Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
RIMVYDASA NORKUSA,
predstavljeni 7. maja 2026(1)
Zadeva C‑276/25
RÖSSLE GROUP GmbH
proti
EVROmat a.s.
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Nejvyšší soud (vrhovno sodišče, Češka republika))
„ Predhodno odločanje – Intelektualna lastnina – Direktiva 2004/48/ES – Spoštovanje pravic intelektualne lastnine – Postopek v zvezi s kršitvijo pravice intelektualne lastnine – Pravica do informacij – Obseg – Pravica ne le do informacij, ampak tudi do upoštevnih dokumentov, ki izkazujejo točnost in popolnost informacij “
1.        Namen prava Unije je zaščititi pravice intelektualne lastnine, ki so ključna gonilna sila uspešnosti notranjega trga. Posebno postopkovno sredstvo tega varstva je pravica imetnika pravice intelektualne lastnine, da je obveščen o izvoru in distribucijskih omrežjih blaga ali storitev, ki so predmet kršitve te pravice. Ali to sredstvo omogoča pridobitev le informacij v smislu samih podatkov ali omogoča tudi pridobitev podpornih dokumentov, da se dokaže točnost in popolnost teh informacij? To je vprašanje, na katerega naj bi Sodišče odgovorilo v tej zadevi.
Pravni okvir
Pravo Unije
2.        Za to zadevo so upoštevne uvodne izjave 1, 3, 10, 13, 14, 17, 20 in 21 ter členi 1, 3 in od 6 do 8 Direktive 2004/48/ES.(2)
Češko pravo
3.        Člen 8 Direktive 2004/48 je bil v češko pravo prenesen s členom 3 zákon č. 221/2006 Sb., o vymáhání práv z průmyslového vlastnictví (zakon št. 221/2006 o izvajanju pravic iz industrijske lastnine). Ta člen 3 določa:
„1.       Imetnik pravice lahko od tretje osebe:
(a) ki je zaradi pridobitve neposredne ali posredne premoženjske ali poslovne koristi posedovala blago, ki je predmet kršitve, ali
(b) ki je zaradi neposredne ali posredne premoženjske ali poslovne koristi uporabljala storitve, ki so predmet kršitve, ali
(c) v zvezi s katero je bilo ugotovljeno, da je zaradi pridobitve neposredne ali posredne premoženjske ali poslovne koristi zagotavljala storitve, uporabljene v dejavnostih, ki so predmet kršitve, ali
(d) za katero je oseba iz točk (a), (b) ali (c) navedla, da je sodelovala pri proizvodnji, predelavi, skladiščenju ali distribuciji blaga ali opravljanju storitev,
zahteva informacije o izvoru in distribucijskih omrežjih blaga ali storitev, ki so predmet kršitve.
2.       Imetnik pravice lahko, če mu informacije iz odstavka 1 tega člena niso prostovoljno sporočene v razumnem času, te informacije zahteva z vložitvijo zahtevka pri sodišču v okviru postopka v zvezi s kršitvijo pravice. Sodišče zahtevek zavrne, če ni sorazmeren z resnostjo ogrožanja ali kršitve pravice.
3.       Informacije vsebujejo:
(a) ime in priimek ali firmo in stalno prebivališče ali sedež izdelovalca, predelovalca, skladiščnika, distributerja, dobavitelja in drugega prejšnjega imetnika blaga ali storitev, ki so predmet kršitve,
(b) informacije o proizvedenih, predelanih, dobavljenih, skladiščenih, prejetih ali naročenih količinah, in tudi o ceni, doseženi za zadevno blago ali storitve.
4.       Določbe odstavkov 1 in 2 se uporabljajo brez poseganja v določbe posebne zakonodaje, ki med drugim ureja:
(a) pravico do prejetja informacij v širšem obsegu,
(b) uporabo informacij v civilnem ali kazenskem postopku,
(c) odgovornost za zlorabo pravice do informacij,
(d) obveznost zaupnosti,
(e) pravico do zavrnitve dajanja informacij, ki bi prisilile osebo iz odstavka 1, da bi priznala, da so bili ona ali njeni ožji sorodniki udeleženi pri kršitvi pravice,
(f) varstvo zaupnosti virov informacij ali obdelavo osebnih podatkov.
Dejansko stanje v sporu o glavni stvari, vprašanje za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem
4.        Predmet postopka v glavni stvari je spor med družbo RÖSSLE GROUP, družbo nemškega prava, ki je imetnica modelov Skupnosti št. 004702645‑0001 in št. 004702645‑0002 (oba s prednostno pravico od 9. februarja 2018) in ki je ta modela uporabljala pri proizvodnji svojih izdelkov, ter družbo EVROmat, družbo češkega prava, ki je po navedbah družbe RÖSSLE GROUP tržila izdelek (loputo kot del sistema za odvajanje deževnice), ki je enake oblike kot modela zadnjenavedene družbe.
5.        Družba RÖSSLE GROUP je med drugim predlagala, naj se družbi EVROmat odredi, naj preneha izdelovati, ponujati in prodajati zadevni izdelek, ter naj se ji naloži, naj družbi RÖSSLE GROUP predloži ustrezne informacije o tem izdelku, skupaj z dokumenti, ki podpirajo te informacije.
6.        Městský soud v Praze (mestno sodišče v Pragi, Češka republika) je kot prvostopenjsko sodišče predlog družbe RÖSSLE GROUP v celoti zavrnilo. V pritožbenem postopku pa je Vrchní soud v Praze (višje sodišče v Pragi, Češka republika) sodbo sodišča prve stopnje spremenilo in družbi EVROmat naložilo, prvič, naj izdelek preneha izdelovati, ponujati in prodajati ter, drugič, naj družbi RÖSSLE GROUP predloži ustrezne informacije o tem izdelku: (a) ime in priimek ali trgovsko ime ali firmo in stalno prebivališče ali sedež izdelovalca, predelovalca distributerja, dobavitelja in drugega prejšnjega imetnika tega blaga ter (b) informacije o proizvedenih, predelanih, dostavljenih, skladiščenih, prejetih ali naročenih količinah, pa tudi o ceni, plačani in doseženi za navedeno blago.
7.        Pritožbeno sodišče pa je potrdilo zavrnitev, s strani prvostopenjskega sodišča, zahtevka družbe RÖSSLE GROUP za predložitev dokumentov, ki podpirajo te informacije. Pritožbeno sodišče je svojo odločitev v zvezi s pravico do informacij utemeljilo s tem, da se lahko v skladu s členom 3(1)(a) zakona št. 221/2006 odredi le sporočitev informacij, ne pa predložitev dokumentov v podporo tem informacijam, saj bi naložitev obveznosti predložitve ustreznih dokumentov pomenila znatno razširitev zakonske obveznosti in med drugim povzročila povišanje stroškov osebe, ki je dolžna predložiti informacije.
8.        Družbi RÖSSLE GROUP in EVROmat sta zoper sodbo pritožbenega sodišča vložili kasacijsko pritožbo pri Nejvyšší soud (vrhovno sodišče, Češka republika), ki je predložitveno sodišče, pri čemer sta se sklicevali na pritožbeni razlog, ki temelji na napaki pri pravni presoji.
9.        Predložitveno sodišče meni, da Sodišče še ni razjasnilo vprašanja, „ali se lahko zasebnemu subjektu, za katerega velja obveznost sporočitve informacij v skladu s členom 8 Direktive 2004/48 – ali z določbo nacionalnega prava, s katero je bila pravica do informacij prenesena v nacionalni pravni red – obenem naloži obveznost, da s tem, da tožeči stranki predloži ustrezne dokumente, dokaže točnost in popolnost sporočenih informacij“. Predložitveno sodišče meni, da določbe prava Unije na tem področju na postavljeno vprašanje ne dajejo nedvoumnega odgovora, ki bi ga bi bilo mogoče izpeljati brez razumnih dvomov, z drugimi besedami, ne gre za acte clair.
10.      V teh okoliščinah je Nejvyšší soud (vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba določbe člena 8(1) in (2) Direktive [2004/48] razlagati tako, da mora nacionalno sodišče na zahtevo tožeče stranke kršitelju (ali drugi osebi, navedeni v teh določbah) ne le odrediti, naj sporoči informacije, opredeljene v navedeni določbi, temveč mu tudi naložiti, naj s tem, da tožeči stranki predloži ustrezne dokumente, dokaže točnost in popolnost teh informacij?“
11.      Sodno tajništvo Sodišča je predložitveno odločbo z dne 19. marca 2025 prejelo 11. aprila 2025. Pisna stališča so predložile tožeča stranka v postopku v glavni stvari, družba RÖSSLE GROUP in Evropska komisija. Sodišče je v skladu s členom 76(2) Poslovnika odločilo, da se obravnava ne opravi.
Analiza
12.      Predložitveno sodišče se z edinim vprašanjem za predhodno odločanje sprašuje o obsegu pravice do informacij na podlagi člena 8(1) in (2) Direktive 2004/48. Natančneje, gre za vprašanje, ali ta člen imetniku pravice intelektualne lastnine, ki je premet kršitve, podeljuje pravico, da – če so pogoji iz navedenega člena izpolnjeni – se mu sporočijo le informacije, naštete v tem členu, ali se mu tudi predložijo dokumenti, s katerimi je mogoče dokazati točnost in popolnost teh informacij.
13.      Predložitveno sodišče, za katero se zdi, da pripisuje poseben pomen izrazu „informacije“ iz člena 8(1) in (2) Direktive 2004/48, ki se po njegovem mnenju nanaša na same podatke, meni, da bi lahko bilo predmet postopka na podlagi tega člena le sporočanje teh podatkov. Nasprotno pa Komisija in družba RÖSSLE GROUP v bistvu trdita, da bi bilo treba obseg pravice do informacij v smislu navedenega člena razlagati široko, tako da ne zajema le sporočanje informacij, ampak tudi predložitev dokumentov, s katerimi je mogoče dokazati točnost in popolnost teh informacij.
14.      V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, da v skladu s členom 8(1) Direktive 2004/48 države članice zagotovijo, da lahko v okviru postopka v zvezi s kršitvijo pravice intelektualne lastnine ter na podlagi utemeljene in sorazmerne zahteve tožeče stranke pristojni sodni organi odredijo, da informacije o izvoru in distribucijskih omrežjih blaga ali storitev, s katerimi se krši pravica intelektualne lastnine, priskrbi kršitelj in/ali katera koli druga oseba, za katero se ugotovi, da v komercialnem obsegu zagotavlja storitve, uporabljene v dejavnostih, ki so predmet kršitve.
15.      Člen 8(2) Direktive 2004/48 natančneje določa, da informacije iz odstavka 1 tega člena vključujejo, odvisno od primera, imena in naslove proizvajalcev, izdelovalcev, distributerjev, dobaviteljev in drugih prejšnjih imetnikov blaga ali storitev, kakor tudi predvidenih trgovcev na debelo in na drobno, ter informacije o proizvedenih, izdelanih, dostavljenih, prejetih ali naročenih količinah in tudi o cenah, doseženih za zadevno blago ali storitve.
16.      Besedilo člena 8(1) in (2) Direktive 2004/48 ne govori o tem, ali morajo države članice zagotoviti, da imajo pristojna sodišča v položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, možnost, da toženi stranki ne odredijo le, naj predloži zahtevane informacije, ampak tudi, naj dokaže njihovo točnost in popolnost. Povedano drugače, na podlagi besedila tega člena ni mogoče sklepati o obliki, v kateri je treba informacije predložiti, ali o načinu njihovega sporočanja. Vendar na podlagi besedila navedenega člena 8(1) in (2) tudi ni mogoče izključiti, da se te informacije predložijo v obliki dokumentov tako, da se dokažeta njihova točnost in popolnost.(3)
17.      Glede na to iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je postopek zahteve za informacije, ki je določen v členu 8(1) Direktive 2004/48 v korist imetnika pravic intelektualne lastnine, postopek, ki je samostojen in specifičen za pravo Unije.(4) Pravica do informacij, ki je določena v členu 8(1) Direktive 2004/48, konkretizira temeljno pravico do učinkovitega pravnega sredstva, ki je zagotovljena v členu 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, in zagotavlja učinkovito uresničevanje temeljne lastninske pravice, katere del je pravica do intelektualne lastnine, varovana z njenim členom 17(2). Tako ta pravica do informacij imetniku pravice intelektualne lastnine omogoča, da za to da zaščiti navedeno pravico, ugotovi, kdo jo krši, in da izvaja potrebne ukrepe, kot je vložitev zahteve po začasnih ukrepih, določenih v členu 9(1) in (2) Direktive 2004/48, ali odškodninskega zahtevka, določenega v členu 13 te direktive. Imetnik pravice intelektualne lastnine namreč – če ne pozna v celoti obsega kršitve svoje pravice – ne bi mogel natančno določiti ali izračunati odškodnine, do katere bi bil upravičen zaradi te kršitve.(5) Tako je res, da člen 8(1) in (2) Direktive 2004/48 določa postopkovni ukrep, ki imetniku pravice intelektualne lastnine omogoča, da dobi informacije o tem, katere osebe so bile udeležene pri kršitvi njegove pravice in o obsegu te kršitve.
18.      Menim, da je mogoče šteti, da so dejanski obseg kršitve in osebe, ki so v njej udeležene, navedeni le, če so sporočene informacije točne in popolne. Za zagotovitev točnosti in popolnosti teh informacij je treba pravico do informacij v smislu člena 8(1) in (2) Direktive 2004/48 razumeti tako, da se ne nanaša le na predložitev tam navedenih informacij, ampak tudi na predložitev dokumentov, ki potrjujejo njihovo točnost in popolnost, kadar vlagatelj to zahteva. Ta pristop je mogoče podpreti s kontekstualnimi in teleološkimi elementi.(6)
19.      V zvezi s sobesedilom člena 8(1) in (2) Direktive 2004/48 je treba poudariti, da je v njeni uvodni izjavi 21 navedeno, da pravica do informacij, katere namen je zagotoviti visoko stopnjo varstva, dovoljuje pridobitev natančnih informacij o izvoru blaga ali storitev, ki so predmet kršitve, o distribucijskih kanalih ali istovetnosti katere koli tretje stranke, vpletene v kršitev. Ta uvodna izjava tako krepi razlago, v skladu s katero bi morala pravica do informacij v smislu tega člena 8(1) in (2) imetniku pravice intelektualne lastnine, ki je predmet kršitve, zagotoviti pridobitev določenih podatkov z natančnostjo,(7) na podlagi podpornih elementov.
20.      Predložitveno sodišče meni, da bi morala biti predložitev dokumentov v podporo trditve o kršitvi pravice intelektualne lastnine predmet poznejšega izvršilnega postopka v skladu s pravili nacionalnega prava, ob upoštevanju pravil iz členov 6 in 7 Direktive 2004/48. Povedano drugače, postopki, začeti na podlagi členov 6, 7 in člena 8 te direktive, naj bi bili ločeni ali pa bi bil celo zadnji postopek pred postopki, začetimi na podlagi teh členov 6 in 7.
21.      Opozarjam, da nič v Direktivi 2004/48 ne kaže na to, da bi morali biti ti postopkovni ukrepi obvezno podvrženi kronološkemu vrstnemu redu, ki ga predlaga predložitveno sodišče. Opozoriti je treba, da so vsi ti postopkovni ukrepi, našteti v poglavju 2 te direktive, naslovljenem „Ukrepi, postopki in pravna sredstva“, razdeljeni med različne oddelke glede na njihovo procesno kategorijo.
22.      V oddelku 2 Direktive 2004/48 v zvezi z dokazovanjem želita člena 6 in 7, ki natančneje določata obveznosti, ki jih imajo države članice za zagotavljanje, da obstajajo učinkoviti ukrepi za predložitev in zavarovanje dokazov, dati na voljo tožeči stranki in pristojnim sodnim organom nujne informacije, potrebne za odločanje o kršitvi pravice intelektualne lastnine in, če je to potrebno, o posledicah.(8) V uvodni izjavi 20 te direktive poleg tega ni poudarjena le pomembnost dokaza pri ugotavljanju kršitve pravic intelektualne lastnine, ampak tudi pomembnost zagotovitve, da so na voljo učinkovita sredstva za predstavljanje, pridobivanje in ohranjanje dokazov. Namen pravice do informacij v smislu člena 8(1) in (2) Direktive 2004/48 pa je obvestiti imetnika pravice intelektualne lastnine ne le o samem obstoju kršitve, ampak tudi o njenem viru in njenem obsegu.
23.      Poleg tega se zdi, da imajo postopkovni ukrepi iz členov 6 in 7 Direktive 2004/48 širši obseg od tistega, ki je v zvezi z zadevnimi informacijami določen v členu 8 te direktive. Ta člen 8(2) namreč izčrpno opredeljuje informacije, ki so lahko predmet tega procesnega ukrepa, medtem ko se ta člena 6 in 7 zgolj na splošno nanašata na dokaze, in ne omejujeta dejstev, ki jih je treba dokazati. Poleg tega člen 8 Direktive 2004/48 dopušča, da se presežejo informacije, ki jih je mogoče pridobiti samo od kršitelja, in da se tako določijo tiste, ki so „v zakulisju“ kršitev, pogosto kot del zapletenega distribucijskega omrežja.(9) Te zgoraj navedene lastnosti postopkovnih ukrepov govorijo v prid sklepanju, da so ti ukrepi samostojni, in da niso odvisni drug od drugega ali od vrstnega reda, v katerem jih je treba izvajati.
24.      Tako pravica do informacij pomeni „drug“ ukrep, s katerim se želi zagotoviti višja raven varstva glede na tiste, ki se nanašajo na predstavitev, pridobitev in ohranitev dokazov.(10) V zvezi s tem pa je treba pravico do informacij in ukrepe za predložitev in zavarovanje dokazov, če je to potrebno, šteti kot dopolnilne. Čeprav je namreč namen pravice do informacij kot postopkovnega ukrepa omogočiti pridobitev informacij, naštetih v členu 8(2) Direktive 2004/48, se mi zdi, da je to pravico mogoče uveljavljati skupaj z drugimi postopkovnimi ukrepi, ki se med drugim nanašajo na predložitev in pridobitev dokazov o kršitvi pravice intelektualne lastnine, če so izpolnjeni pogoji za izvajanje zadnjenavedenih ukrepov v skladu s členom te direktive.
25.      Uvodna izjava 14 Direktive 2004/48 omogoča potrditev ugotovitve o komplementarnosti postopkovnih ukrepov iz člena 8(1) in (2) te direktive na eni strani in zlasti iz člena 6(1) navedene direktive na drugi strani. V tej uvodni izjavi je namreč navedeno, da je treba ukrepe, navedene v členu 6(1) in členu 8(2) te direktive, uporabiti le v zvezi z dejanji, ki se izvajajo v komercialnem obsegu, brez poseganja v možnost držav članic, da uporabijo navedene ukrepe tudi v zvezi z drugimi dejanji.(11)
26.      Poleg tega iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je zahtevo za informacije na podlagi člena 8(1) Direktive 2004/48 mogoče vložiti pred samim začetkom postopka v zvezi s kršitvijo pravice intelektualne lastnine,(12) pa tudi po tem, ko je bil ta postopek pravnomočno končan.(13) Kronološko zaporedje, ki ga predlaga predložitveno sodišče, v skladu s katerim bi morale biti vložene zahteve za pridobitev informacij, na eni strani, in pridobitev dokumentov v njihovo podporo, na drugi strani, lahko nasprotuje zgoraj navedenim okoliščinam.
27.      Poleg tega se kronološko zaporedje obravnave zahteve za informacije pred preverjanjem točnosti in popolnosti lastnosti lahko izkaže kot nasprotje splošnih obveznosti, določenih v členu 3 Direktive 2004/48, ki se glede na njegovo naravo splošne določbe, kot določa naslov oddelka 1, v katerem je ta obveznost navedena v poglavju II te direktive, naslovljenem „Ukrepi, postopki in pravna sredstva“ uporablja horizontalno na področju varstva pravic intelektualne lastnine, na katerega se nanaša zadevna direktiva.(14) Natančneje, čeprav je treba točnost in popolnost informacij, ki so bile predložene na podlagi člena 8(1) in (2) Direktive 2004/48, preveriti v okviru kasnejšega postopka izvršitve, bi to lahko povzročilo podaljšanje in nepotrebno zapletanje postopka, ki bi lahko postal celo dražji, zlasti za imetnika pravice intelektualne lastnine, ki je predmet kršitve.(15) Poleg tega se rešitev, s katero bi se ločevala predložitev informacij od predložitve dokazov, s katerimi se podpre točnost in popolnost informacij, lahko izkaže za slabo utemeljeno z vidika učinkovitega izvajanja sodne oblasti.
28.      Zato menim, da ta okvir nasprotuje ugotovitvi, ki jo zagovarja predložitveno sodišče, da bi bilo treba popolnost in točnost predloženih informacij v smislu člena 8(1) in (2) Direktive 2004/48 preveriti v poznejšem in ločenem postopku izvršitve, pri čemer je treba upoštevati pravila iz členov 6 in 7 Direktive 2004/48, če je imetnik pravice intelektualne lastnine to zahteval v okviru izvrševanja svoje pravice do informacij.
29.      S teleološkega vidika se zdi ugotovitev, da je treba na zahtevo imetnika pravice intelektualne lastnine v smislu člena 8(1) in (2) Direktive 2004/48 predložiti ne le informacije iz tega člena, ampak tudi dokaze, ki potrjujejo njihovo točnost in popolnost, najbolj v skladu s ciljem Direktive 2004/48.
30.      Zakonodajalec Unije se je namreč s to direktivo odločil zagotoviti visoko, enakovredno in homogeno raven varstva intelektualne lastnine na notranjem trgu s približevanjem zakonodaj držav članic(16) in je s tem izvedel minimalno harmonizacijo glede uveljavljanja pravic intelektualne lastnine na splošno.(17) Varstvo intelektualne lastnine je ključni element za uspeh notranjega trga. To varstvo je zlasti pomembno ne le za pospeševanje inovativnosti in ustvarjalnosti, temveč tudi za razvoj zaposlovanja in izboljšanje konkurenčnosti.(18)
31.      Sredstva za uveljavljanje pravic intelektualne lastnine so izredno pomembna za uspeh notranjega trga.(19) Direktiva 2004/48 se nanaša na ukrepe, postopke in pravna sredstva, ki so potrebni za zagotovitev uveljavitve pravic intelektualne lastnine.(20) Sodišče je odločilo, da določbe te direktive niso namenjene urejanju vseh vidikov pravic intelektualne lastnine, temveč so namenjene le urejanju tistih vidikov, ki so na eni strani neločljivo povezani z uveljavitvijo teh pravic in na drugi strani s kršitvami teh pravic, tako da se zahteva obstoj učinkovitih pravnih sredstev za preprečitev, prekinitev oziroma odpravo katere koli kršitve obstoječe pravice intelektualne lastnine.(21)
32.      V skladu s tem je pravica do informacij, ki je določena v členu 8(1) in (2) Direktive 2004/48, instrumentalna pravica, s katero se želi zagotoviti učinkovito varstvo intelektualne lastnine, katere cilj je v določeni meri izenačiti različen obseg informacij, ki jih imata na voljo tisti, ki je domnevno kršil pravico intelektualne lastnine, in imetnik te pravice.(22) Zato se strinjam s Komisijo, da je točnost in popolnost informacij, ki jih je mogoče pridobiti na podlagi te pravice do informacij, bistvena za zagotovitev koristnega učinka navedene pravice in na splošno za zagotovitev varstva pravic intelektualne lastnine, ki se želijo zagotoviti s sredstvi, določenimi v Direktivi 2004/48.
33.      V zvezi s tem je treba opozoriti, da je Sodišče v sodbi Knor, ko mu je bilo postavljeno vprašanje o zahtevah, ki jih mora tožeča stranka dokazati, in sicer v zvezi z zahtevo za informacije na podlagi člena 8(1) Direktive 2004/48, da je imetnik pravice intelektualne lastnine, menilo, da je treba za pojasnitev zadostnosti dokazov, predloženih v okviru postopka te zahteve za informacije, upoštevati naravo pravice intelektualne lastnine ter morebitne posebne formalnosti, od katerih je odvisna pridobitev te pravice, in da mora torej predložitveno sodišče preučiti, ali je ta tožeča stranka predložila zadostne dokaze o tem, da je imetnica pravice intelektualne lastnine.(23)
34.      Ali bi se bilo v zvezi s tem mogoče vprašati o morebitni potrebi po vzporednih zahtevah na področju varstva pravic intelektualne lastnine na podlagi Direktive 2004/48, kakor je zagotovljena s postopkovnim ukrepom, določenim v členu 8(1)? Zlasti če mora tožeča stranka z namenom zahtevanja informacij glede obsega kršitev njene pravice do intelektualne lastnine predložiti zadostne dokaze za obstoj te pravice, zakaj bi moral biti kršitelj ali tretja oseba oproščena predložitve dokumentov, s katerimi bi se podprla popolnost in točnost informacij, ki so bile predložene v temu postopku?
35.      Ta zahteva po predložitvi ne le informacij, ampak tudi dokumentov v podporo tem informacijam, se mi zdi še toliko bolj utemeljena, ker pravica do informacij v smislu člena 8 Direktive 2004/48 ni absolutna pravica. Je namreč omejena, saj se ne priznava nikakršna zloraba te pravice.(24) Zlasti če se ugotovi, da zahteva za zagotovitev pravice do informacije pomeni zlorabo, jo mora predložitveno sodišče zavrniti.(25) Samoumevno je, da se splošno načelo prava Unije, da „ni nihče zavezan k temu, da opravi nemogoče“,(26) uporablja, če se od kršitelja ali tretje stranke zahteva, da imetniku pravice intelektualne lastnine predloži informacije v skladu s tem členom 8, vključno z dokumenti, ki jih podpirajo. Zlasti bi bilo treba zahtevati le predložitev podpornih dokumentov, ki so razumno dostopni, in sicer v postopkih, ki jih ureja nacionalno pravo, in ki morajo biti oblikovani tako, da omogočajo doseganje ciljev Direktive 2004/48, zlasti tako, da se zagotovita učinkovitost in sorazmernost postopkovnega ukrepa pravice do informacij,(27) hkrati pa se zagotovi ravnovesje med pravicami in obveznostmi strank v postopku.
36.      Nazadnje, s praktičnega vidika je treba opozoriti, da so med informacijami, za katere potrditvene dokaze zahteva družba RÖSSLE GROUP, informacije o proizvedenih, predelanih, dostavljenih, skladiščenih, prejetih ali naročenih količinah ter o ceni, plačani in doseženi za to blago.
37.      V zvezi s temi informacijami ter zlasti v zvezi s količinami in ceno, plačano in doseženo za blago, si je težko predstavljati, da bi v duhu zakonodajalca Unije zadostovalo, da kršitelj ali katera koli tretja oseba iz člena 8(1) Direktive 2004/48 sporoči le informacije v smislu podatkov v zvezi z njimi brez dokumentov, ki bi jih potrjevali, kot so naročilnice, potrdila o prejemu ali računi. S tega vidika in zlasti ob upoštevanju visoke ravni varstva, ki jo je ta zakonodajalec želel zagotoviti z Direktivo 2004/48, bi bilo težko ločiti posredovanje informacij o obsegu kršitve pravice intelektualne lastnine od predložitve dokumentov v podporo tem informacijam. Brez dokumentov, predloženih v podporo predloženim informacijam, naj namreč imetnik pravice intelektualne lastnine, ki je predmet kršitve, ne bi imel na voljo nobenega sredstva za preverjanje, ali so te informacije napačne, nenatančne ali nepopolne. V takih okoliščinah pa bi se naložitev temu imetniku, da začne poznejši postopek, da bi dosegel predložitev podpornih dokumentov v podporo na slepo, ne da bi razpolagal z indici o točnosti predloženih informacij, izkazala za nezadovoljivo z vidika te visoke ravni varstva pravic intelektualne lastnine, ki jo določa Direktiva 2004/48.
38.      Iz vseh navedenih razlogov menim, da je treba na vprašanje za predhodno odločanje, postavljeno v tej zadevi, odgovoriti pritrdilno. Natančneje, člen 8(1) in (2) Direktive 2004/48 je treba razlagati tako, da je treba na zahtevo imetnika pravice intelektualne lastnine v smislu tega člena predložiti ne le informacije, ki so določene v tem členu, ampak tudi ustrezne dokumente, ki potrjujejo njihovo točnost in popolnost.
Predlog
39.      Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je postavilo Nejvyšší soud (vrhovno sodišče, Češka republika), odgovori:
Člen 8(1) in (2) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/48/ES z dne 29. aprila 2004 o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine
je treba razlagati tako, da
mora imeti nacionalno sodišče možnost, da na podlagi utemeljene in sorazmerne zahteve tožeče stranke kršitelju ali kateri koli drugi osebi, na katero se nanaša ta člen, naloži ne le, naj slednji predloži v njej navedene informacije, ampak tudi, naj
dokaže točnost in popolnost teh informacij tako, da tožeči stranki predloži ustrezne dokumente.
1       Jezik izvirnika: francoščina.
2      Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 2, str. 32).
3      V zvezi s tem je treba priznati, da je izraz „informacije“ zelo širok in da se v običajnem pomenu nanaša na vse podatke, ne glede na nosilec – vključno s pisnim – na katerem so ti podatki navedeni. Ali torej ne bi bilo umetno že na jezikovni ravni razlikovati med samimi podatki in dokumenti, v katerih so navedeni? Poleg tega je Sodišče v drugih okoliščinah, kot je okvir Direktive 2004/48, ki so sicer res zelo specifične, kot je področje konkurenčnega prava, glede zbiranja informacij v zvezi s predmetom preiskave, menilo, da se zaradi generičnosti izraza „informacije“ iz člena 19(1) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov [101 in 102 PDEU] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205) ta določba brez razlikovanja uporablja tako za kategorijo „indici“ kot za kategorijo „dokazi“ (sodba z dne 9. marca 2023, Intermarché Casino Achats/Komisija, C‑693/20 P, EU:C:2023:172, točke od 103 do 108).
4      Sodba z dne 27. aprila 2023, Castorama Polska in Knor (C‑628/21, v nadaljevanju: sodba Knor, EU:C:2023:342, točki 40 in 45).
5      Glej sodbo z dne 18. januarja 2017, NEW WAVE CZ (C‑427/15, v nadaljevanju: sodba NEW WAVE CZ, EU:C:2017:18, točka 25 in navedena sodna praksa).
6      V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi njen kontekst in cilje, ki se uresničujejo z ureditvijo, katere del je (glej sodbo Knor (točka 36 in navedena sodna praksa)).
7      O pomenu izraza „précis” [natančen]“ kot sopomenka izraza „exact“ [točen] glej Centre national de ressources textuelles et lexicales (CNRTL), https://www.cnrtl.fr/definition/pr%C3 %A9cis.
8      Glej v tem smislu Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu in Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru z dne 29. novembra 2017, Smernice o nekaterih vidikih Direktive 2004/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine (COM(2017) 708 final, str. 29).
Zdi se mi, da uporaba izraza „informacije“ v tem sporočilu, v kontekstu členov 6 in 7 Direktive 2004/48, potrjuje idejo, da ni primerno, da se informacije jasno ločujejo od dokazov. Nič ne nasprotuje temu, da so informacije v teh dokazih.
9      Poročilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij z dne 22. decembra 2010 o uporabi Direktive 2004/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine (SEC(2010) 1589
final, str. 11).
10      Uvodna izjava 21 v povezavi z uvodno izjavo 20 Direktive 2004/48.
11      V uvodni izjavi 14 Direktive 2004/48 je navedeno, da so „dejanja, ki se izvajajo v komercialnem obsegu, […] tista, ki se izvajajo za neposredno ali posredno gospodarsko ali trgovsko korist; to navadno izključuje dejanja, ki jih v dobri veri izvajajo končni uporabniki“.
12      Sodba z dne 17. junija 2021, M.I.C.M. (C‑597/19, EU:C:2021:492, točki 84 in 96).
13      Sodba z dne 18. januarja 2017, NEW WAVE CZ (C‑427/15, EU:C:2017:18, točka 28).
14      V skladu s to določbo morajo biti na eni strani ukrepi, postopki in pravna sredstva, ki so potrebni za zagotovitev spoštovanje pravic intelektualne lastnine, med katerimi je tudi pravica do informacij iz člena 8 Direktive 2004/48, pošteni in pravični ter ne smejo biti po nepotrebnem zapleteni in dragi ter ne smejo vsebovati nerazumnih časovnih rokov ali neupravičenih zamud (odstavek 1 te določbe). Na drugi strani pa so ti ukrepi, postopki in pravna sredstva tudi dejanski, sorazmerni in odvračilni in se uporabljajo na tak način, da se izogibajo ustvarjanju ovir za zakonito trgovino in zagotavljajo zaščito pred zlorabo (odstavek 2 te določbe).
15      V zvezi s tem je treba poudariti, da čeprav so lahko stroški za kršitelja ali katero koli tretjo osebo, ki sodeluje pri kršitvi, višji, se mi to ne zdi problematično, ker je te stroške mogoče razumeti kot odvračanje od kršitev pravic intelektualne lastnine v skladu s členom 3(2) Direktive 2004/48.
16      Glej uvodno izjavo 10 Direktive 2004/48 in sodbo z dne 18. decembra 2019, IT Development (C‑666/18, EU:C:2019:1099, točka 38).
17      Sodba z dne 9. julija 2020, Constantin Film Verleih (C‑264/19, EU:C:2020:542, točka 36).
18      Uvodna izjava 1 Direktive 2004/48.
19      Uvodna izjava 3 Direktive 2004/48.
20      Člen 1 Direktive 2004/48.
21      Glej sodbo z dne 16. julija 2015, Diageo Brands (C‑681/13, EU:C:2015:471, točka 73 in navedena sodna praksa).
22      Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Cruza Villalóna v zadevi Coty Germany (C‑580/13, EU:C:2015:243, točka 24).
23      Sodba Knor (točke 46, 47 in 51).
24      Člen 3(2) Direktive 2004/48.
25      Glej sodbo Knor (točka 53 in navedena sodna praksa).
26      Glej sodbo z dne 6. novembra 2018, Scuola Elementare Maria Montessori/Komisija, Komisija/Scuola Elementare Maria Montessori in Komisija/Ferracci (od C‑622/16 P do C‑624/16 P, EU:C:2018:873, točka 79 in navedena sodna praksa).
27      Člen 3(2) Direktive 2004/48.