62015CC0596
MICHAL BOBEK
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2017. április 25. (
1
)
C‑596/15. P. és C‑597/15. P. sz. egyesített ügyek
Bionorica SE (C‑596/15 P)
Diapharm GmbH & Co. KG (C‑597/15 P)
kontra
Európai Bizottság
„Fellebbezés – Közegészség – Az egészségre vonatkozó, botanikai anyagokkal kapcsolatos állítások – A Bizottság azon mulasztása, hogy az Európai Élelmiszer‑biztonsági Hatóságot nem utasította az egészségre vonatkozó, botanikai anyagokkal kapcsolatos állítások értékelésének lefolytatására”
I. Bevezetés
1.
Az 1924/2006/EK rendelet (
2
) (a továbbiakban: rendelet) értelmében az Európai Bizottságnak konzultálnia kellett volna az Európai Élelmiszer‑biztonsági Hatósággal (a továbbiakban: EFSA), és 2010. január 31‑ig el kellett volna fogadnia egy listát az élelmiszereken használható, az egészségre vonatkozó állításokról. 2010 szeptemberében azonban felfüggesztette a növényi alapú élelmiszerekre (a továbbiakban: botanikai anyagok) vonatkozó állítások EFSA általi értékelését. Ez a felfüggesztés a mai napig hatályban van.
2.
A Bionorica SE (a továbbiakban: Bionorica) és a Diapharm GmbH (a továbbiakban: Diapharm) (a továbbiakban együttesen: fellebbezők) a Törvényszék által a T‑619/14. és T‑620/14. sz. ügyben hozott végzése (a továbbiakban: megtámadott végzések) ellen terjesztenek elő fellebbezést. (
3
) A megtámadott végzések elfogadhatatlanság okán elutasították a fellebbezők kereseteit, amelyeket a Bizottsággal szemben annak mulasztása miatt indítottak. A Bizottság állítólagos mulasztása abban állt, hogy nem utasította az EFSA‑t, hogy értékelje az egészségre vonatkozó állítások botanikai anyagokra való alkalmazását, hogy el lehessen fogadni egy listát az ilyen élelmiszereken használható egészségre vonatkozó állításokról (a továbbiakban: botanikai anyagok listája).
3.
A Törvényszék a kereseteket azon az alapon találta elfogadhatatlannak, hogy a Bizottság a mulasztását megszüntette azzal, hogy reagált arra, hogy a fellebbezők felszólították őt az eljárásra, és ezzel „meghatározta álláspontját”. Ezenfelül a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy sem a Bionoricának, sem pedig a Diapharmnak nem fűződik érdeke a keresetindításhoz. Végezetül megállapította, hogy a Diapharm az említett eljárásban sem érintett.
4.
A jelen fellebbezések számos fontos és összetett kérdést vetnek fel az elfogadhatósággal kapcsolatban. Először is, e kérdések tekintetében a Bíróságnak részletesen meg kell vizsgálnia az „eljáráshoz fűződő érdek” jelentését, és egyebek mellett pontosítania kell azt, hogy az említett fogalom miként határolható el a „megtámadható aktus” és a „közvetlen érintettség” fogalmától. A fellebbezések vizsgálata során a „közvetlen érintettség” fogalmát a mulasztással összefüggésben, ennélfogva pedig a fellebbezők azon jövőbeli helyzetére kell alkalmazni, amennyiben a kívánt jogi aktust elfogadták volna. Végezetül, a fellebbezések felvetik a megsemmisítés iránti keresetek elfogadhatóságára és a mulasztásra vonatkozó feltételek Lisszabon utáni folyamatos párhuzamosságának kérdését is.
II. Jogi keret
A. Az uniós jog
1.
Az 1924/2006 rendelet
5.
Az 1924/2006 rendelet 2. cikke (2) bekezdésének 5. pontja az egészségre vonatkozó állítást úgy határozza meg, hogy az „bármely olyan állítás, amely kijelenti, sugallja vagy sejteti, hogy az adott élelmiszer, élelmiszercsoport vagy annak valamely alkotóeleme és az egészség között összefüggés van”.
6.
A 13. cikk értelmében a tagállamok a Bizottság rendelkezésére bocsátják az állítások listáját a rájuk vonatkozó feltételekkel együtt. Az EFSA‑val történt konzultációt követően a Bizottságnak 2010. január 31‑ig a megfelelő komitológiai eljárással összhangban el kellett volna fogadnia az engedélyezett állítások és az azokra vonatkozó feltételek listáját. A listákat az említett időpontot követően a rendelet későbbi rendelkezéseiben meghatározott eljárás mellett lehet módosítani.
7.
A 10. cikk értelmében a rendelet alapján nem engedélyezett állítások használata tilos.
8.
A 17. cikk (5) bekezdése előírja, hogy a „13. és 14. cikkben meghatározott listákban szereplő, egészségre vonatkozó állításokat a rájuk vonatkozó feltételeknek megfelelően bármely élelmiszeripari vállalkozó használhatja […]”.
9.
A 28. cikk (5) és (6) cikke az állítások végleges listájának elfogadásáig átmeneti rendszert ír elő:
„(5)   A 13. cikk (1) bekezdésének a) pontjában említett, egészségre vonatkozó állításokat – a 24. cikkben említett védintézkedések elfogadásának sérelme nélkül – az e rendelet hatálybalépése időpontjától a 13. cikk (3) bekezdésében említett lista elfogadásáig lehet alkalmazni az élelmiszeripari vállalkozók saját felelőssége mellett, feltéve hogy az állítások megfelelnek e rendeletnek és a rájuk vonatkozó hatályos nemzeti rendelkezéseknek.
(6)   A 13. cikk (1) bekezdésének a) pontjától és a 14. cikk (1) bekezdésének a) pontjától eltérő, egészségre vonatkozó állításokra, amelyeket a nemzeti rendelkezéseknek megfelelően e rendelet hatálybalépésének időpontja előtt alkalmaztak, a következők vonatkoznak:
a)
azon egészségre vonatkozó állításokat, amelyeket valamely tagállam értékelt és engedélyezett, a következők szerint kell engedélyezni:
i.
a tagállamok legkésőbb 2008. január 31‑ig közlik a Bizottsággal ezen állításokat, az állítást alátámasztó tudományos adatok értékelését tartalmazó jelentéssel együtt;
ii.
a Hatósággal folytatott konzultációt követően, a 25. cikk (3) bekezdésében említett ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárással összhangban a Bizottság e rendelet nem alapvető fontosságú elemeinek kiegészítéssel történő módosítására irányuló határozatot hoz az ily módon engedélyezett, egészségre vonatkozó állításokról.
Az ilyen eljárás során nem engedélyezett egészségre vonatkozó állításokat a határozat elfogadását követően hat hónapig még lehet alkalmazni;
b)
azon egészségre vonatkozó állítások, amelyeket a tagállamok nem értékeltek és nem engedélyeztek, tovább alkalmazhatók, feltéve, hogy e rendelet szerint kérelmet nyújtanak be 2008. január 19. előtt; az ezen eljárás során nem engedélyezett egészségre vonatkozó állítások tovább alkalmazhatók a 17. cikk (3) bekezdése szerinti határozat meghozatalát követő hat hónapig.”
III. Tényállás és eljárás
10.
A megtámadott végzésekben ismertetett tényállás alapján a Bionorica olyan társaság, amely gyógyszereket és étrend‑kiegészítőket állít elő és értékesít Európában. Termékeinek címkéin és hirdetéseiben feltüntet bizonyos, egészségre vonatkozó állításokat. A Diapharm széleskörű szolgáltatásokat – többek között az élelmiszereken, és különösen az étrend‑kiegészítőkön feltüntethető, egészségre vonatkozó állítások használatára vonatkozó tanácsadást – nyújt nemzetközi viszonylatban. (
4
)
11.
A rendelet 13. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy a Bizottságnak 2010. január 31‑ig el kell fogadnia egy listát az élelmiszereken használható, az egészségre vonatkozó engedélyezett állításokról. Ennek érdekében a Bizottságnak először javaslatokat kellett gyűjtenie a tagállamoktól az állításokra vonatkozóan, és utasítania kellett az EFSA‑t, hogy végezze el azok értékelését. A Bizottság utasította az EFSA‑t a szükséges értékelések lefolytatására. A Bizottság azonban ezt követően, 2010 szeptemberében felfüggesztette a botanikai anyagokra vonatkozó állítások értékelését, de a 432/2012/EU rendeletnek (
5
) megfelelően elfogadta a többi élelmiszerre vonatkozóan engedélyezett állítások listáját.
12.
2014. április 22‑én a Bionorica és a Diapharm írásban kérte a Bizottságot, hogy utasítsa az EFSA‑t, hogy a rendelet 13. cikkének (3) bekezdésében előírt lista elfogadása céljából haladéktalanul folytassa az egészségre vonatkozó állítások felfüggesztett értékelését. A Bizottság 2014. június 19‑én a következőképpen válaszolt a fellebbezőknek (a továbbiakban: levél):
„Amint tudják, a Bizottság az egészségre vonatkozó úgynevezett »botanikai anyagokkal« kapcsolatos állításokat illetően együttgondolkodási folyamatot indított, miután számos tagállam és érdekelt fél aggályát fejezte ki az ilyen anyagokat tartalmazó termékeknek az egészségre vonatkozó állításokról szóló és a hagyományos növényi gyógyszerekről szóló jogszabályok szerinti megkülönböztetett kezelését illetően.
A Bizottság megkérte az Európai Élelmiszer‑biztonsági Hatóságot (EFSA), hogy amíg ezen együttgondolkodásban nem születik eredmény, függessze fel az egészségre vonatkozó, botanikai anyagokkal kapcsolatos állítások tudományos értékelését. A Bizottság elismeri, hogy e komplex kérdés milyen jelentőséggel bír mind a fogyasztók, mind pedig a gazdasági szereplők számára. Ahhoz azonban, hogy a Bizottság megtalálja a legmegfelelőbb intézkedést, biztosítani kell számára az ehhez szükséges időt és kereteket.”
IV. A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott végzések
13.
2014. augusztus 19‑én a Bionorica és a Diapharm mulasztás miatt kereseteket indított a Törvényszék előtt a Bizottsággal szemben (T‑619/14., illetve T‑620/14. sz. ügy).
14.
2014. november 20‑án a Bizottság elfogadhatatlansági kifogást emelt a keresettel szemben, amelyre a fellebbezők 2014. december 19‑én válaszoltak.
15.
2015. szeptember 16‑i végzéseiben a Törvényszék a kereseteket mint elfogadhatatlanokat elutasította.
16.
A Törvényszék megállapította, hogy a levél a Bizottság álláspontja meghatározásának minősül, amellyel mulasztását megszüntette.
17.
A Törvényszék másodlagosan azt is megállapította, hogy a fellebbezőknek nem fűződött érdekük az eljáráshoz. Ezzel kapcsolatban négy megállapítást tett.
18.
Először is, amíg a Bizottság el nem fogadja a rendelet 13. cikkének (3) bekezdése szerinti állítások listáját, a 28. cikk (5) és (6) bekezdésében előírt átmeneti rendszer alkalmazandó. Ez azt jelenti, hogy az állításokat a rendelet és az alkalmazandó nemzeti jog tiszteletben tartása mellett alkalmazni lehet. (
6
) Következésképpen, ha a listát elfogadnák, a felperesek legfeljebb abban bízhatnak, hogy a szóban forgó állításokat továbbra is használhatják. A helyzet ugyanis ténylegesen rosszabb is lehetne, ha a listát elfogadnák, mivel az állításokat esetleg nem engedélyeznék. (
7
)
19.
Másodszor, a listák elfogadásának elmulasztása semmiképpen nem teremt egyenlőtlen versenyfeltételeket. Az átmeneti rendszer lehetővé teszi az állítások folyamatos használatát. A lista elfogadásának elmulasztásából eredő bármilyen egyenlőtlenség csak azon gazdasági szereplők érdekeit érintené hátrányosan, amelyek állításait már értékelték és elutasították. A fellebbezők ezért nem hivatkozhattak arra, hogy a lista elfogadásához bármiféle érdekük fűződik. Ezenfelül a Diapharm ténylegesen nem is állít elő az adott állítások hatálya alá tartozó élelmiszereket. (
8
)
20.
Harmadszor, a lista elfogadásának elmulasztása nem eredményezett jogbizonytalanságot (amely alapján a fellebbezők azt állították, hogy érdekük fűződik az eljáráshoz), mivel egyértelmű volt, hogy az átmeneti rendszer idején mely szabályok alkalmazandók. Ezenfelül, a Bizottság a 432/2012 rendelethez hasonlóan az általa elfogadott végleges listában is megállapíthat további átmeneti rendelkezéseket. (
9
)
21.
Negyedszer, sem a Bionorica, sem a Diapharm nem bizonyította, hogy a Bizottság mulasztása vagyoni kárt okozott nekik, vagy hogy a botanikai anyagokat érintő állítások listája miként szüntetné meg az ilyen vagyoni kárt. (
10
)
22.
Ezen túlmenően a Törvényszék megállapította, hogy a Diapharmának, amellett, hogy nem fűződött érdeke az eljáráshoz, nem volt közvetlenül érintett sem, mivel az európai piacon nem állít elő és nem is értékesít élelmiszert. (
11
)
V. A Bíróság előtti eljárás
23.
Fellebbezésükben a fellebbezők azt kérik, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a Törvényszék által a T‑619/14. és a T‑620/14. sz. ügyben hozott végzéseket, és kötelezze az Európai Bizottságot a költségek viselésére.
24.
A Bionorica a fellebbezésének alátámasztására két jogalapra hivatkozik. Először is, a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor azt állította, hogy a Bizottság meghatározta álláspontját. Másodszor, a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor arra a következtetésre jutott, hogy a Bionoricának nem fűződik érdeke az eljáráshoz. A Diapharm szintén erre a két jogalapra hivatkozik, valamint egy harmadikra, amely szerint a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy nem felel meg a közvetlen érintettség feltételeinek. (
12
)
25.
A Bizottság elutasítja ezeket az érveket. Azt állítja, hogy meghatározta álláspontját, valamint hogy a fellebbezők egyikének sem fűződik semmiképpen érdeke az eljáráshoz. A Bizottság úgy véli továbbá, hogy a Diapharma nem rendelkezik közvetlen érintettséggel. Végezetül a Bizottság elutasít minden párhuzamot a megsemmisítés iránti és az intézményi mulasztás megállapítása iránti kereset között, amennyiben az olyan „rendeleti jellegű jogi aktusok” elfogadásának elmulasztásáról van szó, „amelyek nem vonnak maguk után végrehajtási intézkedéseket” az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében.
26.
A fellebbezők és a Bizottság írásbeli beadványt nyújtottak be, érveiket pedig ismertették a 2017. január 19‑i tárgyaláson.
VI. Értékelés
A. Bevezetés
27.
A Törvényszék mindkét megtámadott ügyben arra a következtetésre jutott, hogy a keresetek elfogadhatatlanok, mivel a) a Bizottság valójában meghatározta álláspontját és b) sem a Bionoricának, sem a Diapharmnak nem fűződött érdeke az eljáráshoz. A Diapharmot illetően a Törvényszék azt is megállapította, hogy a kereset a közvetlen érintettség hiánya miatt elfogadhatatlan.
28.
Az alább kifejtett indokok alapján úgy vélem, hogy az első két pontot – az álláspont meghatározását és az eljáráshoz fűződő érdeket – illetően a Törvényszék mindkét végzése jogi szempontból hibás.
29.
Véleményem szerint ennek azt kellene maga után vonnia, hogy a Törvényszék által a Bionorica vonatkozásában hozott végzést hatályon kívül kell helyezni. Ezenfelül azt javasolom, hogy a Bíróság hozzon határozatot általánosságban a Bionorica keresete elfogadhatóságának kérdésében, és amennyiben a Bíróság egyetért azzal, hogy a kereset elfogadható, utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé érdemi döntéshozatalra.
30.
Habár a Törvényszék által a Diapharm vonatkozásában hozott végzés a Diapharm fellebbezésének első két pontját illetően szintén hibás jogi szempontból, a Diapharm keresetét végső soron el kell utasítani az eljáráshoz fűződő érdek hiánya miatti elfogadhatatlanság okán, azonban más indokok alapján, és anélkül, hogy a közvetlen érintettség hiányára vonatkozó harmadik jogalapot vizsgálni kellene.
B. Első fellebbezési jogalap: az EUMSZ 265. cikk megsértése
31.
A fellebbezők első fellebbezési jogalapjukban azzal érvelnek, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a levél a Bizottság álláspontja meghatározásának minősül.
32.
Egyetértek.
33.
Amint az a fenti 12. pontból is kiderül, a Bizottság levelének első bekezdése egyszerűen a fennálló állapotot írja le. A második bekezdés első mondatából kiderül, hogy a Bizottság felkérte az EFSA‑t, hogy értékelő munkáját függessze fel, amíg a Bizottság együttgondolkodása nem hoz eredményt. A második bekezdés második mondata elismeri, hogy a helyzet bonyolult. A harmadik mondatban a Bizottság csupán azt állítja, hogy időre és keretekre van szüksége ahhoz, hogy eldöntse, mit tegyen.
34.
Összességében a második bekezdés azt jelenti, hogy ezen összetett kérdés vizsgálata folyamatban van, és hogy a Bizottság nincs abban a helyzetben, hogy haladéktalanul eljárjon. Vagyis a fellebbezőket várakozásra kényszerítik. A Bizottság nem mondja ki, hogy „nem vagyok hajlandó eljárni”.
35.
Az ítélkezési gyakorlatból egyértelműen kiderül, hogy arra kérni egy gazdasági szereplőt, hogy legyen türelemmel, vagy várjon, amíg az intézmény dolgozik az ügyön, nem minősül álláspont meghatározásának. (
13
) A levél egyértelműen ilyen ideiglenes válasznak minősül. Ezért nem tekinthető álláspont meghatározásának.
36.
A Bizottság azzal érvel, hogy az adott kontextusban egyértelmű volt, hogy a Bizottság álláspontja az, hogy megtagadja a fellebbezők eljárásra való felhívását.
37.
Ezzel nem értek egyet. A levél legjobb esetben is kétértelmű. Amennyiben a Bizottság megfogalmazása miatt nem egyértelmű, hogy sor került‑e álláspont meghatározására, a kérdést a fellebbezőre nézve kedvezően kell eldönteni. A fellebbezőtől nem várható el, hogy a szövegösszefüggés alapján találgatásba bocsátkozzon a Bizottság közleményének tartalmát illetően, és lényegében saját hátrányára értelmezze azt. Persze a Bizottság kommunikációjának világossága funkciójának jellegétől fogva aligha fogja elérni azon bibliai eszményképet, amely szerint „a ti beszédetekben az igen legyen igen, a nem pedig nem”. (
14
) A Bizottság azonban minden bizonnyal lehetne közvetlenebb és egyértelműbb a levelezés során, ha valóban „világos” intézményi álláspontot kívánt közölni.
38.
A fentiekre tekintettel úgy gondolom, hogy a fellebbezők első jogalapja megalapozott.
C. Második jogalap: az eljáráshoz fűződő érdek
39.
A fellebbezők második fellebbezési jogalapjukban azzal érvelnek, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy nem fűződik elegendő érdekük a keresetindításhoz (eljáráshoz fűződő érdek). Ezzel kapcsolatban kifogásolják a Törvényszék arra vonatkozó következtetéseit, hogy a) az engedélyezett állítások helyzetét össze lehetne hasonlítani az átmeneti rendszer hatálya alá tartozókkal; b) nem áll fenn versenyhátrány; valamint c) nem állt fenn jogbizonytalanság. (
15
)
40.
Mindezeken felül a Bionorica azt állítja, hogy a Törvényszék ténybeli hibát követett el, amikor úgy értékelte, hogy a Bionorica étrendkiegészítő‑gyártó. A Bionorica azzal érvel, hogy ez a tévedés hozzájárult ahhoz, hogy a Törvényszék nem ismerte el az eljáráshoz fűződő érdekét. (
16
)
41.
Először is a Bionorica állítása szerinti ténybeli pontatlanságot vizsgálom (1); ezután általánosan megvizsgálom az eljáráshoz fűződő érdekre vonatkozó ítélkezési gyakorlatot és az anyagi jogi feltételeket (2), majd végezetül mindezt a jelen fellebbezésre alkalmazom (3).
1) Az állítólagos ténybeli tévedés
42.
A ténymegállapításra egyedül a Törvényszék rendelkezik hatáskörrel. A Bíróság csak annyiban végez felülvizsgálatot, amennyiben az elé terjesztett dokumentumokból nyilvánvalóvá válik a megállapítás lényegi pontatlansága, vagy amennyiben az említett bizonyítékot eltorzították. (
17
)
43.
A T‑619/14. sz. ügyben hozott végzésében a Törvényszék megállapítja, hogy a Bionorica olyan vállalkozás, amely gyógyszereket és étrend‑kiegészítőket állít elő és értékesít az európai piacon és „élelmiszergyártónak” minősül. (
18
) A törvényszéki iratokból azonban kiderül, hogy a Bionorica olyan vállalkozás, amely gyógyszereket, nem pedig étrend‑kiegészítőket vagy általában élelmiszereket gyárt és értékesít. Ezt a Bionorica is megerősítette a Bíróság előtt írásbeli és szóbeli előadásában.
44.
Ezért e tekintetben egyértelműen lényegi pontatlanság szerepel a Törvényszék T‑619/14. sz. ügyben hozott végzésében.
45.
Az azonban már más kérdés, hogy ez megkérdőjelezi‑e a Törvényszéknek az eljáráshoz fűződő érdekkel kapcsolatban hozott következtetését. Valójában – amint arra a Bizottság helyesen rámutat – a Bionorica számára alighanem egyszerűbb lett volna az ezen ügyhöz fűződő érdekét bizonyítani, ha ténylegesen az étrend‑kiegészítők piacán tevékenykedett volna.
46.
Mielőtt e konkrét kérdésben megvizsgálnám az eljáráshoz fűződő érdek kérdését, röviden felidézem a témával kapcsolatos ítélkezési gyakorlat fő vonásait.
2) Az eljáráshoz fűződő érdek
47.
Az eljáráshoz fűződő érdek a Bíróság előtti közvetlen keresetindítás alapvető feltétele. (
19
) A feltétel általános célja annak biztosítása, hogy a Bíróságot ne keressék meg általános vagy hipotetikus kérdésekre vonatkozó jogi véleményeket kérő keresetekkel. (
20
)A jogi aktus elfogadásának (vagy megsemmisítésének) előnnyel kell járnia a felperes részére, vagy számára hasznosnak kell lennie. (
21
) Ennek az „előnynek” vagy „haszonnak” egyben személyesnek kell lennie. Más szóval: valamely felperes nem indíthat keresetet egy harmadik fél érdekére vagy közérdekre (actio popularis) hivatkozva. (
22
)
48.
Az „érdek” fennállásához tehát szükséges, hogy a kereset sikeressége esetén a felperes valamiféle haszonra tegyen szert. Amennyiben valamely ügy kimenetele ténylegesen lényegtelen vagy negatív a felperes szempontjából, akkor nem áll fenn eljáráshoz fűződő érdek. (
23
)
49.
E személyes haszonnak ténylegesnek vagy joginak (a felperes jogaira és kötelezettségeire vonatkozó pozitív következményeit illetően) kell‑e lennie ahhoz, hogy az eljáráshoz fűződő érdek bizonyítható legyen? Véleményem szerint lehet akár az egyik, akár a másik, akár mindkettő. Mindenesetre a kettő közül az egyik egyértelműen elegendő. Például a felperes versenyhelyzetének a megsemmisítésből eredő javulása eljáráshoz fűződő érdeket teremthet.
50.
A múltbeli ítélkezési gyakorlatot elnézve mindenesetre érdemes lenne a Bíróságnak ezt kimondottan megerősítenie. Ennek oka, hogy számos olyan ítélet van, amely első ránézésre valóban úgy tűnik, hogy az eljáráshoz fűződő érdek bizonyításához a felperes jogi helyzetére vonatkozó következtetéseket igényelnek. (
24
) Néhány végzésben a haszon és a jogkövetkezmény fogalma úgy jelenik meg, mintha ugyanazon követelmény alternatív kifejeződési módjai lennének. (
25
)
51.
Ezen ítéletek közelebbi vizsgálata során azonban általában kiderül, hogy a Bíróság a „megtámadható aktus” és az „eljáráshoz fűződő érdek” fennállásának feltételeit egyszerűen egyetlen mondatban vagy bekezdésben együttesen mutatja be. (
26
) Természetesen valamely jogi aktusnak kötelező erejűnek kell lennie ahhoz, hogy megsemmisítés iránti kereset vagy intézményi mulasztás tárgyát képezhesse. (
27
) Az ügy kimenetelének ezért alkalmasnak kell lennie arra, hogy jogkövetkezményeket vonjon maga után, abban az értelemben, hogy az aktus kikerül az uniós jogrendből vagy bekerül oda. Ez azonban nem azonos az eljáráshoz fűződő érdekkel. (
28
)
52.
Az említett következtetést továbbá az az ítélkezési gyakorlat is megerősíti, amely elfogadhatóként fogadja el a felperesek azon kereseteit, amelyek esetében egyértelmű, hogy amennyiben a felperes javára születik döntés, jogi helyzete változatlan marad. Ennek egyik nyilvánvaló példája az, hogy a Bizottságnak az összeolvadást engedélyező határozataival szembeni, a versenytársak által indított megsemmisítés iránti keresetek elfogadhatók. (
29
)
53.
Az ítélkezési gyakorlat azt is megerősíti, hogy az érdeknek szerzett és meglévő érdeknek kell lennie. (
30
) Ezért a hipotetikus érdek nem elegendő. (
31
) Az érdeknek a kereset benyújtásakor már léteznie kell és a végleges határozat meghozataláig fenn kell állnia. (
32
) Amennyiben ugyanis a felperes által hivatkozott érdek jövőbeni jogi helyzetet érint, a felperesnek bizonyítania kell, hogy e helyzet sérelme már jelenleg bizonyosnak mutatkozik. (
33
)
54.
Hogy egyértelmű legyen: ezek a precedensek nem utalnak arra, hogy az érdek fennállásának meghatározásához valamennyi jövőbeli eseménynek biztosnak kell lennie. Egyebek mellett előfordulhat, hogy egy olyan kereset, amely a felperes szempontjából sikeres, elsősorban azért hoz hasznot a felperes számára, mivel esélyt vagy lehetőséget teremt. Az esély fennállása biztos, a kimenetel azonban nem. A rulettkerék megpördítésével van egy kis esély a nyerésre, de garancia nincs rá.
55.
Nyilvánvaló példákkal erre a közbeszerzés terén találkozhatunk. Azon felperes számára, aki egy szerződésnek valamely versenytársnak történő odaítélését kifogásolja, nincs rá garancia, hogy amennyiben sikerrel jár, neki ítélik oda a szerződést. Ezzel azonban gyakran esélye lesz rá, és így érdeke fűződik a szerződés odaítéléséről szóló döntés megsemmisítéséhez. Azokban az esetekben, amikor valamilyen okból nincs esélye rá, akkor valóban nem fűződik hozzá érdeke. (
34
)
56.
A Bíróságnak a Flaherty (
35
) és Gordon (
36
) ügyben hozott ítélete további ilyen példákat szolgáltat az „esélyből származó haszon”, illetve a „nyitva tartott ajtó” jellegű érdekre. A Flaherty ügyben a felperesek a halászflottájuk kapacitásnövelésének lehetőségét kérték. A Bizottság azzal érvelt, hogy a fellebbezők egyik csoportjának nem fűződött érdeke az eljáráshoz, mivel nem kezdtek el hajókat építeni, szemben a második csoporttal, amelyik igen. A Bíróság megállapította, hogy mindkét csoportnak fűződik hozzá érdeke, még akkor is, ha a második csoporté sürgősebb. (
37
) A Gordon ügyben a fellebbező a szakmai előmeneteli jelentését vitatta. Habár tartós rokkantság miatt nyugdíjba ment, újbóli foglalkoztatása továbbra is lehetséges volt, és ezért érdeke fűződik a jelentés megtámadásához. (
38
)
57.
Összefoglalva: eljáráshoz fűződő érdek akkor áll fenn, ha a megtámadott jogi aktus elfogadása a felperesnek olyan jogi vagy ténybeli hasznot hajt, amely számára személyes jellegű. Általában ennek a haszonnak szerzettnek és meglévőnek kell lennie, vagy legalábbis egyértelmű esélynek vagy lehetőségnek kell fennállnia, hogy ilyen haszonra szert lehessen tenni. Ezzel szemben az eljáráshoz fűződő érdek kizárása azért, mert a haszon csupán „ténybeli” vagy mert csupán „a haszon esélye”, nem pedig teljes bizonyossága áll fenn, a jövőbeli eseményektől függetlenül egyszerűen nem tükrözi a Bíróság ítélkezési gyakorlatát.
3) A jelen ügyre való alkalmazás
58.
Az „eljáráshoz fűződő érdek” az ítélkezési gyakorlatban meghatározott fenti fogalmát alkalmazva az alábbiakban kifejtem, miért vélem úgy, hogy a Bionoricának valójában fűződik érdeke az eljáráshoz. E tekintetben a Törvényszék T‑619/14. sz. ügyben hozott végzése téves jogalkalmazást tartalmaz. A Diapharmnak azonban, mint a lánc elején található gazdasági szereplőnek nem fűződik érdeke az eljáráshoz, és ezért a Törvényszék T‑620/14. sz. végzését helyben kell hagyni.
59.
Ennek a kérdésnek különböző vonatkozásai vannak, amelyek részletes kifejtést érdemelnek. A rendelet 28. cikkében meghatározott átmeneti rendszer és az állandó rendszer (vagyis a botanikus anyagokat érintő állításokat tartalmazó elfogadása) közötti általános összehasonlítás központi szerepet játszik a Törvényszék indokolásában. Ezért azzal kezdem, hogy megvizsgálom, milyen „előny” vagy „haszon” származhat általánosan abból, ha az átmeneti rendszerről „állandó” rendszerre állnak át, vagyis elfogadják a botanikai anyagok listáját (i.). Ezután megvizsgálom a jogbiztonság, mint az eljáráshoz fűződő érdek alapjának kérdését (ii.). Végezetül megvizsgálom a Bionorica (iii.) és a Diapharm (iv.) konkrét helyzetét.
i) Az állandó rendszer előnyei az átmeneti rendszerrel szemben
60.
A Törvényszék a megtámadott végzések 39. pontjában megállapította, hogy a fellebbezőknek nem származhat semmiféle hasznuk a botanikai anyagok listájának elfogadásából. A Törvényszék lényegében amiatt jutott erre a megállapításra, hogy egy ilyen lista elfogadásáig az átmeneti rendszert kell alkalmazni. Az átmeneti rendszerben egy adott állítás helyzete gyakorlatilag ugyanolyan jó, mint amilyen engedélyezés esetén lenne. Tulajdonképpen, ha az állítást nem engedélyeznék, az átmeneti rendszer szerinti helyzet kedvezőbb.
61.
Ezzel nem értek egyet.
62.
Jogi értelemben az átmeneti rendszer és az engedélyezés nem egyenértékű. Amint arra a fellebbező felek is rámutatnak, az átmeneti rendszer szerinti helyzet objektív szempontból kedvezőtlenebb, mint az engedélyezés, leginkább nyilvánvalóan azért, mert az átmeneti rendszer szerinti állítások további használata a nemzeti jogban meghatározott feltételektől függ, (
39
) így 28 potenciálisan különböző rendszer vonatkozik rá. Az uniós szabályok szerint kifejezetten engedélyezett állítások esetében nem ez a helyzet. (
40
) Ebben az értelemben főszabály szerint az engedélyezés egyértelmű haszonnal jár az átmeneti rendszerhez képest. (
41
)
63.
A Törvényszék szerint az átmeneti rendszer egyértelműen jobb, mint az állítások elutasítása. Ugyanakkor én nem hiszem, hogy az elutasítás lehetősége önmagában elegendő ahhoz, hogy a fellebbezőket az eljáráshoz fűződő érdeküktől megfosszák.
64.
Először is, erre vonatkozóan visszautalok a fent hivatkozott közbeszerzési példára. Ilyen esetekben a fellebbezők nem a haszon garanciáját, csupán annak esélyét kérik. Egy ilyen potenciális haszon mindenképpen fennáll ebben az ügyben. (
42
)
65.
Másodszor, és ez talán még fontosabb, a jelen ügy egy kicsit más. A közbeszerzésben a lehetséges kimenetel látszólag vagy pozitív (a határozatot megsemmisítik, a felperes nyeri el a szerződést), vagy negatív (a határozatot megsemmisítik, a felperes ismét elveszíti a szerződést). A jelen ügyben a lehetséges kimenetel látszólag vagy pozitív (lista elfogadása, állítás engedélyezése) vagy negatív (lista elfogadása, állítás elutasítása). Ugyanakkor mindkét esetben amiatt áll fenn az érdek, mert a haszonra egyértelműen esély van.
66.
Harmadszor, úgy vélem, hogy túlzott leegyszerűsítés azt mondani, hogy az „elutasítás negatív”. Egy állítás elutasítása is járhat egyértelmű előnyökkel. Például – amint azt a Bionorica állította – a gazdasági szereplő számára nagyobb jogbiztonságot jelenthet: lehet, hogy egy egészségre vonatkozó állítást nem engedélyeztek, de ez azt is jelenti, hogy a gazdasági szereplő üzleti stratégiáját ennek megfelelően kiigazíthatja. Vagy – talán kicsit cinikusabban megfogalmazva – az állítás visszautasítása megnehezítheti azon versenytársak életét, akik ezt az állítást kívánják használni. A fenti esetek mindegyikében fennáll a ténybeli, a gazdasági szereplő számára személyes haszon.
67.
Ami azonban még ennél is alapvetőbb fontossággal bír: komoly problémákat látok a Törvényszék megközelítésében, amennyiben a teljes logikai következtetést figyelembe vesszük. E megközelítés alkalmazásával az a lehetőség, hogy egy állítást elutasítanak, és ezzel a felperes potenciálisan rosszabb helyzetbe kerül, mint amelyben az átmeneti rendszer alapján lenne, elegendő annak kimondásához, hogy a felperesnek nem fűződik érdeke az eljáráshoz. Számomra úgy tűnik, hogy egy ilyen megközelítés elfogadása esetén a felperesnek csak akkor fűződne érdeke az intézményi mulasztás megállapítása iránti kereset megindításához, ha az említett kereset legrosszabb lehetséges kimenetele jobb, mint a fennálló állapot.
68.
Ezt az elképzelést több szinten is megkérdőjelezhetőnek tartom. Két gyakorlati vonatkozás különösen zavaró.
69.
Először is, nemcsak a Bionorica, hanem egyik gazdasági szereplő sem tudná a gyakorlatban bizonyítani, hogy a végső lista elfogadását követően mindig jobb helyzetben lenne. Ezért e gondolatmenetet a logikus konklúzióig követve, soha nem lenne olyan gazdasági szereplő, aki intézményi mulasztás megállapítása iránt valaha is keresetet indíthatna.
70.
Másodszor, egy ilyen megközelítés sok esetben lehetővé tenné a Bizottság számára, hogy a végső aktus elfogadását határozatlan ideig elodázza, amennyiben a kimenetelt illetően valamiféle mozgástérrel rendelkezik. (
43
) Ahogy arra a fellebbezők a Törvényszék előtti eredeti keresetükben rámutattak, ez hátrányosan érintené a felperest az intézményi mulasztás megállapításáról szóló ügyekben, mivel semmilyen keresetet nem tudna indítani. (
44
)
71.
Úgy vélem továbbá, hogy ez a megközelítés rendkívül szűken értelmezi az eljáráshoz fűződő érdek fogalmát, amely elsősorban arra szolgáló eszköz, hogy a komolytalan vagy hamis szándékú, illetve közérdekből indított kereseteket kiszűrje. Alapvetően az, hogy valakinek érdeke fűződik valamihez, azt jelenti, hogy a dolognak tétje van. Azt jelenti, hogy az illető feltett egy lóra, és az ügy kimenetele alapján valamit nyerhet vagy veszíthet. Egyértelmű, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata miért kívánja meg, hogy a kereset alkalmas legyen arra, hogy a felperesnek abból haszna származzon. Ha a kimenetel csak hátránnyal járhat számára, nem fűződik hozzá érdeke.
72.
A haszonra vonatkozó követelményt azonban nem lehet a feje tetejére állítani és egy olyan feltételt előírni, hogy minden elképzelhető kimenetel esetén haszna kell származzon belőle. Egy ilyen megközelítési mód csak az EUMSZ 265. cikk szerinti intézményi mulasztás megállapítása iránti kereset gyengítését szolgálhatja.
73.
Végezetül, az intézményi mulasztásra vonatkozóan kevés ítélkezési gyakorlat áll rendelkezésre, és még kevesebb az előkészítő aktusok elfogadásának elmulasztására. (
45
) Tudomásom szerint a Bíróság nem hozott még olyan ítéletet, amely részletesen foglalkozna az eljáráshoz fűződő érdekkel ilyen keresetekkel összefüggésben. Jogosan kérdőjelezhető meg, hogy az „eljáráshoz fűződő érdek” a végső szabályozási intézkedésre (jelen esetben a botanikai anyagok listája), vagy az előkészítő szakaszokra (jelen esetben az EFSA utasítása az állítások értékelésére) vonatkozik‑e. (
46
)
74.
Az e pontban elfogadott indokolás a végső intézkedés elfogadásához fűződő érdeket vizsgálja. Egyértelmű, hogy jelen ügyben a végső lista lehet előnyös is (engedélyezés) és nem is (elutasítás). (
47
)
75.
Ugyanakkor az előkészítő aktusok elfogadására irányuló, intézményi mulasztás megállapítása iránti keresetekben, amikor a végső aktus lehet pozitív és negatív is, mindenképpen kell, hogy legyen egy előkészítő aktus annak érdekében, hogy legyen egyáltalán esély a végső előnyös aktus elfogadására. Ebben az értelemben az ilyen esetekben azonnali „eljáráshoz fűződő érdek” az, hogy a szabályozási folyamat tovább haladjon. Ennélfogva alternatív és – véleményem szerint – jogszerű megoldás lehet az eljáráshoz fűződő érdek kérdését az előkészítő aktus elfogadása elmulasztásának megállapítása iránti keresettel összefüggésben vizsgálni. Ez jól illeszkedne a Bíróságnak a néhány mulasztás megállapítása iránti keresetben, például a Pioneer Hi‑Bred ügyben elfogadott indokolásához, amely ügyben a döntéshozatali folyamat kimenetele bizonytalan volt, a Törvényszék azonban ennek ellenére arra a következtetésre jutott, hogy megvolt a perbeli legitimáció az előkészítő aktus elfogadása elmulasztásának megállapítása iránti kereset megindításához, és így a folyamat folytatásához. (
48
)
ii) Jogbiztonság
76.
A fellebbezők ismételten azt állították a Törvényszék és a Bíróság előtt is, hogy a botanikai anyagok listájának elfogadása nagyobb fokú jogbiztonságot eredményezne. E tekintetben arra hivatkoztak, hogy megszűnnének például a különböző nemzeti megközelítések és a nemzeti bíróságok előtti, bizonytalan kimenetelű pereskedések, amelyek lényegében arra irányulnak, hogy a gazdasági szereplők ne használhassák az állításokat.
77.
Véleményem szerint a jogbiztonság előnyös hatásaira való általános hivatkozás önmagában nem képezheti az eljáráshoz fűződő érdek érvényes jogalapját. A fenti 47. pontban kifejtetteknek megfelelően, az eljáráshoz fűződő érdeknek személyesnek kell lennie. Ez főszabály szerint kizárja a jogállamiság iránti általános aggályokon, hipotetikus jogvitákon, tudományos célokon és pusztán kíváncsiságon alapuló eljáráshoz fűződő érdeket.
78.
Nyilvánvaló a különbség azonban az ilyen általános aggályok és az olyan helyzetek között, ahol az átmeneti rendszer hosszú távú, határozatlan ideig tartó alkalmazása olyan jogbizonytalanságot eredményez, amely hatással van valamely fél saját versenyhelyzetére és saját kereskedelmi és befektetési stratégiáira. Az ilyen ügyeket nem lehet egyszerűen az actio popularis eseteként elutasítani. Személyes érdekek fűződhetnek hozzájuk. Azt, hogy ezek az érdekek jelen fellebbezésekben az eljáráshoz fűződő érdeknek tekinthetők‑e, a most következő pontokban fogom megvizsgálni, egymás után az egyes kérelmekre tekintettel.
iii) C‑596/15. P. sz. Bionorica‑ügy
79.
A Bionorica gyógyszereket gyárt és forgalmaz az EU‑ban. A fenti 43. pontban kifejtetteknek megfelelően, szemben azzal, ami a megtámadott ítéletben szerepel, a Bionorica jelenleg nem tevékenykedik az étrend‑kiegészítők piacán az EU‑ban. Ilyen körülmények között a Bionoricának ahhoz fűződne érdeke, hogy esetleg belépjen a növényi alapú étrend‑kiegészítők piacára, amelyek egészségre vonatkozó állításokat tartalmaznak.
80.
A Bionorica azonban a növényi alapú gyógyszerek szomszédos piacán is tevékenykedik, amely állítása szerint az étrend‑kiegészítőkkel versenyhelyzetben van. Egyebek mellett, a Bionorica a Törvényszékhez benyújtott kérelmében felsorolt számos, általa forgalmazott, olyan hatóanyagot tartalmazó gyógyszert, amely a) étrend‑kiegészítőként is használatos, és b) amely megegyezik azokkal a hatóanyagokkal, amelyekkel kapcsolatban a rendelet alapján az egészségre vonatkozó állítások engedélyezését kérik.
81.
A Bionorica lényegében azzal érvel, hogy függetlenül attól, hogy mi lesz a szabályozási folyamat eredménye – hogy az állításokat engedélyezik vagy elutasítják‑e –, az a Bionorica számára hasznos lesz.
82.
A Bionorica azt állítja, hogy engedélyezés esetén be tudna lépni az adott hatóanyagokat tartalmazó és a vonatkozó egészségi állításokat viselő étrend‑kiegészítők piacára. Ennek során az általa jelenleg értékesített gyógyszerfajtákkal közvetlenül versenyző termékeket forgalmazna, azonban az azokkal – például a klinikai tesztelés vagy a farmakovigilancia miatt – együtt járó számos költség nélkül. Amennyiben viszont az állításokat elutasítanák, legalább jogbiztonsággal rendelkezne erre vonatkozóan. Alkalmazkodhatna a helyzethez. Mindemellett a Bionorica beadványában szerepel még egy nagyon egyértelmű következmény, amely szerint, az állítások elutasítsa esetén számára előnyös volna, hogy az étrend‑kiegészítőket értékesítő jelenlegi versenytársai a továbbiakban nem használhatnák az említett állításokat termékeik népszerűsítése érdekében.
83.
A Törvényszék azon megállapítása, hogy a Bionoricának nem fűződik érdeke az eljáráshoz, arra az általános tételre összpontosít, hogy az átmeneti rendszer főszabály szerint legalább olyannyira megengedő, mintha lenne egy lista az engedélyezett állításokról. Ennek következtében sem a Bionorica, sem bárki más számára (
49
) nem származhat előny a botanikai anyagok listájának elfogadásából.
84.
Véleményem szerint a Törvényszék érvelése ebben a vonatkozásában hibás. A versenyre gyakorolt hatást illetően a Törvényszék megjegyzi, hogy csak azok a gazdasági szereplők szenvednének hátrányt, akiknek az állításokra vonatkozó engedélyezési kérelmét elutasítják és akik az állításokat nem használhatják. Ezzel szemben azok a gazdasági szereplők, akiknek kérelmét felfüggesztették és az átmeneti rendszer alapján még mindig használhatják, nem szenvednek hátrányt. Ez az érvelés azonban megint az átmeneti és állandó rendszer előnyeinek és hátrányainak téves összehasonlítására támaszkodik.
85.
A fent kifejtett okokból úgy vélem, hogy az eljáráshoz fűződő érdek fogalmát úgy kell értelmezni, hogy az magában foglalja azokat a helyzeteket, amikor a felperesnek személyesen
ténybeli
vagy jogi haszna származik a vonatkozó jogi aktus megsemmisítéséből vagy elfogadásából.
86.
Véleményem szerint – a Törvényszék állításával ellentétben – a Bionorica elegendő bizonyítékot terjesztett elő az ilyen személyes előny és az eljáráshoz fűződő érdek igazolására.
87.
Először is, a Bionorica azzal érvel, hogy gyógyszerei az étrend‑kiegészítőkkel versenyző termékek, amelyek közül némelyik ugyanazt az anyagot tartalmazza, mint a saját termékei, valamint hogy az állítások értékelését ezen anyagok vonatkozásában felfüggesztették. A versenyhelyzetet senki nem vitatta. (
50
)
88.
Másodszor, a Bionorica azt állítja, hogy mivel jelen van a piacon az ugyanazon anyagokat tartalmazó gyógyszerekkel, be kíván lépni az étrend‑kiegészítők piacára, amennyiben az adott állításokat engedélyezik. Ezt a potenciális belépést senki nem vitatta. (
51
)
89.
Harmadszor, a Bionorica bizonyította, hogy az átmeneti rendszer kevésbé biztos, mint az állandó rendszer, és azt állította, hogy a viszonylagos bizonytalanság megakadályozza abban, hogy belépjen a piacra. Más szóval: a jogbiztonság hiánya hatással van a saját verseny‑ és befektetési döntéseire.
90.
Összességében úgy vélem, hogy ezek a tényezők – és különösen az, hogy a Bionorica jelen van az azonos anyagokat használó termékek szomszédos piacán – azt bizonyítják, hogy a Bionoricának személyes előnye származna, és így érdeke fűződik a jelen ügyben folytatott eljáráshoz. Ezenfelül ezt a következtetést nem vonja kétségbe a Törvényszék azon megállapítása, amely szerint a Bionorica nem bizonyította a vagyoni kár fennállását. Habár az ilyen kár bizonyítása segíthet alátámasztani az érdekre vonatkozó megállapítást, az egyértelműen nem kötelező. (
52
)
91.
Ennélfogva a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor arra a következtetésre jutott, hogy a Bionoricának nem fűződik érdeke az eljáráshoz. A Bionorica második fellebbezési jogalapja megalapozott.
iv) A C‑597/15. P. sz. Diapharm ügy
92.
A Diapharm tevékenységi körébe tartozik társaságok részére való tanácsadás többek között az élelmiszerekre és különösen az étrend‑kiegészítőkkel kapcsolatos, egészségre vonatkozó állításokat illetően. Ő maga nem tevékenykedik az élelmiszerek piacán vagy a szomszédos piacokon. Inkább az értékesítési láncban feljebb van jelen.
93.
A Diapharm lényegében azzal érvel, hogy az, hogy a Bizottság nem fogadta el a botanikai anyagok listáját, hátrányosan érinti őt amiatt, hogy a szolgáltatásai iránti kereslet csökken, és ez bevételkiesést eredményez. E tekintetben az egészségre vonatkozó állítások használatát érintő alacsonyabb jogbiztonság – állítása szerint – kevésbé vonzóvá teszi a növényi alapú gyógyszerek piacát. Ennek oka, hogy a szóban forgó piacra való belépés költséges, a társaságok pedig beléphetnek az étrend‑kiegészítők piacára, hasznot húzhatnak az átmeneti rendszerből, és alacsonyabb költségek mellett használhatják az állításokat, így pedig elkerülhetik a gyógyszerek forgalmazásával járó költségeket.
94.
A Diapharm a Törvényszék előtt azzal is érvelt, hogy közelről részt vett abban a folyamatban, amelyet az egyik iparági szövetség vezetett, és amelynek eredményeképpen az egészségre vonatkozó állítások listáját benyújtották a német hatóságokhoz engedélyezésre, amely listát azután továbbadtak a Bizottságnak a rendelet szerinti engedélyezésre. E tekintetben a Diapharm a Törvényszék előtti kérelméhez csatolt egy listát is azon anyagokról, amelyeket illetően állítása szerint ő javasolta az egészségre vonatkozó állításokat az iparági szövetségnek, amelyeket azután a német hatóságokon keresztül a Bizottsághoz továbbítottak.
95.
Azon megállapításában, hogy a Diapharmnak nem fűződik érdeke az eljáráshoz, a Törvényszék szinte azonos érvelést fogadott el, mint a Bionoricával kapcsolatban. Ugyanazon okból, mint a fenti i. pontban, úgy vélem, hogy az érvelés hibás.
96.
Ugyanakkor egyetértek a Törvényszék azon végső következtetésével, hogy a Diapharm nem hozott fel elegendő bizonyítékot annak igazolására, hogy jelen ügyben érdeke fűződik az eljáráshoz, azonban más okból. A Diapharm érdeke egyszerűen túl távoli, és így nem teljesíti azokat a feltételeket, hogy a felperesnek bizonyos és személyes haszna származzon az eljárásból.
97.
Az „eljáráshoz fűződő érdekhez” személyes előnynek kell fennállnia. Igaz, hogy a Diapharm szorosan részt vett abban az eljárásban, amely a Bizottsághoz benyújtott javasolt állítások listájának összeállításához vezetett. Ez véleményem szerint fontos elem, nem alkalmas azonban arra, hogy igazolja a személyes érdek fennállását a botanikai anyagok listájának elfogadásából magának a Diapharmnak származó előnyt illetően. Függetlenül attól, hogy milyen mértékben vett részt a Diapharm az állításokat tartalmazó listának a német hatóságokhoz való benyújtásában, ez a részvétel csupán közvetett volt. Nem fogja használni ezeket az állításokat (és nem is fog versenyezni az azokat használó gazdasági szereplőkkel). A Diapharmnak a fokozott jogbiztonsággal kapcsolatos érvei – amely főszabály szerint főként a releváns vagy versengő piacokon tevékenykedő vállalatok számára volna előnyös – szintén túl gyengék és közvetettek ahhoz, hogy a helyzetet megváltoztassák.
98.
E következtetés levonása során figyelembe veszem a Törvényszék azon megállapítását, amely szerint a Diapharm nem szolgáltatott elégséges bizonyítékot a Bizottság mulasztásából eredő vagyoni kár igazolására. (
53
) Ez a ténymegállapítás, amelyet a Bíróság nem vizsgálhat újra, véleményem szerint releváns, mivel a bevételkiesés formájában jelentkező vagyoni kár a Diapharm érvei között olyannyira központi helyet foglalt el. Hangsúlyozom, hogy a Diapharmnak nem kellett bizonyítania a vagyoni kárt ahhoz, hogy igazolja a jogi aktus elfogadásából ténylegesen eredő előnyt és így az eljáráshoz fűződő érdeket. Azonban könnyen lehet, hogy ebben az ügyben ez megadta volna az utolsó lökést az eljáráshoz fűződő érdeket illetően.
99.
Végkövetkeztetés helyett itt meg kell említeni egy igen gyakorlati elemet. A Bíróság ítélkezési gyakorlata alapján a felperesnek kell bizonyítania az eljáráshoz fűződő érdek fennállását. (
54
) Úgy vélem, e tekintetben érdemes felidézni, hogy a felperes által erre vonatkozóan proaktívan benyújtandó bizonyítékok elvárt mennyiségét illetően gyakorlatiasnak és arányosnak kell lenni. Így elvárni azt, hogy a kereset szakaszában a felperes például hosszas gazdasági vagy pénzügyi beszámoló révén kimerítően bizonyítsa a kereskedelmi hatást, véleményem szerint sem a felperes szemszögéből nézve (különösen a költséget, valamint a megengedett oldalszámokat illetően), sem a Bíróság eljárási hatékonyságának érdekét tekintve nem reális. Amennyiben azonban szükséges, a válaszadási szakban további bizonyítékokat lehet ismertetni, vagy ha a Törvényszék érvelése szempontjából valóban központi jelentőségű, a Törvényszék pervezető intézkedések révén tisztázhatja.
100.
A fentiek alapján úgy vélem, hogy a Törvényszék az indokolásában szereplő hiányosságok ellenére nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor arra a következtetésre jutott, hogy a Diapharmnak nem fűződik érdeke az eljáráshoz. A Diapharm által előterjesztett második jogalapot ezért hatástalannak kell tekinteni, a Törvényszék ítéletét pedig az eljáráshoz fűződő érdek hiányára vonatkozóan fenn kell tartani.
101.
Ezért nem kell megvizsgálni a Törvényszék azon megállapítását, amely szerint a Diapharm keresete a közvetlen érintettség hiánya miatt is elfogadhatatlan.
D. Az elfogadhatóság egyéb feltételei
102.
Mivel a Törvényszék Bionoricára vonatkozó végzésében az elfogadhatatlanságról szóló mindkét jogalap jogi hibát tartalmaz, a Bíróság határozhat úgy, hogy a végzést hatályon kívül helyezi, és az ügyet visszautalja a Törvényszék elé végső határozathozatalra. A Bionoricának ez esetben bizonyítania kellene a Törvényszék előtt, hogy az elfogadhatóság egyéb feltételei teljesülnek, és amennyiben ez sikerül, csak ezt követően adhatja elő az ügyre vonatkozó érdemi érveit. (
55
)
103.
Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikkének első bekezdése szerint ezen utóbbi a Törvényszék határozatának hatályon kívül helyezése esetén az ügyet érdemben maga is eldöntheti, amennyiben a per állása megengedi.
104.
Jelen ügyben azonban a Bíróságnak az eljárás e szakaszában nem áll módjában érdemben határozni a Törvényszék előtt indított keresetről. A Bizottság nem adott elő érdemi érveket.
105.
Úgy vélem azonban, hogy a Bíróság rendelkezik valamennyi bizonyítékkal ahhoz, hogy a Bizottság által első fokon felhozott elfogadhatatlansági kifogást elutasító döntést tudjon hozni. Az eljárás hatékonysága és gazdaságossága, valamint annak biztosítása érdekében, hogy a Bionorica időben választ kapjon arra a kérdésre, hogy az ügyét érdemben el fogják‑e bírálni, azt javasolom a Bíróságnak, hogy ezt a megoldási módot kövesse.
1) Az intézményi mulasztás megállapítása iránti keresetek elfogadhatóságának feltételei
106.
A Bionorica fellebbezése végső soron az engedélyezett állítások listáját tartalmazó rendelet elfogadására irányul.
107.
A kialakult ítélkezési gyakorlat értelmében a felperes intézményi mulasztás megállapítása iránti keresetet indíthat annak érdekében, hogy fogadjanak el egy olyan aktust, amelyet neki címeztek, vagy amely közvetlenül és egyénileg rá vonatkozik. (
56
)
108.
A Bionorica nem állítja, hogy a botanikai állításokra vonatkozó listának ő lenne a címzettje. Ezért azt kell bizonyítania, hogy egy ilyen rendelet közvetlenül és egyénileg érintené őt.
109.
Ezen utóbbi alternatív elfogadhatósági alapot nem írja elő kifejezetten az EUMSZ 265. cikk szövege. Ehelyett az EUMSZ 263. cikkel való párhuzamon alapuló ítélkezési gyakorlatból ered, amely lehetővé teszi, hogy a nem kivételes helyzetben lévő felperesek megtámadhassák az őket közvetlenül és egyénileg érintő aktusokat. A Bíróság a T. Port ügyben, megerősítve a Szerződés két rendelkezése szerinti feltételek párhuzamosságát, arra a következtetésre jutott, hogy „a jogalanyok jogérvényesítési lehetősége nem függhet attól, hogy az érintett intézmény eljárt‑e vagy sem.” (
57
)
110.
Jelen ügyben az a kérdés merült fel, hogy az említett párhuzamosságot érinti‑e az EUMSZ 263. cikk szövegében a Lisszaboni Szerződés értelmében bekövetkezett változás. A Lisszaboni Szerződés óta ugyanis az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése azt írja elő, hogy a felperes megsemmisítés iránti keresetet indíthat „az őt közvetlenül érintő olyan rendeleti jellegű jogi aktusok ellen, amelyek nem tartalmaznak végrehajtási intézkedéseket”.
111.
Ez a módosítás a fent említett T. Port ítélettel összhangban lévő ítélkezési gyakorlattal együtt azt is jelenti‑e, hogy most már a felperes keresetet indíthat „az őt közvetlenül érintő olyan rendeleti jellegű jogi aktusok” elfogadásának elmulasztása miatt, „amelyek nem tartalmaznak végrehajtási intézkedéseket”?
112.
A tárgyaláson a Bizottság azt állította, hogy e kérdésre a válasznak „nemnek” kell lennie. Előadta, hogy a Lisszaboni Szerződés célja az volt, hogy a jogi védelemben meglévő, a korábbi EK 230. cikk negyedik bekezdéséből eredő konkrét és sajátos hézagot kitöltsön. A Bíróság párhuzamosságra vonatkozó ítélkezési gyakorlatának teljes ismerete mellett azonban a módosítást csak az akkori EK 230. cikk negyedik bekezdésre (jelenleg az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése) vonatkozóan hajtották végre, míg a korábbi EK 232. cikket (jelenleg EUMSZ 265. cikk) változatlanul hagyta.
113.
Ezzel nem értek egyet. Véleményem szerint a válasznak „igennek” kell lennie, egyebek mellett a következő három ok miatt.
114.
Először is, Lisszabon előtt az EUMSZ 263. és 265. cikk szerinti feltételek között fennálló párhuzamosság a jogorvoslati rendszer koherenciájának kérdése, nem pedig az EUMSZ 265. cikk szövegéből eredt. Ezért a Bizottságnak az EUMSZ 265. cikk változatlan szövegével kapcsolatos érve nem a legerősebb, mivel a párhuzamosság melletti fő érv még Lisszabon előtt is más volt. Ugyanakkor ez a fő érv és aggályok, amelyek eredményeképpen a Bíróság eltért az EUMSZ 265. cikk szigorú megfogalmazásától, Lisszabon után ugyanúgy fennáll.
115.
Másodszor, az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésében a Lisszaboni Szerződéssel eszközölt változások célja az volt, hogy bizonyos típusú jogi aktusok esetén szélesebb körben lehessen hozzáférni az uniós bíróságokhoz, (
58
) különösen a Jégo‑Quéré (
59
) és az UPA‑ügyben (
60
) született ítélkezési gyakorlatra reagálva. Ha az EUMSZ 265. cikk alapján a két aktus közötti párhuzamosság tagadásával korlátozódna a bírósághoz fordulás lehetősége, az – véleményem szerint – egyértelműen ellentétes lenne a Szerződés említett módosításainak fő céljával és szellemével.
116.
Harmadszor, alapvetően az intézményi mulasztás megállapítása iránti kereset célja viszonylag szerény: az intézményi szklerózis legyőzése. A megsemmisítés iránti keresettel szemben nem utal arra, hogy a munkát rosszul végezték el, hanem egyszerűen csak arra, hogy a munkát egyáltalán nem végezték el. Az intézményi mulasztás megállapítása iránti kereset célja nem a folyamat lelassítása, hanem inkább annak felgyorsítása azon kötelezettségeknek megfelelően, amelyeket az uniós intézmények maguk vállaltak. Mint ilyen, amennyiben a Bizottság érvének elfogadása esetén meglehetősen paradox lenne szűkebb feltételeket szabni az EUMSZ 263. cikk szerinti, mint az EUMSZ 263. cikk szerinti perbeli legitimációnak. Ha ugyanis az e két rendelkezés közötti párhuzamosság valaha is megszűnne, annak – véleményem szerint – pontosan az ellenkező irányba kellene történnie: az intézményi mulasztás megállapítása iránti keresethez megengedőbb perbeli legitimációra lenne szükség, mint a megsemmisítés iránti kereset esetén.
117.
Ezen okokból kifolyólag véleményem szerint a Bíróság által az EUMSZ 263. és EUMSZ 265. cikk között felállított párhuzamosságot fenn kell tartani. Mint ilyen, a nem kivételes helyzetben lévő felperesek intézményi mulasztás megállapítása iránti keresetét három helyzetben el kell fogadni, nevezetesen, ha az(t) a jogi aktus(t), amelyre a kereset végső soron irányul:
–
a felperesnek címeznék; vagy
–
a felperest közvetlenül és egyénileg érintené; vagy
–
a felperest közvetlenül érintő rendeleti jellegű jogi aktus lenne, amely nem tartalmaz végrehajtási intézkedést.
2) Egyéni érintettség és végrehajtási intézkedést nem tartalmazó rendeleti jellegű jogi aktus
118.
Meglehetősen egyértelmű, hogy a Bionoricát a Bíróság ítélkezési gyakorlatának értelmében véve nem érintené egyénileg az a jogi aktus, amelynek elfogadását kéri. Semmiben nem különbözik bármely másik olyan gazdasági szereplőtől, amelyet egy ilyen jogi aktus potenciálisan érintene. (
61
) Egyebek mellett nem állítják, hogy a Bionorica kifejezetten kérte bármelyik olyan állítás engedélyezését, amely értékelését felfüggesztették. (
62
)
119.
Feltételezve, hogy a Bíróság fenntartja az EUMSZ 263. cikkel való, az ítélkezési gyakorlatán alapuló párhuzamosságot, a kereset szerinti aktus ettől függetlenül olyan „rendeleti jellegű jogi aktusnak” minősül‑e, amely „nem tartalmaz végrehajtási intézkedést”?
120.
Álláspontom szerint igen. A szóban forgó jogi aktus nem jogalkotási aktus lenne, hanem olyan aktus, amelyet a Bizottság komitológiai eljárást követően fogadott el. (
63
) Mint ilyen, a kialakult ítélkezési gyakorlat szerinti értelemben véve egyértelműen „rendeleti jellegű jogi aktus” lenne. (
64
)
121.
A végrehajtási intézkedések hiányát illetően egyszerűen felhívom a figyelmet arra, hogy a kereset szerinti jogi aktus olyan azonnali jogot hoz létre, amely alapján a használathoz előírt feltételek mellett az engedélyezett állításokat élelmiszereken használni lehet, vagy az engedélyezés megtagadása esetén, az ilyen állítások használatának automatikus tilalmát hozza létre. A tagállamok vagy az intézmények részéről semmiféle lépésre nincs szükség ahhoz, hogy e jogokat érvényesítsék vagy a tilalmat alkalmazzák. Tulajdonképpen hasonló következtetésre jutott a Törvényszék, amikor megállapította, hogy a 432/2012 rendelet nem tartalmaz végrehajtási intézkedéseket. (
65
)
122.
Így az a jogi aktus, amelynek elfogadására a kereset irányul, olyan rendeleti jellegű jogi aktusnak minősül, amely nem tartalmaz végrehajtási intézkedéseket. Így tehát csak az a kérdés maradt hátra, hogy egy ilyen rendeleti jellegű jogi aktus közvetlenül érintené‑e a Bionoricát.
3) Közvetlen érintettség
123.
Ahhoz, hogy egy intézményi mulasztás megállapítása iránti kereset elfogadható legyen, a felperesnek bizonyítania kell közvetlen érintettségét. Az ítélkezési gyakorlatban gyakran használt formula alapján (
66
) a „közvetlen érintettséghez” arra van szükség, hogy a jogi aktus közvetlen hatást gyakoroljon a jogalany jogi helyzetére, és ne hagyjon mérlegelési lehetőséget az intézkedés végrehajtásával megbízott címzettek számára, mert az ilyen végrehajtás tisztán automatikus jellegű és köztes szabályok alkalmazása nélkül, egyedül az uniós szabályozás alapján történik. (
67
)
124.
Az említett teszt második részét illetően – automatizmus, vagyis a mérlegelési szabadság hiánya – a jelen ügyben nem merül fel különösebb nehézség. A Törvényszéknek a 432/2012 rendeletre vonatkozó megállapításához hasonlóan (
68
) úgy vélem, egyértelmű, hogy ebben az esetben a végrehajtás valóban automatikus lenne, és a tagállamok részére nem hagyna mérlegelési mozgásteret.
125.
Az első részre vonatkozóan – a felperes jogi helyzetére gyakorolt közvetlen hatást illetően – a Bionorica lényegében azzal érvel, hogy jogi helyzetére közvetlenül hatással lenne, egyebek mellett azért, mert az a jogi aktus, amelynek elfogadására a kereset irányul vagy megadja számára a jogot, hogy bizonyos állításokat élelmiszereken használjon, vagy megakadályozza őt és versenytársait ebben.
126.
Az, hogy a versenytársak nem használhatják az állításokat, az említett versenytársak jogi helyzetére nézve jelenthet közvetlen hatást, a Bionoricáéra azonban nem.
127.
Az állítás fennmaradó része ennél bonyolultabb. Aligha vitatható, hogy a Bionorica azon jogi aktus eredményeként, amelynek elfogadására a kereset irányul, ne szerezne jogot az engedélyezett állítások használatára, (
69
) vagy legalábbis ne használhatna más állításokat. A Bionorica közvetlenül gyakorolhat egy ilyen jogot. A tilalom vele szemben azonnal hatályos lenne. Jogi helyzetében közvetlen változások állnának be.
128.
Ezzel az okfejtéssel szemben egyetlen kifogás hozható fel, az, hogy a Bionorica jelenleg nem tevékenykedik – vagy legalábbis a kereset megindításának idején nem tevékenykedett – az élelmiszerek piacán.
129.
A közvetlen érintettségre vonatkozó korábbi ítéletekben megemlítik az érintett piacon való tényleges jelenlét követelményét. (
70
) Ez azonban nem következetes. A közvetlen érintettség fennállását megállapították például az értékesítési láncban feljebb lévő piacra való potenciális (kétségtelenül elméleti) belépés (
71
) és ottani jelenlét esetén is. (
72
)
130.
Ami azonban még ennél is alapvetőbb fontossággal bír, úgy vélem, hogy egy ilyen követelmény nem magából a közvetlen érintettség fogalmából ered. Legalább két – gyakorlati és szisztematikus – szempontból megkérdőjelezhető, hogy egy ilyen követelményt bele lehessen érteni a fogalomba.
131.
Először is, a gyakorlati oldalát nézve, egyáltalán nem világos, hogy a mostanihoz hasonló ügyekben mit jelent az, hogy a fennálló piaci jelenlét. Azt jelenti vajon, hogy az adott állításokat az intézményi mulasztás megállapítása (vagy a megsemmisítés) iránti kereset megindítása pillanatában forgalmazott élelmiszerekre ténylegesen használják? Mi a helyzet azonban akkor, ha az említett állításokat nem lehet a gyakorlatban használni, a nemzeti jog alkalmazása miatt (amire az átmeneti rendszerben lehetőség van)? Vagy ez azon összetevőket vagy anyagokat használó élelmiszerek piaci jelenlétének valamilyen formájára utal, amelyekre az állítások vonatkoznak, anélkül hogy az állítások tényleges használata szükséges lenne? Mi van akkor, ha sor kerül (az állításokat használó) termékek értékesítésére, a tevékenység azonban szórványos és egy ideje nem folytatták? Mi a helyzet akkor, ha a piacra lépés rövidesen bekövetkezik, de még nem történt meg? Mi van akkor, ha a piacra lépésnek és az állítások alkalmazásának csak akkor van értelme, ha a jogi helyzet tisztázódott és az állításokat engedélyezték, hogy a szükséges beruházások igazolhatók legyenek (lényegében ez volt a Bionorica egyik érve)?
132.
Általánosabban: az intézményi mulasztás megállapítása iránti keresetek esetén hogyan lehet megfelelni annak, hogy egy lényegében teljesen hipotetikus vita folyik egy olyan jogi helyzetről, amely potenciálisan csak sok évvel később válik érintetté, de amelyet a tényekre jelenlegi állapotában is alkalmaznak?
133.
A piaci jelenlét fogalmát övező bonyolult kérdéseknek (folyamatos jelenlét? szórványos jelenlét? minimális jelenlét? rövidesen bekövetkező jelenlét?) jelentőségük lehet például az eljáráshoz fűződő érdek megállapítása szempontjából. Sőt, véleményem szerint az értékesítési lánc elején található gazdasági szereplő Diapharmot illetően döntő jelentőségűek. Azonban szerintem nem lehetnek a közvetlen érintettség formális feltétele.
134.
Másodszor úgy vélem, hogy szisztematikusan nézve egy ilyen megközelítés természeténél fogva ellentmondásos lenne. Valamely jogi aktus vagy olyan jogot vagy tilalmat hoz létre, amely egyénekre közvetlenül alkalmazandó, vagy nem. Az ítélkezési gyakorlat szokásos formulájában megjelenő közvetlen érintettség annak vizsgálatát teszi szükségessé, hogy milyen jogok és tilalmak vonatkoznak valamely jogalanyra, nem pedig azt, hogy aktívan gyakorolja‑e ezeket a jogokat vagy betartja‑e a tilalmakat egy adott időpontban. Megint csak, a felperes konkrét ténybeli helyzete a kérelem pillanatában jelentős lehet az eljáráshoz fűződő érdeke szempontjából, (
73
) a közvetlen érintettséggel összefüggésben azonban nem döntő jelentőségű.
135.
Ezenfelül egy másik szisztematikus érvet is ki kell itt emelni. A kialakult ítélkezési gyakorlat alapján a piaci jelenlétet a Bíróság teljesen irrelevánsnak tekinti, amikor az egyéni érintettség meghatározásához a felperes konkrét helyzetét vizsgálja. Az ilyen ügyekben ismételten megállapította, hogy elméletileg bárki bármikor bármilyen piacra beléphet. Furcsának tűnne a számomra, hogy épp ugyanez a tényező – a tényleges piaci jelenlét –, amelyet az elfogadhatóság egyik elemére vonatkozóan irrelevánsnak tekintünk és figyelmen kívül hagyunk, a közvetlen érintettség szempontjából hirtelen döntő jelentőségűvé válik a felperes jogaira és kötelezettségeire vonatkozó látszólag objektívebb értékelés során.
136.
Összességében úgy vélem, hogy a piaci jelenlétre vonatkozó követelmény nem érthető bele a közvetlen érintettség fogalmába.
137.
A piaci jelenlét követelménye eredhet‑e akkor magából a rendeletből?
138.
Általános felvetésként valamely rendelet nyilvánvalóan korlátozhatja azon személyek körét, akik számára jogokat biztosít vagy akikre nézve kötelezettségeket keletkeztet. A jelen ügyben és ezzel a konkrét rendelettel kapcsolatban azonban nincs a piaci jelenlétre vonatkozó korlátozó követelmény.
139.
A rendelet 10. cikke szerinti állítások használatára vonatkozó tilalmak általánosan alkalmazandóak. Ez azt jelenti, hogy ezen nem korlátozódnak valamely meghatározott csoportra. A releváns összetevőket tartalmazó élelmiszereket értékesítő vagy értékesíteni kívánó bármely jogalanyt érinti az, ha közvetlenül és jogilag akadályozzák meg az egészségre vonatkozó konkrét állítások alkalmazásában. A piacon való tényleges jelenlét nem releváns.
140.
A rendelet 17. cikkének (5) bekezdésében szereplő állítások engedélyezését illetően e rendelkezés kimondja, hogy a „13. és 14. cikkben meghatározott listákban szereplő, egészségre vonatkozó állításokat […] bármely élelmiszeripari vállalkozó használhatja […]”. (
74
) Ez azt jelenti‑e, hogy a fellebbezők által kért jogi aktus csak személyek egy korlátozott, valamely konkrét időpontra nézve meghatározott csoportját (az „élelmiszeripari vállalkozókat”) ruházza fel az állítások használatának jogával?
141.
Ez valóban lehet az említett rendelkezés egyik értelmezése. Én azonban nem hiszem, hogy ez a helyes értelmezés. Az „élelmiszeripari vállalkozót” a következőképpen határozzák meg: „az a természetes vagy jogi személy, aki/amely az általa ellenőrzött élelmiszeripari vállalkozáson belül felelős az élelmiszerjog követelményeinek betartásáért” (
75
). Ez – bármely egyértelmű fogalommeghatározás helyett – inkább egy olyan tág és eléggé eklektikus csoport leírása, amely kiterjed a karfiolforgalmazóktól kezdve az energiaital‑gyártókon át az élelmiszerekben való felhasználásra szánt aminosavak gyártóiig. Ez a csoport ráadásul nyitott, amelynek összetétele folyamatosan változik. Ily módon – a fenti 134. és 135. pontban kifejtetteknek megfelelően – az élelmiszerekre vonatkozó, engedélyezett vagy tiltott állítások listáját közvetlenül alkalmazni kell mindenkire, aki ilyen tevékenységet folytat, már pusztán e tevékenység folytatása alapján. (
76
)
142.
Ennek következtében egyszerűen nem logikus az egyfelől az e rendelkezésből közvetlenül jogokat eredeztető „zárt” csoport, másfelől pedig mindenki más között éles határvonal meghúzására törekedni. (
77
)
143.
Azt, hogy az „élelmiszeripari vállalkozókra” vonatkozó, a 17. cikk (5) bekezdésében szereplő hivatkozás célja nem az, hogy a bizonyos jogokban részesülő – és mindenki mást kizáró – zárt csoportot határozzon meg, az is illusztrálja, hogy mely ügyek tekintetében fogadták el ezt a megközelítést. Így például a T & L Sugars ügyben (
78
) a Bíróság elutasított egy rendelet megsemmisítése iránti kérelmet a cukorágazatban, amely a cukorgyártóknak – egy nagyon pontosan körülhatárolt, az engedélyezési folyamat révén körülhatárolt, zárt csoport (
79
) – jogokat biztosított azon az alapon, hogy a felperesek nem tagjai az említett csoportnak, és így helyzetüket a rendelet nem érintette. (
80
)
144.
Összefoglalva: úgy vélem, hogy a Bionoricát közvetlenül érinti az a jogi aktus, amelynek elfogadására a kereset irányul, vagyis a botanikai anyagokat érintő engedélyezett állítások listája, abban az értelemben, hogy az említett jogi aktus közvetlenül érinti a jogi helyzetét.
4) Következtetés
145.
A fentiek tükrében azt javasolom a Bíróságnak, hogy a Bionorica intézményi mulasztás megállapítása iránti keresetét tartsa elfogadhatónak.
146.
Ehhez a következtetéshez nincs szükség az elfogadhatóság meglévő feltételeiben történő változtatásra. A meglévő feltételeket és a közöttük lévő kapcsolatot azonban megerősítő jelleggel kell tisztázni. Egyebek mellett meg kell erősíteni az eljáráshoz fűződő érdek és a közvetlen érintettség fogalma közötti különbséget, amely néhány esetben nyilvánvalóan valamiképpen elmosódhatott. (
81
)
147.
A fennálló ítélkezési gyakorlatnak megfelelően az eljáráshoz fűződő érdekhez az szükséges, hogy a felperesnek személyes előnye származzon a releváns jogi aktus elfogadásából (vagy megsemmisítéséből), vagy legalábbis egyértelmű esélye vagy lehetősége legyen ilyen előny elérésére. (
82
) Ez az előny lehet ténybeli vagy jogi.
148.
Közvetlen érintettség fennállásához az kell, hogy valamely jogi aktus „közvetlen hatást gyakoroljon a jogalany jogi helyzetére, és ne hagyjon mérlegelési lehetőséget az intézkedés végrehajtásával megbízott címzettek számára, mert az ilyen végrehajtás tisztán automatikus jellegű, és köztes szabályok alkalmazása nélkül, egyedül az uniós szabályozás alapján történik”. (
83
)
149.
Az eljáráshoz fűződő érdek és a közvetlen érintettség feltételei egyértelműen fedik egymást valamennyire. Tartalmukban és céljaikban azonban eltérnek, és el kell őket határolni egymástól. Ez nem pusztán szellemi feladat. Tisztán gyakorlati jelentősége van, különösen azon felperesek számára, akiknek a Bíróság ítélkezési gyakorlata alapján bizonyítaniuk kell mindkét feltétel fennállását, különben kérelmüket elutasítják.
150.
Az eljáráshoz fűződő érdek tehát a felperes ténybeli és jogi helyzetére, valamint a kereset kimenetele által a helyzetre gyakorolt hatásra irányul. Elfogadhatósági feltételként az a célja, hogy a közérdeken alapuló, és a felperest nem érintő kereseteket megakadályozza. Ezért van szükség a személyes előnyre. Bizonyos értelemben lehet rá úgy tekinteni, mint a keresetek „első megszűrésére”, amelynél nyilvánvalóan alacsonyabban van a személyes hatás küszöbértéke, mint a „közvetlen érintettség” és az „egyéni érintettség” fő feltételei esetén.
151.
A közvetlen érintettség ezzel szemben elsősorban a megtámadott jogi aktus jellegére, és az abból eredő jogok és kötelezettségek fajtájára helyezi a hangsúlyt. Figyelembe veszi az aktus kibocsátójának mérlegelését, valamint bármely olyan beavatkozó aktus meglétét, amely megszakíthatja az uniós jogi aktus és a felperes közötti láncot. Amennyiben a közvetlen érintettség a felperes jogi helyzetének közvetlen érintettségét követeli meg, (
84
) a kérdés az, hogy az aktus olyan jogokat és kötelezettségeket hoz‑e létre, amelyekre a felperes hivatkozhat, vagy amelyek cselekvésében korlátozhatják. E tekintetben nem döntő jelentőségű, hogy az ügy tényállása alapján a felperes a kereset benyújtásának pillanatában aktívan gyakorolja‑e ezeket a jogokat.
VII. Végkövetkeztetések
152.
A Bíróságnak az alábbiakat javaslom:
(1)
a C‑596/15 P. sz. ügy vonatkozásában
–
helyezze hatályon kívül az Európai Unió Törvényszéke által a T‑619/14. sz. ügyben hozott végzést és a fellebbező intézményi mulasztás megállapítása iránti keresetét az adott ügyben nyilvánítsa elfogadhatónak;
–
az ügyet érdemi vizsgálat céljából utalja vissza a Törvényszék elé;
–
a költségekről ne határozzon.
(2)
a C‑597/15 P. sz. ügy vonatkozásában
–
a fellebbezést mint megalapozatlant utasítsa el;
–
utasítsa a fellebbezőt a saját és a Bizottság költségeinek viselésére.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	Az élelmiszerekkel kapcsolatos, tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állításokról szóló, 2006. december 20‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2006. L 404., 9. o.).
(
3
)	2015. szeptember 16‑iBionorica kontra Bizottság végzés (T‑619/14, nem tették közzé, EU:T:2015:723); 2015. szeptember 16‑iDiapharm kontra Bizottság végzés (T‑620/14, nem tették közzé, EU:T:2015:714).
(
4
)	Lásd: a megtámadott végzések 1. pontja.
(
5
)	A nem a betegségek kockázatának csökkentését, illetve a gyermekek fejlődését és egészségét érintő, élelmiszerekkel kapcsolatos, egészségre vonatkozó, engedélyezett állítások jegyzékének megállapításáról szóló, 2012. május 16‑i bizottsági rendelet (HL 2012. L 136., 1. o.).
(
6
)	Lásd: a megtámadott végzések 34–38. pontja.
(
7
)	Lásd: a T‑619/14. sz. ügy esetében a megtámadott végzés 40–45. pontja, a T‑620/14. sz. ügy esetében a megtámadott végzés 40–44. pontja.
(
8
)	A T‑619/14. sz. ügy esetében a megtámadott végzés 46–48. pontja, a T‑620/14. sz. ügy esetében a megtámadott végzés 45–47. pontja.
(
9
)	A T‑619/14. sz. ügy esetében a megtámadott végzés 49–53. pontja, a T‑620/14. sz. ügy esetében a megtámadott végzés 48–52. pontja.
(
10
)	A T‑619/14. sz. ügy esetében a megtámadott végzés 54. pontja, a T‑620/14. sz. ügy esetében a megtámadott végzés 53. pontja.
(
11
)	A T‑620/14. sz. ügyben a megtámadott végzés 56. pontja.
(
12
)	A fellebbezők nem így számozzák a jogalapokat. Én ezt a jogalapok bemutatásának megkönnyítése érdekében teszem.
(
13
)	1985. május 22‑iParlament kontra Tanács ítélet (13/83, EU:C:1985:220, 25. pont); 2002. március 7‑iIntervet International kontra Bizottság ítélet (T‑212/99, EU:T:2002:63, 61. pont); 1998. szeptember 15‑iGestevisión Telecinco kontra Bizottság ítélet (T‑95/96, EU:T:1998:206, 88. pont).
(
14
)	Máté 5:37.
(
15
)	Lásd: a jelen indítvány fenti 18–20. pontja.
(
16
)	Habár az eljáráshoz fűződő érdektől elkülönülten, a „ténybeli tévedés” címszó alatt ismertetik.
(
17
)	1994. június 1‑jeiBizottság kontra Brazzelli Lualdi és társai ítélet (C‑136/92 P, EU:C:1994:211, 49. pont); 2000. június 15‑iDorsch Consult kontra Tanács és Bizottság ítélet (C‑237/98 P, EU:C:2000:321, 35. és 36. pont).
(
18
)	A T‑619/14. sz. ügyben hozott megtámadott végzés 1. és 48. pontja.
(
19
)	2015. június 4‑iAndechser Molkerei Scheitz kontra Bizottság ítélet (C‑682/13 P, nem tették közzé, EU:C:2015:356, 27. pont); 1989. július 31‑iS. kontra Bizottság végzés (206/89 R, EU:C:1989:333, 8. pont). Az ítélkezési gyakorlat általában megsemmisítés iránti keresetekre vonatkozik. Az intézményi mulasztás megállapítása iránti kereseteket illetően azonban lásd: 1995. június 27‑iGuérin automobiles kontra Bizottság ítélet (T‑186/94, EU:T:1995:114, 25. pont); 2002. március 7‑iIntervet International kontra Bizottság ítélet (T‑212/99, EU:T:2002:63, 53. pont).
(
20
)	Van Raepenbusch, S.: L’Intérêt à agir dans le contentieux communautaire, in: Mélanges en hommage à Georges Vandersanden, Brüsszel, Bruyant, 2008., 381. o.
(
21
)	2007. június 7‑iWunenburger kontra Bizottság ítélet (C‑362/05 P, EU:C:2007:322, 42. pont); 2008. április 8‑iSaint‑Gobain Glass Deutschland kontra Bizottság végzés (C‑503/07 P, EU:C:2008:207, 48. pont); 2008. április 17‑iFlaherty és társai kontra Bizottság ítélet (C‑373/06 P, C‑379/06 P és C‑382/06 P, EU:C:2008:230, 25. pont); 2015. június 4‑iAndechser Molkerei Scheitz kontra Bizottság ítélet (C‑682/13 P, nem tették közzé, EU:C:2015:356, 25. pont).
(
22
)	1986. július 10‑iDEFI kontra Bizottság (282/85, EU:C:1986:316, 18 pont); 2003. június 25‑iPérez Escolar kontra Bizottság (T‑41/01, EU:T:2003:175, 35. és 36. pont) – fellebbezési eljárásban helybenhagyta a 2004. október 1‑jeiPérez Escolar kontra Bizottság végzés (C‑379/03 P, nem tették közzé, EU:C:2004:580). Ezzel szemben lásd: 2001. április 4‑iRegione Friuli Venezia Giulia kontra Bizottság ítélet (T‑288/97, EU:T:2001:115, 49. pont).
(
23
)	1997. december 18‑iATM kontra Bizottság ítélet (T‑178/94, EU:T:1997:210, 59–62. pont), amelyben megállapításra került, hogy a határozat megerősítése vagy megsemmisítése semmiképpen nem érinti a felperes érdekeit, és ezért nem állt fenn eljáráshoz fűződő érdek.
(
24
)	1986. június 24‑iAKZO Chemie és AKZO Chemie UK kontra Bizottság ítélet (53/85, EU:C:1986:256, 16. pont): „el kell dönteni, hogy […] a megtámadott jogi aktus olyan joghatásokat kiváltó intézkedésnek minősül‑e, amely a felperes jogi helyzetének megváltoztatásával annak érdekét érinti”. Lásd még például: 2014. szeptember 3‑iSchutzgemeinschaft Milch und Milcherzeugnisse kontra Bizottság végzés (T‑112/11, EU:T:2014:752, 22. pont); 2001. szeptember 19‑iProcter & Gamble kontra OHIM (Egyenes hasáb alakú tabletta bevésett mintával) ítélet (T‑129/00, EU:T:2001:231, 12. pont); 2002. március 7‑iIntervet International kontra Bizottság ítélet (T‑212/99, EU:T:2002:63, 43. pont); 2008. április 3‑iKongra‑Gel és társai kontra Tanács ítélet (T‑253/04, nem tették közzé, EU:T:2008:88, 82–85. pont).
(
25
)	Lásd például: 2013. október 15‑iAndechser Molkerei Scheitz kontra Bizottság ítélet (T‑13/12, nem tették közzé, EU:T:2013:567, 31. pont), fellebbezési eljárásban helyben hagyva; 2015. június 4‑iAndechser Molkerei Scheitz kontra Bizottság ítélet (C‑682/13 P, nem tették közzé, EU:C:2015:356, 25. pont).
(
26
)	Az említett ítéletek úgy tűnik, „összemossák [az érdekre vonatkozó követelményt] a megtámadható aktusokra vonatkozó követelményekkel”, lásd: Lenaerts, K., Maselis, I., és Gutman, K.: EU Procedural Law, Oxford University Press, Oxford, 2014, 356. o., 528. lábjegyzet.
(
27
)	Az intézményi mulasztás megállapítása iránti keresetek esetében a kötelező erőt tekintve annak az aktusnak kell megtámadhatónak lennie, amelyre a kereset végső soron irányul. Azonban a kereset konkrét tárgya lehet az, hogy valamely előkészítő jogi aktus mint közbenső lépés elfogadását elmulasztották. Lásd például: 2013. szeptember 26‑iPioneer Hi‑Bred International kontra Bizottság ítélet (T‑164/10, nem tették közzé, EU:T:2013:503).
(
28
)	Hasonlóképpen vannak olyan ítéletek, amelyek az eljáráshoz fűződő érdekkel és a közvetlen érintettséggel kapcsolatos állításokat egymás mellé helyezik. Lásd például: 2014. szeptember 3‑iSchutzgemeinschaft Milch und Milcherzeugnisse kontra Bizottság végzés (T‑112/11, EU:T:2014:752, 24–31. pont). Ezek azonban továbbra is két külön feltételt jelentenek.
(
29
)	Lásd például: 2006. július 4‑ieasyJet kontra Bizottság ítélet (T‑177/04, EU:C:2005:187, 41. pont).
(
30
)	2009. március 5‑iBizottság kontra Provincia di Imperia végzés (C‑183/08 P, nem tették közzé, EU:C:2009:136, 26. pont).
(
31
)	1987. január 21‑iStroghili kontra Számvevőszék ítélet (204/85, EU:C:1987:21, 11. pont).
(
32
)	2007. június 7‑iWunenburger kontra Bizottság ítélet (C‑362/05 P, EU:C:2007:322, 42. pont); 2015. szeptember 17‑iMory és társai kontra Bizottság ítélet (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 57. pont).
(
33
)	1992. szeptember 17‑iNBV és NVB kontra Bizottság ítélet (T‑138/89, EU:C:1992:95, 33. pont).
(
34
)	2011. június 9‑iEvropaïki Dynamiki kontra EKB ítélet (C‑401/09 P, EU:C:2011:370, 49. pont).
(
35
)	2008. április 17‑iFlaherty és társai kontra Bizottság ítélet (C‑373/06 P, C‑379/06 P és C‑382/06 P, EU:C:2008:230).
(
36
)	2008. december 22‑iGordon kontra Bizottság ítélet (C‑198/07 P, EU:C:2008:761).
(
37
)	2008. április 17‑iFlaherty és társai kontra Bizottság ítélet (C‑373/06 P, C‑379/06 P és C‑382/06 P, EU:C:2008:230).
(
38
)	2008. december 22‑iGordon kontra Bizottság ítélet, (C‑198/07 P, EU:C:2008:761, 41–53. pont).
(
39
)	Lásd a rendelet 28. cikkének (5) és (6) bekezdését.
(
40
)	Lásd a rendelet 17. cikkének (5) bekezdését.
(
41
)	Jelen indítvány 87–90., valamint 97. pontjában visszatérek arra a kérdésre, hogy ez az előny az egyes fellebbezők szempontjából személyes lenne‑e.
(
42
)	Lásd a fenti 55. pontot.
(
43
)	Végzéseiben a Törvényszék hangsúlyozza, hogy a mérlegelési jogkör gyakorlása azt jelenti, hogy gyakorlatilag igen elenyésző az esélye annak, hogy az állításokat engedélyezik. Nem hiszem, hogy az eljáráshoz fűződő érdek megállapítása szempontjából jelentősége lenne annak, hogy 10, 50 vagy 90 százalék esély van‑e a sikerre. Egyszerűen nem lenne helyes, ha az eljáráshoz fűződő érdek fogalmát a végrehajtó szerv különböző ügyekben hozott korábbi döntéseire vonatkozó általános statisztikáktól tennék függővé.
(
44
)	Ebben az értelemben lásd: 2013. szeptember 26‑iPioneer Hi‑Bred International kontra Bizottság ítélet (T‑164/10, nem tették közzé, EU:T:2013:503, 35. pont). Az eljáráshoz fűződő érdek kérdését a Törvényszék nem vizsgálta részletesen. Azonban érdemes itt annyit megemlíteni, hogy a Törvényszék annak ellenére elfogadhatónak tartott egy olyan keresetet, amelyben azt állították, hogy a Bizottság elmulasztott foglalkozni a géntechnológiával módosított szervezetek engedélyezéséről szóló tanácsi javaslattal, hogy elismerték, lehet, hogy a Tanács elutasítja a javaslatot, de az is lehet, hogy elfogadja.
(
45
)	Lásd: 1995. június 27‑iGuérin automobiles kontra Bizottság ítélet (T‑186/94, EU:T:1995:114, 25. pont); 2002. március 7‑iIntervet International kontra Bizottság ítélet (T‑212/99, EU:T:2002:63, 61. pont); 2013. szeptember 26‑iPioneer Hi‑Bred International kontra Bizottság ítélet (T‑164/10, nem tették közzé, EU:T:2013:503).
(
46
)	A Törvényszéknek az Intervet és a Pioneer Hi‑Bred ügyben hozott (a 45. lábjegyzetben hivatkozott) ítélete gyakorlatilag a jogalkotási folyamat végső kimenetele szempontjából vizsgálja az eljáráshoz fűződő érdek fennállását. Azonban az ítéletekben ezzel a kérdéssel nem foglalkoztak különösebben.
(
47
)	A fenti 66. pontban említetteknek megfelelően ez egyszerűsítés. Azt a bináris megközelítést, amely szerint az engedélyezés jó, az elutasítás rossz, (potenciálisan félrevezető) túlzott leegyszerűsítésnek tartom. Amint azt a fellebbezők is állították, az elutasítás is járhat előnyökkel a jogbiztonságot illetően. Másfelől az engedélyezés nem szükségszerűen jelenti azt, hogy szabad kezet kapnak. Előfordulhat például, hogy olyan feltételeket szabnak mellé, amely a gazdasági szereplők számára nagyobb terhet jelent, mint amelyet az átmeneti rendszer jelent.
(
48
)	Lásd a fenti 44. lábjegyzetet. Az érdek fennállását az említett ügyben meg sem kérdőjelezték.
(
49
)	A Törvényszék ezen a ponton érvelésében alapvetően elvonatkoztat a fellebbezők konkrét helyzetétől.
(
50
)	Ez ellentétben áll az Andechser ügyben (2015. június 4‑iAndechser Molkerei Scheitz kontra Bizottság ítélet [C‑682/13 P, nem tették közzé, EU:C:2015:356]) szereplő helyzettel. Az említett ügyben a felperes azzal érvelt, hogy versenyhátrányt szenvedett, mivel termékei (biojoghurt) a nem biojoghurtokkal versenyeztek. A megtámadott rendelet megengedte a stéviol cukorhelyettesítő adalékanyagként történő használatát a nem biojoghurtokban, a biojoghurtokban azonban összetevőként kifejezetten nem engedélyezte a stéviolt. A Bíróság megállapította, hogy a fellebbező az adott ügyben nem bizonyította, hogy érdeke fűződik az eljáráshoz, mivel a bio‑ és nem biotermékek közötti versenytársi viszonyt csupán állították, de nem bizonyították.
(
51
)	A fenti első jogalapnál a 42–46. pontban kifejtetteknek megfelelően ugyanis a Törvényszék egyenesen azt állította (tévesen), hogy ez már megtörtént.
(
52
)	Hangsúlyozni kell, hogy az itt tárgyalt kérdés az eljáráshoz fűződő érdekre vonatkozó eljárási, nem pedig a kárra vonatkozó anyagi kérdés.
(
53
)	A T‑620/14. sz. ügyben a megtámadott végzés 53. pontja.
(
54
)	Lásd például: 2015. június 4‑iAndechser Molkerei Scheitz kontra Bizottság ítélet (C‑682/13 P, nem tették közzé, EU:C:2015:356, 27. pont).
(
55
)	2014. február 27‑iStichting Woonpunt és társai kontra Bizottság ítélet (C‑132/12 P, EU:C:2014:100, 47. és 48. pont).
(
56
)	1996. november 26‑iT. Port ítélet (C‑68/95, EU:C:1996:452, 59. pont); 2004. október 1‑jei Pérez Escolar kontra Bizottság végzés (C‑379/03 P, nem tették közzé, EU:C:2004:580, 15. pont).
(
57
)	1996. november 26‑iT. Port ítélet (C‑68/95, EU:C:1996:452, 59. pont).
(
58
)	2013. október 3‑iInuit Tapiriit Kanatami és társai kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 57. pont); Cruz Villalón főtanácsnoknak a T & L Sugars és Sidul Açúcares kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑456/13 P, EU:C:2014:2283, 19. és 20. pont).
(
59
)	A 2002. május 3‑iJégo‑Quéré kontra Bizottság ítéletet (T‑177/01, EU:T:2002:112) hatályon kívül helyező, 2004. április 1‑jeiBizottság kontra Jégo‑Quéré ítélet (C‑263/02 P, EU:C:2004:210).
(
60
)	2002. július 25‑iUnión de Pequeños Agricultores kontra Tanács ítélet (C‑50/00 P, EU:C:2002:462).
(
61
)	1963. július 15‑iPlaumann kontra Bizottság ítélet (25/62, EU:C:1963:17, 107. pont).
(
62
)	Ezzel ellentétes ítélet: 2014. április 30‑iHagenmeyer és Hahn kontra Bizottság ítélet (T‑17/12, EU:T:2014:234, 61. pont).
(
63
)	Lásd a rendelet 13. cikkének (3) bekezdését és 24. cikkének (2) bekezdését.
(
64
)	2013. október 3‑iInuit Tapiriit Kanatami és társai kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑583/11 P, EU:C:2013:625). A Törvényszék a 2015. június 12‑iHealth Food Manufacturers’ Association és társai kontra Bizottság ítéletében (T‑296/12, EU:T:2015:375, 37. pont) arra a következtetésre jutott, hogy a 432/2012 rendelet rendeleti jellegű jogi aktus.
(
65
)	2015. június 12‑iHealth Food Manufacturers’ Association és társai kontra Bizottság ítélet (T‑296/12, EU:T:2015:375, 50. pont).
(
66
)	1998. május 5‑iGlencore Grain kontra Bizottság ítélet (C‑404/96 P, EU:C:1998:196, 41. pont); 2008. március 13‑iBizottság kontra Infront WM ítélet (C‑125/06 P, EU:C:2008:159, 47. pont); 2009. július 2‑iBavaria és Bavaria Italia ítélet (C‑343/07, EU:C:2009:415, 43. pont). Lásd még: 1998. május 5‑iDreyfus kontra Bizottság (C‑386/96 P, EU:C:1998:193, 43. pont); 2009. szeptember 10‑iBizottság kontra Ente per le Ville Vesuviane és Ente per le Ville Vesuviane kontra Bizottság ítélet (C‑445/07 P és C‑455/07 P, EU:C:2009:529, 45. pont). Megjegyzem, hogy a Bíróság a Dreyfus ügyben alkalmazta először az ítélkezési gyakorlatban kialakított, a valamely felperes „jogi helyzetét” közvetlenül érintő jogi aktusokra hivatkozó formulát. Noha az említett ügy 43. pontja számos olyan korábbi ügyre hivatkozik, amelyek alátámasztják ezt a konkrét következtetést, ezen ügyek egyike sem határozza meg ténylegesen közvetlen érintettség egyik feltételeként a felperes jogi helyzetére gyakorolt ilyen hatást (a Dreyfus ügyben ráadásul a Bíróság végső soron megállapította, hogy a vitatott jogi aktus közvetlenül érinti a felperes jogi helyzetét, így e tekintetben megváltoztatta a Törvényszék határozatát).
(
67
)	Ennek ellenére osztozom a másutt kifejezett kétségekben arra vonatkozóan, hogy ez a formula ténylegesen alkalmas‑e arra, hogy teljesen tükrözze a „közvetlen érintettségnek” a Bíróság által alkalmazott számos finomságot (Lásd: Kokott főtanácsnoknak az Inuit Tapiriit Kanatami és társai kontra Parlament és Tanács ügyre vonatkozó indítványa [C‑583/11 P, EU:C:2013:21, 71. pont]). Különösen a teszt első részét illetően gyakran úgy vélik, hogy közvetlen érintettség akkor áll fenn, ha az adott jogi aktus a felperesre nem jogi, hanem pusztán ténybeli hatással van, például mert közvetlenül érinti őt a többi piaci résztvevővel versenyben álló piaci résztvevői minőségében. E jelenség nyilvánvaló példája az állami támogatással és az összefonódást engedélyező határozatokkal szembeni keresetekre vonatkozó ítélkezési gyakorlat. Az állami támogatás vonatkozásában lásd: 1990. július 12‑iCofaz és társai kontra Bizottság ítélet (C‑169/84, EU:C:1990:301, 9. pont), amelyben az elfogadhatóságot nem kérdőjelezték meg. Lásd még: a 2007. november 22‑iSpanyolország kontra Lenzing ítélet (C‑525/04 P, EU:C:2007:698, 31. és 35–38. pont). Frissebb példáért lásd: 2016. szeptember 15-iFerracci kontra Bizottság ítélet (T‑219/13, EU:T:2016:485, 44. pont). Az összefonódás ellenőrzését illetően lásd: 2003. április 3‑iBaByliss kontra Bizottság ítélet (T‑114/02, EU:T:2003:100, 89. pont); 2003. szeptember 30‑iARD kontra Bizottság ítélet (T‑158/00, EU:T:2003:246, 60. pont).
(
68
)	2015. június 12‑iHealth Food Manufacturers’ Association és társai kontra Bizottság ítélet (T‑296/12, EU:T:2015:375, 50. pont).
(
69
)	Habár lásd a lenti 137–139. pontot.
(
70
)	2015. június 12‑iHealth Food Manufacturers’ Association és társai kontra Bizottság ítélet (T‑296/12, EU:T:2015:375, 40. és 41. pont).
(
71
)	2014. április 30‑iHagenmeyer és Hahn kontra Bizottság ítélet (T‑17/12, EU:T:2014:234). Ebben az ügyben a felperes egy egyetemi professzor volt, aki a víz erényeit felmagasztaló egészségre vonatkozó állítás engedélyezését kérte. A Törvényszék elfogadhatónak nyilvánította az 1170/2011/EU rendelet (az élelmiszerekkel kapcsolatos, a betegségek kockázatának csökkentéséről szóló, az egészségre vonatkozó egyes állítások engedélyezésének elutasításáról szóló, 2011. november 16‑i 1170/2011/EU bizottsági rendelet, HL 2011. L 299., 1. o.) formájában megjelenő bizottsági elutasítás megsemmisítésére irányuló kérelmét.
(
72
)	A 2011. október 25‑iMicroban International és Microban (Europe) kontra Bizottság ítéletben (T‑262/10, EU:T:2011:623) a felperes kifogásolta a triklozán élelmiszerek csomagolóanyagán történő használatának tilalmát. A felperes adalékanyagok gyártója, értékesítője és forgalmazója volt, és azt kérte, hogy a triklozánt vegyék fel a 90/128/EGK irányelvben (az élelmiszerekkel rendeltetésszerűen érintkezésbe kerülő műanyagokról és műanyag tárgyakról szóló, 1990. február 23‑i bizottsági irányelv [HL 1990. L 75., 19. o.]) engedélyezett adalékanyagok listájára. Egyértelmű volt, hogy a tilalom kereskedelmi szempontból érinteni fogja (lásd a Microban ítélet 28. pontját). Azonban nem volt ténylegesen jelen az élelmiszer‑csomagolási láncban lejjebb lévő piacon.
(
73
)	Lásd az eljáráshoz fűződő érdekkel kapcsolatos fenti okfejtést (C. szakasz).
(
74
)	Kiemelés tőlem.
(
75
)	Lásd: a rendelet 2. cikke 1. pontjának a) alpontja, valamint az élelmiszerjog általános elveiről és követelményeiről, az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság létrehozásáról és az élelmiszerbiztonságra vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 2002. január 28‑i 178/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2002. L 31., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 6. kötet, 463. o) 3. cikkének 3. pontja.
(
76
)	További kérdések merülnek fel – a fenti 131. pontban már hangsúlyozottaknak megfelelően – az élelmiszeriparban folytatott szórványos vagy ideiglenes tevékenységekkel kapcsolatban is.
(
77
)	Az ellenkező megállapítása ugyanis annak elismerését jelentené, hogy a jelen ügyben a fellebbezők esetlegesen „kijárhatták” volna a közvetlen érintettséget azáltal, hogy ideiglenesen némi csekély mértékű és egyáltalán nem kapcsolódó tevékenységet végeznek az élelmiszeriparban azért, hogy elérjék az „élelmiszeripari vállalkozói” jogállást. Nem volna sem hiteles, sem következetes ilyen jogkövetkezményeket biztosítani az élelmiszeripari palettán való ilyen messzire nyúló jelenlétnek, ugyanakkor pedig jelentéktelennek nyilvánítani a szorosan kapcsolódó piacokon való, megszilárdult jelenlétet.
(
78
)	2015. április 28‑i ítélet (C‑456/13 P, EU:C:2014:284).
(
79
)	A 2015. április 28‑iT & L Sugars ítéletben (C‑456/13 P, EU:C:2014:284, 34. pont) a Bíróság megállapította, hogy keresetet „kizárólag az 1234/2007 rendelet 57. cikkével összhangban jóváhagyott olyan, répacukrot vagy nádcukrot, illetve izoglükózt termelő vállalkozás nyújthat be, amely ezen gazdasági évre részesült a kiosztott termelési kvótából”.
(
80
)	2015. április 28‑iT & L ítélet (C‑456/13 P, EU:C:2014:284, 37. pont).
(
81
)	Lásd a fenti 26. lábjegyzetet.
(
82
)	Lásd a jelen indítvány fenti 50. pontját.
(
83
)	1998. május 5‑iDreyfus kontra Bizottság ítélet (C‑386/96 P, EU:C:1998:193, 43. pont). Lásd a 66. lábjegyzetben hivatkozott többi ítélkezési gyakorlatot. Lásd még a fenti 71. lábjegyzetet. A „ténybeli” közvetlen érintettség kérdésével azonban itt nem kell foglalkozni.
(
84
)	Lásd a fenti 67. lábjegyzetet.