62022CC0173
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
TAMARE ĆAPETA,
predstavljeni 6. julija 2023 (
1
)
Zadeva C‑173/22 P
MG
proti
Evropski investicijski banki (EIB)
„Pritožba – Javni uslužbenci – Uslužbenci Evropske investicijske banke (EIB) – Listina Evropske unije o temeljnih pravicah – Člen 41(2)(a) – Pravica do izjave – Upravna pravila EIB – Osebni prejemki – Družinski dodatki – Dodatki, dodeljeni staršu, ki je nosilec varstva in vzgoje otrok – Ničnostna in odškodninska tožba – Ugovor nezakonitosti“
I. Uvod
1.
Kako institucija odloči o razdelitvi družinskih dodatkov, ko se ločita uslužbenca, ki sta zaposlena v isti instituciji? Ali mora pred sprejetjem takšne odločitve zaslišati oba starša in kakšne so posledice, če tega ne stori?
2.
Gre za osrednja vprašanja v obravnavani pritožbi zoper sodbo z dne 21. decembra 2021, MG/EIB (T‑573/20, neobjavljena, EU:T:2021:915, v nadaljevanju: izpodbijana sodba).
II. Dejansko stanje in izpodbijana sodba
3.
Tako pritožnik, MG, kot njegova nekdanja žena, A, sta uslužbenca Evropske investicijske banke (EIB). MG je pri EIB zaposlen od 1. februarja 1998 in 12. septembra 2003 se je poročil z A, ki je uslužbenka EIB od leta 2002. Imata pet otrok.
4.
Obravnavana zadeva se nanaša na upravni postopek v EIB v zvezi s sprejetjem odločitve, da se MG po njegovi razvezi z A odvzamejo družinski dodatki.
5.
Iz dejstev, kot so pojasnjena v izpodbijani sodbi, (
2
) izhaja, da je postopek potekal vzporedno s sodnim postopkom za razvezo zakonske zveze pred luksemburškimi sodišči. Za lažje razumevanje okoliščin obravnavanega postopka bom postopek pred luksemburškimi sodišči in notranje postopke v EIB predstavila ločeno.
A.
Postopek pred luksemburškimi sodišči
6.
A je 22. avgusta 2017 pri tribunal d’arrondissement de Luxembourg (okrožno sodišče v Luxembourgu, Luksemburg) vložila tožbo zoper MG za razvezo zakonske zveze.
7.
Tribunal d’arrondissement de Luxembourg (okrožno sodišče v Luxembourgu) je 14. novembra 2017 izdalo začasno odredbo, s katero je varstvo in vzgojo otrok začasno dodelilo A. Poleg tega je naložilo MG, naj zapusti skupno prebivališče, kar je storil decembra 2017.
8.
Z drugo odredbo z dne 20. julija 2018 je sodnik sodišča v Luxembourgu naložil MG, naj A plačuje preživnino v znesku 1500 EUR na mesec (300 EUR za vsakega od njunih otrok), brez družinskih dodatkov, ter stroške varstva otrok v Early Childhood Centre (CPE, center za predšolske otroke) za tri otroke in polovico vseh izrednih stroškov, ki nastanejo v korist vseh petih otrok. Poleg tega je sodnik z začasno odredbo naložil EIB, naj plačuje A otroški dodatek in dodatek za šolanje.
9.
Cour supérieure de justice (vrhovno sodišče, Luksemburg), ki je odločalo kot pritožbeno sodišče, je 9. januarja 2019 zavrnilo pritožbo MG zoper začasno odredbo z dne 14. novembra 2017 v delu, v katerem je bilo prebivališče mladoletnih otrok določeno na naslovu A, vendar mu je dodelilo pravico do stikov z otroki in namestitve vsak drugi konec tedna in med polovico šolskih počitnic.
10.
Tribunal d’arrondissement de Luxembourg (okrožno sodišče v Luxembourgu) je 21. marca 2019 razglasilo razvezo zakonske zveze MG in A.
11.
Cour supérieure de justice (vrhovno sodišče), ki je odločalo kot pritožbeno sodišče, je 10. julija 2019 izdalo sodbo v postopku s pritožbo zoper drugo začasno odredbo z dne 20. julija 2018, v kateri je potrdilo pravico A, da od MG prejema preživnino v znesku 300 EUR na mesec na otroka. Vendar je začasno odredbo spremenilo tako, da je bil MG oproščen plačila nekaterih izdatkov, zlasti stroškov varstva otrok, ki so nastali v korist otrok.
B.
Notranji postopki v EIB
12.
EIB je 24. novembra 2017 obvestila MG, da bosta po sprejetju začasne odredbe tribunal d’arrondissement de Luxembourg (okrožno sodišče v Luxembourgu) z dne 14. novembra 2017 (s katero sta bila varstvo in vzgoja otrok začasno dodeljena A) otroški dodatek in dodatek za šolanje dodeljena A.
13.
A je 28. decembra 2017 vložila predlog za spravni postopek v skladu s členom 41 pravilnika EIB o osebju, kot se uporablja v obravnavani zadevi. V postopku je zahtevala, da EIB njunih pet otrok prizna za njene vzdrževane družinske člane v skladu z začasno odredbo tribunal d’arrondissement de Luxembourg (okrožno sodišče v Luxembourgu) z dne 14. novembra 2017 in da posledično prizna tudi njeno pravico do družinskih dodatkov in izvedenih finančnih pravic, ki so določeni v tem pravilniku (v nadaljevanju: prvi spravni postopek).
14.
Predsednik EIB je 12. septembra 2018 sklenil, da se od oktobra 2018 šteje, da otroke A in MG vzdržuje A (v nadaljevanju: sklep z dne 12. septembra 2018). Na podlagi tega sklepa je bila A priznana pravica do družinskih dodatkov in izvedenih finančnih pravic.
15.
Iz izpodbijane sodbe izhaja, da MB ni bil stranka v prvem spravnem postopku. (
3
) EIB je v svojih stališčih in na obravnavi pojasnila, da v spravnem postopku ne smejo sodelovati druge stranke razen osebe, ki je začela takšen postopek. Zato MG ni mogel sodelovati v postopku, ki ga je začela A.
16.
EIB je z dopisom z dne 11. oktobra 2018 obvestila MG o svojem sklepu (v nadaljevanju: sklep z dne 11. oktobra 2018), da od oktobra 2018 ni več upravičen do družinskega dodatka, otroškega dodatka in dodatka za šolanje (v nadaljevanju: skupaj: družinski dodatki) ter izvedenih finančnih pravic, določenih v upravnih pravilih za uslužbence EIB (v nadaljevanju: upravna pravila EIB). V dopisu je bilo pojasnjeno, da so bili ti dodatki dodeljeni A s sklepom z dne 12. septembra 2018.
17.
Pravila, ki jih je EIB uporabila pri odločanju o dodelitvi družinskih dodatkov in so veljala v času dejanskega stanja, so bila člena 2.2.1 in 2.2.2 upravnih pravil EIB. V teh pravilih je navedeno:
„2.2.1 Družinski dodatek
Do družinskega dodatka v višini 5 % osnovne mesečne plače so upravičeni:
a)
poročeni uslužbenci;
b)
uslužbenci, katerih življenjska skupnost je prenehala, ali razvezani uslužbenci, ki so dolžni biti glavni hranilci na podlagi sodne odločbe;
c)
neporočeni uslužbenci, uslužbenci, katerih življenjska skupnost je prenehala, razvezani ali ovdoveli uslužbenci, če so upravičeni do otroškega dodatka […].
[…] (ni prevedeno)
Če sta oba zakonca zaposlena v EIB, se dodatek dodeli zakoncu z višjo osnovno mesečno plačo. Če je eden od zakoncev zaposlen v EIB, drugi pa v drugi mednarodni organizaciji, uslužbenec EIB prejme dodatek, če druga organizacija podobnega dodatka ne dodeli drugemu zakoncu.
[…] (ni prevedeno)
2.2.2 Vzdrževani otrok
Kadar uslužbenec otroka dejansko preživlja in je ta njegov zakonski, pozakonjen, priznan biološki ali posvojen otrok ali pastorek, se šteje za njegovega vzdrževanega otroka, če EIB ali druga institucija Evropske unije tega otroka ne šteje za vzdrževanega otroka drugega uslužbenca ali enega od uradnikov ali uslužbencev druge institucije in če otrok ne opravlja plačane zaposlitve.
Pod enakimi pogoji lahko EIB šteje za vzdrževanega otroka tudi otroka, ki mu uslužbenec nudi dom.
Šteje se, da uslužbenec dejansko preživlja otroka, če ta živi v istem gospodinjstvu kot uslužbenec, oziroma če ta uslužbenec za preživljanje otroka prispeva znesek, ki je vsaj 50 % višji od zneska otroškega dodatka […].“
18.
V odziv na sklep z dne 11. oktobra 2018 je MG v dopisu z dne 29. oktobra 2018 obvestil EIB, da ugovarja ukrepom, napovedanim v tem sklepu. V svojem dopisu z dne 29. oktobra 2018 je navedel tudi, da naj se dopis šteje za predlog za spravni postopek v smislu člena 41 pravilnika o osebju.
19.
Ker od EIB ni prejel odgovora, je MG z dopisom z dne 10. decembra 2018 ponovno vložil predlog za spravni postopek.
20.
EIB je v dopisu z dne 7. januarja 2019 zavrnila ugovore MG, ne da bi obravnavala vprašanje začetka spravnega postopka (sklep z dne 7. januarja 2019).
21.
MG se je odzval z elektronskim sporočilom z dne 11. januarja 2019, s katerim je vložil nov predlog za spravni postopek v skladu s členom 41 pravilnika o osebju. Namen predloga je bil tudi izpodbijati sklep z dne 11. oktobra 2018 in po potrebi sklep z dne 7. januarja 2019.
22.
EIB je 14. januarja 2019 potrdila prejem predloga za spravni postopek, ki ga je vložil MG.
23.
Potem ko je MG ponovno vložil predlog za začetek spravnega postopka, se je spravna komisija v letih 2019 in 2020 večkrat sestala. Med 9. marcem in 4. junijem 2020 so si trije člani komisije izmenjali vrsto elektronskih sporočil, da bi izrazili svoje mnenje o vsebini zapisnika o spravnem postopku in jo spremenili. Predsednik spravne komisije je v elektronskem sporočilu z dne 4. junija 2020 posredoval omenjeni zapisnik predsedniku EIB, pri čemer je med drugim navedel, da spravni postopek ni uspel in da ni mogoče najti soglasja o poročilu ob zaključku omenjenega postopka.
24.
V dopisu z dne 30. julija 2020 (sklep z dne 30. julija 2020), ki je bil pritožniku posredovan z elektronskim sporočilom z dne 31. julija 2020, je predsednik EIB obvestil MG, da je prejel ugotovitve spravne komisije, in navedel, da je seznanjen, da spravni postopek ni uspel. Dopisu je bil priložen zapisnik spravnega postopka.
C.
Tožba pred Splošnim sodiščem
25.
MG je 14. septembra 2020 pri Splošnem sodišču vložil tožbo, v kateri je Splošnemu sodišču predlagal, naj:
–
razglasi ničnost sklepa z dne 11. oktobra 2018, s katerim so mu bile odvzete dajatev družinskih dodatkov (vključno zlasti s stroški za varstvo otrok in CPE, ki jih je EIB neupravičeno odbijala od njegove plače do novembra 2019) in izvedene finančne pravice (vključno zlasti z davčnimi olajšavami in povračilom zdravstvenih stroškov za otroke, ki jih je nosil);
–
po potrebi razglasi ničnost sklepa z dne 7. januarja 2019 in sklepa z dne 30. julija 2020;
–
naloži EIB povrnitev zneska v višini 10.000 EUR za nepremoženjsko škodo, ki jo je utrpel;
–
naloži EIB plačilo stroškov.
26.
Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi, ki se nanaša na predloge za razglasitev ničnosti, zavrnilo vse te tožbene razloge in posledično zavrnilo ta del njegove tožbe.
27.
Vendar je Splošno sodišče v zvezi z zahtevkom za povrnitev škode priznalo, da se je EIB na predlog MG za uvedbo spravnega postopka po sprejetju sklepa z dne 7. januarja 2019 odzvala z nerazumno zamudo več kot treh mesecev in da se EIB ni odzvala na prvi predlog za spravni postopek, ki je bil vsebovan v dopisu z dne 29. oktobra 2018. Splošno sodišče je tudi razsodilo, da je bil MG zaradi te neupravičene zamude v stanju dolgotrajne negotovosti, zato mu je EIB povzročila nepremoženjsko škodo. Zato je Splošno sodišče naložilo EIB, naj MG plača odškodnino, ki je bila ex aequo et bono ocenjena na znesek 500 EUR, in zavrnilo preostale zahtevke za povrnitev škode. Splošno sodišče je tudi odločilo, da vsaka stranka nosi svoje stroške.
III. Pritožba
28.
MG s pritožbo, vloženo v sodnem tajništvu Sodišča 7. marca 2022, Sodišču predlaga, naj:
–
obravnavano pritožbo razglasi za dopustno in utemeljeno,
–
razveljavi izpodbijano sodbo,
–
posledično ugodi predlogom pritožnika na prvi stopnji in posledično razglasi za ničen sklep EIB z dne 11. oktobra 2018, s katerim so bile pritožniku odvzete dajatev družinskih dodatkov (vključno zlasti s stroški za varstvo otrok in CPE, ki jih je EIB neupravičeno odbijala od plače pritožnika do novembra 2019) in izvedene finančne pravice (vključno zlasti z davčnimi olajšavami in povračilom zdravstvenih stroškov za otroke, ki jih je nosil), po potrebi za ničen razglasi sklep z dne 7. januarja 2019, s katerim so bile zavrnjene vse njegove zahteve, po potrebi za ničen razglasi sklep EIB z dne 30. julija 2020, s katerim je bilo ugotovljeno, da ni bilo sprave, in je bil potrjen sklep z dne 11. oktobra 2018, naloži povrnitev premoženjske in nepremoženjske škode, ki jo je utrpel, in
–
naloži EIB plačilo vseh stroškov obeh postopkov.
29.
EIB Sodišču predlaga, naj:
–
pritožbo zavrne in
–
naloži pritožniku plačilo stroškov obravnavanega postopka in postopka na prvi stopnji.
30.
Pritožnik in EIB sta se udeležila obravnave 17. maja 2023.
IV. Analiza
31.
Pritožba vsebuje pet pritožbenih razlogov.
32.
Vendar so ti sklepni predlogi na zahtevo Sodišča omejeni na analizo dveh vprašanj, izpostavljenih v pritožbi: ali je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da ni bila kršena pravica do izjave (prvi pritožbeni razlog), in ali je napačno presodilo ugovor nezakonitosti upravnih pravil EIB, ki se nanašajo na družinske dodatke (drugi del tretjega pritožbenega razloga in četrti pritožbeni razlog).
A.
Pravica do izjave
33.
Prvi pritožbeni razlog se nanaša samo na prvi sklep, torej sklep z dne 11. oktobra 2018, v katerem je EIB obvestila MG, da od oktobra 2018 ne bo več upravičen do družinskih dodatkov in izvedenih finančnih pravic, ki so mu bili dodeljeni na podlagi upravnih pravil EIB, ker so bili s sklepom z dne 12. septembra 2018 dodeljeni A.
34.
Pritožnik trdi, da ga EIB ni zaslišala, preden je sprejela ta sklep, kar predstavlja kršitev pravice do izjave. Zaradi te kršitve naj bi bil sklep z dne 11. oktobra 2018 ničen.
35.
Splošno sodišče je v točkah 73 in 74 izpodbijane sodbe navedlo:
„73
V zvezi s tem […] ni sporno, da je EIB s [sklepom] z dne 11. oktobra 2018 [MG] poslala dopis, s katerim ga je obvestila, da ne bo več prejemal družinskega dodatka, otroškega dodatka in dodatka za šolanje. Namen tega [sklepa] je torej bil, da se [ga] obvesti o izidu spravnega postopka, ki ga je začela A, ne da bi bil v tem postopku povabljen, da se izjavi.
74
Po drugi strani […] je treba ugotoviti, da je bil [sklep] z dne 7. januarja 2019, s katerim je bil potrjen [sklep] z dne 11. oktobra 2018 in v katerem je bilo pojasnjeno in razvito razlogovanje, navedeno v tem sklepu, sprejet potem, ko je [MG] v dopisu z dne 29. oktobra 2018 in v dopisu z dne 10. decembra 2018 izrazil svoja stališča. Zato je treba ugotoviti, da je [MG] imel možnost izraziti svoje mnenje o razlogovanju, ki ga je EIB navedla v prvotnem [sklepu] z dne 11. oktobra 2018, in predložiti svoja stališča o navedenih razlogih, ki so se upoštevala, preden je EIB v svojem [sklepu] z dne 7. januarja 2019 izrazila svoje stališče.“
36.
Zato je Splošno sodišče razsodilo, da pravica do izjave ni bila kršena, ker je imel MG možnost predložiti svoja stališča o sklepu, potem ko je bil sprejet, in jih je EIB upoštevala.
1. Ali je bila pravica MG do izjave kršena?
37.
Člen 41(2)(a) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) določa „pravico vsake osebe, da se izjasni pred sprejetjem kakršnega koli posamičnega ukrepa, ki jo prizadene“.
38.
Sodišče je že pojasnilo, kaj je namen pravice do izjave. Po besedah Sodišča je „namen pravice do izjave […] zagotoviti, da se vsaka odločba, ki posega v položaj, sprejme ob polnem poznavanju dejstev, njen cilj pa je zlasti omogočiti pristojnemu organu, da popravi napako, ali zadevni osebi, da navede elemente v zvezi s svojim osebnim položajem, ki govorijo v prid sprejetju ali nesprejetju odločbe ali taki ali drugačni vsebini odločbe“. (
4
)
39.
Pravica do izjave torej koristi tako upravi, ker ji omogoča, da sprejme pravilno odločitev, in osebi, na pravice katere odločitev vpliva. Prvi od njenih ciljev je omogočiti čim natančnejšo in pravilnejšo preučitev spisa in ugotavljanje dejstev, drugi cilj pa je zagotoviti, da zadevna oseba lahko predstavi svoj primer.
40.
Da bi bil takšen dvojni namen dosežen, je jasno, da mora oseba imeti možnost, da poda svoje stališče v upravnem postopku, torej pred sprejetjem odločbe, ki bi lahko negativno vplivala na interese zadevne osebe. (
5
)
41.
V obravnavani zadevi ni sporno, da je sklep z dne 11. oktobra 2018 posegel v položaj MG. V sodni praksi je bilo tako že ugotovljeno, da se znižanje osebnih prejemkov, kot je na primer znižanje družinskih dodatkov, šteje za ukrep, ki posega v položaj zadevne osebe. (
6
)
42.
Jasno je tudi, da MG ni bil povabljen, naj izrazi svoje stališče, preden je bil sprejet sklep, ki je vplival nanj.
43.
V zvezi s tem naj opozorim, da se s členom 41(2)(a) Listine ne zahteva, da se organizira uradno zaslišanje. (
7
)
44.
Vendar pravica do izjave zahteva, da ima zadevna oseba možnost vplivati na zadevni postopek odločanja, preden je sprejet sklep. (
8
)
45.
Zavedam se, da v vsakdanjem življenju uprave ne zaslišijo vsake osebe, kadar sprememba njenega osebnega statusa povzroči negativne spremembe njenih pravic. Vendar to ne pomeni, da je takšna upravna praksa v skladu z zahtevami iz člena 41(2)(a) Listine.
46.
Danes ni več težko komunicirati. To še posebej velja znotraj uprave. Vsak uslužbenec ima elektronski naslov, ki je znan različnim organom s pristojnostjo odločanja. V krizi zaradi covida-19 se je dejansko pokazalo, da elektronska komunikacija lahko pogosto zlahka nadomesti sestanke, kjer so udeleženci fizično prisotni.
47.
Zato je težko najti utemeljitev za upravno prakso, v okviru katere oseba nima možnosti, da izrazi svoje stališče o odločitvi, ki bo vplivala nanjo (na podlagi razlogov kot so časovne omejitve, pomanjkanje osebja in podobno).
48.
Če bi bilo MG poslano elektronsko sporočilo, s katerim bi dobil možnost, da v razumnem roku izrazi svoje mnenje o predlaganem sklepu in njegovi obrazložitvi, bi bila zahteva glede pravice do izjave izpolnjena.
49.
Med postopkom za sprejetje sklepa z dne 11. oktobra 2018 MG ni imel takšne možnosti. Ni bil stranka v spravnem postopku, ki ga je začela A, niti ni bil nikoli zaslišan, preden je bil sprejet sklep, s katerim so mu bili odvzeti družinski dodatki, ki jih je prejemal do tistega trenutka. Zato mu ni bila dana možnost, da se odzove na predlagani sklep in na njegovo obrazložitev.
50.
V nasprotju s stališčem Splošnega sodišča menim, da dejstvo, da je MG lahko izrazil svoje mnenje o sklepu z dne 11. oktobra 2018, potem ko je bil ta sprejet, in da so bila njegova stališča upoštevana v sklepu z dne 7. januarja 2019, ne spremeni ugotovitve, da je bila njegova pravica do izjave kršena. Prvi dopis namreč ni bil pripravljalni akt, konkretiziran v poznejšem sklepu. Nasprotno, šlo je za sklep, v drugem dopisu pa je bil prvotni sklep le potrjen. Torej je bil sklep, s katerim je bila MG odvzeta upravičenost do družinskih dodatkov, dopis z dne 11. oktobra 2018.
51.
EIB je na obravnavi to potrdila, ko je pojasnila, da je bil sklep z dne 11. oktobra 2018 dejansko dokončen in ne le začasen, čeprav ga je EIB potrdila z dopisom z dne 7. januarja 2019.
52.
MG ni bil povabljen, naj izrazi svoje stališče, kadar koli pred sprejetjem sklepa z dne 11. oktobra 2018.
53.
Iz zgoraj navedenih razlogov menim, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je razsodilo, da pravica MG do izjave ni bila kršena.
2. Posledice kršitve pravice do izjave
54.
Drugo vprašanje, ki se postavlja ob obravnavani pritožbi, se nanaša na posledice kršitve pravice do izjave. Ali takšna kršitev samodejno povzroči razglasitev ničnosti sklepa, ki je bil sprejet v postopku, v katerem subjekt ni bil zaslišan?
55.
V zvezi s tem je Sodišče že večkrat razsodilo, da kršitev pravice do obrambe, zlasti pravice osebe do izjave, povzroči razglasitev ničnosti odločbe, le če bi bil izid tega postopka, če te kršitve ne bi bilo, drugačen. (
9
)
56.
Vendar zahteva, da „bi bil izid […] drugačen“, ne pomeni, da je treba z gotovostjo ugotoviti, da bi bil sklep drugačen. Za ugotovitev, da je takšen sklep ničen, zadostuje, da ni mogoče popolnoma izključiti možnosti, da bi bil sklep drugačen, če bi oseba, v položaj katere ta sklep posega, lahko izrazila svoje stališče. (
10
)
57.
To me pripelje do naslednjega vprašanja: bi bil v okoliščinah obravnavane zadeve mogoč drugačen izid?
58.
V zvezi s tem je mogoče razlikovati med položaji, v katerih ima uprava diskrecijsko pravico pri odločanju o posamezni zadevi, in položaji, v katerih diskrecijske pravice nima.
59.
Če ima uprava diskrecijsko pravico pri razrešitvi posameznega položaja, vendar se oseba, v položaj katere se posega, ne zasliši, to povzroči razglasitev ničnosti sklepa, pri sprejetju katerega je bila kršena pravica do izjave. Če se to razlogovanje uporabi v obravnavani zadevi, bi stališče MG, ki bi ga ta imel možnost izraziti, lahko dejansko vplivalo na sklep, če bi imela EIB pri odločanju o tem, kdo je upravičen do družinskih dodatkov, možnost prosto presoditi vsa upoštevna dejstva, na primer kako si A in MG po razvezi dejansko delita stroške preživljanja otrok in kako se odločata glede razdelitve družinskih dodatkov.
60.
Po drugi strani, če je EIB odločala na podlagi jasnih pravil, od katerih ni smela odstopati, bi bil odgovor na vprašanje, ali kršitev pravice do izjave povzroči razglasitev ničnosti sklepa, lahko drugačen.
61.
V zvezi s tem EIB trdi, da v obravnavani zadevi ni imela diskrecijske pravice pri razrešitvi vprašanja o razdelitvi družinskih dodatkov po razvezi A in MG. Uporabiti je morala upravna pravila EIB, ki se uporabljajo za dodelitev družinskih dodatkov po razvezi, pri čemer je imela zaradi teh pravil le omejeno moč. Povedano drugače, tudi če bi bil MG zaslišan, EIB ne bi imela druge izbire, kot da bi odločila, kot je, in družinske dodatke dodelila A.
62.
Ali je s tem zgodba zaključena? Če sprejmemo, da zaradi veljavnih upravnih pravil EIB drugačen sklep dejansko ni bil možen, ali kršitev pravice do izjave, tudi če je ugotovljena, nima posledic?
63.
Predlagam drugačen odgovor. Obstajata vsaj dva načina, kako bi oseba v podobnem položaju kot MG lahko vplivala na dokončen sklep, če bi imela možnost izraziti svoje stališče.
64.
Prvič, v obravnavani zadevi bi MG lahko trdil, da je EIB napačno razlagala svoja upravna pravila. Torej, čeprav zaradi teh pravil ni imela diskrecijske pravice pri odločanju, kako dodeliti družinske dodatke, bi bil morda dosežen drugačen izid, kot ga je predlagala EIB.
65.
Na obravnavi je EIB pojasnila, da je otroške dodatke sprva še naprej (od konca leta 2017 do septembra 2018) izplačevala MG. Ker so se ti dodatki izplačevali glede na plačo in ker je bila plača MG višja od plače A, se na koncu znesek, izplačan v korist otrok prek njihovih staršev, ne bi zmanjšal. Pozneje je EIB spremenila svoje razumevanje in sklenila, da mora v skladu z veljavnimi pravili družinske dodatke dodeliti osebi, ki so ji otrok ali otroci zaupani v varstvo in vzgojo. Po mnenju EIB je to izhajalo iz razlage člena 2.2.2. v povezavi s členom 2.2.1. upravnih pravil EIB, v skladu s katerima se družinski dodatki dodelijo osebi, ki vzdržuje otroke.
66.
Iz navedenega je razvidno, da celo EIB ni prepričana, kaj zares pomenijo njena upravna pravila, kadar se uporabljajo za položaj razveze med njenima uslužbencema. Kot je navedla na obravnavi, je EIB takrat ta pravila prvič uporabila za takšen položaj. Če bi imel MG možnost predložiti svoje stališče v zvezi s pravilno razlago teh določb, bi to posledično lahko privedlo do drugačnega sklepa.
67.
Drugič, tudi če so veljavna upravna pravila EIB, v skladu s katerimi mora uprava sprejeti določeno odločitev, dejansko dovolj jasna, tako da jih ni mogoče razlagati drugače, bi bila kljub temu lahko pravno neveljavna in se jih zato ne bi smelo uporabljati. V okviru obravnavane zadeve bi MG lahko opozoril na vprašanje pravne veljavnosti upravnih pravil EIB, ki so se uporabljala, če bi imel možnost izraziti svoje stališče. Dejansko je to vprašanje izpostavil pred Splošnim sodiščem in navedel, da je s temi upravnimi pravili EIB, kakor jih je razlagala in uporabila EIB, kršeno načelo enakega obravnavanja.
68.
Če bi imel možnost izpostaviti to vprašanje med upravnim postopkom, bi morala uprava EIB odločiti o ugovoru neveljavnosti. Enako kot načelo primarnosti prava Unije daje nacionalni upravi pristojnost in jo zavezuje, da odpravi nacionalna pravila, ki niso skladna s pravom Unije, (
11
) mora dajati tudi upravi Unije pristojnost in jo zavezovati, da odpravi notranja pravila, kadar so v nasprotju s pravili Unije. Če bi torej EIB ugotovila, da upravna pravila niso veljavna, jih ne bi smela uporabiti. Če pa bi EIB menila, da so pravila veljavna, bi MG lahko sprejel njeno razlago ali se odločil, da bo to ugotovitev izpodbijal na Splošnem sodišču. Pomembno je opozoriti, da bi bil, če bi dobil možnost izraziti svoje stališče pred sprejetjem sklepa z dne 11. oktobra 2018, ta sklep morda drugačen, čeprav v skladu z upravnimi pravili EIB, ki so se uporabljala, uprava ni imela nobene diskrecijske pravice pri razrešitvi posamezne zadeve.
69.
Z navedenim skušam izpostaviti, da je težko abstraktno ugotoviti, da vključenost osebe, v položaj katere sklep poseže, v postopek za sprejetje takšnega sklepa ne bi mogla vplivati na ta sklep.
70.
Zato predlagam, naj Sodišče ugotovi, da to, da uprava osebi, v položaj katere bi njen sklep lahko posegel, ni dala možnosti, da izrazi svoje stališče, načeloma povzroči ničnost sklepa in nujnost uvedbe novega postopka, v katerem bo zadevna oseba zaslišana.
71.
Primer upravnega postopka, v katerem bi bila pravica do izjave v obravnavani zadevi spoštovana, bi lahko potekal tako. Po koncu spravnega postopka, ki ga je začela A, bi EIB morala povabiti MG, naj izrazi svoje stališče, preden je sklenila dodeliti družinske dodatke A. Če bi MG zatrjeval neveljavnost pravila, ki vodi do rezultata, da je samo A upravičena do družinskih dodatkov, bi EIB morala pojasniti svoje stališče o tem, zakaj meni, da je to pravilo veljavno. Šele potem bi EIB lahko sprejela sklep, s katerim bi dodelila družinske dodatke A. Potem bi imel MG možnost, da sklep EIB izpodbija pred Splošnim sodiščem, kjer bi med drugim zatrjeval, da upravna pravila EIB niso pravno veljavna.
72.
MG je pred Splošnim sodiščem dejansko trdil, da upravna pravila EIB niso pravno veljavna. Ta ugovor bom preučila v naslednjem razdelku.
73.
Vendar menim, da bi bilo treba sklep z dne 11. oktobra 2018 razglasiti za ničen že na podlagi prvega ugovora, da je bila pri njegovem sprejetju kršena pravica do izjave.
B.
Ugovor nezakonitosti členov 2.2.1 in 2.2.2 upravnih pravil EIB
74.
V drugem delu tretjega pritožbenega razloga MG v bistvu trdi, da je Splošno sodišče neupravičeno zavrnilo njegov ugovor nezakonitosti že omenjenih upravnih pravil EIB o družinskih dodatkih. Natančneje, pritožnik trdi, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da te določbe ne kršijo načel enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije.
75.
Kot je EIB pojasnila na obravnavi, se upravni pravili, ki sta bili uporabljeni, razlagata tako, da se po razvezi dveh oseb, ki sta uslužbenca, zaposlena pri EIB, družinski dodatki dodelijo staršu, ki so mu v varstvo in vzgojo zaupani njuni otroci. Ti pravili, v različici, ki je veljala takrat, pa tudi v novi različici, omogočata delitev družinskih dodatkov samo v primeru skupnega varstva in vzgoje. Ker je tribunal d’arrondissement de Luxembourg (okrožno sodišče v Luxembourgu) razsodilo, da varstvo in vzgojo otrok v celoti dodeli A, je bilo treba družinske dodatke v skladu s praviloma dodeliti njej.
76.
V izpodbijani sodbi je Splošno sodišče ugotovilo, da ti upravni pravili ne kršita načela enakega obravnavanja, ker „se položaj starša, ki je nosilec varstva in vzgoje otrok, in položaj starša, ki ni nosilec varstva in vzgoje otrok, razlikujeta, zato se v upravnih pravilih lahko določi različno obravnavanje vsakega od položajev“. (
12
)
77.
Pritožnik se ne strinja. Po njegovem mnenju so razvezani starši v primerljivem položaju, kar zadeva preživljanje svojih otrok, ker si takšno obveznost delijo. Zato bi morali imeti enake pravice v zvezi z družinskimi dodatki, ki so pomoč za kritje stroškov, povezanih s tem preživljanjem. MG trdi, da se zaradi dejstva, da je en starš v celoti nosilec varstva in vzgoje otrok, ta starš ne razlikuje od starša, ki ni nosilec tega varstva in vzgoje, če je merilo, ki se upošteva, obveznost zagotoviti sredstva za preživljanje otrok.
78.
EIB, nasprotno, trdi, da sta varstvo in vzgoja otroka edino natančno merilo za opredelitev tega, ali oseba „dejansko preživlja“ otroka. Ker se družinski dodatki dodelijo za namen preživljanja otroka, upravna pravila EIB, pri katerih sta varstvo in vzgoja otroka odločilni dejavnik, niso diskriminatorna.
79.
Naj izpostavim, da je treba v skladu z načelom enakega obravnavanja osebe v primerljivih položajih (
13
) obravnavati enako. Če, nasprotno, dve osebi nista v primerljivem položaju, ju je treba v skladu z istim načelom obravnavati različno, razen če obstajajo objektivni razlogi za to, da se ju obravnava enako. (
14
)
80.
Ali je razvezan starš, ki je nosilec varstva in vzgoje otrok, v primerljivem položaju z razvezanim staršem, ki ni nosilec varstva in vzgoje otrok, ampak ima le pravico do obiskov ob koncu tedna in med počitnicami?
81.
Prvi odziv bi lahko bil, da takšni starši niso v primerljivem položaju. Navsezadnje mora starš, ki je v celoti nosilec varstva in vzgoje otrok, skrbeti za vsakodnevno življenje otrok, zato je njegov čas omejen z vsakodnevno potrebo po skrbi zanje. Čas, s katerim razpolaga starš, ki ni v celoti nosilec varstva in vzgoje otrok, pa je le malo omejen (na primer vsak drugi konec tedna in med polovico počitnic). Če navedem preprost primer, starš, ki ni v celoti nosilec varstva in vzgoje otrok, se lahko zlahka odloči, da bo šel zvečer v kino, medtem ko bi drugi starš moral obisk načrtovati in morda najti in plačati nekoga, ki bi pazil otroke, da bi to lahko storil. Menim, da bi večina ljudi štela, da ta dva starša nista v primerljivem položaju.
82.
Toda kadar se presoja, ali sta dve osebi v primerljivem položaju glede določenih zakonskih pravic, je treba primerljivost presojati ob upoštevanju pravila, s katerim se takšne pravice dodelijo, in njegovega namena. (
15
)
83.
Družinski dodatki prispevajo k omilitvi finančnega bremena, ki izvira iz preživljanja otrok. Torej imajo socialni namen, utemeljen z izdatki, ki nastanejo zaradi dejanske in gotove potrebe, ki je povezana z obstojem in dejanskim preživljanjem otroka. (
16
)
84.
Takšno razumevanje je podprto s sodno prakso v zvezi z Uredbo (ES) št. 883/2004. (
17
) Sodišče je pojasnilo, da pojem družinskega dodatka vključuje vse dajatve v naravi ali denarne dajatve, namenjene pokrivanju družinskih izdatkov, razen predujmov preživnin in posebnih dodatkov ob rojstvu in posvojitvi otroka. Torej je treba izraz „pokrivanje družinskih izdatkov“ razumeti tako, da se nanaša zlasti na prispevek k družinskemu proračunu, ki je namenjen omilitvi bremena, ki izvira iz preživljanja otrok. (
18
)
85.
Evropski varuh človekovih pravic je navedel podobno obrazložitev in v odločbi iz leta 2017 dodal, da „otroški dodatek, čeprav je del prejemkov uslužbenca, ni namenjen preživljanju tega uslužbenca, ampak je namenjen izključno preživljanju njegovega otroka/njegovih otrok“. (
19
)
86.
Skratka, čeprav družinski dodatki niso dodeljeni kot dajatev za starše, ampak zato, da bi prispevali k razvoju in šolanju njihovih otrok, je namen dodatkov omiliti finančno breme staršev, ki preživljajo otroke.
87.
Ker je to namen družinskih dodatkov, je merilo, na podlagi katerega se odloči, ali je starš, ki je v celoti nosilec varstva in vzgoje otrok, primerljiv s staršem, ki ni, dejstvo, ali oba starša finančno prispevata k preživljanju svojih otrok. Zato je treba ugotoviti, da sta oba starša, ki dejansko prispevata k preživljanju otrok, v primerljivem položaju, kot po mojem mnenju pravilno trdi pritožnik.
88.
Poleg tega je bilo v sodni praksi že navedeno, da nič ne preprečuje, da bi se štelo, da otroka dejansko preživlja več oseb hkrati. Tako se lahko šteje, da otroka dveh razvezanih uradnikov Unije dejansko preživljata ta uradnika hkrati, zato se lahko šteje, da ga vzdržujeta sočasno. (
20
)
89.
Takšna presoja ne more biti odvisna od tega, komu so otroci zakonito zaupani v varstvo in vzgojo, ker s tem, ko sta enemu staršu zakonito dodeljena varstvo in vzgoja otrok, drugi starš ni oproščen tega, da prispeva k stroškom preživljanja njunih skupnih otrok. To prav tako ne pomeni, da oba starša finančno ne nadaljujeta s prispevanjem k vzgoji svojih otrok. Nasprotno, pri odločitvi, ali sta razvezana starša v primerljivem položaju glede družinskih dodatkov, gre za pravno in dejansko presojo. Z njo se išče odgovor na vprašanje, ali oba starša dejansko prispevata k potrebam svojih otrok, kar zadeva preživljanje.
90.
Razvezan starš, ki je v celoti nosilec varstva in vzgoje njunih otrok, in drugi razvezan starš, ki ni v celoti nosilec varstva in vzgoje otrok, sta torej v primerljivem položaju glede upravičenosti do družinskih dodatkov, če oba dejansko (finančno) preživljata svoje otroke.
91.
Torej je s pravilom, v skladu s katerim se družinski dodatki samodejno dodelijo staršu, ki so mu otroci v celoti zaupani v varstvo in vzgojo, čeprav oba starša (finančno) prispevata k preživljanju svojih otrok, kršeno načelo enakega obravnavanja.
92.
Z zatrjevanjem, da je za namene družinskih dodatkov položaj obeh staršev primerljiv, se ne zmanjšajo posebne težave in dodatna bremena, s katerimi se srečuje starš, ki so mu otroci zaupani v varstvo in vzgojo. Ta starš bi dejansko lahko imel dodatna finančna bremena, ki izhajajo iz dejstva, da otroci živijo v njegovem gospodinjstvu (na primer, stroški za varuško, da bo šel lahko v kino, kot sem že omenila v enem od primerov). Vendar obstajajo druga pravna sredstva, s katerimi se lahko namensko odpravijo morebitne preostale razlike med starši, recimo s plačilom preživnine za otroke ali celo preživnine za zakonca. Kljub temu pa sta preživnina in družinski dodatki dve ločeni stvari. (
21
)
93.
Torej, čeprav je Splošno sodišče pravilno ugotovilo te značilnosti in namene družinskih dodatkov, je nato napačno sklenilo, da položaj obeh staršev ni primerljiv, kar zadeva upravičenost do družinskih dodatkov.
94.
Zato je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je pritožnikov ugovor nezakonitosti zavrnilo z utemeljitvijo, da z upravnimi pravili EIB ni kršeno načelo enakega obravnavanja.
95.
Zato Sodišču predlagam, naj prvi pritožbeni razlog, drugi del tretjega pritožbenega razloga in četrti pritožbeni razlog razglasi za utemeljene ter razveljavi točko 2 izreka izpodbijane sodbe.
V. Dokončna odločitev o utemeljenosti tožbe
96.
V skladu s členom 61 Statuta Sodišča Evropske unije lahko Sodišče, če razveljavi odločitev Splošnega sodišča, dokončno odloči o zadevi, če stanje postopka to dovoljuje.
97.
Menim, da je v tej zadevi tako. Zato ni treba, da Sodišče zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču.
98.
Sodišču predlagam, naj razglasi ničnost sklepa z dne 11. oktobra 2018 in sklepa z dne 7. januarja 2019 ter vseh poznejših sklepov, s katerimi so bile MG odvzete polovica dajatve družinskih dodatkov in izvedene finančne pravice. Sklep z dne 11. oktobra 2018 je ničen iz dveh razlogov: ob njegovem sprejetju je bila kršena pravica do izjave in z njim je kršeno načelo enakega obravnavanja. S sklepom z dne 7. januarja 2019 ni bila kršena pravica do izjave, ker je imel MG možnost izraziti svoje mnenje, preden je bil ta sprejet, vendar je ničen, ker je z njim kršeno načelo enakega obravnavanja.
VI. Predlog
99.
Ob upoštevanju navedenega predlagam:
–
naj se ugodi prvemu pritožbenemu razlogu, drugemu delu tretjega pritožbenega razloga in četrtemu pritožbenemu razlogu;
–
naj Sodišče razveljavi točko 2 izreka sodbe z dne 21. decembra 2021, MG/EIB (T‑573/20, neobjavljena, EU:T:2021:915);
–
naj Sodišče razglasi ničnost sklepa z dne 11. oktobra 2018 in sklepa z dne 7. januarja 2019 ter vseh poznejših sklepov, s katerimi so bile MG odvzete polovica dajatve družinskih dodatkov (vključno zlasti s stroški za varstvo otrok in za CPE, ki jih je Evropska investicijska banka neupravičeno odbijala od njegove plače do novembra 2019) in izvedene finančne pravice (vključno zlasti z davčnimi ugodnostmi).
(
1
)	Jezik izvirnika: angleščina.
(
2
)	Izpodbijana sodba, točke od 1 do 25.
(
3
)	Točka 73 te sodbe.
(
4
)	Sodbi z dne 4. junija 2020, EEAS/De Loecker (C‑187/19 P, EU:C:2020:444, točka 69 in navedena sodna praksa), in z dne 21. oktobra 2021, Parlament/UZ (C‑894/19 P, EU:C:2021:863, točka 90).
(
5
)	Sodbi z dne 4. junija 2020, EEAS/De Loecker (C‑187/19 P, EU:C:2020:444, točka 68 in navedena sodna praksa), in z dne 21. oktobra 2021, Parlament/UZ (C‑894/19 P, EU:C:2021:863, točka 89) (moj poudarek).
(
6
)	Sodba z dne 10. marca 2021, AM/EIB (T‑134/19, EU:T:2021:119, točka 41 in navedena sodna praksa).
(
7
)	Sodba z dne 9. februarja 2023, Boshab/Svet (C‑708/21 P, neobjavljena, EU:C:2023:84, točka 54 in navedena sodna praksa).
(
8
)	Glej v tem smislu sodbi z dne 23. septembra 2020, UE/Komisija (T‑338/19, EU:T:2020:430, točka 60 in navedena sodna praksa), in z dne 30. septembra 2021, Računsko sodišče/Pinxten (C‑130/19, EU:C:2021:782, točka 167). To seveda ne pomeni, da bi moralo biti ravnanje uprave vedno ovirano. V sodni praksi je priznano, da se v posebnih položajih, kot je kontrola, zaslišanje lahko opravi naknadno (glej v tem smislu sodbe z dne 18. decembra 2008, Sopropé, C‑349/07, EU:C:2008:746, točka 41; z dne 3. julija 2014, Kamino International Logistics in Datema Hellmann Worldwide Logistics, C‑129/13 in C‑130/13, EU:C:2014:2041, točki 54 in 55 ter navedena sodna praksa, in z dne 20. decembra 2017, Prequ’ Italia, C‑276/16, EU:C:2017:1010, točki 50 in 51 ter navedena sodna praksa). Vendar ni bilo zatrjevano, da je bilo v obravnavanem sporu tako.
(
9
)	Glej na primer sodbe z dne 14. februarja 1990, Francija/Komisija (C‑301/87, EU:C:1990:67, točka 31); z dne 25. junija 2020, HF/Parlament (C‑570/18 P, EU:C:2020:490, točka 72 in navedena sodna praksa), in z dne 14. julija 2022, SGI Studio Galli Ingegneria/Komisija (C‑371/21 P, neobjavljena, EU:C:2022:566, točka 82).
(
10
)	Sodbe z dne 10. julija 1980, Distillers Company/Komisija (30/78, EU:C:1990:186, točka 26); z dne 1. oktobra 2009, Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware/Svet (C‑141/08 P, EU:C:2020:598, točki 88 in 94), in z dne 1. decembra 2022, EUIPO/Vincenti (C‑653/20 P, neobjavljena, EU:C:2022:945, točka 48).
(
11
)	Sodbi z dne 22. junija 1989, Costanzo (103/88, EU:C:1989:256), in z dne 4. decembra 2018, Minister for Justice and Equality in Commissioner of An Garda Síochána (C‑378/17, EU:C:2018:979).
(
12
)	Točka 107 izpodbijane sodbe.
(
13
)	V skladu s sodno prakso ni treba, da so položaji enaki, ampak samo primerljivi. Glej v tem smislu sodbi z dne 27. oktobra 1993, Enderby (C‑127/92, EU:C:1993:859, točka 16), in z dne 16. decembra 2008, Arcelor Atlantique et Lorraine in drugi (C‑127/07, EU:C:2008:728, točka 25).
(
14
)	Sodbi z dne 13. decembra 1984, Sermide (106/83, EU:C:1984:394, točka 28), in z dne 4. maja 2023, Glavna direktsia Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto (Nočna izmena) (od C‑529/21 do C‑536/21 in od C‑732/21 do C‑738/21, EU:C:2023:374, točka 52 in navedena sodna praksa).
(
15
)	V zvezi s tem glej na primer v okviru prava javnih uslužbencev sodbo z dne 14. julija 2022, Komisija/VW in drugi (od C‑116/21 P do C‑118/21 P, C‑138/21 P in C‑139/21 P, EU:C:2022:557, točka 127 in navedena sodna praksa), in splošneje na področju prostega pretoka sodbi z dne 18. julija 2007, Oy AA (C‑231/05, EU:C:2007:439, točki 36 in 38), in z dne 17. marca 2022, AllianzGI-Fonds AEVN (C‑545/19, EU:C:2022:193, točki 51 in 59 ter navedena sodna praksa).
(
16
)	Splošno sodišče je bilo v izpodbijani sodbi enakega mnenja o namenu družinskih dodatkov (glej točko 102 te sodbe). Splošneje glej že sodbi z dne 27. novembra 1980, Sorasio-Allo in drugi/Komisija (81/79, 82/79 in 146/79, EU:C:1980:270, točki 15 in 16), in z dne 28. novembra 1991, Schwedler/Parlament (C‑132/90 P, EU:C:1991:452, točka 14).
(
17
)	Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 72) in sodna praksa v zvezi s členom 7(2) Uredbe (EU) št 492/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2011 o prostem gibanju delavcev v Uniji (UL 2011, L 141, str. 1).
(
18
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 2. aprila 2020, Caisse pour l’avenir des enfants (Otrok zakonca obmejnega delavca) (C‑802/18, EU:C:2020:269, točka 38 in navedena sodna praksa).
(
19
)	Priporočilo Evropskega varuha človekovih pravic v pritožbi 374/2014/DR zoper Evropsko investicijsko banko v zvezi s plačilom otroškega dodatka, točka 19. Na voljo na spletnem naslovu: https://www.ombudsman.europa.eu/sl/recommendation/en/69347
(
20
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 28. novembra 1991, Schwedler/Parlament (C‑132/90 P, EU:C:1991:452, točka 17), in ponovljeno v sodbah z dne 3. marca 1993, Peroulakis/Komisija (T‑69/91, EU:T:1993:16, točka 32); z dne 12. novembra 2002, López Cejudo/Komisija (T‑271/01, EU:T:2002:272, točka 33), in z dne 10. oktobra 2006, Arranz Benitez/Parlament (T‑87/04, EU:T:2006:297, točka 37).
(
21
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 2. aprila 2020, Caisse pour l’avenir des enfants (Otrok zakonca obmejnega delavca) (C‑802/18, EU:C:2020:269, točka 38 in navedena sodna praksa).