62020CC0339
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2021. november 18. (
1
)
C‑339/20. és C‑397/20. sz. egyesített ügyek
VD (C‑339/20)
SR (C‑397/20)
(a Cour de cassation [semmítőszék, Franciaország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés – Bennfentes kereskedelem és piaci manipuláció – 2003/6/EK irányelv – A 12. cikk (2) bekezdésének a) és d) pontja – 596/2014/EU rendelet – A 23. cikk (2) bekezdésének g) és h) pontja – 2002/58/EK irányelv – A 15. cikk (1) bekezdése – Az illetékes hatóságok felügyeleti és vizsgálati hatásköre – Az illetékes hatóságok hatásköre a meglévő telefonos nyilvántartások és a kicserélt adatokra vonatkozó meglévő nyilvántartás bekérésére – Nemzeti jogszabály, amely előírja az elektronikus hírközlési szolgáltatók számára a csatlakozási adatok ideiglenes, viszont általános jellegű megőrzését”
1.
Az ezen eljárásban egyesített előzetes döntéshozatal iránti kérelmek szorosan kapcsolódnak a C‑793/19. sz. SpaceNet, a C‑794/19. sz. Telekom Deutschland és a C‑140/20. sz. Commissioner of the Garda Síochána és társai ügyekhez, amelyekre vonatkozóan szintén a mai napon ismertetem az indítványomat. (
2
)
2.
A SpaceNet és a Telekom Deutschland ügyre, valamint a Commissioner of the Garda Síochána ügyre vonatkozó indítványban kifejtem azokat az okokat, amelyek arra ösztönöztek, hogy a Bíróság számára azt javasoljam, hogy a Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság, Németország) és a Supreme Court (legfelsőbb bíróság, Írország) részére a La Quadrature du Net ítéletben (
3
) foglalt, a 2002/58/EK irányelvre (
4
)vonatkozó „összefoglalt” ítélkezési gyakorlattal összhangban lévő választ adjon.
3.
Kétségtelen azonban, hogy a Cour de Cassation (semmítőszék, Franciaország) által benyújtott, két előzetes döntéshozatal iránti kérelem nem közvetlenül a 2002/58 irányelvre, hanem a 2003/6/EK irányelvre (
5
) és az 596/2014/EU rendeletre (
6
) vonatkozik.
4.
Mindazonáltal e két eljárásban lényegében ugyanaz a kérdés merül fel, mint az említett többi előzetes döntéshozatal iránti kérelemben, nevezetesen, hogy a tagállamok előírhatják‑e az elektronikus hírközlési forgalmi adatok általános és különbségtétel nélküli megőrzésére vonatkozó kötelezettséget. (
7
)
5.
Ezért, bár a jelen ügyben a 2003/6 irányelvről és az 596/2014 rendeletről (
8
) van szó (amelyek célja a piaci visszaélésnek minősülő ügyletek elleni küzdelem), úgy vélem, hogy ebben az összefüggésben alkalmazható a Bíróságnak a La Quadrature du Net ítéletben összefoglalt ítélkezési gyakorlata.
I. Jogszabályi háttér
A.
Az uniós jog
1. A 2002/58 irányelv
6.
Az 1. cikk („Hatály és cél”) szerint:
„(1)   Ez az irányelv előírja azon nemzeti rendelkezések összehangolását, amelyekre azért van szükség, hogy biztosítsák az elektronikus hírközlési ágazatban a személyes adatok kezelése vonatkozásában az alapvető jogok és szabadságok védelmének egyenértékű szintjét – különös tekintettel a magánélethez és a bizalmas adatkezeléshez való jogra –, valamint biztosítsák az ilyen adatoknak, az elektronikus hírközlő berendezéseknek és az elektronikus hírközlési szolgáltatásoknak [az Unión] belüli szabad mozgását.
(2)   Ennek az irányelvnek a rendelkezései az (1) bekezdésben említett célok érdekében pontosítják és kiegészítik a [személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 1995. október 24‑i] 95/46/EK [európai parlamenti és tanácsi] irányelvet (HL 1995. L 281., 31. o.). Rendelkeznek továbbá a jogi személyiséggel rendelkező előfizetők jogos érdekeinek védelméről.
(3)   Ez az irányelv nem alkalmazható azokra a tevékenységekre, amelyek nem tartoznak az [EUMSZ] hatálya alá, – így az Európai Unióról szóló szerződés V. és VI. címe alá tartozó tevékenységekre –, valamint nem alkalmazható a közbiztonsággal, a nemzetvédelemmel, a nemzetbiztonsággal (beleértve a nemzetbiztonsági ügyekkel kapcsolatos tevékenységek tekintetében az állam gazdasági prosperitását) összefüggő tevékenységekre, valamint a büntetőjogi szankciók végrehajtása terén kifejtett állami tevékenységekre.”
7.
A 2. cikk („Fogalom‑meghatározások”) előírja:
„Eltérő rendelkezés hiányában, a 95/46/EK irányelvben, valamint az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2002. március 7‑i 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben (»keretirányelv«) szereplő fogalom‑meghatározásokat kell alkalmazni.
Szintén alkalmazni kell a következő fogalom‑meghatározásokat:
[…]
b)
»forgalmi adat«: egy közlésnek az elektronikus hírközlő hálózaton keresztül történő továbbítása vagy erre vonatkozó számlázás céljából kezelt minden adat;
c)
»helymeghatározó adat«: egy nyilvánosan elérhető elektronikus hírközlési szolgáltatás felhasználója végberendezésének földrajzi helyzetét jelző, az elektronikus hírközlő hálózatban vagy elektronikus hírközlési szolgáltatás keretében kezelt minden adat;
[…]”.
8.
A 15. cikk az (1) bekezdésében kimondja:
„A tagállamok jogszabályi intézkedéseket fogadhatnak el az ezen irányelv 5. és 6. cikkében, 8. cikkének (1), (2), (3) és (4) bekezdésében, valamint 9. cikkében előírt jogok és kötelezettségek hatályának korlátozására vonatkozóan, ha az ilyen jellegű korlátozás – a 95/46/EK irányelv 13. cikkének (1) bekezdésében említettek szerint – egy demokratikus társadalomban szükséges, megfelelő és arányos intézkedésnek minősül a nemzetbiztonság (vagyis az állam biztonsága), a nemzetvédelem és a közbiztonság védelme érdekében, valamint a bűncselekmények, illetve az elektronikus hírközlési rendszer jogosulatlan használata megelőzésének, kivizsgálásának, felderítésének és üldözésének a biztosítása érdekében. E célból a tagállamok többek között jogszabályi intézkedéseket fogadhatnak el az adatoknak az e bekezdésben megállapított indokok alapján korlátozott ideig történő visszatartására [helyesen: megőrzésére] vonatkozóan. Az e bekezdésben említett valamennyi intézkedésnek összhangban kell lennie a közösségi jog általános elveivel, beleértve az Európai Unióról szóló szerződés 6. cikkének (1) és (2) bekezdésében említetteket”.
2. A 2003/6 irányelv
9.
A 11. cikk a következőképpen rendelkezik:
„Az igazságügyi szervek hatáskörének sérelme nélkül, minden tagállam egyetlen közigazgatási hatóságot jelöl ki, amelynek hatásköre az ezen irányelv alapján elfogadott rendelkezések alkalmazásának biztosítására terjed ki.
[…]”.
10.
A 12. cikk értelmében:
„(1)   Az illetékes hatóság a feladatai ellátásához szükséges valamennyi felügyeleti és vizsgálati jogosítvánnyal rendelkezik. […]
(2)   Az e cikk (1) bekezdésében említett hatáskört a 6. cikk (7) bekezdésének sérelme nélkül a nemzeti joggal összhangban kell gyakorolni, és e hatáskör legalább a következő jogosítványokat foglalja magában:
a)
betekintés bármilyen iratba és arról másolat beszerzése;
[…]
d)
meglévő rögzített telefonbeszélgetések és meglévő adatforgalmi nyilvántartások bekérése;
[…]”.
3. Az 596/2014 rendelet
11.
A rendelet az alábbi preambulumbekezdéseket tartalmazza:
„(1)
A pénzügyi szolgáltatások valódi belső piaca elengedhetetlen az Unión belüli gazdasági növekedéshez és munkahelyteremtéshez.
(2)
Az integrált, hatékony és átlátható pénzügyi piac megköveteli a piac integritását. Az értékpapírpiac zavartalan működése és a piacok iránti közbizalom a gazdasági növekedés és a jólét előfeltétele. A piaci visszaélés sérti a pénzügyi piacok integritását, valamint aláássa az értékpapírok és a származtatott pénzügyi eszközök iránti közbizalmat.
[…]
(62)
Az egyes tagállamok illetékes hatóságai számára biztosított hatékony eszközök, hatáskörök és források készlete biztosítja a felügyelet hatékonyságát. E rendelet ezért különösen előír egy olyan minimális csomagot, amely azokat a felügyeleti és vizsgálati hatásköröket tartalmazza, amelyekkel a tagállamok illetékes hatóságait a nemzeti jog rendelkezéseivel összhangban fel kell ruházni. Amennyiben a nemzeti jog így rendelkezik, e hatásköröket az illetékes igazságügyi szervekhez benyújtott kérelem útján kell gyakorolni. […]
[…]
(65)
Az ügyleteket lebonyolító befektetési vállalkozások, hitelintézetek és pénzügyi vállalkozások meglévő telefon‑ és adatforgalmi nyilvántartásaiból származó adatok, valamint az ügyletek lebonyolítását rögzítő dokumentumok és a távközlési szolgáltatók meglévő telefon‑ és adatforgalmi nyilvántartásaiból származó adatok lényeges – esetenként az egyedüli – bizonyítékként szolgálhatnak az olyan piaci visszaélések felderítésében és bizonyításában, mint a piaci manipuláció és a bennfentes kereskedelem. A telefon‑ és adatforgalmi nyilvántartások alapján azonosítható lehet a hamis vagy félrevezető információ terjesztéséért felelős személy vagy azok a személyek, akik egy adott időpontban kapcsolatban álltak egymással, valamint két vagy több személy közötti kapcsolat megléte. Ezért lehetővé kell tenni az illetékes hatóságok számára, hogy bekérjék a befektetési vállalkozás, hitelintézet és egyéb pénzügyi vállalkozás nyilvántartásaiban a 2014/65/EU irányelvnek megfelelően rögzített, a telefonbeszélgetésekre, az elektronikus kommunikációra és az adatforgalomra vonatkozó meglévő nyilvántartási adatokat. Az adatokhoz és a telefonos nyilvántartásokhoz való hozzáférésre bizonyítékok szerzéséhez és olyan vizsgálatok lefolytatásához van szükség, amelyek célja a bennfentes kereskedelem vagy piaci manipuláció megállapítása, és ebből következően a piaci visszaélés feltárása és arra vonatkozóan szankciók kiszabása. […] A távközlési szolgáltató telefon‑ és adatforgalmi nyilvántartásához való hozzáférés nem terjedhet ki a telefonbeszélgetésekről készült hangfelvételek tartalmára.
(66)
Miközben e rendelet meghatározza az illetékes hatóságok hatáskörének minimális körét, e hatásköröket a nemzeti jog komplett rendszerében kell gyakorolni, amely garantálja az alapvető jogok, közöttük a magánélet tiszteletben tartásához való jog érvényesülését. Azon hatáskörök gyakorlására vonatkozóan, amelyek komoly kölcsönhatásba kerülhetnek a magánélet és a családi élet, az otthon és a kommunikáció tiszteletben tartásához való joggal, a tagállamoknak megfelelő és hathatós biztosítékokat kell létrehozniuk mindennemű visszaélés ellen, szükség esetén például az érintett tagállam igazságügyi szerve által kibocsátott megfelelő előzetes engedély beszerzésének követelményével. A tagállamoknak az illetékes hatóságok számára az ilyen beavatkozó jellegű hatáskörök gyakorlását csak a megfelelő vizsgálat céljaira szükséges mértékben szabad megengedniük olyan súlyos esetekben, amikor ugyanazon cél eléréséhez más egyenértékű eszköz nem áll rendelkezésre.
[…]
(77)
Ez a rendelet tiszteletben tartja az alapvető jogokat, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartájában (a Charta) elismert elveket. Ennek megfelelően e rendeletet e jogokkal és elvekkel összhangban kell értelmezni és alkalmazni. […]
[…]”.
12.
Az 1. cikk („Tárgy”) szerint:
„Ez a rendelet közös szabályozási keretet állapít meg a bennfentes kereskedelemre, a bennfentes információk jogosulatlan közzétételére és a piaci manipulációra (piaci visszaélés) vonatkozóan, valamint intézkedéseket állapít meg a piaci visszaélés megelőzésére annak érdekében, hogy biztosítsa az Unión belüli pénzügyi piacok integritását, továbbá e piacokon erősítse a befektetők védelmét és a befektetői bizalmat.”
13.
A 3. cikk („Fogalommeghatározások”) 27. pontjában kimondja, hogy e rendelet alkalmazásában „adatforgalmi nyilvántartás”„a 2002/58/EK […] 2. cikke második bekezdésének b) pontjában meghatározott forgalmi adatok nyilvántartása”.
14.
A 22. cikk („Illetékes hatóságok”) előírja:
„Az igazságügyi szervek hatáskörének sérelme nélkül minden tagállam közigazgatási hatóságot jelöl ki, amely e rendelet alkalmazásában illetékes. […]”.
15.
A 23. cikk („Az illetékes hatóságok hatásköre”) kimondja:
„[…]
(2)   E rendelet szerinti feladataik teljesítése érdekében az illetékes hatóságok – a nemzeti joggal összhangban – az alábbi felügyeleti és vizsgálati jogosultságokkal rendelkeznek:
a)
formátumtól függetlenül betekintés bármely iratba vagy adatba, és arról másolat beszerzése vagy készítése;
[…]
g)
befektetési vállalkozás, hitelintézet vagy pénzügyi vállalkozás telefonbeszélgetésekről, elektronikus kommunikációkról készült meglévő felvételeinek és más adatforgalmi nyilvántartásának bekérése;
h)
távközlési szolgáltató meglévő adatforgalmi nyilvántartásának bekérése, amennyiben a nemzeti jog megengedi, ha alapos okkal feltételezhető, hogy jogsértés történt, illetve ezek a nyilvántartások a 14. cikk a) vagy b) pontjának vagy a 15. cikknek a megsértésének kivizsgálása szempontjából lényegesek lehetnek;
[…]
(3)   A tagállamok a megfelelő intézkedésekkel biztosítják az illetékes hatóságok valamennyi olyan felügyeleti és vizsgálati jogosultságát, amely feladataik ellátásához szükséges.
[…]
(4)   Az illetékes hatóságok részére valamely személy által e rendelettel összhangban nyújtott tájékoztatás nem minősül az információátadás bármely, szerződésben, vagy bármely jogalkotási, szabályozási, vagy igazgatási rendelkezésben meghatározott korlátozása megsértésének, és nem jár a bejelentő semmilyen felelősségével az ilyen bejelentéssel kapcsolatban.”
16.
A 28. cikk („Adatvédelem”) értelmében:
„A személyes adatok a tagállamok által e rendelet keretei között végzett feldolgozása tekintetében az illetékes hatóságok e rendelet alkalmazásában feladataikat a 95/46/EK irányelvet átültető törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezésekkel összhangban végzik. A személyes adatok az [Európai Értékpapír‑piaci Hatóság (EÉPH)] által e rendelet keretei között végzett feldolgozása tekintetében az EÉPH […] betartja a [személyes adatok közösségi intézmények és szervek által történő feldolgozása tekintetében az egyének védelméről, valamint az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 2000. december 18‑i 45/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2001. L 8., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 26. kötet, 102. o.)] rendelkezéseit.
Személyes adatot legfeljebb 5 éves időtartamra lehet megőrizni.”
B.
A nemzeti jog
1. Code monétaire et financier (monetáris és pénzügyi törvénykönyv; a továbbiakban: CMF)
17.
A CMF tényállás idején hatályos változata L. 621‑10. cikk első bekezdése előírta:
„Amennyiben a vizsgálat vagy az ellenőrzés céljából szükséges, a vizsgálók és felügyelők kérhetik minden – bármilyen hordozón tárolt – dokumentum közlését. A vizsgálók kérhetik továbbá a code des postes et des communications électroniques (a postáról és az elektronikus hírközlésről szóló törvénykönyv; a továbbiakban: CPCE) L. 34‑1. cikke keretében a hírközlési szolgáltatók, valamint a loi no 2004–575 du 21 juin 2004 pour la confiance dans l’économie numérique (a digitális gazdaságba vetett bizalomról szóló 2004. június 21‑i 2004–575. sz. törvény) 6. cikke I. bekezdésének 1. és 2. pontjában említett szolgáltatók által megőrzött és kezelt adatok közlését és azokról másolatot kérhetnek.”
18.
A jelen ügyben alkalmazandó CMF L. 621‑10–2. cikke szerint:
„A piaci visszaélések kivizsgálása érdekében […] a vizsgálók a [CPCE] L. 34‑1. cikkében meghatározott feltételek mellett és korlátokon belül kérhetik a hírközlési szolgáltatók és a [2004–575. sz. törvény] 6. cikke I. bekezdésének 1. és 2. pontjában említett szolgáltatók által megőrzött és kezelt adatokat.
Az e cikk első bekezdésében említett adatok közlése a csatlakozási adatok iránti kérelmek felügyeletének előzetes engedélyéhez kötött.
[…]”.
2. CPCE
19.
A CPCE tényállás idején hatályos változatának L. 34‑1. cikke szerint:
„[…]
II. Az elektronikus hírközlési szolgáltatók […] – a III. bekezdés rendelkezéseire figyelemmel – valamennyi forgalmi adatot törölnek vagy anonimizálnak […].
[…]
III. A bűncselekmények […] kivizsgálása, megállapítása és üldözése érdekében […] egyes technikai adatkategóriák törlésére vagy anonimizálására irányuló műveletek legfeljebb egy évvel elhalaszthatók. […]
[…]
VI. A III., IV. és V. bekezdésben meghatározott feltételek szerint megőrzött és kezelt adatok kizárólag a gazdasági szereplők által nyújtott szolgáltatások felhasználóinak azonosítására, az említett szolgáltatók által végzett hírközlések műszaki jellemzőire és a végberendezések helymeghatározására vonatkoznak.
Semmiképpen sem vonatkozhatnak az említett hírközlések keretében bármilyen módon történő levelezések tartalmára vagy lehívott információkra.
[…]”.
20.
A CPCE R. 10–13. cikke a következőképpen rendelkezett:
„I. Az L. 34‑1. cikk III. bekezdésének alkalmazásában az elektronikus hírközlési szolgáltatók a bűncselekmények kivizsgálása, megállapítása és üldözése érdekében megőrzik a következőket:
a)
a felhasználó azonosítására alkalmas információk;
b)
a felhasznált hírközlési végberendezésekre vonatkozó adatok;
c)
a műszaki jellemzők, valamint az egyes közlések dátuma, időpontja és időtartama;
d)
a kért vagy felhasznált kiegészítő szolgáltatásokra és a szolgáltatóikra vonatkozó adatok;
e)
a kommunikáció címzettjének vagy címzettjeinek azonosítását lehetővé tevő adatok.
II. Hírközlési tevékenység esetén a szolgáltató megőrzi a II. pontban említett adatokat, valamint a közlés forrásának és helymeghatározásának azonosítását lehetővé tévő adatokat.
III. Az e cikkben említett adatok tárolásának időtartama a rögzítés napjától számított egy év.
[…]”.
21.
A kérdést előterjesztő bíróság pontosítja, hogy e csatlakozási adatok esetében a valamely kommunikáció nyomán létrejövő vagy kezelt azon adatokról van szó, amelyek a kommunikáció körülményeivel és a szolgáltatás felhasználóival kapcsolatosak, az üzenet tartalmára vonatkozó bármely információ kizárásával.
II. A tényállás, az eljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
22.
A szóban forgó két előzetes döntéshozatal iránti kérelem alapjául szolgáló tényállás lényegében megegyezik.
23.
Egy 2014. május 22‑i vádirattal bennfentes kereskedelemnek és orgazdaságnak minősülő cselekményekre vonatkozó előzetes bírósági vizsgálat indult.
24.
2015. szeptember 23‑án és 25‑én az Autorité des marchés financiers (értékpapírpiaci hatóság, a továbbiakban: AMF) egy közleményt küldött az ügyészségnek, amelyhez az AMF által végzett egyik vizsgálatból származó, többek között telefonvonalak használatára vonatkozó személyes adatokat tartalmazó iratokat csatoltak.
25.
Az e telefonvonalak használatára vonatkozó adatok összegyűjtése érdekében az AMF alkalmazottai a CMF L. 621‑10. cikkére támaszkodtak.
26.
E közlemény alapján az előzetes bírósági vizsgálatot a 2015. szeptember 29‑i, december 22‑i és a 2016. november 23‑i három kiegészítő vádirattal kiterjesztették bizonyos értékpapírokra, illetve az ezekhez kapcsolódó egyéb pénzügyi eszközökre az ugyanezen minősítés alá eső bűncselekmények, továbbá az azokhoz kapcsolódó bűnrészesség, vesztegetés és pénzmosás vonatkozásában.
27.
VD és SR, akikkel szemben az ezen értékpapírokkal kapcsolatos bennfentes kereskedelemnek és pénzmosásnak minősülő cselekmények miatt vizsgálat indult, megsemmisítés iránt keresetet nyújtottak be, és az eljárási aktusok megsemmisítését kérték többek között a Charta 7., 8., 11. és 52. cikkének, valamint a 2002/58 irányelv 15. cikkének megsértése miatt.
28.
A vádlottak – miután a chambre de l’instruction de la cour d’appel de Paris, 2e section (párizsi fellebbviteli bíróság 2. sz. vizsgálati tanács, Franciaország) 2018. december 20‑i és 2019. március 7‑i ítéleteivel elutasította keresetüket – fellebbezést nyújtottak be ezen ítéletekkel szemben a Cour de cassationhoz (semmítőszék), amely előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)
A […] 2003/6[…] irányelv 12. cikke (2) bekezdésének a) és d) pontja, valamint a[z] […] 596/2014[…] rendelet 23. cikke (2) bekezdésének – az e rendelet (65) preambulumbekezdéssel összefüggésben értelmezett – g) és h) pontja, a kicserélt információk rejtett jellegére és a vizsgálattal esetlegesen érintettek általános közönséghez való tartozására tekintettel nem foglalja‑e magában azt a lehetőséget, hogy a nemzeti jogalkotó kötelezheti az elektronikus hírközlési szolgáltatókat a csatlakozási adatok olyan ideiglenes, mégis általános megőrzésére, amely lehetővé teszi az irányelv 11. cikkében és a rendelet 22. cikkében említett közigazgatási hatóságok számára, hogy ha bizonyos személyekkel szemben fennáll annak gyanúja, hogy bennfentes kereskedelemben vesznek részt vagy piaci visszaélést követnek el, bekérjék a szolgáltatótól a meglévő adatforgalmi nyilvántartását, amennyiben joggal feltételezhető, hogy ezek a nyomozás tárgyával kapcsolatban álló nyilvántartások relevánsak lehetnek a jogsértés megvalósulására vonatkozó bizonyítékok szolgáltatása szempontjából, és ezáltal többek között még a gyanú felmerülése előtt lehetővé válik az érdekelt személyek között fennálló kapcsolatok felderítése?
2)
Amennyiben a Bíróság válasza alapján a Cour de cassationnak (semmítőszék) úgy kell tekintenie, hogy a csatlakozási adatok megőrzésére vonatkozó francia jogszabályok nem felelnek meg az uniós jognak, a jogbizonytalanság elkerülése és a korábban összegyűjtött és tárolt adatok e jogi szabályozásban szereplő valamelyik célból történő felhasználása érdekében e jogszabályok joghatásai átmenetileg fenntarthatóak‑e?
3)
Valamely nemzeti bíróság átmenetileg fenntarthatja‑e egy olyan jogszabály joghatásait, amely lehetővé teszi valamely független közigazgatási hatóságnak a piaci visszaélésekkel kapcsolatos vizsgálatok lefolytatásával megbízott tisztviselői számára, hogy valamely bíróság vagy más független közigazgatási hatóság előzetes ellenőrzése nélkül hozzájussanak a csatlakozási adatokhoz?”
III. A Bíróság előtti eljárás
29.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek 2020. július 24‑én és 2020. augusztus 20‑án érkeztek a Bírósághoz.
30.
Írásbeli észrevételeket nyújtott be VD, SR, a spanyol, az észt, a francia, az ír, a lengyel és a portugál kormány, valamint az Európai Bizottság.
31.
A 2021. szeptember 14‑én tartott nyilvános tárgyaláson VD, SR, a francia, a dán, az észt, a spanyol és az ír kormány, az Európai Bizottság, valamint az európai adatvédelmi biztos vett részt.
IV. Elemzés
A.
Előzetes megállapítások
32.
Az e két eljárásban releváns nemzeti szabályozás vonatkozásában a nemzeti bíróságok bizonyos megállapításokat tettek, amelyeket érdemes megemlíteni.
1. A Conseil constitutionnel (alkotmánytanács, Franciaország) 2017. július 21‑i ítélete
33.
A kérdést előterjesztő bíróság rámutatott, hogy a CMF L. 621‑10. cikkének első bekezdését a Conseil constitutionnel (alkotmánytanács, Franciaország) 2017. július 21‑i ítélete alkotmányellenesnek nyilvánította. (
9
)
34.
A Conseil constitutionnel (alkotmánytanács) azonban 2018. december 31‑ig elhalasztotta az alkotmányellenesség megállapításának joghatásait.
35.
Időközben a nemzeti jogalkotó beillesztette az L. 621‑10–2. cikket a CMF‑be, amely bevezette a csatlakozási adatokhoz való hozzáférés független közigazgatási hatóság általi előzetes engedélyezésének rendszerét.
36.
A kérdést előterjesztő bíróság szerint:
–
Figyelembe véve, hogy a Conseil constitutionnel (alkotmánytanács) elhalasztotta a CMF L. 621‑10. cikke első – az alapeljárásokban vitatott tényállás idején hatályos – bekezdése alkotmányellenessége megállapításának joghatásait, nem állapítható meg e rendelkezés semmissége; (
10
)
–
mindazonáltal e rendelkezés – amennyiben a csatlakozási adatokhoz való hozzáférést nem tette valamely bíróság vagy más független közigazgatási hatóság előzetes ellenőrzésétől függővé – „nem egyeztethető össze [a Charta] 7., 8. és 11. cikkében előírt, [a Bíróság] által értelmezett követelményekkel”. (
11
)
37.
Ebben az összefüggésben a Cour de cassation (semmítőszék) megállapítja, hogy „[e]gyedül az a kérdés merül fel, hogy elhalaszthatóak‑e [CMF] L. 621‑10. cikke nemzetközi szerződésbe ütköző jellegének jogkövetkezményei”. (
12
)
38.
A kérdést előterjesztő bíróság tehát nem a CMF L. 621‑10. cikkének az uniós joggal való összeegyeztethetőségével kapcsolatban tesz fel kérdést, hanem – abból kiindulva, hogy e cikk összeegyeztethetetlen a Charta több rendelkezésével – csak azt kívánja megtudni, hogy – hasonlóan ahhoz, ami a nemzeti jogban az e rendelkezés alkotmányellenességének megállapításából eredő joghatásokkal történt – lehetséges‑e az e rendelkezés uniós joggal való összeegyeztethetetlenségének megfelelő joghatások elhalasztása is. Ez az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdés tárgya.
2. A Conseil d’État (államtanács, Franciaország) 2021. április 21‑i ítélete
39.
A szóban forgó két előzetes döntéshozatal iránti kérelem előterjesztését követően a Conseil d’État (államtanács) 2021. április 21‑én ítéletet hozott (
13
) abban az eljárásban, amelynek során a La Quadrature du Net ítélet alapját képező előzetes döntéshozatal iránti kérelmet benyújtották.
40.
Ebben az ítéletben a Conseil d’État (államtanács) úgy határozott, hogy mellőzi a CPCE L. 34‑1. cikkének alkalmazását, és kötelezi a kormányt, hogy hat hónapon belül helyezze hatályon kívül a CPCE R. 10–13. cikkét, mivel e rendelkezések nem korlátozzák megfelelően a forgalmi és helymeghatározó adatok általános és különbségtétel nélküli megőrzésére vonatkozó kötelezettség céljait. (
14
)
41.
A Conseil d’État (államtanács) arra hivatkozott, hogy a jelen ügyben vitatott nemzeti rendelkezések megfelelnek a 2002/58 irányelvnek. Véleménye szerint a Bíróságnak a La Quadrature du Net ítéletben adott válaszából az következik, hogy azok alkalmazását vagy mellőzni kell (écarter) az alapügyben (így a CPCE L. 34‑1. cikkét), (
15
) vagy pedig hatályon kívül kell helyezni azokat (így a CPCE R. 10–13. cikkét). (
16
)
42.
A La Quadrature du Net ítéletnek a jelen ügyben szóban forgóelőzetes döntéshozatalok keretében előterjesztett első kérdés megválaszolása tekintetében fennálló jelentősége annál is inkább hangsúlyos, mivel ezen ítélet már figyelembe vette – más rendelkezések mellett – a CPCE R. 10–13. cikkét, (
17
) amely a CPCE L. 34‑I. cikkével együtt a CMF L. 621‑10. cikke alkalmazásának kulcsát jelenti.
43.
Emlékeztetek arra, hogy a lehetséges piaci visszaéléssel kapcsolatos vizsgálat tárgyát képező jogsértések gyanúsítottjai által használt telefonvonalak használatára vonatkozó adatok összegyűjtése érdekében a közigazgatási hatóság tisztviselői éppen a CMF L. 621‑10. cikkét vették alapul.
3. Okafogyottak‑e az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek?
44.
Amint azt már kifejtettem, a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy a vitatott nemzeti szabályozás összeegyeztethető‑e a 2003/6 irányelvvel és az 596/2014 rendelettel, amennyiben mindkettő a 2002/58 irányelvben foglaltaktól eltérő konkrét jogalapot szolgáltathat az adatmegőrzési kötelezettségre.
45.
Amennyiben így van, úgy vélem, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek annak ellenére sem váltak okafogyottá, hogy a francia bíróságok fent említett ítéletei milyen hatással lehetnek az említett nemzeti szabályozásra:
–
Egyrészt nem zárható ki, hogy a nemzeti jog szerint a CPCE R. 10–13. cikke hatással lehet az alapeljárásokra, aminek meghatározása a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
–
Másrészt a Conseil d’État (államtanács) által a kormánynak címzett felszólítás – amellett, hogy az említett rendelkezés formális hatályon kívül helyezésének kötelezettségét tartalmazza – egy sor iránymutatást is magában foglal a hatályon kívül helyezendő rendelkezés helyébe lépő jogszabály által teljesítendő feltételekre vonatkozóan. (
18
)
46.
A Conseil d’État (államtanács) ugyanis nem szorítkozott azon kötelezettségnek a kormány számára történő előírására, hogy hat hónapon belül helyezze hatályon kívül a CPCE R. 10–13. cikkét, hanem az utóbbit kifejezetten arra szólította fel, hogy „korlátozza az e cikkek által követett célokat, és igazítsa ki a csatlakozási adatok megőrzésére vonatkozó szabályozási keretet”. (
19
)
47.
Következésképpen a Bíróságnak az ügy érdemében hozott határozata hasznos lehet a kérdést előterjesztő bíróság számára, mivel:
–
A forgalmi adatok megőrzéséhez a 2003/6 irányelv és az 596/2014 rendelet feltételezhetően a 2002/58/EK irányelvben foglaltaktól eltérő és önálló jogalapot szolgáltathat.
–
Az adatmegőrzés céljait illetően a 2003/6 irányelvből és az 596/2014/EU rendeletből különös és egyedi feltételek következhetnek.
B.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés
48.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés a 2003/6 irányelv 12. cikke (2) bekezdésének a) és d) pontjára, valamint az 596/2014 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének g) és h) pontjára vonatkozik.
49.
E rendelkezések lehetővé teszik az illetékes közigazgatási hatóságok számára, hogy az elektronikus hírközlési szolgáltatóktól (és adott esetben a befektetési vállalkozásoktól, hitelintézetektől vagy pénzügyi intézményektől) bekérjék az adatforgalomra és a telefonos adatokra vonatkozó meglévő nyilvántartásokat, (
20
) amennyiben alapos a gyanúja annak, hogy piaci visszaéléssel kapcsolatos bűncselekményt követtek el, és e nyilvántartások relevánsak lehetnek annak vizsgálata szempontjából.
50.
A kérdést előterjesztő bíróság azon előfeltevésből indul ki, hogy az e nyilvántartásokhoz való hozzáférés előfeltétele, hogy „a nemzeti jogalkotó kötelezheti az elektronikus hírközlési szolgáltatókat a csatlakozási adatok olyan ideiglenes, mégis általános megőrzésére, amely lehetővé teszi [a] közigazgatási hatóságok számára, hogy […] bekérjék a szolgáltatótól a meglévő adatforgalmi nyilvántartását, […] és ezáltal többek között még a gyanú felmerülése előtt lehetővé válik az érdekelt személyek között fennálló kapcsolatok felderítése”.
51.
A csatlakozási adatoknak a nemzetbiztonságtól eltérő területeken (a jelen ügyben a piaci visszaélések elleni küzdelem terén) történő általános és különbségtétel nélküli megőrzésére vonatkozó kötelezettséggel kapcsolatban a Bíróságnak a La Quadrature du Net ítéletben összefoglalt ítélkezési gyakorlata teljes mértékben alkalmazandó.
1. Szerepel‑e az adatmegőrzési kötelezettségre vonatkozó önálló jogalap a 2003/6 irányelvben és az 596/2014 rendeletben?
52.
Kétségtelen, hogy a La Quadrature du Net ítéletben foglalt ítélkezési gyakorlat a 2002/58 irányelvvel kapcsolatban született, míg a Cour de cassation (semmítőszék) a jelen ügyben a 2093/6 irányelvre és az 596/2014 rendeletre hivatkozik.
53.
Mindazonáltal a 2002/58 irányelv minősül a referenciarendelkezésnek, amennyiben az – amint azt címe is jelzi – „a személyes adatok kezelésér[e], feldolgozásár[a] [helyesen: a személyes adatok kezelésére] és a magánélet védelmér[e]” vonatkozik.
54.
Mind a 2003/6 irányelv (amely a bennfentes kereskedelemre és a piaci manipulációra vonatkozik), mind az 596/2014 rendelet (amely a piaci visszaélésekre vonatkozik) tartalmaz olyan rendelkezéseket, amelyek a jelen kérelmekben szereplő első kérdésben hivatkozott rendelkezésekhez hasonlóan az adatforgalmi nyilvántartások kezelésére vonatkoznak.
55.
Olyan szabályokról van tehát szó, amelyeket e konkrét vonatkozásban, pusztán céljuk és tárgyuk révén a 2002/58 irányelv által létrehozott rendszer keretein belül kell értelmezni.
56.
Véleményem szerint tehát az alábbiak következnek a 2003/6 irányelv 12. cikke (2) bekezdésének d) pontjából, valamint az 596/2014 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének g) és h) pontjából:
–
E rendelkezések közül az első a „meglévő adatforgalmi nyilvántartások bekérés[éhez]” való jogra vonatkozik; (
21
)
–
az 596/2014 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének g) pontja a „befektetési vállalkozás, hitelintézet vagy pénzügyi vállalkozás telefonbeszélgetésekről, elektronikus kommunikációkról készült meglévő felvételeinek és más adatforgalmi nyilvántartásának bekérés[ére] vonatkozik”; (
22
)
–
végül ugyanezen 23. cikk h) pontja szintén a „távközlési szolgáltató meglévő adatforgalmi nyilvántartásá[t] említi”. (
23
)
57.
Véleményem szerint e rendelkezések egyike sem ad konkrét – a 2002/58 irányelvben foglaltaktól eltérő – felhatalmazást az adatok megőrzésére. E rendelkezések arra szorítkoznak, hogy engedélyezik az illetékes hatóságok számára a megőrzött (meglévő) adatokhoz való hozzáférést az elektronikus hírközlési ágazatban az ilyen személyes adatok kezelésére általánosan irányadó szabályokkal, azaz a 2002/58 irányelvvel összhangban.
58.
Az 596/2014 rendelet 28. cikkére (amelynek értelmezését egyébként a kérdést előterjesztő bíróság nem kérte) sem lehet úgy hivatkozni mint egy feltételezett önálló jogalapra az e területet érintő adatmegőrzési kötelezettség előírása érdekében.
59.
E cikk az „Adatvédelem” cím alatt, és ismét a „személyes adatok […] feldolgozása” tekintetében:
–
Megerősíti az illetékes hatóságok azon jogát és egyben kötelezettségét, hogy „e rendelet alkalmazásában feladataikat a 95/46/EK irányelvet átültető törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezésekkel összhangban vég[ezzék]”.
–
Nem utal az elektronikus hírközlési szolgáltatók adatmegőrzési kötelezettségére, (
24
) hanem ezen adatok védelmét illetően a 95/46/EK irányelvre (
25
) való hivatkozásra szorítkozik.
60.
A 2003/6 irányelvnek és az 596/2014 rendeletnek az elektronikus hírközlési szolgáltatók számára előírt adatmegőrzésről való hallgatása – a 2002/58 irányelvhez való időbeli közelségükre tekintettel – érthetőnek tűnik. Az európai jogalkotó az utóbbi irányelvet mint átfogó referenciakeretet vette számításba e kötelezettség (és az az alóli kivételek) sajátosságainak meghatározása érdekében, ami szükségtelenné tette a megőrzéssel kapcsolatos, a piaci visszaélések elleni küzdelemre irányuló sajátos szabályozást.
61.
Ebből következően a 2002/58 irányelv Bíróság általi értelmezésének természetesen ki kell terjednie az elektronikus hírközlési szolgáltatók birtokában lévő azon adatok megőrzésére, amelyeket a nyomozó hatóságok a piaci visszaélések elleni küzdelem keretében felhasználhatnak.
62.
A 2003/6 irányelvben és az 596/2014 rendeletben említett „meglévő […] nyilvántartások” csak „jogszerűen meglévő nyilvántartások” lehetnek, azaz amelyek a 2002/58 irányelvvel összhangban készültek. Ez az irányelv az, amely az uniós jogban „többek között azon nemzeti rendelkezések harmonizációját írja elő, amelyekre azért van szükség, hogy biztosítsák az elektronikus hírközlési ágazatban a személyes adatok kezelése vonatkozásában az alapvető jogok és szabadságok védelmének egyenértékű szintjét, különös tekintettel a magánélethez és a bizalmas adatkezeléshez való jogra”. (
26
)
63.
A „meglévő […] nyilvántartások”jogszerűsége csak akkor igazolható, ha azok létezésére végső soron a 2002/58 irányelv előírásai vonatkoznak.
64.
A francia kormány vitatja e felvetést. Arra hivatkozik, hogy a Bíróság válaszának a 2003/6 irányelv és az 596/2014 rendelet értelmezésére kell szorítkoznia. Mindkettő implicit módon felhatalmazza a tagállamokat arra, hogy általános és különbségtétel nélküli megőrzési kötelezettséget vezessenek be. Ellenkező esetben súlyosan sérülne azok hatékony érvényesülése.
65.
Nem értek egyet a francia kormány érveivel, de még ha el is fogadnám azokat, kétségtelen, hogy ez az állítólagos „hallgatólagos felhatalmazás” továbbra is azon feltételektől függne, amelyek a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a tagállamokra vonatkoznak, amikor a 2002/58 irányelvvel összhangban élnek az általános és különbségtétel nélküli adatmegőrzési kötelezettség előírásának lehetőségével.
66.
Másként fogalmazva, ha hipotetikusan elfogadnánk, hogy a 2003/6 irányelv és az 596/2014 rendelet önálló jogalapot biztosít az adatmegőrzésre (quod non), akkor az ilyen adatmegőrzésre ugyanazon feltételek vonatkoznának, mint amelyek akkor lennének irányadók, ha ezen adatmegőrzés alapja bármely más uniós jogi rendelkezésben lenne megtalálható.
67.
Ennek oka, hogy e feltételek végső soron a Charta által biztosított alapvető jogok védelméből erednek, amelyek tiszteletben tartására a 2003/6 irányelv és az 596/2014 rendelet hivatkozik. A Bíróság éppen e jogokra hivatkozott a La Quadrature du Net ítéletben foglalt ítélkezési gyakorlatban.
68.
Még maga a francia kormány – és a jelen eljárás többi résztvevője – sem kerülhette el, hogy az utóbbi ítéletben foglalt ítélkezési gyakorlatra hivatkozzon. Egyes esetekben (például a portugál kormány vagy a Bizottság esetében) azt hangsúlyozták, hogy az említett ítélkezési gyakorlat iránymutatást ad a jelen előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések megválaszolásához; más esetekben (különösen az ír kormány) pedig kifejezetten kérték annak felülvizsgálatát.
69.
A jelen eljárásban folytatott vita ezért arra összpontosított, hogy a Bíróságnak az elektronikus hírközlés területén a forgalmi és helymeghatározó adatok általános és különbségtétel nélküli megőrzésének jogszerűségével kapcsolatos ítélkezési gyakorlatát fenn kell‑e tartani vagy felül kell‑e vizsgálni.
2. A forgalmi adatok általános és különbségtétel nélküli megőrzésének tilalma, valamint a nemzetbiztonság védelmét vagy a súlyos bűncselekmények elleni küzdelmet szolgáló jogalkotási intézkedések
70.
Ahogyan azt a Commissioner of the Garda Síochána ügyre, valamint a SpaceNet és Telekom Deutschland ügyre vonatkozó, ugyanezen a napon ismertetett indítványomban kifejtettem, nem tartom szükségesnek a Bíróságnak a 2002/58 irányelv 15. cikkének (1) bekezdésével kapcsolatos ítélkezési gyakorlatának felülvizsgálatát.
71.
Ebben az összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság részére történő válaszadáshoz elengedhetetlen elemek véleményem szerint közvetlenül a Bíróságnak a La Quadrature du Net ítéletben összefoglalt ítélkezési gyakorlatából következnek.
72.
Mindenekelőtt tehát emlékeztetni kell a Bíróság ezen ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlatára, amely ítélet 168. pontja azt a következőképpen foglalja össze:
„[A] Charta 7., 8. és 11. cikkével, valamint 52. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben a 2002/58 irányelv 15. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétesek az olyan jogszabályi intézkedések, amelyek a 15. cikk (1) bekezdésében foglalt célokból a forgalmi és a helymeghatározó adatok általános és különbségtétel nélküli, megelőző jelleggel történő megőrzését írják elő. Ezzel szemben az említett 15. cikknek a Charta 7., 8., 11. cikkével, valamint 52. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett (1) bekezdésével nem ellentétesek az olyan jogszabályi intézkedések, amelyek
–
lehetővé teszik, hogy a nemzetbiztonság védelme érdekében az elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtóit a forgalmi és helymeghatározó adatok általános és különbségtétel nélküli megőrzésére kötelezzék olyan helyzetekben, amikor az érintett tagállamnak olyan súlyos nemzetbiztonsági fenyegetéssel kell szembenéznie, amely valósnak és közvetlennek, illetve előre láthatónak bizonyul, és az erre kötelező határozat bíróság, illetve kötelező erejű határozatot hozó, független közigazgatási szerv általi, tényleges ellenőrzésnek vethető alá, amely annak vizsgálatára irányul, hogy e helyzetek valamelyike fennáll‑e, valamint hogy tiszteletben tartják‑e az előírandó feltételeket és garanciákat, az említett kötelezés időtartamát pedig a feltétlenül szükséges mértékre kell korlátozni, ez azonban a fenyegetettség tartós fennállása esetén meghosszabbítható;
–
a nemzetbiztonság védelme, a súlyos bűncselekmények elleni küzdelem és a közbiztonságot érintő súlyos fenyegetettség megelőzése érdekében a forgalmi és helymeghatározó adatok célzott megőrzését írják elő, amelyet objektív és hátrányos megkülönböztetéstől mentes tényezők alapján, az érintett személyek kategóriái szerint vagy földrajzi kritérium segítségével, a feltétlenül szükséges mértékű, de meghosszabbítható időtartamra korlátozva határoznak meg;
–
a nemzetbiztonság védelme, a súlyos bűncselekmények elleni küzdelem és a közbiztonságot érintő súlyos fenyegetettség megelőzése érdekében a csatlakozási forráshoz hozzárendelt IP‑címek általános és különbségtétel nélküli, a feltétlenül szükséges mértékre korlátozott időtartamú megőrzését írják elő;
–
a nemzetbiztonság védelme, a bűnözés elleni küzdelem és a közbiztonság védelme érdekében az elektronikus hírközlési eszközök felhasználóinak személyazonosságára vonatkozó adatok általános és különbségtétel nélküli megőrzését írják elő, és
–
lehetővé teszik, hogy a súlyos bűncselekmények elleni küzdelem és a fortiori a nemzetbiztonság védelme érdekében az elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtóit a hatáskörrel rendelkező hatóság hatékony bírósági felülvizsgálat alá tartozó határozatával a rendelkezésükre álló forgalmi és helymeghatározó adatok korlátozott ideig történő, gyors megőrzésére kötelezzék,
amennyiben ezek az intézkedések egyértelmű és pontos szabályok révén biztosítják, hogy a szóban forgó adatok megőrzésére az erre vonatkozó anyagi jogi és eljárásjogi feltételek betartása mellett kerül sor, és hogy az érintett személyeket a visszaélések veszélyével szemben tényleges biztosítékok illetik meg.”
73.
A Bíróság 2002/58 irányelvvel kapcsolatos ítélkezési gyakorlatának központi gondolata, hogy az elektronikus hírközlési eszközök felhasználói főszabály szerint joggal számíthatnak arra, hogy a közléseik és az azokhoz kapcsolódó adatok hozzájárulásuk hiányában anonimek maradnak, és nem rögzíthetők. (
27
)
74.
A 2002/58 irányelv 15. cikkének (1) bekezdése kivételeket enged a titkosság biztosítására irányuló kötelezettség alól. A La Quadrature du Net ítélet e kivételeknek az esetlegesen érintett alapvető jogokkal való összeegyeztethetőségének vizsgálatára is kiterjed. (
28
)
75.
A Bíróság szerint a forgalmi adatok általános és különbségtétel nélküli megőrzését csak a nemzetbiztonság védelmének célja igazolhatja, amelynek jelentősége „meghaladja a 2002/58 irányelv 15. cikkének (1) bekezdésében említett többi cél […] jelentőségét”. (
29
)
76.
Ebben az esetben (nemzetbiztonság) a Bíróság megállapította, hogy ezzel a Charta 7., 8. és 11. cikkével, valamint 52. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett rendelkezéssel „főszabály szerint nem ellentétes az olyan jogszabályi intézkedés, amely felhatalmazza az illetékes hatóságokat arra, hogy az elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtóit az elektronikus hírközlési eszközök összes felhasználójához tartozó forgalmi és helymeghatározó adatok korlátozott ideig történő megőrzésére kötelezzék, amennyiben kellően konkrét körülmények alapján megállapítható, hogy az érintett tagállamnak olyan […] súlyos nemzetbiztonsági fenyegetéssel kell szembenéznie, amely valós és közvetlen, illetve előre látható.” (
30
)
77.
A Bíróság különösen úgy ítéli meg, hogy a „nemzetbiztonság védelmének célja”„magában foglalja az olyan tevékenységek megelőzését és elfojtását, amelyek komolyan destabilizálhatják az ország alapvető alkotmányos, politikai, gazdasági vagy társadalmi szerkezetét, és közvetlenül fenyegethetik a társadalmat, a lakosságot vagy magát az államot”. (
31
)
78.
Márpedig a La Quadrature du Net ítélet értelmét nem tartanánk tiszteletben, ha a nemzetbiztonságra vonatkozó megállapításait olyan – akár súlyos – bűncselekményekre is ki lehetne terjeszteni, amelyek nem a nemzetbiztonságot, hanem a közbiztonságot sértik vagy más jogilag védett érdekeket sértenek.
79.
Ily módon a Bíróság gondosan megkülönböztette a forgalmi és helymeghatározó adatoknak a nemzetbiztonság védelme érdekében történő általános és különbségtétel nélküli, megelőző jellegű megőrzését előíró nemzeti jogalkotási intézkedéseket (a La Quadrature du Net ítélet 134–139. pontja), valamint a bűnözés elleni küzdelemre és a közbiztonság védelmére vonatkozó nemzeti jogalkotási intézkedéseket (az említett ítélet 140–151. pontja). Az intézkedések e két csoportjának nem lehet azonos a hatálya, különben e megkülönböztetés értelmét vesztené.
80.
A forgalmi és helymeghatározó adatoknak a súlyos bűncselekmények elleni küzdelem érdekében történő megőrzésének eszközeit – ismétlem – a La Quadrature du Net ítélet 140–151. pontja tartalmazza. Ezekhez hozzá kell adni az IP‑címek és a személyek személyazonosságára vonatkozó adatok megelőző jellegű megőrzését (az említett ítélet 152–159. pontja), valamint a forgalmi és helymeghatározó adatok „gyors megőrzését” (az említett ítélet 160–166. pontja) ugyanebből a célból engedélyező rendelkezéseket.
81.
Kétségtelen, hogy a piaci visszaélések elítélendők, mivel sértik „a pénzügyi piacok integritását, valamint alááss[ák] az értékpapírok és a származtatott pénzügyi eszközök iránti közbizalmat”. Ily módon, az esettől függően büntetendő jogsértésnek, a legsúlyosabb esetekben pedig súlyos bűncselekménynek minősíthetők. (
32
)
82.
Ezért az (EU) 2016/794 rendelet (
33
) I. melléklete – a tagállamok illetékes hatóságai közötti, a két vagy több tagállamot vagy valamely uniós politika által védett közös érdeket érintő súlyos bűncselekmények megelőzése és leküzdése terén folytatott kölcsönös együttműködésre való hivatkozással – az egyéb elítélendő magatartásokkal együtt a „bennfentes kereskedelemre és a piaci manipulációra” is kiterjed.
83.
Márpedig a bűncselekmény jellege – még ha egyes esetekben súlyos is – ugyanaz, mint számos más, a releváns közérdekeket és uniós politikákat érintő jogsértéseké. A 2016/794 rendelet I. melléklete a súlyos bűncselekmények egyéb példái között felsorolja a kábítószer‑kereskedelmet, a pénzmosási tevékenységeket, az embercsempészést, az emberkereskedelmet, az emberrablást, a személyi szabadság megsértését és túszejtést, az Unió pénzügyi érdekei elleni bűncselekményeket, az iparjogvédelmi jog megsértését és termékhamisítást, a számítástechnikai bűnözést, a korrupciót és a környezeti bűnözés, ideértve a hajók okozta szennyezést is.
84.
Az ilyen magatartások némelyikének bűncselekménnyé nyilvánítása által védett közérdekeknek ugyanolyan vagy nagyobb jelentősége lehet, mint a piaci visszaélések visszaszorítása során védendő érdekeknek. Ez azonban nem jelenti azt, hogy az ilyen magatartások a La Quadrature du Net ítélet értelmében veszélyt jelentenek a nemzetbiztonságra. (
34
)
85.
Amint azt a Bizottság a tárgyaláson előadta, a 2003/6 irányelv és az 596/2014 rendelet célkitűzései a belső piac megvalósítására irányulnak (különösen a pénzügyi piacok ágazatában), nem pedig a nemzetbiztonság megőrzésére. (
35
)
86.
A „nemzetbiztonságot fenyegető veszély” fogalmának a piaci visszaéléssel kapcsolatos bűncselekményekre történő kiterjesztése megnyitná az utat azelőtt, hogy ugyanezt tegyük számos más__ a közérdekeket sértő jogsértés esetében is, amelyek nem kevésbé jelentősek, de amelyeket a büntetőbíróság nehezen tudna beilleszteni ebbe a sokkal szűkebb fogalomba. Ha a Bíróság meg kívánta volna nyitni ezt az utat, szükségtelen lett volna a La Quadrature du Net ítélet alapjául szolgáló kényes egyensúly megteremtése.
87.
Összegezve, a 2003/6 irányelv 12. cikke (2) bekezdésének d) pontjában és az 596/2914 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének g) és h) pontjában említett „meglévő” nyilvántartások csak azok lehetnek, amelyek megőrzését a Bíróság által értelmezett 2002/58 irányelv a súlyos bűncselekmények elleni küzdelem és a közbiztonság védelme érdekében lehetővé teszi. Semmiképpen sem lehet őket a nemzetbiztonság védelme érdekében megelőző, általános és különbségtétel nélkül megőrzött nyilvántartásokkal egy tekintet alá venni.
C.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés
88.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy abban az esetben, ha a csatlakozási adatok megőrzésére vonatkozó francia szabályozás összeegyeztethetetlen lenne az uniós joggal, annak joghatásait ideiglenesen fenn lehet‑e tartani.
89.
Tekintettel a kérelmei előterjesztésének időpontjára, az eljáró bíróság nem vehette figyelembe, hogy a kétségeire a válasz a (2020. október 6‑i) La Quadrature du Net ítéletben (különösen a 213–228. pontban) található, amely e tekintetben a hagyományos ítélkezési gyakorlatot követte.
90.
A Bíróság szerint a kérdést előterjesztő bíróság – amennyiben a 2002/58 irányelv 15. cikkének a Charta 7., 8. és 11. cikkével, valamint 52. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett (1) bekezdésének megsértése megállaőítást nyer – „nem alkalmazhat olyan nemzeti jogi rendelkezést, amely felhatalmazza őt arra, hogy korlátozza azon ítéletének időbeli hatályát, amelyben az alapügyben szereplő nemzeti jogszabály jogellenességét kell a nemzeti jog alapján megállapítania”. (
36
)
91.
Ennek indoka az, hogy „[k]izárólag a Bíróság engedélyezheti, kivételesen és jogbiztonságon alapuló kényszerítő megfontolások alapján, azon kizárás joghatásainak ideiglenes felfüggesztését, amelyeket valamely uniós rendelkezés a vele ellentétes nemzeti jogra gyakorol. (
37
)„A Bíróság által adott jogértelmezéshez fűződő joghatások időbeli korlátozására kizárólag ugyanazon ítéletben kerülhet sor, amely a kért értelmezésről szól” (
38
), ami a 2014. április 8‑i Digital Rights Ireland és társai ítélet (
39
) esetében nem volt megállapítható.
92.
Következésképpen, ha a Bíróság nem tartotta relevánsnak az általa a 2002/58 irányelvvel kapcsolatban adott értelmezés időbeli hatályának korlátozását, a kérdést előterjesztő bíróság nem dönthet úgy, hogy kiterjeszti az uniós jog azon rendelkezéseivel összeegyeztethetetlen nemzeti szabályozás hatályát, amelyeket – a 2003/6 irányelvhez és az 596/2014/EU rendelethez hasonlóan – az említett első irányelv fényében kell értelmezni.
D.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésről
93.
A fentiekkel összhangban a Cour de Cassation (semmítőszék) az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésével azt kívánja megtudni, hogy valamely nemzeti bíróság átmenetileg fenntarthatja‑e egy olyan jogszabály joghatásait, amely „lehetővé teszi valamely független közigazgatási hatóságnak a piaci visszaélésekkel kapcsolatos vizsgálatok lefolytatásával megbízott tisztviselői számára, hogy valamely bíróság vagy más független közigazgatási hatóság előzetes ellenőrzése nélkül hozzájussanak a csatlakozási adatokhoz”.
94.
Az e kérdés alapját képező előfeltevés ismét az, hogy e jogszabály önmagában összeegyeztethetetlen az uniós joggal. (
40
) És ezt maga a kérdést előterjesztő bíróság állapítja meg: bár az AMF egy független hatóság, az utóbbi nyomozói számára biztosított azon lehetőség, hogy valamely bíróság vagy más független közigazgatási hatóság előzetes ellenőrzése nélkül hozzájussanak a csatlakozási adatokhoz, nem felel meg [a Charta] 7., 8. és 11. cikkében előírt, az Európai Unió Bírósága által értelmezett követelményeknek”. (
41
)
95.
Ugyanerre a megoldásra vezet a Bíróság 2021. március 2‑i Prokuratuur ítélete (Az elektronikus hírközléssel kapcsolatos adatokhoz való hozzáférés feltételei), (
42
) amelynek 51. és azt követő pontjai hangsúlyozzák, hogy az illetékes nemzeti hatóságoknak a megőrzött adatokhoz való hozzáférését előzetes ellenőrzéshez kell kötni, amelyet vagy bíróságnak vagy az ezen adatokhoz való hozzáférést kérő féllel szemben „harmadik fél” jogállással rendelkező független közigazgatási szervnek kell elvégeznie.
96.
Ilyen körülmények között az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésre adott válasznak azonosnak kell lennie a második kérdésre adott válasszal.
V. Végkövetkeztetés
97.
Az előző megállapításokra tekintettel azt javasolom a Bíróságnak, hogy a Cour de cassation (semmítőszék, Franciaország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
„1)
A bennfentes kereskedelemről és a piaci manipulációról (piaci visszaélés) szóló, 2003. január 28‑i 2003/6/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 12. cikke (2) bekezdésének a) és d) pontját, továbbá a piaci visszaélésekről (piaci visszaélésekről szóló rendelet), valamint a 2003/6/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv és a 2003/124/EK, a 2003/125/EK és a 2004/72/EK bizottsági irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. április 16‑i 596/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 23. cikke (2) bekezdésének g) és h) pontját úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a bennfentes kereskedelem vagy a piaci manipuláció és visszaélés vizsgálata keretében az elektronikus hírközlési szolgáltatók számára a forgalmi adatok általános és különbségtétel nélküli megőrzését írja elő.
2)
A nemzeti bíróság nem korlátozhatja időben azon nemzeti szabályozás uniós joggal való összeegyeztethetetlenségének időbeli hatályát, amely az elektronikus hírközlési szolgáltatókat a forgalmi adatok általános és különbségtétel nélküli megőrzésére kötelezi, ami összeegyeztethetetlen az elektronikus hírközlési ágazatban a személyes adatok kezeléséről, feldolgozásáról és a magánélet védelméről szóló, 2002. július 12‑i 2002/58/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (»Elektronikus hírközlési adatvédelmi irányelv«) 15. cikkének a Európai Unió Alapjogi Chartájának 7., 8., 11. cikkével, valamint 52. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett (1) bekezdésével, és amely lehetővé teszi a piaci visszaélésekre vonatkozó vizsgálatok lefolytatásával megbízott közigazgatási hatóság számára, hogy bíróság vagy másik független hatóság általi előzetes ellenőrzés nélkül hozzájusson a csatlakozási adatokhoz.”
(
1
)	Eredeti nyelv: spanyol.
(
2
)	A továbbiakban: a SpaceNet és a Telekom Deutschland ügyre vonatkozó indítvány és a Commissioner of the Garda Síochána ügyre vonatkozó indítvány.
(
3
)	2020. október 6‑iLa Quadrature du Net és társai ítélet (C‑511/18, C‑512/18 és C‑520/18, EU:C:2020:791); a továbbiakban: La Quadrature du Net ítélet.
(
4
)	Az elektronikus hírközlési ágazatban a személyes adatok kezeléséről, feldolgozásáról [helyesen: a személyes adatok kezeléséről] és a magánélet védelméről szóló, 2002. július 12‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv („Elektronikus hírközlési adatvédelmi irányelv”, HL 2002. L 201., 37. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 514. o.).
(
5
)	A bennfentes kereskedelemről és a piaci manipulációról (piaci visszaélés) szóló, 2003. január 28‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2003. L 96., 16. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 4. kötet, 367. o.).
(
6
)	A piaci visszaélésekről (piaci visszaélésekről szóló rendelet), valamint a 2003/6/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv és a 2003/124/EK, a 2003/125/EK és a 2004/72/EK bizottsági irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. április 16‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2014, L 173., 1. o.; helyesbítés: HL 2016. L 287., 320. o.).
(
7
)	A jelen ügyben úgy tűnik, hogy a helymeghatározó adatok nem tartoznak ide, bár a kettő közötti határvonal nem teljesen egyértelmű.
(
8
)	A piaci visszaélés fogalma – a jelen indítványban alkalmazott tágabb értelemben – magában foglalja „a pénzügyi piacokon tanúsított törvényellenes magatartás valamennyi formáját. A jelen rendelet alkalmazásában piaci visszaélés a bennfentes kereskedelem, a bennfentes információk jogosulatlan közzététele, valamint a piaci manipuláció” (az 596/2014 rendelet (7) preambulumbekezdése).
(
9
)	A Conseil constitutionnel (alkotmánytanács) megállapította, hogy az AMF‑nek a csatlakozási adatokhoz való hozzáférésére vonatkozó eljárás összeegyeztethetetlen a magánélet tiszteletben tartásához való joggal, amelyet az emberi és polgári jogok nyilatkozatának 2. cikke véd.
(
10
)	A C‑339/20. sz. előzetes döntéshozatalra utaló határozat 28. pontja és a C‑397/20. sz. előzetes döntéshozatalra utaló határozat 43. pontja.
(
11
)	Uo.
(
12
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatok 29. és 44. pontja.
(
13
)	393099. sz. ítélet (ECLI:FR:CEASS:2021:393099.20210421). A jelen ügy összefüggésében természetesen nem tudok állást foglalni ezen ítélet tartalmáról, ami az egyes részeinek vagy megállapításainak (különösen a nemzetbiztonsági okokból megőrzött adatokhoz való, más célú hozzáférésre vonatkozó részeknek vagy megállapításoknak) az uniós joggal való összhangját, illetve a La Quadrature du Net ítélet értelmezését illeti. A tárgyaláson a Bizottság kijelentette, hogy megvizsgálta, hogy helyénvaló‑e reagálni ezen ítéletre anélkül, hogy e tekintetben bármilyen döntést hozott volna.
(
14
)	A Bíróság kérésére a felek lehetőséget kaptak arra, hogy a tárgyaláson ismertessék az ezen ítélettel kapcsolatos álláspontjukat.
(
15
)	A Conseil d’État ítélet (államtanács) 58. pontja.
(
16
)	A Conseil d’État (államtanács) ítélete rendelkező részének 2. pontja.
(
17
)	La Quadrature du Net ítélet, 70. pont: „A CPCE R. 10–13. cikkével és a hírközlési adatok általános és különbségtétel nélküli megőrzésére vonatkozó, e cikkben előírt kötelezettséggel kapcsolatban a kérdést előterjesztő bíróság […] megjegyzi, hogy ez az adatmegőrzés lehetővé teszi az igazságügyi hatóság számára, hogy olyan közlésekkel kapcsolatos adatokhoz férjen hozzá, amelyeket valaki még azt megelőzően tett, hogy bűncselekmény elkövetésével gyanúsítható lett volna, és így ez az adatmegőrzés a bűncselekmények kivizsgálása, megállapítása és üldözése szempontjából páratlanul hasznosnak bizonyul.”
(
18
)	A tárgyaláson a francia kormány tájékoztatást adott a Loi no 2021–998 du 30 juillet 2021 relative à la prévention d’actes de terrorisme et au renseignement (a terrorcselekmények megelőzéséről és a hírszerzési szolgálatokról szóló, 2021. július 31‑i 2021/998. sz. törvény) elfogadásáról (JORF 176. szám, 2021. július 31.). E törvény 17. cikke módosítja a CPCE L 34‑1. cikkét. Egy későbbi rendeletben kell meghatározni „a szolgáltatók tevékenységének és a kommunikáció jellegének megfelelően” a CPCE L. 34. cikkének módosított „IIa. és III. [bekezdései] alapján megőrzött információkat és adatkategóriákat”.
(
19
)	A Conseil d’État (államtanács) ítéletének 59. pontja. Konkrétan, és amint az az említett ítélet rendelkező részének 1. cikkéből következik, az előírt kiigazításnak magában kell foglalnia „a nemzetbiztonságot fenyegető súlyos, valóságos, és közvetlen vagy előrelátható veszély fennállásának időszakos felülvizsgálatát”.
(
20
)	Az 596/2004 rendelet 3. cikke értelmében „adatforgalmi nyilvántartás” alatt a 2002/58 irányelv 2. cikke második bekezdésének b) pontjában meghatározott adatokat kell érteni, azaz „egy közlésnek az elektronikus hírközlő hálózaton keresztül történő továbbítása vagy erre vonatkozó számlázás céljából kezelt minden adat[ot]”.
(
21
)	Kiemelés tőlem.
(
22
)	Kiemelés tőlem.
(
23
)	Kiemelés tőlem.
(
24
)	E rendelet ugyanakkor ötéves megőrzési időszakot határoz meg.
(
25
)	Ezen irányelvet a természetes személyeknek a személyes adatok kezelése tekintetében történő védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 95/46/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2016. április 27‑i (EU) 2016/679 európai parlamenti és tanácsi rendelet (általános adatvédelmi rendelet) (HL 2016. L 119., 1. o.) hatályon kívül helyezte. Emlékeztetek arra, hogy a La Quadrature du Net ítélet 210. pontjában a Bíróság megállapította, hogy „[…] a 2002/58 irányelv 15. cikkének (1) bekezdésére érvényes megfontolásokhoz hasonlóan a 2016/679 rendelet 23. cikkének (1) bekezdése által a tagállamokra ruházott hatáskör is csak az arányosság azon követelményének tiszteletben tartása mellett gyakorolható, amely szerint a személyes adatok védelme alóli kivételeknek és korlátozásoknak a feltétlenül szükséges mértéken belül kell maradniuk (lásd analógia útján a 95/46 irányelvvel kapcsolatban: 2013. november 7‑iIPI‑ítélet, C‑473/12, EU:C:2013:715, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat)”.
(
26
)	La Quadrature du Net ítélet, 91. o.
(
27
)	La Quadrature du Net ítélet, 109. pont.
(
28
)	Uo., 111. és 133. pont.
(
29
)	Uo., 136. pont.
(
30
)	Uo., 137. pont (kiemelés tőlem). Ez a helyzet – folytatja a Bíróság – „[m]ég ha az ilyen intézkedés különbségtétel nélkül az elektronikus hírközlési eszközök valamennyi felhasználójára irányul is, és nem is kell ehhez nyilvánvaló kapcsolatot mutatniuk […] a tagállam nemzetbiztonságát érintő fenyegetéssel, meg kell állapítani, hogy az ilyen fenyegetés fennállása már önmagában olyan jellegű, hogy megteremtheti ezt a kapcsolatot” (uo.).
(
31
)	La Quadrature du Net ítélet, 135. pont. Kétségtelen – amint azt a SpaceNet és a Telekom Deutschland ügyre vonatkozó indítványom 39. pontjában hangsúlyozom –, hogy e követelmények merevebb és szigorúbb szabályozást eredményeznek, mint ami az Emberi Jogok Európai Bíróságának (EJEB) az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény 8. cikkével kapcsolatos ítélkezési gyakorlatából következik. Ezt természetesen a Charta 52. cikke (3) bekezdésének vége elismeri. Annak sérelme nélkül, hogy – ahogyan azt a jelen indítvány 40. pontjában jelzem – az EJEB 2021. május 25‑i Big Brother Watch és társai kontra Egyesült Királyság ítéletében (EC:ECHR:2021:0525JUD005817013) és a Centrum för Rättvisa kontra Svédország ítéletében (EC:ECHR:2021:0525JUD003525208), valamint a 2015. december 4‑i Zakharov kontra Oroszország ítéletében (CE:ECHR:2015:1204JUD004714306) foglalt ítélkezési gyakorlat olyan ügyekre vonatkozik, amelyek nem vehetők a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelemben tárgyalt ügyekkel egy tekintet alá. Végeredményben olyan nemzeti szabályok alkalmazásával kell megoldást találni, amelyek úgy tekinthetők, hogy összhangban állnak a 2002/58 irányelv általi teljes körű szabályozással, ahogyan azt a Bíróság értelmezi.
(
32
)	A piaci visszaélések büntetőjogi szankcióiról szóló, 2014. április 16‑i 2014/57/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (piaci visszaélésekről szóló irányelv) (HL 2014. L 173., 179. o.).
(
33
)	A Bűnüldözési Együttműködés Európai Uniós Ügynökségéről (Europol), valamint a 2009/371/IB, a 2009/934/IB, a 2009/935/IB, a 2009/936/IB és a 2009/968/IB tanácsi határozat felváltásáról és hatályon kívül helyezéséről szóló, 2016. május 11‑i (EU) 2016/794 rendelet (HL 2016. L 135., 53. o.).
(
34
)	Ami a nemzetbiztonság és a súlyos bűncselekmények között felúton elhelyezkedő, tertium genusnak minősülő bűncselekménykategória létrehozásának lehetőségét illeti, a Commissioner of the Garda Síochána ügyre vonatkozó indítványom 51. és 52. pontjára utalok.
(
35
)	DV képviselője a felszólalásában egy kritikusabb álláspontot képviselve emlékeztetett arra, hogy a nemzetbiztonság a totalitárius politikai rendszerekben, amelyek mindenhol a nemzetbiztonság fenyegetettségét észlelik, hogyan kapcsolódott a bűncselekmények számos csoportjához.
(
36
)	La Quadrature du Net ítélet, 220. pont.
(
37
)	Uo., 216. pont.
(
38
)	Uo.
(
39
)	C‑293/12. és C‑594/12. sz. ügyek (EU:C:2014:238).
(
40
)	Amint arra már emlékeztettem, a CMF L. 621‑10. cikkét a Conseil constitutionnel (alkotmánytanács) megsemmisítette. A Conseil d’État (államtanács) 2021. április 21‑i ítélete több helyen is elismeri, hogy az adatokhoz való hozzáférést bíróság vagy egy olyan független hatóság általi ellenőrzésnek kell megelőznie, amelynek döntései kötelező erejűek.
(
41
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatok 28., illetve 43. pontja. A hivatkozott ítélkezési gyakorlat a 2016. december 21‑iTele2 Sverige és Watson és társai ítéletre (C‑203/15 és C 698/15, EU:C:2016:970, 120. pont) nyúlik vissza.
(
42
)	C‑746/18. sz. ügy, EU:C:2021:152.