak el (a Bizottság irányadó javaslatához lásd COM(2006) 16 végleges).
(
7
)	Ez a rendelkezés lényegében az 1408/71 rendelet 10. cikkének (1) bekezdését ismétli meg.
(
8
)	Lásd e vonatkozásban az 55/81. sz. Vermaut–ügyben 1982. február 18-án hozott ítéletet (EBHT 1982., 649. o.). Ebben az ügyben a Bíróság megállapította, hogy a nyugdíj megállapítására illetékes nemzeti intézmény a jogszabályok szerint szerzett egy évnél rövidebb biztosítási időszakokat köteles figyelembe venni. Ezeket az időszakokat alapvetően összesíteni kell a más vagy több más tagállamban más szociális biztonsági rendszerek szerint szerzett és az ottani nemzeti szabályozás szerint saját jogú nyugdíjra jogosító időszakokkal.
(
9
)	Mint például a C-214/94. sz. Boukhalfa–ügyben 1996. április 30-án hozott ítélet (EBHT 1996., I-2253. o.) 14. pontja.
(
10
)	A Bíróság az ezen a területen hozott legelső határozatai óta következetesen e tágabb összefüggésbe helyezte a szociális biztonságról szóló korai közösségi szabályokat. Lásd például a 75/63. sz. Unger-ügyben hozott ítéletet (EBHT 1964., 177. o.), a 92/63. sz. Nonnenmacher-ügyben hozott ítéletet (EBHT 1964., 281. o.) és az 1/67. sz. Ciechelski-ügyben hozott ítéletet (EBHT 1967., 181. o.).
(
11
)	Lásd Prodromos Mavridis: „La sécurité sociale à l’èpreuve de l’intégration européenne”, Bruylant 2003., 500. o.
(
12
)	A tagállamok megtartják a jogot arra, hogy a szociális ellátások fajtáit és a nyújtásuk feltételeit megállapítsák, míg a közösségi jog bizonyos szabályokat és elveket határoz meg annak biztosítása érdekében, hogy a különböző nemzeti szabályok alkalmazása ne érintse hátrányosan azokat személyeket, akik a Közösségen belüli szabad mozgás jogával élnek.
(
13
)	Lásd Prodromos Mavridis, hivatkozás a 11. lábjegyzetben, 524. o.
(
14
)	A 10/78. sz. Belbouab-ügyben 1978. október 12-én hozott ítélet (EBHT 1978., 1915. o.).
(
15
)	Lásd a Belbouab-ügyben hozott ítélet, hivatkozás a 14. lábjegyzetben, 8. pontját.
(
16
)	A C-105/89. sz. ügyben hozott ítélet (EBHT 1990., I-4211. o.).
(
17
)	A Nigériában született felperes brit állampolgár volt, amíg 1960-ban, 13 évvel az Egyesült Királyságnak az EK-hoz történő csatlakozását megelőzően, függetlenné nem vált, és meg nem kapta a nigériai állampolgárságot. A felperes 1937 óta Belga-Kongóban élt és dolgozott, és egy belga nyugdíjpénztárba fizetett járulékokat, amíg ez a terület 1960. június 1-jén függetlenné nem vált.
(
18
)	Lásd e vonatkozásban a Belbouab-ügyben hozott ítélet, hivatkozás a 14. lábjegyzetben, 7. pontját.
(
19
)	E vonatkozásban utalni lehet arra, hogy a Belbouab-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 14. lábjegyzetben) óta egyértelművé vált, hogy az 1408/71 rendelet szerinti megközelítés eltér a szociális biztonság területén kötött nemzetközi szerződésekben foglalttól, mivel ez utóbbiak értelmében a szociális ellátások nyújtására vonatkozóan rögzített követelményeknek a kifizetésre való jogot keletkeztető esemény bekövetkezésének az időpontjában kell eleget tenni, azaz a nyugdíjjogosultságok esetében a nyugdíjkorhatár elérése vagy a nyugdíj iránti kérelem benyújtásának időpontja (lásd Ph. Gosseries: „Europe sociale – La libre circulation des travailleurs et les règlements CEE Nos 1408/71 et 1612/68: champ d’application matériel et personnel – règle de l’égalité de traitement”, Journal des Tribunaux du travail, 1993., 560. sz., 273–274. o.).
(
20
)	Lásd e vonatkozásban a Buhari Haji ügyben (hivatkozás a 16. lábjegyzetben) Mischo főtanácsnok által ismertetett indítvány 11. pontját. Mischo főtanácsnok arra az álláspontra helyezkedett, hogy ha a felperes a Közösség valamely tagállamának állampolgára lett volna, akkor sem hivatkozhatott volna az 1408/71 rendelet 10. cikkének (1) bekezdésére abból a célból, hogy a nemzeti nyugdíjfolyósító intézettől azt követelje, hogy a nyugdíját a Zaire-ban vagy Nigériában vezetett számlára utalja.
(
21
)	E vonatkozásban emlékezni kell arra, hogy a biztosítási időket a nyugdíjfolyósító intézeteknek kölcsönösen el kell ismerniük, ez azonban nem jelenti azt, hogy azok nemzeti biztosítási időkké válnának.
(
22
)	Lásd ehhez a C-55/00. sz. Gottardo-ügyben hozott ítéletet (EBHT 2002., I-413. o.). Ebben az ügyben valamely tagállam és valamely harmadik állam között fennálló kétoldalú, a szociális biztonság terén kötött megállapodás lehetővé tette, hogy a tagállam állampolgárai esetében a harmadik államban biztosítási időket ismerjenek el az öregséginyugdíj-jogosultság megszerzése céljából. A Bíróság megállapította, hogy a tagállamoknak az ilyen nemzetközi megállapodások alapján vállalt kötelezettségeik teljesítése során be kell tartaniuk a közösségi jogi kötelezettségeiket is. Ez abban az esetben azt jelentette, hogy az érintett tagállam nemzeti társadalombiztosítási intézménye köteles volt más tagállam állampolgárai számára is biztosítani azokat a kedvezményeket, amelyekben a saját állampolgárai a kétoldalú, a szociális biztonság terén kötött megállapodás alapján részesültek.