62006CJ0285
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (четвърти състав)
13 март 2008 година (
*1
)
„Земеделие — Регламенти (ЕО) № 1493/1999 и (ЕО) № 753/2002 — Обща организация на пазара на вино — Описание, обозначаване, представяне и защита на определени лозаро-винарски продукти — Защита на традиционните наименования — Превод на друг език — Използване за вина, произхождащи от друга държава-членка производител“
По дело C-285/06
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 234 ЕО от Bundesverwaltungsgericht (Германия) с акт от 16 март 2006 г., постъпил в Съда на 3 юли 2006 г., в рамките на производство по дело
Heinrich Stefan Schneider
срещу
Land Rheinland-Pfalz,
в присъствието на:
Vertreterin des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht,
СЪДЪТ (четвърти състав),
състоящ се от: г-н K. Lenaerts, председател на състав, г-н G. Arestis, г-жа R. Silva de Lapuerta (докладчик), г-н E. Juhász и г-н T. von Danwitz, съдии,
генерален адвокат: г-жа V. Trstenjak,
секретар: г-н J. Swedenborg, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 13 септември 2007 г.,
като има предвид становищата, представени:
—
за г-н Schneider, от адв. H. Böckel и адв. H. Uhlmann, Rechtsanwälte,
—
за Land Rheinland-Pfalz, от г-н M. Justen и г-н C. Pause, в качеството на представители,
—
за гръцкото правителство, от г-жа S. Charitaki и г-жа S. Papaioannou, в качеството на представители,
—
за испанското правителство, от г-н J. Rodríguez Cárcamo, в качеството на представител,
—
за италианското правителство, от г-н I. M. Braguglia, в качеството на представител, подпомаган от г-н M. Fiorilli, avvocato dello Stato,
—
за Комисията на Европейските общности, от г-н F. Jimeno Fernández и г-н F. Erlbacher, в качеството на представители,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 25 октомври 2007 г.
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на Регламент (EО) № 1493/1999 на Съвета от 17 май 1999 година относно общата организация на пазара на вино (OВ L 179, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 28, стр. 190) и Регламент (ЕО) № 753/2002 на Комисията от 29 април 2002 година относно определяне на някои правила за прилагане на Регламент № 1493/1999 по отношение на описанието, обозначаването, представянето и защитата на определени лозаро-винарски продукти (OВ L 118, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 43, стр. 3), изменен с Регламент № 1512/2005 на Комисията от 15 септември 2005 година (OВ L 241, стр. 15; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 65, стр. 220, наричан по-нататък „Регламент № 753/2002“).
2
Запитването е отправено в рамките на спор между г-н Schneider и Land Rheinland-Pfalz (провинция Рейнланд-Пфалц) относно използването на наименованията „Réserve“, „Grande Réserve“, „Reserve“ и „Privat-Reserve“ за търговията с вина.
Правна уредба
Регламент № 1493/1999
3
Съображение 50 от регламент № 1493/93 гласи следното:
„[о]значението, наименованието и търговското представяне на продуктите, обхванати от настоящия регламент, могат да имат важни последствия при търговския им пласмент; оттук следва, във връзка с това, настоящия регламент да определи правилата, които се отнасят до законовите интереси на потребителите и производителите и способстват за правилното функциониране на вътрешния пазар и производството на качествени продукти; основните принципи на тези правила трябва да предвиждат задължителното използване на някои означения за идентифициране на продукта и предоставяне на ценна информация на потребителите, както и допълнителното използване на други обозначения на база правилата на Общността или при разпоредби, които се отнасят за превенцията на злоупотреби.“
4
Член 47, параграфи 1 и 2 предвижда:
„1.   Правилата относно описанието, обозначението и представянето на някои продукти, обхванати от настоящия регламент, както и тези за защитата на някои указания, наименования и понятия, фигурират в настоящата глава и приложения VII и VIII. Тези правила вземат под внимание следните цели:
а)
защита на законните интереси на потребителите;
б)
защита на законните интереси на производителите;
в)
плавното функциониране на вътрешния пазар;
г)
стимулиране производството на качествени продукти.
2.   Посочените в параграф 1 правила включват преди всичко разпоредби:
а)
за въвеждане на задължителната употреба на някои наименования;
б)
за разрешаване на употребата на някои наименования в зависимост от условията;
в)
за разрешаване на употребата на други наименования, включително и полезна за потребителите информация;
г)
за управление на условията за защита и контрол на определени наименования;
д)
за управление на употребата на географските указания и традиционните наименования;
[…]“
5
Член 48 от посочения регламент предвижда:
„Описанието и представянето на продуктите, посочени в настоящия регламент, както и която и да било форма на реклама на тези продукти не трябва да бъдат неточни или да съществува вероятност от предизвикване на объркване или въвеждане в заблуждение на лицата, за които те са предназначени по отношение най-вече на:
—
информацията, предвидена в член 47. Тази разпоредба се прилага дори когато информацията, която се използва, е в превод или когато препраща към действителното място, от което продуктите са пристигнали, или още когато към тях са добавени думи като „вид“, „тип“, „стил“, „имитация“, „марка“ и други подобни,
[…]“
6
В буква Б от приложение VII към същия регламент под заглавието „Незадължителни указания“ се предвижда:
„1.   Етикетирането на продуктите, произведени в Общността, може да се допълни от следните указания при условия, които трябва да се приемат:
[…]
б)
за трапезните вина с географско наименование за произход [да се чете: „географско указание“] и качествените вина, произведени в определен район означението [V.Q.P.R.D.]:
[…]
—
допълнителни традиционни наименования при условия и по начин, предвидени от държавата-членка производител,
[…]
3.   За продуктите, посочени в буква А, точка 1, етикетирането може да се допълни с други указания.
[…]“
Регламент № 753/2002
7
Съгласно съображения 4 и 18 от Регламент № 753/2002:
„Настоящият регламент следва да спазва целите за защита на законните интереси на потребителите и на производителите, на доброто функциониране на вътрешния пазар и на стимулиране на производството на качествени продукти, определени в член 47, параграф 1 от Регламент […] № 1493/1999. […]
[…]
Използването и нормативната уредба на някои наименования (различни от наименованията за произход), служещи за описване на качествените лозаро-винарски продукти, са добре установени практики в Общността. Тези традиционни изрази могат да предизвикат в представите на потребителите връзка с определен метод на производство или на отлежаване, или с качество, цвят или вид вино, или също така с определено събитие, свързано с историята на съответното вино. За да се гарантира лоялна конкуренция и за да се избегне въвеждане в заблуждение на потребителя, е целесъобразно да се изготви обща рамка за регистриране и за защита на такива традиционни изрази.“
8
Озаглавеният „Общи правила за всички указания върху етикета“ член 6 от този регламент предвижда:
„1.   За целите на буква Б, точка 3 от приложение VII към Регламент (ЕО) № 1493/1999 етикетирането на съответните продукти може да бъде допълнено и от други указания, при условие че те не могат да доведат до риск от объркване в представите на лицата, за които са адресирани тези указания, преди всичко що се отнася до задължителните указания съгласно буква А, точка 1 от въпросното приложение и незадължителните указания съгласно буква Б, точка 1 от същото приложение.
2.   Що се отнася до продуктите съгласно буква Б, точка 3 от приложение VII към Регламент […] № 1493/1999, орган, определен по силата на член 72, параграф 1 от въпросния регламент, може, при спазване на общите процедурни правила, установени от всяка държава-членка, да изиска от бутилиращите предприятия, от изпращачите, или от вносителите да докажат точността на указанията, използвани за описание, които са свързани с естеството, идентификацията, качеството, състава или произхода на въпросния продукт или на продуктите, използвани за приготвянето му.
[…]“
9
Озаглавеният „Определение на „други [да се чете: „допълнителни“] традиционни наименования““ член 23 от посочения регламент има следния текст:
„По смисъла на буква Б, точка 1, буква б), пето тире от приложение VII към Регламент […] № 1493/1999 „други [да се чете: „допълнителни“] традиционни наименования“ означава традиционно използвано наименование за обозначаване на вината съгласно настоящия дял в държавите-членки производителки, което посочва метода на производство, на приготвяне, на отлежаване, или качеството, цвета, типа на мястото, или събитие, свързано с историята на въпросното вино и което е определено в законодателството на държавите-членки производителки за нуждите на обозначаването на въпросните вина, произведени на тяхна територия.“
10
Озаглавеният „Защита на традиционните наименования“ член 24 от същия регламент гласи:
„1.   По смисъла на настоящия член терминът „традиционни наименования“ означава допълнителните традиционни наименования, посочени в член 23, термините, посочени в член 28 и специфичните традиционни наименования, посочени в член 14, параграф 1, първа алинея, буква в), в член 29 и в член 38, параграф 3.
2.   Традиционните наименования, представени в приложение III, са запазени за вината, с които са свързани, и са защитени срещу:
а)
всякаква злоупотреба, имитация или посочване, дори и защитеното наименование да се придружава от изрази като „род“, „тип“, „стил“, „имитация“, „марка“ или други сходни изрази;
б)
всякакво друго неправомерно използвано, фалшиво или заблуждаващо указание по отношение на естеството или основните качества на виното, фигуриращи върху опаковката или амбалажа, върху рекламните материали или върху документите, отнасящи се до съответния продукт;
в)
всякакви други практики, които могат да въведат в заблуждение потребителите и преди всичко създаващи впечатление, че това вино се ползва от защитеното традиционно наименование.;
3.   За обозначаването на виното върху етикета не могат да бъдат използвани търговски марки, които съдържат традиционните наименования, представени в приложение III, без това вино да отговаря на изискванията, за да се ползва от такова традиционно наименование.
[…]
4.   […]
Защитата на традиционното наименование се прилага единствено по отношение на езика или на езиците, на които то е вписано в приложение III.
Всяко традиционно наименование, което фигурира в приложение III, е свързано с определена категория вино или с няколко категории вина. Тези категории са следните:
а)
качествените ликьорни вина от определен район и ликьорните вина с географско указание. В този случай защитата на традиционното наименование се прилага единствено за обозначаването на ликьорните вина;
б)
качествените пенливи вина от определен район (включително качествените пенливи вина от определен район тип — ароматизирани). В този случай защитата на традиционното наименование се прилага единствено за обозначаването на пенливите и на пенливите газирани вина;
в)
качествените искрящи вина от определен район и искрящите вина с географско указание. В този случай защитата на традиционното наименование се прилага единствено за обозначаването на искрящите и на искрящите газирани вина;
г)
качествените вина от определен район, които не са обхванати от букви а), б) и в) и трапезните вина с географско указание. В този случай защитата на традиционното наименование се прилага единствено за обозначаването на вината, различни от ликьорните вина, пенливите вина и пенливите газирани вина, и за искрящите и искрящите газирани вина;
д)
частично ферментиралата гроздова мъст с географско указание, предназначена за пряка консумация от човека. В този случай защитата на традиционното наименование се прилага единствено за обозначаването на частично ферментиралата гроздова мъст;
е)
вината от презряло грозде с географско указание. В този случай защитата на традиционното наименование се прилага единствено за обозначаването на вината от презряло грозде.
5.   За да може да фигурира в буква А от приложение III, едно традиционно наименование, то трябва да отговаря на следните условия:
а)
да бъде специфично само по себе си и точно определено в законодателството на държавата-членка;
б)
да бъде достатъчно отличително и/или да се ползва с установена на общностния пазар репутация;
в)
да е било традиционно използвано в продължение най-малко на десет години във въпросната държава-членка;
г)
да бъде свързано с едно или евентуално с няколко общностни вина или категории общностни вина.
[…]
7.   Държавите-членки предоставят на Комисията:
а)
фактите, обосноваващи признаването на всяко наименование;
б)
традиционните наименования на вината, приети в техните законодателства, които отговарят на горните условия, както и вината, за които те са запазени;
в)
традиционните наименования, които престават да бъдат защитавани в държавите, от които произхождат.
[…]“
11
В приложение III към р егламент № 753/2002 се съдържа списък на традиционните наименования, посочени в член 24. В приложението фигурират по-специално:
—
за Гърция, допълнителните традиционни наименования „Ειδικά Επιλεγμένος (Grande réserve)“, „Επιλογή ή Επιλεγμένος (Rеserve)“ и „Παλαιωθείς επιλεγμένος (Old reserve)“, като посочен език е гръцкият,
—
за Испания, допълнителните традиционни наименования „Reserva“ и „Gran Reserva“, като посочен език е испанският,
—
за Италия, допълнителното традиционно наименование „Riserva“, като посочен език е италианският,
—
за Австрия, допълнителното традиционно наименование „Reserve“, като посочен език е немският, и
—
за Португалия, допълнителните традиционни наименования „Reserva“, „Reserva velha (или grande reserva)“ и „Super Reserva“, като посочен език е португалският.
Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
12
Г-н Schneider е собственик на лозаро-винарско стопанство в провинция Рейнланд-Пфалц, вписано в търговския регистър с наименованието „Consulat des Weins“.
13
Проверка, извършена през ноември 2002 година, установява, че г-н Schneider произвежда осем вида вино, върху чиито етикети фигурира наименованието на неговото стопанство, както и наименованията „Grande Réserve“ за две вина от най-високата ценова категория, „Réserve“ за четири вина със средна цена и „Terroir“ или „Terroir Palatinat“ за две вина от най-ниската ценова категория.
14
С решение от 19 декември 2002 г. Aufsichts- und Dienstleistungsdirektion Trier забранява на г-н Schneider да търгува с въпросните вина под наименованията „Réserve“ и „Grande Réserve“ на френски език.
15
С решение от 19 май 2003 г. Aufsichts- und Dienstleistungsdirektion Trier отхвърля възражението на г-н Schneider, с което последният заявява готовност да използва наименованията „Reserve“ или „Privat-Reserve“ на немски език вместо споменатите наименования, и с писмо от 21 май 2003 г. посочва, че наименованието „Privat-Reserve“ също не може да се допусне.
16
С решение от 29 януари 2004 г. Verwaltungsgericht Neustadt an der Weinstraβe отхвърля жалбата на г-н Schneider срещу тези решения.
17
С решение от 21 септември 2004 г. Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz отхвърля въззивната жалба на г-н Schneider срещу това решение.
18
В резултат г-н Schneider подава искане за преразглеждане до препращащата юрисдикция.
19
В този контекст Bundesverwaltungsgericht решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли член 47, параграф 2, букви б) и в), във връзка с буква Б, точка 1, буква б), пето тире и точка 3 от приложение VII към Регламент […] № 1493/1999 и член 23 от Регламент […] № 753/2002, да се тълкува в смисъл, че указание, което се отнася до метода на производство, на приготвяне и на отлежаване или, в зависимост от случая, до качеството на виното, се разрешава единствено като незадължително указание, уредено от буква Б, точка 1, буква б), пето тире от приложение VII към Регламент […] № 1493/1999, при условията, предвидени в тази точка и в член 23 от Регламент […] № 753/2002, а не като друго указание по смисъла на буква Б, точка 3 от приложение VII към Регламент […] № 1493/1999?
2)
Трябва ли член 24, параграф 2, буква а) от Регламент […] № 753/2002 да се тълкува в смисъл, че имитация или посочване са налице единствено ако използваният език е този на защитените традиционни наименования?
3)
Трябва ли член 24, параграф 2 от Регламент […] № 753/2002 да се тълкува в смисъл, че традиционните наименования, включени в приложение III, са защитени единствено спрямо вина, произхождащи от същата държава-членка производител като тази на защитеното традиционно наименование?“
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
20
С първия си преюдициален въпрос препращащата юрисдикция иска по същество да установи дали употребата на указание, което се отнася до метода на производство, на приготвяне и на отлежаване или до качеството на вино може да бъде разрешена единствено на основание член 47, параграф 2, буква б) от Регламент № 1493/1999, във връзка с приложение VII, буква Б, точка 1, буква б), пето тире от р егламента, и с член 23 от Регламент № 753/2002, или може да бъде разрешена и на основание посочения член 47, параграф 2, буква в), във връзка с посоченото приложение VII, буква Б, точка 3.
21
Член 47, параграф 2, букви а)—в) от Регламент № 1493/1999 предвижда, че правилата относно описанието, обозначението и представянето на някои продукти, обхванати от този регламент, както и тези за защитата на някои указания, наименования и понятия, включват преди всичко разпоредби за въвеждане на задължителната употреба на някои наименования (задължителни указания), за разрешаване на употребата на някои наименования в зависимост от условията и за разрешаване на употребата на други наименования, включително и полезна за потребителите информация (незадължителни указания).
22
В това отношение приложение VII, буква Б, точка 1, буква б), пето тире от посочения регламент пояснява, че за трапезните вина с географско указание и качествените вина, произведени в определен район, етикетирането на продуктите, произведени в Общността, може да се допълни с други традиционни наименования при условия и по начин, предвидени от държавата-членка производител.
23
С оглед на прилагането на тази разпоредба член 23 от Регламент № 753/2002 определя понятието „допълнителни традиционни наименования“.
24
От преюдициалното запитване е видно, че според препращащата юрисдикция разглежданите в главното производство наименования не представляват допълнителни традиционни наименования по смисъла на споменатия член 23 и на буква Б, точка 1, буква б), пето тире от приложение VII към Регламент № 1493/1999, тъй като тези наименования не са били определени в германското законодателство.
25
При това положение следва да се провери дали употребата на разглежданите в главното производство наименования може да бъде разрешена на основание посочената буква Б, точка 3 от приложение VII.
26
Съгласно тази разпоредба за някои вина етикетирането може да се допълни с други указания.
27
Както е видно от член 6, параграф 2 от Регламент № 753/2002, подобни указания могат да бъдат свързани с естеството, идентификацията, качеството, състава или произхода на въпросния продукт или на продуктите, използвани за приготвянето му.
28
Споменатият член 6, параграф 1 обаче пояснява, че етикетирането на съответните продукти може да бъде допълнено и от други указания, при условие че те не могат да доведат до риск от объркване в представите на лицата, до които са адресирани тези указания, преди всичко що се отнася до задължителните указания съгласно буква А, точка 1 от приложение VII към Регламент № 1493/1999 и незадължителните указания съгласно буква Б, точка 1 от същото приложение.
29
От това следва, че дори да не е изключена възможността употребата на указание, което се отнася до метод на производство, на изготвяне и на отлежаване, или до качеството на вино да е разрешена на основание буква Б, точка 3 от приложение VII към Регламент № 1493/1999, това не е така, ако указанието може да доведе до риск от объркване в представите на лицата, до които е адресирано, между споменатото указание и допълнителните традиционни наименования, визирани в посочената буква Б, точка 1, буква б), пето тире от приложение VII и в член 23 от Регламент № 753/2002.
30
Всъщност тълкуване в обратния смисъл би лишило от всякакво полезно действие защитата, предоставена на традиционните наименования с член 24 от Регламент № 753/2002.
31
Препращащата юрисдикция трябва да прецени дали разглежданите в главното производство наименования могат да създадат подобен риск.
32
Следователно на първия въпрос следва да се отговори, че член 47, параграф 2, буква в) от Регламент № 1493/1999 във връзка с буква Б, точка 3 от приложение VII към този регламент и с член 6, параграф 1 от Регламент № 753/2002 трябва да се тълкува в смисъл, че употребата на указание, което се отнася до метода на производство, на приготвяне и на отлежаване или до качеството на вино, е разрешена съгласно тези разпоредби единствено ако това указание не може да доведе в представите на лицата, до които е адресирано, до риск от объркване между споменатото указание и допълнителните традиционни наименования, посочени в споменатата буква Б, точка 1, буква б), пето тире от приложение VII и в член 23 от Регламент № 753/2002. Препращатата юрисдикция трябва да прецени дали разглежданите в главното производство наименования могат да създадат подобен риск.
По втория въпрос
33
С втория си преюдициален въпрос препращащата юрисдикция иска по същество да установи дали имитация или посочване на традиционно наименование по смисъла на член 24, параграф 2, буква а) от Регламент № 753/2002 са налице единствено ако използваният език е този, на който наименованието е посочено в приложение III към р егламента, или могат да съществуват и в случай че въпросното наименование е преведено на език, различен от този, на който е посочено в споменатото приложение.
34
В съответствие с член 47, параграф 2, буква г) от Регламент № 1493/1999 правилата относно описанието, обозначението и представянето на някои продукти, обхванати от същия регламент, както и тези за защитата на някои указания, наименования и понятия, включват по-специално разпоредби, уреждащи условията за защита и контрол на определени наименования.
35
Член 48, първо тире от този регламент предвижда, че описанието и представянето на продуктите, посочени в същия регламент, както и която и да било форма на реклама на тези продукти, не трябва да бъдат неточни или да съществува вероятност от предизвикване на объркване или въвеждане в заблуждение на лицата, за които те са предназначени, по отношение най-вече на информацията, предвидена в член 47 от р егламента, и уточнява, че тази разпоредба се прилага и когато указанията са използвани в превод или когато препращат към действителното място, от което продуктите са пристигнали, или още когато към тях са добавени думи като „вид“, „тип“, „стил“, „имитация“, „марка“ и други подобни.
36
Впрочем традиционните наименования, посочени в член 24, параграф 2, буква а) от Регламент № 753/2002, са част от посочените указания и се ползват от защитата, предвидена в тази разпоредба.
37
Съгласно член 24, параграф 2, буква а) традиционните наименования, фигуриращи в приложение III към р егламента, са запазени за вината, с които са свързани, и са защитени срещу всякаква злоупотреба, имитация или посочване.
38
Вярно е, че параграф 4, втора алинея от посочения член 24 уточнява, че защитата на традиционното наименование се прилага единствено по отношение на езика или на езиците, на които то е вписано в посоченото приложение III.
39
Все пак не може да се изключи, че преводът на традиционно наименование на език, различен от този, на който наименованието е посочено в приложение III, може да представлява имитация или посочване на традиционно наименование по смисъла на член 24, параграф 2, буква а) от Регламент № 753/2002, която/което е в състояние да предизвика объркване или въвеждане в заблуждение на лицата, за които е предназначен преводът.
40
Всъщност съществува опасност тълкуване на член 24, параграф 2, буква а) от Регламент № 753/2002 в обратния смисъл да не зачете целта за защита на законните интереси на потребителите, обявена в член 47, параграф 1 от Регламент № 1493/1999 и следователно би било в противоречие с изискването на съображение 4 от Регламент № 753/2002.
41
Освен това подобно тълкуване би било в противоречие със самия текст на член 48, тире първо от Регламент № 1493/1999, който изрично предвижда, че тази разпоредба се прилага и когато традиционните наименования се използват в превод.
42
В такъв случай следва да сме сигурни по-специално, че подобен превод не е от естество да предизвика объркване или въвеждане в заблуждение на лицата, за които е предназначен.
43
Задължение на препращащата юрисдикция е да провери дали това е така в спора, с който е сезирана.
44
Следователно на втория въпрос следва да се отговори, че член 24, параграф 2, буква а) от Регламент № 753/2002 трябва да се тълкува в смисъл, че в съответствие с тази разпоредба, когато традиционно наименование е преведено на език, различен от този, на който споменатото наименование е посочено в приложение III към този регламент, имитация или посочване на това наименование може да е налице при положение, че този превод е от естество да предизвика объркване или въвеждане в заблуждение на лицата, за които е предназначен. Задължение на препращащата юрисдикция е да провери дали това е така в спора, с който е сезирана.
По третия въпрос
45
С третия си преюдициален въпрос препращащата юрисдикция иска по същество да установи дали традиционно наименование, включено в приложение III към Регламент № 753/2002, е защитено единствено спрямо вина, произхождащи от същата държава-членка производител като тази на защитеното традиционно наименование, или е защитено и спрямо вина, които произхождат от други държави-членки производители.
46
В съответствие със съображение 50 и с член 47, параграф 1, букви а) и в) от Регламент № 1493/1999 правилата относно описанието, обозначението и представянето на някои продукти, обхванати от този регламент, както и тези за защитата на някои указания, наименования и понятия, установени в рамките на общата организация на пазара на вино, имат за цел по-специално да гарантират защитата на законните интереси на потребителите и да насърчават доброто функциониране на вътрешния пазар.
47
В съответствие със съображение 4 от него Регламент № 753/2002 трябва да спазва посочените цели.
48
В този контекст, както е видно от съображение 18 от него, за да се гарантира лоялна конкуренция и за да се избегне въвеждане в заблуждение на потребителя, Регламентът изготвя обща рамка за регистриране и за защита на някои традиционни изрази.
49
Съгласно член 24, параграф 2 от Регламент № 753/2002, който е част от тази обща рамка, традиционните наименования, представени в приложение III, са запазени за вината, с които са свързани.
50
Член 24, параграф 3 предвижда, че за обозначаването на виното върху етикета не могат да бъдат използвани търговски марки, които съдържат традиционните наименования, представени в приложение III, без това вино да отговаря на изискванията, за да се ползва от такова традиционно наименование.
51
Параграф 4, трета алинея от посочения член 24 гласи, че всяко традиционно наименование, което фигурира в приложение III, е свързано с определена категория вино или с няколко категории вина.
52
Съгласно параграф 5, буква г) от същия член 24, за да може да фигурира в буква А от приложение III, едно традиционно наименование трябва да бъде свързано с едно или евентуално с няколко общностни вина или категории общностни вина.
53
От всички тези разпоредби следва, че посочените в член 24 от Регламент № 753/2002 традиционни наименования трябва да са свързани с определена категория вино или с няколко категории вина и че тези наименования са запазени за категорията или категориите вина, с които са свързани.
54
Както следва от самия текст на член 24, параграф 5, буква г), тези категории, изброени в параграф 4, трета алинея от същия член, са категории общностни вина.
55
Следователно в тази връзка посочените категории не могат да се считат за свързани единствено с вина, произхождащи от една държава-членка производител, а напротив, трябва да се разглеждат като свързани с вина, които произхождат от всички държави-членки производители.
56
При тези обстоятелства защитата на традиционно наименование по смисъла на член 24 от Регламент № 753/2002 важи както спрямо вината от същата категория или от същите категории, произхождащи от същата държава-членка производител като тази на традиционното наименование, така и спрямо вината от същата категория или от същите категории, които произхождат от останалите държави-членки производители.
57
Тълкуване в обратния смисъл би лишило от полезно действие защитата на традиционните наименования, гарантирана от член 24, параграф 2, и би влязло в противоречие с целите за защита на законните интереси на потребителите и за добро функциониране на вътрешния пазар, преследвани с Регламенти № 1493/1999 и № 753/2002.
58
Следователно на третия въпрос следва да се отговори, че член 24, параграф 2 от Регламент № 753/2002 трябва да се тълкува в смисъл, че традиционно наименование, включено в приложение III към този регламент, е защитено както спрямо вината от същата категория или от същите категории, произхождащи от същата държава-членка производител като тази на традиционното наименование, така и спрямо вината от същата категория или от същите категории, които произхождат от останалите държави-членки производители.
По съдебните разноски
59
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред препращащата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:
1)
Член 47, параграф 2, буква в) от Регламент (ЕО) № 1493/1999 на Съвета от 17 май 1999 година относно общата организация на пазара на вино във връзка с буква Б, точка 3 от приложение VII към този регламент и с член 6, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 753/2002 на Комисията от 29 април 2002 година относно определяне на някои правила за прилагане на Регламент № 1493/1999 по отношение на описанието, обозначаването, представянето и защитата на определени лозаро-винарски продукти, изменен с Регламент (ЕО) № 1512/2005 на Комисията от 15 септември 2005 година, трябва да се тълкува в смисъл, че употребата на указание, което се отнася до метода на производство, на приготвяне и на отлежаване или до качеството на вино, е разрешена съгласно тези разпоредби единствено ако това указание не може да доведе в представите на лицата, до които е адресирано, до риск от объркване между споменатото указание и допълнителните традиционни наименования, посочени в споменатата буква Б, точка 1, буква б), пето тире от приложение VII и в член 23 от Регламент № 753/2002. Препращащата юрисдикция трябва да прецени дали разглежданите в главното производството наименования могат да създадат подобен риск.
2)
Член 24, параграф 2, буква а) от Регламент № 753/2002, изменен с Регламент № 1512/2005, трябва да се тълкува в смисъл, че в съответствие с тази разпоредба, когато традиционно наименование е преведено на език, различен от този, на който споменатото наименование е посочено в приложение III към този регламент, имитация или посочване на това наименование може да е налице при положение, че този превод е от естество да предизвика объркване или въвеждане в заблуждение на лицата, за които е предназначен. Задължение на препращащата юрисдикция е да провери дали това е така в спора, с който е сезирана.
3)
Член 24, параграф 2 от Регламент № 753/2002, изменен с Регламент № 1512/2005, трябва да се тълкува в смисъл, че традиционно наименование, включено в приложение III към този регламент, е защитено както спрямо вината от същата категория или от същите категории, произхождащи от същата държава-членка производител като тази на традиционното наименование, така и спрямо вината от същата категория или от същите категории, които произхождат от останалите държави-членки производители.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.