62011FJ0112_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi F‑112/11,
katere predmet je tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a,
Raffaele Dalmasso, pogodbeni uslužbenec Evropske komisije, stanujoč v Monvalleju (Italija), ki ga zastopa C. Mourato, odvetnik,
tožeča stranka,
proti
Evropski komisiji, ki jo zastopata J. Currall in D. Martin, zastopnika,
tožena stranka,
ob intervenciji
Sveta Evropske unije, ki ga zastopata M. Bauer in J. Herrmann, zastopnika,
intervenient,
SODIŠČE ZA USLUŽBENCE (tretji senat),
v sestavi S. Van Raepenbusch (poročevalec), predsednik, R. Barents in K. Bradley, sodnika,
sodni tajnik: J. Tomac, administrator,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 27. novembra 2012
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. R. Dalmasso je v sodnem tajništvu Sodišča za uslužbence 24. oktobra 2011 vložil tožbo, ki se v bistvu nanaša na razglasitev ničnosti odločbe Evropske komisije, v kateri je bila v zvezi z njim uporabljena Uredba Sveta (EU) št. 1239/2010 z dne 20. decembra 2010 o prilagoditvi osebnih prejemkov in pokojnin uradnikov in drugih uslužbencev Evropske unije ter korekcijskih koeficientov, ki se zanje uporabljajo, z učinkom od 1. julija 2010 (UL L 338, str. 1), saj določa 92,3‑odstotni korekcijski koeficient, ki se uporablja za osebne prejemke uslužbencev, zaposlenih v pokrajini Varese (Italija, v nadaljevanju: korekcijski koeficient pokrajine Varese).
Pravni okvir
2. Člen 64 Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi) določa:
„Osebni prejemki uradnika, ki so izraženi v evrih, se po obveznih odtegljajih, določenih s temi kadrovskimi predpisi ali v katerih koli sprejetih izvedbenih predpisih, ponderirajo po stopnji, ki je nad, pod ali enaka 100 %, odvisno od življenjskih razmer v raznih krajih zaposlitve.
Te [korekcijske koeficiente] sprejme Svet [Evropske unije] s kvalificirano večino na predlog Komisije, kakor predvideva člen 16(4) in (5) Pogodbe o Evropski uniji. […] [Korekcijski koeficient], ki se uporablja za osebne prejemke uradnikov, zaposlenih na začasnih sedežih Unije, je enak 100 % na dan 1. januarja 1962.“
3. Člen 65 Kadrovskih predpisov določa:
„1. Svet vsako leto pregleda osebne prejemke uradnikov in drugih uslužbencev Unije. Ta pregled se opravi septembra ob upoštevanju skupnega poročila Komisije, ki temelji na skupnem indeksu, ki ga pripravi Statistični urad Evropske unije [Eurostat] v soglasju z nacionalnimi statističnimi uradi držav članic; indeks odraža stanje v vsaki od držav Unije na dan 1. julija.
Pri tem pregledu Svet preuči, ali je kot del ekonomske in socialne politike Unije potrebna prilagoditev osebnih prejemkov. Zlasti morajo biti upoštevana vsa povišanja plač v javnih službah in kadrovske potrebe.
2. V primeru znatne spremembe življenjskih stroškov Svet v dveh mesecih odloči, kako naj se [korekcijski koeficienti] prilagodijo in, če je to primerno, o njihovi retroaktivni uporabi.
3. Za namene tega člena Svet na predlog Komisije odloča s kvalificirano večino, kakor predvideva člen 16(4) in (5) Pogodbe Evropske unije.“
4. Člen 65a Kadrovskih predpisov določa, da so pravila za izvajanje členov 64 in 65 Kadrovskih predpisov določena v Prilogi XI h Kadrovskim predpisom.
5. Poglavje 1 Priloge XI h Kadrovskim predpisom je naslovljeno „Letni pregled osebnih prejemkov, predviden v členu 65(1) Kadrovskih predpisov“. Sestavljata ga dva oddelka: prvi je naslovljen „Dejavniki za določitev letnih prilagoditev“, drugi pa „Ureditev letnega prilagajanja osebnih prejemkov in pokojnin“.
6. Člen 1 Priloge XI h Kadrovskim predpisom v oddelku 1 poglavja 1 te priloge določa:
„1. Poročilo Statističnega urada Evropske unije (Eurostat)
Za namen presoje, predvidene v členu 65(1) Kadrovskih predpisov, Eurostat vsako leto pred koncem oktobra pripravi poročilo o spremembah življenjskih stroškov v Bruslju [Belgija], o ekonomskih paritetah med Brusljem in nekaterimi kraji v državah članicah in o spremembah kupne moči plač v nacionalnih javnih službah centralnih vlad.
2. Spremembe življenjskih stroškov za Bruselj (bruseljski mednarodni indeks)
Eurostat pripravi indeks, ki temelji na podatkih, ki jih posredujejo belgijske oblasti, s katerim se merijo spremembe življenjskih stroškov uradnikov Evropske unije v Bruslju. Ta indeks (v nadaljevanju: bruseljski mednarodni indeks) upošteva spremembe od junija predhodnega leta do junija tekočega leta in temelji na statistični metodologiji, ki jo opredeli delovna skupina za člen 64 Kadrovskih predpisov iz člena 13 [te priloge].
3. Spremembe življenjskih stroškov izven Bruslja (ekonomske paritete in implicitni indeksi)
(a) v soglasju z nacionalnimi statističnimi uradi ali drugimi ustreznimi organi v državah članicah Eurostat izračuna ekonomske paritete, s katerimi se ugotavlja enakovrednost kupne moči:
(i) plač uradnikov Evropske unije, zaposlenih v prestolnicah držav članic, razen na Nizozemskem, kjer se uporabi Haag namesto Amsterdama, in v nekaterih drugih krajih zaposlitve, glede na Bruselj,
(ii) pokojnin uradnikov, ki se izplačujejo v državah članicah, glede na Belgijo.
(b) Ekonomske paritete se nanašajo na mesec junij vsakega leta.
(c) Ekonomske paritete se izračunajo tako, da je vsak osnovni element mogoče dvakrat letno sprotno dopolnjevati in neposredno preveriti vsaj enkrat vsakih pet let. Eurostat posodobi ekonomske paritete z uporabo najustreznejših indeksov, ki jih opredeli delovna skupina za člen 64 Kadrovskih predpisov iz člena 13.
(d) izven Belgije in Luksemburga se spremembe življenjskih stroškov v referenčnem obdobju merijo z implicitnimi indeksi. Ti indeksi so izračunani tako, da se bruseljski mednarodni indeks pomnoži s spremembami ekonomske paritete.
4. Spremembe kupne moči plač javnih uslužbencev centralnih vlad (posebni kazalci).
(a) Za merjenje odstotkovne spremembe kupne moči plač v nacionalnih javnih službah centralnih vlad, bodisi navzgor ali navzdol, Eurostat na podlagi informacij, ki jih pred koncem septembra posredujejo zadevni državni organi, izračuna posebne kazalce, ki kažejo spremembe realnih osebnih prejemkov javnih uslužbencev centralnih vlad med julijem predhodnega leta in julijem tekočega leta. V oba se vključi ena dvanajstina elementov, ki se izplačujejo letno.
Posebni kazalci so dveh vrst:
(i) en kazalec za vsako funkcionalno skupino, opredeljeno v Kadrovskih predpisih,
(ii) povprečni kazalec, ponderiran tako, da upošteva število javnih uslužbencev, primerljivih z vsako od funkcionalnih skupin.
Vsak od teh kazalcev se izrazi kot realni bruto in realni neto znesek. Pri preračunavanju bruto zneskov v neto zneske se upoštevajo obvezni odtegljaji in splošni davčni faktorji.
Za določitev bruto in neto indikatorjev za celo Evropsko unijo, Eurostat uporabi vzorec, v katerem so naslednje države članice: Belgija, Nemčija, Španija, Francija, Italija, Luksemburg, Nizozemska in Združeno kraljestvo. Svet lahko na predlog Komisije po členu 65(3) Kadrovskih predpisov sprejme nov vzorec, ki predstavlja vsaj 75 % [bruto domačega proizvoda (BDP)] Evropske unije in se uporablja od leta, ki sledi letu njegovega sprejetja. Rezultati za posamezno državo se ponderirajo sorazmerno z deležem njenega BDP, merjenega z uporabo paritet kupne moči iz najnovejših statističnih podatkov, objavljenih v skladu z definicijami nacionalnih računov v veljavnem evropskem sistemu računov.
(b) Na zahtevo Eurostata mu ustrezni državni organi predložijo dodatne podatke, ki jih urad potrebuje, da pripravi poseben kazalec za točno merjenje sprememb kupne moči javnih uslužbencev.
Če po dodatnem posvetovanju z zadevnimi nacionalnimi organi Eurostat ugotovi, da pridobljeni podatki kažejo statistična odstopanja ali če ne more pripraviti kazalcev, ki statistično točno merijo spremembe realnih prejemkov javnih uslužbencev v neki državi članici, o tem obvesti Komisijo in ji predloži vsa gradiva, potrebna za pripravo ocene.
(c) Poleg posebnih kazalcev Eurostat izračuna nekatere kontrolne kazalce. Eden od takih kazalcev je v obliki podatkov o realnih prejemkih per capita v centralni vladi, pripravljenih v skladu z definicijami nacionalnih računov v veljavnem evropskem sistemu računov.
V poročilu Eurostata o posebnih kazalcih so obrazložene razlike med temi kazalci in zgoraj omenjenimi kontrolnimi kazalci.“
7. Člen 3 Priloge XI h Kadrovskim predpisom v oddelku 2, poglavja 1 te priloge določa:
„1. Na podlagi člena 65(3) Kadrovskih predpisov Svet na predlog Komisije in na podlagi meril iz oddelka 1 te priloge pred koncem vsakega leta sprejme sklep o prilagoditvi osebnih prejemkov in pokojnin z veljavnostjo od 1. julija.
2. Znesek prilagoditve se dobi tako, da se bruseljski mednarodni indeks pomnoži s posebnim kazalcem. Prilagoditev je določena kot enoten linearen odstotek.
3. Tako določen znesek prilagoditve se v skladu z naslednjo metodo vključi v tabele osnovnih plač v členu 66 Kadrovskih predpisov in v Prilogi XIII h Kadrovskim predpisom ter v člene 20, 63 in [90] pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev:
(a) neto osebni prejemki in neto pokojnine brez korekcijskega koeficienta se zvišajo ali znižajo za letno prilagoditev, navedeno zgoraj,
(b) nova tabela osnovnih plač se pripravi tako, da se izračuna bruto znesek, ki je, po odtegnitvi davka, opravljeni ob upoštevanju odstavka 4, in po obveznih odtegljajih prispevkov za socialno varnost in pokojnino, enak neto znesku,
(c) neto zneske se pretvori v bruto zneske tako, da se za osnovo vzame položaj neporočenega uradnika, ki ne prejema dodatkov, predvidenih v Kadrovskih predpisih.
[…]
5. Korekcijski koeficient se ne uporablja za Belgijo in Luksemburg. Veljavni korekcijski koeficient:
(a) za plače uradnikov Evropske unije, ki so zaposleni v drugih državah članicah in v nekaterih drugih krajih zaposlitve,
(b) z odstopanjem od člena 82(1) Kadrovskih predpisov za pokojnine Unije, ki se izplačujejo v drugih državah članicah za tisti del, ki ustreza pravicam, pridobljenim pred 1. majem 2004,
se določi na podlagi razmerij med ustreznimi ekonomskimi paritetami iz člena 1 [te priloge] in deviznimi tečaji, določenimi v členu 63 Kadrovskih predpisov za zadevne države.
V krajih zaposlitve z visoko stopnjo inflacije se uporabi postopek, določen v členu 8 te priloge v zvezi z retroaktivno uporabo [korekcijskih koeficientov].
[…]“
8. Člen 9 Priloge XI h Kadrovskim predpisom določa:
„1. Oblikovanje posebnega korekcijskega koeficienta za določen kraj zaposlitve lahko zahtevajo ustrezni organi zadevnih držav članic, uprava institucije [Evropske unije] ali predstavniki uradnikov [Evropske unije].
Zahteva mora temeljiti na objektivnih dejavnikih, ki kažejo na več let trajajočo znatno razliko v življenjskih stroških med krajem zaposlitve in glavnim mestom zadevne države članice (razen za Nizozemsko, kjer se namesto Amsterdama uporabi Haag). Če Eurostat potrdi, da je razlika znatna (več kot 5 %) in trajna, mora Komisija pripraviti predlog za določitev korekcijskega koeficienta za ta kraj.
2. Enako Svet na predlog Komisije odloči, da odpravi uporabo korekcijskega koeficienta za nek določen kraj. V tem primeru mora predlog temeljiti na:
(a) zahtevi ustreznih organov zadevnih držav članic, uprave institucije Evropske unije ali predstavnikov uradnikov Evropske unije v nekem kraju zaposlitve, ki kaže, da se življenjski stroški v tem kraju ne razlikujejo več znatno (manj kot 2 %) od tistih v glavnem mestu zadevne države. To zbliževanje mora biti trajno, potrditi ga mora Eurostat,
(b) dejstvu, da v tem kraju ni več zaposlenih uradnikov in začasnih uslužbencev Unije.
3. Svet odloča o predlogu v skladu z drugim odstavkom člena 64 Kadrovskih predpisov.“
9. Členi 64, 65 in65a Kadrovskih predpisov se uporabljajo za pogodbene uslužbence v skladu s povezanima členoma 20 in 92 PZDU.
10. Poleg tega je v točki 1.1 Priloge I, naslovljene „Metodologija“, k Uredbi (ES) št. 1445/2007 Evropskega parlamenta in Parlamenta z dne 11. decembra 2007 o uvedbi skupnih pravil za zagotavljanje osnovnih informacij o paritetah kupne moči ter za njihov izračun in diseminacijo (UL L 336, str. 1) določeno:
„Komisija (Eurostat) bo v posvetovanju z državami članicami zagotovila metodološki priročnik, v katerem opiše metode, ki se uporabljajo v različnih fazah priprave [paritet kupne moči], vključno z metodami za oceno manjkajočih osnovnih informacij in za oceno manjkajočih paritet. Metodološki priročnik se bo revidiral po vsaki znatni spremembi metodologije. Uvedel bo lahko nove metode za izboljšanje kakovosti podatkov, znižanje stroškov ali zmanjšanje obremenitve za pošiljatelje podatkov.“
Dejansko stanje
11. Tožeča stranka je zaposlena v Skupnem raziskovalnem središču Komisije (JRC) v Ispri, v pokrajini Varese (Italija). Korekcijski koeficient, ki se uporablja za njeno plačo, je korekcijski koeficient pokrajine Varese, ki se razlikuje od korekcijskega koeficienta za Italijo.
12. Svet je z Uredbo št. 1239/2010 z učinkom od 1. julija 2010 prilagodil osebne prejemke uradnikov in drugih zaposlenih v Evropski uniji ter korekcijske koeficiente, ki se uporabljajo za te prejemke, zlasti na podlagi člena 64 Kadrovskih predpisov.
13. Korekcijski koeficient pokrajine Varese, ki je bil za obdobje od 1. julija 2009 do 30. junija 2010 določen na 97,1 %, je bil s členom 3 Uredbe št. 1239/2010 s 1. julijem 2010 določen na 92,3 %. Ta nov koeficient se je za tožečo stranko prvič uporabil ob pripravi njenega plačilnega lista za februar 2011.
14. Tožeča stranka je 21. marca 2011 zoper odločbo Komisije, ki se nanaša na pripravo njenega plačilnega lista za februar 2011, v delu, v katerem se zanjo uporablja nov korekcijski koeficient pokrajine Varese, vložila pritožbo.
15. Komisija je z odločbo z dne 12. julija 2011 pritožbo tožeče stranke zavrnila.
Predlogi strank
16. Tožeča stranka Sodišču za uslužbence v bistvu predlaga, naj:
– njen plačilni list za februar 2011 in plačilne liste za naslednje mesece, v katerih je uporabljen [nov korekcijski koeficient pokrajine Varese] razveljavi;
– odločbo Komisije z dne 12. julija 2011, s katero je bila zavrnjena pritožba, razglasi za nično;
– Komisiji naloži plačilo stroškov.
17. Komisija Sodišču za uslužbence predlaga, naj:
– tožbo zavrne;
– tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
18. Svet Evropske unije, intervenient, Sodišču za uslužbence predlaga, naj zavrne tožbo.
Pravo
19. Sodišče Unije ima v skladu z ustaljeno sodno prakso glede na okoliščine posameznega primera pravico presoditi, ali učinkovito izvajanje sodne oblasti upravičuje zavrnitev tožbe po vsebini, ne da bi predhodno odločilo o ugovoru dopustnosti, na katerega se sklicuje tožena stranka (sodba Sodišča za uslužbence z dne 20. novembra 2012 v zadevi Soukup proti Komisiji, F‑1/11, točka 29 in navedena sodna praksa). V okoliščinah tega primera in zaradi ekonomičnosti postopka je treba, čeprav se je tožeča stranka v vlogi glede podrobnosti svoje utemeljitve deloma sklicevala le na svojo pritožbo, preizkusiti vsebinske tožbene razloge, ki jih navaja v tej tožbi, ne da bi se predhodno odločalo o ugovoru nedopustnosti, na katerega se sklicuje Komisija, saj tožba vsekakor in zaradi razlogov, navedenih v nadaljevanju, ni utemeljena.
20. Tožeča stranka v utemeljitev predlogov za razglasitev ničnosti navaja tri tožbene razloge, ki se nanašajo na kršitev obveznosti obrazložitve in pravice dostopa do dokumentov, očitno napako pri presoji in kršitev načela prepovedi diskriminacije.
Prvi tožbeni razlog: kršitev obveznosti obrazložitve in pravice do dostopa do dokumentov
21. Prvi tožbeni razlog je sestavljen iz dveh delov.
22. V okviru prvega dela tožeča stranka kot ugovor navaja nezadostno obrazložitev, ki po njenem mnenju vpliva na zakonitost Uredbe št. 1239/2010, na kateri temelji posamična odločba, ki jo izpodbija.
23. V zvezi s tem je treba spomniti, da se lahko obrazložitev uredbe, ki se nanaša na določitev korekcijskih koeficientov, ki veljajo za plače uradnikov, na eni strani omeji na navedbo vseh okoliščin, ki so pripeljale do njenega sprejetja, in na drugi splošnih ciljev, ki jih želi doseči, in da se ne sme nanašati na tehnične vidike načinov izračuna (glej glede uredb o izvajanju členov 64 in 65 Kadrovskih predpisov sodbo Sodišča prve stopnje z dne 7. decembra 1995 v združenih zadevah Abello in drugi proti Komisiji, T‑544/93 in T‑566/93, točka 89; glede uredbe o določitvi korekcijskih koeficientov, ki veljajo za osebne prejemke uradnikov, zaposlenih v tretjih državah, glej tudi sodbo Sodišča prve stopnje z dne 8. novembra 2000 v zadevi Bareyt in drugi proti Komisiji, T‑175/97, točka 75). V tej zadevi je obrazložitev Uredbe št. 1239/2010 kljub jedrnatosti zadostna glede na te ugotovitve.
24. Uredba št. 1239/2010 se zlasti nanaša na člena 64 in 65 Kadrovskih predpisov in njihovo Prilogo XI, katerih določbe določajo pogoje, v katerih se korekcijski koeficienti letno prilagajajo, in sicer za uradnike, katerih plača je izražena v evrih, ob upoštevanju ustreznega gibanja življenjskih stroškov v Bruslju in v drugih krajih zaposlitve, v katerih se uporablja korekcijski koeficient. Tako je jasno, da je razlog za spremembo korekcijskega koeficienta pokrajine Varese različno gibanje življenjskih stroškov v Bruslju in v pokrajini Varese.
25. Tudi če bi bilo mogoče šteti, da se tožeča stranka sklicuje na nezadostno obrazložitev, ki vpliva na zakonitost posamične odločbe, v kateri je bila v zvezi z njo uporabljena Uredba št. 1239/2010, bi bilo treba tudi ta očitek zavrniti.
26. Iz ustaljene sodne prakse je namreč razvidno, da je cilj obrazložitve odločbe, ki posega v položaj, prvič, zadevni osebi zagotoviti zadostne podatke za presojo utemeljenosti te odločbe in možnost, da pred Sodiščem za uslužbence vloži tožbo, in drugič, sodišču Unije omogočiti izvajanje nadzora nad zakonitostjo navedene odločbe. Glede odločbe, s katero uprava uporabi splošni akt za posamezni položaj uradnika, ne da bi imela kakršnokoli diskrecijsko pravico v zvezi s tem, se lahko obrazložitev omeji na sklicevanje na normativni akt in navedbo razlogov, če je to potrebno v okoliščinah obravnavanega primera, iz katerih uprava meni, da so izpolnjeni pogoji uporabe navedenega akta za tega uradnika. Po drugi strani uprava ni dolžna pojasniti razlogov za sprejetje normativnega akta s strani zakonodajalca Unije (zgoraj navedena sodba Bareyt in drugi proti Komisiji, točki 76 in 77).
27. V obravnavanem primeru je v odločbi z dne 12. julija 2011, s katero je bila zavrnjena pritožba tožeče stranke, jasno navedeno, da je bila posamična odločba, katere razglasitev ničnosti predlaga tožeča stranka, sprejeta na podlagi Uredbe št. 1239/2010. Glede na dejstvo, da se je od uprave zahtevalo, da za osebne prejemke tožeče stranke uporabi to uredbo, je treba to obrazložitev šteti za zadostno (zgoraj navedena sodba Bareyt in drugi proti Komisiji, točka 78).
28. V okviru drugega dela prvega tožbenega razloga, ki se nanaša na kršitev pravice dostopa do dokumentov, tožeča stranka nasprotuje dejstvu, da Komisija ni ugodila zahtevi za dodatne informacije, ki so jo vložili predstavniki zaposlenih v okviru dela „Tehnične skupine za osebne prejemke“ (v nadaljevanju: GTR), v okviru razprav, ki so potekale pred sprejetjem Uredbe št. 1239/2010. V zvezi s tem se sklicuje zlasti na določbe člena 15 PDEU, določbe Uredbe št. 1445/2007, določbe metodološkega priročnika iz točke 1.1 Priloge I k navedeni uredbi, določbe Uredbe (ES) št. 223/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2009 o evropski statistiki ter razveljavitvi Uredbe (ES, Euratom) št. 1101/2008 o prenosu zaupnih podatkov na Statistični urad Evropskih skupnosti, Uredbe Sveta (ES) št. 322/97 o statističnih podatkih Skupnosti in Sklepa Sveta 89/382/EGS, Euratom, o ustanovitvi Odbora za statistične programe Evropskih skupnosti (UL L 87, str. 164), določbe člena 11 Priloge XI h Kadrovskim predpisom, ki določajo zlasti, da je „Eurostatova naloga […] preverjati kakovost temeljnih podatkov in statističnih metod, uporabljenih za oblikovanje dejavnikov, ki se upoštevajo pri prilagajanju osebnih prejemkov“, na načelo dobrega upravljanja in nazadnje na načelo preglednosti.
29. Vendar tožeča stranka ni dokazala, da naj bi posredovanje določenih statističnih podatkov sindikalnim predstavnikom ali svetovalnim službam teh predstavnikov pomenilo pripravljalni akt za sprejetje Uredbe št. 1239/2010 ali za sprejetje posamičnih odločb, za katere bi se uporabilo. Čeprav se je na obravnavi sklicevala na kršitev postopka, ki naj bi po njenem mnenju vplivala na sprejetje Uredbe št. 1239/2010, pri čemer naj bi Komisija napačno zavrnila posredovanje podatkov članom GTR, katerih vloga naj bi bila ravno izvajanje posvetovanja s predstavniki zaposlenih pred sprejetjem uredb o korekcijskih koeficientih, zlasti ni dokazala, da je ena od določb ali eno od načel, na katero se sklicuje v zvezi s tem in zlasti tista, ki so navedena v točki 28 te sodbe, za namen sprejetja Uredbe št. 1239/2010 zahtevala prenos informacij GTR. Zato Sodišče za uslužbence ne more ugotoviti nobene kršitve postopka.
30. Tako naj tudi ob predpostavki, da predstavniki zaposlenih, ki sodelujejo pri delu GTR, niso bili dovolj obveščeni s strani Komisije in da je bilo zlasti dokazano, da zadnja ni ugodila predlogu navedenih predstavnikov, ki se je nanašal na pridobitev podatkov, ta okoliščina ne bi vplivala na zakonitost Uredbe št. 1239/2010 ali posamičnih odločb, za katere se ta uporablja.
31. Očitek glede nezakonitosti neugoditve zahtevi za dodatne informacije je treba torej zavrniti kot brezpredmeten.
32. Glede pravice dostopa do dokumentov same tožeče stranke, je ta vsekakor dolžna na podlagi Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 331) vložiti prošnjo za dostop do dokumentov, ki jih želi dobiti. Po vložitvi take prošnje bi lahko, če bi jo uprava zavrnila, nato tako zavrnitev izpodbijala pred sodiščem Unije in, glede na okoliščine primera, na podlagi tako pridobljenih informacij s sklicevanjem, če bi bilo potrebno, na obstoj novega pomembnega dejstva, vložila razveljavitveno tožbo zoper svoje plačilne liste. V teh okoliščinah trditve tožeče stranke na obravnavi glede kršenja učinkovitega pravnega varstva ni mogoče sprejeti.
33. Zgoraj navedenih ugotovitev ni mogoče izpodbiti z drugimi trditvami, na katere se tožeča stranka sklicuje v okviru tožbenega razloga kršitve pravice dostopa do dokumentov.
34. Tako glede očitka v zvezi s kršenjem – z Uredbo št. 1239/2010 ali odločbo o njeni uporabi za tožečo stranko – določb člena 11 Priloge XI h Kadrovskim predpisom, zadnjenavedene določbe, ki določajo, da Eurostat skrbi za kakovost podatkov in statističnih metod, niso povezane z obrazložitvijo izpodbijane posamične odločbe. Nasprotno, če se trditev tožeče stranke nanaša na dokaz, da naj podatki ali metode, ki jih uporablja Eurostat, ne bi bili zanesljivi, se bo to preučilo v nadaljevanju v okviru tožbenega razloga očitne napake pri presoji.
35. Iz vsega navedenega izhaja, da je treba oba dela prvega tožbenega razloga zavrniti.
Drugi tožbeni razlog: očitna napaka pri presoji
36. Uvodoma je treba opozoriti, da načelo enakovredne kupne moči med uradniki – ki izhaja zlasti iz določb člena 64 Kadrovskih predpisov – pomeni, da finančne pravice uradnikov in drugih zaposlenih dobijo, v enakih poklicnih in družinskih okoliščinah, enako kupno moč ne glede na kraj zaposlitve. To načelo je izvedeno z uporabo korekcijskih koeficientov na osebni prejemek, ki izražajo razmerje med življenjskimi stroški v Bruslju, referenčnim mestom in življenjskimi stroški različnih krajev zaposlitve (sodba Sodišča prve stopnje z dne 25. septembra 2002 v združenih zadevah Ajour in drugi proti Komisiji, T‑201/00 in T‑384/00, točka 45).
37. Na področju določanja ali popravkov korekcijskih koeficientov mora Eurostat v skladu s Prilogo XI v dogovoru s statističnimi uradi držav članic izračunati ekonomske paritete in preizkusiti, ali razmerja med korekcijskimi koeficienti pravilno ustvarjajo enakovrednost kupne moči (zgoraj navedeni sodbi Abello in drugi proti Komisiji, točka 55, in Ajour in drugi proti Komisiji, točka 46).
38. V zvezi s tem je treba spomniti, da v skladu s sodno prakso besedilo določb členov 64 in 65 Kadrovskih predpisov in Priloge XI Kadrovskih predpisov ter stopnja zahtevnosti zadeve pomenijo široko diskrecijo glede dejavnikov in elementov, ki jih je treba upoštevati pri določitvi ali popravku korekcijskih koeficientov (zgoraj navedeni sodbi Abello in drugi proti Komisiji, točka 53, in Ajour in drugi proti Komisiji, točka 47).
39. Zato se mora presoja sodišča Unije v zvezi z opredelitvijo in izbiro osnovnih podatkov in statističnih metod, ki jih Eurostat uporablja za določitev predlogov korekcijskih koeficientov, omejiti na nadzor spoštovanja načel, navedenih v določbah Kadrovskih predpisov, na neobstoj očitne napake pri presoji dejstev na podlagi določitve korekcijskih koeficientov in na neobstoj zlorabe pooblastil (zgoraj navedeni sodbi Abello in drugi proti Komisiji, točka 56, in Ajour in drugi proti Komisiji, točka 48).
40. Poleg tega je treba poudariti, da morajo stranke, ki želijo izpodbijati elemente in metode, ki se uporabljajo za določitev korekcijskih koeficientov, predložiti podatke, s katerimi bi bilo mogoče dokazati, da je bila storjena očitna napaka (zgoraj navedeni sodbi Abello in drugi proti Komisiji, točka 79, in Ajour in drugi proti Komisiji, točka 49).
41. Prvič, tožeča stranka meni, da se je korekcijski koeficient pokrajine Varese nesorazmerno zmanjšal glede na spremembo razlike v inflaciji med Brusljem in pokrajino Varese.
42. Res je, da je prišlo do 4,8‑odstotnega zmanjšanja korekcijskega koeficienta pokrajine Varese, ta se je v juliju 2010 zmanjšal z 97,1 % na 92,3 %.
43. Tožeča stranka meni, da gre za bistveno spremembo, ki bi jo bilo treba običajno pojasniti s precejšnjo razliko med splošnim gibanjem cen v Bruslju in splošnim gibanjem cen v pokrajini Varese.
44. Vendar je iz podatkov, ki jih je predložila tožeča stranka razvidno, da je bilo splošno povišanje cen med junijem 2009 in junijem 2010 večje v Bruslju kot v pokrajini Varese.
45. Tako je po prvi analizi zmanjšanje korekcijskega koeficienta pokrajine Varese očitno utemeljeno.
46. Tožeča stranka pa izpodbija obseg tega zmanjšanja, ki naj bi bil nesorazmeren v primerjavi z razliko med povišanjem cen v Bruslju in povišanjem cen v pokrajini Varese.
47. V obravnavanem primeru številke, ki jih je predložila tožeča stranka in ki naj bi bile natančne, privedejo do ugotovitve obstoja razlike v inflaciji med Brusljem in pokrajino Varese za 1,2 %, medtem ko se je korekcijski koeficient pokrajine Varese zmanjšal za 4,8 %.
48. Pojasniti pa je treba, da številke glede povišanja cen ne izhajajo iz izčrpne navedbe vseh transakcij, opravljenih v danem obdobju, ampak da je njihov namen na podlagi anket prikazati le približno oceno trenda. Tako na področju, ki ga je mogoče obravnavati le približno, ugotovitev enostavne razlike med spremembo v gibanju cen v Bruslju in v drugem kraju zaposlitve na eni strani ter spremembo korekcijskega koeficienta, ki velja v tem kraju zaposlitve, na drugi, ne more zadostovati za ugotovitev obstoja očitne napake pri presoji. Da bi bilo tako, mora biti zadevna razlika še posebej velika.
49. V teh okoliščinah, tudi če so številke, ki jih je predložila tožeča stranka dovolj zanesljive, ugotovljena razlika med primerljivim gibanjem cen v Bruslju in v pokrajini Varese na eni strani ter spremembo korekcijskega koeficienta pokrajine Varese na drugi, ne omogoča ugotovitve obstoja očitne napake pri presoji.
50. Tožeča stranka svoje razlogovanje utemeljuje z domnevnim obstojem sorazmernosti med razlikami gibanja cen in korekcijskega koeficienta, da bi bilo vsekakor mogoče dokazati, da je obseg znižanja korekcijskega koeficienta pokrajine Varese nesorazmeren v primerjavi z razliko med povišanjem cen v Bruslju in povišanjem cen v pokrajini Varese.
51. Vendar je iz poročila Eurostata z dne 18. novembra 2010 o letni prilagoditvi plač in pokojnin (SEC(2010) 1406 final), sestavljenega na podlagi členov 64 in 65 Kadrovskih predpisov in Priloge XI h Kadrovskim predpisom (v nadaljevanju: poročilo Eurostata), priloženega k predlogu (COM(2010) 678), ki je privedel do sprejetja Uredbe št. 1239/2010, na katero se tožeča stranka sklicuje v svoji pritožbi, razvidno, da izračuna korekcijskih koeficientov ni mogoče omejiti na merilo razlike v gibanju indeksa cen življenjskih potrebščin v Bruslju in v drugih krajih zaposlitve.
52. Korekcijski koeficienti se namreč izračunajo na podlagi določenega števila stroškovnih skupin. Cenovno razmerje med Brusljem in vsakim krajem zaposlitve je določeno z vsako od teh skupin izdatkov. Dalje, to cenovno razmerje se ponderira glede na velikost stroškovne skupine v potrošniški košarici „povprečnega mednarodnega uradnika“ v Bruslju, ter v potrošniški košarici „povprečnega mednarodnega uradnika“ v kraju zaposlitve.
53. Zaradi tega posebnega ponderiranja, povezanega s strukturo stroškov „povprečnega mednarodnega uradnika“, ni neposredne sorazmernosti med, prvič, razliko splošnega gibanja cen med Brusljem in drugim krajem zaposlitve in drugič, spremembo korekcijskega koeficienta, ki velja za ta kraj zaposlitve.
54. V zvezi s tem je Komisija poleg tega v zavrnitvi pritožbe navedla:
„Nova struktura stroškov za Bruselj daje večjo težo najemninam in drugim dejavnikom, ki so relativno dražji v Bruslju kot v pokrajini Varese, in manjšo težo elementom, ki so relativno cenejši v Bruslju. Zato se je višina cen v Bruslju povišala v primerjavi z višino cen v pokrajini Varese, kar pomeni, da je treba za ohranitev iste kupne moči plačo uradnika, zaposlenega v pokrajini Varese znižati glede na plačo uradnika, zaposlenega v Bruslju.“
55. Zato je treba trditev tožeče stranke glede razmerij med spremembami indeksov cen in spremembami korekcijskih koeficientov za Bruselj in pokrajino Varese zavrniti.
56. Drugič, tožeča stranka trdi, da so v nasprotju s tem, kar navajajo podatki, na podlagi katerih je bil izračunan korekcijski koeficient pokrajine Varese – podatki v poročilu Eurostata, na katero se sklicuje tožeča stranka v svojih pisanjih – cene elektrike, plina za gospodinjstva in kurilnega olja v pokrajini Varese višje kot v Bruslju.
57. Vendar elemente, na katere se sklicuje tožeča stranka ni mogoče šteti za dovolj zanesljive ali upoštevne za ugotovitev obstoja očitne napake pri presoji.
58. Tožeča stranka se namreč deloma opira na zelo omejene vzorce računov (osem računov za elektriko iz Bruslja in sedem iz pokrajine Varese; šest računov za plin za gospodinjstvo iz Bruslja in osem iz pokrajine Varese), čeprav je Komisija v zavrnitvi pritožbe navedla, da Eurostat uporablja ocene, pridobljene neposredno pri podjetjih za oskrbo z energijo.
59. Tožeča stranka se opira tudi na informacije, ki jih je po njenem mnenju posredovala trgovska organizacija, katere naloga je zbirati in objavljati podatke v zvezi z energijo. Tožeča stranka pa ni dokazala, zakaj naj bi bila zanesljivost podatkov, na katere se je oprla, večja od zanesljivosti podatkov, na katere se je oprl Eurostat. Poleg tega se ti podatki ne nanašajo na Bruselj in pokrajino Varese, ampak na Belgijo in Italijo, kar močno omejuje njihovo upoštevnost.
60. Dalje, treba je ugotoviti, da tožeča stranka ni uspela dokazati, da so podatki v zvezi z razmerjem med cenami elektrike, pl ina za gospodinjstva in kurilnega olja, ki veljajo v Bruslju, in tistimi, ki veljajo v pokrajini Varese, na podlagi katerih je bil izračunan korekcijski koeficient pokrajine Varese, očitno napačni.
61. Tretjič, tožeča stranka trdi, da bi moralo biti razmerje, določeno med cenami storitev zdravstvene oskrbe v Bruslju in v pokrajini Varese, veliko večje kot kažejo podatki, na podlagi katerih je bil izračunan korekcijski koeficient – podatki so v poročilu Eurostata.
62. Tožeča stranka se opira na koeficiente enakosti, ki se izvajajo na podlagi člena 20(5) Skupnih pravil o zdravstvenem zavarovanju uradnikov Evropske unije, sprejetih na podlagi člena 72 Kadrovskih predpisov, da bi se zagotovilo, da je za določeno število storitev, katerih povračilo je omejeno, dejanska stopnja povračila v vsaki državi članici enaka dejanski stopnji povračila v Belgiji.
63. Tožeča stranka meni, da so iz določenega števila koeficientov enakosti namreč razvidne storitve zdravstvene oskrbe, ki so v Italiji dražje kot v Belgiji.
64. Najprej je treba ugotoviti, da tožeča stranka ni predložila listin, na podlagi katerih je sestavila grafe in razpredelnico, ki je v pritožbi, ampak navaja le naslov spletne strani, na kateri je lahko zbrala te podatke. Vendar v skladu s členom 34(4) Poslovnika Sodišče za uslužbence ni dolžno na spletu poiskati prilog, ki niso bile priložene procesnim aktom.
65. Dalje, koeficienti enakosti upoštevajo le stroške, za katere je mogoče povračilo v okviru skupnega sistema zdravstvenega zavarovanja (v nadaljevanju: RCAM), kar izključuje določene nepovratne stroške, ki pa so povezani z zdravjem.
66. Komisija je poleg tega v zavrnitvi pritožbe navedla, ne da bi se ji na tej točki oporekalo, da se koeficienti enakosti uporabljajo le za določene izdatke, ki jih povrne RCAM.
67. Tako je treba glede omejene zanesljivosti podatkov, na katere je tožeča stranka oprla svojo trditev, in omejitve metode, ki so v upoštevanju koeficientov enakosti, ugotoviti, da tožeča stranka ni uspela dokazati, da je razmerje, navedeno v poročilu Eurostat, med cenami storitev zdravstvene oskrbe, ki veljajo v Bruslju in cenami, ki veljajo v pokrajini Varese, očitno napačno.
68. Tudi če bi bili ti očitki vsekakor utemeljeni in bi tožeča stranka tako uspela dokazati obstoj napak, ki vplivajo na to razmerje, bi morala še vedno dokazati, da je glede na pomen vplivov, nastalih iz teh napak, korekcijski koeficient pokrajine Varese v svoji celoti očitno napačen (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Ajour in drugi proti Komisiji, točka 49).
69. Vendar pa tu ne gre za takšne okoliščine. Stroški zdravstvenih storitev glede na podatke iz poročila Eurostata pomenijo namreč le 2,39‑odstotni delež stroškov v potrošniški košarici „povprečnega mednarodnega uradnika“ v pokrajini Varese in 1,92‑odstotni delež stroškov v potrošniški košarici „povprečnega mednarodnega uradnika“ v Bruslju.
70. Na koncu je treba tožbeni razlog očitne napake pri presoji zavrniti.
Tretji tožbeni razlog: kršitev načela prepovedi diskriminacije
71. Tožeča stranka trdi, da so uradniki in drugi zaposleni v pokrajini Varese žrtve diskriminacije glede na uradnike in druge zaposlene v Parmi (Italija) in Torinu (Italija). Za slednje se namreč ne uporablja poseben korekcijski koeficient, ampak korekcijski koeficient, ki se uporablja za Italijo, ki je bil določen na 106,6 % v skladu z Uredbo št. 1239/2010.
72. Vendar obstoj korekcijskega koeficienta v določenih krajih zaposlitve in njegov neobstoj v drugih krajih zaposlitve iste države ni diskriminatoren, ker določitev korekcijskega koeficienta temelji na objektivnih podatkih, ki se nanašajo na življenjske stroške v kraju zaposlitve. Poleg tega določbe člena 9 Priloge XI h Kadrovskim predpisom določajo možnost oblikovanja novih korekcijskih koeficientov ali možnost, da se ne uporabijo korekcijski koeficienti, ki so se uporabljali pred tem.
73. Poleg tega zgolj sklicevanje tožeče stranke na nekatere podatke v zvezi z življenjskimi stroški v pokrajini Varese, Parmi, Torinu in Rimu (Italija), ne zadostuje za dokaz obstoja zatrjevane diskriminacije.
74. V eni od listin, ki jih je tožeča stranka predložila, da bi dokazala svoje trditve, je poleg tega pojasnjeno, da so zadevni podatki „le okvirni“ in da je „izračun splošnih življenjskih stroškov popolnoma arbitraren“.
75. Zato je treba tožbeni razlog kršitve načela prepovedi diskriminacije zavrniti.
76. Iz vsega zgoraj navedenega sledi, da je treba predloge za razglasitev ničnosti odločbe zavrniti.
Stroški
77. V skladu s členom 87(1) Poslovnika se ob upoštevanju drugih določb poglavja 8 naslova II navedenega poslovnika neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Sodišče za uslužbence lahko v skladu z odstavkom 2 istega člena, če to zahteva pravičnost, odloči, da se neuspeli stranki naloži le delno plačilo stroškov ali da se ji ne naloži plačilo stroškov.
78. Iz zgoraj navedene obrazložitve izhaja, da tožeča stranka ni uspela s svojimi predlogi. Poleg tega je Komisija v predlogih izrecno predlagala, naj se tožeči stranki naloži plačilo stroškov. Ker okoliščine primera ne upravičujejo uporabe določb člena 87(2) Poslovnika, tožeča stranka nosi svoje stroške, naloži pa se ji tudi plačilo stroškov Komisije.
79. V skladu s členom 89(4) Poslovnika intervenient nosi svoje stroške.
Izrek
Iz teh razlogov je
SODIŠČE ZA USLUŽBENCE (tretji senat)
razsodilo:
1. Tožba se zavrne.
2. R. Dalmasso nosi svoje stroške, naloži pa se mu tudi plačilo stroškov, ki jih je priglasila Evropska komisija.
3. Svet Evropske unije, intervenient, nosi svoje stroške.