62018TJ0150_RES
Združeni zadevi T‑150/18 in T‑345/18
BNP Paribas
proti
Evropski centralni banki
Sodba Splošnega sodišča (drugi razširjeni senat) z dne 9. septembra 2020
„Ekonomska in monetarna politika – Bonitetni nadzor kreditnih institucij – Prispevanje v sistem jamstva za vloge ali v enotni sklad za reševanje z nepreklicnimi zavezami za plačilo – Naloge, prenesene na ECB – Posebna nadzorna pooblastila ECB – Člen 4(1)(f) ter člen 16(1)(c) in (2)(d) Uredbe (EU) št. 1024/2013 – Ukrep, s katerim se nalaga odbitje skupnega zneska zapadlih nepreklicnih zavez za plačilo od navadnega lastniškega temeljnega kapitala – Neobstoj posamične preučitve“
Ekonomska in monetarna politika – Ekonomska politika – Nadzor nad finančnim sektorjem Unije – Enotni mehanizem nadzora – Bonitetni nadzor skupin kreditnih institucij na konsolidirani podlagi – Kapitalske zahteve – Obseg nadzora in ovrednotenja, ki ju je opravila Evropska centralna banka
(Uredba Sveta št. 1024/2013, člen 4(1)(f) ter člen 16(1)(c) in (2)(d))
(Glej točke od 55 do 60.)
Ekonomska in monetarna politika – Ekonomska politika – Nadzor nad finančnim sektorjem Unije – Enotni mehanizem nadzora – Bonitetni nadzor skupin kreditnih institucij na konsolidirani podlagi – Kapitalske zahteve – Obseg nadzora in ovrednotenja, ki ju je opravila Evropska centralna banka – Obveznost izvedbe posamične bonitetne preučitve
(Uredba Sveta št. 1024/2013, člen 4(1)(f) ter člen 16(1)(c) in (2)(d))
(Glej točke 61 in od 75 do 82.)
Ekonomska in monetarna politika – Ekonomska politika – Nadzor nad finančnim sektorjem Unije – Enotni mehanizem nadzora – Bonitetni nadzor skupin kreditnih institucij na konsolidirani podlagi – Kapitalske zahteve – Obseg nadzora in ovrednotenja, ki ju je opravila Evropska centralna banka – Sredstva, ki so lahko predmet ukrepa, ki zahteva izvedbo politike ali posebne obravnave – Pojem – Nepreklicne zaveze za plačilo (NZP) – Vključitev
(Uredba Sveta št. 1024/2013, člen 4(1)(f) ter člen 16(1)(c) in (2)(d))
(Glej točki 69 in 70.)
Povzetek
Tožeča stranka, družba BNP Paribas, je kreditna institucija, ki je razvrščena kot „pomembna“ in je zato pod neposrednim bonitetnim nadzorom Evropske centralne banke (ECB). V okviru financiranja enotnega sklada za reševanje se je tožeča stranka odločila za prispevanje z nepreklicnimi zavezami za plačilo (v nadaljevanju: NZP). (
1
) ECB je 19. decembra 2017 pri izvajanju naloge bonitetnega nadzora sprejela sklep, (
2
) s katerim je tožeči stranki naložila, naj od svojega navadnega lastniškega temeljnega kapitala (Common Equity Tier 1, CET 1) (
3
) odbije skupni znesek NZP (v nadaljevanju: izpodbijani ukrep).
ECB je ta sklep utemeljila z ugotovitvijo, da tožeča stranka svoje NZP obravnava kot zunajbilančne postavke, kar povzroča tveganje precenitve njenih CET 1. NZP namreč v bilanci stanja tožeče stranke niso vpisane med obveznosti in, ker jamstvo, povezano z njimi, ni na voljo do njihovega vplačila v enotni sklad za reševanje, jih ni mogoče uporabiti za kritje morebitnih izgub, povezanih z dejavnostjo tožeče stranke. ECB je menila, da ta položaj ne daje natančnega pregleda finančne trdnosti tožeče stranke, ker obstaja razlika med zneskom CET 1, ki ga prikazuje tožeča stranka, in dejanskim zneskom izgub, ki jih lahko krije.
ECB je po pritožbi, ki jo je tožeča stranka vložila pri Upravnem odboru ECB za pregled, sklep z dne 19. decembra 2017 nadomestila s sklepom z dne 26. aprila 2018, (
4
) katerega del, ki se nanaša na NZP, je ostal nespremenjen. Zadnjenavedeni sklep je bil 1. marca 2019 nadomeščen s sklepom z dne 14. februarja 2019, (
5
) s katerim je bil tožeči stranki naložen enak ukrep kot izpodbijani ukrep. Tožeča stranka je pri Splošnem sodišču vložila dve tožbi za razglasitev delne ničnosti sklepov ECB, s katerima ji je bil naložen navedeni ukrep.
Splošno sodišče je v sodbi z dne 9. septembra 2020, sprejeti v razširjenem senatu in po združitvi obeh tožb (T‑150/18 in T‑345/18), sklepe ECB delno razglasilo za nične, ker ta institucija ni opravila posamičnega bonitetnega pregleda profila tveganja tožeče stranke, preden ji je naložila izpodbijani ukrep.
Splošno sodišče je najprej ugotovilo, da sklepi, ki jih je sprejela ECB, niso brez pravne podlage, ker je ECB ravnala v okviru svojih pristojnosti za bonitetni nadzor, na podlagi katerih lahko od institucij zahteva, naj v zvezi s kapitalskimi zahtevami uporabljajo posebno politiko oblikovanja rezervacij ali obravnavo sredstev. (
6
)
Nato je Splošno sodišče, potem ko je ugotovilo, da so zneski, dani v jamstvo za plačilo NZP, (
7
) neločljivo povezani s samimi NZP, zavrnilo trditev tožeče stranke, da slednje niso mogle biti predmet ukrepa bonitetnega nadzora, s katerim je bila naložena posebna obravnava sredstev v zvezi s kapitalskimi zahtevami zaradi njihove obravnave kot zunajbilančnih postavk. Splošno sodišče je namreč ugotovilo, da se izpodbijani ukrep sicer ne nanaša neposredno na NZP, ampak na zneske, dane kot jamstvo za njihovo plačilo, vendar njihova neločljivost omogoča razširitev tega ukrepa na NZP.
Nasprotno pa bi morala ECB zaradi uporabe takega ukrepa posamično preučiti profil tveganja tožeče stranke in zlasti ureditve, strategije in mehanizme, izvajane za soočanje s tveganjem, ki izhaja iz računovodske obravnave NZP. V zvezi s tem je Splošno sodišče najprej ugotovilo, da je ECB določila raven izpostavljenosti tožeče stranke tveganju, ki je nastalo zaradi vpisa NZP. Vendar je Splošno sodišče menilo, da razlogovanje ECB, po katerem je računovodska obravnava NZP zunaj bilance stanja problematična, ker po definiciji vključuje precenitev CET 1, izhaja iz splošnih ugotovitev, ki se lahko uporabijo za katero koli kreditno institucijo, ki se odloči za podobno obravnavo NZP. Splošno sodišče je zato ugotovilo, da v izpodbijanih sklepih ni vsebovana nobena posamična preučitev ECB, s katero bi se preverilo, ali je tožeča stranka izvedla ureditve, strategije in mehanizme za obvladovanje bonitetnih tveganj, povezanih z obravnavanjem NZP zunaj bilance stanja.
Poleg tega je Splošno sodišče ob ugotovitvi, da je bil izpodbijani ukrep sprejet v okviru procesa nadzorniškega pregledovanja in ovrednotenja (Supervisory Review and Evaluation Process, SREP), zaključilo, da ta položaj ne pomeni nujno, da je bila izvedena posamična preučitev ob upoštevanju okoliščin tožeče stranke. Splošno sodišče je dalje menilo, da je študija vpliva, ki je bila opravljena pred sprejetjem izpodbijanih sklepov, sicer lahko koristna za presojo sorazmernosti izpodbijanega ukrepa, vendar pa se z njo sledi drugačni logiki in cilju kot s posamično preučitvijo in je ni mogoče enačiti s tako preučitvijo.
Zato je Splošno sodišče ugotovilo, da je ECB s tem, da ni opravila preučitve, ki bi presegala zgolj ugotovitev morebitnega tveganja, ki ga NZP pomenijo zaradi obravnave zunaj bilance stanja, preučitve konkretnega položaja tožeče stranke, zlasti njenega profila tveganja in ravni likvidnosti, ter s tem, da ni upoštevala morebitnih dejavnikov, ki zmanjšujejo potencialno tveganje, kršila obveznost, da opravi posamični bonitetni pregled tožeče stranke. (
8
)
(
1
)	Prispevki, ki jih morajo kreditne institucije vplačati v enotni sklad za reševanje, se lahko plačajo s takojšnjim plačilom ali z NZP. Člen 70(3) Uredbe (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2014 o določitvi enotnih pravil in enotnega postopka za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij v okviru enotnega mehanizma za reševanje in enotnega sklada za reševanje ter o spremembi Uredbe (EU) št. 1093/2010 (UL 2014, L 225, str. 1) določa, da se kreditne institucije zavežejo plačati znesek prispevka v enotni sklad za reševanje na prvi poziv organa za reševanje.
(
2
)	Sklep ECB/SSM/2017‑R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/248 z dne 19. decembra 2017.
(
3
)	Ta sredstva so namenjena zagotovitvi kontinuitete dejavnosti kreditne institucije in preprečevanju insolventnosti.
(
4
)	Sklep ECB‑SSM‑2018‑FRBNP‑17 z dne 26. aprila 2018.
(
5
)	Sklep ECB‑SSM‑2019‑FRBNP‑12 z dne 14. februarja 2019.
(
6
)	V skladu s členoma 16(1)(c) in (2)(d) Uredbe Sveta (EU) št. 1024/2013 z dne 15. oktobra 2013 o prenosu posebnih nalog, ki se nanašajo na politike bonitetnega nadzora kreditnih institucij, na Evropsko centralno banko (UL 2013, L 287, str. 63).
(
7
)	Ti zneski imajo obliko pologa gotovine v enakem znesku, kot je znesek NZP, ki je dan na voljo organom za reševanje.
(
8
)	Kot je določeno v členih 4(1)(f) ter 16(1)(c) in (2) (d) Uredbe št. 1024/2013.