PAOLO MENGOZZI
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2017. március 30.(1)
C‑591/14. sz. ügy
Európai Bizottság
kontra
Belga Királyság
„Tagállami kötelezettségszegés – Állami támogatásra vonatkozó bizottsági határozat megsértése – 2011/678/EU határozat – A szarvasmarhaféléket érintő fertőző szivacsos agyvelőbántalmak (TSE) szűrővizsgálatának finanszírozásához nyújtott állami támogatás – A nyújtott támogatások visszatéríttetésének elmulasztása – Védekezési jogalapok – A támogatás kedvezményezettjeinek azonosításával kapcsolatos nehézségek”
Bevezetés
1.        A jelen ügy tárgya az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése alapján a Belga Királysággal szemben benyújtott kereset, amelyben az Európai Bizottság azt kéri a Bíróságtól, állapítsa meg, hogy a Belga Királyság – mivel az előírt határidőkön belül nem hozta meg az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy a szarvasmarhaféléket érintő fertőző szivacsos agyvelőbántalmak (TSE) szűrővizsgálatának finanszírozásához Belgium által nyújtott állami támogatásról (C 44/08 [ex NN 45/04] állami támogatás) szóló, 2011. július 27‑i 2011/678/EU határozat (a továbbiakban: vitatott határozat)(2) 1. cikke (3) és (4) bekezdésében jogellenesnek és a belső piaccal összeegyeztethetetlennek minősített állami támogatásokat visszatéríttesse a kedvezményezettekkel, és mivel az előírt határidőn belül nem tájékoztatta a Bizottságot az e határozatban foglaltaknak való megfelelés érdekében hozott intézkedésekről – nem teljesítette az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdésből és az említett határozat 2–4. cikkéből eredő kötelezettségeit.
A jogvita előzményei
A szarvasmarhaféléket érintő fertőző szivacsos agyvelőbántalmak (TSE) szűrővizsgálatának finanszírozása Belgiumban
2.        Az ügy irataiból kitűnik, hogy 2001 és 2006 között a Belga Királyság részben vagy egészben átvállalta a szarvasmarhaféléket érintő TSE 2001. január 1‑jétől kötelező szűrővizsgálatának (a továbbiakban: BSE‑vizsgálatok) költségeit.
3.        A 2001. január 1‑jétől 2001. december 31‑ig terjedő időszakban ezeket a költségeket közvetlen támogatásként az államkincstár (Belgium) finanszírozta.
4.        A 2002. január 1‑jétől 2004. június 30‑ig terjedő időszakban a BSE‑vizsgálatokat a belga Bureau d’intervention et de restitution (támogatásnyújtási és visszatérítési hivatal, BIRB), egy jogi személyiséggel rendelkező szövetségi intézmény előfinanszírozta.
5.        A 2004. július 1‑jétől 2004. november 30‑ig terjedő időszakban e vizsgálatokat az Agence fédérale pour la sécurité de la chaîne alimentaire (szövetségi élelmiszer‑biztonsági hatóság, AFSCA, Belgium), egy jogi személyiséggel rendelkező közintézmény előfinanszírozta.
6.        2004. december 1. és 2005. december 31. között a BSE‑vizsgálatok finanszírozására az arrêté royal du 15 octobre 2004 relatif au financement du dépistage des encéphalopathies spongiformes transmissibles chez les animaux (az állatokat érintő fertőző szivacsos agyvelőbántalmak szűrővizsgálatának finanszírozásáról szóló, 2004. október 15‑i királyi rendelet, a továbbiakban: 2004. október 15‑i királyi rendelet)(3) és a loi du 9 décembre 2004 relative au financement de l’AFSCA (az AFSCA finanszírozásáról szóló, 2004. december 9‑i törvény, a továbbiakban: 2004. december 9‑i törvény)(4) rendelkezéseinek megfelelően került sor. A 2004. október 15‑i királyi rendelet minden vágásra beérkezett, és BSE‑gyorstesztnek alávetendő szarvasmarhaféle után egyedenként 10,70 euró összegben megállapított díjazást írt elő, amelyet az AFSCA számára a vágóhíd üzemeltetője volt köteles megfizetni.(5) Az iratanyagból kitűnik, hogy ebben az időszakban a BSE‑vizsgálatok finanszírozása részben a 2004. október 15‑i királyi rendelet alapján fizetendő díjakból, részben az AFSCA által, a saját tartalékaiból és az államkincstár által rendelkezésére bocsátott visszafizetendő előlegből történt.(6)
7.        A BSE‑vizsgálatok finanszírozásának módját két, 2005. november 10‑én elfogadott királyi rendelet hatálybalépése újból módosította, az egyik meghatározza a 2004. december 9‑i törvény 4. cikkében foglalt hozzájárulásokat,(7) a másik az ugyanezen törvény 5. cikkében szereplő díjakról szól (a továbbiakban: 2005. november 10‑i királyi rendeletek).(8) E rendeletek közül az első, amely hatályon kívül helyezte a 2004. október 15‑i királyi rendeletet, előírta, hogy a gazdasági szereplőknek tevékenységi területenként és a létesítmények minden egyes egysége után éves hozzájárulást kell fizetniük az AFSCA részére. Nevezetesen hét tevékenységi terület érintett (a termeléshez szükséges anyagok beszállítása, elsődleges termelés, élelmiszer‑feldolgozás, nagykereskedelem, kiskereskedelem, vendéglátóipar, szállítás).(9) A második királyi rendelet meghatározott gazdasági szereplőkkel szemben díjfizetési kötelezettséget ír elő az AFSCA által nyújtott szolgáltatásokért, köztük többek között „a rendeletekben előírt mintavételért és az analízisért”(10). A 2005. november 10‑i királyi rendeletek 2005. december 31‑én léptek hatályba.
8.        A BSE‑vizsgálatok belgiumi finanszírozása miatt a Bizottság a Szerződés állami támogatásokra vonatkozó szabályai alapján már többször beavatkozott.
9.        Így 2002. február 13‑i határozatában(11) a Bizottság jóváhagyta a 2002. január 1. és június 30. közötti időszakra nyújtott támogatást (a továbbiakban: 2002. évi határozat).
10.      2005‑ben a Bizottság az 1/2004/EK rendelet(12) 15. cikkének d) pontja alapján mentességet adott a 2003. január 1‑jén létrehozott „TSE‑vizsgálatok előfinanszírozása” elnevezésű, és a 2004. október 15‑én végrehajtott „TSE‑vizsgálatok finanszírozása”(13) elnevezésű támogatási rendszer számára. Az első rendszer vizsgálatonként legfeljebb 40 euró támogatást, a második 33,38 euró támogatást írt elő.
11.      Szintén 2005‑ben a Bizottság az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja alapján jóváhagyta az AFSCA finanszírozási rendszerének a 2005. november 10‑i királyi rendeletek által megvalósított megújítása keretében tervezett, a teljes élelmiszerláncra kivetett hozzájárulásokból finanszírozott támogatást, vizsgálatonként 33,38 euró értékhatárig (a továbbiakban: 2005. évi határozat).(14) Ugyanebben a határozatban a Bizottság megállapította, hogy nem minősül állami támogatásnak sem az AFSCA‑nak az adott gazdasági szereplők számára nyújtott szolgáltatások után fizetendő hozzájárulásokból történő finanszírozása, sem a „véletlenszerű globális ellenőrzéseknek” a teljes élelmiszerláncot terhelő díjfizetési rendszerből történő finanszírozása.(15)
A vitatott határozat
12.      A Bizottság 2004‑ben beérkezett panaszok nyomán tájékoztatást kért a Belga Királyságtól a BSE‑vizsgálatok finanszírozására irányuló intézkedésekről. A belga hatóságok 2004. február 6‑án és május 14‑én válaszoltak erre a kérésre.
13.      2004. január 23‑i levelében a Belga Királyság bejelentett a Bizottságnak egy, az állatok TSE‑szűrővizsgálata költségeinek finanszírozására vonatkozó támogatási intézkedést.(16) Ezzel az intézkedéssel a BSE‑vizsgálatok költségeinek előfinanszírozását tervezték megvalósítani, amelynek összegét utólag, parafiskális járulék formájában kellett volna megtéríteni. A Belga Királyság részéről a Bizottságnak szolgáltatott magyarázatok szerint ezt a rendszert korábban már alkalmazták a 2002‑ben és 2003‑ban végzett vizsgálatok esetében.(17) A bejelentett intézkedést, mivel kiderült, hogy már végrehajtották, a be nem jelentett támogatások jegyzékébe NN 45/04. referenciaszám alatt vették nyilvántartásba.
14.      2004. szeptember 16‑án a belga hatóságok bejelentettek egy új királyi rendelettervezetet (jelenleg 2004. október 15‑i királyi rendelet), amely a vágásra beérkezett szarvasmarhafélék után egyedenként 10,70 euró díjazási rendszert írt elő.
15.      Az eljárás következő szakaszában a belga hatóságok kifejtették, hogy céljuk az AFSCA új finanszírozási rendszerén keresztül egy szolidarizált rendszer felállítása, amely a BSE‑vizsgálatokhoz kapcsolódó kiadások 15 éves időtartamban történő visszatéríttetésére irányul, és amelyhez hozzá kell járulnia minden olyan gazdasági szereplőnek, aki az érintett időszakban szarvasmarhaféléket tartott.(18)
16.      2008. november 26‑án kelt levelében a Bizottság tájékoztatta a Belga Királyságot arról, hogy megindítja az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése szerinti eljárást.(19)
17.      A vitatott határozat (31) preambulumbekezdésében a Bizottság pontosította, hogy ez a határozat „csak a 2001–2006‑os időszakban a BSE‑vizsgálatok finanszírozására szolgáló támogatásokkal, valamint azok finanszírozási rendszerével foglalkozik, mivel az ebben az időszakban lefolytatott BSE‑vizsgálatok előfinanszírozással történtek, és ez az előfinanszírozás több éven keresztül elosztva kerül visszatérítésre”.
18.      A vitatott határozat (32) és (33) preambulumbekezdésében a Bizottság felidézte a „díj”, azaz a jelen ügyben a Belga Királyság által 2004. december 1‑jétől kezdődően beszedett, 10,70 euró összegű díjak, és a „hozzájárulás”, vagyis az AFSCA által beszedett, a Belgium területén található és 7 ágazatra kiterjedő gazdaságok által megfizetett illetékek közötti „terminológiai eltéréstˮ. A vitatott határozatnak a szóban forgó intézkedések értékelésére vonatkozó szakaszában a Bizottság mindenekelőtt megállapította, hogy a BSE‑vizsgálatok hozzájárulások és egyéb állami források útján történő finanszírozása az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett előnyt biztosít „az alkalmazandó jogszabályok értelmében kötelezően BSE‑vizsgálatnak alávetendő szarvasmarhafélékből származó termékeket feldolgozó, kezelő, árusító vagy forgalomba hozó gazdálkodók, vágóhidak vagy egyéb gazdasági szereplők” részére, és így támogatás nyújtását foglalja magában.(20) A vitatott határozat (100) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy ezek a támogatások, mivel ezeket nem jelentették be a Bizottságnak, jogellenesek.
19.      Ezt követően a Bizottság az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének c) pontja alapján értékelte a támogatások belső piaccal való összeegyeztethetőségét. E célból „a különböző jogi rendelkezések alkalmazhatósága alapján” két szakaszt különböztetett meg.(21)
20.      Az első szakaszban, vagyis 2001. január 1‑je és 2002. december 31‑e között nyújtott támogatások az agrárágazatban nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás(22) 11.4 pontja alapján összeegyeztethetőnek minősültek.
21.      A második szakaszban, 2003. január 1‑je és 2005. december 31‑e között nyújtott támogatások vizsgálatára ezzel szemben a TSE‑vizsgálatokra, az elhullott állatokra és a vágóhídi hulladékokra nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás (a továbbiakban: TSE‑iránymutatás)(23) 21. és azt követő pontjai alapján került sor. E vizsgálat keretében a Bizottság megállapította, hogy az ezen iránymutatás 24. pontjában előírt, vizsgálatonként legfeljebb 40 euró összeg 2003. január 1. és 2004. június 30. között túllépésre került.(24)
22.      Ennélfogva a Bizottság a vitatott határozat (125) preambulumbekezdésében arra a következésre jutott, hogy „a 2003. január 1‑jétől 2004. június 30‑ig terjedő időszakban a BSE‑vizsgálatok finanszírozásának célját szolgáló, vizsgálatonkénti 40 euró összeget meghaladó, összesen 6 619 810,74 euró összeget kitevő támogatás nem összeegyeztethető a belső piaccal”.
23.      A vitatott határozat (126)–(129) preambulumbekezdésében a Bizottság megvizsgálta e támogatásoknak a Belga Királyság által javasolt visszatéríttetési rendszerét, amely az AFSCA finanszírozására beszedett hozzájárulásokon keresztül valósult meg, és megállapította, hogy ez a rendszer nem felel meg a visszatéríttetés követelményeinek, ahogyan azok az ítélkezési gyakorlatból és a 659/1999/EK rendelet(25) 14. cikkéből következnek.
24.      A vitatott határozat 1. cikkének (3) és (4) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(3)      A 2003. január 1. és 2004. június 30. közötti időszakban a kötelező BSE‑vizsgálatnak alávetendő szarvasmarhafélékből származó termékeket feldolgozó, kezelő, árusító vagy forgalomba hozó gazdálkodók, vágóhidak vagy egyéb gazdasági szereplők javára a BSE‑vizsgálatok állami forrásból történő finanszírozása a belső piaccal összeegyeztethető támogatásnak minősül a vizsgálatonként 40 euró alatti összegek esetében. A vizsgálatonként 40 eurót meghaladó összegek nem összeegyeztethetők a belső piaccal, és ezeket vissza kell téríttetni, kivéve az olyan specifikus projektekhez nyújtott támogatásokat, amelyek – a támogatás folyósításának időpontjában – megfelelnek az alkalmazandó de minimis rendeletben meghatározott összes feltételnek.
(4)      Belgium a 2001. január 1. és 2004. június 30. közötti időszakban jogellenesen, az EUMSZ 108. cikk[…] (3) bekezdésének megsértésével nyújtott támogatást a BSE‑vizsgálatok finanszírozásához.”
25.      A vitatott határozat 2. cikkének (1) bekezdése értelmében „[a Belga Királyság] meghozza a szükséges intézkedéseket az 1. cikk (3) és (4) bekezdésében említett jogtalan [helyesen: jogellenes] és a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatásoknak a kedvezményezettektől történő visszafizettetése érdekében”. Ugyanezen cikk (4) bekezdése kimondja, hogy „[a] visszafizettetést késedelem nélkül végre kell hajtani, a nemzeti jog által előírt eljárásokkal összhangban, amennyiben azok lehetővé teszik e határozat azonnali és hatékony végrehajtását”.
26.      A vitatott határozat 3. cikkének első és második bekezdése szerint „a támogatást azonnal és hatékonyan kell visszafizettetni”, és „[a Belga Királyság] biztosítja, hogy e határozatot az értesítésétől számított négy hónapon belül végrehajtja”.
27.      A vitatott határozat 4. cikke (1) bekezdésének a)‑d) pontja megállapítja, hogy az e határozat közzétételének dátumától számított két hónapon belül a Belga Királyság benyújtja a Bizottsághoz az 1. cikk (3) és (4) bekezdésében említett támogatásból részesült kedvezményezettek listáját, valamint az egyes kedvezményezettek részére nyújtott támogatás teljes összegét, a kedvezményezettek által visszafizetendő teljes összeget (támogatás és a visszatérítési kamatok), az e határozatnak való megfelelés érdekében meghozott, illetve tervezett intézkedések részletes leírását, valamint az igazoló dokumentumokat arra vonatkozóan, hogy a kedvezményezettet felszólították a támogatás visszafizetésére. Ugyanezen 4. cikk (2) és (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a Belga Királyság] mindaddig tájékoztatja a Bizottságot az e határozat végrehajtása céljából elfogadott nemzeti intézkedések nyomán elért eredményekről, amíg az 1. cikk [(3) bekezdésében] említett támogatás visszafizetése be nem fejeződött”, és hogy „[a]z (1) bekezdésben előírt két hónapos időszak leteltével [a Belga Királyság] – a Bizottság egyszerű kérésére – jelentést nyújt be az e határozatnak való megfelelés érdekében meghozott és tervezett intézkedésekről. Ebben a jelentésben Belgium részletes tájékoztatást ad a kedvezményezettek által már visszafizetett támogatás és kamatok összegéről”.
28.      A vitatott határozatot a Belga Királyság megtámadta az Európai Unió Törvényszéke előtt, amely a keresetet elutasította.(26) A Belga Királyság által ezen ítélettel szemben benyújtott fellebbezést a Bíróság elutasította.(27)
A Belga Királyság és a Bizottság közötti levélváltás a vitatott határozat elfogadását követően
29.      A Belga Királyság 2011. szeptember 27‑én a Bizottságnak küldött levélben válaszolt a vitatott határozatra.
30.      Először emlékeztetett az álláspontjára, amely szerint a BSE‑vizsgálatok állami finanszírozása nem valósít meg állami támogatást.
31.      Másodszor jelezte, hogy a belga versenyhatóságok éppen vizsgálatokat folytatnak a laboratóriumok közötti, a BSE‑vizsgálatokkal kapcsolatos esetleges jogellenes árkartellek ügyében, és hogy e vizsgálat eredményei hatással lesznek a visszatérítendő támogatások kiszámítására.
32.      Harmadszor a Belga Királyság előadta, hogy a vitatott határozat 2. cikke, annyiban, amennyiben előírja a szóban forgó támogatás visszatéríttetését, a gyakorlatban nem végrehajtható. E tekintetben tájékoztatta a Bizottságot, hogy nem lehet objektív kapcsolatot megállapítani a vizsgált állat és a végtermék előállításának és értékesítésének egyes szakaszaiban megjelenő különböző kedvezményezettek között.
33.      Negyedszer arra hivatkozott, hogy a de minimis elvet kell alkalmazni „a szóban forgó átalányösszegekre”. Ennek alátámasztására mindenekelőtt rámutatott, hogy a vitatott határozatban megjelölt kedvezményezettek hat kategóriába sorolhatók (állattenyésztők, élőállat‑kereskedők, vágóhidak, a termékek előállítói és feldolgozói, nagykereskedelem és kiskereskedelem), és hogy a visszafizetendő támogatás teljes összege egyenlő részekben felosztható e hat kategória között, ami így kategóriánként 1 103 301,79 eurót jelent. Ezt követően ezt az összeget elosztotta az egyes kategóriák gazdasági szereplőinek számával, és így az adott kategóriában az egyes gazdasági szereplőkre alkalmazandó de minimis szabályt el nem érő átalányösszeget kapott.
34.      Végül előadta, hogy nem tudja megadni a vitatott határozat 4. cikkében meghatározott tájékoztatást.
35.      A Belga Királyság által felhozott kifogásokra válaszul a Bizottság a 2012. július 18‑i telefaxában annyi pontosítást tett, hogy a „támogatásból közvetlenül a kötelező BSE‑vizsgálatnak alávetett azon gazdasági szereplő részesül, amely részére a vágóhíd a BSE‑vizsgálat költségeinek megfizetéséről szóló számlát kiállítja”. Ebből arra következtetett, hogy felül kell vizsgálni, hogy az érintett időszakban „azok, akik egyénileg vették igénybe a szarvasmarháikon elvégzett BSE‑vizsgálatokat, a de minimis szabályt (vagyis 40 eurót) meghaladó, összeegyeztethetetlen támogatást kaptak‑e”. E tekintetben a Bizottság szemléltetésül bemutatott egy számítási módszert, amelynek keretében a de minimis összeget el kell osztani a 40 euró összegű összeegyeztethető támogatást meghaladó összeggel, miáltal a gazdasági szereplőkre vetítve kiszámítható azon vizsgálatok száma, ahol a támogatás túllépte a de minimis küszöböt.
36.      A Bizottság részére 2012. augusztus 29‑én megküldött levelében a Belga Királyság, miután ismét előadta azon álláspontját, mely szerint a jelen ügyben nincs szó állami támogatásról, és jelezte, hogy a versenyhatóságok vizsgálata még mindig folyamatban van, rámutatott, hogy a Bizottság által a 2012. július 18‑i telefaxában javasolt módszer csak azon kedvezményezettek esetén alkalmazható, amelyek egyetlen, a vitatott határozatban megjelölt ágazathoz tartoznak, és hogy e határozatban a többi ágazatra vonatkozóan nincs semmilyen rendelkezés.
37.      2012. október 19‑i telefaxában a Bizottság emlékeztette a Belga Királyságot arra, hogy ez utóbbinak azonnal és hatékonyan végre kell hajtania a vitatott határozatot, és kiemelte, hogy az e tagállam által hangsúlyozott, a támogatás mennyiségének meghatározása kapcsán felmerülő nehézségek nem teszik teljes mértékben lehetetlenné a végrehajtást. Egyúttal felhívta a Belga Királyságot, hogy tegyen meg minden szükséges intézkedést a támogatás visszatéríttetése és az ennek összegéről szóló tájékoztatás legkésőbb 2012. december 1‑jéig történő megadása iránt, amelynek elmaradása esetén megvizsgálja annak lehetőségét, hogy az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése alapján a Bírósághoz forduljon.
38.      2012. november 30‑án a Belga Királyság megküldte a Bizottságnak a 2012. október 19‑i telefaxra adott válaszát. Ebben mindenekelőtt hangsúlyozta, hogy nem tudja hatékonyan visszatéríttetni a szóban forgó támogatást, mivel a versenyhatóságok vizsgálata még tart. Ezt követően ragaszkodott a 2011. szeptember 27‑i válaszában javasolt számítási módhoz, amely szerint a támogatás teljes összegét el kell osztani a vitatott határozatban megjelölt hat ágazat között, és azt a következtetést vonta le, hogy – figyelembe véve a viszonylag csekély visszatéríttetendő összeget és az érintett gazdasági szereplők jelentős számát – „szinte teljesen kizárt a de minimis küszöb túllépése”. Végül a Belga Királyság, többek között az ügy gazdaságot befolyásoló és versenyt torzító korlátozott hatására és a Törvényszék előtt a vitatott határozattal szemben folyamatban lévő jogorvoslati eljárásra tekintettel a határozat végrehajtásának elhalasztását kérte a Bizottságtól.
39.      2013. március 14‑én a Bizottság, mivel úgy ítélte meg, hogy érdemes lenne részletesebben megvizsgálni a Belga Királyság által javasolt módszert, ez utóbbit arra kérte, hogy közölje többek között a vizsgált állatok számára, az állatok levágásának helyet adó létesítmények számára, a támogatásoknak a hat szóban forgó ágazat közötti megoszlására és az érintett időszakban már nyújtott de minimis támogatás összegére vonatkozó pontos nemzeti adatokat.
40.      A Bizottság részére 2013. április 17‑én megküldött levélben a Belga Királyság a Bizottság kérelmére válaszul mindenekelőtt arra hivatkozott, hogy az elsődleges termelésre vonatkozó de minimis támogatások messze elmaradtak a nemzeti maximumoktól, mivel 2004 és 2006 között az engedélyezett 22 077 000 euróból még mindig kifizethető 18 737 738 euró. A vitatott határozatban meghatározott, nem az elsődleges termeléssel foglalkozó kedvezményezetti kategóriákkal kapcsolatban megjegyezte, hogy a de minimis támogatás felső határa mindenesetre jóval magasabb, azaz az egyes gazdasági szereplők három évre 3000 euró összeg helyett 200 000 eurót kaphattak. Ezt követően a Belga Királyság rámutatott, hogy a vizsgálatonként engedélyezett 40 euró összeg túllépése a jelen esetben átlagosan 12,34 euró volt, amelyet a hat érintett ágazat között szétosztva (2,06 euró ágazatonként), és a levágott szarvasmarhák számának éves átlagára, a jelen esetben 380 738 állatra vetítve megállapítható, hogy függetlenül az alapelképzeléstől, a de minimis küszöböt nem érték el, mivel ez csak akkor valósulhatott volna meg, ha az üzemek egy adott évben több mint 1458 állatot vágtak volna le. Végül a Belga Királyság kiemelte, hogy egy vizsgált állat és az állattartó létesítmény közötti utolsó nyilvántartott kapcsolat nem jelenti szükségképpen azt, hogy ez a létesítmény is részül a támogatásból, mivel a vágás előtti nyolcnapos időszakban az állat gazdát cserélhet anélkül, hogy azt az adatbázisba be kellene jelenteni.
41.      2013. október 16‑i levelében a Bizottság kérte a Belga Királyságot, hogy legkésőbb 2014. november 15‑ig küldje meg számára a de minimis szabállyal érintett egyedi kedvezményezettek teljes listáját, a támogatás kedvezményezettjeinek teljes listáját, valamint igazolja, hogy ezek számára a visszatérítésre irányuló felszólításokat megküldte, és emlékeztette arra, hogy a Bírósághoz fordulást tervezi. Rámutatott arra is, hogy a szervezeti egységei nem értenek egyet azzal az állásponttal, mely szerint a visszatéríttetendő támogatás teljes összege arányosan is elosztható a hat érintett ágazat között, és hogy „[p]ontos adatok hiányában úgy tűnik, az elsődleges mezőgazdasági termelők voltak a támogatási rendszer legfőbb kedvezményezettjei”. Egyébiránt a Bizottság emlékeztette a belga hatóságokat arra, hogy az általuk a de minimis támogatás alkalmazására javasolt számítási formula nem felel meg annak a követelménynek, amely szerint a de minimis támogatás feltételeinek alkalmazását valamennyi egyedi kedvezményezett esetén igazolni kell. A Bizottság végül egy alternatív számítási módszert javasolt, amely szerint a 2003‑as évben valamennyi, legalább 97 levágott állatot számláló állomány a de minimis küszöb alatt maradna. Ennélfogva felhívta a Belga Királyságot, hogy azonosítsa a 2003‑ban több mint 97 levágott állatot magában foglaló állományokat, és ugyanezt a számítást végezze el a 2004‑es évre is.
42.      2013. november 13‑án a Belga Királyság azt a választ adta, hogy a Bizottság által a 2013. október 16‑i levelében javasolt számítási mód ellentétes a vitatott határozattal, amely megállapította, hogy a kifogásolt támogatási intézkedésből nemcsak a gazdálkodók részesedtek, hanem a szarvasmarhából származó termékek élelmiszerláncának különböző ágazataiban működő gazdasági szereplők is. A belga hatóságok, mivel azon a véleményen vannak, hogy az említett határozat tartalma alapján az egyetlen logikus alternatíva a támogatás összegének megosztása e különböző ágazatok között, az együttműködés szellemében azt javasolták a Bizottságnak, hogy „mindenekelőtt egyértelműen és megfelelően határozzák meg az alkalmazandó elveket”, mielőtt a rendelkezésére álló korlátozott erőforrásokkal egy olyan gyakorlatot indítana el, amelynek során adott esetben túlzott nehézségekbe ütközne az egyes kedvezményezettek részére nyújtott támogatás összegének azonosítása. Végül a Belga Királyság tájékoztatta a Bizottságot, hogy a belga autorité de concurrence (versenyhatóság) lezárta a vizsgálatot a laboratóriumok közötti, a BSE‑vizsgálatokkal kapcsolatos esetleges árkartellek ügyében, és hogy az e hatóság által meghozott határozat nem befolyásolja a támogatások visszatéríttetésére irányuló eljárást.
A Bíróság előtti eljárás
43.      A Bíróság Hivatalához 2014. december 19‑én érkezett keresetlevelével a Bizottság a jelen ügyben tagállami kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet terjesztett elő. A felek szóbeli előadásait a 2016. december 8‑án tartott tárgyaláson hallgatták meg.
A keresetről
A felek érvelése
44.      A Bizottság előadja, hogy noha a belga hatóságok a vitatott határozat közlésétől számított négy hónapon belül, azaz legkésőbb 2011. november 28‑ig kötelesek lettek volna a szóban forgó támogatást visszatéríttetni, azon túl, hogy a visszatéríttetésre nem került sor, és egyetlen visszatérítési felszólítást sem küldtek a kedvezményezetteknek, még ez utóbbiak nevét és a tartozásukat felsoroló listát sem készítették el.
45.      A jelen ügyben a Belga Királyság esetén nem állt fenn az egyetlen védekezési jogalap, amire egy tagállam az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése alapján indított eljárás keretében hivatkozhat, azaz a szóban forgó támogatás visszatéríttetésének teljes lehetetlensége.
46.      A Bizottság ugyanis egyfelől arra hivatkozik, hogy a Belga Királyság állításával ellentétben a vitatott határozat azonosította a kedvezményezetteket – a kötelező BSE‑vizsgálatnak alávetendő szarvasmarhafélékből származó termékeket feldolgozó, kezelő, árusító vagy forgalomba hozó gazdálkodókat, a vágóhidakat és egyéb gazdasági szereplőket – és a részükre nyújtott kedvezmény jellegét, mivel a szóban forgó támogatási intézkedések csökkentik az őket terhelő költségeket. Ennélfogva minden egyes esetben meg kell állapítani, hogy a vizsgálatok költségeit mely gazdasági szereplőnek kellett volna viselnie. Adott esetben ez a gazdasági szereplő a gazdálkodó, a vágóhíd vagy egyéb, a szarvasmarhafélékből származó termékeket feldolgozó, kezelő, árusító vagy forgalomba hozó gazdaság lehet. Másfelől a Bizottság arra hivatkozik, hogy a Belga Királysággal folytatott levélváltások folyamán mindvégig olyan, a vitatott határozat végrehajtását biztosító gyakorlati módszereket javasolt, amelyek nem jelentettek leküzdhetetlen nehézségeket.
47.      A Belga Királyság azon törekvésével kapcsolatban, hogy a de minimis rendeletekre hivatkozzon, a Bizottság megjegyzi, hogy ehhez először is szükséges lett volna, hogy a belga hatóságok azonosítsák a támogatások egyedi kedvezményezettjeit, megállapítsák a támogatás összegét, és megvizsgálják, hogy ezek a kedvezményezettek ugyanebben a hároméves időszakban milyen egyéb de minimis támogatásban részesültek, megbizonyosodjanak arról, hogy e támogatások összege nem haladja meg az említett rendeletekben engedélyezett összeghatárt, és megállapítsák, hogy az ezekben rögzített valamennyi feltétel teljesült. Márpedig ezen eljárások egyikét sem teljesítették a belga hatóságok. Ráadásul a Belga Királyság azon állítása, mely szerint nem került sor a de minimis küszöbök átlépésére, teljes egészében az egyes gazdasági szereplők részére nyújtott támogatásoknak az ágazatok közötti és az egyes ágazatokon belül a gazdasági szereplőkre vetítetten megállapított átlagára vonatkozik, és így kettős vélelmen alapul. Mivel egy ilyen értékelés nem elfogadható, ezt az állítást el kell utasítani.
48.      A Belga Királyság védekezésként három jogalapra hivatkozik.
49.      Először is vitatja a BSE‑vizsgálatok finanszírozásának támogatásnak való minősítését. Mivel e vizsgálatok költségei egy közegészség védelmére előírt jogi kötelezettségből származnak, nem tekinthetők olyan tehernek, amely rendszerint a vállalkozások költségvetésére hárul.
50.      Másodszor és másodlagosan a Belga Királyság fenntartja, hogy a szóban forgó támogatások a de minimis rendeletek valamennyi alkalmazási feltételének megfelelnek. Pontosabban azon kedvezményezettek esetében, amelyek nem elsődleges mezőgazdasági termeléssel foglalkozó gazdasági szereplők, a támogatások az [EUMSZ 107. és EUMSZ 108. cikknek] a de minimis támogatásokra való alkalmazásáról szóló, 2006. december 15‑i 1998/2006/EK bizottsági rendelet(28) 1. cikkének hatálya alá tartoznak. Ezzel szemben azon kedvezményezettek esetében, akik mezőgazdasági termelők, a támogatásokra az [EUMSZ 107. és EUMSZ 108. cikknek] a csekély összegű (de minimis) támogatásokra való alkalmazásáról a mezőgazdasági és halászati ágazatban szóló, 2004. október 6‑i 1860/2004/EK bizottsági rendelet(29) vonatkozik.
51.      A Belga Királyság arra hivatkozik, hogy az egyes egyedi kedvezményezettek részére nyújtott támogatás összege nem haladja meg a de minimis küszöböt, a mezőgazdasági termelők esetében a 3000 eurót, az egyéb ágazatokban tevékenységet végző kedvezményezettek esetében a 200 000 eurót. E tekintetben a 2011. szeptember 26‑i levelében szemléltetett, továbbá a 2012. november 30‑i és 2013. április 15‑i levelében átvett számítási módra hivatkozik. E módszer szerint, amely „a támogatás teljes összegének” hat tevékenységi ágazat közötti „arányos megosztására” épül, az egyes vállalkozásokat megillető támogatás átlagos mértéke valamennyi ágazat esetében az alkalmazandó de minimis küszöb alatt marad, olyannyira, hogy még akkor is „kellő bizonyossággal állítható, hogy egyetlen egyedi kedvezményezett sem haladja meg [ezt a] küszöböt”, ha nem kerül meghatározásra a „vállalkozásokat az egyes ágazatokban esetlegesen érő feltételezett előny”. Ez egy „megfelelő és észszerű megközelítés, figyelembe véve különösen azt, hogy „a gazdasági helyzetre tekintettel […] a BSE‑vizsgálatok költségeinek valamennyi érintett ágazatban meg kell jelenniük”.
52.      A Belga Királyság szerint a Bizottság a belga hatóságokkal folytatott levélváltás során végig összefüggéstelen és ellentmondásos, sőt a vitatott határozattal összeegyeztethetetlen állásfoglalásokat fogadott el. Egyfelől a 2013. március 14‑i levelében „részletes elemzésre méltónak” nyilvánította a Belga Királyság által javasolt számítási módot, majd 2013. október 16‑i levelében indokolás nélkül elutasította. Másfelől a 2015. március 25‑i Belgium kontra Bizottság ítélet (T‑538/11, EU:T:2015:188) alapjául szolgáló ügyben a Törvényszék részére adott válaszaiban elismerte, hogy a teljes élelmiszerlánc részesült a szóban forgó támogatásból, és ez utóbbi közvetlen kedvezményezettjeiként a vágóhidakat jelölte meg, holott 2013. október 16‑i levelében úgy ítélte meg, hogy a gazdálkodók a támogatás elsődleges kedvezményezettjei. A Bizottság egyes állásfoglalásaiból az is kitűnik, hogy az állat tulajdonjogának kritériumát tekinti meghatározónak, míg ez a körülmény a vitatott határozatban nem szerepel. Ezzel kapcsolatban a Belga Királyság arra hivatkozik, hogy a vitatott határozatból nem következik, hogy vizsgált állatonként csak egy kedvezményezett lehet, és hogy például egy étterem vagy egy hentesüzlet csak akkor minősülhet kedvezményezettnek, ha a levágás időpontjában tulajdonosa a vizsgált állatoknak. Egyébként egy ilyen feltétel egyedül arra a tényre épül, hogy a vágóhidak „gyakran” spontán módon áthárítják a BSE‑vizsgálatok költségeit a vizsgált állatok tulajdonosaira. Márpedig egyfelől ezen áthárítás spontán jellegéből nem következtethetünk arra, hogy az minden esetben megvalósul, másfelől amennyiben a támogatásból ténylegesen előnyt élvező azonosítása céljából a költségek áthárítását a szarvasmarhafélékből származó termékek előállításának és forgalmazásának valamennyi szakaszában figyelembe kellene venni, végül a végső fogyasztóhoz jutnánk el, aki önmagában nem lehet támogatás kedvezményezettje.
53.      Harmadszor és harmadlagosan a Belga Királyság előadja, hogy lojálisan és konstruktívan együttműködött a Bizottsággal annak ellenére, hogy objektív nehézségek adódtak a támogatások egyedi kedvezményezettjeinek azonosítása és az ez utóbbiak részére jutatott egyes támogatások összegének kiszámítása során. Ezzel szemben a Bizottság méltánytalanul járt el, amikor nem adott a szóban forgó támogatások visszatéríttetéséhez egyértelmű iránymutatásokat.
54.      Konklúzióként a Belga Királyság előadja, hogy amennyiben a vitatott határozatot veszi alapul, amely szerint a szóban forgó támogatások a szarvasmarhafélékből származó termékek élelmiszerláncának különböző ágazatokban tevékenységet végző gazdasági szereplőinek összességét részesítették előnyben, ez azzal a következménnyel jár, hogy az egyes kedvezményezettekre vetített összegeket egészen egyszerűen lehetetlen kiszámolni, amennyiben viszont a Bizottság 2013. október 16‑i levelében kifejtett álláspontjából indul ki, amely szerint a támogatásokat kizárólag a gazdálkodókkal kell visszatéríttetni, akkor a vitatott határozat „különösen súlyos és nyilvánvaló hibákat tartalmazˮ, ami miatt azt a Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelően „nem létező aktusnak lehet minősíteniˮ.(30)
Elemzés
55.      Előzetesen meg kell jegyezni, hogy a Belga Királyság nem vitatja, hogy a vitatott határozat 1. cikkének (3) és (4) bekezdésében támogatásnak minősített finanszírozások visszatéríttetése iránt egyetlen intézkedést sem hozott, sem azt, hogy az előírt határidőkön belül nem közölte a Bizottsággal az e határozat 4. cikkében meghatározott információkat.
56.      Ezzel szemben a Belga Királyság három csoportba sorolható érveket hoz fel a vele szemben kifogásolt kötelezettségszegés cáfolatára. Ezek az érvek a BSE‑vizsgálatok finanszírozásának állami támogatásnak való téves minősítésére, a de minimis szabályok jelen ügyben történő alkalmazására és a vitatott határozat végrehajtásának lehetetlenségére vonatkoznak.
A BSE‑vizsgálatok finanszírozásának állami támogatásnak való téves minősítésére vonatkozó érvekről
57.      A Belga Királyság elsődlegesen a vitatott határozatban a BSE‑vizsgálatok finanszírozásának támogatásnak való minősítését vitatja.
58.      E tekintetben emlékeztetek arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint egy tagállam nem hivatkozhat egy határozat jogellenességére az e határozat végrehajtásának elmulasztása miatt benyújtott, kötelezettségszegés megállapítása iránti keresettel szembeni védekezésként.(31) Egy ilyen uniós jogi aktus jogszerűségét ugyanis egy másik eljárás, vagyis az EUMSZ 263. cikk szerinti megsemmisítés iránti kereset keretében lehet csak vitatni.(32)
59.      A jelen ügyben, amint az a jelen indítvány 43. pontjában említésre került, a Belga Királyság által a vitatott határozattal szemben benyújtott megsemmisítés iránti keresetet a Törvényszék az ítéletében elutasította, és a Bírósághoz ezen ítélettel szemben előterjesztett fellebbezés szintén elutasításra került. Ehhez kapcsolódóan meg kell említenem, hogy a két eljárásban a Belga Királyság a BSE‑vizsgálatok finanszírozásának a vitatott határozatban támogatásnak való minősítésével kapcsolatban ugyanazokat az érveket adta elő, mint amelyeket a jelen ügyben benyújtott ellenkérelmében kifejtett. Ezeket az érveket ennélfogva már mind a Törvényszék, mind a Bíróság megvizsgálta és elutasította.
60.      A jelen indítvány 58. pontjában említett szabály alóli egyetlen kivétel az, ha nem létezőnek kell tekinteni azt a határozatot, amely végrehajtásának elmulasztását vitatják.(33) Amint az a jelen indítvány 54. pontjában kifejtésre került, a Belga Királyság az ellenkérelmében a vitatott határozat nem létező jellegére alapított kifogást hozott fel. Ugyanakkor, amint elemzésem következő részében bemutatom majd, ennek a kifogásnak nem lehet helyt adni.
61.      Ebből következően a Belga Királyság a szóban forgó intézkedések állami támogatásnak való téves minősítésén alapuló érvekkel érvényesen nem tud ellentmondani a Bizottság által benyújtott, kötelezettségszegés megállapítása iránti kérelemnek.
A de minimis szabályok alkalmazására vonatkozó érvekről
62.      A Belga Királyság másodszor és másodlagosan arra hivatkozik, hogy „megfelelő bizonyossággal” állítható, hogy a szóban forgó támogatások nem lépték túl a de minimis küszöböket.
63.      Így, amint az a jelen indítvány 29. és 50. pontjában kifejtésre került, a Belga Királyságot erre a következtetésre vezető számítási mód lényege a szóban forgó támogatások teljes összegének arányos megosztása hat, a Bizottságnak küldött 2011. szeptember 26‑i, 2012. november 30‑i és 2013. április 17‑i levelében megjelölt ágazat között,(34) amelyek nagyvonalakban a vitatott határozatban említett kedvezményezetti kategóriáknak felelnek meg. A Belga Királyság lényegében azt állítja, hogy ez a számítási módszer az egyetlen, amely a vitatott határozattal összeegyeztethető.
64.      Az alább kifejtett okok miatt nem értek egyet. Épp ellenkezőleg úgy látom, hogy az említett módszer ellentmond e határozat szövegének, éppúgy mint a szellemének.
65.      A BSE‑vizsgálatok állami finanszírozásának a vitatott határozatban támogatásnak való minősítése azon az elképzelésen alapul, hogy az ilyen finanszírozás szelektív előnyt biztosít a vállalkozás számára, mivel enyhíti azon terhet, amely rendszerint egy adott vállalkozás költségvetését terheli.(35) Így, amint az a vitatott határozat (90), (92) és (93) preambulumbekezdéséből, és e határozat általános rendszeréből világosan kiderül, noha az említett finanszírozáshoz kapcsolódó támogatás potenciális kedvezményezettjeinek körébe tartoznak a kötelező BSE‑vizsgálatoknak alávetett szarvasmarhafélékből származó termékek élelmiszerláncának különböző gazdasági szereplői, a támogatás tényleges kedvezményezettjei azok az egyedi vállalkozások, amelyeket az említett vizsgálat elvégeztetésének és ez utóbbi költségei közvetlen vagy közvetett viselésének kötelezettsége terhel(36). Ez egyébként logikus is. Mivel a BSE‑vizsgálatok költségei a vágás szakaszában keletkeznek, ez az a szakasz, amelyben a támogatást nyújtják, és ennélfogva, amelyben vissza kell téríteni azt.
66.      Hangsúlyozni kell, hogy e tekintetben a vitatott határozat a Bizottság állandó iránymutatását követi, amely a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását elrendelő határozat(37) mellett a 2005. évi határozatban is megjelenik.
67.      Ez utóbbi határozatban a Bizottság megkülönbözteti egymástól többek között egyrészről azon „véletlenszerű globális ellenőrzések” finanszírozását, amelyeket „nem lehet az egyedi vállalkozások részére kiszámlázni, mivel ezek célja a teljes élelmiszerlánc felügyeletének biztosítása” [nem hivatalos fordítás], másrészről „a termékek előállításával vagy forgalomba hozatalával kapcsolatos kötelező ellenőrzések költségeinek” finanszírozását. Míg ez előbbi „nem biztosít konkrét gazdasági előnyt a gazdasági szereplők számára” [nem hivatalos fordítás], addig a második az érintett vállalkozásokat szelektív előnyben részesíti.(38) Így a Bizottság az említett határozat (74) és (75) preambulumbekezdésében megállapította, hogy a BSE‑vizsgálatok költségeinek a bejelentett királyi rendelettervezetben a Belga Királyság által tervezett kötelező hozzájárulások általi részbeni finanszírozása az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében vett szelektív előny biztosításával „csökkenti azokat a költségeket, amelyek normál esetben a vállalkozások költségvetésének részét képezik”.(39)
68.      A Bizottság korábban már ugyanezt a nézőpontját fejtette ki a 2002. évi határozatban.(40) Ebben a határozatban a bejelentett intézkedést támogatásnak minősítette, „mivel gazdasági előnyt biztosít a kedvezményezetteknek […], ami többek között azt jelenti, hogy a kötelező vizsgálatok költségeinek egy részét nem a vizsgálandó élőállatok tulajdonosainak kell megfizetniük, hanem ezeket a vizsgálatok alól mentesített szarvasmarhafélék után, adó formájában kell megfizetni” [nem hivatalos fordítás].(41) A Bizottság a gazdálkodókat tekintette a támogatás kedvezményezettjeinek.
69.      Ezzel áll összhangban a TSE‑iránymutatás is. Ez utóbbi 25. pontja előírja, hogy „a TSE‑vizsgálattal kapcsolatos költségekre nyújtott állami támogatás azon gazdasági szereplőnek fizetendő, amelynek létesítményében a vizsgálati mintát le kell venni”, és hogy e támogatásnak „tükröződnie kell az e gazdasági szereplő által megfelelően alacsonyabb szinten megállapított árban”. Más szavakkal a támogatás főszabály szerint a vágóhíd részére kerül kifizetésre,(42) és ez utóbbi kötelezően továbbhárítja azt azon gazdasági szereplőre, amelynek javára a vizsgálatot elvégezték.(43) Hangsúlyozni kell, hogy ezt a gazdasági szereplőt – a BSE‑vizsgálatok finanszírozása céljából az agrárágazatban 2002. december 31‑ig nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás 11.4 pontjában foglaltakkal ellentétben(44) – nem lehet automatikusan a gazdálkodóval azonosítani. Noha természetesen az esetek többségében erről van szó, a TSE‑iránymutatás 25. pontjában meghatározott feltétel lehetővé teszi azon helyzetek figyelembevételét is, amelyekben az említett gazdasági szereplő nem gazdálkodó, hanem olyan vállalkozás, amely a szarvasmarha‑ágazat másik szakaszában végez tevékenységet, vagy akár maga a vágóhíd, amely nem másnak, hanem saját magának az érdekében jár el.
70.      A BSE‑vizsgálatok állami finanszírozásának a vitatott határozatban támogatásnak való minősítését megalapozó okokból tehát az következik, hogy a támogatás kedvezményezettje, amint azt a Bizottság a 2012. július 18‑i levelében egyértelműen megállapította, az a vállalkozás, amelynek a vizsgálat árát ki kellett volna fizetnie, ha ezek költségeit az állam nem vállalta volna magára, nem pedig, amint azt a Belga Királyság tévesen állítja, azon vállalkozások összessége, amelyek részt vesznek a vizsgált állatból származó termékek előállításában, feldolgozásában és forgalmazásában.
71.      A vitatott határozat valóban a támogatás kedvezményezettjeiként jelöli meg „a kötelező BSE‑vizsgálatnak alávetendő szarvasmarhafélékből származó termékeket feldolgozó, kezelő, árusító vagy forgalomba hozó gazdálkodókat, vágóhidakat és egyéb gazdasági szereplőket”. Ugyanakkor, amint azt a jelen indítvány 65. pontjában már hangsúlyoztam, e határozatból egyértelműen következik, hogy egy, a szarvasmarha‑ágazat valamely szakaszában tevékenységet végző vállalkozás csak akkor tekinthető az EUMSZ 107. cikk értelmében vett – a terhek csökkentésében megnyilvánuló – előnyben részesülő gazdasági szereplőnek és ennélfogva a szóban forgó támogatás tényleges kedvezményezettjének, amennyiben felelős a BSE‑vizsgálat elvégzéséért, és viselni köteles ennek költségeit.
72.      Ez a vitatott határozat végrehajtása vonatkozásában két következménnyel jár. Az első, hogy a Belga Királyság által a 2011. szeptember 27‑i levelében előadottakkal ellentétben a szóban forgó támogatás kedvezményezettjeinek azonosításához egyáltalán nincs szükség az egyes vizsgált állatok és a levágásuktól kezdődően a végtermék eladásáig beavatkozó valamennyi gazdasági szereplő közötti objektív kapcsolat megállapítására. Nem elfogadható tehát a Belga Királyság azon döntő érve, amely azon alapul, hogy egy ilyen műveletet lehetetlen elvégezni.
73.      A második és még jelentősebb következmény az, hogy a „visszatéríttetés általánosításának” módszere, amely a támogatás teljes összegének a szarvasmarha‑ágazat egyes ágazatai közötti, és az egyes ágazatokon belül tevékenységet ellátó gazdasági szereplők közötti megosztásában áll, nem felel meg a vitatott határozat helyes végrehajtására irányuló követelményeknek, mivel nem biztosítja, hogy a támogatást az abból ténylegesen részesülő vállalkozások fizessék vissza.
74.      Egy ilyen módszer nemcsak a BSE‑vizsgálatok finanszírozásának a vitatott határozatban támogatásnak való minősítése mögött meghúzódó logikával ellentétes, hanem magával e határozat szövegével is.
75.      E határozat 126–129. pontjában ugyanis a Bizottság elvetette a Belga Királyság által javasolt, a támogatásnak az AFSCA finanszírozására beszedett hozzájárulások révén való visszatéríttetésére irányuló módszert, kinyilvánítva, hogy ez utóbbi „[nem] felel meg a jogellenes és nem összeegyeztethető állami támogatás esetén alkalmazandó visszatérítés alapvető követelményeinek”. Azzal ellentétben, amit a Belga Királyság sugallni akar, egyértelmű analógia áll fenn a vitatott határozatban elutasított módszer és az e tagállam által a Bizottsággal folytatott levelezésében javasolt módszer között. Mindkét eset eredménye az ugyanis, hogy a támogatásokat nem a tényleges kedvezményezettekkel egyedileg, hanem a szarvasmarha‑ágazat valamennyi gazdasági szereplőjével „általánosított” módon fizettetik vissza.
76.      Ahhoz tehát, hogy eleget tegyen a vitatott határozatnak és a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatások visszatéríttetésére vonatkozó elveknek, a Belga Királyságnak a szóban forgó támogatásokat a tényleges kedvezményezettjeikkel egyedileg kell visszatéríttetnie. Ez egyébiránt megfelel annak az elvnek, mely szerint a támogatások visszatéríttetése arra irányul, hogy megszüntesse a verseny azon versenyelőnyből fakadó torzulását, amelyet a támogatás kedvezményezettje a piacon a versenytársaival szemben élvezett, helyreállítva ezzel az említett támogatás nyújtása előtti helyzetet.(45)
77.      Mivel a jelen ügyben egy támogatási rendszerről van szó, mindenképpen lehetséges, hogy adott egyedi esetben az e rendszer alapján nyújtott összeg mentesül az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének tilalma alól azon az alapon, hogy a de minimis szabályok hatálya alá tartozik. Ugyanakkor a belga hatóságok ilyen megállapításra csak azt követően juthatnak, hogy meghatározták a szóban forgó vállalkozás részére jutatott támogatás összegét, és megvizsgálták, hogy az említett vállalkozás megfelel‑e az alkalmazandó de minimis szabályozásban előírt valamennyi feltételnek. Emellett ezek a hatóságok kötelesek a Bizottság rendelkezésére bocsátani minden olyan adatot, amely az egyes egyedi esetekben igazolja a de minimis szabály alkalmazását.(46)
78.      Ennélfogva a pusztán arra való hivatkozás, hogy „megfelelő bizonyossággal állítható, hogy egyetlen egyedi kedvezményezett sem haladja meg a de minimis küszöböt”, nem elegendő, különösen a jelen ügy körülményei között, amelyben ez az állítás, amint a fentiekben bemutattam, egy, a vitatott határozat szellemével és szövegével, valamint a támogatások visszatéríttetésére vonatkozó elvekkel ellentétes számítási módszer alkalmazásán alapul.
79.      Következésképpen, a Belga Királyság által előadott, a de minimis szabályok alkalmazásán alapuló érvelést véleményem szerint el kell utasítani.
A vitatott határozat végrehajtásának lehetetlenségére vonatkozó érvekről
80.      A Belga Királyság harmadszor és harmadsorban egy sor, a vitatott határozat végrehajtásának lehetetlenségére hivatkozó érvet ad elő, amelyek alapját egyrészről e határozat egyértelműségének hiánya és a Bizottság ellentmondásos rendelkezései, másrészt a gyakorlati nehézségek képezik. A Belga Királyság arra is hivatkozik, hogy lojálisan együttműködött a Bizottsággal.
81.      Véleményem szerint mindezeket az érveket teljes egészében el kell utasítani.
82.      Mindenekelőtt a Belga Királyság, állításával ellentétben, kellően egyértelmű iránymutatásokkal rendelkezett a vitatott határozat végrehajtásának módjával kapcsolatosan, különösen abban a kérdésben, hogy mely gazdasági szereplőkkel kell a támogatásokat visszatéríttetnie.
83.      Amint azt már a jelen indítvány 65–75. pontjában kifejtettem, ezek a rendelkezések, azon túl, hogy egyértelműen szerepelnek a vitatott határozatban, és a Bizottság később még pontosította is őket a Belga Királysággal folytatott levélváltásban, a BSE‑vizsgálatok finanszírozásának belga rendszerére vonatkozó korábbi bizottsági határozatokból és az alkalmazandó szabályozásból is következnek.
84.      Így nemcsak a vitatott határozat és a Bizottság későbbi magyarázatai jelölték meg egyértelműen a szóban forgó támogatások kedvezményezettjeiként minden egyes vizsgált állat vonatkozásában a vizsgálat elvégzésére kötelezett azon gazdasági szereplőket, amelyek számára e vizsgálatok költségeit számlázni kellett volna, hanem ez hasonlóan egyértelműen a TSE‑iránymutatásból, a 2002. évi határozatból, a 2005. évi határozatból, valamint a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását elrendelő határozatból is következik. Hozzáteszem, hogy a vitatott határozat több szakasza is bizonyítja, hogy a Belga Királyság tökéletesen megértette a Bizottság azon nézetét, mely szerint a BSE‑vizsgálatok költségeit az egyedi gazdasági szereplőkre, az esetek többségében a gazdálkodókra kellett terhelni, és hogy a szóban forgó támogatások összegét e gazdasági szereplőkkel kellett volna visszafizettetni.(47)
85.      A Belga Királyság mindezeket az egyértelmű rendelkezéseket figyelmen kívül hagyta. A Bizottsággal folytatott levélváltásában, majd a Bírósághoz benyújtott beadványaiban nem tett mást, mint hogy újra előadta azon elméletét, mely szerint „a gazdasági helyzetre tekintettel”, és figyelembe véve, hogy a „BSE‑járvány a teljes élelmiszerláncot érintette”, „a BSE‑vizsgálatok költségeit át kell hárítani az összes érintett ágazatra”, és azt a szarvasmarha‑ágazat valamennyi gazdasági szereplőjének egyenlő arányban kell viselnie.(48)
86.      Márpedig ez az elképzelés nemcsak hogy – a Belga Királyság állításával ellentétben – messze nem összeegyeztethető a vitatott határozattal, de még ellentétes is azzal, ráadásul még az e határozat azon megállapítását is kétségbe vonja, amely a BSE‑vizsgálatok finanszírozását támogatásnak minősítette. Ezt az elméletet kifejezetten elutasította a Törvényszék a 2015. március 25‑i Belgium kontra Bizottság ítéletben (T‑538/11, EU:T:2015:188), éppúgy mint a Bíróság fellebbezés nyomán a 2016. június 30‑i Belgium kontra Bizottság ítéletben (C‑270/15 P, EU:C:2016:489), amely ítéletekben mindkét bíróság megerősítette, hogy a BSE‑vizsgálatokkal kapcsolatos költségek jellegüknél fogva olyan tehernek minősülnek, „amelyek általában a vállalkozások költségvetését terhelik”(49).
87.      Ezt követően azokkal az érvekkel kapcsolatban, amelyek a megoldhatatlan gyakorlati nehézségek indokával a vitatott határozat végrehajtásának állítólagos lehetetlenségére hivatkoznak, megjegyzem, hogy a szóban forgó támogatásokból részesülő egyedi kedvezményezettek azonosítása és az egyes kedvezményezetteknek juttatott támogatások összegének meghatározása, a Belga Királyság álláspontjával szemben, nem különösebben bonyolult.
88.      Először is, amint azt a jelen indítvány 72. pontjában már említettem, az egyes vizsgált állatok és a levágásuktól kezdődően a végtermék eladásáig érintett valamennyi gazdasági szereplő közötti objektív kapcsolat megállapításának lehetetlenségére vonatkozó érvet mint teljes mértékben irrelevánst el kell utasítani, mivel a vitatott határozat nem ír elő ilyen műveletet.
89.      Másodszor megemlítem, hogy a vitatott határozat elfogadásának időpontjában a Belga Királyságban már több éve működött az AFSCA részére a vágóhidak szolgáltatásai után fizetendő díjak rendszere, amely díjak azokat a gazdasági szereplőket terhelték, amelyek számára a BSE‑vizsgálatokat végezték.(50) E gazdasági szereplők azonosítása tehát semmiféle újdonságot nem jelent a belga hatóságok számára.
90.      Harmadszor önmagában a Belga Királyság érve, amellyel azt az állítólagos tényt kívánta alátámasztani, hogy a szóban forgó támogatás tényleges kedvezményezettjeit lehetetlen azonosítani, és amely szerint a BSE‑vizsgálatok költségei a piac feltételeitől függően a gazdasági szereplőktől kezdve egészen a végső fogyasztókig továbbháríthatóak, nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy az említett költségek állam általi átvállalása esetén ez utóbbi fogyasztó, nem pedig a költségek megfizetése alól részben vagy egészben mentesített gazdasági szereplő a támogatási intézkedés kedvezményezettje.(51)
91.      Negyedszer a Belga Királyság nem hivatkozhat arra, hogy – figyelembe véve többek között a korlátozott mértékben rendelkezésükre álló erőforrásokat, valamint azt a körülményt, hogy az érintett gazdasági szereplők egy része már nem végez tevékenységet a piacon – a támogatás tényleges kedvezményezettjeinek azonosítása rendkívül hosszúnak és költségesnek bizonyulhat az érintett szolgálatok számára. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis az olyan egyszerű gyakorlati nehézségek, amelyek nem lehetetlenítik el teljesen az érintett határozat végrehajtását, nem elegendőek a végrehajtás elmulasztásának igazolásához.
92.      Ötödször úgy vélem, hogy a Belga Királyság a vitatott határozat végrehajtása lehetetlenségének igazolása céljából nem hivatkozhat arra az érvére sem, mely szerint, feltéve hogy az illetékes hatóságoknak a vizsgált állat tulajdonjogából kell kiindulniuk a támogatás kedvezményezettjeinek azonosításakor, e hatóságok nem tudják kezelni azokat az eseteket, amikor a vágás előtt nyolc nappal kerül sor a tulajdonjog átszállására, mivel egy ilyen tulajdonátszállást nem kell bejelenteni. Egyrészről úgy tűnik ugyanis, hogy a Belga Királyság által említett eshetőség csak az esetek egy korlátozott részét érinti, másrészt az állat tulajdonosaként helytelenül azonosított gazdasági szereplőnek mindenképpen megmarad a lehetősége, hogy a tulajdonjog átszállásának igazolása mellett ellentmondjon a visszatérítés iránti felszólításnak. Ezzel szemben ebből az érvből arra következtetek, hogy a fent említett esetek kivételével a vizsgált állat tulajdonosának azonosítása nem okoz különösebb nehézségeket a belga hatóságok számára. Márpedig, amint azt a Bizottság elismeri, a vágás időpontjában az állat tulajdonjoga releváns tényezőként szolgálhat azon gazdasági szereplő azonosításához, amelynek részére a vizsgálat készült, és amelynek ez utóbbi költségeit viselnie kell.
93.      A fenti megfontolások összességéből következik, hogy a vitatott határozat az állítólagosan homályos vagy ellentmondásos jellege miatt nem végrehajthatatlan, sem nem létező, és végrehajthatóságát gyakorlati akadályok sem zárják ki.
94.      Végül a Belga Királyság azon érvével kapcsolatban, amely a Bizottsággal folytatott lojális együttműködésére vonatkozik, még ha feltételeznénk is, hogy ez önmagában indokolja a vitatott határozat végrehajtásának teljes elmulasztását, úgy vélem, hogy a fentiekben előadottak alapján ezt az érvet is el kellene utasítani.
95.      Ezzel szemben ellentétben azzal, amire a Belga Királyság utal, úgy vélem, hogy nem lehet az együttműködés hiányát felróni a Bizottságnak, hiszen ez utóbbi már a 2012. július 18‑i telefaxában egyértelműen kifejezte álláspontját a vitatott határozat végrehajtásának gyakorlati módjait illetően, egyúttal hajlandónak mutatkozott a Belga Királyság által hivatkozott nehézségek figyelembevételére, és az ez utóbbi által bemutatott alternatív javaslatok megvizsgálására.
A kötelezettségszegésről
96.      Nem vitatott, hogy a jelen kereset benyújtásának időpontjában, a vitatott határozat elfogadását követően több mint három évvel, a Belga Királyság nem tette meg az e határozat 1. cikkének (3) és (4) bekezdésében említett jogellenes és a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatások visszatéríttetéséhez szükséges intézkedéseket. Ezen időpontig a belga hatóságok nemcsak a visszatérítés iránti felszólítások kibocsátását mulasztották el, de a támogatásokból részesülő egyedi kedvezményezettek azonosítását és az egyes kedvezményezetteknek juttatott összegek meghatározását is. A Belga Királyság a vitatott határozat 4. cikkében foglalt felszólítás ellenére nem bocsátotta a Bizottság rendelkezésére az e cikk (1) bekezdésének a)–d) pontjában felsorolt információkat sem.
97.      Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a kötelezettségszegés megállapítása iránt a Bizottság által az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése alapján benyújtott keresettel szembeni védekezésként a tagállam egyedül a szóban forgó határozat megfelelő végrehajtásának teljes lehetetlenségére alapított jogalapra hivatkozhat.(52)
98.      Márpedig a fentiekben kifejtett megfontolások összességéből kitűnik, hogy a Belga Királyság nem bizonyította a vitatott határozat végrehajtásának ilyen lehetetlenségét.
99.      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság megállapította, hogy amennyiben a védekező tagállam arra szorítkozik, hogy azokról a jogi, politikai vagy gyakorlati nehézségekről tájékoztatja a Bizottságot, amelyeket a szóban forgó határozat végrehajtása előidéz, anélkül hogy a támogatások visszatéríttetése érdekében a szóban forgó társaságoknál ténylegesen eljárna, és a Bizottságnak e határozat végrehajtásának olyan alternatív módozatait javasolná, amelyek e nehézségek legyőzését lehetővé tennék, a végrehajtás teljes lehetetlenségének fennállására vonatkozó feltétel nem teljesül.(53)
100. A jelen ügyben, noha a Belga Királyság javasolt a Bizottságnak egy alternatív módszert a vitatott határozat végrehajtására, ez a módszer figyelmen kívül hagyja a szóban forgó támogatások egyedi jellegét, és így azt a Bizottság jogosan utasította el. Egyebekben a Belga Királyság megelégszik azzal, hogy a szóban forgó támogatások visszatéríttetésének elmulasztását a vitatott határozat végrehajtásával kapcsolatos gyakorlati nehézségekkel indokolja, amelyek, amint azt a fentiekben bemutattam, nem tették lehetetlenné a határozat végrehajtását.
Végkövetkeztetések
101. A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javasolom, hogy a Bíróság:
–        állapítsa meg, hogy a Belga Királyság – mivel nem tett meg az előírt határidőkön belül minden szükséges intézkedést annak érdekében, hogy visszatéríttesse a kedvezményezettekkel a szarvasmarhaféléket érintő fertőző szivacsos agyvelőbántalmak (TSE) szűrővizsgálatának finanszírozásához a Belga Királyság által nyújtott állami támogatásról (C 44/08 [ex NN 45/04] állami támogatás) szóló, 2011. július 27‑i 2011/678/EU bizottsági határozat 1. cikkének (3) és (4) bekezdésében jogellenesnek és a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánított állami támogatásokat, és mivel a megadott határidőn belül az Európai Bizottságot nem tájékoztatta az e határozatnak való megfelelés céljából hozott intézkedésekről – nem teljesítette az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdéséből és az említett határozat 2–4. cikkéből eredő kötelezettségeit, és
–        a Belga Királyságot kötelezze a költségek viselésére.
1      Eredeti nyelv: francia.
2      HL 2011. L 274., 36. o.
3      Moniteur belge, 2004. november 8., 75290. o.
4      Moniteur Belge, 2005. január 17.
5      Lásd a 2004. október 15‑i királyi rendelet 2. cikkét.
6      Lásd a vitatott határozat (55) preambulumbekezdését, amely átveszi a BSE‑vizsgálatok finanszírozásának ütemezésével kapcsolatban a Belga Királyság által előterjesztett észrevételeket; lásd továbbá a vitatott határozat (83) és azt követő preambulumbekezdését.
7      Moniteur belge, 2005. november 21.
8      Moniteur belge, 2005. november 21.
9      Lásd a 3–11. cikket.
10      Lásd a 2. cikk 9. pontját. E rendelet II. melléklete rögzíti a BSE‑vizsgálatok díjainak összegét.
11      N 21/2002 számú állami támogatás – Belgium – A kötelező BSE‑vizsgálatok költségeinek fedezése [C(2002) 447 végleges].
12      Az [EUMSZ 107. és EUMSZ 108. cikknek] a mezőgazdasági termékek előállításával, feldolgozásával és forgalmazásával foglalkozó kis‑ és középvállalkozásoknak nyújtott állami támogatásokra történő alkalmazásáról szóló, 2003. december 23‑i 1/2004/EK bizottsági rendelet (HL 2004. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 3. kötet, 24. o.). E rendelet 15. cikke kifejezetten az „állattenyésztési ágazatnak nyújtott támogatásra” vonatkozik.
13      XA 53/04, illetve XA 54/0 sz. alatt nyilvántartásba vett ügyek (HL 2005. C 105., 5. o.).
14      Az AFSCA finanszírozására vonatkozó, az N 9/05 és N 10/05 állami támogatásokról szóló, 2005. november 9‑i C(2005) 4203 határozat. Ez a határozat elérhető az interneten, a Bizottság honlapján a következő címen: http://ec.europa.eu/competition/state_aid/cases/197533/197533_517261_5_2.pdf.
15      Lásd a határozat (107) preambulumbekezdését.
16      Ezen intézkedést először N 54/04. referenciaszám alatt a bejelentett támogatások jegyzékébe vették nyilvántartásba.
17      Lásd az érintett határozat (18)–(20) preambulumbekezdését.
18      Lásd a vitatott határozat (29) preambulumbekezdését.
19      E határozatot az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzétették (HL 2009. C 11., 8. o).
20      Lásd a vitatott határozat (99) preambulumbekezdését. Ugyanebben a preambulumbekezdésben a Bizottság megállapította, hogy ezzel szemben a BSE‑vizsgálatok díjakból finanszírozott része nem tartalmaz támogatási elemeket, mivel e díjak a piaci áron nyújtott szolgáltatások költségeinek fedezésére szolgálnak.
21      Lásd a (112) preambulumbekezdést.
22      HL 2000. C 232., 17. o. (javított változat). Lásd a vitatott határozat (113)–(117) preambulumbekezdését. Az említett mezőgazdasági iránymutatás 11.4 pontjának megfelelően a kötelező BSE‑vizsgálatok finanszírozását szolgáló támogatás intenzitása elérhette az elszámolható költségek 100%‑át.
23      HL 2002. C 324., 2. o.
24      Lásd a vitatott határozat (121) preambulumbekezdését. Ugyanebben a preambulumbekezdésben a Bizottság megállapította, hogy 2004. július 1‑jétől kezdődően az BSE‑vizsgálatok teljes költsége 40 euró alatt maradt. A 2006. január 1‑jét követően nyújtott támogatásokra vonatkozóan a Bizottság a 2005. évi határozatra hivatkozik (lásd a (124) preambulumbekezdést).
25      Az [EUMSZ 108. cikk] alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL 1999. L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.).
26      2015. március 25‑i Belgium kontra Bizottság ítélet (T‑538/11, EU:T:2015:188).
27      2016. június 30‑i Belgium kontra Bizottság ítélet (C‑270/15 P, EU:C:2016:489).
28      HL 2006. L 379., 5. o.; helyesbítés: HL 2012. L 252., 58. o.
29      HL 2004. L 325., 4. o.
30      2000. június 27‑i Bizottság kontra Portugália ítélet (C‑404/97, EU:C:2000:345, 35. pont); 2001. március 22‑i Bizottság kontra Franciaország ítélet (C‑261/99, EU:C:2001:179, 19. pont).
31      Lásd különösen: 2015. február 12‑i Bizottság kontra Franciaország ítélet (C‑37/14, nem tették közzé, EU:C:2015:90, 77. pont); 2013. október 10‑i Bizottság kontra Olaszország ítélet (C‑353/12, nem tették közzé, EU:C:2013:651, 43. pont).
32      Lásd: 2008. február 14‑i Bizottság kontra Görögország ítélet(C‑419/06, nem tették közzé, EU:C:2008:89, 52. pont).
33      Lásd különösen: 2013. október 10‑i Bizottság kontra Olaszország ítélet (C‑353/12, nem tették közzé, EU:C:2013:651, 43. pont); 2000. június 27‑i Bizottság kontra Portugália ítélet (C‑404/97, EU:C:2000:345, 35. pont); 2001. március 22‑i Bizottság kontra Franciaország ítélet (C‑261/99, EU:C:2001:179, 19. pont).
34      Mellékesen rámutatok, hogy nincs szoros összefüggés a gazdasági szereplőknek az egyes levelekben felsorolt kategóriái között.
35      Lásd különösen a vitatott határozat (90) preambulumbekezdését.
36      Véleményem szerint ebben az értelemben kell értelmezni a 2016. június 30‑i Belgium kontra Bizottság ítélet (C‑270/15 P, EU:C:2016:489) 50. pontját is, amelyben a Bíróság kimondta, hogy „a jelen ügyben a BSE‑szűrővizsgálatoknak a Belga Királyság általi finanszírozás[a] […] a szarvasmarha‑ágazat valamennyi olyan gazdasági szereplőjének kedvez, amelyek e vizsgálatok költségét viselik” (kiemelés tőlem).
37      Lásd e határozat (56)–(59) preambulumbekezdését.
38      Lásd a 2005. évi határozat (70)–(75) preambulumbekezdését.
39      Emlékeztetek arra, hogy a 2005. évi határozatban említett támogatási intézkedést összeegyeztethetőnek tekintették a TSE‑iránymutatással, mivel eleget tett az ezen iránymutatásban meghatározott feltételeknek, többek között a vizsgálatonként engedélyezett 40 euró összeghatárra vonatkozó feltételnek (lásd a (93)–(96) és (107) preambulumbekezdést).
40      Hivatkozás a jelen indítvány 11. lábjegyzetében.
41      Lásd a határozat 2. pontját.
42      A vizsgálati mintákat főszabály szerint az állat levágásának helyén veszik le.
43      A TSE‑iránymutatás 25. pontjában szereplő feltételek Belga Királyság általi tiszteletben tartását egyébként a Bizottság a vitatott határozatban megvizsgálta, azelőtt, hogy engedélyezte volna a vizsgálatonként 40 euró összegű értékhatárig terjedő szóban forgó finanszírozást (lásd a (122) és (123) preambulumbekezdést).
44      Lásd a TSE‑iránymutatás 24. pontját.
45      Lásd különösen: 2011. november 17‑i Bizottság kontra Olaszország ítélet (C‑496/09, EU:C:2011:740, 61. pont).
46      Lásd ebben az értelemben: 2015. február 12‑i Bizottság kontra Franciaország ítélet (C‑37/14, nem tették közzé, EU:C:2015:90, 70–73. pont).
47      Lásd különösen a vitatott határozat (38), (68) és (71) preambulumbekezdését.
48      Ezek az állítások a viszonválasz 11. pontjában szerepelnek, de hasonló megállapítások találhatóak a Bizottsággal folytatott teljes levélváltásban, valamint a Belga Királyság által a vitatott határozat megsemmisítése iránti keresetre vonatkozó eljárásban és az e keresetet elutasító határozattal szemben benyújtott fellebbezésre vonatkozó eljárásban a Törvényszékhez, illetve a Bírósághoz benyújtott beadványokban.
49      Lásd különösen: a Törvényszék ítéletének 77. és 83–96. pontja, valamint a Bíróság ítéletének 35. és 36. pontja.
50      Lásd a vitatott határozat (32), (39)–(44), (61) és (68) preambulumbekezdését.
51      Ebben az értelemben, noha eltérő összefüggésben, lásd: 2016. december 21‑i Bizottság kontra Aer Lingus és Ryanair Designated Activity ítélet (C‑164/15 P és C‑165/15 P, EU:C:2016:990), amelyben a légitársaságok a támogatás visszatéríttetésével szemben védekezésként arra hivatkoztak, hogy az adócsökkentés formájában részükre nyújtott támogatásból származó előnyt áthárítják az ügyfeleikre.
52      Lásd különösen: 2013. december 12‑i Bizottság kontra Olaszország ítélet (C‑411/12, nem tették közzé, EU:C:2013:832, 36. pont); 2014. szeptember 11‑i Bizottság kontra Németország ítélet (C‑527/12, EU:C:2014:2193, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
53      Lásd: 2013. december 12‑i Bizottság kontra Olaszország ítélet (C‑411/12, nem tették közzé, EU:C:2013:832, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).