62018CC0160
MACIEJ SZPUNAR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2019. június 13. (
1
)
C‑160/18. sz. ügy
X BV
kontra
Staatssecretaris van Financiën
(a Hoge Raad der Nederlanden [Hollandia legfelsőbb bírósága] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Az Európai Unió saját forrásai – Kiegészítő vámok utólagos beszedése – Baromfihús behozatala – Kiegészítő vámok összegének megállapítására szolgáló ellenőrzési mechanizmus – Kiegészítő vámok kiszámításának módszerei – Az ellenőrzési mechanizmus jogszerűsége”
Bevezetés
1.
A Bíróság már második alkalommal kap lehetőséget arra, hogy megvizsgálja a baromfihús‑ágazatban alkalmazandó kiegészítő vámokról szóló uniós jogszabályok jogszerűségét. Az előző esethez hasonlóan a jelen ügy is a Brazíliából származó, fagyasztott baromfihús behozatalát érinti. (
2
) Az előző ügyben, amelyben e kérdés felmerült, a Bíróság megsemmisítette az uniós jog rendelkezéseit. (
3
) E rendelkezéseket módosították, de komoly kétségek merültek fel azzal kapcsolatban, hogy e változtatások elégségesek voltak‑e. A jelen ügy ezt a kérdést oldhatja meg.
Jogi háttér
Nemzetközi jog
2.
A Kereskedelmi Világszervezetet létrehozó, az Unió által a többoldalú tárgyalások „uruguayi fordulóján” (1986–1994) elért megállapodásoknak a Közösség nevében a hatáskörébe tartozó ügyek tekintetében történő megkötéséről szóló, 1994. december 22‑i tanácsi határozattal (
4
) jóváhagyott egyezmény 1. A) mellékletében foglalt mezőgazdasági megállapodás (a továbbiakban: mezőgazdasági megállapodás) 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerint:
„Az 1994. évi GATT II. cikke (1) bekezdésének b) pontja ellenére bármely tag hivatkozhat az alábbiakban szereplő (4) és (5) bekezdésben foglalt rendelkezésekre olyan mezőgazdasági termék importjával kapcsolatban, amelyek esetében az e Megállapodás 4. cikkének (2) bekezdésében említett intézkedéseket rendes vámokká alakítottak át, és amelyeket az engedményes listán »SSG« rövidítéssel jelöltek mint olyan engedmény tárgyát, amellyel kapcsolatban ezen cikk rendelkezéseire lehet hivatkozni, ha:
[…]
b)
az adott termék CIF paritáson számított és nemzeti pénznemben kifejezett ára, amelyen belép az engedményt nyújtó tag vámterületére, egy olyan küszöbár szintje alá süllyed, amely egyenlő az érintett termék 1986–1988. évi átlagos referencia árával.”
Az uniós jog
3.
A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet (
5
) 29. cikke (1) bekezdésének d) pontja és 29. cikke (2) bekezdésének a) pontja szerint:
„(1)   Az importált áru vámértéke az ügyleti érték, vagyis a Közösség vámterületére irányuló kivitel céljából történő eladáskor az áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő, szükség esetén a 32. és 33. cikknek megfelelően kiigazított ár, feltéve hogy:
[…]
d)
a vevő és az eladó nincs kapcsolatban egymással, vagy ha a vevő és az eladó kapcsolatban áll egymással, az ügyleti érték a (2) bekezdés értelmében vámcélokra elfogadható.
(2)
a)
Annak meghatározásában, hogy elfogadható‑e az ügyleti érték az (1) bekezdés alkalmazásában, az a tény, hogy a vevő és az eladó kapcsolatban áll egymással, önmagában nem képez elegendő alapot arra, hogy az ügyleti értéket elfogadhatatlannak tekintsék. Ha szükséges, meg kell vizsgálni az eladás körülményeit, és az ügyleti értéket el kell fogadni, ha a kapcsolat nem befolyásolta az árat. Ha a nyilatkozattevő által vagy másként szolgáltatott információk alapján a vámhatóságoknak oka van megállapítani, hogy a kapcsolat befolyásolta az árat, közli ezeket az okokat a nyilatkozattevővel, és megfelelő válaszlehetőséget biztosít számára. A nyilatkozattevő kérelmére az okok közlését írásba kell foglalni.
[…]”.
4.
A 2913/92 rendelet 30. cikkének (1) bekezdése és (2) bekezdésének a) pontja a következőket írta elő:
„(1)   Ha a vámérték a 29. cikk alapján nem határozható meg, akkor a (2) bekezdés a), b), c) és d) pontját kell alkalmazni – ebben a sorrendben – addig az első olyan pontig, amely szerint a vámérték meghatározható, figyelembe véve ugyanakkor, hogy a c) és d) pont alkalmazásának sorrendje a nyilatkozattevő kérelmére felcserélhető; a bekezdés sorrendben következő pontjának rendelkezései csak akkor alkalmazhatók, ha a vámérték nem határozható meg az adott pont szerint.
(2)   Az e cikk alapján meghatározott vámérték:
a)
a Közösségbe irányuló exportra eladott és az áru értékelésével azonos vagy közel azonos időpontban exportált azonos áru ügyleti értéke;
[…]”.
5.
E rendelet 220. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Ha a vámtartozásból származó vámösszeget nem vették könyvelésbe a 218. és 219. cikknek megfelelően, vagy a jogszabály szerint fizetendő összegnél alacsonyabbat vettek könyvelésbe, a beszedendő vámösszeget vagy annak még fennmaradó részét attól a naptól számított két napon belül kell könyvelésbe venni, amikor a vámhatóság tudomást szerez a helyzetről, ki tudja számítani a jogszabály szerint fizetendő összeget, és meg tudja állapítani az adós személyét (utólagos könyvelésbe vétel). Ez a határidő a 219. cikknek megfelelően meghosszabbítható.”
6.
A mezőgazdasági piacok közös szervezésének létrehozásáról, valamint egyes mezőgazdasági termékekre vonatkozó egyedi rendelkezésekről szóló, 2007. október 22‑i 1234/2007/EK tanácsi rendelet (az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet) (
6
) 141. cikke szerint:
„(1)   Kiegészítő behozatali vámot kell alkalmazni a […] baromfi[…]ágazat egy vagy több termékének a 135–140. cikkben megállapított vámtételek mellett történő behozatalára azoknak a káros hatásoknak a megelőzése vagy ellensúlyozása érdekében, amelyek a Közösség piacát a szóban forgó termékek behozatala következtében esetleg érhetik, amennyiben:
a)
a behozatal a Közösség által a Kereskedelmi Világszervezetnek bejelentett szintnél (»küszöbár«) alacsonyabb áron történik; vagy
[…]
(2)   Nem vethető ki kiegészítő behozatali vám abban az esetben, ha a behozatal várhatóan nem fogja megzavarni a közösségi piacot, vagy ha az intézkedés hatásai nem állnának arányban az elérni kívánt céllal.
(3)   Az (1) bekezdés a) pontjának alkalmazásában az importárakat az adott szállítmányra vonatkozó CIF‑importárak alapján kell meghatározni.
A CIF‑importárakat össze kell venni a termék reprezentatív világpiaci áraival vagy a közösségi importpiacon arra a termékre vonatkozó reprezentatív árakkal.”
7.
Az 1234/2007 rendelet kiegészítő behozatali vámok tekintetében történő végrehajtására vonatkozó szabályokat a kiegészítőimportvám‑rendszer végrehajtásával kapcsolatos részletes szabályoknak és az irányadó áraknak a baromfihús‑ és tojáságazat, valamint a tojásalbumin tekintetében történő megállapításáról, valamint a 163/67/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló 1484/95/EK bizottsági rendelet (
7
) állapítja meg. E rendelet 2009. szeptember 11‑ig hatályos változatának 2. cikke ekként rendelkezett:
„(1)   A [1234/2007/EK rendelet 141. cikk (3) bekezdésének második albekezdésében] szereplő irányadó árakat szabályos időközönként meg kell határozni különös tekintettel
–
a harmadik országok piacainak áraira,
–
CIF‑importárak; e rendeletnek az alkalmazásában a CIF‑importár a következő tényezőkből áll: a) a FOB ár a származási országban; és b) a szállítási és biztosítási költségek az áruknak a Közösség vámterületére való belépési pontjáig bezárólag,
–
az importált termékek áraira a Közösségen belüli forgalmazásuk különböző szakaszaiban.
[…]
(2)   A tagállamoknak minden hétfőn tájékoztatniuk kell a Bizottságot a II. mellékletben felsorolt termékek reprezentatív szállítmányaira vonatkozó árakról, amelyeket az (1) bekezdés második és harmadik francia bekezdése határoz meg.”
8.
2009. szeptember 11‑jétől ugyanez a cikk a következőképpen módosul:
„(1) Az [1234/2007] rendelet 141. cikkének (3) bekezdése […] szerinti irányadó árak a 2454/93/EGK bizottsági rendelet […] 308d. cikkében szabályozott közösségi felügyelet keretében összegyűjtött adatok alapján kerülnek rendszeresen meghatározásra.
[…]”.
9.
Az 1484/95 rendelet 3. cikke értelmében:
„(1)   A kiegészítő importvámot az érintett szállítmány CIF‑importára alapján, a 4. cikk rendelkezéseinek megfelelően állapítják meg.
(2)   Ha a szállítmány 100 kg‑jára eső CIF‑importár magasabb, mint a 2. cikk (1) bekezdésében szereplő alkalmazandó irányadó ár, az importőr az importáló államok illetékes hatóságainak legalább a következő bizonyítékokat köteles bemutatni:
–
a vételi szerződés vagy más ezzel egyenértékű irat,
–
a biztosítási szerződés,
–
a számla,
–
a származási bizonyítvány (ha szükséges),
–
a szállítási szerződés,
–
és tengeri szállítás esetén a hajóraklevél.
(3)   A (2) bekezdésben szereplő esetben az importőr köteles letenni a 2454/93/EGK bizottsági rendelet[…] 248. cikke (1) bekezdésében szereplő biztosítékot, amely megegyezik annak a kiegészítő importvámnak az összegével, amelyet akkor kellett volna fizetnie, ha a kiegészítő importvám számítása a szóban forgó termék irányadó ára alapján történt volna, az I. mellékletben leírtak szerint.
(4)   Az importőrnek az adott termék eladásától számítva egy hónap áll rendelkezésére annak bizonyítására, hogy a szállítmány értékesítése olyan feltételek mellett történt, amelyek megerősítik a 2. bekezdésben szereplő árak helyességét, feltéve, hogy nem telt le a szabad forgalombahozatali nyilatkozat elfogadásának keltétől számított hat hónapos határidő. A fenti határidők bármelyike be nem tartásának következménye a biztosíték elvesztése. A hat hónapos határidőt az importőr megfelelően indokolt kérésére az illetékes hatóság legfeljebb három hónappal meghosszabbíthatja.
A letett biztosíték felszabadítása olyan mértékben történik meg, amilyen mértékben a vámhatóságok elfogadják az értékesítés feltételeinek bizonyítását.
Ellenkező esetben a biztosítékot a kiegészítő importvám kifizetésébe beszámítják.
(5)   Ha az illetékes hatóságok ellenőrzés során megállapítják, hogy e cikk követelményei nem teljesültek, a visszajáró importvámot a 2913/92/EGK rendelet 220. cikkének megfelelően visszatérítik. A visszatérítendő vagy visszatérítendőként megmaradó importvám összege magában foglalja az áru szabad forgalomba hozatalának napjától a visszatérítés napjáig járó kamatot. Az alkalmazott kamat mértéke megegyezik a visszatérítési műveletekre a nemzeti jogszabályok által előírt érvényes kamattal.”
10.
2010. május 1‑jétől az 1484/95 rendelet 3. cikkének (3) és (4) bekezdése így szól:
„(3)   A (2) bekezdésben említett esetben az importőrnek be kell nyújtania a 2454/93/EGK rendelet 248. cikkének (1) bekezdésében említett biztosítékot, mely megfelel a szóban forgó termékre alkalmazandó reprezentatív ár alapján számított kiegészítő behozatali vám és a szóban forgó szállítmány CIF‑importára alapján számított kiegészítő behozatali vám összege közötti különbségnek.
(4)   Az importőrnek a szóban forgó termék értékesítésétől számítva két hónap áll rendelkezésére – a szabad forgalomba bocsátáshoz benyújtott vámáru‑nyilatkozat elfogadásának keltétől számított kilenc hónapos határidőn belül – annak bizonyítására, hogy a szállítmányt olyan feltételek mellett értékesítették, amelyek alátámasztják a (2) bekezdésben említett árak valódiságát. E határidők valamelyikének be nem tartása a benyújtott biztosíték elvesztését vonja maga után. A kilenc hónapos határidőt az importőr megfelelően indokolt kérésére az illetékes hatóság legfeljebb három hónappal meghosszabbíthatja.
A letétbe helyezett biztosíték felszabadítása olyan mértékben történik meg, amilyen mértékben a vámhatóságok elfogadják az értékesítés feltételeinek bizonyítását. Ellenkező esetben a biztosítékot a kiegészítő vám ellentételezéseként visszatartják.”
11.
Az 1484/95 rendelet 4. cikke a kiegészítő vámok összegét az áru CIF‑importára és a küszöbár közötti különbség nagyságától függően határozza meg. Ez a rendelkezés a jelen indítvány 2. pontjában említett mezőgazdasági megállapodás 5. cikkének (5) bekezdését hajtja végre.
A tényállás, az eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
12.
X holland jog szerint működő vállalat (a továbbiakban: X vállalat) egy olyan nemzetközi cégcsoport tagja, amelyhez a brazíliai székhelyű F – egy baromfitenyésztő – is tartozik. Az X vállalat F által előállított, Brazíliából származó fagyasztott baromfihúst vásárol, és hoz be az Unió vámterületére, ahol azt más személyeknek, kapcsolt és nem kapcsolt vállalatoknak értékesíti. Az X vállalat által behozott termékek az 1234/2007 rendelet 141. cikke rendelkezéseinek hatálya alá tartoznak.
13.
A holland vámhatóságok megállapodást kötöttek az X vállalattal arról, hogy miként kell kiszámítani a szóban forgó termékek vámértékét. Ezt az értéket annak az árnak többletköltségek és a haszonkulcs címén 15%‑kal megnövelt összege alapján állapították meg, amelyen X vállalat e termékeket az ugyanazon vállalatcsoporthoz tartozó másik vállalattól beszerezte. A vámhatóságok megfelelőnek találták az ily módon megállapított vámértéket a CIF‑importár (
8
) 1234/2007 rendelet 141. cikke alapján történő kiszámításához.
14.
Az alapeljárás olyan baromfihús‑szállítmányokat érint, amelyeket X vállalat a 2009. január 1‑jétől 2010. június 30‑ig terjedő időszakban hozott be az Unió vámterületére. E termékek bejelentett CIF‑importára meghaladta a küszöbértéket (és így a küszöbérték alatti irányadó árat). A vámhatóságok az árukat szabad forgalomba bocsátották anélkül, hogy megkövetelték volna az 1484/95 rendelet 3. cikkének (3) bekezdésében előírt biztosíték nyújtását, illetve a rendelet 3. cikkének (4) bekezdése szerint annak bizonyítását, hogy az áruk értékesítése olyan feltételek mellett történt, amelyek megerősítik a bejelentett importár helyességét.
15.
Az utólagos ellenőrzés során azonban e hatóságok megállapították, hogy X vállalat az említett baromfihús‑szállítmányokat az Unió területén lévő kapcsolt és a nem kapcsolt jogalanyoknak a bejelentett behozatali ár alatti áron értékesítette. Ezek az árak a rájuk irányadó reprezentatív áraknál is alacsonyabbak voltak.
16.
Az 1484/95 rendelet 4. cikkének analógia útján történő alkalmazásával a vámhatóságok az említett árukra a vonatkozó irányadó ár és a küszöbár közötti különbség alapján kiszámított kiegészítő vámokat vetettek ki, összesen 2163793,55 euró összegben.
17.
Az e határozattal szemben X vállalat által benyújtott keresetet első fokon és a fellebbezés során is elutasították. X vállalat a 2015. november 24‑én hozott másodfokú ítélettel szemben felülvizsgálati kérelmet terjesztett a kérdést előterjesztő bíróság elé.
18.
A Hoge Raad der Nederlanden (Hollandia legfelsőbb bírósága) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni az [1484/95 rendelet] 3. cikkének (2), (4) és (5) bekezdését az [1234/2007 rendelet] 141. cikkével összefüggésben, hogy az e rendelkezésekben ismertetett ellenőrzési mechanizmus célja – az utólagos ellenőrzés esetét is ideértve – nem több, mint annak biztosítása, hogy a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóságok megfelelő időben tudomást szerezhessenek az egymást követő ügyletekkel kapcsolatos olyan tényekről vagy körülményekről, amelyek kétségeket ébreszthetnek a feltüntetett CIF‑importár valódiságát illetően, és részletesebb vizsgálatot tehetnek indokolttá?
Vagy az ezzel ellentétes álláspont helytálló, és az 1484/95 rendelet 3. cikkének (2), (4) és (5) bekezdésében ismertetett ellenőrzési mechanizmust – az utólagos ellenőrzés esetében is – úgy kell értelmezni, hogy az importőr által a közösségi piacon a szállítmány feltüntetett CIF‑importárának a fizetendő behozatali vámmal növelt összegénél alacsonyabb áron végrehajtott egy vagy több továbbértékesítés nem felel meg az előírt közösségi piaci (értékesítési) feltételeknek, és így már önmagában ezért kiegészítő vámot kell fizetni? Jelentőséggel bír‑e ez utóbbi kérdés megválaszolása szempontjából, hogy az importőr által végrehajtott továbbértékesítésre, illetve továbbértékesítésekre az alkalmazandó irányadó árnál alacsonyabb áron került sor? Jelentőséggel bír‑e ezzel összefüggésben, hogy az irányadó ár a 2009. szeptember 11‑et megelőző időszakban másként lett megállapítva, mint azt követően? Jelentőséggel bír‑e továbbá e kérdések megválaszolása szempontjából, hogy az uniós vevők és az importőr kapcsolt vállalkozások?
2)
Amennyiben az 1) pontban foglalt kérdésekre adott válaszból az következik, hogy a veszteséges továbbértékesítés önmagában arra utal, hogy a feltüntetett CIF‑importárat figyelmen kívül kell hagyni, hogyan kell meghatározni a fizetendő kiegészítő vám összegét? A vámérték meghatározásának a [2913/92 rendelet] 29–31. cikkében szabályozott módszerei alapján kell‑e megállapítani a kiegészítő vám kiszámításának alapját? Vagy kizárólag az alkalmazandó irányadó ár alapján kell megállapítani a kiegészítő vám kiszámításának alapját? Ellentétes‑e az [1234/2007 rendelet] 141. cikkének (3) bekezdésével a 2009. szeptember 11‑ét megelőző időszak tekintetében az ezen időszakban megállapított irányadó ár alkalmazása?
3)
Ha az 1) és 2) pontban foglalt kérdésekre adott válaszból az következik, hogy a kiegészítővám‑fizetési kötelezettség szempontjából döntő jelentőséggel bír, hogy a behozott termékeket a közösségi piacon veszteségesen értékesítették tovább, és a fizetendő kiegészítő vám összegének kiszámításához az irányadó árat kell alapul venni, összeegyeztethető‑e az [1484/95 rendelet] 3. cikkének (2), (4) és (5) bekezdése az […] 2001. december 13‑iKloosterboer Rotterdam ítéletre (C‑317/99, EU:C:2001:681) tekintettel az 1234/2007/EK rendelet 141. cikkével?”
Elemzés
19.
A kérdést előterjesztő bíróság három kérdést terjesztett előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé. A harmadik kérdés az 1484/95 rendelet 3. cikke (2), (4) és (5) bekezdése jogszerűségének kérdését veti fel az 1234/2007/EK rendelet 141. cikke és a Klosterboer Rotterdam ítélet (
9
) tükrében. E probléma összefüggésében a mezőgazdasági megállapodás 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja is szerephez jut. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdést a kérdést előterjesztő bíróság az első két kérdésre adott választól és a fentiekben említett rendelkezések elfogadott értelmezésétől tette függővé. Álláspontom szerint azonban már e rendelkezések megfogalmazása komoly kétségeket ébreszt a joggal való összeegyeztethetőségüket illetően. Ezért jelen ügyben az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elemzését a harmadik kérdéssel kezdem.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésről
20.
Mint azt korábban említettem, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdés az 1484/95 rendelet 3. cikke (2), (4) és (5) bekezdésének érvényességét érinti az 1234/2007/EK rendelet 141. cikkével és a fentiekben említett Klosterboer Rotterdam ítélettel összefüggésben. E rendelkezések, és így az 1234/2007 rendelettel való esetleges összeegyeztethetetlenségük problémája is nehezen érthető eredeti megfogalmazásuk és az e megfogalmazással kapcsolatban a Bíróság által emelt kifogások történetének felidézése nélkül.
21.
Az 1484/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdése első albekezdésének és 3. cikke (3) bekezdésének eredeti szövege a következő volt:
„(1)   Az importőr kérésére a kiegészítő vámot az érintett szállítmány CIF importára alapján állapítják meg, amennyiben ez az ár magasabb, mint a 2. cikk (1) bekezdésében meghatározott megfelelő irányadó ár.
[…]
(3)   Az (1) bekezdésben meghatározott kérés hiányában az érintett szállítmány importára, amely alapján a vámpótlékot megállapítják, a 2. cikk (1) bekezdésének megfelelő irányadó ár.”
22.
Az említett rendelet 3. cikke (1) bekezdésének második albekezdése és 3. cikkének (2) bekezdése tartalmazta az importőr által bejelentett CIF‑importár valódiságának ellenőrzésére szolgáló mechanizmust, amely lényegében azonos e rendelet jelenlegi 3. cikke (2)–(5) bekezdésének szövegével.
23.
E szabályok logikája tehát meglehetősen egyértelmű volt. Főszabály szerint a kiegészítő vámokat az irányadó ár alapján vetették ki. Ugyanakkor abban az esetben, ha a behozatal az irányadó árnál magasabb áron történt, a kiegészítő vámok kiszámításának ilyen módja hátrányos lenne az importőr számára, mivel e vámok összege a megállapított importár (ebben az esetben irányadó ár) és a küszöbár közötti különbség mértékétől függ: a kiegészítő vám annál magasabb, amennyivel a behozatali ár a küszöbár alatt marad.
24.
Erre az esetre tekintettel került bevezetésre az importőr lehetősége, hogy kérelmezze az irányadó ár helyett a CIF‑importár, azaz a behozatal tényleges árának alkalmazását. (
10
) E kérelem elfogadása meghatározott feltételekhez volt kötve. Először is az importőrnek számos olyan dokumentumot kellett benyújtania, amelyek igazolták a bejelentett CIF‑importár valódiságát. Másodszor, a behozott áruk uniós piacon történő értékesítését követően rövid időn belül bizonyítania kellett, hogy az értékesítésre a bejelentett ár valódiságát igazoló feltételek mellett került sor. Harmadszor, az importőrnek azon kiegészítő vám összegének megfelelő biztosítékot kellett nyújtania, amely kiegészítő vám megfizetésére akkor lett volna köteles, ha az irányadó árat alkalmazták volna. Ha a vámhatóságok úgy ítélték meg, hogy az importált árukat nem olyan feltételek mellett értékesítették, amelyek igazolták volna a bejelentett CIF‑importár valódiságát, akkor vissza kellett térni az általános szabályhoz, azaz az irányadó ár alkalmazásához, a nyújtott biztosítékot pedig automatikusan a kiegészítő vám megfizetésére használták fel. Végezetül ötödször, ha utólagos ellenőrzés során a vámhatóságok úgy ítélték meg, hogy a fenti feltételek nem teljesültek, utólag is követelhették az kiegészítő vámok kifizetését, olyan összegben, mintha azokat az irányadó ár alapján számították volna ki.
25.
A Kloosterboer Rotterdam ítéletben (
11
) a Bíróság megkérdőjelezte a kiegészítő vámok irányadó áron alapuló kiszámításának általános elvét, és egyúttal semmisnek nyilvánította az 1484/95 rendelet 3. cikkének (3) bekezdését (általános szabály), valamint e rendelet 3. cikkének (1) bekezdését (a CIF‑importár alkalmazására vonatkozó kérelem meghatározott dokumentumokkal együtt történő benyújtásának lehetősége). A Bíróság többek között megállapította, hogy a 2777/75/EGK rendelet (
12
) 5. cikke (3) bekezdésének első albekezdéséből egyértelműen következik, hogy kizárólag a CIF‑importár alapján lehet a kiegészítő vámokat kiszámítani, és e szabály alól nincs kivétel. A Bíróság azt is kijelentette, hogy az irányadó árat csak a bejelentett CIF‑importár valódiságának ellenőrzésére lehet használni. (
13
)
26.
A Bíróság az említett rendelkezéseket kizárólag a 2777/75 rendelet fényében értékelte, hangsúlyozta azonban, hogy e rendeletet összehangolták a mezőgazdaságról szóló megállapodással. (
14
) Emellett meg kell jegyezni, hogy a kiegészítő vámok kiszámítására az 1484/95 rendelet 3. cikkének eredeti szövegezésében előírt módot a WTO Vitarendezési Testülete 1998. július 13‑i álláspontjában megkérdőjelezte. (
15
)
27.
Az 1484/95 rendeletet még a Bíróság fentiekben említett ítéletének meghozatala előtt módosították a 493/1999/EK rendelettel. (
16
) E rendelet preambulumbekezdései rámutatnak arra, hogy az 1484/95 rendelet 3. cikke nem állt összhangban a WTO‑szabályokkal. E módosítás következtében az 1484/95 rendelet 3. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a kiegészítő vámokat a CIF‑importár alapján kell kivetni. Emellett e cikk (3) bekezdésének eredeti szövegét hatályon kívül helyezték.
28.
Ugyanakkor abban a helyzetben, ha az importőr által bejelentett CIF‑importár magasabb az irányadó árnál, hatályban maradt az importőrt az 1484/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdése második albekezdésének és (2) bekezdésének eredeti szövege szerint terhelő valamennyi kötelezettség. (
17
) Ezeket jelenleg e rendelet 3. cikkének (2)–(5) bekezdése tartalmazza. Továbbra is hatályban maradt a biztosíték automatikus elvesztésére vonatkozó mechanizmus abban az esetben, ha az importőr nem tudja bizonyítani, hogy az importált árukat a CIF‑importár valódiságát igazoló feltételek mellett értékesítette. A vámhatóságoknak továbbra is lehetőségük van annak utólagos megállapítására, hogy a CIF‑importár alkalmazására vonatkozó feltételek nem teljesültek, valamint az irányadó ár alapján kiszámított kiegészítő vám kivetésére.
29.
Nem tűnik logikusnak a kiegészítő vámok irányadó ár alapján, de facto automatikusan történő kiszámítását eredményező mechanizmus hatályban tartása abban az esetben, ha főszabály szerint a CIF‑importárat kellene alkalmazni. Hogyan kell tehát értelmezni e rendelkezéseket?
30.
A Bizottság a jelen ügyben előterjesztett észrevételeiben előadja, hogy abban az esetben, ha a bejelentett CIF‑importár magasabb az irányadó árnál, vélelmezni kell, hogy ez az ár nem valódi, mivel az a termék piaci árnál magasabb áron történő megvételét jelentené. E vélelem megdönthető: az importőr ugyanis bebizonyíthatja a bejelentett CIF‑importár valódiságát, feltéve, hogy az importált árukat az uniós piacon olyan feltételekkel értékesíti, amelyeket a vámhatóságok ezen ár valódiságát alátámasztónak értékelnek.
31.
Ettől eltérő esetben azonban a kiegészítő vám az irányadó ár alapján kiszámított összegben kerül kivetésre. E következtetését végül a Bizottság a tárgyaláson is fenntartotta. A holland kormány észrevételeiben az 1484/95 rendelet 3. cikke (2)–(5) bekezdésének hasonló értelmezését javasolja.
32.
Ezen az értelmezésen nem változtat az említett rendelet 3. cikke (3) bekezdésének 2010. május 1‑jén hatályba lépett módosítása, amely szerint a biztosíték nem az irányadó ár alapján kiszámított kiegészítő vámok teljes összegének, hanem az irányadó ár és a CIF‑importár alapján kiszámított vámok közötti különbségnek felel meg. Ebben a helyzetben az importőr ugyanis az importár alapján kiszámított vámot fizeti ki, (
18
) és a különbözetet a biztosíték elvételével vagy az említett cikk (5) bekezdésének megfelelően utólagos ellenőrzés útján szedik be. Ebben nincs lényeges különbség.
33.
Számomra úgy tűnik, hogy ez az 1484/95 rendelet 3. cikke (2)–(5) bekezdésének egyetlen lehetséges értelmezése. Ebből tehát az következik, hogy abban az esetben, ha a CIF‑importár magasabb az irányadó árnál, az előbbi csak azzal a feltétellel képezi a kiegészítő vám kiszámításának alapját, hogy az importőr teljesíti a további követelményeket, különösen az importált áruk értékesítésére vonatkozó feltételeket illetően. Az elméleti fejtegetéstől eltekintve ez nem sokban tér el attól a helyzettől, amely az 1484/95 rendelet 3. cikke Bíróság által megkérdőjelezett korábbi szövegének hatályban léte idején fennállt. A különbség csupán annyi, hogy az importőrnek nem kell a CIF‑importár alkalmazását külön kérnie.
34.
Emellett érdemes hangsúlyozni, hogy az 1484/95 rendelet 3. cikke (4) bekezdése első albekezdésének második mondatával összhangban az importőr által nyújtott biztosíték abban az esetben is elvész, ha az importőr nem teljesítette az annak bizonyítása érdekében ott megállapított határidőket, hogy az áru értékesítése a CIF‑importár valódiságát megerősítő áron történt. Nincs tehát itt szó a tényállás lényegi elemzéséről, elegendő egy alaki hiányosság ahhoz, hogy a kiegészítő vámok kiszámításának alapjául ténylegesen az irányadó ár szolgáljon. Ez álláspontom szerint megerősíti, hogy az 1484/95 rendelet 3. cikke (2)–(5) bekezdésének jelenlegi megfogalmazása szerinti mechanizmus megegyezik az eredeti jogi helyzetnek megfelelő, Bíróság által kifogásolt mechanizmussal.
35.
Igaz, hogy a Bíróság nem állapította meg kifejezetten az 1484/95 rendelet 3. cikke (2) bekezdése eredeti szövegének jogellenességét. Az e rendelkezésben meghatározott ellenőrzési mechanizmus azonban az eredeti szabályozás lényegi eleme volt, amely eredeti szabályozás keretében a kiegészítő vámokat az irányadó ár alapján kellett kiszámítani, és a CIF‑importár alkalmazása csak kivételesen, bizonyos feltételek teljesítése esetében volt lehetséges. Ennek az ellenőrzési mechanizmusnak az új szabályozási keretben való fenntartása ugyanazon szabály leplezett hatályban tartását jelenti, mivel a gyakorlatban ugyanarra az eredményre vezet.
36.
Ezért úgy vélem, hogy a Bizottság az 1484/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdése első albekezdése, valamint 3. cikke (3) bekezdése eredeti szövegének módosításával vagy hatályon kívül helyezésével, és egyúttal e rendelet 3. cikke (1) bekezdése második albekezdésének és 3. cikke (2) bekezdésének hatályban tartásával (kizárólag a számozást megváltoztatva) nem hangolta teljesen össze e cikket a Kosterboer Rotterdam ítélettel. (
19
) Következésképpen az 1484/95 rendelet 3. cikke (2)–(5) bekezdésének jelenlegi szövegét meg kell semmisíteni.
37.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésben a kérdést előterjesztő bíróság ugyanakkor csak e rendelet 3. cikke (2), (4) és (5) bekezdésére hivatkozik. E cikk (3) bekezdése azonban, amely előírja az importőr számára, hogy az irányadó ár alapján kiszámított kiegészítő vám összegének megfelelő biztosítékot nyújtson, az említett rendelet 3. cikkének (2)–(5) bekezdésében foglalt mechanizmus szerves részét képezi. E biztosítéknak nem lenne létjogosultsága, ha az irányadó árat nem lehetne automatikusan alkalmazni a kiegészítő behozatali vámok kiszámításának alapjaként. Az 1484/95 rendelet 3. cikkének (2)–(5) bekezdését tehát egészében kell értelmezni.
38.
A Bizottság a jelen ügyben tett észrevételeiben megjegyzi, hogy az áruk küszöbárnál alacsonyabb áron történő értékesítése az uniós piacon nagy valószínűséggel e piac torzulásához vezet, ami már önmagában véve is indokolja a kiegészítő vámok kivetését. Meg kell azonban jegyezni, hogy az 1234/2007 rendelet 141. cikke (2) bekezdésének megfelelően az ilyen piaci zavarok kockázatának hiánya okot ad arra, hogy eltekintsenek a kiegészítő vámok kivetésétől. E zavarok bekövetkezésének valószínűsége ugyanakkor nem jelent kellő alapot e kiegészítő vámok kivetéséhez. Erre ugyanis kizárólag az áruk küszöbár alatti CIF‑importáron történő behozatala ad alapot.
39.
Mindezen megfontolásokra tekintettel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésre azt a választ javasolom adni, hogy az 1484/95 rendelet 3. cikkének (2)–(5) bekezdése az 1234/2007 rendelet 141. cikke (3) bekezdésének és a mezőgazdasági megállapodás 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja fényében érvénytelen.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
40.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés az 1484/95 rendelet 3. cikke (2)–(5) bekezdésének értelmezésére vonatkozik. Amennyiben a Bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésre az általam javasolt választ adja, és megállapítja e rendelkezések érvénytelenségét, az első kérdés megválaszolása nem szükséges. Az alábbiakban ezért csak röviden térek ki az első kérdésre.
41.
Ami az első kérdést illeti, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az a tény, miszerint az importőr az importált árut a bejelentett, vám összegével növelt CIF‑importár alatti áron értékesítette, elegendő‑e ezen importár, mint a kiegészítő vámok kiszámításának alapja megkérdőjelezéséhez.
42.
Az erre a kérdésre adott válasz az 1484/95 rendelet 3. cikke (2)–(5) bekezdésének értelmezéséből következik.
43.
Ha a CIF‑importár alacsonyabb az irányadó árnál, az importőrnek főszabály szerint bizonyítania kell, hogy az árukat ezen behozatali ár valódiságát bizonyító áron értékesítette. Az ilyen bizonyítékok értékelését a vámhatóságok végzik el. (
20
) Ezt követően ezen értékelést a bíróság felülvizsgálja. Ez tényszerű megállapítás. A vámhatóságok feladata annak értékelése, hogy a CIF‑importár alatti áron történő értékesítés kétségbe vonja‑e, és ha igen, milyen mértékben, ezen importár valódiságát. Ebben az esetben nincs automatizmus, a vámhatóságok a tények összessége alapján megállapíthatják, hogy a bejelentett importár valódi volt, még ha az árukat később alacsonyabb áron értékesítették is. Ezen értékelés egyik eleme lehet az áru eladási árának és az irányadó árnak az összehasonlítása.
44.
A kérdést előterjesztő bíróság által e kérdéssel kapcsolatban felvetett kételyekkel szemben nincs itt jelentősége a változásnak az irányadó ár 2009. szeptember 11‑jétől alkalmazandó kiszámítási módjában. Az összehasonlítás alapjának a behozatal napján érvényes, az ezen a napon hatályos rendelkezések szerint kiszámított irányadó árat kell tekinteni.
45.
Ennek során semmilyen automatikus hatás nem tulajdonítható annak, hogy a termék vevői az uniós piacon kapcsolatban állnak az importőrrel. Ez olyan ténybeli körülmény, amelyet a vámhatóságok a bejelentett importár valódiságának értékelése céljából figyelembe vehetnek.
46.
Az 1484/95 rendelet 3. cikke (2)–(5) bekezdése jogszerűségének problémája nem abból ered, hogy a vámhatóságok megkérdőjelezhetik az importőr által bejelentett CIF‑importár valódiságát, hanem ennek következményéből, nevezetesen abból, hogy a kiegészítő vámok kiszámításának alapjaként automatikusan az irányadó ár kerül alkalmazásra.
47.
Ugyanezen megfontolások vonatkoznak arra az esetre is, amikor a vámhatóságok – az alapeljáráshoz hasonlóan – nem alkalmazták az 1484/95 rendelet 3. cikkének (2)–(4) bekezdésében előírt eljárást, hanem e rendelet 3. cikkének (5) bekezdése alapján utólagos ellenőrzést folytattak le. E rendelkezés arra az esetre vonatkozik, ha „e cikk követelményei” nem teljesülnek. E követelmények alatt azt kell érteni, hogy az importőr a terméket olyan áron értékesítette, amely igazolta az általa bejelentett CIF‑importár valódiságát.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésről
48.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés arra vonatkozik, hogy milyen alapon kell kiszámítani a kiegészítő vámokat abban az esetben, ha a vámhatóságok az importőr által bejelentett CIF‑importárat valótlanként elutasítják.
49.
Amennyiben ragaszkodunk az 1484/95 rendelet 3. cikke (2)–(5) bekezdésének betűjéhez, akkor az e kérdésre adott válasz egyértelmű – e vámokat az irányadó ár alapján kell kiszámítani.
50.
Ahogy azonban az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésre adott válaszban már jeleztem, e megoldás álláspontom szerint jogszerűtlen, mindenesetre legalábbis annyiban, amennyiben az irányadó ár automatikus és végleges alkalmazását írja elő. Ez felveti azt a kérdést, hogy a vámhatóságoknak hogyan kell eljárniuk abban az esetben, ha kétségbe vonják az importőr által bejelentett CIF‑importár valódiságát.
51.
Véleményem szerint erre a kérdésre az áruk vámérték‑megállapítására vonatkozó általános vámügyi jogszabályok adnak választ. A 2913/92 rendelet (
21
) 29. cikke (1) bekezdésének megfelelően – főszabály szerint – az áruk vámértékét azok ügyleti értéke jelenti. E szabály alól azonban számos kivétel van, többek között abban az esetben, amikor – mint a jelen esetben – a vevő (azaz az importőr) és az eladó egymással kapcsolatban áll. Ilyen esetben a vámhatóságok kötelesek megállapítani, hogy e kapcsolat nem befolyásolta‑e az árat. (
22
)
52.
Arra az esetre, ha a vámérték meghatározása az ügyleti érték alapján nem lehetséges, a 2913/92 rendelet 31–30. cikke határoz meg helyettesítő módszereket az áruk vámértékének meghatározására. E módszerek összhangban vannak – a mezőgazdasági megállapodáshoz hasonlóan – a Kereskedelmi Világszervezetet létrehozó megállapodás 1. A. mellékletében szereplő Általános Vám‑ és Kereskedelmi Egyezmény VII. cikkének végrehajtásáról szóló 1994. évi megállapodással. Különösen a 2913/92 rendelet 30. cikke (2) bekezdésének a) pontja teszi lehetővé az áruk vámértékének az Unió vámterületére behozott azonos áruk ügyleti értéke alapján történő meghatározását. Úgy tűnik, hogy az 1234/2007 rendelet hatálya alá tartozó áruk esetében az azonos áruk értékét az irányadó ár alapján lehet megállapítani, ami lehetővé tenné a kiegészítő vámok összegének ezen az alapon történő kiszámítását. Ehhez azonban a vámhatóságoknak bíróság által ellenőrzött megfelelő megállapításokat kell hozniuk, és az nem jelentheti a bizonyítási teher az importőrre hárítását, sem azt, hogy a CIF‑importár helyett az irányadó árat alkalmazzák. Így különösen sem uniós, sem nemzetközi jogszabályok nem teszik lehetővé az importőr által bejelentett importár elutasítását kizárólag azon az alapon, hogy a terméket ezt követően ezen importárnál alacsonyabb áron értékesítették. Ez a körülmény legfeljebb alapot nyújthat a bejelentett importár valódiságának ellenőrzéséhez.
53.
Ezért javaslom, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésre a Bíróság azt a választ adja, hogy abban az esetben, ha vámhatóságoknak kétségei merülnek fel az importőr által bejelentett CIF‑importár valódiságát illetően, az 1234/2007 rendelet 141. cikkében említett kiegészítő vámok kiszámításának alapját a 2913/92 rendelet 29–31. cikkének megfelelően kell meghatározniuk.
Végkövetkeztetések
54.
A fenti megfontolások alapján azt javasolom a Bíróságnak, hogy a Hoge Raad der Nederlanden (Hollandia legfelsőbb bírósága) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
1)
A kiegészítőimportvám‑rendszer végrehajtásával kapcsolatos részletes szabályoknak és az irányadó áraknak a baromfihús és tojáságazat, valamint a tojásalbumin tekintetében történő megállapításáról, valamint a 163/67/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 1484/95/EK bizottsági rendelet 3. cikkének (2)–(5) bekezdése a mezőgazdasági piacok közös szervezésének létrehozásáról, valamint egyes mezőgazdasági termékekre vonatkozó egyedi rendelkezésekről szóló, 2007. október 22‑i 1234/2007/EK tanácsi rendelet (az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet) 141. cikkének (3) bekezdése, valamint a Kereskedelmi Világszervezetet létrehozó megállapodás 1. A. mellékletében szereplő mezőgazdasági megállapodás 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja fényében érvénytelen.
2)
Abban az esetben, ha a vámhatóságok kétségbe vonják az importőr által bejelentett CIF‑importár valódiságát, az 1234/2007/EK rendelet 141. cikkében említett kiegészítő vámok kiszámításának alapját a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet 31–29. cikkével összhangban kell meghatározniuk.
(
1
)	Eredeti nyelv: lengyel.
(
2
)	A baromfihús nemzetközi forgalmazása más ügyekben is lehetőséget nyújtott az uniós jog formálására, lásd például: 2004. január 13‑iKühne & Heitz ítéletet (C‑453/00, EU:C:2004:17).
(
3
)	2001. december 13‑iKosterboer Rotterdam ítélet (C‑317/99, EU:C:2001:681).
(
4
)	HL 1994. L 336. 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 21. kötet, 80. o.
(
5
)	HL 1992. L 302., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 4. kötet, 307. o.
(
6
)	HL 2007. L 299., 1. o.; helyesbítések: HL 2010. L 63., 30. o.; HL 2013. L 97., 4. o.
(
7
)	HL 1995. L 145., 47. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 17. kötet, 437. o.
(
8
)	A „CIF ár” fogalma a Nemzetközi Kereskedelmi Kamara által kiadott nemzetközi kereskedelmi szabályokból (Incoterms) származik, és magában foglalja az áruk, a biztosítás és a szállítás költségeit (Cost, Insurance & Freight).
(
9
)	2001. december 13‑i ítélet (C‑317/99., EU:C:2001:681).
(
10
)	Fontos hangsúlyozni, hogy e lehetőség arra a helyzetre korlátozódik, amikor a CIF‑importár az irányadó árnál magasabb volt. E logika szempontjából ez indokolt volt, mivel ellenkező esetben az importőrnek nem állt érdekében a CIF‑importár alkalmazását kérelmezni – az irányadó ár alkalmazása kedvezőbb volt számára.
(
11
)	2001. december 13‑i ítélet (C‑317/99., EU:C:2001:681).
(
12
)	A baromfihús piacának közös szervezéséről szóló, 1975. október 29‑i tanácsi rendelet (HL 1975. L 282., 77. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 2. kötet, 138. o.) E rendelkezés helyébe az 1234/2007 rendelet 141. cikkének (3) bekezdése lépett.
(
13
)	2001. december 13‑iKlosterboer Rotterdam ítélet (C‑317/99, EU:C:2001:681, 30. pont).
(
14
)	2001. december 13‑iKlosterboer Rotterdam ítélet (C‑317/99, EU:C:2001:681, 23–25. pont).
(
15
)	Ruiz‑Jarabo Colomer főtanácsnok Bizottság kontra Németország ügyre vonatkozó indítványa (C‑317/99, EU:C:2001:229, 35–37. pont).
(
16
)	Az 1484/95/EK rendelet módosításáról szóló, 1999. március 5‑i bizottsági rendelet (HL 1999. L 59., 15. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 24. kötet, 420. o.; helyesbítés: HL 2015. L 53., 31. o.) 1. cikkének (3) bekezdése.
(
17
)	Lásd a jelen indítvány 24. pontját.
(
18
)	Az 1484/95 rendelet 4. cikkével összhangban.
(
19
)	2001. december 13‑i ítélet (C‑317/99., EU:C:2001:681).
(
20
)	Egyértelműen erre utal az 1484/95 rendelet 3. cikke (4) bekezdésének második albekezdése, amely szerint „[…] biztosíték felszabadítása olyan mértékben történik meg, amilyen mértékben a vámhatóságok elfogadják az értékesítés feltételeinek bizonyítását” (kiemelés tőlem).
(
21
)	E rendelet az alapügy tényállása idején volt hatályban. Az áruk vámérték‑megállapítására vonatkozó jelenlegi szabályokat az Uniós Vámkódex létrehozásáról szóló, 2013. október 9‑i 952/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 269., 1. o.; helyesbítések: HL 2016. L 87., 35. o.; HL 2017. L 101., 195. o.; HL 2018. L 157., 27. o.) 69. és az azt követő cikkei tartalmazzák.
(
22
)	A 2913/92 rendelet 29. cikke (2) bekezdésének a) pontja.