Ideiglenes változat
NICHOLAS EMILIOU
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. március 26.(1)
C‑579/24. sz. ügy
Austro‑Mechana Gesellschaft zur Wahrnehmung mechanisch‑musikalischer Urheberrechte Gesellschaft mbH,
AKM eingetragene Genossenschaft mit beschränkter Haftung
kontra
Aufsichtsbehörde für Verwertungsgesellschaften
(a Bundesverwaltungsgericht [szövetségi közigazgatási bíróság, Ausztria] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Szerzői jog és szomszédos jogok – (EU) 2019/790 rendelet – 17. cikk – Az online tartalommegosztó szolgáltatóknak a felhasználóik által feltöltött, védelem alatt álló tartalmakért fennálló felelőssége – A felelősség terjedelme – E szolgáltatók azon kötelezettsége, hogy a jogosultaktól engedélyt szerezzenek e tartalmak nyilvánossághoz közvetítéséhez vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tételéhez – A 2001/29/EK irányelv – 2. cikk – Többszörözési jog – Védelem alatt álló tartalmakról digitális másolatok készítése a szolgáltatók számítógépes szerverein – A tartalmak nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tételéhez műszakilag szükséges másolatok – A jogosultak külön engedélyének megszerzésére vonatkozó kötelezettség hiánya ”
I.      Bevezetés
1.        A jelen ügy másodszor is lehetőséget kínál a Bíróságnak arra, hogy értelmezze(2) a digitális egységes piacon a szerzői és szomszédos jogokról szóló (EU) 2019/790 irányelv(3) 17. cikkét. E rendelkezés határozza meg pontosan azokat a feltételeket, amelyek mellett megállapítható, milyen felelőssége van az online tartalommegosztó szolgáltatóknak, köztük a YouTube‑nak, a Soundcloudnak és a Pinterestnek a felhasználóik által a szerzői jog megsértésével a platformjaikra feltöltött művekhez vagy más védelem alatt álló teljesítményekhez (a továbbiakban: védelem alatt álló tartalmak) való hozzáférés nyilvánosság számára történő biztosításáért.
2.        Konkrétabban, a 2019/790 irányelv 17. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy e szolgáltatók az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról szóló 2001/29/EK irányelv(4) 3. cikkében meghatározott „nyilvánossághoz közvetítés” vagy „nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel” cselekményét végzik, amikor a nyilvánosság számára hozzáférést biztosítanak a védelem alatt álló tartalmakhoz.
3.        Az utóbbi rendelkezés értelmében főszabály szerint a jogosultak kizárólagos joggal rendelkeznek műveik vagy védelem alatt álló egyéb teljesítményeik közvetítésére vagy hozzáférhetővé tételére. Ennek következtében az online tartalommegosztó szolgáltatók maguk nem valósíthatják meg a nyilvánossághoz közvetítés vagy a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tétel cselekményét anélkül, hogy a jogosultaktól előzetes engedélyt szereznének, amire általában felhasználási szerződés megkötése révén kerül sor. A 2019/790 irányelv 17. cikkének (1) bekezdése egyértelműen meghatározza az ezen engedély megszerzésére vonatkozó kötelezettséget.
4.        A Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság, Ausztria) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések abból következnek, hogy amikor az online tartalommegosztó szolgáltatások felhasználói védelem alatt álló tartalmakat töltenek fel online platformokra, e tartalmakról automatikusan digitális másolatok készülnek, és azokat a szolgáltatók számítógépes szerverei automatikusan tárolják. Az ilyen másolatok készítése műszakilag szükséges ahhoz, hogy a nyilvánosság számára hozzáférést lehessen biztosítani a szóban forgó tartalmakhoz.
5.        Mindazonáltal, amint azt az alábbiakban kifejtem, ez potenciálisan a 2001/29 irányelv 2. cikke által védett másik jogot, nevezetesen a „többszörözési jogot” sérti, amely lényegében azt írja elő, hogy a védelem alatt álló tartalmakról másolatok készítése főszabály szerint szintén a jogosultak részére van fenntartva.
6.        Ebben az összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság többek között arra keresi a választ, hogy a 2001/29 irányelv 2. cikke értelmében vett, e jog hatálya alá tartozó „többszörözésnek” minősülnek‑e a védelem alatt álló tartalmak online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein készített olyan digitális másolatai, amelyek műszakilag szükségesek ahhoz, hogy a nyilvánosság számára hozzáférést lehessen biztosítani e tartalmakhoz. Amennyiben igen, a kérdést előterjesztő bíróság annak tisztázását kéri a Bíróságtól, hogy azon engedély, amelyet e szolgáltatóknak a 2019/790 irányelv 17. cikkének (1) bekezdése alapján a jogosultaktól meg kell szerezniük a védelem alatt álló tartalmak nyilvánossághoz közvetítéséhez vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tételéhez, szükségszerűen ilyen másolatok készítésére is feljogosítja‑e e szolgáltatókat.
7.        Az alapeljárás egyrészt az Austro‑Mechana és az AKM (az Austro‑Mechana anyavállalata) – két, az osztrák cégnyilvántartásba bejegyzett közös jogkezelő szervezet (a továbbiakban: felperesek), amelyek a 2014/26/EU irányelvben(5) előírtaknak megfelelően jogkezelési engedéllyel rendelkeznek a zeneművek és a zeneművekhez kapcsolódó szövegművek szerzői és szomszédos jogainak a jogosultak érdekében történő gyakorlása és kezelése céljából –, másrészt az Aufsichtsbehörde für Verwertungsgesellschaften (a közös jogkezelő szervezeteket felügyelő hatóság, Ausztria) (a továbbiakban: felügyeleti hatóság) közötti jogvitára vonatkozik.
8.        A felügyeleti hatóság lényegében úgy véli, hogy azon engedély, amelyet az online tartalommegosztó szolgáltatóknak a 2019/790 irányelv 17. cikkének (1) bekezdése alapján a jogosultaktól meg kell szerezniük, olyan digitális másolatoknak a védelem alatt álló tartalmakról szolgáltatók szerverein történő készítésére is szükségszerűen kiterjed, amelyek műszakilag szükségesek ahhoz, hogy a nyilvánosság számára hozzáférést biztosítsanak e tartalmakhoz. Ezzel szemben a felperesek azzal érvelnek, hogy az ilyen másolatok készítését külön kell engedélyezni, és ezért azoknak másik felhasználási szerződés tárgyát kell képezniük, ennek következtében pedig lehetséges, hogy e szerződést attól eltérő közös jogkezelő szervezet (jelen ügyben az Austro‑Mechana) tárgyalja meg a szolgáltatókkal, amely a nyilvánossághoz közvetítés vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel érintett jogosultakat megillető jogát kezeli (jelen ügyben az AKM). Amellett fogok érvelni, hogy a Bíróság az első álláspontot fogadja el.
II.    Jogi háttér
A.      A nemzetközi jog
9.        Az irodalmi és a művészeti művek védelméről szóló, 1886. szeptember 9‑én Bernben aláírt egyezmény (1971. július 24‑i Párizsi Szerződés; kihirdette: az 1975. évi 4. tvr.) 1979. szeptember 28‑án felülvizsgált változata (a továbbiakban: Berni Egyezmény), amelyet valamennyi tagállam aláírt, a 9. cikkében a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Az ezen egyezmény alapján védett irodalmi és művészeti művek szerzőit megilleti az a kizárólagos jog, hogy műveikről bármely módon és formában többszörösítés csak az ő engedélyükkel készüljön.
(2)      Az Unióhoz tartozó országok törvényhozó szervei jogosultak arra, hogy különleges esetekben lehetővé tegyék az említett művek többszörösítését, feltéve, hogy az ilyen többszörösítés nem sérelmes a mű rendes felhasználására, és indokolatlanul nem károsítja a szerző jogos érdekeit.
(3)      Ezen Egyezmény alkalmazásában minden hang‑ és képi rögzítést többszörösítésnek kell tekinteni.”
B.      Az uniós jog
1.      A 2001/29 irányelv
10.      A 2001/29 irányelv „A többszörözési jog” című 2. cikke értelmében:
„A tagállamok biztosítják a közvetett vagy közvetlen, ideiglenes vagy tartós, bármely eszközzel vagy formában, egészben vagy részben történő többszörözés engedélyezésének, illetve megtiltásának kizárólagos jogát:
a)      a szerzők számára műveik tekintetében;
b)      az előadóművészek számára előadásaik rögzítése tekintetében;
c)      a hangfelvétel‑előállítók számára hangfelvételeik tekintetében;
d)      a filmek első rögzítése előállítói számára filmjeik eredeti és többszörözött példányai tekintetében;
e)      a műsorsugárzó szervezetek számára műsoraik rögzítése tekintetében függetlenül attól, hogy a műsor közvetítése vezeték útján vagy vezeték nélkül történik, ideértve a kábelen keresztül vagy műhold útján történő közvetítést is.”
11.      Ezen irányelv 3. cikke „a művek nyilvánossághoz közvetítésének, valamint a védelem alatt álló egyéb teljesítmények nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tételének jog[ára]” vonatkozik. E rendelkezés (1) bekezdése szerint „[a] tagállamok a szerzők számára kizárólagos jogot biztosítanak műveik vezetékes vagy vezeték nélküli nyilvánossághoz közvetítésének engedélyezésére, illetve megtiltására, beleértve az oly módon történő hozzáférhetővé tételt is, hogy a nyilvánosság tagjai a hozzáférés helyét és idejét egyénileg választhatják meg”. E rendelkezés (2) bekezdése felsorolja azokat a további konkrét eseteket, amelyekre e jog alkalmazandó, és amelyek megegyeznek a 2001/29 irányelv 2. cikkének b)–e) pontjában felsorolt esetekkel.
2.      A 2014/26 irányelv
12.      A 2014/26 irányelv 4. cikke szerint „[a] tagállamok biztosítják, hogy a közös jogkezelő szervezetek az általuk kezelt jogok vonatkozásában képviselt jogosultak érdekeinek maradéktalan figyelembevételével tevékenykedjenek, és ne rójanak rájuk olyan kötelezettségeket, amelyek e jogosultak jogainak és érdekeinek védelme, illetve jogaik eredményes kezelése érdekében objektív szempontból nem szükségesek”.
13.      Ezen irányelv 5. cikke a jogosultaknak a közös jogkezelő szervezetekkel kapcsolatos konkrét jogait sorolja fel.
14.      A 2014/26 irányelv 16. cikkének (1) és (2) bekezdése a felhasználás engedélyezésének folyamatára és az engedélyezési feltételek kritériumára vonatkozik.
3.      A 2019/790 irányelv
15.      A 2019/790 irányelv 2. cikkének 6. pontja szerint az „online tartalommegosztó szolgáltató” „olyan, az információs társadalommal összefüggő szolgáltatást nyújtó szolgáltató, amelynek fő vagy egyik fő célja a felhasználói által feltöltött, jelentős mennyiségű, szerzői jogi védelem alatt álló mű vagy más védelem alatt álló teljesítmény tárolása és ahhoz hozzáférés biztosítása a nyilvánosság számára, amely műveket és más védelem alatt álló teljesítményeket nyereségszerzési céllal összerendezi és promotálja”.
16.      Ezen irányelv 17. cikke a következőképpen szól:
„(1)      A tagállamok rendelkeznek arról, hogy ezen irányelv alkalmazásában az online tartalommegosztó szolgáltató nyilvánossághoz való közvetítést vagy a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tételt valósít meg, ha a felhasználói által feltöltött, szerzői jogi védelem alatt álló művekhez vagy más védelem alatt álló teljesítményekhez hozzáférést biztosít a nyilvánosság számára.
Az online tartalommegosztó szolgáltatónak ezért a [2001/29] irányelv 3. cikkének (1) és (2) bekezdésében említett jogosultaktól engedélyt kell szereznie, például felhasználási szerződés megkötése révén, annak érdekében, hogy a műveket vagy más védelem alatt álló teljesítményeket a nyilvánossághoz közvetítse vagy a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tegye.
(2)      A tagállamok rendelkeznek arról, hogy ha az online tartalommegosztó szolgáltató – például felhasználási szerződés megkötése révén – engedélyt szerzett, ennek az engedélynek ki kell terjednie a [2001/29] irányelv 3. cikkének hatálya alá tartozó szolgáltatások felhasználói által végzett cselekményekre is, amennyiben e felhasználók nem kereskedelmi alapon járnak el, vagy ha tevékenységük nem termel jelentős bevételt.
(3)      Ha az online tartalommegosztó szolgáltató az ezen irányelvben meghatározott feltételek szerint a nyilvánossághoz való közvetítést, vagy a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tételt valósít meg, a 2000/31/EK irányelv(6) 14. cikkének (1) bekezdésében megállapított felelősségkorlátozás nem alkalmazandó az e cikk hatálya alá tartozó helyzetekre.
E bekezdés első albekezdése nem érinti a [2000/31] irányelv 14. cikke (1) bekezdésének az említett szolgáltatókra való esetleges alkalmazását az ezen irányelv hatályán kívül eső célokból.
(4)      Engedély hiányában az online tartalommegosztó szolgáltatók felelősséggel tartoznak a szerzői jogi védelem alatt álló művek és más védelem alatt álló teljesítmények engedély nélküli nyilvánossághoz közvetítéséért – ideértve a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tételt –, kivéve, ha a szolgáltatók bizonyítják, hogy:
a)      minden tőlük telhetőt megtettek az engedély megszerzése érdekében, és
b)      a szakmai gondosság magas szintű ágazati normáinak megfelelően minden tőlük telhetőt megtettek annak biztosítása érdekében, hogy azon konkrét műveket és más védelem alatt álló teljesítményeket, amelyekre vonatkozóan a jogosultak megadták a szolgáltatóknak a lényeges és szükséges információkat, elérhetetlenné tegyék; továbbá minden esetben
c)      a jogosultak megfelelően indokolt értesítésének kézhezvételét követően haladéktalanul intézkedtek az értesítés tárgyát képező művek vagy más védelem alatt álló teljesítmények hozzáférhetetlenné tétele vagy honlapjaikról történő eltávolítása érdekében, valamint a b) pontnak megfelelően minden tőlük telhetőt megtettek azok jövőbeli feltöltésének megakadályozására.
[…]”.
C.      A nemzeti jog
17.      A Bundesgesetz über das Urheberrecht an Werken der Literatur und der Kunst und über verwandte Schutzrechte (Urheberrechtsgesetz) (az irodalmi és művészeti alkotásokhoz fűződő szerzői és szomszédos jogokról szóló szövetségi törvény, [a szerzői jogról szóló törvény], a továbbiakban: UrhG) „Többszörözési jog” című 15. §‑ának (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A szerzőnek kizárólagos joga van a mű ideiglenes vagy tartós többszörözésére, függetlenül az alkalmazott eljárástól és a többszörözött mennyiségtől.
(2)      Többszörözésnek minősül különösen valamely mű előadásának vagy bemutatásának látás vagy hallás útján érzékelhető és megismételhető közvetítésére szolgáló eszközökön (kép‑ vagy hanghordozókon), például filmszalagon vagy hanglemezeken történő rögzítése.”
18.      Az UrhG „Sugárzási jog” című 17. §‑ának (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A szerzőt illeti meg a mű sugárzás útján vagy hasonló módon való terjesztésének kizárólagos joga.”
19.      Az UrhG „Hozzáférhetővé tételi jog” című 18a. §‑ának (1) bekezdése a következőképpen szól:
„A szerző kizárólagos joggal rendelkezik a mű nyilvánosság számára oly módon történő – vezetékes vagy vezeték nélküli – hozzáférhetővé tételére, hogy a nyilvánosság tagjai a hozzáférés helyét és idejét szabadon választhatják meg.”
20.      Az UrhG „Nagy online platformokat üzemeltető szolgáltatók általi sugárzás és hozzáférhetővé tétel” című 18c. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„A 17. § (1) és (2) bekezdése, valamint a 18a. § szerinti feltételek mellett az a személy is valamely mű sugárzását vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tételét valósítja meg, aki nagy online platformot üzemeltető szolgáltatóként a felhasználói által feltöltött, szerzői jogi védelem alatt álló művekhez hozzáférést biztosít a nyilvánosság számára. Ezért a szerzőktől engedélyt kell szereznie. […]”.
21.      Az UrhG „Műfelhasználási engedély vagy műfelhasználási jog a 18c. § szerinti sugárzás vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel céljára” című 24a. §‑a szerint a nagy online platformot üzemeltető szolgáltató részére az UrhG 18c. §‑a szerinti sugárzás vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel céljára adott műfelhasználási engedély e platformot ugyanazon célból a megadott engedély keretei között használó felhasználókra is kiterjed, amennyiben e felhasználók nem kereskedelmi alapon járnak el, vagy ha tevékenységük nem termel jelentős bevételt. Hasonlóképpen az UrhG 24a. §‑a azt is előírja, hogy a felhasználónak adott engedély feljogosítja a szolgáltatót az engedélyezett felhasználásra.
III. A tényállás, a nemzeti eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
22.      Az elsőrendű felperes, az Austro‑Mechana a Bundesgesetz über Verwertungsgesellschaften (a közös jogkezelő szervezetekről szóló szövetségi törvény) 2. §‑ának (1) bekezdése értelmében vett közös jogkezelő szervezet. Ebben a minőségében különböző jogosultak UrhG értelmében vett, művekhez és más védelem alatt álló teljesítményekhez fűződő jogait és érdekeit képviseli. Az Austro‑Mechana a másodrendű felperes, az AKM – amely szintén jogkezelő szervezet – 100%‑os leányvállalata. Tevékenységük végzése érdekében az Austro‑Mechana és az AKM jogkezelési szerződéseket köt a jogosultakkal. E jogkezelési szerződések feljogosítják őket a jogosultak bizonyos kizárólagos jogainak kezelésére, és többek között arra, hogy a nevükben engedélyekről vagy felhasználási szerződésekről tárgyaljanak az online tartalommegosztó szolgáltatókkal.
23.      A felügyeleti hatóság által az Austro‑Mechana részére megadott jogkezelési engedély feljogosítja az utóbbit „a zeneműveknek és a zeneművekhez kapcsolódó [szövegműveknek] a többszörözési […] jogok, valamint a megfelelő részesedési és/vagy díjigények kezelése, illetve érvényesítése céljából [történő kezelésére].(7) Ez vonatkozik többek között „az UrhG 15. és 16. §‑a szerinti, kép‑ és/vagy hanghordozón (adathordozón) történő többszörözés[re] és/vagy terjesztés[re]”, valamint „valamely műsorsugárzó szervezet vagy webes közvetítést végző személy által előállított vagy harmadik személlyel előállíttatott, sugárzásra szánt filmművekkel kapcsolatos, kép‑ és hanghordozón (adathordozón) történő többszörözés[re]”.
24.      Az AKM jogkezelési engedélye „a zeneműveknek és a zeneművekhez kapcsolódó [szövegműveknek] […] az előadásokhoz, koncert formájában történő bemutatásokhoz és műsorokhoz fűződő bemutatási, szerződési, sugárzási és hozzáférhetővé tételi jogok, valamint a megfelelő részesedési és/vagy díjigények kezelése, illetve érvényesítése céljából [történő kezelésére terjed ki].(8)
25.      2022. június 7‑én az Austro‑Mechana annak megállapítását kérte a felügyeleti hatóságtól, hogy jogkezelési engedélye kiterjed a nagy online platformok általi sugárzás és nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel céljából történő többszörözésre. Lényegében azt állította, hogy engedélye kiterjed a védelem alatt álló tartalmakról az online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein készített digitális másolatokra, amelyek e tartalmaknak e platformokon történő nyilvánossághoz közvetítéséhez vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tételéhez képest járulékos jellegűek és azokhoz műszakilag szükségesek. Ezt az állítást annak ellenére tette, hogy a nyilvánossághoz közvetítés vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel e cselekménye az AKM jogkezelési engedélyének hatálya alá tartozik.
26.      2023. január 30‑i határozatában a felügyeleti hatóság elutasította (1. pont) az Austro‑Mechana kérelmét, és megállapította (2. pont), hogy az AKM jogkezelési engedélye már kiterjed minden ilyen többszörözésre.
27.      A felügyeleti hatóság először is megjegyezte, hogy nem egyértelmű, hogy érintik‑e egyáltalán az UrhG 2001/29 irányelv 2. cikkét az osztrák jogba átültető 15. §‑a által védett többszörözési jogot az UrhG 2019/790 irányelv 17. cikkét az osztrák jogba átültető 18c. §‑a hatálya alá tartozó cselekmények vagy műveletek. E tekintetben a felügyeleti hatóság az Európai Bizottságnak az említett rendelkezéssel kapcsolatos iránymutatásában(9) szereplő néhány kijelentésre hivatkozott, és hangsúlyozta, hogy a 2019/790 irányelv 17. cikke, és így az UrhG 18c. §‑a kizárólag a 2001/29 irányelv 3. cikkében meghatározott, nyilvánossághoz közvetítés vagy a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel jogára vonatkozik.
28.      Hozzátette, hogy még ha azt feltételezzük is, hogy a többszörözési jogot érintik a 2019/790 irányelv 17. cikkének, és így az UrhG 18c. §‑ának hatálya alá tartozó cselekmények vagy műveletek, a 2019/790 irányelv 17. cikkének céljából az következik, hogy azon engedély, amelyet az online tartalommegosztó szolgáltatóknak a felhasználóik által a platformjaikra feltöltött, védelem alatt álló tartalmak nyilvánossághoz közvetítése vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tételéhez meg kell szerezniük, szükségszerűen kiterjed az e célból műszakilag szükséges összes többszörözési cselekményre. E cselekmények nem különíthetők el a nyilvánossághoz közvetítés vagy a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tétel cselekményétől, így a többszörözési jog külön nem engedélyezhető.
29.      E határozattal szemben mind az Austro‑Mechana, mind az AKM keresetet indított a Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság), a kérdést előterjesztő bíróság előtt. A felperesek lényegében azt kérik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság annak felváltása nélkül semmisítse meg a megtámadott határozat 2. pontját, e határozat 1. pontját pedig változtassa meg úgy, hogy az helyt adjon az Austro‑Mechana 2022. június 7‑i kérelmének.
30.      A Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság, Ausztria) – mivel kétségei támadtak a fentiekben említett uniós rendelkezések helyes értelmezését illetően – úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni az uniós jogot, különösen a [2001/29] irányelv 2. cikkét, valamint [a 2019/790] irányelv 17. cikkének (1) bekezdését és [a Berni Egyezmény] 9. cikkét, hogy [a 2019/790] irányelv 2. cikkének 6. pontja szerinti online tartalommegosztó szolgáltató, amely felhasználók által feltöltött műveket és más védelem alatt álló teljesítményeket tárol, a [2001/29] irányelv 3. cikke értelmében vett nyilvánossághoz közvetítés (vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel) mellett a [2001/29] irányelv 2. cikke értelmében vett többszörözést is megvalósít, vagy az betudható neki, és ehhez a [2001/29] irányelv 2. cikkében említett jogosultaktól külön engedélyt kell szereznie?
2)      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre adandó igenlő válasz esetén:
Úgy kell‑e értelmezni az uniós jogot, különösen [a 2019/790] irányelv 17. cikkének (1) és (2) bekezdését, valamint 1. cikkének (2) bekezdését és 2. cikkének 6. pontját, hogy [a 2019/790] irányelv 2. cikkének 6. pontja értelmében vett online tartalommegosztó szolgáltatók által szerzett többszörözési engedély az ilyen platformok felhasználói által végzett vagy nekik betudható többszörözési cselekményekre is kiterjed, amennyiben azokat nem kereskedelmi alapon végzik, vagy ha a felhasználók tevékenysége nem termel jelentős bevételt?
3)      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre adandó nemleges válasz esetén:
Úgy kell‑e értelmezni az uniós jogot, különösen a [2001/29] irányelv 2. cikkét és [a 2019/790] irányelv 17. cikkének (2) bekezdését, hogy [a 2019/790] irányelv 2. cikkének 6. pontja értelmében vett online tartalommegosztó szolgáltatók felhasználói a szerzői jogi védelem alatt álló művek és teljesítmények tárolása és megosztása céljából történő feltöltés révén a [2001/29] irányelv 2. cikke értelmében vett többszörözést valósítanak meg, és ehhez a [2001/29] irányelv 2. cikkében említett jogosultak engedélyére van szükségük?
4)      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre adandó igenlő válasz esetén:
Úgy kell‑e értelmezni az uniós jogot, különösen a [2014/26] irányelv 4. és 5. cikkét, valamint 16. cikkének (1) és (2) bekezdését, hogy a jogosultak egyrészt a [2001/29] irányelv 2. cikke szerinti többszörözési jogot, másrészt a nyilvánossághoz közvetítés ugyanezen irányelv 3. cikke szerinti jogát a felhasználásnak [a 2019/790] irányelv 17. cikkének (1) és (2) bekezdése szerinti engedélyezése céljából egyenként és egymástól külön […] biztosíthatják valamely közös jogkezelő szervezet (illetve független jogkezelő szervezet) számára akár e jogok különböző közös jogkezelő szervezetek (illetve független jogkezelő szervezetek) általi kezelése, akár e jogok részben egyéni kezelése érdekében?”
31.      A 2024. augusztus 30‑i előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a Bíróság Hivatala 2024. szeptember 3‑án vette nyilvántartásba. Az alapeljárás felperesei, az osztrák és a francia kormány, valamint a Bizottság írásbeli észrevételeket nyújtott be. Az említett érintett felek, valamint a felügyeleti hatóság a 2025. október 8‑i tárgyaláson szóbeli észrevételeket terjesztett elő.
IV.    Értékelés
32.      A 2001/29 irányelv 2. cikke a többszörözési jogot a szerzők, előadóművészek, előállítók, illetve műsorsugárzó szervezetek arra vonatkozó „kizárólagos jogaként” határozza meg, hogy műveik, előadásaik, hangfelvételeik, filmjeik, illetve műsoraik, „közvetett vagy közvetlen, ideiglenes vagy tartós, bármely eszközzel vagy formában, egészben vagy részben történő többszörözés[ét engedélyezzék, illetve megtiltsák]”.
33.      A jelen ügyben a Bíróságtól annak megállapítását kérik, hogy az online tartalommegosztó szolgáltatásokkal összefüggésben alkalmazandó‑e ez a jog, ha a védelem alatt álló tartalmakról e szolgáltatások nyújtóinak számítógépes szerverein olyan digitális másolatokat készítenek, amelyek műszakilag szükségesek ahhoz, hogy a nyilvánosság számára hozzáférést biztosítsanak e tartalmakhoz. Ehhez tisztázni kell, hogy az ilyen másolatok a 2001/29 irányelv 2. cikke értelmében vett többszörözés körébe tartoznak‑e.
34.      Egyébiránt, feltételezve, hogy a többszörözési jog ebben az összefüggésben alkalmazandó, a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy azon engedély, amelyet az online tartalommegosztó szolgáltatóknak a 2019/790 irányelv 17. cikkének (1) bekezdése alapján a jogosultaktól meg kell szerezniük ahhoz, hogy védelem alatt álló tartalmakat platformjaikon a nyilvánossághoz közvetítsék vagy a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tegyék, az e célból műszakilag szükséges digitális másolatoknak az ilyen tartalmakról a szolgáltatók szerverein történő készítésére is szükségszerűen kiterjed‑e.
35.      Azon okok kifejtése érdekében, amelyek miatt az uniós jogalkotó a 2019/790 irányelv 17. cikkében az online tartalommegosztó szolgáltatókra vonatkozóan különös felelősségi rendszert vezetett be, érdemes felidézni a 2001/29 irányelv egyik fő célkitűzését, valamint azokat a megfontolásokat, amelyek e rendelkezés elfogadásához vezettek.
36.      Amint az 2001/29 irányelv preambulumából kitűnik, ezen irányelv célja a jogosultak számára szerzői és szomszédos jogaik „magas szintű védelmének” és annak biztosítása, hogy műveik és más védelem alatt álló teljesítményeik felhasználásáért „megfelelő díjazásban” részesüljenek, különösen az „információs társadalomban”.(10) E célból ezen irányelv – amint azt a bevezetőben kifejtettem – kizárólagos jogot biztosít számukra a védelem alatt álló tartalmaik többszörözésére (2. cikk), valamint e tartalmak nyilvánossághoz közvetítésére vagy a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tételére (3. cikk). Így az e jogok hatálya alá tartozó cselekményeket főszabály szerint(11) nem valósíthatja meg harmadik személy előzetes engedély nélkül, amely általában díjazás ellenében adott felhasználási engedély formájában jelenik meg.
37.      A 2001/29 irányelv elfogadását követően azonban az interaktív „Web 2.0” szolgáltatások, és különösen az olyan nagy platformok megjelenése, mint a YouTube, jogbizonytalanságot eredményezett a védelem alatt álló tartalmak ezen platformokra történő feltöltése tekintetében.
38.      A vita tárgyát akkoriban a 2001/29 irányelv 3. cikkében meghatározott, nyilvánossághoz közvetítés vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel joga képezte. Bár egyértelmű volt, hogy valamely mű vagy más védelem alatt álló teljesítmény felhasználó által online tartalommegosztó platformra történő feltöltése a nyilvánossághoz közvetítés vagy a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel cselekményének minősül, amelyhez főszabály szerint az érintett jogosult(ak) előzetes engedélye szükséges, vita merült fel azzal kapcsolatban, hogy a platform üzemeltetője maga is megvalósít‑e ilyen cselekményt, amikor a nyilvánosság számára hozzáférést biztosít e tartalmakhoz, és ezért köteles‑e felhasználási szerződéseket kötni vagy díjazást fizetni a jogosultaknak. A jogosultak aggodalmukat fejezték ki azzal kapcsolatban,(12) hogy az online tartalommegosztó szolgáltatók arra ösztönzik a felhasználókat, hogy védelem alatt álló tartalmakat töltsenek fel online platformjaikra, és e tartalmakból – hirdetések vagy előfizetések révén – jelentős bevételre tesznek szert anélkül, hogy engedélyt kérnének a jogosultaktól vagy díjazást fizetnének nekik. Ez az úgynevezett „value gap”‑re vonatkozó érv.(13)
39.      A 2000/31 irányelv 14. cikkének (1) bekezdésében foglalt mentesítési szabály hatályát is bizonytalanság övezte. E rendelkezés bizonyos feltételek mellett mentesítette a „tárhelyszolgáltatókat” az alól a felelősség alól, amely a felhasználóik számára tárolt, védelem alatt álló tartalmakból eredhet. Ebben az esetben is bizonytalan volt, hogy e rendelkezés „megvédi‑e” az olyan online tartalommegosztó szolgáltatókat, mint a YouTube, a Soundcloud és a Pinterest a felhasználóik által feltöltött, védelem alatt álló tartalmak nyilvánossághoz közvetítésével kapcsolatos szerzői jogi felelősség alól.(14)
40.      E jogbizonytalanság megszüntetése érdekében az uniós jogalkotó úgy döntött, hogy a 2019/790 irányelvben,(15) konkrétan annak 17. cikkében foglalkozik ezzel a kérdéssel.
41.      Amint azt a bevezetőben kifejtettem, először is, e cikk (1) bekezdése előírja, hogy az online tartalommegosztó szolgáltatók maguk is megvalósíthatják a 2001/29 irányelv 3. cikke értelmében vett nyilvánossághoz közvetítés vagy a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel cselekményét, amikor a nyilvánosság számára hozzáférést biztosítanak a felhasználóik által feltöltött, védelem alatt álló tartalmakhoz.(16) Ez e szolgáltatók számára azt a kötelezettséget vonja maga után, hogy engedélyt kell szerezniük az érintett jogosultaktól, általában felhasználási szerződés megkötése révén. Ezenfelül ilyen esetben a 2019/790 irányelv 17. cikkének (3) bekezdése kizárja a 2000/31 irányelv 14. cikkének (1) bekezdésében meghatározott mentesítési szabály alkalmazását.
42.      Másodszor, a 2019/790 irányelv 17. cikkének (2) bekezdése egyértelművé teszi, hogy az online tartalommegosztó szolgáltatások felhasználói szintén nyilvánossághoz közvetítés vagy a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel cselekményét valósítják meg, amikor védelem alatt álló tartalmakat töltenek fel az ilyen szolgáltatások nyújtóinak online platformjaira. Mindazonáltal, amennyiben e szolgáltatók engedélyt szereznek, például ezen irányelv 17. cikkének (1) bekezdése szerinti felhasználási szerződés megkötése révén, ezen engedély ezekre a cselekményekre is kiterjed, feltéve, hogy az érintett felhasználók nem kereskedelmi alapon járnak el, vagy tevékenységük nem termel jelentős bevételt.
43.      A 2019/790 irányelv 17. cikkével létrehozott különös felelősségi rendszer(17) a jogosultak által a védelem alatt álló tartalmaik tekintetében élvezett „magas szintű védelem” megszilárdítására,(18) és különösen annak biztosítására irányul, hogy a jogosultak e tartalmak online tartalommegosztó platformokon történő felhasználásáért magasabb díjazásban részesüljenek. Ugyanakkor arra törekszik, hogy „méltányos egyensúlyt” teremtsen a jogosultak, valamint az online tartalommegosztó szolgáltatók és felhasználóik jogai és érdekei között, különösen azáltal, hogy jogbiztonságot nyújt e szolgáltatók számára.(19)
44.      Ugyanakkor sem a 2019/790 irányelv 17. cikkének (1) bekezdése, sem az említett cikk egyéb bekezdései nem utalnak kifejezetten a 2001/29 irányelv 2. cikke alapján a jogosultaknak biztosított többszörözési jogra, sem pedig olyan digitális másolatoknak a védelem alatt álló tartalmakról az online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein történő készítésére, amely műszakilag szükséges ahhoz, hogy a nyilvánosság hozzáférhessen e tartalmakhoz.
45.      Így a nyilvánossághoz közvetítés vagy a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel jogát korábban övező bizonytalanság jelenleg a többszörözési joggal kapcsolatban merül fel újra.
46.      Ennek fényében annak kifejtésével kezdem, hogy miért minősülnek az ilyen digitális másolatok a 2001/29 irányelv 2. cikke értelmében vett „többszörözésnek”, és hogy ezért miért tartoznak a jogosultak kizárólagos többszörözési jogának hatálya alá (az első kérdés első része) (A. szakasz). Ezt követően ismertetem azokat az okokat, amelyek miatt úgy vélem, hogy azon engedély, amelyet az online tartalommegosztó szolgáltatóknak a 2019/790 irányelv 17. cikkének (1) bekezdése alapján a jogosultaktól meg kell szerezniük a védelem alatt álló tartalmak nyilvánossághoz közvetítése vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétele céljából, olyan digitális másolatoknak az e tartalmakról szervereiken történő készítésére is szükségszerűen kiterjed, amelyek műszakilag szükségesek ahhoz, hogy a nyilvánosság hozzáférhessen e tartalmakhoz (az első kérdés második része) (B. szakasz). Ezenfelül kifejtem, hogy miért terjed ki ezen engedély a 2019/790 irányelv 17. cikkének (2) bekezdése alapján az online tartalommegosztó szolgáltatások felhasználói által végzett többszörözési cselekményekre is, és így e felhasználóknak nem szükséges külön engedélyt szerezniük e cselekményekhez, feltéve, hogy nem kereskedelmi alapon járnak el, vagy tevékenységük nem termel jelentős bevételt (második és harmadik kérdés) (C. szakasz). Végül röviden kitérek arra a kérdésre, hogy a jogosultak rábízhatják‑e különböző közös jogkezelő szervezetekre jogaik kezelését (negyedik kérdés) (D. szakasz).
47.      Ezt megelőzően azonban ki kell fejtenem, hogy a jelen indítvány hatálya két fontos szempontból miért korlátozott. Először is, a nemzeti bíróság által előterjesztett kérdések a 2019/790 irányelv 17. cikkének hatálya alá tartozó védelem alatt álló tartalmak online tartalommegosztó szolgáltatók platformjaira történő feltöltésének sajátos összefüggéseire korlátozódnak. A 2019/790 irányelv 2. cikke 6. pontjának első albekezdése az online tartalommegosztó szolgáltatót úgy határozza meg, mint „olyan, az információs társadalommal összefüggő szolgáltatást nyújtó szolgáltató, amelynek fő vagy egyik fő célja a felhasználói által feltöltött, jelentős mennyiségű, szerzői jogi védelem alatt álló mű vagy más védelem alatt álló teljesítmény tárolása és ahhoz hozzáférés biztosítása a nyilvánosság számára, amely műveket és más védelem alatt álló teljesítményeket nyereségszerzési céllal összerendezi és promotálja”. A „jelentős” kifejezés használatából többek között az következik, hogy a 17. cikk az olyan meghatározó tartalommegosztóplatform‑üzemeltetőkre vonatkozik, mint a YouTube, a Soundcloud vagy a Pinterest, és kizár hatálya alól más üzemeltetőket.(20) Ennek megfelelően elemzésem nem vonatkozik a védelem alatt álló tartalmak magánszemélyek által a saját honlapjukon, vagy az e rendelkezés hatálya alá nem tartozó közvetítő szolgáltatásokon keresztül történő online hozzáférhetővé tétele során készített digitális másolatokra.(21)
48.      Másodszor, a jelen ügyben felmerülő jogkérdések olyan digitális másolatok védelem alatt álló tartalmakról online tartalommegosztó szolgáltatók számítógépes szerverein történő készítésének sajátos összefüggéseit érintik, amelyek műszakilag szükségesek ahhoz, hogy a nyilvánosság hozzáférhessen e tartalmakhoz. Az online tartalommegosztó szolgáltatások felhasználóinak szerverein, egyéb informatikai eszközein vagy online tárolási fiókjaiban – különösen a felhőben – készített másolatok nem képezik jelen indítvány tárgyát.(22)
A.      A 2001/29 irányelv 2. cikke alapján védett többszörözési jog hatálya alá tartozó többszörözésnek minősülnek‑e az online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein készített, műszakilag szükséges digitális másolatok (az első kérdés első része)
49.      Amint azt a Bizottság a tárgyaláson kifejtette, amikor egy felhasználó megnyomja a „feltöltés” gombot egy online tartalommegosztó platformon, a megfelelő fájlt „csomagokra” bontják. E csomagokat az interneten routerek segítségével továbbítják, és miután elérik az érintett online tartalommegosztó szolgáltató adatközpontjait, azokat a szolgáltató szerverein újra összeállítják, ahol a fájlt helyreállítják, mielőtt azt online megosztanák. E folyamatban a fájlról a védelem alatt álló tartalmak érintett platformon történő nyilvánossághoz közvetítésének vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tételének szerves részeként automatikusan digitális másolatok készülnek.(23) Értelmezésem szerint e másolatok kizárólagos célja az, hogy lehetővé tegyék a tartalom online megosztását a nyilvánossággal.
50.      Véleményem szerint egyértelmű, hogy a védelem alatt álló tartalmakról az online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein így készített digitális másolatok a 2001/29 irányelv 2. cikkében meghatározott kizárólagos jog hatálya alá tartozó többszörözésnek minősülnek.
51.      Először is, a Bíróság más összefüggésben már megerősítette, hogy e jog kiterjed a digitális másolatoknak a védelem alatt álló tartalmak számítógépes szervereken történő készítésére és tárolására, mivel az a védelem alatt álló tartalmak „bármely eszközzel vagy formában” történő többszörözésére vonatkozik.(24)
52.      Ezen értelmezés összhangban áll a nemzetközi jogban a többszörözési jogot elsőként elismerő rendelkezéssel, nevezetesen a Berni Egyezmény 9. cikkével. E tekintetben a Szellemi Tulajdon Világszervezetének (WIPO) Szerzői Jogi Szerződése(25) 1. cikkének (4) bekezdésére vonatkozó közös nyilatkozat szerint „[v]alamely védelem alatt álló mű elektronikus hordozón történő, digitális formában megvalósuló tárolása a [Berni Egyezmény] 9. cikke értelmében vett többszörözésnek minősül”. Megjegyzem, hogy az Európai Unió maga nem tagja a Berni Egyezménynek, amelyhez annak 29. cikke (1) bekezdése értelmében csak államok csatlakozhatnak, nemzetközi szervezetek nem. Ezzel szemben az Unió a szellemi tulajdonjogok kereskedelmi vonatkozásairól szóló megállapodás (TRIPS)(26) 9. cikkének (1) bekezdése és a WIPO Szerzői Jogi Szerződés(27) 1. cikkének (4) bekezdése értelmében kötelezettséget vállalt arra, hogy megfelel ezen egyezmény anyagi jogi rendelkezéseinek (1–21. cikk).
53.      Másodszor, az uniós jogalkotó által a 2001/29 irányelv 2. cikkében szándékosan tág értelemben megfogalmazott fogalom szerint a többszörözési jog nem csupán a „bármely eszközzel és bármilyen formában”, hanem attól függetlenül történő többszörözésre is vonatkozik, hogy e többszörözés „közvetett vagy közvetlen, ideiglenes vagy tartós”. Ennek megfelelően főszabály szerint nem bír jelentőséggel az, hogy a szóban forgó digitális másolatok a tartalomnak az említett irányelv 3. cikke értelmében vett nyilvánossághoz közvetítéséhez vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tételéhez képest mind műszaki, mind gazdasági szempontból csupán járulékos jellegűek.
54.      E tekintetben azonban megjegyzem, hogy a 2001/29 irányelv 5. cikkének (1) bekezdése szigorú feltételek mellett kivételt ír elő azon „időleges többszörözési cselekmények [tekintetében], amelyek járulékos vagy közbenső [helyesen: közbenső vagy járulékos] jellegűek, [és] valamely műszaki eljárás elválaszthatatlan és lényeges részét képezik”.(28) E kivétel csak akkor alkalmazható, ha öt együttes feltétel teljesül, nevezetesen ha a szóban forgó cselekmény:
–        időleges;
–        közbenső vagy járulékos;
–        valamely műszaki eljárás elválaszthatatlan és lényeges részét képezi,
–        kizárólagos célja, hogy lehetővé tegye egy mű vagy más védelem alatt álló teljesítmény hálózaton harmadik személyek között közvetítő szolgáltató által végzett átvitelét, vagy jogszerű felhasználását, és
–        önálló gazdasági jelentőséggel nem bír.(29)
55.      Bár az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy ezen öt feltételt szigorúan kell értelmezni,(30) a Bíróság mindazonáltal megállapította, hogy a műholdas dekódoló egységen és a televízió képernyőjén megvalósuló időleges többszörözési cselekmények,(31) valamint azok a képernyőn készült és gyorsítótárban tárolt másolatok, amelyeket egy végső felhasználó egy weboldal megtekintésekor készít,(32) úgy tekinthetők, hogy valamennyi feltételnek megfelelnek.
56.      A felperesekhez, az osztrák és a francia kormányhoz, valamint a felügyeleti hatósághoz hasonlóan úgy vélem, hogy ugyanez nem mondható el az alapeljárásban szóban forgó digitális másolatokról. Amint azt a felügyeleti hatóság a tárgyaláson kifejtette, az ilyen másolatok nem ideiglenesek, mivel azokat akár évekig is tárolják az online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein.
57.      E megfontolások fényében úgy vélem, hogy a 2001/29 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében előírt, a többszörözési jog alóli kivétel nem alkalmazható olyan digitális másolatoknak a védelem alatt álló tartalmakról az online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein történő készítésére, amelyek műszakilag szükségesek ahhoz, hogy a nyilvánosság számára hozzáférést biztosítsanak e tartalmakhoz.
58.      Harmadszor, hozzátenném, hogy a 2001/29 irányelvben semmi nem utal arra, hogy ilyen helyzetben az ezen irányelv 3. cikke szerinti, a nyilvánossághoz közvetítés vagy a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel joga kizárná a 2. cikk szerinti többszörözési jog alkalmazását, abban az értelemben, hogy ez a jog már nem lenne releváns.
59.      Először is egyetértek a felperesekkel abban, hogy a különböző kizárólagos jogok – a jelen összefüggésben a többszörözési jog és a nyilvánossághoz közvetítés vagy a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel joga – bármilyen „összevonása” ellentétes lenne a 2001/29 irányelv 2. cikkével, valamint többek között a Berni Egyezmény 9. cikkével, amelyek mindegyike a nyilvánossághoz közvetítés vagy a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel jogától elkülönülő kizárólagos jogként határozza meg a többszörözési jogot.
60.      Továbbá, amint azt a francia kormány is megjegyzi, a 2001/29 irányelv (23) preambulumbekezdése kimondja, hogy „[a mű nyilvánossághoz közvetítése] más cselekményekre nem vonatkozik”. Ezt úgy értelmezem, hogy az a megállapítás, miszerint a nyilvánossághoz közvetítés vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel joga adott helyzetben alkalmazandó, nem zárja ki más kizárólagos jogok, többek között a többszörözési jog egyidejű alkalmazását.
61.      A Bizottság állításával ellentétben a Bíróság korábbi ítéleteiből, különösen a Renckhoff ítéletből,(33) a YouTube és a Cyando ítéletből, illetve a Lengyelország kontra Európai Parlament és Tanács ítéletből nem vonható le eltérő következtetés.
62.      Amint arra a felperesek, valamint az osztrák és a francia kormány helyesen rámutat, annak oka, hogy a Bíróság az említett ügyekben nem foglalkozott a többszörözési joggal vagy a 2001/29 irányelv 2. cikkével, egyszerűen az, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések nem érintették e jogot, illetve e rendelkezést. A Renckhoff ítélet alapjául szolgáló ügyben a kérdést előterjesztő bíróság kizárólag a nyilvánossághoz közvetítés vagy a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel jogának értelmezését kérte a Bíróságtól. A YouTube és Cyando ítélet alapjául szolgáló ügyben a kérdés a 2019/790 irányelv 17. cikkének elfogadása előtt alkalmazott szabályozás alapján tartalmaknak a szóban forgó szolgáltatók weboldalaira történő feltöltéséért és megosztáséért fennálló felelősségre vonatkozott. Végül a Lengyelország kontra Európai Parlament és Tanács ítélet alapjául szolgáló ügyben a Bíróságot különösen annak vizsgálatára kérték fel, hogy összeegyeztethetők‑e e felelősségi rendszer bizonyos vonatkozásai az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: a Charta) 11. cikke szerinti, véleménynyilvánítás szabadságához való alapvető joggal. Ezen ítéletekből tehát semmilyen következtetést nem lehet levonni a többszörözési jog hatályára vonatkozóan.
63.      Végül a Bíróság ítélkezési gyakorlatában következetesen fenntartotta a többszörözési jog és a nyilvánossághoz közvetítés vagy a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel joga közötti egyértelmű megkülönböztetést, és már megerősítette, hogy mindkét jog párhuzamosan alkalmazható. Például a Bíróság megállapította, hogy minden olyan közvetítés, amely valamely műnek a felhőalapú tárhelyszolgáltatás felhasználója általi megosztásából ered, a 2001/29 irányelv 2. cikkének a) pontjában említett többszörözési cselekménytől elkülönülő felhasználási cselekménynek minősül, amely ezen irányelv 3. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartozhat, amennyiben a releváns feltételek teljesülnek.(34)
64.      A fentiek fényében számomra egyértelmű, hogy a védelem alatt álló tartalmak online tartalommegosztó szolgáltató platformjára történő feltöltése nem csupán a 2001/29 irányelv 3. cikke értelmében vett nyilvánossághoz közvetítés vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel cselekményét foglalja magában, hanem az irányelv 2. cikkének hatálya alá tartozó többszörözési cselekményeket is. Amennyiben az ilyen többszörözési cselekményeket az érintett jogosultak engedélye nélkül valósították meg, azok ezért egy különálló kizárólagos jog, nevezetesen a többszörözési jog megsértését eredményezhetik, amely jog elkülönül a nyilvánossághoz közvetítés vagy a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel jogától.
B.      Kell‑e az online tartalommegosztó szolgáltatóknak a szóban forgó digitális többszörözéshez a védelem alatt álló tartalmaknak a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tételéhez szükséges engedélytől eltérő engedélyt szereznie (az első kérdés második része)
65.      Most rátérek arra a kérdésre, hogy azon engedély, amelyet az online tartalommegosztó szolgáltatóknak a 2019/790 irányelv 17. cikkének (1) bekezdése alapján a jogosultaktól meg kell szerezniük a védelem alatt álló tartalmaknak a 2001/29 irányelv 3. cikke értelmében vett nyilvánossághoz közvetítéséhez vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tételéhez, arra a többszörözésre is kiterjed‑e, amelyre utóbbi irányelv 2. cikke alapján abban az esetben kerül sor, amikor e tartalmakról szervereiken olyan digitális másolatok készülnek, amelyek e tartalmak nyilvánossággal való megosztásához műszakilag szükségesek.
66.      E tekintetben három különböző érvelési vonalat hoztak fel a Bíróság előtt.
67.      Először is, a felügyeleti hatóság és a Bizottság úgy véli, hogy a 2019/790 irányelv 17. cikkének alkalmazása keretében a többszörözési jog nem gyakorolható a nyilvánossághoz közvetítés vagy a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel jogától függetlenül. Ennek megfelelően azon engedély, amelyet az online tartalommegosztó szolgáltatóknak e cikk (1) bekezdése alapján meg kell szerezniük, az ilyen másolatok készítésére is szükségszerűen kiterjed.
68.      Másodszor, a felperesek azzal érvelnek, hogy bár a 2019/790 irányelv 17. cikkében előírt különös felelősségi rendszer alkalmazandó olyan digitális másolatoknak a védelem alatt álló tartalmakról az online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein történő készítésére, amelyek műszakilag szükségesek ahhoz, hogy a nyilvánosság számára hozzáférést biztosítsanak e tartalmakhoz, e szolgáltatóknak mindazonáltal az e cikk (1) bekezdésében kifejezetten említett engedélytől eltérő külön engedélyt kell szerezniük az ilyen többszörözéshez. Véleményük szerint a felügyeleti hatóság és a Bizottság által javasolt megoldás elfogadása a többszörözési jog „de facto eltörlését” jelentené, ami ellentétes a Charta 17. cikkének (2) bekezdésével, amely kimondja, hogy „a szellemi tulajdon védelmet élvez”.
69.      Harmadszor, az osztrák és a francia kormány azt állítja, hogy a 2019/790 irányelv 17. cikke egyáltalán nem alkalmazandó az ilyen másolatok készítésére, mivel e rendelkezés kizárólag a nyilvánossághoz közvetítés vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel cselekményére vonatkozik. Következésképpen az online tartalommegosztó szolgáltatóknak a védelem alatt álló tartalmakról a szerverükön készített olyan digitális másolatokért való felelősségét, amelyek műszakilag szükségesek ahhoz, hogy a nyilvánosság számára hozzáférést biztosítsanak e tartalmakhoz, kizárólag az általános felelősségi rendszer, azaz a 2001/29 irányelvben megállapított szabályok alapján kellene értékelni. E tekintetben a francia kormány emlékeztet arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint ezen irányelv 2. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az ezen irányelv 5. cikkében foglalt kivételek és korlátozások fenntartásával minden egyes többszörözési cselekmény az érintett jogosult előzetes hozzájárulását igényli.(35) E kormány szerint annak lehetővé tétele, hogy az ilyen szolgáltatók a védelem alatt álló tartalmakról digitális másolatokat készítsenek az érintett jogosult külön, a 2019/790 irányelv 17. cikkében előírt engedélytől eltérő engedélye nélkül, a 2001/29 irányelv 2. cikke alapján védett többszörözési jog alóli új, íratlan „mentességek” vagy annak új, íratlan „korlátozásának” bevezetését jelentené.
70.      Ezen a ponton megjegyzem, hogy – amint azt a felügyeleti hatóság korábban a kérdést előterjesztő bíróság előtt is megjegyezte –(36) a 2019/790 irányelv 17. cikkével kapcsolatos iránymutatásában a Bizottság – el kell ismerni, anélkül, hogy bármiféle érdemi magyarázatot adott volna arra – kijelentette, hogy „[a] 17. cikk (1) bekezdésében említett nyilvánossághoz való közvetítést és a tartalom hozzáférhetővé tételét úgy kell értelmezni, hogy azok magukban foglalják az e cselekmények végrehajtásához szükséges többszörözéseket is”(37) és hogy „[a] tagállamok nem írhatják elő, hogy az online tartalommegosztó szolgáltatóknak engedélyt kell szerezniük az 17. cikkel összefüggésben végzett többszörözésre”.(38) Emlékeztetek azonban arra, hogy a 2019/790 irányelv 17. cikkével kapcsolatos bizottsági iránymutatás csupán a Bizottság álláspontját tükrözi, és nem rendelkezik kötelező erővel.(39)
71.      A következő szakaszokban kifejtem, hogy a 2019/790 irányelv 17. cikkének szöveg szerinti és történeti elemzése alapján nem vonható le végleges következtetés arra vonatkozóan, hogy az e rendelkezés alapján szükséges engedély szükségszerűen kiterjed‑e olyan digitális másolatoknak a védelem alatt álló tartalmakról az online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein történő készítésére, amelyek műszakilag szükségesek e tartalmaknak a nyilvánossághoz közvetítése vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétele céljából (1). Mindazonáltal a 2019/790 irányelv 17. cikke (1) bekezdésének rendszertani és teleologikus értelmezése arra késztet, hogy a Bizottság által iránymutatásában kifejtett álláspontot támogassam (2).
1.      Szöveg szerinti és történeti elemzés
72.      Először is egyetértek az osztrák és a francia kormánnyal abban, hogy a 2019/790 irányelv 17. cikkének (1) bekezdése kizárólag „a nyilvánossághoz való közvetítésre vagy a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tételre” hivatkozik. Sem e bekezdés, sem a 17. cikk egyetlen más rendelkezése nem hivatkozik a 2001/29 irányelv 2. cikkében meghatározott többszörözési cselekményekre vagy a többszörözési jogra.
73.      Ami e rendelkezés keletkezéstörténetét illeti, megjegyzem, hogy a Tanács 2018. március 23‑i konszolidált elnökségi kompromisszumos javaslata(40) 13. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdése – amely később a 2019/790 irányelv 17. cikkének (2) bekezdése lett – előírta, hogy az online tartalommegosztó szolgáltatók és a jogosultak között létrejött felhasználási szerződések „kiterjednek a szolgáltatás felhasználóinak a [2001/29] irányelv 2. és 3. cikkének hatálya alá tartozó cselekményekért való felelősségére, amennyiben azok nem kereskedelmi alapon járnak el”.(41) Ezt követően tudomásom szerint(42) a jogalkotási folyamat későbbi szakaszaiban a 2001/29 irányelv 2. cikkére való hivatkozást minden kifejezett magyarázat nélkül törölték. A 2019/790 irányelv 17. cikkének előkészítő anyagai nem tartalmaznak további utalást e rendelkezésnek a 2001/29 irányelv 2. cikke értelmében vett többszörözési cselekményekre való lehetséges alkalmazására.
74.      Így, bár a 17. cikk (1) bekezdésének szövege és előzményei egyaránt hallgatnak a szóban forgó kérdésről, e hallgatás kétértelmű. Amint azt a Bizottság helyesen megjegyzi, az, hogy a jogalkotási folyamat egy szakaszában hivatkoztak a 2001/29 irányelv 2. cikkére, azt mutatja, hogy az uniós jogalkotó tisztában volt azzal a köztes lépéssel, amely a digitális másolatoknak a védelem alatt álló tartalmakról az online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein történő készítéséből áll.
75.      E hivatkozás későbbi eltávolításával kapcsolatos magyarázat hiányában két ellentétes következtetés vonható le. Azzal lehet érvelni, hogy – ahogyan azt a Bizottság is állítja – az uniós jogalkotó e hivatkozást feleslegesnek tartotta amiatt, hogy e többszörözés a tartalom nyilvánossághoz közvetítéséhez vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tételéhez képest járulékos jellegű, és ezért hallgatólagosan a 2019/790 irányelv 17. cikkében meghatározott különös felelősségi rendszer hatálya alá tartozik. Másodlagosan, amint azt az Austro‑Mechana, az AKM és a francia kormány állítja, lehet amellett érvelni, hogy a többszörözési jogot szándékosan zárták ki e rendelkezés hatálya alól, és az továbbra is kizárólag az általános szabályozás, nevezetesen a 2001/29 irányelvben megállapított szabályok (és esetlegesen a 2014/26 irányelv 14. cikkében megállapított mentesítési szabály) hatálya alá tartozik.
76.      Amint azt a következő szakaszokban kifejtem, véleményem szerint ezen értelmezések közül az elsőt kell előnyben részesíteni.
2.      Rendszertani és teleologikus elemzés
77.      A 2019/790 irányelv 17. cikkének (1) bekezdésén kívül ezen irányelv két másik rendelkezése is alátámasztja azt a következtetést, hogy az említett rendelkezés alkalmazandó a digitális másolatoknak a védelem alatt álló tartalmakról az online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein történő készítésére, amennyiben az ilyen másolatok műszakilag szükségesek ahhoz, hogy a nyilvánosság hozzáférhessen e tartalmakhoz.
78.      Először is, amint azt a jelen indítvány 41. pontjában kifejtettem, a 2019/790 irányelv 17. cikke által létrehozott különös felelősségi rendszer az „online tartalommegosztó szolgáltató(k)ra” alkalmazandó, amelyet, illetve amelyeket a 2019/790 irányelv 2. cikkének 6. pontja úgy határoz meg, mint „olyan, az információs társadalommal összefüggő szolgáltatást nyújtó szolgáltató[(k)], amely[ek]nek fő vagy egyik fő célja a felhasználói[k] által feltöltött, jelentős mennyiségű, szerzői jogi védelem alatt álló mű vagy más védelem alatt álló teljesítmény tárolása és ahhoz hozzáférés biztosítása a nyilvánosság számára, amely műveket és más védelem alatt álló teljesítményeket nyereségszerzési céllal összerendezi[k] és promotálj[ák].”(43) Nehezen érthető, hogy az uniós jogalkotó e fogalommeghatározásban miért hivatkozott volna kifejezetten a „tárolás” tevékenységére, ha a digitális másolatoknak a védelem alatt álló tartalmakról az online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein történő készítése és azoknak az ott történő tárolása nem lenne releváns e rendelkezés szempontjából.(44)
79.      Másodszor, a 2019/790 irányelv (61) preambulumbekezdése kimondja, hogy az ezen irányelv 17. cikke által létrehozott különös felelősségi rendszer célja az volt, hogy több évnyi vita és bizonytalanság után egyértelművé tegye, hogy „a szerzői jog tekintetében releváns tevékenységet valósítanak‑e meg, és hogy kell‑e engedélyt kérniük a jogosultaktól […] [a] felhasználóik által feltöltött tartalom tekintetében”.(45) E preambulumbekezdés azt sugallja, hogy a 17. cikk (1) bekezdését úgy alakították ki, hogy kizárja e szolgáltatók felelősségét a jogosultak tágabb értelemben vett kizárólagos jogainak megsértése esetén, feltéve, hogy szereztek engedélyt.
80.      A 2019/790 irányelv 17. cikkével létrehozott különös felelősségi rendszer által követett célokat illetően emlékeztetek arra, hogy – amint azt a fenti 43. pontban megjegyeztem – az a jogosultak által védelem alatt álló tartalmaik tekintetében élvezett „magas szintű védelem” megszilárdítására irányul. Ezt a jogosultak és az online tartalommegosztó szolgáltatók közötti engedélyezési piac fejlődésének előmozdításával teszi.(46) Ily módon e felelősségi rendszer célja, hogy lehetővé tegye a jogosultak számára, hogy a védelem alatt álló tartalmak e szolgáltatók platformjain történő felhasználásáért magasabb díjazásban részesüljenek, és hogy hozzájáruljon „a szerzői jogok szempontjából jól működő és méltányos piachoz”.(47) Ugyanakkor e különös felelősségi rendszer célja az is, hogy „méltányos egyensúlyt” biztosítson egyrészt a jogosultak jogai és érdekei, másrészt pedig az online tartalommegosztó szolgáltatók és felhasználóik jogai és érdekei között.
81.      Konkrétabban, a 2019/790 irányelv (61) preambulumbekezdése hangsúlyozza, hogy az engedélyezési megállapodásoknak méltányosnak kell lenniük, és észszerű egyensúlyt kell fenntartaniuk a felek (jogosultak és online tartalommegosztó szolgáltatók) között,(48) míg ezen irányelv (70) preambulumbekezdése kiemeli annak fontosságát, hogy az online tartalommegosztó szolgáltatások sajátos összefüggései között garantálni kell a felhasználók szabad véleménynyilvánítását, valamint „[egyensúlyt kell teremteni a Chartában] foglalt alapvető jogok – különösen a véleménynyilvánítás szabadsága és a művészet szabadsága –, valamint a tulajdonhoz, többek között a szellemi tulajdonhoz való jog [között]”.(49)
82.      E célok fényében úgy tűnik számomra, hogy amennyiben azon engedély, amelyet az online tartalommegosztó szolgáltatóknak a 2019/790 irányelv 17. cikkének (1) bekezdése alapján meg kell szerezniük, nem terjedne ki olyan digitális másolatoknak a védelem alatt álló tartalmakról a szerverükön történő készítésére, amelyek műszakilag szükségesek ahhoz, hogy a nyilvánosság számára hozzáférést biztosítsanak e tartalmakhoz, ezen irányelv 17. cikkét megfosztanák hatékony érvényesülésétől.
83.      Először is, az online tartalommegosztó szolgáltatók szempontjából a 2019/790 irányelv 17. cikkének (1) bekezdése kizárólag „a [műveknek] vagy más védelem alatt álló [teljesítményeknek] a nyilvánossághoz [közvetítésére] vagy a nyilvánosság számára hozzáférhetővé [tételére vonatkozó engedélyre]” hivatkozik. Ha a Bíróság arra a következtetésre jutna, hogy olyan digitális másolatoknak a védelem alatt álló tartalmakról e szolgáltatóknak a szerverein történő készítése, amelyek műszakilag szükségesek ahhoz, hogy a nyilvánosság számára hozzáférést biztosítsanak e tartalmakhoz, a 17. cikkben sehol nem említett külön engedély tárgyát képezhetik, az jelentős mértékű jogbizonytalanságot teremtene az online tartalommegosztó szolgáltatók számára. Ebben az összefüggésben emlékeztetnék arra, hogy – amint azt a fenti 40. pontban megjegyeztem – az uniós jogalkotó e rendelkezés elfogadásakor többek között csökkenteni kívánta e szolgáltatóknak a felhasználók által feltöltött, védelem alatt álló tartalmakért való felelősségét övező jogbizonytalanságot. Értelmezésem szerint a jogalkotó nem csak e felelősség egy részével kívánt foglalkozni (azaz kizárólag az online tartalommegosztó szolgáltatóknak a nyilvánossághoz közvetítésért vagy a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tételért való felelősségével, az e célból műszakilag szükséges többszörözési cselekmények kizárásával).
84.      Ezenkívül, ha a 2019/790 irányelv 17. cikkének (1) bekezdése szerinti engedély nem terjedne ki az ilyen digitális másolatok készítésére, ezen engedély a gyakorlatban használhatatlanná válna. E szolgáltatók továbbra is szembesülhetnek a jogosultak által a 2001/29 irányelv 2. cikke alapján védett kizárólagos többszörözési joguk megsértése miatt benyújtott követelésekkel, pusztán azért, mert a védelem alatt álló tartalmakról automatikusan digitális másolatok készülnek a szervereiken, valahányszor egy felhasználó feltölt ilyen védelem alatt tartalmakat.
85.      Ebből következik, hogy a jogbiztonság szempontjából az egyetlen koherens megoldás az, hogy a 2019/790 irányelv 17. cikkének (1) bekezdése szerinti engedély szükségszerűen kiterjed az ilyen másolatokra.
86.      Másodszor, a jogosultak szempontjából, ha a 2019/790 irányelv 17. cikkének (1) bekezdése szerinti engedély nem terjedne ki az ilyen másolatok készítésére, a védelem alatt álló tartalmaknak az online tartalommegosztó platformokon történő felhasználásáért járó magasabb díjazás biztosításának célja komolyan veszélybe kerülne. Az online tartalommegosztó szolgáltatók kevésbé lennének ösztönözve az ilyen engedély megszerzésére, mivel mindenképp felelősségre lehetne őket vonni az engedély hatálya alá nem tartozó többszörözési cselekményekért.
87.      Ezen túlmenően e szolgáltatók ilyen többszörözési cselekményekért való felelősségének kérdése lényegében ugyanazokat a bizonytalanságokat vetné fel, amelyekkel a Bíróság a YouTube és a Cyando ítéletében a nyilvánossághoz közvetítés vagy a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel jogával kapcsolatban olyan időpontban foglalkozott, amikor a 2019/790 irányelv 17. cikkével létrehozott különös szabályozás még nem volt alkalmazható. Konkrétabban, elsődlegesen a szolgáltató lenne‑e a 2001/29 irányelv 2. cikke alapján felelős? Hivatkozhatna‑e a szolgáltató a 2000/31 irányelv 14. cikkének (1) bekezdésében megállapított mentesítési szabályra?(50) A választól függően az online tartalommegosztó szolgáltatók teljes körű felelősséggel vagy semmilyen felelősséggel nem tartozhatnak.
88.      Emlékeztetek arra, hogy ezen ítéletben(51) a Bíróság az első kérdés tekintetében kimondta, hogy a potenciálisan jogellenes tartalmakat főszabály szerint nem az üzemeltető, hanem az önállóan eljáró felhasználók töltik fel az érintett platformra, és hogy az üzemeltető saját felelőssége a közvetítésbe való beavatkozásának mértékétől és szándékos jellegétől függ. A Bíróság hozzáteszi, hogy önmagában az a körülmény, hogy az üzemeltető általában tisztában van azzal, hogy a platformján jogellenes módon védelem alatt álló tartalmak érhetők el, nem elegendő annak megállapításához, hogy az üzemeltető azzal a céllal jár el, hogy az internethasználók számára e tartalmakhoz hozzáférést biztosítson.
89.      A második kérdést illetően a Bíróság a YouTube és Cyando ítéletben nem zárta ki, hogy a 2000/31 irányelv 14. cikkének (1) bekezdése alkalmazható az online tartalommegosztó szolgáltatókra.(52) Az ezen irányelv 15. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett ezen rendelkezés(53) megállapította, hogy a tárhelyszolgáltatókra nem vonatkozik általános ellenőrzési kötelezettség, és lényegében a jogosultak értesítése alapján úgy kell eljárniuk, hogy eltávolítják a jogellenes tartalmat vagy megakadályozzák az ahhoz való hozzáférést (a továbbiakban: értesítés és eltávolítás).(54)
90.      Az uniós jogalkotó a 2019/790 irányelv elfogadásakor úgy ítélte meg, hogy e megoldás nem biztosít elegendő védelmet a jogosultak számára.(55) Ezért a 2019/790 irányelv 17. cikke (4) bekezdésének b) és c) pontja lényegében arra kötelezi az online tartalommegosztó szolgáltatókat, hogy előzetes intézkedésekkel – amelyek a felhasználók által feltöltött tartalmak nyilvánossághoz közvetítése előtti ellenőrzésére szolgáló automatikus szűrőeszközökből állnak –(56) eleve megakadályozzák a jogsértő tartalmak feltöltését vagy újbóli feltöltését, ahelyett, hogy azokat egyszerűen utólag távolítanák el.
91.      A fentiek fényében úgy tűnik, hogy a francia kormány által képviselt álláspont szerint, amely a Bíróságtól a jogosultakat védő megközelítés alkalmazását kéri, az uniós jogalkotó szándéka az volt, hogy az alapeljárásban szóban forgó többszörözési cselekmények továbbra is az általános felelősségi rendszer (vagyis a 2019/790 irányelv 17. cikkén kívül alkalmazandó szabályok) hatálya alatt maradjanak, ne pedig a 2000/31 irányelv 14. és 15. cikkének hatálya alatt, és így az online tartalommegosztó szolgáltatók a 2001/29 irányelv 2. cikke alapján felelősséggel tartozzanak a védelem alatt álló tartalmakról a szerverükön készített olyan digitális másolatokért, amelyek műszakilag szükségesek ahhoz, hogy a nyilvánosság számára hozzáférést biztosítsanak e tartalmakhoz, kivéve, ha a jogosulttól külön engedélyt szereztek, vagy a 2001/29 irányelv 5. cikkében meghatározott kivételek vagy korlátozások valamelyike alkalmazandó.
92.      Ugyanakkor a vonatkozó jogi aktusok (a 2000/31 irányelv, a 2001/29 irányelv vagy a 2017/790 irányelv) egyikében sem találok olyan jogszabályszöveget, amely alátámasztaná ezt a megközelítést. Ezenfelül a francia kormány álláspontja lényegében egyrészt annak megállapítását jelenti, hogy az uniós jogalkotó nem kívánta a 2019/790 irányelv 17. cikkében megállapított különös felelősségi rendszert a szóban forgó többszörözési cselekményekre alkalmazni, másrészt pedig – jogalap nélkül – annak feltételezését, hogy az uniós jogalkotó ezen cikk (3) bekezdését, amely kimondja, hogy „[h]a az online tartalommegosztó szolgáltató […] a nyilvánossághoz való közvetítést, vagy a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tételt valósít meg, a [2000/31] irányelv 14. cikkének (1) bekezdésében megállapított felelősségkorlátozás nem alkalmazandó […]”, analógia útján alkalmazni kívánta az említett cselekményekre.
93.      Véleményem szerint egyértelmű, hogy a 2019/790 irányelv 17. cikkének (3) bekezdése csak akkor alkalmazható a digitális másolatoknak a védelem alatt álló tartalmakról az online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein történő készítésére, ha ezen irányelv 17. cikkének (1) bekezdését az uniós jogalkotó maga úgy értelmezte, hogy azon engedély, amelyet e szolgáltatóknak e rendelkezés alapján meg kell szerezniük a védelem alatt álló tartalmak nyilvánossághoz közvetítése vagy a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétele érdekében, az ilyen digitális másolatok készítésére is szükségszerűen kiterjed.
94.      Csak ezen értelmezés tette lehetővé, hogy az online tartalommegosztó szolgáltatásokkal összefüggésben teljes mértékben eltekintsenek a fenti 89. pontban említett „értesítés és eltávolítás” rendszerétől, és megőrizzék a 2019/790 irányelv 17. cikke (4) bekezdésének b) és c) pontjában foglalt kötelezettség tényleges érvényesülését, amely előírja, hogy e szolgáltatások nyújtói automatikus szűrőeszközök formájában megelőző, automatizált intézkedéseket fogadjanak el. Nehéz elképzelni, hogy az uniós jogalkotó egyrészt azt kívánta volna megkövetelni, hogy e szolgáltatók előzzék meg és akadályozzák meg az automatikus szűrőeszközök által észlelt jogsértő tartalmak jövőbeni feltöltését, másrészt pedig azt, hogy pusztán az érintett jogosult értesítése alapján távolítsák el ugyanazon tartalom digitális másolatait.
95.      Végül, ami a jogosultaknak a kizárólagos többszörözési joguk gazdasági értékének megóvásához fűződő érdekét illeti, úgy vélem, hogy ezen értékről mindenesetre folytatható tárgyalás, és az tükröződhet azon engedélyben, amelyet az online tartalommegosztó szolgáltatóknak a 2019/790 irányelv 17. cikkének (1) bekezdése alapján kell a jogosultaktól megszerezniük. Ezért e jog tekintetében nincs szükség külön engedélyre.
96.      Harmadszor, az online tartalommegosztó szolgáltatások felhasználóinak szempontjából emlékeztetek arra, hogy a 2019/790 irányelv 17. cikkében foglalt különös felelősségi rendszer arra is irányul, hogy védje e felhasználók érdekeit és jogait, amikor védelem alatt álló tartalmat töltenek fel az ilyen szolgáltatások nyújtóinak platformjaira.
97.      Műszaki szempontból egyértelmű, hogy a digitális másolatoknak a védelem alatt álló tartalmakról az online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein történő készítését e szolgáltatások felhasználói kezdeményezik, amikor megnyomják a feltöltés gombot. Ezért úgy kell tekinteni, hogy e felhasználók a 2001/29 irányelv 2. cikke értelmében vett többszörözési cselekményeket valósítanak meg. Amint azt a fenti 42. pontban kifejtettem, a 2019/790 irányelv 17. cikkének (2) bekezdése egyértelművé teszi, hogy a felhasználók maguk valósítják meg a 2001/29 irányelv 3. cikke értelmében vett nyilvánossághoz közvetítés vagy nyilvánosság számára hozzáférhetővé tétel cselekményét, amikor védelem alatt álló tartalmat töltenek fel e szolgáltatók online platformjaira.
98.      Mindazonáltal a 2019/790 irányelv 17. cikkének (2) bekezdése azt is kimondja, hogy amennyiben az online tartalommegosztó szolgáltató a 2019/790 irányelv 17. cikkének (1) bekezdése alapján engedélyt szerzett egy jogosulttól, ennek az engedélynek „ki kell terjednie a [2001/29] irányelv 3. cikkének hatálya alá tartozó szolgáltatások felhasználói által végzett cselekményekre is”, feltéve hogy „e felhasználók nem kereskedelmi alapon járnak el, vagy ha tevékenységük nem termel jelentős bevételt”. Következésképpen ilyen helyzetben a felhasználóknak maguknak nem kell engedélyt szerezniük, és szabadon feltölthetik az érintett, védelem alatt álló tartalmat.
99.      Ami a 2001/29 irányelv 2. cikkének hatálya alá tartozó többszörözési cselekményeket illeti, megjegyzem, hogy a 2019/790 irányelv 17. cikkének (2) bekezdése azokat kifejezetten nem említi. Mindazonáltal a 2019/790 irányelv (69) preambulumbekezdése, amely e rendelkezésnél tágabban fogalmaz, kimondja, hogy az online tartalommegosztó szolgáltatók által megszerzett engedélyeknek ki kell terjedniük „azokra a szerzői jog szempontjából releváns cselekményekre, amelyek a szolgáltatónak megadott engedély hatálya alatt a felhasználók által feltöltött tartalmakkal kapcsolatosak”.(57) A „szerzői jog szempontjából releváns cselekményekre”, és nem csupán a nyilvánossághoz közvetítés vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel cselekményére való általános hivatkozás megerősíti azt az álláspontot, amely szerint a 2019/790 irányelv 17. cikke (2) bekezdésének hatálya nem szükségszerűen korlátozódik „a [2001/29] irányelv 3. cikkének hatálya alá tartozó szolgáltatások felhasználói által végzett cselekményekre”, hanem az általuk végzett többszörözési cselekményekre is kiterjedhet.
100. Mindenesetre egyetértek a felperesekkel abban, hogy ha megkövetelnék, hogy a felhasználók a digitális másolatok online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein történő készítéséhez rendszeresen külön engedélyt szerezzenek be, az nemcsak jelentős gyakorlati nehézségeket okozna, hanem olyan helyzetet is teremtene, amelyben a felhasználó feltölthetne védelem alatt álló tartalmakat úgy vélve, hogy a szolgáltató által megszerzett engedély „kiterjed rá”, majd később a folyamat során műszakilag szükséges másolatok készítése miatt szerzői jogi felelősség megállapítása iránti követeléssel szembesülne. Ezen eredmény veszélyeztetné a felhasználók véleménynyilvánítási szabadságának az online platformokon az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4‑én aláírt európai egyezmény (kihirdette: az 1993. évi XXXI. törvény, a továbbiakban: EJEE) 10. cikke és az Charta 11. cikke által biztosított védelmét, valamint a művészet Charta 13. cikkében foglalt szabadságát.
101. E tekintetben emlékeztetek arra, hogy mind a 2001/29 irányelv, mind pedig a 2019/790 irányelv célja a jogosultak magas szintű védelmének biztosítása.(58) Ugyanakkor e jogi aktusok azt is egyértelművé teszik, hogy a jogosultaknak nincs abszolút monopóliuma műveik vagy más védelem alatt álló teljesítményeik felhasználása tekintetében. Amint ugyanis azt a fenti 54. és 69. pontban kifejtettem, a 2001/29 irányelv 5. cikkének (1), (2) és (3) bekezdése mentességet, valamint kivételeket és korlátozásokat biztosít többek között a többszörözés kizárólagos joga tekintetében. E kivételek és e korlátozások arra irányulnak, hogy „megfelelő egyensúlyt” biztosítsanak egyrészt a jogosultaknak a szellemi tulajdonuk védelméhez fűződő jogai és érdeke, másrészt a védelem alatt álló tartalom felhasználói érdekeinek és alapvető jogainak védelme, valamint a közérdek(59) – így a nyilvánosságnak a kultúrához való hozzáférése – védelme között.
102. Közelebbről, figyelemmel a 2019/790 irányelv 17. cikkében említett szolgáltatásoknak az információk vagy eszmék megismerésének és közlésének szabadsága szempontjából fennálló jelentőségére, a Bíróság megerősítette, hogy a védelem alatt álló tartalmak online tartalommegosztó platformokra történő feltöltése a véleménynyilvánítás szabadságához való jog gyakorlásának körébe tartozik.(60) Ez attól függetlenül is így van, hogy e tartalmak szerzői jogot sérthetnek, mivel pusztán az a tény, hogy valamely információ szerzői jogi védelem alatt áll, nem zárja ki azt eleve a véleménynyilvánítás szabadságának hatálya alól.(61)
103. A véleménynyilvánítás szabadságához való jogot a Charta 11. cikke biztosítja, és „magában foglalja a véleményalkotás szabadságát, valamint az információk és eszmék megismerésének és közlésének szabadságát anélkül, hogy ebbe hatósági szerv beavatkozhatna, továbbá országhatárokra való tekintet nélkül”. Ez megfelel az EJEE 10. cikke által biztosított jognak.(62)
104. Az EJEB EJEE 10. cikkére vonatkozó állandó ítélkezési gyakorlata szerint az internet a véleménynyilvánítás és a tájékozódás szabadságához való jog egyének általi gyakorlásának egyik legfőbb eszközévé vált. Az internetes oldalak, és különösen az online tartalommegosztó platformok – hozzáférhetőségükre, valamint a nagy mennyiségű adat megőrzésére és terjesztésére való alkalmasságukra tekintettel – központi szerepet játszanak abban, hogy az emberek könnyebben értesüljenek a hírekről, és általában véve is elősegítik az információk terjesztését. A véleménynyilvánítás szabadsága gyakorlásának korábban példa nélküli eszközét képezi tehát az egyének azon lehetősége, hogy az interneten nyilváníthassanak véleményt.(63) Ez különösen igaz az olyan nagy közösségi hálózatok és platformok esetében, mint a YouTube, amely kétségtelenül fontos eszköze az információk és eszmék megismerése és közlése szabadsága gyakorlásának.(64)
105. E megfontolások fényében – a felperesekkel ellentétben – úgy vélem, hogy a többszörözési jog – a Charta 17. cikkének (2) bekezdése alapján védett egyéb szellemi tulajdonjogokhoz hasonlóan – nem abszolút jellegű, és azt egyensúlyba kell hozni többek között az online platformok felhasználóit az EJEE 10. cikke és a Charta 11. cikke alapján megillető véleménynyilvánítás szabadságához való joggal.
106. Hozzátenném, hogy a Bíróság több alkalommal kimondta, hogy „a Charta 17. cikkének (2) bekezdéséből [amely szerint „a szellemi tulajdon védelmet élvez”] egyáltalán nem következik, hogy a szellemi tulajdonjog érinthetetlen lenne, és ennélfogva abszolút jelleggel kellene biztosítani a védelmét”.(65)
107. Egyértelműbben fogalmazva, ha a 2019/790 irányelv 17. cikke által létrehozott különös felelősségi keretrendszerben olyan digitális másolatoknak a védelem alatt álló tartalmakról történő készítéséhez, amelyek műszakilag szükségesek ahhoz, hogy a nyilvánosság számára hozzáférést biztosítsanak e tartalmakhoz, további engedély szükséges azon az engedélyen felül, amelyet az online tartalommegosztó szolgáltatóknak már e rendelkezés (1) bekezdése alapján meg kell szerezniük, a jogosultak a gyakorlatban megakadályozhatnák a tartalmak online közzétételét vagy elérhetővé tételét. E tekintetben hivatkozhatnának e többszörözési cselekményekhez szükséges engedély hiányára, még akkor is, ha az említett rendelkezésben kifejezetten meghatározott valamennyi feltétel teljesül. Az ilyen eredmény véleményem szerint egyértelműen sérti azt a méltányos egyensúlyt, amelyet – amint azt a fenti 43. pontban kifejtettem – az uniós jogalkotó a 2019/790 irányelv 17. cikkének elfogadásával biztosítani kívánt.
108. Ezen elemek összességére tekintettel úgy vélem, hogy – amint azt a Bizottság a tárgyaláson előadta – az uniós jogalkotó nem azért összpontosított a 2019/790 irányelv 17. cikkében a 2001/29 irányelv 3. cikkében meghatározott nyilvánossághoz közvetítésre vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tételre, anélkül hogy kifejezetten megemlítette volna az e célhoz műszakilag szükséges digitális másolatoknak a védelem alatt álló tartalmakról az online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein történő készítését, mert ki kívánta zárni az ilyen másolatokat a 2019/790 irányelv 17. cikkének hatálya alól. A jogalkotó szemszögéből e másolatok e cikk hatálya alá vonása inkább magától értetődő volt.
109. Ezen értelmezés egyébként összhangban áll azzal a ténnyel, hogy az alapügyben szóban forgó, védelem alatt álló tartalmak digitális másolatai műszakilag szükségesek ahhoz, hogy a nyilvánosság számára hozzáférést biztosítsanak e tartalmakhoz. A védelem alatt álló tartalmak online platformra történő feltöltése során megvalósuló többszörözési cselekmények, valamint a nyilvánossághoz közvetítés vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel cselekménye olyan egységes folyamat részét képezi, amely akkor kezdődik, amint a felhasználó megnyomja a feltöltés gombot. Mivel e folyamat célja végső soron a védelem alatt álló tartalmak online megosztása a nyilvánossággal, úgy tűnik számomra, hogy – amint azt az előző szakaszban már kifejtettem – az előbbi cselekmények (a többszörözési cselekmények) az utóbbiakhoz (a nyilvánossághoz közvetítés vagy a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel cselekményéhez) képest járulékos jellegűek.(66)
110. Ebből következik, hogy a 2019/790 irányelv 17. cikkében megállapított különös felelősségi rendszer keretében olyan digitális másolatoknak a védelem alatt álló tartalmakról az online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein történő készítése, amelyek műszakilag szükségesek ahhoz, hogy a nyilvánosság számára hozzáférést biztosítsanak e tartalmakhoz, véleményem szerint nem tehető attól eltérő engedély tárgyává, mint amelyet e szolgáltatóknak e cikk (1) bekezdése alapján már meg kell szerezniük.
C.      Külön engedélyt kell‑e szerezniük az online tartalommegosztó szolgáltatások felhasználóinak a digitális másolatok szolgáltatók szerverein történő készítéséhez (második és harmadik kérdés)
111. A második és a harmadik kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy az online tartalommegosztó szolgáltatások felhasználóinak maguknak kell‑e engedélyt szerezniük a digitális másolatoknak a védelem alatt álló tartalmakról a szolgáltatók szerverein történő készítéséhez, amennyiben e másolatok műszakilag szükségesek ahhoz, hogy a nyilvánosság számára hozzáférést biztosítsanak e tartalmakhoz. Konkrétabban, e bíróság azt kívánja megtudni, hogy a 2019/790 irányelv 17. cikkének (2) bekezdése alkalmazandó‑e ebben a helyzetben. E rendelkezés kimondja, hogy „ha az online tartalommegosztó szolgáltató – például felhasználási szerződés megkötése révén – engedélyt szerzett, ennek az engedélynek ki kell terjednie a [2001/29] irányelv 3. cikkének hatálya alá tartozó szolgáltatások felhasználói által végzett cselekményekre is, amennyiben e felhasználók nem kereskedelmi alapon járnak el, vagy ha tevékenységük nem termel jelentős bevételt”.(67)
112. Amint azt a fenti 97. pontban már kifejtettem, a digitális másolatoknak a védelem alatt álló tartalmakról az online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein történő készítését a szolgáltatások felhasználói kezdeményezik, amikor a szóban forgó tartalmak tekintetében megnyomják a feltöltés gombot. Következésképpen úgy kell tekinteni, hogy e felhasználók nemcsak a 2001/29 irányelv 3. cikke értelmében vett nyilvánossághoz közvetítés cselekményét valósítják meg, hanem az ezen irányelv 2. cikke értelmében vett többszörözés cselekményét is.
113. Ha a 2019/790 irányelv 17. cikkének (1) bekezdése nem terjedne ki a digitális másolatoknak a védelem alatt álló tartalmakról az online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein történő készítésére, véleményem szerint a Bíróság által a YouTube és Cyando ítéletben kifejtett, a fenti 88. pontban ismertetett indokolás analógia útján alkalmazandó lenne. Ebből az következne, hogy a védelem alatt álló tartalmakat nem az üzemeltető, hanem a felhasználók töltik fel az érintett platformra, akiknek ezért maguknak kell engedélyt szerezniük az ilyen digitális másolatok készítéséhez.
114. Mindazonáltal az előző szakaszban kifejtett indokok alapján úgy vélem, hogy ahogyan azon engedély, amelyet az online tartalommegosztó szolgáltatóknak a 2019/790 irányelv 17. cikkének (1) bekezdése alapján a védelem alatt álló tartalmak nyilvánossághoz közvetítése vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétele céljából meg kell szerezniük, az ilyen tartalmakról e célból műszakilag szükséges digitális másolatok szervereiken történő készítésére is szükségszerűen kiterjed, úgy ezen irányelv 17. cikkének (2) bekezdése esetében is ez a helyzet áll fenn. Másként megfogalmazva, e rendelkezés az online tartalommegosztó szolgáltatások felhasználói felelősségének kérdését nemcsak a 2001/29 irányelv 3. cikkének hatálya alá tartozó cselekmények (azaz a védelem alatt álló tartalmak nyilvánossághoz közvetítésének vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tételének cselekménye) tekintetében szabályozza, hanem az olyan digitális másolatoknak a védelem alatt álló tartalmakról az online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein történő készítéséből álló többszörözési cselekmények tekintetében is, amelyek műszakilag szükségesek e cselekmények elvégzéséhez.
D.      Rábízhatják‑e a jogosultak különálló közös jogkezelő szervezetekre a 2001/29 irányelv 2. és 3. cikke szerinti kizárólagos jogaik kezelését (negyedik kérdés)?
115. A negyedik kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 2014/26 irányelv 4. és 5. cikkének, valamint 16. cikkének (1) és (2) bekezdése alapján a jogosultak egyrészt a felhasználásnak a 2019/790 irányelv 17. cikkének (1) és (2) bekezdése szerinti engedélyezése céljából a 2001/29 irányelv 2. cikke szerinti többszörözési jogot, másrészt pedig a nyilvánossághoz közvetítés ezen irányelv 3. cikke szerinti jogát egyenként és egymástól külön is biztosíthatják‑e, azzal a következménnyel, hogy e jogokat különböző közös jogkezelő szervezetek kezelhetik.
116. E kérdés az alapeljárásban szereplő helyzetet tükrözi, amelyben egyrészt az Austro‑Mechana felelős többek között a jogosultak 2001/29 irányelv 2. cikke szerinti többszörözési jogának kezeléséért, másrészt pedig az AKM felel a nyilvánossághoz közvetítés és a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel ezen irányelv 3. cikke szerinti jogának kezeléséért. A kérdést előterjesztő bíróság tehát lényegében azt kívánja megtudni, hogy az ilyen „munkamegosztás” összeegyeztethető‑e a szerzői és szomszédos jogok közös jogkezelését szabályozó 2014/26 irányelvvel.
117. Az előző szakaszokban kifejtett okok miatt úgy vélem, hogy e kérdésre nem szükséges válaszolni. Amennyiben azonban a Bíróság eltérne ettől az állásponttól, és lényegében megállapítaná, hogy az online tartalommegosztó szolgáltatóknak először is a 2019/790 irányelv 17. cikkének a 2001/29 irányelv 3. cikkével összefüggésben értelmezett (1) bekezdése alapján engedélyt kell szerezniük a felhasználók által feltöltött, védelem alatt álló tartalmak nyilvánossághoz közvetítéséhez, másodszor pedig a 2001/29 irányelv 2. cikke alapján engedélyt kell szerezniük a szerverükön készített másolatokra (digitális másolatokra) annak érdekében, hogy e tartalmakat a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tegyék, a teljesség kedvéért röviden kitérek erre a kérdésre.
118. A 2014/26 irányelv – amint azt a felperesek megjegyzik – az akaratszabadság elvén alapul. Ezen irányelv (19) preambulumbekezdése kimondja, hogy „a szerzői és szomszédos jogok közös jogkezelése maga után vonja, hogy az adott jogosult szabadon választhatja meg azt a közös jogkezelő szervezetet, amely a jogait – legyen szó akár a nyilvánossághoz közvetítési, akár a többszörözési jogokról – […] kezeli”. Hasonlóképpen, a 2014/26 irányelv 5. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy „[a] jogosultak megbízhatják a választásuk szerinti közös jogkezelő szervezetet, hogy kezelje a [jogaikat]”.(68)
119. A 2014/26 irányelv 5. cikkének (7) bekezdése továbbá kimondja, hogy „[a]zokban az esetekben, amikor a jogosult közös jogkezelő szervezetet bíz meg jogai kezelésével, minden egyes jogra […] vonatkozóan, amelynek kezelésével a közös jogkezelő szervezetet megbízza, kifejezett hozzájárulását kell adnia”. E rendelkezés fényében a közös jogkezelő szervezet főszabály szerint nem tárgyalhat a jogosult nevében olyan felhasználási szerződésről, amely nemcsak a nyilvánossághoz közvetítés jogára, hanem a többszörözési jogra is kiterjed, kivéve, ha a jogosult kifejezett és konkrét hozzájárulását adta az utóbbi jog tekintetében.
120. Ebből véleményem szerint az következik, hogy a jogosultak a 2001/29 irányelv 2. cikke szerinti többszörözési joguk kezelését az egyik közös jogkezelő szervezetre, az ugyanazon irányelv 3. cikke szerinti, a nyilvánossághoz közvetítés vagy a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel jogosultakat megillető jogának kezelését pedig egy másikra is rábízhatják.
121. Mindemellett, ha a Bíróság egyetért az első három kérdés tekintetében általam javasolt megoldással, abból az következne, hogy a védelem alatt álló tartalmak online tartalommegosztó platformokra történő feltöltésének sajátos összefüggésében kizárólag a nyilvánossághoz közvetítés vagy a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel érintett jogosultat megillető jogának kezeléséért felelős közös jogkezelő szervezet tárgyalhatna felhasználási engedélyről vagy engedélyről e jog tekintetében. Az ilyen felhasználási engedély vagy engedély a 2001/29 irányelv 2. cikke alapján védett többszörözési jogra is szükségszerűen kiterjedne, amennyiben ezt a jogot a védelem alatt álló tartalmakról online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein készített olyan digitális másolatok tekintetében gyakorolják, amelyek műszakilag szükségesek ahhoz, hogy a nyilvánosság számára hozzáférést biztosítsanak e tartalmakhoz.
E.      Utólagos észrevétel
122. Elemzésem zárásaként emlékeztetni szeretnék arra, hogy a 2019/790 irányelv 17. cikkének (4) bekezdése értelmében, amennyiben az irányelv 17. cikkének (1) bekezdése szerinti engedélyt nem adják meg, az online tartalommegosztó szolgáltatók mégis mentesülhetnek a védelem alatt álló tartalmak engedély nélküli nyilvánossághoz közvetítéséért és a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tételéért való felelősség alól, feltéve, hogy bizonyos együttes feltételek teljesülnek. A 2019/790 irányelv 17. cikke (4) bekezdésének b) és c) pontja szerint e feltételek közé tartozik többek között az annak bizonyítására vonatkozó kötelezettség, hogy e szolgáltatók minden tőlük telhetőt megtettek annak biztosítása érdekében, hogy e tartalmakat elérhetetlenné tegyék, és azok platformjaikra történő jövőbeli feltöltésének megakadályozására, ami a gyakorlatban automatizált szűrőeszközök használatát jelenti.(69)
123. Lényegében a fenti 94. pontban kifejtett okokból úgy vélem, hogy e mentesség a digitális másolatoknak a védelem alatt álló tartalmakról az online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein történő készítésére is ugyanúgy vonatkozik, amennyiben e másolatok műszakilag szükségesek annak lehetővé tételéhez, hogy a nyilvánosság hozzáférhessen e tartalmakhoz. Ilyen körülmények között azonban azon kötelezettség, hogy minden tőlük telhetőt megtegyenek, véleményem szerint azt követelné meg a szolgáltatóktól, hogy távolítsák el az érintett fájl valamennyi digitális másolatát a szervereikről azt követően, hogy az automatizált szűrőeszközök azt szerzői vagy szomszédos jogokat sértő fájlként azonosítják.
V.      Végkövetkeztetések
124. A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság, Ausztria) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a Bíróság a következő választ adja:
1)      Az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról szóló, 2001. május 22‑i 2001/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 2. cikkét
úgy kell értelmezni, hogy olyan digitális másolatoknak a művekről vagy más védelem alatt álló teljesítményekről az online tartalommegosztó szolgáltatók számítógépes szerverein történő készítése, amelyek műszakilag szükségesek ahhoz, hogy a nyilvánosság számára hozzáférést biztosítsanak e művekhez vagy más védelem alatt álló teljesítményekhez az e szolgáltatók által üzemeltetett online platformokon, az e rendelkezés által védett kizárólagos többszörözési jog hatálya alá tartozó „többszörözésnek” minősül. Az ezen irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében előírt, „időleges többszörözési cselekmények, amelyek járulékos vagy közbenső jellegűek, [és] valamely műszaki eljárás elválaszthatatlan és lényeges részét képezik” kivétel nem alkalmazandó.
2)      A digitális egységes piacon a szerzői és szomszédos jogokról, valamint a 96/9/EK és a 2001/29/EK irányelv módosításáról szóló, 2019. április 17‑i (EU) 2019/790 európai parlamenti és tanácsi irányelv 17. cikkének (1) bekezdését
úgy kell értelmezni, hogy az alkalmazandó olyan digitális másolatoknak a művekről vagy más védelem alatt álló teljesítményekről online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein történő készítésére, amelyek műszakilag szükségesek ahhoz, hogy a nyilvánosság számára hozzáférést biztosítsanak e művekhez vagy más védelem alatt álló teljesítményekhez. Azon engedély, amelyet e szolgáltatóknak e rendelkezés alapján a jogosultaktól meg kell szerezniük a művek vagy más védelem alatt álló teljesítmények nyilvánossághoz közvetítése vagy nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétele céljából, az ilyen másolatok készítésére is szükségszerűen kiterjed, amelyek nem képezhetik külön engedély tárgyát.
3)      A 2019/790 irányelv 17. cikkének (2) bekezdését
úgy kell értelmezni, hogy az online tartalommegosztó szolgáltatók által ezen irányelv 17. cikkének (1) bekezdése alapján megszerzett engedély a szolgáltatások felhasználói által végzett, a 2001/29 irányelv 2. cikkének hatálya alá tartozó olyan cselekményekre is kiterjed, amelyek műszakilag szükségesek ahhoz, hogy a nyilvánosság számára hozzáférést biztosítsanak a művekhez vagy más védelem alatt álló teljesítményekhez, amennyiben e felhasználók nem kereskedelmi alapon járnak el, vagy ha tevékenységük nem termel jelentős bevételt.
1      Eredeti nyelv: angol.
2      Lásd: 2022. április 26‑i Lengyelország kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑401/19, EU:C:2022:297; a továbbiakban: Lengyelország kontra Európai Parlament és Tanács ítélet).
3      A 96/9/EK és a 2001/29/EK irányelv módosításáról szóló, 2019. április 17‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2019. L 130., 92. o.).
4      A 2001. május 22‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2001. L 167., 10. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 230. o.; helyesbítések: HL 2008. L 314., 16. o.; HL 2014. L 10., 32. o.).
5      Lásd a szerzői és szomszédos jogokra vonatkozó közös jogkezelésről és a zeneművek belső piacon történő online felhasználásának több területre kiterjedő hatályú engedélyezéséről szóló, 2014. február 26‑i európai parlamenti és tanácsi irányelvet (HL 2014. L 84., 72. o.; helyesbítés: HL 2015. L 233., 8. o.).
6      A belső piacon az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások, különösen az elektronikus kereskedelem, egyes jogi vonatkozásairól szóló, 2000. június 8‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (elektronikus kereskedelemről szóló irányelv) (HL 2000. L 178., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 25. kötet, 399. o.).
7      Kiemelés tőlem.
8      Uo.
9      Lásd „A digitális egységes piacon a szerzői jogról szóló (EU) 2019/790 irányelv 17. cikkével kapcsolatos iránymutatás” című bizottsági közleményt, COM(2021) 288 final.
10      Lásd a 2001/29 irányelv (4) és (10) preambulumbekezdését. Ezen irányelv (9) preambulumbekezdése továbbá kimondja, hogy „[a] szerzői jog és szomszédos jogok harmonizációjának a magas szintű védelemből kell kiindulnia, tekintve hogy ezek a jogok elengedhetetlenek a szellemi alkotáshoz”, míg a (12) és (22) preambulumbekezdés rámutat arra, hogy „[a] szerzői jogilag védett művek és egyéb teljesítmények megfelelő védelme kulturális szempontból […] jelentős kérdés”, és hogy „[a] kultúra terjesztésének ösztönzése nem valósítható meg a szigorú jogvédelem feladásával”.
11      Azaz, kivéve, ha a szerzői jogra vonatkozó kivétel vagy korlátozás alkalmazandó. Ezen kivételek és korlátozások többségét a 2001/29 irányelv 5. cikke sorolja fel.
12      Lásd: „Commission Staff Working Document, impact assessement on the modernisation of EU copyright rules” [SWD (2016) 301 final], 1/3. rész, 137–142. o.; Saugmandsgaard Øe főtanácsnok YouTube és Cyando egyesített ügyekre vonatkozó indítványa (C‑682/18 és C‑683/18, EU:C:2020:586, 67–70. pont).
13      Lásd: a digitális egységes piacon a szerzői jogról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre vonatkozó bizottsági javaslat (COM(2016) 593 final), amelyet 2016. szeptember 14‑én fogadtak el (a továbbiakban: irányelvjavaslat), 3. o. Lásd még: Grisse, K., „After the Storm – Examining the Final Version of Article 17 of the New Directive (EU) 2019/790”, Journal of Intellectual Property Law & Practice, 14. kötet, 11. sz., 2019, 887–899. o.
14      Lásd: 2021. június 22‑i YouTube és Cyando ítélet (C‑682/18 és C‑683/18, EU:C:2021:503, 106. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; a továbbiakban: YouTube és Cyando ítélet).
15      Lásd az irányelvjavaslat indokolását, amelyben a Bizottság kijelenti, hogy a javaslat célja a 2001/29 irányelvben foglalt szabályoknak a digitális technológiák fejlődéséhez való igazítása (2. és 3. o.).
16      A 2019/790 irányelv elfogadását megelőzően az olyan videómegosztó platform vagy tárhely‑ és fájlmegosztó platform üzemeltetője, amelyen felhasználók védelem alatt álló tartalmakat jogellenesen hozzáférhetővé tehettek a nyilvánosság számára, nem végzett e tartalmaknak a 2001/29 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „nyilvánossághoz közvetítését”, kivéve ha a platform puszta rendelkezésre bocsátásán túl közreműködött abban, hogy ilyen tartalmakat a szerzői jog megsértésével a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tegyenek (lásd: YouTube és Cyando ítélet, 102. pont).
17      A többi tekintetében lásd a 2019/790 irányelv 1. cikkének (2) bekezdését, amely előírja, hogy bizonyos helyzetek kivételével ezen irányelv nem érinti és semmilyen módon nem befolyásolja a szerzői vagy szomszédos jogok területén jelenleg hatályos egyéb irányelvekben foglalt szabályokat.
18      Lásd a 2019/790 irányelv (2) és (3) preambulumbekezdését.
19      Lásd ezen irányelv (6), (61) és (66) preambulumbekezdését. Lásd még: Dusollier, S., „The 2019 Directive on Copyright in the Digital Single Market: Some Progress, a Few Bad Choices, and an Overall Failed Ambition”, Common Market Law Review, 57. kötet, 2020, 1008. és azt követő oldalak, valamint Rosati, E., „Article 17 – Use of Protected Content by Online Content-sharing Service Providers”, Copyright in the Digital Single market:  Article‑by‑Article Commentary to the Provisions of Directive 2019/790, Oxford University Press, 2021, 334. és azt követő oldalak.
20      Lásd a 2019/790 irányelv 2. cikke 6. pontjának második bekezdését, amely azon szolgáltatók nem kimerítő felsorolását tartalmazza, amelyekre ezen irányelv 17. cikke nem alkalmazandó.
21      Különösen mivel a 2019/790 irányelv 17. cikke nem vonatkozik a digitális másolatok más online tevékenységek, például a védelem alatt álló tartalmak keresőmotorokon és generatív mesterséges intelligenciával történő hozzáférhetővé tétele tekintetében történő készítésével, e másolatok nem képezik jelen indítvány tárgyát. E tekintetben megjegyzem, hogy a Bíróság előtt folyamatban van egy ügy (C‑250/25. sz., Like Company ügy), amely többek között arra a kérdésre vonatkozik, hogy a 2001/29 irányelv 2. cikke értelmében vett „többszörözési cselekménynek” minősül‑e egy nagy nyelvi modellen (LLM) alapuló chatbot betanítási folyamata, amely megfigyelésen és mintaillesztésen alapul, lehetővé téve a modell számára, hogy megtanulja felismerni a nyelvi mintákat.
22      Az internetes szolgáltatások felhasználói által megvalósított többszörözési cselekmények tekintetében általánosabban lásd például: Szpunar főtanácsnok Stichting de Thuiskopie ügyre vonatkozó indítványa (C‑496/24, EU:C:2025:749), amely a lehívható streaming szolgáltatás előfizetői részére offline felhasználásra hozzáférhetővé tett és az előfizetők készülékének memóriájában rögzített művekre vonatkozik.
23      Amint azt az osztrák kormány kifejti, az online tartalommegosztó szolgáltatók általában különböző földrajzi helyeken található szervereken további másolatokat készítenek a fájlról, hogy minden felhasználó számára biztosítsák a kellően gyors hozzáférést.
24      Lásd ebben az értelemben: 2009. július 16‑i Infopaq International ítélet (C‑5/08, EU:C:2009:465, 51. pont); 2022. március 24‑i Austro‑Mechana ítélet (C‑433/20, EU:C:2022:217, 16–18. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; a továbbiakban: Austro‑Mechana ítélet); 2014. szeptember 11‑i Eugen Ulmer ítélet (C‑117/13, EU:C:2014:2196, 52. és 53. pont).
25      Lásd: https://www.wipo.int/wipolex/en/text/295456. A WIPO 1996. december 20‑án Genfben elfogadta a WIPO Szerzői Jogi Szerződését, valamint a WIPO Előadásokról és Hangfelvételekről szóló Szerződését (kihirdette: a 2004. évi XLIX. törvény; a továbbiakban: WPPT). E két szerződést az Európai Közösség nevében a WIPO Szerzői Jogi Szerződésének, valamint a WIPO Előadásokról és Hangfelvételekről szóló Szerződésének az Európai Közösség nevében történő jóváhagyásáról szóló, 2000. március 16‑i 2000/278/EK tanácsi határozat (HL 2000. L 89., 6. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 33. kötet, 208. o.) hagyta jóvá, és azok az Unió tekintetében 2010. március 14‑én léptek hatályba.
26      A Kereskedelmi Világszervezetet létrehozó, 1994. április 15‑én Marrakeshben megkötött – a többoldalú tárgyalások uruguayi fordulóján (1986–1994) elért megállapodásoknak a Közösség nevében a hatáskörébe tartozó ügyek tekintetében történő megkötéséről szóló, 1994. december 22‑i 94/800/EK tanácsi határozattal jóváhagyott – egyezmény 1. C) mellékletét képező megállapodás (HL 1994. L 336., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 21. kötet, 80. o.).
27      Lásd: 2018. november 13‑i Levola Hengelo ítélet (C‑310/17, EU:C:2018:899, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2019. szeptember 12‑i Cofemel ítélet (C‑683/17, EU:C:2019:721, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
28      Kiemelés tőlem.
29      Ezen túlmenően a szóban forgó cselekménynek az ezen irányelv 5. cikkének (5) bekezdésében meghatározott feltételeknek is meg kell felelnie (lásd: 2014. június 5‑i Public Relations Consultants Association ítélet, C‑360/13, EU:C:2014:1195, 53. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
30      Lásd ebben az értelemben: 2011. október 4‑i Football Association Premier League és társai ítélet (C‑403/08 és C‑429/08, EU:C:2011:631, 162. és 163. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
31      Lásd: 2011. október 4‑i Football Association Premier League és társai ítélet (C‑403/08 és C‑429/08, EU:C:2011:631, 180. pont).
32      Lásd: 2014. június 5‑i Public Relations Consultants Association ítélet (C‑360/13, EU:C:2014:1195, 63. pont).
33      2018. augusztus 7‑i ítélet (C‑161/17, EU:C:2018:634).
34      Lásd: Austro‑Mechana ítélet, 32. pont.
35      Lásd ebben az értelemben: Renckhoff ítélet, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
36      Lásd a fenti 27. pontot.
37      Lásd a 2019/790 irányelv 17. cikkével kapcsolatos bizottsági iránymutatás 6. oldalát. Kiemelés tőlem.
38      Uo.
39      Lásd az említett dokumentum 1. oldalát, amely arra utal, hogy ezen iránymutatás „jogilag nem kötelező erejű, […] és megfelel az uniós jogalkotó által a [2019/790 irányelv 17. cikkének] (10) bekezdése értelmében a Bizottságnak adott megbízatásnak”.
40      2016/0280 (COD).
41      Kiemelés tőlem. Nem hivatalos fordítás.
42      Az érdekelt felek nem tudtak magyarázatot adni a tárgyaláson feltett kérdésre.
43      Kiemelés tőlem.
44      Hozzáteszem, hogy a 2019/790 irányelv 17. cikkének (3) bekezdése a 2000/31 irányelv 14. cikkének (1) bekezdésében megállapított felelősségkorlátozásra utal. Amint azt a fenti 47. pontban már kifejtettem, utóbbi rendelkezés a „tárhelyszolgáltatásra” vonatkozik, azaz az „információs társadalommal összefüggő olyan [szolgáltatásra] […], amely a szolgáltatás igénybe vevője által küldött információ tárolásából áll” (kiemelés tőlem). Megismétlem, véleményem szerint az uniós jogalkotó nem hivatkozott volna a 2019/790 irányelv 17. cikkében a „tárolás” tevékenységére vonatkozó rendelkezésre (a 2000/31 irányelv 14. cikkének (1) bekezdésére), ha nem állt volna szándékában, hogy a védelem alatt álló tartalmak digitális másolatainak az online tartalommegosztó szolgáltatók szerverein történő készítése és tárolása releváns legyen az e rendelkezés által létrehozott különös felelősségi rendszer szempontjából.
45      Kiemelés tőlem.
46      Lásd a 2019/790 irányelv (61) preambulumbekezdését. E preambulumbekezdés arra is utal, hogy „mivel a szerződési szabadságot [e rendelkezések] nem érinthetik, a jogosultak nem kötelezhetők arra, hogy engedélyt adjanak vagy felhasználási szerződést kössenek”.
47      Lásd a 2019/790 irányelv (3) preambulumbekezdését.
48      Lásd még a 2019/790 irányelv (6) preambulumbekezdését.
49      Kiemelés tőlem. E preambulumbekezdés arra is utal, hogy „[a] felhasználók számára lehetővé kell tenni, hogy a felhasználók által szövegidézés, kritika, ismertetés, karikatúra, paródia vagy utánzat céljára készített tartalmat feltöltsék és hozzáférhetővé tegyék”.
50      Lásd a fenti 39. pontot.
51      71., 80. és 85. pont.
52      107–109. pont.
53      A 2000/31 irányelv 15. cikke a következőképpen szól: „A tagállamok nem állapítanak meg a szolgáltatókat terhelő olyan általános kötelezettséget, amely szerint a […] 14. cikk hatálya alá tartozó szolgáltatások nyújtása során az általuk továbbított vagy tárolt információkat nyomon kellene követniük, sem olyan általános kötelezettséget, amely szerint jogellenes tevékenységre utaló tényeket vagy körülményeket kellene kivizsgálniuk.”
54      Lásd: Saugmandsgaard Øe főtanácsnok Lengyelország kontra Parlament és Tanács ügyre vonatkozó indítványa (C‑401/19, EU:C:2021:613, 48. pont).
55      Uo., 53. pont, amelyben a főtanácsnok kifejti, hogy az uniós jogalkotó a 2019/790 irányelv 17. cikkének elfogadásakor megállapította, hogy a 2000/31 irányelv 14. és 15. cikke által létrehozott ellenőrzési rendszer túl nagy terhet ró a jogosultakra, mivel nem teszi lehetővé számukra, hogy hatékonyan ellenőrizzék a műveik és más, védelem alatt álló teljesítményeik e szolgáltatásokon keresztül történő felhasználását. Ez annál is inkább így van, mivel a tartalmakat gyakran nem sokkal az eltávolítást követően újra online elérhetővé tették, ami e jogosultakat arra késztette, hogy megtöbbszörözzék az értesítéseket.
56      Lásd: Lengyelország kontra Európai Parlament és Tanács ítélet, 53. és 54. pont.
57      Kiemelés tőlem.
58      Lásd a 2001/29/EK irányelv (9), (12) és (22) preambulumbekezdését, valamint ezen irányelv (4) és (10) preambulumbekezdését. E célt a 2019/790 irányelv (2) és (3) preambulumbekezdése ugyancsak kiemeli.
59      Lásd többek között: 2014. szeptember 3‑i Deckmyn és Vrijheidsfonds ítélet (C‑201/13, EU:C:2014:2132, 26. pont); 2019. július 29‑i Spiegel Online ítélet (C‑516/17, EU:C:2019:625, 38., 42., 43. és 54. pont).
60      Lásd: Lengyelország kontra Európai Parlament és Tanács ítélet, 45. pont. Ha a feltöltött tartalmak a felhasználó művészi kifejezésének minősülnek, e tartalmak online elérhetővé tétele a Charta 13. cikkében biztosított művészet szabadságának körébe tartozik.
61      Lásd: Saugmandsgaard Øe főtanácsnok Lengyelország kontra Parlament és Tanács ügyre vonatkozó indítványa (C‑401/19, EU:C:2021:613, 74. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
62      Lásd: 2019. július 29‑i Funke Medien NRW ítélet (C‑469/17, EU:C:2019:623, 73. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A Charta 52. cikkének (3) bekezdése értelmében e két rendelkezést ezért úgy kell értelmezni, hogy ugyanaz a jelentésük, és legalábbis a tartalmuk, kivéve, ha az uniós jog kiterjedtebb védelmet nyújt. Ebből következik, hogy a Charta 11. cikkét az EJEE 10. cikkére és az Emberi Jogok Európai Bíróságának (a továbbiakban: EJEB) ítélkezési gyakorlatára tekintettel kell értelmezni.
63      Lásd ebben az értelemben: EJEB, 2015. december 1., Cengiz és társai kontra Törökország, CE:ECHR:2015:1201JUD004822610, 52. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; EJEB, 2020. június 23., Vladimir Kharitonov kontra Oroszország, CE:ECHR:2020:0623JUD001079514, 33. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat. A Lengyelország kontra Parlament és Tanács ítélet 46. pontja mindkét ítéletre hivatkozik.
64      Lásd többek között: EJEB, 2015. december 1., Cengiz és társai kontra Törökország, CE:ECHR:2015:1201JUD004822610, 51. és 52. §.
65      Lásd többek között: 2014. március 27‑i UPC Telekabel Wien ítélet (C‑314/12, EU:C:2014:192, 61. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
66      Ez természetesen nem jelenti azt, hogy a többszörözési jog kevésbé fontos, mint a nyilvánossághoz közvetítés vagy a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel joga. Amint azt a fenti A. szakaszban kifejtettem, a védelem alatt álló tartalmaknak az érintett jogosult(ak) engedélye nélküli online megosztása a nyilvánossággal e különálló jogok különálló megsértését eredményezi.
67      Lásd még a fenti 42. pontot.
68      Kiemelés tőlem.
69      Lásd a fenti 91. pontot.