62004CC0071_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. A jelen ügyben a Tribunal Supremo (Spanyolország) az EK 88. cikk (3) bekezdése, együtt olvasva a hajógyártás támogatásáról szóló, 1990. december 21‑i 90/684/EGK tanácsi irányelvvel(2) (a továbbiakban: hetedik irányelv), szerinti előzetes bejelentési kötelezettség hatályára vonatkozó kérdéssel fordult a Bírósághoz. A Tribunal Supremo azt kérte, hogy a Bíróság döntse el, hogy a hetedik irányelv hatályán az ott leírt küszöbérték alatti űrtartalmuk vagy teljesítményük miatt kívül eső hajók és vontatóhajók építésére és átépítésére adott támogatások az EK 88. cikk (3) bekezdése szerint a Bizottsághoz való előzetes bejelentésre kötelezettek‑e.
A Szerződés rendelkezései
2. Az EK 87. cikk (1) bekezdése szerint „[h]a e Szerződés másként nem rendelkezik, a közös piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet”.
3. Az EK 87. cikk (3) bekezdése kimondja: „A közös piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető:
[…]
(c) az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését előmozdító támogatás, amennyiben az ilyen támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben;
[…]
(e) a támogatás olyan egyéb fajtái, amelyeket a Tanács a Bizottság javaslata alapján, minősített többséggel hozott határozatával határoz meg.”
4. Az EK 88. cikk (3) bekezdésének értelmében: „A Bizottságot az észrevételei megtételéhez szükséges időben tájékoztatni kell minden támogatás nyújtására és módosítására irányuló szándékról. […] Amíg ebben az eljárásban végső határozat nem születik, az érintett tagállam a tervezett intézkedéseket nem hajthatja végre.”
5. Az EK 89. cikk kimondja: „A Tanács a Bizottság javaslata alapján és az Európai Parlamenttel folytatott konzultációt követően minősített többséggel megfelelő rendeleteket alkothat a 87. és 88. cikk alkalmazására, és meghatározhatja különösen a 88. cikk (3) bekezdésének alkalmazási feltételeit, valamint az ez alól az eljárás alól mentesülő támogatási fajtákat.”
Az irányelv
6. A hetedik irányelv egyike a hajógyártás támogatásáról szóló irányelvek 1969‑ig visszanyúló sorozatának.(3) Elfogadására az EK‑Szerződés 92. cikke (3) bekezdésének d) pontja és a 113. cikke (jelenleg, módosítást követően az EK 87. cikk (3) bekezdésének e) pontja és EK 133. cikk) alapján került sor, és tartalmazta a közösségi jognak a kérdéses időben alkalmazandó szabályait. Az irányelv értelmében megállapítható a hajóépítő vállalkozások működéséhez, beruházásához, megszűnéséhez és kutatás-fejlesztési tevékenységéhez nyújtott állami támogatásnak a közös piaccal való összeegyeztethetősége, feltéve hogy az abban foglalt feltételek teljesülnek.
7. Az irányelv 1. cikke szerint „[e]zen irányelv alkalmazásában:
a) hajógyártás:
a Közösség területén a következő vas héjazatú tengeri építmények (hajók) építése:
– a legalább 100 tonna bruttó űrtartalmú, utasok vagy áruk szállítására használt kereskedelmi hajók;
– a legalább 100 tonna bruttó űrtartalmú halászhajók;
– a legalább 100 tonna bruttó űrtartalmú kotróhajók vagy egyéb tengeri munkák elvégzésére alkalmas hajók, a fúró platformok kivételével;
– a legalább 365 kW teljesítményű vontatóhajók;
b) hajó átépítése:
a legalább 1000 tonna bruttó űrtartalmú, vas héjazatú, a) pontban meghatározott tengeri építmények átépítése a Közösség területén azzal a feltétellel, hogy az átépítési műveletek gyökeres változtatást jelentenek a rakodási tervben, a héjazaton, a meghajtórendszerben, vagy az utaskiszolgáló infrastruktúrában;
c) hajó javítása:
az a) pontban meghatározott hajók javítása;
d) támogatás: a Szerződés [87. és 88.] cikkei szerinti állami támogatás, ideértve nem csak maga az állam, hanem a regionális vagy helyi hatóságok által nyújtott támogatást, valamint minden olyan, a tagállamok által az általuk közvetlenül vagy közvetetten irányított hajóépítő vagy hajójavító vállalkozásra vonatkozóan hozott pénzügyi intézkedésbe foglalt támogatási elemet, amely nem minősül kockázati tőkenyújtásnak a piacgazdaságokban megszokott vállalati gyakorlat szerint. Az ilyen támogatás a közös piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető, amennyiben megfelel a jelen irányelvben foglalt mentesüléshez szükséges feltételeknek.”
8. A hetedik irányelv 2‑10. cikkei határozzák meg azokat a feltételeket, amelyek alapján az 1. cikk szerinti hajók építésére vagy átépítésére adott állami támogatás összeegyeztethetőnek minősül a közös piaccal.
9. A 11. cikk előírja, hogy a hetedik irányelv alá tartozó hajóépítő, hajó átépítő és hajójavító cégeknek nyújtott támogatásaira az EK 87. és EK 88. cikk előírásain felül vonatkoznak a (2) bekezdése szerinti bejelentési szabályok is. A bekezdés lényege, hogy előírja a tagállamok számára, hogy a hetedik irányelv alá tartozó valamennyi támogatást előzetesen jelentsék be a Bizottságnak.
A nemzeti eljárások és az előterjesztett kérdések
10. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból következően a Xunta de Galicia, a galíciai autonóm tartomány kormánya, a nemzeti alkotmányjog szerinti hatáskörével élve elfogadta az 1994. június 23‑i 217/1994. sz. rendeletet (a továbbiakban: galíciai rendelet), amelyben „új támogatási rendszert” hozott létre a galíciai hajóépítési és hajó átépítési ágazatra nézve. Ahogyan azt a galíciai rendelet preambuluma kimondja, a támogatási rendszer azon hajók építését és átépítését célozza, amelyek „bruttó űrtartalmuk, vontatóhajók esetében a teljesítményük, illetve a héjazat anyaga, a gyártás vagy az átépítés fajtája, mérete és/vagy jellemzői miatt” kívül esnek – a spanyol állam által a nemzeti jogba átültetett − hetedik irányelv hatályán. A galíciai rendelet alapvetően a kevesebb mint 100 tonna bruttó űrtartalmú hajók és a kevesebb mint 365 kW teljesítményű besorolásba tartozó vontatóhajók támogatására vonatkozik.
11. A spanyol állam megtámadta a galíciai rendeletet, első fokon az illetékes nemzeti bíróság, a Tribunal Superior de Justicia de Galicia előtt azon az alapon, hogy az többek között ellentétes a közösségi joggal. A Tribunal Superior de Justicia de Galicia 1996. december 16‑i ítéletében elutasította a spanyol állam keresetét.
12. A spanyol állam fellebbezéssel élt ezen ítélettel szemben a Tribunal Supremónál. Többek között azzal érvelt, hogy a támogatási rendszer az EK 87. cikk alapján állami támogatásnak minősül, de alkalmazására az EK 88. cikk (3) bekezdésével ellentétesen, előzetes bejelentés nélkül került sor. Ennek megfelelően az alsóbb fokú bíróság jogban való tévedést követett el, mivel a galíciai rendeletet a közösségi joggal ellentétesnek és ezáltal semmisnek kellett volna nyilvánítania. Ezt az értelmezést a Xunta de Galicia jogi képviselője ellenezte.
13. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatában a Tribunal Supremo arra utal, hogy a kérdés közösségi jogi megítélése nem világos, mivel nézete szerint két egymással ellentétes értelmezés is lehetséges.
14. Egyfelől a hetedik irányelv értelmezhető úgy, hogy az általános bejelentési kötelezettség nem vonatkozik azon hajók építésére és átépítésére nyújtott támogatásokra, amelyek a hetedik irányelv szerinti minimum küszöbértékek alatt maradnak. Ezen értelmezés alapja a Tribunal Supremo szerint abból, hogy ha a közösségi jogalkotó úgy vélte, hogy a hetedik irányelv hatálya alá tartozó, nagy hajókra vonatkozó támogatások összeegyeztethetőek a közös piaccal, azt a következtetést lehet levonni, hogy a hetedik irányelvnek a kisebb hajókra vonatkozó támogatásokról való hallgatása tekinthető úgy, mint annak kinyilvánítása, hogy az ilyen intézkedések nem érintik a tagállamok közötti kereskedelmet, és ezáltal nem minősülnek állami támogatásnak az EK 87. cikk (1) bekezdése szerint.
15. Másfelől úgy is lehet érvelni, hogy a hetedik irányelv célja nem az volt, hogy felmentse a tagállamokat a kisebb vagy alacsonyabb teljesítményű hajókra vonatkozó támogatások EK 88. cikk (3) bekezdése szerinti bejelentésének kötelezettsége alól.
16. Ennek megfelelően a Tribunal Supremo előzetes döntést kért az alábbi kérdésben:
„Az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése és (3) bekezdése c) és e) pontja(4) […], valamint az EK-Szerződés 88. cikk (3) bekezdése [...] együtt olvasva a hajógyártás támogatásáról szóló, 1990. december 21‑i 90/684/EGK tanácsi irányelvvel, lehetővé teszik‑e a Bizottságnak tett előzetes bejelentés nélkül olyan nemzeti szabályozás elfogadását, mint amelyet a Xunta de Galicia 1994. június 23‑i 217/1994. sz. rendelete tartalmaz, amely »új támogatási rendszert« hoz létre a hajóépítés és -átalakítás egyik speciális szektora számára, amely szektor a bruttó űrtartalomra, a teljesítményre vagy az érintett hajók egyéb jellemzőire tekintettel nem tartozik a fent hivatkozott 90/684 irányelv hatálya alá?”
17. A Xunta de Galicia, Spanyolország, Hollandia és a Bizottság írásos észrevételeket tett. Meghallgatásra nem került sor.
Értékelés
18. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az állami támogatásnak való minősítéshez szükséges, hogy az EK 87. cikk (1) bekezdése szerinti valamennyi feltétel teljesüljön, nevezetesen, hogy állami vagy állami forrásokból származó beavatkozás valósuljon meg, hogy a beavatkozás alkalmas legyen a tagállamok közötti kereskedelem befolyásolására, hogy valamilyen előnyt jelentsen a kedvezményezett számára, és hogy torzítsa vagy torzítással fenyegesse a versenyt.(5)
19. Ha valamennyi feltétel megvalósul, a támogatási rendszert az EK 88. cikk (3) bekezdése alapján alkalmazása előtt főszabály szerint be kell jelenteni, kivéve ha egyébként mentesül a bejelentési kötelezettség alól akár az EK 87. cikk (2) bekezdésének automatikus mentesítése révén, akár a közösségi jog más vonatkozó rendelkezése révén.
20. A jelen ügyben a nemzeti bíróság lényegében azt kérdezi, hogy vajon a hetedik irányelv nem nyújt‑e hallgatólagosan ilyen mentesülést a galíciai rendelet által létrehozott, a hetedik irányelv hatályán kívül eső hajókra vonatkozó „új támogatási rendszer” számára.
21. A Xunta de Galicia fenntartotta, hogy miután a hetedik irányelv alapján a nagyobb méretű és nagyobb teljesítményű hajókra vonatkozó bizonyos támogatások összeegyeztethetőnek tekinthetők a közös piaccal, ebből következően a kisebb és alacsonyabb teljesítményű hajókra vonatkozó támogatás nem érinti a tagállamok közötti kereskedelmet. Az ilyen támogatásokat a hetedik irányelv hallgatólagosan összeegyeztethetőnek minősíti a közös piaccal azáltal, hogy burkolt de minimis
szabályt állapít meg rájuk nézve.
22. Ezen értelmezéssel több okból sem értek egyet.
23. A hetedik irányelvet többek között a − jelenleg − EK 87. cikk (3) bekezdésének e) pontja alapján fogadták el, amely felhatalmazza a Tanácsot, hogy a Bizottság javaslatára meghatározzon olyan támogatás-csoportokat, amelyek összeegyeztethetőnek minősíthetők a közös piaccal. A hetedik irányelv rendelkezéseit, mint az EK 87. cikk (1) bekezdése szerinti általános tilalom alóli kivételt, szigorúan kell értelmezni, és ezáltal nem lehet feltételezni semmilyen hallgatólagos szándékot a teljes csoport mentesülésére.(6)
24. Ahogyan azt a Bizottság és Hollandia hangsúlyozza, a hetedik irányelv szövegében semmi sem utal arra, hogy a jogalkotó szándéka a kis méretük miatt az irányelv hatályán kívül eső hajókra vonatkozó támogatások előzetes bejelentési kötelezettség alóli mentesítése lett volna. A hetedik irányelv nem tartalmaz de minimis szabályt vagy bármilyen hasonló hatályú rendelkezést, és ahogyan arra később kitérek, jogalapjánál fogva nem is tartalmazhat ilyet. Ráadásul a hetedik irányelv még csak nem is mentesíti a hatálya alá tartozó támogatásokat a bejelentés alól. A 11. cikk (1) bekezdése szerint az irányelv hatálya alá eső összes támogatást be kell jelenteni amellett, hogy vonatkoznak rájuk az EK 87. és EK 88. cikk előírásai is.
25. Az a tény, hogy a hetedik irányelv szerint bizonyos kategóriájú hajókra és vontatóhajókra vonatkozó támogatások összeegyeztethetőknek minősíthetők, a közösségi jogalkotó jogpolitikai döntését tükrözi. Preambulumából következően a hetedik irányelv célja, ö sszhangban az azt megelőző szabályokkal, hogy megerősítse és növelje az Európai Unió hajóépítő iparának hatékonyságát és versenyképességét a világpiaci versenyben, egyebek mellett annak révén, hogy megszünteti az Európai Közösség sólyatereinek szerkezeti túlkapacitását.(7) Tekintettel erre a célra, talán nem meglepő, hogy a közösségi jogalkotó az EU hajógyártási iparán belül azon hajókategóriákra koncentrált, amelyek jellegzetességeiknél fogva ki vannak téve a világpiaci versenynek.(8)
26. Mindez nem jelenti azonban, amint a Xunta de Galicia érvel, hogy a kisebb hajók és kisebb teljesítményű vontatóhajók gyártói és javítói nem a közösségre kiterjedő, versenyző piacon működnek, és hogy a tagállamok közötti kereskedelmet nem érintheti az e hajókhoz kapcsolódóan nyújtott támogatás. A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint „nincs olyan küszöbérték vagy százalékos érték, amely alatt úgy lehetne tekinteni, hogy a tagállamok közötti kereskedelem nem érintett. A támogatás viszonylag alacsony összege vagy az abban részesülő vállalkozás viszonylag kis mérete prima facie
nem zárja ki annak a lehetőségét, hogy a közösségen belüli kereskedelem érintett lehet, vagy a verseny torzulhat”.(9) Akkor is érintett lehet a közösségen belüli kereskedelem, ha a kérdéses támogatás csak olyan vállalkozásokat részesít előnyben, amelyek csak helyi vagy regionális szinten működnek, és nem nyújtanak szolgáltatásokat, vagy nem forgalmaznak termékeket saját származási államukon kívül.(10) Ráadásul, ahogyan azt Spanyolország észrevételeiben megjegyezte, a galíciai rendelet preambuluma maga is feltételezni látszik az érintett galíciai sólyaterek vonatkozásában a külföldi verseny fennállását.
27. Nézetem szerint a Bizottság helyesen érvel azzal, hogy az a tény, miszerint a galíciai rendelet által jóváhagyott támogatási rendszer kívül esik a hetedik irányelv hatályán, csak annyit jelent, hogy az a támogatási rendszer nem részesülhet az irányelv rendelkezéseinek kedvezményéből, és hogy ellenkező szabály hiányában az EK‑Szerződésnek az állami támogatásokra vonatkozó általános szabályai alá tartozik.
28. Mindemellett, amint a Bizottság megjegyzi, a hetedik irányelv jogalapja, az EK 87. cikk (3) bekezdésének e) pontja felhatalmazza a Tanácsot, hogy meghatározzon olyan, korábban már állami támogatásnak minősített intézkedési fajtákat, amelyek összeegyeztethetőnek minősíthetők a közös piaccal, de nem hatalmazza fel a közösségi jogalkotót, hogy módosítsa magának az állami támogatásnak a fogalmát. Ennek megfelelően a hetedik irányelv − ahogyan azt a Xunta de Galicia elfogadtatni próbálja − nem nyilváníthatta a támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek azon az alapon, hogy az nem érinti a tagállamok közötti kereskedelmet, és nem is mentesíthette a támogatást a bejelentési kötelezettség alól. Ilyen mentesítés csak az EK 89. cikk alapján lenne adható, amely cikk felhatalmazza a Tanácsot, hogy meghatározza az EK 87. és EK 88. cikk alkalmazásának szabályait, különösen azt, hogy mely támogatások mentesülnek az EK 88. cikk (3) bekezdése szerinti előzetes bejelentési eljárás alól.(11)
29. Mindezek alapján következtetésem az, hogy az EK 87. cikk (1) bekezdése, a (3) bekezdésének c) és e) pontja, valamint az EK 88. cikk (3) bekezdése együtt olvasva a hetedik irányelvvel, nem mentesíti a galíciai rendeletben foglalthoz hasonló nemzeti rendelkezéseket az EK‑Szerződésnek az állami támogatásokra vonatkozó általános szabályai alól, ideértve az EK 88. cikk (3) bekezdése szerinti bejelentési kötelezettséget is.
30. Ha tehát, a fentiekre tekintettel, a nemzeti bíróság megállapítja, hogy a galíciai rendelet által bevezetett támogatást az EK 88. cikk (3) bekezdése szerinti előzetes bejelentési kötelezettség megsértésével hajtották végre, akkor azokra a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint alkalmaznia kell az EK 88. cikk (3) bekezdésének utolsó mondatában meghatározott közvetlenül hatályos tilalmat, amely kiterjed valamennyi olyan támogatásra, amelyet bejelentés nélkül hajtottak végre. Az ítélkezési gyakorlat megköveteli, hogy a nemzeti bíróságok „a Szerződés [88.] cikke (3) bekezdése utolsó mondata megsértésének valamennyi következményét levonják a nemzeti jogukkal összhangban, ami a végrehajtási intézkedések érvényességét, valamint az e rendelkezés megsértésével nyújtott pénzügyi támogatás visszatéríttetését és a lehetséges ideiglenes intézkedéseket illeti.”(12)
31. A végső következtetéseket megelőzően meg kell említenem az ügy egyik szempontját, amely érdekes kérdéseket vethetett volna fel.
32. A spanyol alkotmányjog szerint az autonóm tartományok kizárólagos hatáskört élveznek a közösségi jog hatálya alá tartozó néhány területen. Miután valamennyi autonóm tartomány a tagállam szervének minősül a közösségi jog szempontjából, a spanyol állam felelős a közösséggel szemben, hogy biztosítsa e jog megtartását azon területeken is, amelyek a nemzeti jog szerint kívül esnek hatáskörén, és ahol − mint a jelen ügyben is − a saját érdekek és az autonóm tartományok érdeke nem esik egybe.
33. Az EK‑Szerződés állami támogatásokra vonatkozó szabályai esetében ugyanis, amennyiben a közösségi jog érintett, a spanyol állam felelőssége, hogy minden új, a Szerződés alá tartozó támogatás esetében megfeleljen az előzetes bejelentési kötelezettségnek. Ez a kötelezettség azonban, mint jelen ügyben is, ellentétes lehet a belső hatásköri megosztással, ami azután a közösségi jog érdekes kérdéseit vetheti fel.
34. Úgy tűnik, hogy a spanyol állam azáltal, hogy a nemzeti bíróságoktól kérte a kérdéses támogatás semmisségének kimondását, azon az alapon, hogy azt nem jelentették be a Bizottságnak, nemzeti jogi összefüggésben saját, a Szerződésből fakadó azon kötelezettségének elmulasztására alapítja megkeresését, hogy nem semmisített meg állami szintet el nem érő egység által elfogadott jogszabályt annak közösségi jogba való ütközése miatt.
35. Miután azonban sem a Tribunal Supremo nem vetett fel előzetes döntéshozatalra utaló határozatában ilyen kérdéseket, sem az ügyben érintett felek, és miután nem befolyásolják a nemzeti bíróságnak adandó választ, én sem vizsgálom azt tovább részletesen.
Végkövetkeztetések
36. A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a Bíróságnak a nemzeti bíróság által feltett kérdésre adandó válasza az alábbi:
– Az EK 87. cikk (1) bekezdése, és (3) bekezdésének c) és e) pontja, valamint az EK 88. cikk (3) bekezdése együtt olvasva a hajógyártás támogatásáról szóló, 1990. december 21‑i 90/684/EGK tanácsi irányelvvel, nem mentesíti az EK‑Szerződés állami támogatásokra vonatkozó szabályainak általános alkalmazása alól az olyan támogatási rendszereket, mint amelyet a Xunta de Galicia 1994. június 23‑i 217/1994. sz. rendelete tartalmaz, amely „új támogatási rendszert” állít fel adott hajógyártási és hajó-átépítési ágazat számára, amely az érintett hajók bruttó űrtartalma, teljesítménye és más jellemzői alapján nem esik ezen irányelv hatálya alá.
– Ha a nemzeti bíróság megállapítja, hogy a kérdéses támogatást az EK 88. cikk (3) bekezdése szerinti előzetes bejelentési kötelezettség megsértésével hajtották végre, akkor e jogsértésből nemzeti jogával összhangban minden megfelelő következtetést le kell vonnia az ilyen támogatásokat életbe léptető intézkedések érvényességére, az e rendelkezés megsértésével nyújtott pénzügyi támogatás visszatéríttetésére és a lehetséges ideiglenes intézkedésekre vonatkozóan.
(1) .
(2)  –	HL L 380., 27. o.
(3)  –	E szabályoknak a hajógyártáshoz nyújtott támogatások új szabályainak megállapításáról szóló, 1998. június 29‑i 1540/98/EK tanácsi rendelettel (HL L 202., 1. o.) bezárólag való áttekintéséhez lásd: Hancher, L., Ottervanger, T. és Slot, P. J.: EC State Aids, London, 1999. A rendelet 2003. december 31‑i lejártát követően a Bizottságnak e területre vonatkozó gyakorlatát a hajógyártáshoz nyújtott állami támogatás keretszabálya határozza meg (2003/C 317/06) (HL 2003. C 317., 11. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 201. o.).
(4)
– A Tribunal Supremo a 87. cikk (3) bekezdésének d) pontját idézte az előzetes döntéshozatalra utaló határozatában, bár a szövegösszefüggésből kitűnik, hogy a 87. cikk (3) bekezdésének e) pontjára kívánt hivatkozni, mint alkalmazandó rendelkezésre. A továbbiakban ezért az utóbbi rendelkezésre hivatkozom.
(5)  –	Lásd egyebek mellett a C‑280/00. sz., Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben 2003. július 24‑én hozott ítélet (EBHT 2003., I‑7747. o.) 74. és 75. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(6)  –	Lásd Capotorti főtanácsnoknak a 730/79. sz., Philip Morris kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványában (1980. szeptember 17‑én hozott ítélet, EBHT 1980., 2671. o., különösen 2701. o.)
(7)  –	A harmadik preambulumbekezdés utal a „hajógyártási világpiac jelentős fejlődésére”, amely azonban eddig nem testesült meg „a kínálat és a kereslet kielégítő egyensúlyában […]” vagy a „rendes piaci helyzet” visszaállításában. A negyedik preambulumbekezdés említést tesz a „kedvező nemzetközi trendekről”; az ötödik és hatodik preambulumbekezdés pedig hivatkozik azon nemzetközi erőfeszítésekre, amelyeket az OECD keretein belül tesznek meg a világ legjelentősebb hajógyártó nemzetei közötti többoldalú megállapodás megkötése érdekében az ágazatnak nyújtható állami támogatási formák fokozatos megszüntetéséről, annak biztosítása érdekében, hogy létrejöhessen nemzetközi szinten a „tisztességes verseny a rendes piaci verseny feltételeit korlátozó akadályok kiegyensúlyozott és igazságos megszüntetése mellett”. A nyolcadik preambulumbekezdés megállapítja, hogy a közösség számára létfontosságú a versenyképes hajógyártási ipar fenntartása, míg a kilencedik preambulumbekezdés azzal igazolja az ágazatnak nyújtott támogatások fenntartását, hogy biztosított legyen „a megfelelő szintű tevékenység az európai hajógyárakban és ezáltal a hatékony és versenyképes európai hajógyártó ipar fennmaradása”. Lásd még a T‑227/99. és T‑134/00 sz., Kvaerner Warnow Werft GmbH kontra Bizottság egyesített ügyekben 2002. február 28‑án hozott ítélet (EBHT 2002., II‑1205. o.) 96. pontját.
(8)  –	Ugyanez igaz az ezt közvetlenül megelőző jogszabályra is: lásd a hajógyártásnak nyújtott támogatásról szóló, 1987. január 26‑i 87/167/EGK tanácsi irányelv (HL L 69., 55. o.) preambulumát.
(9)  –	A C‑278/00. sz., Görögország kontra Bizottság ügyben 2004. április 29‑én hozott ítélet (EBHT 2000., I‑3997. o.) 69. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(10)  –	Az Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben hozott ítélet (hivatkozás az 5. lábjegyzetben) 77. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; a C‑75/97. sz., Belgium kontra Bizottság ügyben 1999. június 17‑én hozott ítélet (EBHT 1999., I‑3671. o.) 47. pontja.
(11)  –	A Tanács élt az EK 89. cikk szerinti hatáskörével, egyebek mellett az Európai Közösséget létrehozó Szerződés [87.] és [88.] cikkének a horizontális állami támogatások bizonyos fajtáira történő alkalmazásáról szóló, 1998. május 7‑i 994/98/EK rendelet (HL L 142., 1. o.) elfogadásakor. Ennek 1. és 2. cikke felhatalmazza a Bizottságot, hogy rendeletek formájában meghatározzon olyan támogatási formákat, amelyek összeegyeztethetőek a közös piaccal, és hogy meghatározza, miszerint egyes támogatási fajták nem felelnek meg az EK 87. cikk (1) bekezdése szerinti valamennyi feltételnek, amely esetben mentesülnek az EK 88. cikk (3) bekezdése szerinti bejelentési eljárás alól. E felhatalmazás alapján fogadta el a Bizottság az EK‑Szerződés 87. és 88. cikkének a kis- és középvállalkozásoknak nyújtott állami támogatásokra történő alkalmazásáról szóló, 2001. január 12‑i 70/2001/EK rendeletet (HL L 10., 33. o.) és az EK‑Szerződés 87. és 88. cikkének a csekély összegű támogatásokra való alkalmazásáról szóló, 2001. január 12‑i 69/2001/EK rendeletet (HL L 10., 30. o.). Az e rendeleteknek megfelelő támogatásokat nem szükséges bejelenteni az EK 88. cikk (3) bekezdése alapján. Az alapügy tényállásának idejében azonban ezek a rendeletek már nem voltak hatályban.
(12)  –	A C‑39/94. sz., SFEI és társai ügyben 1996. július 11‑én hozott ítélet (EBHT 1996., I‑3547. o.) 39. és 40. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.