62006CC0135
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
JULIANE KOKOTT
prednesené 20. septembra 2007 (
1
)
Vec C-135/06 P
Roderich Weißenfels
proti
Európskemu parlamentu
„Odvolanie — Odmena — Príspevok na nezaopatrené dieťa — Odpočítanie príspevkov podobného charakteru vyplácaných z iných zdrojov — Neobmedzená právomoc — Spory finančného charakteru“
I — Úvod
1.
Toto konanie o odvolaní mi ponúka príležitosť osobitnejšie sa zaoberať otázkou, kedy je dávka „príspevkom podobného charakteru vyplácaným z iných zdrojov“ v zmysle článku 67 ods. 2 Služobného poriadku zamestnancov Európskych spoločenstiev (ďalej len „služobný poriadok“).
2.
Základom tohto konania je právny spor týkajúci sa verejnej služby medzi úradníkom Spoločenstva, ktorým je Roderich Weißenfels (ďalej len „odvolateľ“), a Európskych parlamentom. V rámci svojej žaloby v prvom stupni odvolateľ napadol rozhodnutia Parlamentu, podľa ktorých sa odvolateľovi od zdvojnásobeného príspevku na nezaopatrené dieťa vyplácaného podľa služobného poriadku odpočíta výška dávky vyplácaná podľa luxemburského práva.
3.
Odvolateľ podal 25. januára 2006 odvolanie proti rozsudku Súdu prvého stupňa (ďalej len „napadnutý rozsudok“) (
2
), ktorým bola jeho žaloba zamietnutá.
II — Právny rámec
A — Právna úprava Spoločenstva
4.
Článok 62 tretí odsek služobného poriadku, v znení uplatniteľnom na prejednávanú vec, stanovuje, že odmena úradníkov zahrnuje rodinné prídavky.
5.
Podľa článku 67 ods. 1 písm. b) služobného poriadku je príspevok na nezaopatrené dieťa okrem iného súčasťou rodinných prídavkov.
6.
Článok 67 ods. 2 a 3 služobného poriadku stanovuje:
„2.   Úradníci poberajúci rodinné prídavky uvedené v tomto článku musia priznať príspevky podobného charakteru, ktoré im boli vyplatené z iných zdrojov, tieto ďalšie príspevky sa odpočítajú od príspevkov zaplatených podľa článkov 1, 2 a 3 prílohy VII.
3.   Príspevok na nezaopatrené dieťa sa môže zdvojnásobiť na základe osobitného a odôvodneného rozhodnutia menovacieho orgánu vychádzajúceho z lekárskych dokladov, ktoré potvrdzujú, že príslušné dieťa trpí duševným alebo telesným postihnutím, v dôsledku ktorého úradníkovi vznikajú veľké výdavky.“
B — Vnútroštátne právo
7.
Luxemburský zákon zo 16. apríla 1979 o vytvorení osobitného príspevku pre ťažko zdravotne postihnuté osoby, ktorý bol zrušený zákonom z 19. júna 1998 o zavedení poistenia pre prípad odkázanosti, ktorý sa však v tejto veci uplatní podľa prechodných ustanovení tohto posledného uvedeného zákona (ďalej len „luxemburský zákon zo 16. apríla 1979“) znie takto:
„Článok 1. Každá ťažko zdravotne postihnutá osoba s bydliskom v Luxemburskom veľkovojvodstve, ktorá v ňom pobýva aspoň desať rokov má nárok na výhody podľa tohto zákona.
Ten istý nárok vzniká zdravotne postihnutým deťom od veku troch rokov…
…
Článok 3. Každá ťažko zdravotne postihnutá osoba… má nárok… na osobitný príspevok…
Článok 4. Príspevok… sa pozastaví… do výšky zahraničnej dávky podobného charakteru.
Článok 5. Príspevok… je oslobodený od daní a príspevkov na sociálne zabezpečenie…“
III — Okolnosti predchádzajúce sporu a rozsudok Súdu prvého stupňa
8.
V bodoch 5 až 16 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa opisuje okolnosti predchádzajúce sporu takto:
„5
Odvolateľ, úradník v platovej triede A*12 (pôvodne platová trieda A 4), vstúpil do služobného pomeru v Parlamente v Luxemburgu 1. apríla 1982.
6
Jeho starší syn sa narodil 31. januára 1982. Od detstva trpí ťažkým zdravotným postihnutím.
7
Príspevok na nezaopatrené dieťa stanovený v článku 67 ods. 1 písm. b) služobného poriadku bol odvolateľovi priznaný od jeho nástupu do funkcie v Parlamente. Dňa 31. júla 1987 Parlament na základe článku 67 ods. 3 služobného poriadku rozhodol zdvojnásobiť od 1. mája 1987 príspevok na nezaopatrené dieťa v prospech odvolateľovho syna. Rozhodnutím z 8. júla 1997 sa zdvojnásobenie príspevku na nezaopatrené dieťa priznalo na nové obdobie od 1. júla 1997 do 30. júna 2000.
8
Rozhodnutím z 26. apríla 1999, prijatým na základe luxemburského zákona zo 16. apríla 1979, luxemburský Fond národnej solidarity rozhodol vyplatiť odvolateľovi ako oprávnenej osobe v mene svojho syna od 1. decembra 1998 osobitný príspevok na ťažko zdravotne postihnutú osobu.
9
Odvolateľ informoval v polovici októbra 1999 Parlament o vyplácaní luxemburského príspevku.
10
Rozhodnutím z 22. októbra 1999 znížil Parlament na základe článku 67 ods. 2 služobného poriadku sumu zodpovedajúcu zdvojnásobenému príspevku na nezaopatrené dieťa vyplácanú podľa služobného poriadku o výšku luxemburského príspevku, a to s účinnosťou od 1. decembra 1998.
11
Rozhodnutím z 20. septembra 2000 bol zdvojnásobený príspevok na nezaopatrené dieťa priznaný na nové obdobie, a to od 1. júla 2000 do 30. júna 2003. Suma zodpovedajúca zdvojnásobenému príspevku na nezaopatrené dieťa podľa služobného poriadku bola znížená o výšku luxemburského príspevku rozhodnutím z 18. septembra 2000.
12
Rozhodnutím z 1. júla 2003 bol zdvojnásobený príspevok na nezaopatrené dieťa priznaný na nové obdobie od 1. júla 2003 do 30. júna 2006.
13
Medzičasom odvolateľ listom zo 4. júna 2003 spochybnil princíp odpočítania výšky luxemburského príspevku zo strany Parlamentu takto:
‚Ako som už uviedol 28. mája 2003, invalidný dôchodok sa neposkytuje mne samotnému, ale môjmu synovi…, pričom tento sa mi vypláca ako zákonnému zástupcovi. Odpočítanie podľa článku 67 ods. 2 služobného poriadku od zdvojnásobeného príspevku na nezaopatrené dieťa, ktorý sa mi priznáva v súlade s článkom 67 ods. 3, nemôže prichádzať do úvahy.
Táto situácia vyplýva na jednej strane z toho, že ide o dve rôzne oprávnené osoby (právne subjekty) a na druhej strane, že dôchodok je nezávislou dávkou a nie »príspevkom«.
Nakoniec tu nejde ani o [príspevok] »podobného charakteru«, keďže príspevok v zmysle odseku 3 slúži na odstránenie mimoriadnych nákladov, ktorým je úradník vystavený, zatiaľ čo dôchodok je dávkou pre zdravotne postihnutú osobu.‘
14
Rozhodnutím z 26. júna 2003 však Parlament odpočítanie uplatnil.
15
Listom z 13. augusta 2003 podal odvolateľ proti rozhodnutiu z 26. júna 2003 sťažnosť v zmysle článku 90 ods. 2 služobného poriadku. Uvedenú sťažnosť Parlament listom z 10. novembra 2003 zamietol.
16
Dňa 28. apríla 2004, po podaní žaloby v tejto veci, Parlament rozhodol o odpočítaní podľa článku 67 ods. 2 služobného poriadku, pričom zohľadnil aktuálnu výšku luxemburského príspevku. Dňa 8. júna 2004 podal odvolateľ proti rozhodnutiu z 28. apríla 2004 sťažnosť, ktorá bola zamietnutá rozhodnutím Parlamentu z 15. septembra 2004.“
9.
Návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 2. februára 2004 odvolateľ podal svoju prvostupňovú žalobu. V nej navrhoval zrušiť rozhodnutie žalovaného z 26. júna 2003, ako aj rozhodnutie žalovaného z 10. novembra 2003, ktoré zamietli s nimi súvisiacu sťažnosť, a zaviazať Parlament, aby mu uhradil všetky neoprávnene vykonané zrážky z jeho odmeny, spolu so zákonnými úrokmi.
10.
Vo svojej replike odvolateľ preformuloval svoj druhý žalobný návrh, a teda navrhoval, aby Súd prvého stupňa:
„—
vyhlásil za neplatné konkludentné odmietnutie žalovaného uhradiť žalobcovi v súlade s jeho žiadosťou zo 4. júna 2003… neprávom zadržaný zdvojnásobený príspevok na nezaopatrené dieťa, ako aj rozhodnutie, ktoré žalovaný vydal 10. novembra 2003 v nadväznosti na sťažnosť podanú proti tomuto prvému rozhodnutiu,
—
vyhlásil za neplatné rozhodnutie žalovaného z 28. apríla 2004, ktorým sa mimoriadna podpora pre zdravotne postihnuté osoby poskytovaná jeho synovi z iných zdrojov… vyhlasuje za ‚príspevok podobného charakteru‘ v zmysle článku 67 ods. 2 služobného poriadku, ako zdvojnásobený príspevok na nezaopatrené dieťa…, ako aj rozhodnutie, ktoré žalovaný vydal 15. septembra 2004 v nadväznosti na sťažnosť podanú proti tomuto prvému rozhodnutiu,
—
zaviazal žalovaného, aby nahradil škodu spôsobenú…, vo výške zákonnej úrokovej miery z neprávom zadržaných súčastí jeho odmeny, zodpovedajúcu zdvojnásobenému príspevku na nezaopatrené dieťa“.
11.
Súd prvého stupňa žalobu zamietol. Pokiaľ ide o žalobný návrh smerujúci k zaviazaniu Parlamentu na úhradu určitých súm, Súd prvého stupňa zamietol žalobu ako neprípustnú. Podľa neho žiadosť smerujúca k zaviazaniu Parlamentu na úhradu určitých súm bola neprípustná, keďže Súdu prvého stupňa neprislúchalo v rámci žaloby podanej na základe článku 91 služobného poriadku ukladať inštitúciám Spoločenstva príkazy. Pripomenul totiž, že v prípade zrušenia aktu je dotknutá inštitúcia povinná podľa článku 233 ES prijať opatrenia nevyhnutné na vykonanie rozsudku.
12.
Pokiaľ ide o preformulovaný žalobný návrh uvedený v replike, ktorým sa požadovalo, aby bol Parlament zaviazaný na náhradu škody, ktorú odvolateľ utrpel, Súd prvého stupňa konštatoval, že predstavoval návrh na náhradu škody v zmysle článku 235 ES. Uviedol však, že keďže bol predmet sporu stanovený v návrhu na začatie konania, nemožno ho zmeniť v štádiu repliky.
13.
Súd prvého stupňa zastával názor, že žaloba o neplatnosť smerovala len proti rozhodnutiu z 26. júna 2003. Súd prvého stupňa zamietol tento žalobný návrh ako nedôvodný. Vyhlásil, že Parlament správne vychádzal zo zásady, že luxemburská dávka bola príspevkom podobného charakteru v zmysle článku 67 ods. 2 služobného poriadku, ktorú bolo potrebné odpočítať od zdvojnásobeného príspevku na nezaopatrené dieťa vyplácaného podľa služobného poriadku.
IV — Odvolanie
14.
Odvolateľ uvádza tri odvolacie dôvody na podporu svojho odvolania. V rámci prvého a druhého odvolacieho dôvodu kritizuje nezohľadnenie niektorých žalobných návrhov alebo ich zamietnutie a v rámci tretieho odvolacieho dôvodu uvádza, že došlo k porušeniu článku 67 ods. 2 služobného poriadku.
15.
Odvolateľ navrhuje, aby Súdny dvor:
„1.
zrušil rozsudok Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev (prvá komora) z 25. januára 2006, Roderich Weiβenfels/Európsky parlament, T-33/04, doručený 31. januára 2006;
2.
zrušil rozhodnutie žalovaného z 26. júna 2003, podľa ktorého sa žalobcovi od zdvojnásobeného príspevku na nezaopatrené dieťa podľa článku 67 ods. 3 služobného poriadku odpočíta mimoriadna podpora pre ťažko zdravotne postihnuté osoby vyplácaná jeho synovi Frederikovi z iných zdrojov;
3.
zrušil konkludentné odmietnutie žalovaného uhradiť žalobcovi v súlade s jeho žiadosťou zo 4. júna 2003 neoprávnene zadržaný zdvojnásobený príspevok na nezaopatrené dieťa;
4.
zrušil rozhodnutie žalovaného z 28. apríla 2004, ktorým sa mimoriadna podpora pre ťažko zdravotne postihnuté osoby poskytovaná jeho synovi Frederikovi z iných zdrojov vyhlasuje za „príspevok podobného charakteru“ v zmysle článku 67 ods. 2 služobného poriadku ako žalobcovi priznaný zdvojnásobený príspevok na nezaopatrené dieťa;
5.
zaviazal žalovaného nahradiť žalujúcemu škodu (eventuálne vo výške zákonnej úrokovej miery), ktorá vyplýva z neprávom zadržaných súčastí odmeny úradníka vo forme zdvojnásobeného príspevku na nezaopatrené dieťa;
6.
zaviazal žalovaného nahradiť trovy konania na oboch stupňoch vrátane nevyhnutných výdavkov žalobcu.“
16.
Parlament navrhuje, aby Súdny dvor:
1.
zamietol odvolanie, keďže odvolacie dôvody sú sčasti irelevantné a sčasti neprípustné, a v každom prípade nedôvodné;
2.
zaviazal odvolateľa na náhradu trov odvolacieho konania.
V — Posúdenie
17.
V prejednávanej veci sa zdá, že je vhodné začať preskúmaním tretieho odvolacieho dôvodu. Podľa judikatúry Súdneho dvora sa totiž odvolanie musí zamietnuť, a to aj vtedy, ak v odôvodnení napadnutého rozsudku došlo k porušeniu práva Spoločenstva, pokiaľ sa jeho výrok zdá byť dôvodný z iných právnych dôvodov. (
3
) V dôsledku toho, ak by sa ukázalo, že sa odvolateľ nemôže domáhať vyplatenia rodinných prídavkov v plnej výške, prvý a druhý odvolací dôvod by boli irelevantné, ak sa výrok rozsudku v každom prípade ukáže ako dôvodný.
A — O výklade článku 67 ods. 2 služobného poriadku
18.
V rámci druhého odvolacieho dôvodu odvolateľ tvrdí, že Súd prvého stupňa pri jeho výklade pojmu „príspevok podobného charakteru vyplácaný z iných zdrojov“ neprihliadol na to, že článok 67 ods. 2 služobného poriadku vyžaduje dvojitú podobnosť, a to tak po formálnej, ako aj materiálnej stránke. Podľa odvolateľa, aby išlo o „príspevok podobného charakteru“ musí byť príspevok vyplácaný z iných zdrojov vedľajšou dávkou k odmene, akou sú rodinné prídavky úradníka. Podľa odvolateľa to vyplýva zo znenia článku 67 ods. 2 služobného poriadku, ktorého nemecká verzia používa výraz „Zulage“ (doplnok); luxemburská dávka nie je vedľajšou dávkou k odmene a okrem toho nie je označená výrazom „Zulage“, ale naopak názvom „Sonderbeihilfe“ (mimoriadna podpora). Odvolateľ sa okrem toho odvoláva na rozsudky Súdneho dvora Komisia/Belgicko (
4
) a Komisia/Nemecko (
5
). Tvrdí, že v napadnutom rozsudku došlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu, keďže sa v ňom zastával názor, že na účely uplatnenia článku 67 ods. 2 služobného poriadku je irelevantné, že sa vnútroštátna podpora vyplácala bez ohľadu na akýkoľvek pracovnoprávny vzťah každej osobe s bydliskom v členskom štáte.
19.
Podľa odvolateľa neexistuje ďalej podobnosť po materiálnej stránke, keďže osoby oprávnené poberať tieto dve dávky boli odlišné. Tvrdí, že osobou oprávnenou poberať vnútroštátnu dávku nie úradník, ale samotné dieťa. Podľa neho nie je dôležitý skutočný príjemca dávky, ale len oprávnená osoba.
20.
V dôsledku toho je potrebné preskúmať, či sa Súd prvého stupňa pri analýze dávky, ktorá sa nevypláca v súvislosti s profesijnou činnosťou, ako príspevku podobného charakteru v zmysle tohto ustanovenia, nedopustil nesprávneho výkladu článku 67 ods. 2 služobného poriadku, keďže svoje preskúmanie založil na podobnosti dávok, len pokiaľ ide o ich cieľ a účel.
1. O spojitosti medzi dávkou a odmenou
21.
V bode 52 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa konštatoval, že tvrdenie žalobcu, podľa ktorého oba predmetné príspevky neboli podobného charakteru z dôvodu, že príspevok vyplácaný podľa služobného poriadku dopĺňa odmenu odvolateľa na rozdiel od vnútroštátneho príspevku, ktorý sa telesne postihnutému dieťaťu vypláca bez ohľadu na príjem, nie je presvedčivé. Súd prvého stupňa následne vyhlásil, že rozhodujúcim kritériom na účely posúdenia toho, či oba predmetné príspevky v tejto veci majú podobný charakter, je skôr cieľ a účel vyplácanej dávky. Uvádza teda, že v prejednávanej veci sú rozhodujúce náklady spojené s poskytnutím pomoci a starostlivosti ťažko zdravotne postihnutej osobe.
22.
Podľa napadnutého rozsudku je teda na účely uplatnenia článku 67 ods. 2 služobného poriadku irelevantné, či sa vnútroštátny príspevok vypláca v súvislosti s odmenou alebo nezávisle od akejkoľvek odmeny. Je potrebné súhlasiť so stanoviskom odvolateľa, podľa ktorého tento záver neplatí vo vzťahu k zneniu nemeckej verzie. V nej totiž ide o „Zulage“ (doplnok). (
6
) Tento pojem možno chápať v tom zmysle, že ide o dávku, ktorá dopĺňa inú dávku, v tomto kontexte teda odmenu, a ktorá tak, ako aj dávka, od ktorej sa odpočíta dávka vyplácaná z iných zdrojov, predstavuje doplnok k odmene úradníka. Na prvý pohľad teda možno znenie služobného poriadku, prinajmenšom v nemeckej verzii, nepochybne chápať v tom zmysle, že dávka je podobného charakteru len vtedy, ak predstavuje „doplnok“ k odmene.
23.
Tento gramatický výklad však nie je jediný možný. Je rovnako možné, že sa používanie výrazu „Zulage“ má chápať neosobitne a širšie v tom zmysle tak, že zahŕňa tiež dávky, ktoré sa nevyplácajú v súvislosti s odmenou.
24.
Rozhodujúci význam má teda teleologický výklad. Je potrebné súhlasiť s vyhlásením Parlamentu, že ak by sa výraz „Zulage“ vykladal ako doplnok k odmene, toto ustanovenie by v mnohých prípadoch bolo irelevantné. Vo všeobecnosti totiž úradník nepoberá doplnok k odmene vyplácaný z iných zdrojov, s výnimkou prípadu, ak by vykonával vedľajšiu činnosť. Podľa tohto prístupu sa článok 67 ods. 2 služobného poriadku vzťahuje len na doplnok k odmene manželky úradníka.
25.
Rozhodujúcu prekážku vymedzenia dávky len ako doplnku k odmene však predstavuje argument, podľa ktorého táto analýza vedie k nerovnosti zaobchádzania s úradíkmi v závislosti od náhodných úprav systémov vyplácania rodinných prídavok v členských štátoch. Úradníkovi, ktorého manželka je zamestnaná v členskom štáte, ktorý vypláca doplnkovú dávku na zdravotne postihnuté dieťa vo forme doplnku k odmene, sa táto vyplácaná dávka odpočíta od dávky Spoločenstva. Inému úradníkovi, ktorému sa na jeho zdravotne postihnuté dieťa vypláca vnútroštátny príspevok z členského štátu, v ktorom vyplatenie tohto príspevku nemá formu doplnku k odmene, ale podlieha kritériu bydliska, sa tento príspevok neodpočíta od dávky Spoločenstva, takže sa mu vyplatí zdvojnásobená dávka. Takáto nerovnosť zaobchádzania s úradníkmi v závislosti od konkrétnej úpravy vnútroštátneho práva nie je odôvodnená.
26.
Najpresvedčivejší výklad článku 67 ods. 2 služobného poriadku je teda ten — ktorý rovnako zvolil Súd prvého stupňa vo svojom rozsudku —, ktorý vylučuje takúto nerovnosť zaobchádzania s úradníkmi tým, že sa nezameriava na formálnu podobnosť, teda na doplnok k odmene, ale na materiálnu podobnosť, to znamená na cieľ a účel, ktoré dávka sleduje.
27.
Na rozdiel od toho, čo uvádza žalobca, rozsudky Súdneho dvora Komisia/Belgicko (
7
) a Komisia/Nemecko (
8
) tomuto výkladu neodporujú. Je istotne pravda, že Súdny dvor v týchto rozsudkoch konštatoval, že „sa článok 67 ods. 2 uplatňuje len vtedy, ak existuje vo vzťahu k členskému štátu, ktorého právne predpisy v zásade zakladajú nárok na vyplácanie vnútroštátnych príspevkov na dieťa, ktoré môže byť príjemcom príspevkov podľa služobného poriadku, porovnateľná spojitosť so situáciami, ktoré zakladajú nárok na príspevky podľa služobného poriadku“. (
9
)
28.
Súdny dvor dodal, že „príspevky podobného charakteru, ktoré sa podľa článku 67 ods. 2 služobného poriadku musia odpočítať od rodinných prídavkov podľa služobného poriadku…, sú len tie, ktoré sa vyplácajú v súvislosti so závislou zárobkovou činnosťou“. (
10
)
29.
Na prvý pohľad sa zdá, že napadnutý rozsudok odporuje už citovaným rozsudkom, keďže vyhlasuje, že je irelevantná tak skutočnosť, že vnútroštátny príspevok sa nevypláca v súvislosti s profesijnou činnosťou, ale len z dôvodu bydliska, ako aj skutočnosť, že manželka úradníka nevykonáva závislú zárobkovú činnosť.
30.
Ak sa však zohľadní kontext, v ktorom boli rozsudky Komisia/Belgicko a Komisia/Nemecko vyhlásené, ukazuje sa, že tento prvý dojem bol nesprávny a že tu niet žiadneho rozporu. Uvedené rozsudky boli vyhlásené v nadväznosti na konania o nesplnení povinnosti, v rámci ktorých Komisia kritizovala vnútroštátne právne predpisy stanovujúce, že sa nepriznali rodinné prídavky na dieťa, na ktoré Európska spoločenstvo vyplácalo jednému z rodičov dávku porovnateľnú s rodinnými prídavkami. Vnútroštátne právo teda stanovovalo pravidlo na zamedzenie súbehu, porovnateľné s článkom 67 ods. 2 služobného poriadku. Toto pravidlo uložilo zo zásady Spoločenstvu povinnosť platiť. Spojitosť vnútroštátneho právneho režimu a režimu Spoločenstva neobsahuje pravidlo prednosti, to znamená ustanovenie upravujúce, na základe ktorého režimu sa malo prednostne platiť. Súdny dvor bol teda vyzvaný, aby rozhodol o tom, v akom rozsahu článok 67 ods. 2 služobného poriadku bráni vnútroštátnemu pravidlu na zamedzenie súbehu, a teda v akom rozsahu článok 67 ods. 2 služobného poriadku ukladá členským štátom povinnosti.
31.
V uvedených veciach teda nešlo o výklad článku 67 ods. 2 služobného poriadku z pohľadu európskeho úradníka, ktorého práva sú zúžené v dôsledku pravidla na zamedzenie súbehu uvedeného v tomto ustanovení, ktoré bolo spochybnené, ale otázku, či sa majú dávky vyplácať na základe vnútroštátneho režimu alebo režimu Spoločenstva. Komisia v týchto veciach z článku 67 ods. 2 služobného poriadku vyvodila povinnosť členských štátov vyplácať dávky prednostne, čo malo za následok, že Spoločenstvo sa mohlo odvolávať na pravidlo na zamedzenie súbehu a už nebolo povinné platiť.
32.
Generálny advokát Mischo vo svojich návrhoch v týchto dvoch veciach navrhol nevyvodzovať pravidlo prednosti z článku 67 ods. 2 služobného poriadku. Podľa neho článok 67 ods. 2 služobného poriadku bol čistým ustanovením na zamedzenie súbehu. Mal význam len v prípade, ak sa rodinné prídavky skutočne vyplácali na základe vnútroštátneho režimu. Z toho naopak nevyplývalo žiadne obmedzenie autonómie členských štátov v oblasti poskytovania sociálnych dávok. (
11
)
33.
Súdny dvor však nepostupoval v súlade s návrhmi, ktoré predniesol generálny advokát, ale v uvedených rozsudkoch konštatoval, že článok 67 ods. 2 služobného poriadku stanovuje tiež pravidlo prednosti. V nadväznosti na prístup Súdneho dvora členský štát podľa tohto pravidla prednosti porušil článok 67 ods. 2 služobného poriadku, keď odvolávajúc sa na dávku vyplácanú podľa služobného poriadku vylúčil vyplácanie rodinných prídavkov podľa vnútroštátneho práva v prípade, ak manželka európskeho úradníka vykonáva závislú zárobkovú činnosť. (
12
) Konštatovania, ktoré v tejto súvislosti Súdny dvor vykonal, pokiaľ ide o definíciu „podobnosti príspevku“, sa teda týkali článku 67 ods. 2 služobného poriadku, ktorý plní úlohu pravidla prednosti.
34.
Definícia „podobnosti príspevku“ v oblasti uplatnenia článku 67 ods. 2 služobného poriadku ako pravidla prednosti sa nevyhnutne neuplatní na definíciu uvedeného pojmu v rámci článku 67 ods. 2 služobného poriadku, ktorý plní úlohu pravidla na zamedzenie súbehu. V rámci článku 67 ods. 2 služobného poriadku ako pravidla na zamedzenie súbehu je naopak potrebné vychádzať z materiálneho významu tejto normy. Je to jediný spôsob ako predísť nerovnému zaobchádzaniu s úradníkmi (ako bolo uvedené vyššie). Výklad článku 67 ods. 2 služobného poriadku, ktorý navrhoval generálny advokát Mischo a ktorý v tomto ustanovení videl len pravidlo na zamedzenie súbehu a nie aj pravidlo prednosti, zamedzuje to, aby sa obsah tohto pojmu nerozložil podľa úlohy článku 67 ods. 2 služobného poriadku, čiže ako pravidla prednosti alebo pravidla na zamedzenie súbehu.
35.
Preto v oblasti uplatnenia článku 67 ods. 2 služobného poriadku ako pravidla na zamedzenie súbehu, je len kritérium týkajúce sa materiálnej stránky — či dávka slúži tomu istému cieľu a tomu istému účelu — dôležité na účely preskúmania jeho podobnosti.
2. O materiálnej podobnosti dávky
36.
Pokiaľ ide o skúmanie materiálnej podobnosti dávok, odvolateľ napadnutému rozsudku vytýka, že sa v ňom nezohľadnila skutočnosť, že osobou oprávnenou poberať vnútroštátnu dávku nie je úradník, ale samotné dieťa, a že sa dávka úradníkovi vyplácala len ako zákonnému zástupcovi maloletého dieťaťa.
37.
Súd prvého stupňa však správne konštatoval, že formálne priznanie dávky nemôže byť rozhodujúce. Kritériom je naopak to, kto je v konečnom dôsledku príjemcom dávky. Napriek tomu, že formálny nárok ako oprávnená osoba má v prejednávanej veci nielen syn, ale aj otec. Príjemcom týchto dávok je totiž v konečnom dôsledku úradník tým, že sa znižujú sumy nevyhnutné na výživu dieťaťa a v dôsledku toho sa v tom istom rozsahu znižujú náklady otca na výživné. (
13
) Preto je tretí odvolací dôvod v tomto ohľade rovnako nedôvodný.
3. Predbežný záver
38.
V krátkosti je potrebné poznamenať, že sa v napadnutom rozsudku správne uplatnil článok 67 ods. 2 služobného poriadku, keď sa v ňom konštatovalo, že Parlament bol oprávnený od zdvojnásobeného príspevku na nezaopatrené dieťa vyplácaného podľa služobného poriadku odpočítať platby uskutočnené podľa luxemburského práva.
39.
Napadnutý rozsudok je v dôsledku toho v každom prípade vo svojom výroku dôvodný, aj za predpokladu, že by ďalšie odvolacie dôvody, ktoré odvolateľ uviedol na podporu svojho odvolania boli relevantné, tie sú teraz bez významu. Budem ich však ďalej skúmať pre prípad, ak by Súdny dvor dospel k odlišnému záveru, pokiaľ ide o práve preskúmaný tretí odvolací dôvod.
B — O zamietnutí rôznych žalobných návrhov
40.
V rámci svojho prvého odvolacieho dôvodu odvolateľ Súdu prvého stupňa vytýka, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď nezohľadnil, že celkovo boli napadnuté tri odlišné rozhodnutia. Druhý odvolací dôvod kritizuje, že napadnutý rozsudok zamietol žalobný návrh na náhradu škody vyplývajúcej zo straty úrokov ako neprípustný.
41.
Na rozdiel od názoru Parlamentu nie sú tieto odvolacie dôvody neprípustné z dôvodu neexistencie poškodenia záujmov odvolateľa. Tak zamietnutie žiadosti smerujúcej k zaplateniu úrokov, ako aj nezohľadnenie žalobných návrhov, ktorých predmetom je zrušenie ďalších rozhodnutí Parlamentu, môžu poškodzovať záujmy odvolateľa.
1. O odvolacom dôvode založenom na nezohľadnení niektorých žalobných návrhov
42.
V rámci prvého odvolacieho dôvodu odvolateľ kritizuje, že sa v rozsudku neprihliadlo na to, že celkovo boli napadnuté tri samostatné rozhodnutia, a to rozhodnutie z 26. júna 2003, konkludentné rozhodnutie o zamietnutí žiadosti zo 4. júna 2003 a rozhodnutie z 28. apríla 2004. Súd prvého stupňa zastával názor, podľa odvolateľa právne nesprávny, že žaloba o neplatnosť, ktorú podal odvolateľ, smerovala len proti rozhodnutiu z 26. júna 2003.
43.
Je potrebné v prvom rade overiť, či tento odvolací dôvod už nie je irelevantný v dôsledku toho, že odvolateľ vzal na pojednávaní na Súde prvého stupňa uvedené žalobné návrhy späť. V napadnutom rozsudku sa v bode 31 uvádza, „že žalobca na pojednávaní pripustil, že rôzne návrhy o neplatnosť uvedené v jeho žalobe a v replike mali ten istý predmet, a to žiadosť o zrušenie rozhodnutia z 26. júna 2003“. Táto formulácia však neumožňuje domnievať sa, že odvolateľ formálne vzal čiastočne späť svoju žalobu, pokiaľ ide o tieto žalobné návrhy. Zo zápisnice z pojednávania ďalej nevyplýva, že odvolateľ vyhlásil, že čiastočne berie svoju žalobu späť. V dôsledku toho je potrebné následne preskúmať prvý odvolací dôvod.
44.
Parlament tým, že po podaní žaloby 2. februára 2004 prijal rozhodnutie z 28. apríla 2004, znovu rozhodol o odpočítaní podľa článku 67 ods. 2 služobného poriadku a zohľadnil aktuálnu výšku luxemburského príspevku.
45.
V napadnutom rozsudku sa konštatuje, že toto rozhodnutie je v podstate zhodné s rozhodnutím z 26. júna 2003. Z toho vyvodil, že iba potvrdzuje rozhodnutie z 26. júna 2003 a že sa žaloba o neplatnosť nemá považovať za smerujúcu proti nemu.
46.
Toto konštatovanie Súdu prvého stupňa sa mi nezdá presné. Rozhodnutie z 28. apríla 2004 sa opäť zaoberalo do budúcnosti otázkou odpočítania podľa článku 67 ods. 2 služobného poriadku pri zohľadnení aktuálnej výšky luxemburského príspevku. Toto rozhodnutie teda odvolateľovi nezávisle vytýka: a to aj za predpokladu zrušenia rozhodnutia z 26. júna 2003, rozhodnutie z 28. apríla 2004, ktoré by pretrvávalo v období nasledujúcom po tom istom dátume. Odvolateľ má preto tiež záujem na konaní, pokiaľ ide o zrušenie rozhodnutia z 28. apríla 2004.
47.
Tento návrh bol okrem toho výnimočne prípustný, aj keď bol formulovaný len v replike.
48.
Podľa judikatúry Súdneho dvora žiadosť, ktorej predmetom je zrušenie rozhodnutia prijatého po podaní žaloby, je prípustná v prípade, ak uvedené rozhodnutie len predĺži predchádzajúce rozhodnutie; bolo by v rozpore s riadnym výkonom spravodlivosti a požiadavkou hospodárnosti konania, ak by sa od žalobcu vyžadovalo, aby podal novú žalobu proti novému rozhodnutiu. (
14
)
49.
Vzniká otázka, či sa táto judikatúra môže rovnako uplatniť v sporoch týkajúcich sa verejnej služby, keďže prípustnosť žaloby je podmienená predbežným uskutočnením konania o sťažnosti. Zásada hospodárnosti konania je však v takýchto prípadoch stanovená, aby žalovaný nemusel znovu začať nové konanie, pokiaľ konanie o sťažnosti nie je nevyhnutné. To teda platí v prípade, ak správne rozhodnutie, na ktoré sa má žaloba tiež vzťahovať, len zmenilo a doplnilo alebo nahradilo rozhodnutie, ktoré už bolo predmetom konania o sťažnosti. Z postoja, ktorý prijal správny orgán v rámci súdneho konania, okrem toho musí vyplývať, že by konanie o sťažnosti bolo odsúdené na neúspech.
50.
Odvolateľ okrem toho kritizuje, že bolo nesprávne, že sa v napadnutom rozsudku nezohľadnilo, že implicitné rozhodnutie o zamietnutí žiadosti odvolateľa zo 4. júna 2003 predstavovalo samostatné rozhodnutie, predmet žaloby o neplatnosť.
51.
V napadnutom rozsudku sa v tejto súvislosti v bode 30 konštatuje, že predmet implicitného rozhodnutia o zamietnutí žiadosti zo 4. júna 2003 je totožný s predmetom rozhodnutia z 26. júna 2003 takže žalobný návrh, ktorého predmetom je jeho zrušenie, sa zhoduje so žalobným návrhom smerujúcim k zrušeniu rozhodnutia z 26. júna 2003.
52.
Táto kvalifikácia vykonaná v napadnutom rozsudku nie je v konečnom dôsledku presvedčivá. Predmet oboch žalobných návrhov nie je totožný. Na základe žiadosti zo 4. júna 2003 totiž odvolateľ požadoval úhradu neprávom zadržaného zdvojnásobeného príspevku na nezaopatrené dieťa. Tento žalobný návrh teda ide nad rámec zrušenia rozhodnutia z 26. júna 2003, ktorým sa rozhodlo o odpočítaní luxemburského príspevku. O odpočítaní luxemburského príspevku sa už totiž rozhodlo v rozhodnutiach z 22. októbra 1999 a z 18. septembra 2000. Žiadosť z 4. júna 2003 o vyplatenie zadržaného príspevku na nezaopatrené dieťa sa rovnako môže týkať obdobia pred 26. júnom 2003 a predstavuje teda samostatný predmet žaloby.
53.
Prvý odvolací dôvod však v tomto ohľade neodôvodňuje zrušenie napadnutého rozsudku, keďže návrh týkajúci sa implicitného rozhodnutia o zamietnutí žiadosti zo 4. júna 2003 bol neprípustný z iného dôvodu. Bol totiž uvedený len v rámci repliky, čiže oneskorene.
2. O návrhu na náhradu škody
54.
V rámci druhého odvolacieho dôvodu odvolateľ kritizuje, že sa v napadnutom rozsudku zamietol jeho návrh na náhradu škody vyplývajúcej zo straty úrokov ako oneskorený.
55.
V napadnutom rozsudku sa v bode 26 konštatuje, že žalobný návrh smerujúci k získaniu náhrady škody vo výške zákonnej úrokovej miery, ktorá pre odvolateľa vyplýva zo straty úrokov, ako bol preformulovaný v replike, zodpovedá návrhu na náhradu škody; tento návrh mal byť uvedený v žalobe a keďže bol uvedený len v replike, má sa zamietnuť ako oneskorene podaný.
56.
Toto konštatovanie pri právnej kontrole neobstojí. Je istotne pravda, že v súlade s článkom 21 Štatútu Súdneho dvora žaloba už musí obsahovať návrhy a že v zásade nie je možné následne uvádzať nové návrhy. Žiadosť, že na zdvojnásobený príspevok na nezaopatrené dieťa sa uplatňujú úroky, však už vyplýva na základe výkladu zo žaloby, a bola teda formulovaná včas. Odvolateľ totiž v žalobe navrhuje, aby bol žalovaný zaviazaný odvolateľovi uhradiť všetky neoprávnene vykonané zrážky z jeho odmeny spolu s príslušnými zákonnými úrokmi. V týchto návrhoch odvolateľ istotne výslovne nepožadoval zaplatenie úrokov z dôvodu náhrady škody. Toto však nemôže byť rozhodujúce. Návrhy formulované v replike sa teda majú posudzovať nie ako nový návrh, ale len tak, že dostatočne určitým spôsobom spresňujú návrh, ktorý už bol dostatočne určujúcim spôsobom uvedený v žalobe, ktorý však jednoducho nebol výslovne kvalifikovaný ako návrh na náhradu škody. Návrh formulovaný v replike teda nejde nad rámec pôvodného žalobného návrhu, naopak zostáva v porovnaní s týmto pôvodným návrhom zúžený, keďže uloženie povinnosti Parlamentu vyplatiť neuhradený príspevok na nezaopatrené dieťa nie je zachované.
57.
Tento návrh je okrem iného rovnako prípustný. Súd prvého stupňa správne zastával názor, že súdom Spoločenstva v zásade neprislúcha, aby inštitúciám Spoločenstva ukladali príkazy; v prípade zrušenia aktu Spoločenstva je dotknutá inštitúcia povinná podľa článku 233 ES prijať opatrenia nevyhnutné na vykonanie rozsudku.
58.
Článok 91 služobného poriadku však stanovuje, že vo finančných sporoch týkajúcich sa verejnej služby má Súdny dvor neobmedzenú súdnu právomoc.
59.
Súd prvého stupňa poskytol rôzne odpovede na otázku, v akom rozsahu boli v sporoch týkajúcich sa verejnej služby prípustné žaloby smerujúce zaviazať inštitúcie na úhradu zrazených dávok, akými sú napríklad rodinné prídavky alebo denné diéty. (
15
)
60.
Parlament zastáva názor, že pojem sporu finančnej povahy sa vykladá striktne a že zahŕňa len návrhy na náhradu škody. Podľa Parlamentu tento pojem nezahŕňa tento spor týkajúci sa zdvojnásobeného príspevku na nezaopatrené dieťa, keďže — na rozdiel od žalôb na náhradu škody — v prípade, ak Súdny dvor vyhovie návrhu, nemá žiadnu mieru voľnej úvahy, pokiaľ ide o výšku príspevku, ktorú má Parlament zaplatiť, pretože tá vyplýva priamo zo zákona.
61.
Pokiaľ ide prinajmenšom, o úroky z príspevku na nezaopatrené dieťa v prejednávanej veci ide o návrh na náhradu škody a teda — a takisto podľa úzkeho výkladu Parlamentu — o spor finančnej povahy. Aby však bolo možné o tomto návrhu rozhodnúť, Súd prvého stupňa musí mať rovnako právomoc rozhodnúť, prinajmenšom implicitne, o predbežnej otázke týkajúcej sa samotnej povinnosti Parlamentu k úhrade a osobitne o otázke, za aké obdobia je potrebné retroaktívne priznať zdvojnásobený príspevok na nezaopatrené dieťa.
62.
Návrh smerujúci k tomu, aby bol Parlament zaviazaný na náhradu škody vyplývajúcej zo straty úrokov, ktorý je formulovaný v replike, je v dôsledku toho prípustný.
C — Predbežný záver
63.
Ako už teda bolo uvedené, prvý a druhý odvolací dôvod, ktorý uviedol odvolateľ, sa uznali prinajmenšom čiastočne. No podľa analýzy, ktorú uvádzam a ktorá sa týka tretieho odvolacieho dôvodu, je správne že Parlament od zdvojnásobeného príspevku na nezaopatrené dieťa odpočítal dávku vyplácanú podľa luxemburského práva. Zdá sa, že rozsudok je teda, pokiaľ ide o jeho výsledok, dôvodný. Preto je potrebné odvolanie v celom rozsahu zamietnuť.
VI — O trovách
64.
Podľa článku 69 ods. 2 prvého pododseku Rokovacieho poriadku Súdneho dvora uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe článku 118 toho istého rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Na základe článku 70 tohto rokovacieho poriadku v sporoch medzi Spoločenstvami a ich zamestnancami znášajú inštitúcie svoje vlastné trovy konania. Na základe článku 122 druhého odseku tohto rokovacieho poriadku sa však tento článok 70 nevzťahuje na odvolanie podané — ako v tejto veci — úradníkom alebo iným zamestnancom inštitúcie proti tejto inštitúcii.
65.
V súlade s článkom 122 druhým odsekom Rokovacieho poriadku Súdneho dvora v prípade odvolaní podaných úradníkmi alebo inými zamestnancami určitej inštitúcie môže Súdny dvor v záujme spravodlivosti odchylne od článku 69 ods. 2 rozdeliť medzi účastníkov náhradu trov konania. V tejto veci však nemožno nájsť žiaden dôkaz, ktorý by svedčil v prospech takéhoto rozhodnutia v záujme spravodlivosti.
66.
Naďalej sa teda uplatňuje pravidlo stanovené v článku 69 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora. Keďže Parlament navrhol zaviazať odvolateľa na náhradu trov konania a odvolateľ nemal úspech vo svojich dôvodoch, je potrebné zaviazať ho na náhradu trov konania.
VII — Návrh
67.
Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol takto:
1.
Odvolanie sa zamieta.
2.
Odvolateľ je povinný nahradiť trovy odvolacieho konania.
(
1
)	Jazyk prednesu: nemčina.
(
2
)	Rozsudok z 25. januára 2006, Weißenfels/Parlament (T-33/04, Zb. VS s. I-A-2-1 a II-A-2-1).
(
3
)	Pozri rozsudok z 9. júna 1992, Lestelle/Komisia, C-30/91 P, Zb. s. I-3755, bod 28, a uznesenie z 3. júna 2005, Killinger/Nemecko a i., C-396/03 P, Zb. s. I-4967, bod 12.
(
4
)	Rozsudok zo 7. mája 1987, 186/85, Zb. s. 2029.
(
5
)	Rozsudok zo 7. mája, 189/85, Zb. s. 2061, bod 12.
(
6
)	Anglická verzia používa výraz „allowance“. Francúzska verzia používa výraz „allocation“; luxemburská dávka je označovaná tiež ako „allocation“.
(
7
)	Rozsudok už citovaný v poznámke pod čiarou 4.
(
8
)	Rozsudok už citovaný v poznámke pod čiarou 5.
(
9
)	Rozsudok Komisia/Belgicko, už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 30.
(
10
)	Tamže, bod 33.
(
11
)	Návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mischo vo veci Komisia/Nemecko, už citovanej v poznámke pod čiarou 5, v I.
(
12
)	Rozsudky Komisia/Nemecko, už citovaný v poznámke pod čiarou 5, bod 30, a Komisia/Belgicko, už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 35.
(
13
)	V tejto súvislosti pozri tiež, aj keď v inom kontexte, moje návrhy, ktoré som predniesla 20. októbra 2005 vo veci Hosse (rozsudok z 21. februára 2006, C-286/03, Zb. s. I-1771), bod 97.
(
14
)	Rozsudok z 29. septembra 1987, Fabrique de fer de Charleroi/Komisia, 351/85 a 360/85, Zb. s. 3639, bod 11.
(
15
)	V prospech prípustnosti tohto typu žaloby pozri okrem iného rozsudky z 3. decembra 1991, Boessen/HEV, T-10/90 a T-31/90, Zb. s. II-1365 (uloženie povinnosti zaplatiť príspevky na školné); z 30. novembra 1993, Vienne/Parlament, T-15/93, Zb. s. II-1327 (uloženie povinnosti zaplatiť denné diéty), a z 11. júla 2000, Skrzypek/Komisia, T-134/99, Zb. VS s. I-A-139 a II-633 (uloženie povinnosti zaplatiť rodinné prídavky a sirotský dôchodok). V prospech prípustnosti tohto typu žaloby hovorí tiež rozsudok Súdneho dvora z 2. októbra 2001, EIB/Hautem, C-449/99 P, Zb. s. I-6733, body 26, 90 a nasl.