SODBA SODIŠČAz dne 31. marca 1971(*)„Evropski sporazum o cestnem prevozu“V zadevi 22/70_Komisija Evropskih skupnosti,
ki jo zastopa pomočnik generalnega direktorja pravne službe Gérard
Olivier, s sedežem v Luxembourgu, 4 boulevard Royal, pri njenem pravnem
svetovalcu Emilu Reuterju, tožeča stranka_protiSvetu Evropskih skupnosti,
ki ga zastopa Ernst Wohlfart, pravni svetovalec Sveta in generalni
direktor generalnega sekretariata Sveta, skupaj z Jeanom‑Pierrom
Puissochetom, direktorjem generalnega sekretariata Sveta, s sedežem v
Luxembourgu, 2 place de Metz, pri J. N. Van Den Houtnu, direktorju
pravne službe Evropske investicijske banke_tožena stranka, zaradi
zahteve za razglasitev ničnosti odločanja Sveta z dne 20. marca 1970
glede pogajanj držav članic Evropske gospodarske skupnosti in sklenitve
Evropskega sporazuma o delu posadk vozil, ki opravljajo mednarodne
cestne prevoze_SODIŠČE_v
sestavi R. Lecourt, predsednik, A. M. Donner in A. Trabucchi,
predsednika senatov, R. Monaco, J. Mertens de Wilmars, P. Pescatore
(poročevalec) in H. Kutscher, sodniki_generalni pravobranilec: A. Dutheillet de Lamothe_sodni tajnik: A. Van Hutte_izreka naslednjoSodbo1        Ob
upoštevanju, da je Komisija Evropskih skupnosti 19. maja 1970 zahtevala
razveljavitev sklepa Sveta z dne 20. marca 1970 o pogajanjih držav
članic Skupnosti in sklenitvi Evropskega sporazuma o delu posadk vozil,
ki opravljajo mednarodne cestne prevoze (AETR);2        ob
upoštevanju, da Svet uvodoma izključuje dopustnost tožbe, pri čemer
izpodbija, da bi bilo mogoče sporni sklep opredeliti kot akt, izpodbojen
v smislu člena 173(1) Pogodbe;3        ob
upoštevanju, da je ta opredelitev odvisna od odgovora na vprašanje,
komu je na ta dan pripadala pristojnost za pogajanja in sklenitev AETR;4        ob
upoštevanju, da je dejanska pravna veljava tega sklepa različna, če se
obravnava kot sestavni del izvajanja pristojnosti, dodeljenih Skupnosti,
ali kot izraz usklajevanja držav članic glede izvajanja njihovih
pridržanih pristojnosti;5        ob
upoštevanju, da je za odločitev o ugovoru nedopustnosti tožbe treba
predhodno razrešiti vprašanje o tem, ali je na dan spornega sklepa
pristojnost za pogajanje in AETR spadala v pristojnost Skupnosti ali v
pristojnost držav članic. 1. Predhodno vprašanje6        Ob
upoštevanju, da Komisija meni, da se člen 75 Pogodbe, ki je na Skupnost
prenesel široko opredeljeno pristojnost za izvajanje skupne prometne
politike, uporablja tako pri zunanjih kot pri notranjih ukrepih na
obravnavanem področju;7        ob
upoštevanju, da bi bil ogrožen koristen učinek te določbe, če
pooblastila, ki jih določa, zlasti pooblastila za sprejetje „vseh
koristnih ukrepov“ v smislu odstavka 1(c) prej navedenega člena, ne bi
bilo mogoče razširiti na sklenitev sporazumov s tretjimi državami;8        ker
čeprav izvorno ta pristojnost ni pokrivala celotnega področja prometa,
bi postopoma postala splošna in izključna v skladu z izvajanjem skupne
politike v tem sektorju;9        ob
upoštevanju, da Svet zatrjuje, da so na Skupnost prenesene pristojnosti
podeljene, zato ni mogoče priznati pristojnosti za sklenitev sporazumov
s tretjimi državami, ne da bi bilo to izrecno predvideno v Pogodbi; 10      ker
se zlasti člen 75 nanaša le na notranje ukrepe Skupnosti in ga ni
mogoče razlagati, kot da dopušča sklepanje mednarodnih sporazumov;11      ker
čeprav bi bilo drugače, ta pristojnost ne more biti splošna in
izključna in je lahko kvečjemu konkurenčna pristojnosti držav članic;12      ob
upoštevanju, da ob odsotnosti posebnih določb Pogodbe glede pogajanja
in sklenitve mednarodnih sporazumov na področju politike prometa –
kategorija, iz katere AETR v bistvenem izhaja –, je treba upoštevati
splošni pravni sistem Skupnosti, ki se nanaša na odnose s tretjimi
državami;13      ker člen 210 določa, da „Skupnost je pravna oseba“;14      ker
je ta določba postavljena na začetek šestega dela Pogodbe, ki je
namenjen „Splošnim in končnim določbam“, kar pomeni, da ima Skupnost v
zunanjih odnosih sposobnost vzpostavljati pogodbene odnose s tretjimi
državami v celotnem obsegu področja ciljev, ki so določeni v prvem delu
Pogodbe, katerega podaljšek je šesti del;15      ker
je z namenom v konkretnem primeru določiti pristojnost Skupnosti za
sklenitev mednarodnih sporazumov treba upoštevati sistematiko pogodbe
tudi njene materialne določbe;16      ker
taka pristojnost lahko izhaja ne samo iz izrecne določbe Pogodbe – kot
sta primer člena 113 in 114 za tarifne in trgovinske sporazume in člen
238 za pridružitvene sporazume – temveč tudi iz drugih določb Pogodbe in
aktov, ki jih v okviru teh določb sprejemajo institucije Skupnosti;17      ker
se zlasti vsakokrat, ko Skupnost za izvajanje skupne politike, določene
s Pogodbo, sprejme določbe v kakršni koli obliki, ki postavijo skupna
pravila, države članic nimajo več pravice bodisi samostojno ali skupaj s
tretjimi državami prevzemati obveznosti, ki vplivajo na ta pravila;18      ker
ima glede na postopno postavljanje teh skupnih pravil dejansko samo
Skupnost možnost prevzeti in izvršiti, z učinkom za celotno področje
uporabe pravnega reda skupnosti, pogodbeno prevzete obveznosti do
tretjih držav;19      ker
zaradi tega pri izvajanju določb Pogodbe ni mogoče ločiti ureditve
notranjih ukrepov Skupnosti od zunanjih odnosov;20      ob
upoštevanju, da je po določbah člena 3(e) sprejetje skupne politike na
področju prometa posebej navedeno med cilji Skupnosti;21      ker
morajo v skladu s členom 5 države članice po eni strani sprejeti vse
primerne ukrepe za zagotovitev uresničitve obveznosti, ki izhajajo iz
Pogodbe ali ki izvirajo iz aktov institucije in po drugi strani vzdržati
se kakršnih koli ukrepov, ki bi lahko ogrozili uresničitev ciljev
Pogodbe;22      ker
iz usklajevanja teh določb izhaja, da kolikor so sprejeta pravila
Skupnosti za uresničitev ciljev Pogodbe, države članice ne morejo zunaj
okvira skupnih institucij sprejeti obveznosti, ki lahko vplivajo na
navedena pravila ali spremenijo njihov pomen;23      ob
upoštevanju, da se v skladu s členom 74 cilji Pogodbe na področju
prometa zasledujejo v okviru skupne politike;24      ker
v ta namen člen 75(1) nalaga Svetu določitev skupnih pravil in to, da
sprejme „vse druge ustrezne predpise“;25      ker
se v skladu z alineo a) iste določbe ta skupna pravila uporabljajo za
„mednarodni prevoz na ozemlje ali z ozemlja države članice ali za prevoz
prek ozemlja ene ali več držav članic“;26      ker
se ta določba za del poti, ki je na področju Skupnosti, nanaša tudi na
prevoze, ki se začnejo ali končajo v tretji državi;27      ker
torej predvideva, da se pristojnost Skupnosti razširi na odnose s
področja mednarodnega prava in posledično na obravnavanem področju
zahteva sklenitev sporazumov z zainteresiranimi tretjimi državami;28      ker
čeprav člena 74 in 75 Pogodbe ne določata pristojnosti Skupnosti za
sklepanje mednarodnih sporazumov izrecno, je uveljavitev Uredbe Sveta
št. 53/69 z dne 25. marca 1969 o usklajevanju nekaterih določb na
socialnem področju za cestne prevoze (UL št. 77 z dne 20. marca 1969,
stran 49) vendarle posledično nujno vplivala na dodelitev pristojnosti
Skupnosti za sklenitev vseh sporazumov s tretjimi državami s področja,
ki ga ureja ta uredba;29      ker
je podelitev te pristojnosti izrecno priznana v členu 3 te uredbe, ki
predvideva, da bo „Skupnost začela s tretjimi državami pogajanja, ki so
potrebna za uporabo te uredbe“;30      ob
upoštevanju, da področje AETR spada na področje uporabe uredbe št.
543/69, pristojnost za pogajanje in sklenitev navedenega sporazuma
pripada Skupnosti od uveljavitve te uredbe;31      ker
ta pristojnost izključuje možnost konkurenčne pristojnosti držav
članic, saj je vsaka pobuda, sprejeta zunaj okvira skupnih institucij,
nezdružljiva z enotnostjo skupnega trga in enotno uporabo prava
Skupnosti;32      ker je vprašanje dopustnosti treba rešiti v okviru tega pravnega položaja. 2. Dopustnost tožbe33      Ob
upoštevanju, da Svet nasprotuje dopustnosti tožbe iz različnih
razlogov, ki izhajajo iz opredelitve spornega sklepa in subsidiarno iz
pomanjkanja interesa Skupnosti, njenega prejšnjega odnosa in prepozne
tožbe. a) Razlog opredelitve sklepa z dne 20. marca 1970 34      Ob
upoštevanju, da Svet meni, da sklep z dne 20. marca 1970 ni akt, ki ga
je mogoče izpodbijati s tožbo v smislu prvega stavka člena 173(1);35      ker
dejansko ta sklep niti po svoji obliki, predmetu in vsebini ni ne
uredba, ne odločba, ne direktiva v smislu člena 189;36      ker
dejansko lahko pomeni le politično posvetovanje med državami članicami v
okviru Sveta, ki kot tak ne daje nobene pravice, ne nalaga nobene
obveznosti, niti ne spreminja kakršnega koli pravnega položaja;37      ker
je ta opredelitev še toliko bolj pomembna zaradi spora med
institucijami, kjer je dopustnost tožbe treba presojati zlasti strogo;38      ob
upoštevanju, da je po določilih člena 173 vloga Sodišča nadzirati
zakonitost „aktov Sveta ... razen priporočil ali mnenj“;39      ker
ob izključitvi iz tožb za ugotovitev ničnosti, ki so na voljo državam
članic in institucijam, edino „priporočil in mnenj“ – brez vsakršnega
obveznega pravnega učinka v smislu zadnje alinee člena 189 –, člen 173
določa, da je tožba dovoljena zoper vse določbe, ki jih sprejemajo
institucije in katerih namen je ustvariti pravni učinek;40      ker
je v skladu z določbami člena 164 namen te tožbe zagotavljanje
spoštovanje prava pri razlagi in uporabi te pogodbe;41      ker
bi bila restriktivna razlaga pogojev dopustnosti tožbe z omejevanjem
njenega obsega le na vrste aktov, ki so predvideni v členu 189, v
nasprotju s tem namenom;42      ker
mora biti tožba za razglasitev ničnosti tako na voljo za vse določbe,
ki jih sprejemajo institucije z namenom povzročiti pravni učinek, ne
glede na njihovo naravo ali obliko;43      ker je treba sporni sklep opredeliti glede na prej navedeno;44      ob
upoštevanju, da je Svet na zasedanju 20. marca 1970 sprejel, po
izmenjavi stališč med člani Sveta in predstavniki Skupnosti, celoto
„sklepov“ glede stališč, ki jih morajo zastopati vlade držav članic v
odločilnih pogajanjih za sklenitev AETR;45      ker
se ta sklep v bistvu nanaša po eni strani na cilj in po drugi strani na
postopek pogajanj;46      ker
Svet je glede cilja, ki ga je treba zasledovati, določil pogajalsko
stališče, ki je v prilagoditvi AETR določbam uredbe Skupnosti, razen
dopustitve nekaterih odstopanj od uredbe, ki bi jih sprejela Skupnost; 47      ker
je Svet ob upoštevanju tako postavljenega cilja pozval Komisijo, naj mu
ob primernem času in v skladu z določbami člena 75 Pogodbe predstavi
predloge, potrebne za izvedbo dopolnitev Uredbe št. 543/69; 48      ker
se je glede postopka pogajanj Svet dogovoril, da bo v skladu z
usmeritvijo, sprejeto na predhodnih zasedanjih, pogajanja opravilo in
sklenilo šest držav članic, ki bodo postale pogodbene stranke AETR;49      ker
bodo med celotnimi pogajanji in pri sklepanju AETR države delovale
skupaj in stalno usklajevale stališča po običajnih postopkih, v tesnem
sodelovanju z institucijami Skupnosti, delegacija države članice, ki
zagotavlja predsedovanje Svetu, pa bo delovala v vlogi obveščevalca;50      ob
upoštevanju, da iz zapisnika ni razvidno, da bi Komisija izrazila
kakršna koli nasprotovanja Svetu glede opredelitve cilja pogajanj;51      ker
je po drugi strani izrecno izrazila zadržek glede postopka pogajanj s
tem, da je izjavila, da šteje stališče, ki ga je sprejel Svet, kot
neskladno s Pogodbo, zlasti s členom 228;52      ob
upoštevanju, da iz prej navedenega izhaja, da se sklep Sveta nanaša na
zadevo, ki spada v pristojnost Skupnosti, zaradi česar države članice ne
morejo delovati zunaj okvira skupnih institucij;53      ker
tako glede cilja pogajanj, ki ga je določil Svet, kaže, da sklep z dne
20. marca 1970 ni mogel biti samo odraz ali ugotovitev prostovoljne
uskladitve, ampak je njegova vsebina določitev obvezne usmeritve tako
institucijam kot državam članicam, ki bi kasneje vplivala na vsebino
uredbe;54      ker
je Svet v delu sklepov v zvezi s postopki pogajanj sprejel določbe, ki
lahko pomenijo odstopanje od postopkov, ki so v Pogodbi predvideni za
pogajanja s tretjimi državami in sklenitev sporazumov;55      ker
je sklep z dne 20. marca 1970 s tem povzročil določene pravne učinke
tako v razmerjih med Skupnostjo in državami članicami kot v razmerjih
med institucijami. b) Subsidiarni razlogi glede dopustnosti56      Ob
upoštevanju, da Svet zatrjuje, da analiza posledic, ki jih lahko
povzroči razglasitev ničnosti sklepa z dne 20. marca 1970, potrjuje
dejstvo, da je ta sklep brez vsakršnega pravnega učinka;57      ker
taka razglasitev ničnosti, s katero bi izginila ugotovitev o
usklajenosti med državami članicami, nikakor ne bi vplivala na
dejanskost te usklajenosti niti na poznejše delovanje teh držav v okviru
pogajanj o AETR;58      ker zaradi tega delovanje Komisija, brez možnosti doseči cilj, nima nobenega interesa;59      ob
upoštevanju, da po določilih člena 174 „če je tožba utemeljena, Sodišče
razglasi zadevni akt za ničnega“;60      ker
bi morali v takih okoliščinah, v kakršnih bi bilo treba sklep Sveta
šteti za neobstoječega, v delu, v katerem bi bil sodno razglašen za
ničnega, stranke v sporu postaviti v prejšnji položaj in bi morale
ponovno začeti preučitev spornih vprašanj, da bi bila razrešena v skladu
s pravnim redom Skupnosti;61      ker prizadevanja Komisije, da nadaljuje svoje delo, torej ni mogoče izpodbijati;62      ob
upoštevanju, da Svet meni tudi, da Komisija nima pravnega interesa, ker
bi sama postala odgovorna za sporno situacijo s tem, da s predložitvijo
ustreznih predlogov Svetu ne bi pravočasno sprejela potrebnih ukrepov
za zagotovitev izvajanja pristojnosti Skupnosti; 63      ob
upoštevanju, da vprašanja, ki jih je Sodišču predložila Komisija,
zadevajo institucionalno zgradbo Skupnosti, dopustnost tožbe ne more
biti odvisna od prejšnjih opustitev ali napak tožeče stranke;64      ker poleg tega obravnavanje ugovorov, ki jih je podal Svet, spada v preučitev temelja spora;65      ob
upoštevanju, na koncu, da Svet izraža tudi očitek glede prepozne tožbe,
ker sklep z dne 20. marca 1970 le povzema načela, ki so že bila
sprejeta na predhodnih zasedanjih Sveta, katerih zadnje je potekalo 17.
in 18. marca 1969;66      ob
upoštevanju, da sklepa z dne 20. marca 1970 ni mogoče upoštevati kot
preprosto potrditev predhodnih sklepov, ker je glede vsebine odprtih
pogajanj Uredba št. 543/69 z dne 25. marca 1969 korenito spremenila
razdelitev pristojnosti med Skupnostjo in državami članicami;67      ob upoštevanju, da iz celote teh preudarkov izhaja, da je tožba dopustna. 3. Temelj spora68      Ob
upoštevanju, da Komisija v bistvu izpodbija veljavnost sklepa z dne 20.
marca 1970 zaradi vplivov, ki jih ima ta sklep na pravila Pogodbe,
zlasti na člene 75, 228 in 235 glede razdelitve pooblastil med Svetom in
Komisijo in posledično glede pravic, za katere je Komisija pozvana, da
jih izvršuje v pogajanjih o AETR. a) Kršitev členov 75 in 228 Pogodbe69      Ob
upoštevanju, da Komisija zatrjuje, da bi glede na dodelitev
pristojnosti Skupnosti po členu 75 Skupnost morala izvesti in skleniti
pogajanja o AETR po skupnostnem postopku, ki je določen v členu 228(1)
Pogodbe;70      ker
lahko Svet v skladu s temi določbami kadar koli presodi, ali je treba
skleniti kak sporazum s tretjimi državami, ne more pa samovoljno
odločiti, kdaj se je treba zateči k medvladni ali skupnostni poti;71      ker
je z odločitvijo o ukrepanju po medvladni poti postavil Komisijo pred
nezmožnost opravljanja poslanstva, ki ji ga daje Pogodba na področju
pogajanj s tretjimi državami;72      ob
upoštevanju, da v Pogodbi ni posebnih določb, ki se uporabljajo za
pogajanja in uveljavitev obravnavanega sporazuma, zato je primerno
razviti uporabna pravila iz celote členov Pogodbe, ki jih zadevajo
odprta pogajanja o AETR;73      ob
upoštevanju, da mora biti razdelitev pooblastil med institucijami
Skupnosti za pogajanja in uveljavitev AETR določena upoštevajoč določbe,
ki se nanašajo na skupno prometno politiko, in na tiste, ki veljajo za
sklepanje sporazumov s strani Skupnosti;74      ob
upoštevanju, da po določilih člena 75(1) Svetu pripada, da na predlog
Komisije in po posvetovanju z Ekonomsko-socialnim odborom in Skupščino
sprejme ustrezne določbe v obliki predpisov ali na sploh za izvajanje
skupne prometne politike;75      ker
se v skladu s členom 228(1) v primerih, v katerih je treba skleniti
sporazume z eno ali več tretjimi državami oziroma z mednarodno
organizacijo, o teh sporazumih pogaja Komisija, sklepa pa jih Svet, ob
upoštevanju širših pristojnosti, ki jih ima morebiti Komisija;76      ker
je pomožno za pogajanja, ki so potekala v okviru gospodarske komisije
Združenih narodov za Evropo, treba upoštevati tudi člen 116(1), katere
določila predvidevajo, da po koncu prehodnega obdobja države članice
„ukrepajo v okviru mednarodnih ekonomskih organizacij skupaj“, o
izvajanju tega skupnega ukrepanja pa odloča Svet na predlog Komisije;77      ob
upoštevanju, da iz uskladitve teh različnih določb izhaja, da morajo
biti države članice glede zadev, ki spadajo v skupno politiko, v vsakem
primeru zavezane k skupnemu delovanju za zaščito interesov Skupnosti;78      ker
je bila ta solidarnost potrjena s sklepom z dne 20. marca 1970, ki mu
glede tega ni mogoče ničesar očitati;79      ker
poleg tega iz celote teh določb in, med drugim, člena 228(1) izhaja, da
je pravica do sklenitve Sporazuma pripadala Svetu;80      ker
je Komisija sama lahko posredovala na dva načina, po eni strani z
uveljavitvijo svoje pravice predlaganja, ki izhaja iz člena 75(1) in
člena 116(1), in po drugi strani kot pogajalka v skladu z določili člena
228(1), prvi pododstavek;81      ob
upoštevanju, da je ta razdelitev pooblastil med institucijami nujna le
ob morebitnem začetku pogajanj, ko je podelitev pristojnosti Skupnosti
začela učinkovati, bodisi na podlagi same Pogodbe ali pa na podlagi
določb, ki so jih sprejele institucije;82      ker
je treba v zvezi s tem omeniti, da je bila prvotna različica AETR
določena leta 1962, v obdobju, ko je v odsotnosti zadostnega razvoja
skupne prometne politike pristojnost za sklenitev tega sporazuma
pripadala državam članicam;83      ker
vsebina faze del, v kateri je prišlo do izdaje spornega sklepa, ni bila
priprava novega sporazuma, ampak le izvedba tistih sprememb v prvotni
različici iz leta 1962, ki bi omogočile ratifikacijo sporazuma vseh
pogodbenih strank;84      ker
je za pogajanja v zvezi z AETR torej značilno dejstvo, da so bili
njihov začetek in večina del opravljeni pred podelitvijo pristojnosti
Skupnosti na podlagi Uredbe št. 543/69;85      ker
iz tega izhaja, da je Svet 20. marca 1970 odločal o položaju, glede
katerega ni imel več popolne svobode delovanja v odnosih s tretjimi
državami, ki so bile udeleženke teh pogajanj;86      ker
bi predlaganje nove razdelitve pristojnosti znotraj Skupnosti zadevnim
tretjim državam na tej stopnji pogajanj lahko ogrozilo uspešen zaključek
pogajanj, kakor je potrdil tudi predstavnik Komisije v postopku
odločanja Sveta;87      ker
v takem položaju naloga obeh institucij, katerih pooblastila so
neposredno sporna, se pravi Sveta in Komisije, da se v skladu s členom
15 Pogodbe o ustanovitvi enotnega Sveta in enotne Komisije Evropskih
skupnosti z dne 8. aprila 1965 sporazumeta o primernih načinih
sodelovanja, da bi bolj učinkovito zagotovili zaščito interesov
Skupnosti;88      ker
iz zapisnika seje z dne 20. marca 1970 izhaja, da Komisija ni formalno
izkoristila svoje pravice predlaganja, ki ji jo pridržujeta člena 75 in
116 Pogodbe;89      ker tudi ni zahtevala preproste uporabe člena 228(1) glede njene pravice do pogajanj;90      ker
je torej treba priznati, da so z nadaljevanjem pogajanj in hkratno
sklenitvijo Sporazuma pod pogoji, ki jih je določil Svet, države članice
delovale in še delujejo v interesu in v imenu Skupnosti, v skladu z
obveznostmi, ki jim jih nalaga člen 5 Pogodbe;91      ker
v teh okoliščinah Svet s sprejetjem odločitve o postopku skupnega
delovanja držav članic ni kršil obveznosti, ki izhajajo iz členov 75 in
228;92      ker je v teh okoliščinah ta razlog treba zavrniti. b) Drugi razlogi, ki jih uveljavlja Komisija (člen 235 – pomanjkanje obrazložitve)93      Ob
upoštevanju, da Komisija podredno zatrjuje, da bi moral Svet glede
obveznosti iz izvajanja skupne prometne politike, ker svojega delovanja
ni utemeljil na členu 75, uporabiti najmanj tista pooblastila, ki mu jih
daje člen 235;94      ker
Svet meni, da zaradi izbire poti skupnega delovanja držav članic ni
potrebe za uporabo te določbe in ker poleg tega Komisija nikoli ne bi
sprejela pobude za predložitev tovrstnega predloga, kot to zahteva
navedena določba;95      ob
upoštevanju, da čeprav člen 235 Pogodbe Svetu omogoča, da sprejme
„ustrezne ukrepe“ tudi na področju zunanjih odnosov, ta člen ne nalaga
nobene obveznosti, Svetu pa daje možnost, katere neuporaba ne more
vplivati na veljavnost sklepa;96      ker je zato treba zavrniti ta razlog;97      ob
upoštevanju, da Komisija dodatno zatrjuje, da je izpodbijani sklep brez
navedbe kakršne koli pravne podlage in brez vsake obrazložitve;98      ob
upoštevanju, da zahtev člena 190 Pogodbe glede uredb, direktiv in
določb ni mogoče razširiti na akt posebne narave, kakršen je sklep z dne
20. marca 1970;99      ker
je dejansko sama udeležba Sveta v delu dala Komisiji vsa pravna
zagotovila iz člena 190, ki so namenjena tretjim osebam, na katere se
nanašajo akti, ki so navedeni v tem členu;100    ob upoštevanju, da je tožbo treba zavrniti. Stroški101    Ob
upoštevanju, da po določilih člena 69(2) Poslovnika neuspešna stranka
nosi stroške, če je bilo tako predlagano;102    ker v obravnavanem primeru nobena stranka ni predlagala sklepa o stroških;103    ker je treba odločiti o povrnitvi stroškov.Na podlagi procesnih vlog;po predstavitvi poročila sodnika poročevalca;po tem, ko so stranke podale ustne navedbe;po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca;na
podlagi Pogodbe o ustanovitvi Evropske gospodarske skupnosti, zlasti
členov 3, 5, 6, 74, 75, 111, 113, 114, 116, 164, 173, 174, 189, 190,
210, 228, 235 in 238 ter člena 15 Pogodbe z dne 8. aprila 1965 o
ustanovitvi enotnega Sveta in enotne Komisije Evropskih skupnosti;na podlagi Poslovnika Sodišča Evropskih skupnostijeSODIŠČEpo zavrnitvi vseh drugih obširnejših ali nasprotnih predlogov razsodilo:1)      Tožba se zavrne.2)      Vsaka stranka nosi svoje stroške.LecourtDonnerTrabucchiMonacoMertens de Wilmars      PescatoreKutscherRazglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 31. marca 1971.Sodni tajnik       PredsednikA. Van Houtte       R. Lecourt* Jezik postopka: francoščina.