61996CC0315_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1 Finanzgericht Hamburg vill genom sina frågor för förhandsavgörande till domstolen få veta om en gemenskapsrättslig regel som tillåter gemenskapslagstiftaren att ändra tullnomenklaturen utan att föreskriva övergångsbestämmelser står i överensstämmelse med rättssäkerhetsprincipen och principen om berättigade förväntningar och vilka följder detta förhållande i så fall får.
I - Relevanta gemenskapsbestämmelser
2 Begreppet "bindande tulltaxeupplysning", som står i centrum i förevarande mål, avser en upplysning om klassificering av varor i tullnomenklaturen,(1) som meddelas av tullmyndigheterna och som binder administrationen.(2)
3 I artikel 13 i 1990 års förordning föreskrivs följande:
"Om en tidigare meddelad bindande tulltaxeupplysning till följd av
- en förordning om ändring av tullnomenklaturen eller
- en förordning som fastställer eller påverkar en varas klassificering i tullnomenklaturen,
inte längre står i överensstämmelse med den således fastställda gemenskapsrätten, upphör denna upplysning att gälla från och med den tidpunkt då nämnda förordning börjar gälla.
Den berörde kan emellertid - om så uttryckligen föreskrivs i en sådan förordning som avses i första stycket andra strecksatsen - fortfarande åberopa den bindande tulltaxeupplysningen under en tidsperiod som bestäms i nämnda förordning, om denne har ingått ett sådant avtal som avses i artikel 14.3 a eller b."(3)
4 I artikel 14.3 och 14.4 i förordningen föreskrivs följande:
"3. Om mottagaren av tulltaxeupplysningen har företett en import-, export- eller förutfastställelselicens för varorna vid uppfyllelsen av tullformaliteterna, kan denne, under licensens giltighetsperiod, fortsätta att åberopa en tulltaxeupplysning som enligt punkt 1(4) skall upphöra att gälla.
...
4. Klassificering enligt bindande tulltaxeupplysningar får göras enligt villkoren i punkt 3 endast för att
- fastställa import- eller exporttullar,
- beräkna exportbidrag och alla andra belopp som beviljats vid import eller export som en del av den gemensamma jordbrukspolitiken,
- använda import-, export- eller förutfastställelselicens som inlämnas när formaliteter genomförs för godkännande av tulldeklarationen för varorna i fråga, under förutsättning att dessa licenser utfärdats på grundval av nämnda upplysning."
5 Genom artikel 1.1 i rådets förordning (EEG) nr 3798/91(5) har den kombinerade nomenklaturen som ingår som bilaga till förordning nr 2658/87(6) ändrats, så att modifierad vassle, som till dess hade omfattats av tulltaxenummer 0404 90, skulle omfattas av tulltaxenummer 0404 10. Sedan den 1 januari 1992, då ändringsförordningen trädde i kraft, omfattade tulltaxenummer 0404 10 både modifierad och icke modifierad vassle.
6 Denna ändring var inte föremål för övergångsordning.
II - Bakgrund och förfarande vid den nationella domstolen
7 Tvisten vid den nationella domstolen rör beviljande av exportbidrag för sockerbefriad vassle i pulverform, marknadsförd under beteckningen "Anilac", vilken sökanden, Lopex Export GmbH (nedan kallat Lopex), hade exporterat den 29 och 30 juni 1992. Detta exportbidrag begärdes den 6 juli 1992.
8 Exporten utfördes på grundval av en exportlicens, med förutfastställelselicens av den 20 december 1991, som hade utfärdats den 31 december 1991 och som gällde till och med den 30 juni 1992.
9 Tullmyndigheten informerade, genom bindande tulltaxeupplysning av den 5 december 1988, Lopex leverantörer om att ovannämnda vara skulle klassificeras enligt undernummer 0404 90 i kombinerade nomenklaturen. Tullmyndigheten återkallade denna tulltaxeupplysning den 30 oktober 1990, eftersom den tvekade huruvida undernummer 0404 90 eller 0404 10 skulle tillämpas.
10
Den 14 december 1990 begärde Lopex att tullmyndigheten skulle utfärda en bindande tulltaxeupplysning för produkten i fråga. Tullmyndigheten meddelade en sådan upplysning den 5 juni 1991, där den bekräftade varans klassificering enligt undernummer 0404 9013 0000 i kombinerade nomenklaturen. Efter att ha erhållit denna tulltaxeupplysning begärde Lopex klarlägganden avseende nämnda undernummer. Tullmyndigheten avgav sålunda den 26 augusti 1991 en kompletterande bindande tulltaxeupplysning, för att bekräfta produktens klassificering enligt undernummer 0404 9013 1200. I dessa två bindande tulltaxeupplysningar uteslöt tullmyndigheten uttryckligen att produkten kunde klassificeras enligt undernummer 0404 10 med motiveringen att produkten Anilac hade en helt annan sammansättning än vassle.
11 I en ny bindande tulltaxeupplysning av den 28 oktober 1991, som uttryckligen svarade på sökandens ursprungliga begäran av den 14 december 1990, klassificerade tullmyndigheten emellertid produkten enligt undernummer 0404 10 "på grund av dess sammansättning".
12 Efter att ha erhållit denna tulltaxeupplysning begärde Lopex att den tidigare klassificeringen enligt undernummer 0404 9013 1200 skulle fortsätta att gälla till och med den 30 april 1992. Efter skriftväxling med Lopex beslutade tullmyndigheten den 9 december 1991 att tillfälligt låta den tidigare tulltaxeupplysningen fortsätta att gälla under sex månader efter det att den hade återkallats.
13 I förordning nr 3798/91, som antogs den 19 december 1991, föreskrevs att icke modifierad vassle framdeles skulle omfattas av undernummer 0404 10, utan att det föreskrevs någon övergångsordning.
14
Den 11 augusti 1992 meddelade Hauptzollamt Hamburg-Jonas, svarande i målet vid den nationella domstolen, att den hade avslagit Lopex begäran om exportbidrag av den 6 juli 1992. Den motiverade sitt beslut med att Zolltechnische Prüfungs- und Lehranstalt (tulltekniska provnings- och utbildningsanstalten) hade klassificerat den omtvistade produkten enligt undernummer 0404 1011 0000 - vilken inte ger rätt till exportbidrag - och att den tidigare bindande tulltaxeupplysningen, som uttryckte en annan ståndpunkt, hade upphört att gälla den 28 april 1992.
15
Den 1 september 1992 anförde Lopex klagomål mot beslutet om avslag på sin begäran om exportbidrag och åberopade sin exportlicens med förutfastställelselicens som gällde till och med den 30 juni 1992 och påstod att artikel 13 första stycket i 1990 års förordning var ogiltig, eftersom nämnda regel föreskrev att en bindande tulltaxeupplysning upphör att gälla utan övergångsperiod.
16 Svaranden i målet vid den nationella domstolen avslog detta klagomål med stöd av den ändring av tullnomenklaturen som följde av 1991 års förordning och av artikel 13 första stycket i 1990 års förordning.
17 Lopex vände sig således till Finanzgericht Hamburg med en begäran om exportbidrag för 889 880,04 DM i enlighet med sin begäran av den 6 juli 1992. I denna talan hävdade Lopex att eftersom artikel 13 första stycket i 1990 års förordning föreskriver att en tidigare bindande tulltaxeupplysning blir ogiltig när en förordning om ändring av tullnomenklaturen antas utan att en övergångsordning i den mening som avses i artikel 14.3 i samma förordning måste utfärdas, strider denna artikel mot principen om skydd för berättigade förväntningar och kravet på rättssäkerhet. Lopex gjorde i detta avseende gällande att man hade förlitat sig på tulltaxeupplysningen av den 28 augusti 1991(7) och därför ingått avtal som inte kunde hävas och skulle lida en betydande skada i sin handel om rätten till exportbidrag skulle ändras med omedelbar verkan.
III - Frågorna för förhandsavgörande
18 Finanzgericht Hamburg konstaterade att produkten Anilac, som Lopex hade exporterat, från och med den 1 januari 1992 skulle klassificeras enligt undernummer 0404 10, vilket till skillnad från undernummer 0404 90 inte ger rätt till exportbidrag, och att Lopex från och med nämnda dag således endast kunde göra anspråk på exportbidrag om denna tidigare tulltaxeupplysning fortsatte att gälla, varför den beslutade att vilandeförklara målet till dess att domstolen meddelat förhandsavgörande i följande frågor:
"1. Är artikel 13 första stycket första strecksatsen i förordning (EEG) nr 1715/90 förenlig med gemenskapsrätten vad avser principen om skydd för berättigade förväntningar och rättssäkerhetsprincipen, då den föreskriver att en bindande tulltaxeupplysning omedelbart upphör att gälla när en förordning om ändring av tullnomenklaturen införs utan övergångsordning?
2. Om svaret på den första frågan är nekande: Vilka följder gäller för det fall att en från den ändrade nomenklaturen avvikande bindande tulltaxeupplysning meddelas och/eller en exportlicens med förutfastställelselicens som fortfarande gäller i sex månader föreligger?
Om beslutet om en tidsbegränsad vidare giltighet av en bindande tulltaxeupplysning skall jämföras med allmänna förutsättningar för skydd för berättigade förväntningar, går denna då före gemenskapens intresse av skydd för exportörers berättigade förväntningar? Gäller detta även beträffande artikel 14.4 tredje strecksatsen i nämnda förordning enligt vilken förutfastställelselicens skall utställas 'på grundval av nämnda tulltaxeupplysning'?"
IV - Den första frågan
19 Innan jag, såsom den hänskjutande domstolen har begärt, prövar om artikel 13 första stycket första strecksatsen i 1990 års förordning är giltig, skall det anmärkas att denna förordning har upphävts genom ovannämnda förordning nr 2913/92 (nedan kallad kodexen).
20 En av de förändringar som artikel 12.5 och 12.6 i kodexen,(8) som har ersatt artikel 13 i 1990 års förordning, har medfört återfinns i artikel 12.6 sista stycket, enligt vilken gemenskapslagstiftaren kan föreskriva en övergångsperiod för giltigheten av en tulltaxeupplysning som inte står i överensstämmelse med en ändringsförordning.
21 Den nationella domstolens frågor är dock fortfarande aktuella, eftersom det endast handlar om en viss möjlighet som lagstiftaren ges. Man kan således inte utesluta att det, när en förordning antas som skall tillämpas omedelbart, ifrågasätts om artikel 12 i kodexen är lagenlig på ungefär samma sätt som i förevarande mål, varför domstolens bedömning i frågan huruvida artikel 13 första stycket första strecksatsen i 1990 års förordning är giltig av allt att döma borde vara direkt överförbar på motsvarande bestämmelser i kodexen, med hänsyn till hur lika dessa texter är. Jag vill tillägga - och detta är av avgörande betydelse - att tvisten vid den nationella domstolen uppkom före den 1 januari 1994, vilket var den dag då kodexen trädde i kraft.(9)
Distinktionen i artikel 13
22 Det kan förefalla paradoxalt att någon ifrågasätter en text som har till syfte "att garantera de ekonomiska aktörerna en viss rättssäkerhet i deras förvärvsverksamhet ..."(10) just på grundval av principen om berättigade förväntningar och rättssäkerhetsprincipen.
23 Artikel 13 i 1990 års förordning skiljer mellan två system som reglerar tullnomenklaturens tillämplighet i tiden. I vissa fall kan gemenskapslagstiftaren under en viss tid låta en bindande tulltaxeupplysning fortsätta att gälla, trots att den inte längre står i överensstämmelse med de nya reglerna, medan det i andra fall inte har föreskrivits övergångsbestämmelser.
24 Denna skillnad mellan systemen för tillämpning motsvarar den traditionella distinktionen mellan ändringsförordningar och klassificeringsförordningar som framgår av förordning nr 2658/87.
25 Det skall erinras om att gemenskapslagstiftaren, och särskilt kommissionen, förutom sin behörighet att ändra tullnomenklaturen, har möjlighet att precisera innehållet i olika tulltaxenummer som är av betydelse för en viss varas klassificering.(11)
26 Enligt artikel 13 andra stycket i 1990 års förordning kan dessa klassificeringsförordningar innehålla övergångsbestämmelser,(12) vilket inte är fallet med förordningar om ändring av tullnomenklaturen.(13)
27 1991 års förordning ingår utan tvekan i den sistnämnda kategorin, eftersom modifierad vassle klassificeras enligt tulltaxenummer 0404 10. Hauptzollamt Hamburg-Jonas ansåg således att den bindande tulltaxeupplysning som hade meddelats före dagen för textens ikraftträdande upphörde att gälla från och med nämnda dag.
28 Lopex har anfört att dess förväntningar har skadats genom att artikel 13 första stycket i 1990 års förordning har tillämpats, trots att man erhållit tillstånd att göra gällande sin bindande tulltaxeupplysning under en övergångsperiod på sex månader.
Principen om skydd för berättigade förväntningar
29 Ett beslut hade riktats till Lopex, vilket gick ut på att den tulltaxeupplysning som hade återkallats den 28 oktober 1991 skulle fortsätta att gälla. Lopex hade vidare den 20 december 1991 erhållit en förutfastställelselicens och, den 31 december 1991, till och med en exportlicens, efter det att 1991 års förordning hade offentliggjorts. Dessa beslut gjorde att Lopex kunde hävda att man hade förväntningar på att erhålla exportbidrag.
30 Dessa förväntningar framstår emellertid inte som särskilt berättigade när man gör sig mödan att exakt definiera vilken räckvidd som de två förordningarna och artikel 13 i 1990 års förordning har, och när man tar reda på exakt hur tvisten ligger i tiden.
31 I detta syfte är det nödvändigt att erinra om innehållet i och räckvidden av de gemenskapsrättsliga principer som den nationella domstolen önskar upplysas om.
32 Enligt domstolens rättspraxis åsidosätts inte principen om berättigade förväntningar, vilken anses vara en grundläggande princip i gemenskapsrätten,(14) om de ekonomiska aktörerna kan förutse ändringar i lagstiftningen som kan skada deras intressen. Domstolen har fastställt att enligt rättssäkerhetsprincipen och principen om berättigade förväntningar, "måste gemenskapslagstiftningen vara klar och förutsebar för de enskilda".(15) De enskilda kan än mindre göra gällande att de förvärvat en rättighet om de har erhållit en klar upplysning om hur lagstiftningen skulle komma att utvecklas på deras verksamhetsområde.
33 Det är även viktigt att gemenskapslagstiftaren kan utöva sin normgivningsmakt, vilket förutsätter att denne fritt kan ändra föreliggande lagstiftning.
34 I dom av den 13 mars 1997 i målet Eridania Beghin-Say har domstolen givit rådet ett ganska stort utrymme för skönsmässig bedömning vad avser dess behörighet att ändra tullnomenklaturen.(16)
35 Domstolen hade i nämnda mål att ta ställning till frågan om huruvida en förordning, enligt vilken möjligheten att använda systemet med aktiv förädling med likvärdig ersättning underkastades villkoret att de likvärdiga varorna måste tillhöra samma undernummer i tulltaxan som importvarorna, var giltig med hänsyn till principen om berättigade förväntningar och rättssäkerhetsprincipen. De två varor som berördes av reglerna om likvärdig ersättning - rörsocker och betsocker - hade under några år omfattats av samma undernummer och därefter av olika undernummer, innan de slutligen återigen omfattades av samma undernummer. Den ekonomiska aktörens skyldigheter gentemot tullmyndigheterna hade ändrats allteftersom de berörda varorna, beroende på ändringar i tullnomenklaturen, hade omfattats av tillämpningsområdet för systemet med aktiv förädling eller inte.
36 Domstolen konstaterade att enligt den ifrågasatta texten "görs tillämpningsområdet för [systemet med likvärdig ersättning] beroende av ett villkor som omfattas av andra regler än dem om aktiv förädling och vars räckvidd kan variera, bland annat beroende på de regelbundet återkommande ändringarna av tullnomenklaturen".(17) Domstolen fann således att den ekonomiske aktören inte "med stöd av ovannämnda bestämmelse [kunde] hysa någon annan berättigad förhoppning än den att kunna använda likvärdig ersättning när de berörda varorna har samma undernummer enligt den nomenklatur som är i kraft vid tidpunkten för transaktionen i fråga".(18)
37 Domen i målet Eridania Beghin-Say gör det möjligt att bättre avgränsa det utrymme för eget skön som domstolen anser att rådet bör ha för att ändra den kombinerade nomenklaturen. Domstolen har således indirekt, men mycket klart, intagit ståndpunkten att en ekonomisk aktör inte kan grunda berättigade förväntningar på att ett undernummer skall kvarstå oförändrat, eftersom nomenklaturen har en, så att säga, föränderlig natur, beroende på att den måste anpassas till den ekonomiska verkligheten.
38 De frågor som låg bakom nämnda dom rörde emellertid inte frågan om huruvida det var nödvändigt att införa övergångsbestämmelser, vilka, enligt Lopex, borde komplettera förordningarna om ändring i tullnomenklaturen.
39 Med beaktande av att tullnomenklaturen måste kunna ändras snabbt och smidigt, skall det fastställas under vilka förutsättningar en ekonomisk aktör som Lopex kan anses ha rätt att göra gällande en tulltaxeupplysning som den omtvistade och således dra nytta av det system som var tillämpligt innan 1991 års förordning trädde i kraft.
40 För att principen om berättigade förväntningar skall vara tillämplig i förevarande mål måste det först fastställas att Lopex har erhållit rättigheter eller åtminstone "grundade förhoppningar", för att använda domstolens formulering,(19) vilka kan ge denne rätt att även fortsättningsvis använda den åberopade tulltaxeupplysningen som stöd för sin begäran.
41 Det skall erinras om att Lopex har kunnat dra nytta av att den bindande tulltaxeupplysningen tillfälligt fortsatt att gälla i sex månader efter det att den återkallades, och att Lopex erhållit en förutfastställelselicens åtta dagar innan 1991 års förordning offentliggjordes. Lopex klagomål mot avslaget på sin begäran om exportbidrag har även det avslagits bland annat på grund av att nämnda text har ändrat tullnomenklaturen.(20)
42 Den skada som Lopex har åberopat är således inte en direkt följd av 1990 års förordning, vars artikel 13 skall prövas i den aktuella frågan för förhandsavgörande, utan snarare av 1991 års förordning, även om frånvaron av övergångsordning följer av en strikt tillämpning av den förstnämnda förordningen.
43 Även om förevarande uppgifter inte gör det möjligt att dra slutsatsen att Lopex kände till att 1991 års förordning snart skulle antas, skall det anmärkas - och jag finner detta avgörande - att 1990 års förordning offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning av den 26 juni 1990 och trädde i kraft den 1 januari 1991.(21) Det kan således konstateras att, med undantag för den första bindande tulltaxeupplysningen till Lopex leverantörer, har vart och ett av de steg som Lopex vidtagit för att genomföra den omtvistade exporten skett under inflytande av en gemenskapslagstiftning som angav att den bindande tulltaxeupplysningen kunde komma att upphävas, utan övergångsregler, genom omedelbar tillämpning av en förordning om ändring av tullnomenklaturen.
44 1990 års förordning medförde inte i sig någon skada för de ekonomiska aktörernas intressen, eftersom den endast avsåg framtiden och således fastställde regler som skulle tillämpas på förordningar som ännu inte förelåg när den offentliggjordes. Så länge dessa förordningar inte hade antagits, förändrades inte den lagstiftning som var tillämplig på pågående handelstransaktioner på något sätt. Regeln att det inte behövdes någon övergångsordning för förordningar om ändringar i tullnomenklaturen upplyste för övrigt de ekonomiska aktörerna om den permanenta risken att nomenklaturen kunde komma att ändras.
45 Artikel 13 i 1990 års förordning säkerställer således ett visst mått av förutsebarhet: även om man inte vet vilka ändringsförordningar som kan komma, vet man åtminstone under vilka förutsättningar de kan komma till. Denna förutsebarhet förefaller mig innebära ett hinder mot att ekonomiska aktörer skall kunna hysa några förväntningar. Detta gäller både förväntningar på att gällande gemenskapslagstiftning skall bestå och på att ändringar i densamma skall åtföljas av övergångsåtgärder, som gör att aktörerna kan bibehålla sina rättigheter eller förhoppningar.(22)
46 Jag anser således att artikel 13 utgjorde hinder för att Lopex vid tidpunkten för sin export skulle kunna åberopa "förvaltningsbeslut som medför subjektiva rättigheter ... som utgör grund för berättigade förväntningar", eller "faktiska omständigheter som i huvudsak redan var för handen när den nya lagstiftningen trädde i kraft", varför exporten skulle omfattas av den tidigare gällande lagstiftningen.(23)
47 En bindande tulltaxeupplysning, som endast binder administration vad avser en varas klassificering i tullnomenklaturen,(24) kan nämligen inte skapa förvärvade rättigheter som kan åberopas mot lagstiftaren om denna upplysning har meddelats i ett fall där den relevanta rättsakten gör att införda ändringar i nomenklaturen kan tillämpas utan övergångsperiod.
48 På samma sätt anser jag inte att någon med rätta kan åberopa domstolens dom i målet CNTA mot kommissionen(25) för att hävda berättigade förväntningar som skulle ha uppkommit genom "affärsuppgörelser som han ingått och inte kan dra sig ur därför att han ... erhållit exportlicens med i förväg fastställt exportbidrag ...".(26) Detta vore att helt förbigå övriga delar av den åberopade domen, enligt vilken förväntningarna enligt denna definition utgör en garanti mot samtliga "oförutsebara ändringar" av lagstiftningen.(27) Så är inte fallet med den lagstiftning som är relevant i förevarande mål, eftersom tullnomenklaturen, som sagts, utgör en föränderlig norm, för vilken det anges att den kan ändras utan någon som helst övergångsordning.
49 En ekonomisk aktör kan inte heller tillåtas att åberopa sin okunskap om den tillämpliga lagstiftningens innehåll ens om denna endast fastställer regler angående tillämpningsföreskrifter för senare lagstiftning. Domstolen har fastställt att gemenskapstexter från och med offentliggörandet utgör gällande rätt och att ingen kan anses vara okunnig om denna rätt(28) utan att det kan göras någon åtskillnad beroende på dessa reglers innehåll.
50 Dessutom borde Lopex - med hänsyn till tullmyndighetens tveksamhet om hur varan skulle klassificeras, en tveksamhet som visat sig i en rad bindande tulltaxeupplysningar i vilka varan klassificerades enligt olika undernummer - ha blivit uppmärksam på risken för ändringar i nomenklaturen och känt sig manad att informera sig om sannolikheten för en ändring i tullklassificeringen samt under vilka förutsättningar och på vilket sätt en sådan kunde komma till stånd.
51 Lopex kunde med andra ord från och med den 26 juni 1990 inte vara ovetande om att samtliga avtal som gav rätt till exportbidrag från och med den 1 januari 1991 hade påverkats av en ändring i tullklassificeringen, vilken utan övergångsåtgärder var tillämplig på pågående affärstransaktioner och kunde äventyra det diskonterade exportbidraget.
52 En sådan krävande regel är förvisso endast giltig om texten i fråga är förenlig med rättssäkerhetsprincipen.
Rättssäkerhetsprincipen
53 I likhet med skyddet för berättigade förväntningar utgör rättssäkerheten en grundläggande princip i gemenskapsrätten.(29) Domstolen har fastställt att denna princip "ställer krav på att en reglering som innebär att de skattskyldiga påförs avgifter skall vara klar och exakt, så att den skattskyldige på ett otvetydigt sätt kan känna till sina rättigheter och skyldigheter och själv vidta åtgärder i enlighet därmed".(30) Vad som gäller för en reglering som innebär att de skattskyldiga påförs avgifter synes enligt min mening även gälla för en text som fastställer under vilka förutsättningar regler, som ger vissa ekonomiska aktörer fördelar, kan ändras.
54 I artikel 13 i 1990 års förordning föreskrivs ett system som är särskilt avsett för förordningar om ändring i tullnomenklaturen, om vars innehåll och tillämpningsområde det inte råder någon tvekan. I artikel 13 första stycket anges först att en bindande tulltaxeupplysning som strider mot en förordning om nomenklaturen slutar att gälla när nämnda förordning träder i kraft. I artikel 13 andra stycket görs åtskillnad mellan ändringsförordningar och förordningar angående klassificering och anges att endast de sistnämnda kan föreskriva att en tulltaxeupplysning under vissa förutsättningar under en viss tid kan fortsätta att gälla trots den nya lagstiftningen. Som nämnts ovan anges i 1990 års förordning att den träder i kraft den 1 januari 1991.
55 Enligt min mening förefaller även rättssäkerheten vara säkerställd genom att 1990 års förordning gör åtskillnad mellan artikel 13, som endast är tillämplig på förordningar, och andra bestämmelser, exempelvis artikel 14.3 i 1990 års förordning, som föreskriver att en bindande tulltaxeupplysning kan fortsätta gälla, trots att dess giltighet ifrågasätts genom andra rättsakter.
56 Övergångsordningen varierar beroende på om det är fråga om varor för vilka det företes en import-, export- eller förutfastställelselicens vid uppfyllelsen av tullformaliteterna eller varor som inte åtföljs av sådana handlingar.
57 I båda fallen hänvisar emellertid texten uttryckligen till artikel 14.1, vilken är tillämplig på tulltaxeupplysningar som blivit "oförenlig[a] med tolkningen av tullnomenklaturen ...",(31) vilket innebär att det uttryckligen är uteslutet att giltigheten av tulltaxeupplysningar som inte är förenliga med förordningarna skulle kunna förlängas, vilket gäller i än högre grad för förordningar om ndring av tullnomenklaturen. Regeln ger således inte utrymme för någon misstolkning.
58 Min slutsats blir därför att artiklarna 13 och 14 i 1990 års förordning är tillräckligt klara och tydliga för att en försiktig och upplyst aktör, som vinnlägger sig om att informera sig om de lagliga förutsättningarna för de transaktioner som han har för avsikt att utföra, skall kunna ta med i beräkningen en eventuell ändring i klassificeringen och kunna vidta de försiktighetsåtgärder som han finner lämpliga när han sluter avtal.
59 Inget har framkommit som gör att jag anser att giltigheten av artikel 13 första stycket första strecksatsen i 1990 års förordning kan ifrågasättas. Det finns således ingen anledning att besvara den andra frågan.
Förslag till avgörande
60 Mot bakgrund av dessa överväganden föreslår jag att domstolen skall besvara den första frågan på följande sätt:
Prövningen av artikel 13 första stycket första strecksatsen i rådets förordning (EEG) nr 1715/90 av den 20 juni 1990 om upplysningar lämnade av medlemsstaternas tullmyndigheter om klassificeringen av varor i tullnomenklaturen har inte visat på några omständigheter som påverkar nämnda regels giltighet, med hänsyn till principen om skydd för berättigade förväntningar och rättssäkerhetsprincipen.
(1) - Artikel 20.6 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen definierar klassificeringen av en vara som att bestämma tillämpligt undernummer i kombinerade nomenklaturen för en vara (EGT L 302, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4)
(2) - Tredje och femte övervägandet till rådets förordning (EEG) nr 1715/90 av den 20 juni 1990 om upplysningar lämnade av medlemsstaternas tullmyndigheter om klassificeringen av varor i tullnomenklaturen (EGT L 160, s. 1, nedan kallad 1990 års förordning).
(3) - Denna kategori av avtal omfattar "bindande" avtal om köp eller försäljning av varor utom eller inom gemenskapen.
(4) - I artikel 14.1 föreskrivs att "[f]örutom de fall som avses i artikel 13 upphör en bindande tulltaxeupplysning även att gälla när den inte längre är förenlig med tolkningen av tullnomenklaturen på grund av ..." olika gemenskapsrättsliga eller internationella åtgärder som påverkar tulltaxan.
(5) - Förordning av den 19 december 1991 om ändring av förordning (EEG) nr 2658/87 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan samt förordning (EEG) nr 2915/97 om produktgrupper och om de särskilda bestämmelserna för beräkning av importavgifter på mjölk och mjölkprodukter (EGT L 357, s. 3; svensk specialutgåva, område 2, volym 2, s. 144, nedan kallad 1991 års förordning).
(6) - Rådets förordning av den 23 juli 1987 (EGT L 256, s. 1; svensk specialutgåva, område 11, volym 13, s. 22).
(7) - I hänskjutandebeslutet talas det om två utfärdandedatum för tulltaxeupplysningen: den 26 och den 28 augusti 1991, men denna brist på precision påverkar på intet sätt bedömningen och således inte svaret på domstolens frågor.
(8) - I artikel 12.5 och 12.6 i kodexen föreskrivs följande:
"5. Bindande tulltaxeupplysningar skall upphöra att gälla
a) när en förordning har antagits och upplysningarna inte längre överensstämmer med det som därmed fastställs,
b) när de inte längre är förenliga med tolkningen av en av de nomenklaturer som avses i artikel 20.6 antingen på gemenskapsnivå ...
eller på internationell nivå ...
c) när återkallelsen eller ändringen delges innehavaren.
6. Innehavaren av bindande tulltaxeupplysningar som upphör att gälla enligt punkt 5 b eller punkt 5 c får fortfarande använda dessa besked under sex månader från dagen för offentliggörandet eller delgivningen under förutsättning att han slutit bindande avtal om köp eller försäljning av varorna i fråga på grundval av de bindande upplysningarna innan beslut om denna tulltaxebestämmelse fattades. Om det gäller produkter för vilka en import-, export- eller förutfastställelselicens inlämnas när tullformaliteterna genomförs, ersätts emellertid tiden på sex månader med licensens giltighetstid.
I det fall som avses i punkt 5 a får en frist, som skall gälla för föregående stycke, fastställas i förordningen."
(9) - Artikel 253.2.
(10) - Tredje övervägandet till förordningen.
(11) - Dom av den 13 december 1994 i mål C-401/93, GoldStar Europe (REG 1994, s. I-5587), punkterna 18 och 19, och av den 14 december 1995 i mål C-67/94, Frankrike mot kommissionen (REG 1995, s. I-4845), punkt 19. Artikel 9.1 a i den ovannämnda förordningen nr 2658/87 ger kommissionen möjlighet att, enligt bestämda förfaranden, däribland rådfrågning av tullexperter i medlemsstaterna, vidta åtgärder som rör tillämpningen av kombinerade nomenklaturen och integrerade tulltaxan för Europeiska gemenskaperna (Taric) bland annat vad avser varors klassificering i nomenklaturen.
(12) - Artikel 13.1 andra strecksatsen.
(13) - Artikel 13.1 första strecksatsen.
(14) - Dom av den 3 maj 1978 i mål 112/77, Töpfer mot kommissionen (REG 1978, s. 1019), punkt 19, av den 5 maj 1981 i mål 112/80, Dürbeck (REG 1981, s. 1095), punkt 48, och av den 21 september 1983 i förenade målen 205/82-215/82, Deutsche Milchkontor m.fl. (REG 1983, s. 2633; svensk specialutgåva, häfte 7), punkt 30.
(15) - Dom av den 12 november 1981 i förenade målen 212/80-217/80, Salumi m.fl. (REG 1981, s. 2735), punkt 10. Se även dom av den 8 juni 1977 i mål 97/76, Merkur mot kommissionen (REG 1977, s. 1063), punkt 5, enligt vilken gemenskapen endast kan göras skadeståndsansvarig för att en ny lagstiftning trätt i kraft utan övergångsåtgärder, om denna lagstiftnings tillkomst inte var förutsebar för en försiktig ekonomisk aktör. För nyare mål i samma fråga, se exempelvis dom av den 11 juli 1991 i mål C-368/89, Crispoltoni (REG 1991, s. I-3695), punkt 21. Angående kriteriet om förutsebarhet i doktrinen, se bland annat Gilsdorf, P.: "Confiance légitime, droits acquis et rétroactivité en droit communautaire", Actes du séminaire sur la jurisprudence de la CJCE dans le domaine de la PAC, Bryssel 1981, s. 97, punkt 3; Hubeau, F.: "Le principe de la protection de la confiance légitime dans la jurisprudence de la Cour de justice des Communautés européennes", Cahiers de Droit Européen, 1983, nr 2-3, s. 162; Puissochet, J.-P.: "Vous avez dit confiance légitime?", L'État de droit, Mélanges en l'honneur de Guy Braibant, 1996, s. 581, II, B.
(16) - C-103/96, REG 1997, s. I-1453.
(17) - Punkt 36, min kursivering.
(18) - Idem, punkt 37.
(19) - Dom av den 19 maj 1983 i mål 289/81, Mavridis mot parlamentet (REG 1983, s. 1731), punkt 21.
(20) - Den ursprungliga begäran avslogs på grund av att fristen för förlängning av tulltaxeupplysningens giltighet hade gått ut. Denna uppgift omfattas inte av frågorna, varför det, enligt min mening, inte finns någon anledning att uttala sig på denna punkt.
(21) - Artikel 19.
(22) - F. Hubeau har i sin ovannämnda artikel uttryckt denna idé då han anfört följande: "Beslutet att fastställa att principen om berättigade förväntningar har åsidosatts framstår ... som en reaktion från en domare som sanktionerar att den som instiftat en ifrågasatt juridisk norm har använt sin behörighet på ett i sig regelmässigt sätt, men under omständigheter som innebär en överraskning med avseende på de förväntningar som de som normen i fråga riktar sig till lagenligen kunde hysa om att denna inte skulle ändras utan övergångsåtgärder" (s. 144, min kursivering).
(23) - Sidorna 6 och 7 i Lopex skriftliga yttrande.
(24) - Artikel 11.1 i 1990 års förordning.
(25) - Sidorna 7 och 8 i Lopex skriftliga yttrande.
(26) - Dom av den 14 maj 1975 i mål 74/74 (REG 1975, s. 533), punkt 42.
(27) - Ibidem.
(28) - Dom av den 12 juli 1989 i mål 161/88, Binder (REG 1989, s. 2415), punkt 19, och av den 28 juni 1990 i mål C-80/89, Behn Verpackungsbedarf (REG 1990, s. I-2659), punkt 13.
(29) - Se domen i det ovannämnda målet Deutsche Milchkontor m.fl., punkt 30, och dom av den 13 februari 1996 i mål C-143/93, Van Es Douane Agenten (REG 1996, s. I-431), punkt 27, och av den 16 oktober 1997 i mål C-177/96, Banque Indosuez m.fl. (REG 1997, s. I-5659), punkt 27. Vad avser rättssäkerhetsprincipen se bland annat Naômé, C.: "La notion de sécurité juridique dans la jurisprudence de la Cour de justice et du Tribunal de première instance des Communautés européennes", Rivista di Diritto Europeo, 1993, nr 2, s. 223.
(30) - Se bland annat dom av den 9 juli 1981 i mål 169/80, Gondrand Frères et Garancini (REG 1981, s. 1931), punkt 17, av den 22 februari 1989 i förenade målen 92/87 och 93/87, kommissionen mot Frankrike och Förenade kungariket (REG 1989, s. 405), punkt 22, samt domarna i de ovannämnda målen Eridania Beghin-Say, punkt 40, och Banque Indosuez m.fl., punkt 27.
(31) - Min kursivering.