62009CJ0075_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C‑75/09,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Commissione tributaria provinciale di Alessandria (Italija) z odločbo z dne 28. januarja 2009, ki je prispela na Sodišče 20. februarja 2009, v postopku
Agra Srl
proti
Agenzia Dogane – Ufficio delle Dogane di Alessandria,
SODIŠČE (četrti senat),
v sestavi J.‑C. Bonichot, predsednik senata, C. Toader (poročevalka), sodnica, K. Schiemann, P. Kūris in L. Bay Larsen, sodniki,
generalna pravobranilka: E. Sharpston,
sodna tajnica: R. Şereş,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 3. marca 2010,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
– za Agra Srl C. D’Andria, odvetnik,
– za italijansko vlado G. Palmieri, zastopnica, skupaj z G. Albenziom in F. Areno, avvocati dello Stato,
– za češko vlado M. Smolek, zastopnik,
– za grško vlado S. Spyropoulos, I. Bakopoulos in M. Tassopoulou, zastopniki,
– za Evropsko komisijo L. Bouyon in B.-R. Killmann, zastopnika,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 221(3) in (4) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL L 302, str. 1), kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 2700/2000 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. novembra 2000 (UL L 311, str. 17, v nadaljevanju: carinski zakonik).
2. Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Agra Srl (v nadaljevanju: Agra) in Agenzia Dogane – Ufficio delle Dogane di Alessandria (carinski organ – carinski urad Alessandria, v nadaljevanju: Ufficio delle Dogane) v zvezi z naknadno izterjavo carinskega dolga.
Pravni okvir
Pravo Unije
3. Člen 9(4) Uredbe Komisije (ES) št. 954/2002 z dne 4. junija 2002 o odprtju in zagotavljanju upravljanja tarifnih kvot za zamrznjeno meso goveda, ki se uvrščajo v oznako KN 0202, in proizvodov, ki se uvrščajo v oznako KN 0206 29 91 (od 1. julija 2002 do 30. junija 2003) (UL L 147, str. 8) določa:
„Če sta pri dokazilu o uvozu ali izvozu iz odstavka 2 vne[s]ena dva ali več prosilcev z enakim naslovom ali če so prosilci v času zahtevka [davka na dodano vrednost] vne[s]eni pod enakim naslovom ali če države članice iz drugih tehtnih razlogov utemeljeno sumijo, da obstaja povezanost med prosilci, lahko zadevne države članice ugotovijo, da ti prosilci niso povezani v pomenu iz člena 143 Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 [z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 (UL L 253, str. 1)]. Če je ugotovljen obstoj povezanosti med prosilci, zadevne zahteve ne bodo upoštevane.
[…]“
4. Člen 221(3) in (4) carinskega zakonika določa:
„3. Po poteku treh let od datuma, ko je carinski dolg nastal, se dolžniku ne pošlje obvestilo. Ta rok se odloži z dnem, ko je vložena pritožba v smislu člena 243 za toliko časa, kolikor traja pritožbeni postopek.
4. Če je carinski dolg posledica dejanja, ki je bilo v trenutku, ko se je zgodilo, zavezano sprožitvi kazenskega postopka na sodišču, se lahko znesek, opredeljen z veljavnimi določbami, sporoči dolžniku po izteku triletnega roka iz odstavka 3.“
Nacionalno pravo
5. Člen 11 zakonske uredbe št. 374 z dne 8. novembra 1990 o reorganizaciji carinskih organov in vnovičnem pregledu postopkov potrditve in nadzora v okviru izvajanja Direktive 79/695/EGS z dne 24. julija 1979 in Direktive 82/57/EGS z dne 17. decembra 1981 o usklajevanju postopkov za sprostitev blaga v prosti promet ter Direktive 81/177/EGS z dne 24. februarja 1981 in Direktive 82/347/EGS z dne 23. aprila 1982 o usklajevanju postopkov za izvoz skupnostnega blaga (GURI št. 291 z dne 14. decembra 1990) določa:
„1.
Carinski urad lahko opravi vnovičen pregled, tudi če je bilo blago, ki je predmet potrditve, dano v prosto razpolaganje imetniku ali če je že prešlo carinsko območje. Do vnovičnega pregleda pride po uradni dolžnosti ali na zahtevo zadevnega imetnika ob prekluziji pravice imetnika v roku treh let od dneva, ko je potrditev postala dokončna.
[…]
5. Če zaradi ponovnega pregleda, do katerega je prišlo bodisi po uradni dolžnosti bodisi na zahtevo ene od strank, nastanejo nepravilnosti, opustitev ali napake v zvezi z elementi, na katerih temelji ugotovitev, urad opravi ustrezne popravke in o tem obvesti zadevnega imetnika tako, da mu pošlje obvestilo o teh dejstvih. V primeru popravka zaradi ponovnega pregleda, do katerega je prišlo po uradni dolžnosti, mora biti obvestilo poslano ob prekluziji treh let od dneva, ko je potrditev postala dokončna.
[…]“
6. Člen 84 odloka predsednika republike št. 43 z dne 23. januarja 1973, ki ureja sprejetje enotnega besedila predpisov na področju carin (GURI št. 80 z dne 28. marca 1973, v nadaljevanju: TULD), določa:
„1. Aktivnost države za izterjavo carine je predpisana v roku petih let.
[…]
3. Če je delno ali v celoti neporavnano plačilo dajatev posledica kaznivega dejanja, začne zastaralni rok teči z dnem pravnomočnosti sklepa ali sodbe, izdane v kazenskem postopku.
[…]“
7. V skladu s členom 29 zakona št. 428 z dne 29. decembra 1990 o izvedbenih določbah glede obveznosti, ki izhajajo iz članstva Italijanske republike v Evropskih skupnostih (GURI št. 10 z dne 12. januarja 1991), je bil zastaralni rok, določen v členu 84 TULD, skrajšan na tri leta.
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
8. Družba Agra je uvažala zamrznjeno meso brez kosti (ki spada pod oznako KN 0202 30 90 90) v okviru letne količine (podkvota II), določene z Uredbo št. 954/2002.
9. Da bi dobila uvozno dovoljenje, je vložila zahtevo za uvoz, v kateri je navedla, da so izpolnjeni pogoji, določeni v členu 9 te uredbe. Eden od teh pogojev je tudi to, da ni povezana z zadevnimi družbami drugih držav članic, ki so vložile podobne zahteve pred 14. junijem 2002.
10. Guardia di Finanza di Milano je pri kontroli v družbi Agra 12. februarja 2007 ugotovila nepravilnost v zvezi s temi pogoji.
11. Zaradi zapisnika, ki je bil sestavljen takoj po kontroli, je bila, prvič, sprožena kazenska preiskava.
12. Drugič, Ufficio delle Dogane je 28. februarja 2008 ob sklicevanju na isti zapisnik izdal odločbo o popravku odmere carine, s katero je družbi Agra naložil povračilo skupnega zneska v višini 141.125,49 EUR za plačilo carin in davka na dodano vrednost, skupaj z zamudnimi obrestmi v višini 47.298,45 EUR.
13. Ta odločba o popravku odmere carine je bila družbi Agra sporočena 11. marca 2008.
14. Družba Agra je to odločbo izpodbijala pred Commissione tributaria provinciale di Alessandria (pokrajinska davčna komisija Alessandria) s sklicevanjem na zastaranje pravice za izvajanje popravka odmere carine. Po mnenju družbe Agra je bila ta pravica predmet zastaralnega roka treh let, ki začne teči z datumom predložitve carinskih deklaracij. Glede na to, da so bile te deklaracije predložene 13. avgusta, 18. septembra in 23. oktobra 2002, se je za zastaralne roke štelo, da so potekli 13. avgusta, 18. septembra in 23. oktobra 2005.
15. Ufficio delle Dogane se v členu 221 carinskega zakonika, še posebej s klavzulami o zadržanju ali pretrganju zastaralnega roka iz odstavka 4 tega člena, v skladu s katerim se lahko točni znesek carinskega dolga, ki je opredeljen z veljavnimi določbami, sporoči dolžniku po izteku triletnega roka od takrat, ko carinski organi niso določili natančnega zneska carin zaradi dejanj, na podlagi katerih je mogoče začeti kazenski postopek.
16. Po mnenju Ufficio delle Dogane je treba navedeno določbo razlagati v zvezi s členom 84 TULD, v skladu s katerim takrat, kadar je delno ali v celoti neporavnano plačilo carin posledica kaznivega dejanja, začne zastaralni rok teči z dnem pravnomočnosti sodbe, izdane v okviru kazenskega postopka.
17. V teh okoliščinah je Commissione tributaria provinciale di Alessandria prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je glede na določbe člena 11 [zakonske uredbe št. 374 z dne 8. novembra 1990] v povezavi s členom 221(3) in […] (4) [carinskega zakonika] in ob upoštevanju člena 84(3) TULD pravica, ki jo ima [Ufficio] delle Dogane, da opravi vnovičen pregled že odmerjenega carinskega dolga, ugasnila zaradi zastaranja in/ali prekluzije, ker so od datuma carinske deklaracije pretekla tri leta, oziroma ali je lahko ta rok pretrgan in/ali zadržan, če poteka [teče] kazenski postopek, sprožen zaradi kršitev v zvezi z dajatvami, ki so predmet preverjanja?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Stališča, predložena Sodišču
18. V tej zadevi so pisne izjave predložile družba Agra, italijanska, češka in grška vlada ter tudi Evropska komisija.
19. Družba Agra Sodišču predlaga, da kot pogoj za uporabo člena 221(4) carinskega zakonika upošteva, da se je zgodilo vsaj eno procesno dejanje v zastaralnem roku treh let, ali da ugotovi, da je za določitev pogojev uporabe te določbe treba uporabiti notranji pravni red.
20. Carinski organi so tako v upravnih postopkih brez dvoma pristojni za ugotovitev obstoja dejstva, na podlagi katerega se lahko začne kazenski postopek. Vendar potreba po pravni varnosti tem organom nalaga, da postopajo v zastaralnem roku treh let.
21. Pri tem se družba Agra sklicuje na razlago člena 84 TULD in člena 221 carinskega zakonika, ki jo je podalo Corte suprema di cassazione (kasacijsko sodišče) in v skladu s katero je za prekinitev zastaralnega roka treh let potrebno uradno dejanje teh organov med tekom tega roka.
22. Grška vlada v bistvu trdi, da je zastaralni rok carinskega dolga ustavljen, kakor hitro je zaradi carinskega prekrška mogoče začeti kazenski postopek in kadar pristojnim carinskim organom preprečuje določitev natančnega zneska carinskega dolga. Ta vlada tako predlaga, da se na vprašanje za predhodno odločanje odgovori, da zastaranje ne more biti končano v skladu s členom 221(3) carinskega zakonika, kadar carinski dolg predstavlja dejstvo, na podlagi katerega se začne kazenski postopek.
23. Italijanska in češka vlada ter Komisija v bistvu trdijo, da člen 221(4) carinskega zakonika ne nasprotuje ureditvi, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, in napotujejo na nacionalno pravo v zvezi z vsemi vprašanji, povezanimi z zastaranjem carinskega dolga, katerih posledica je dejstvo, sankcionirano s kazenskim pravom.
24. V zvezi s tem Komisija ugotavlja, da ta določba ne predvideva niti zastaralnega roka niti zadržanja ali pretrganja tega roka. Nasprotno od tega, kar določa odstavek 3 navedenega člena, Komisija posebej ne zahteva prekinitve zastaranja med časom trajanja morebitnega revizijskega postopka.
25. Vendar pa po mnenju češke vlade in Komisije nacionalni zakonodajalec nima popolne svobode. Prvič, ureditev držav članic mora biti v skladu z načeloma enakovrednosti in učinkovitosti. Drugič, omejitev zastaralnega roka mora biti upravičena s ciljem splošnega interesa in nujnostjo in mora biti sorazmerna z želenim zakonitim ciljem.
26. Predložitveno sodišče bi bilo bolj primerno za oceno skladnosti nacionalne ureditve v postopku v glavni stvari s tema načeloma.
Odgovor Sodišča
27. Za uvod je treba spomniti, da Sodišče v okviru postopka, začetega na podlagi člena 234 ES, ni pristojno za odločanje o združljivosti predpisov nacionalnega zakona s pravom Unije. Sodišče je pristojno, da nacionalnemu sodišču poda vse elemente za razlago prava Unije, ki temu omogoči, da odloči glede vprašanja o združljivosti (sodba z dne 23. septembra 2004 v zadevi Spedition Ulustrans, C‑414/02, ZOdl., str. I‑8633, točka 23 in navedena sodna praksa).
28. Iz odločbe predložitvenega sodišča je razvidno, da to sodišče sprašuje o skladnosti s pravom Unije določb, ki predvidevajo, da zastaralni rok pri neplačilu carinske dajatve zaradi kaznivega ravnanja začne teči z dnem pravnomočnosti sklepa ali sodbe, izdane v kazenskem postopku.
29. V okviru tega je treba upoštevati, da predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali člen 221(3) in (4) carinskega zakonika nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, na podlagi katere zastaralni rok, če carinska dajatev ni plačana zaradi kaznivega dejanja, začne teči z dnem pravnomočnosti sklepa ali sodbe, izdane v kazenskem postopku.
30. Najprej je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso člen 221(3), prvi stavek, carinskega zakonika določa pravilo o zastaranju, v skladu s katerim sporočila o znesku dolgovanih uvoznih ali izvoznih carin ni več mogoče posredovati po poteku roka treh let od dneva nastanka carinskega dolga (glej v tem smislu sodbi z dne 23. februarja 2006 v zadevi Molenbergnatie, C‑201/04, ZOdl., str. I‑2049, točka 39, in z dne 16. julija 2009 v združenih zadevah Snauwaert in drugi, C‑124/08 in C‑125/08, neobjavljena v ZOdl., točka 28).
31. Člen 221(3), drugi stavek, carinskega zakonika določa, da se zastaralni rok odloži takoj, ko je vložena pritožba v pomenu iz člena 243 tega zakonika, in za ves čas trajanja pritožbenega postopka.
32. Kot izjemo od pravila, navedenega v točki 30 te sodbe, člen 221(4) carinskega zakonika določa, da če carinski organi zaradi dejanja, na podlagi katerega je mogoče začeti kazenski postopek, niso mogli določiti natančnega zakonsko dolgovanega zneska dajatev, lahko to sporočilo posredujejo tudi po poteku omenjenega roka treh let, ki ga določajo veljavne določbe (zgoraj navedena sodba Snauwaert in drugi, točka 29).
33. V zvezi s tem je tako treba najprej ugotoviti, da člen 221(4) carinskega zakonika ne določa nobenega zastaralnega roka in tudi ne zadržanja ali pretrganja zastaranja. Drugače kot odstavek 3 istega člena odstavek 4 tega člena ne zahteva prekinitve zastaranja med časom trajanja morebitnega pritožbenega postopka.
34. Nato je treba spomniti, da člen 221(4) carinskega zakonika s tem, da velja zgolj s sklicevanjem na „pogoje, opredeljene z veljavnimi določbami“, za ureditev zastaranja carinskega dolga, če je ta posledica dejanja, ki ga je bilo takrat, ko se je zgodilo, mogoče kazensko preganjati, napotuje na nacionalno pravo.
35. Ker pravo Unije ne obsega vseh skupnih pravil, je naloga vsake države članice, da določi ureditev zastaranja carinskega dolga, ki ne more biti ugotovljen zaradi dejstva, na podlagi katerega se začne kazenski postopek (glej po analogiji sodbo z dne 16. oktobra 2003 v zadevi Hannl-Hofstetter, C‑91/02, Recueil, str. I‑12077, točke od 18 do 20, in zgoraj navedeno sodbo Molenbergnatie, točka 53).
36. Glede na zgornje ugotovitve je treba na zastavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 221(3) in (4) carinskega zakonika razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, na podlagi katere zastaralni rok, če carinska dajatev ni plačana zaradi kaznivega dejanja, začne teči z dnem pravnomočnosti sklepa ali sodbe, izdane v kazenskem postopku.
Stroški
37. Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
Člen 221(3) in (4) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 2700/2000 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. novembra 2000, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, na podlagi katere zastaralni rok, če carinska dajatev ni plačana zaradi kaznivega dejanja, začne teči z dnem pravnomočnosti sklepa ali sodbe, izdane v kazenskem postopku.