61989TJ0135_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Faktiske omstaendigheder
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens Justitskontor den 18 . september 1989, har Fred Pfloeschner anlagt sag med paastand om annullation af en skrivelse af 16 . januar 1989 fra chefen for den saerlige tjenestegren "pensioner", som indeholdt en "foreloebig fastsaettelse af sagsoegerens pensionsrettigheder", idet den paa sagsoegerens pension anvendelige justeringskoefficient herved fastsattes til 100, saafremt han tog bopael i Schweiz fra den 1 . september 1990 .
2 Ved procesdokument, indgaaet til Domstolen den 27 . oktober 1989, har Kommissionen rejst en formalitetsindsigelse, jfr . artikel 91, stk . 1, i Domstolens procesreglement, der finder tilsvarende anvendelse for Retten, og begaeret, at Domstolen tager stilling til indsigelsen uden at indlede behandlingen af realitetsspoergsmaalet . Kommissionen har yderligere nedlagt paastand om, at sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger .
3 De faktiske omstaendigheder er foelgende . I 1958 blev sagsoegeren, der er schweizisk statsborger, udnaevnt til tjenestemand ved Kommissionen ved anvendelse af undtagelsesbestemmelsen vedroerende nationalitet (( tjenestemandsvedtaegtens artikel 28, litra a ) )). Den 11 . februar 1988 tilsendte chefen for den saerlige tjenestegren "pensioner" ved Kommissionen, Caston, Pfloeschner - paa dennes mundtlige anmodning - en foreloebig fastsaettelse af dennes pensionsrettigheder pr . 1 . september 1990, paa hvilket tidspunkt han ville have opnaaet en alder af 62 aar og en maaned . Fastsaettelsen heraf var beregnet paa grundlag af den hoejeste sats . Ifoelge skrivelsen havde Pfloeschner ret til en nettopension paa ca . 263 000 BFR ved anvendelse af en justeringskoefficient paa 145,4, der paa det paagaeldende tidspunkt gjaldt for saavel pension til pensionsberettigede med bopael i Schweiz som for loen til tjenestemaend, som gjorde tjeneste samme sted . Den 18 . juli 1988 blev justeringskoefficienten imidlertid staerkt nedsat, for saa vidt angaar pensioner, jfr . Raadets forordning ( EKSF, EOEF, EURATOM ) nr . 2175/88 om fastsaettelse af de justeringskoefficienter, der finder anvendelse i tredjelande ( EFT L 191, s . 1 ), der i artikel 3 bestemmer, at der "anvendes en justeringskoefficient paa 100 for pensionen, naar den pensionsberettigede tager bopael i et tredjeland ."
4 Sagsoegeren indbragte derfor den 13 . september 1988 - i henhold til tjenestemandsvedtaegtens artikel 90, stk . 2 - en klage over ovennaevnte forordning, naermere bestemt over "nedsaettelsen af den fremtidige nettopension som foelge af ophaevelsen af justeringskoefficienten for pensionsberettigede, der tager bopael i et tredjeland ". Han anfoerte heri, at forordningen var retsstridig, da Raadet ved udstedelsen heraf havde tilsidesat princippet om den berettigede forventning og det for tjenestemaend gaeldende lighedsprincip ( klage nr . 190/88 ). Den 22 . marts 1988 afviste Kommissionen klagen under henvisning til, at justeringskoefficienten for pensioner, der paa sagsoegerens ansaettelsestidspunkt udbetaltes til tidligere tjenestemaend med bopael i et tredjeland, var 100 . Kommissionen henviste ogsaa til karakteren af retsforholdet mellem tjenestemanden og administrationen og endelig til, at den anfaegtede forordning som kriterium anvender bopael og ikke nationalitet . I afgoerelsen gjorde Kommissionen ligeledes sagsoegeren opmaerksom paa, at en sag anlagt af en tjenestemand til proevelse af en forordning vedroerende tjenestemandsvedtaegten ikke kan antages til realitetsbehandling .
5 Sagsoegeren anmodede yderligere om en berigtiget beregning af sine pensionsrettigheder pr . 1 . september 1990 paa grundlag af de nye regler . Efter denne anmodning fremsendte Caston ved skrivelse af 16 . januar 1989 en "foreloebig fastsaettelse af sagsoegerens pensionsrettigheder ... med forbehold af den endelige fastsaettelse af disse rettigheder paa fratraedelsestidspunktet ." Denne nye fastsaettelse blev udarbejdet af administrationen paa grundlag af forordning nr . 2175/88, dvs . med anvendelse af en justeringskoefficient, der var nedsat til 100 . Ifoegle skrivelsen havde sagsoegeren ret til en nettopension paa ca . 182 000 BFR Der var saaledes tale om en forskel paa mere end 81 000 BFR pr . maaned i sagsoegerens disfavoer i forhold til den tidligere fastsaettelse . Som foelge heraf indbragte sagsoegeren den 24 . februar 1989 en ny klage over "fastsaettelsen af hans fremtidige pension i henhold til ( ovennaevnte ) skrivelse ..." ( klage nr . 91/89 ). Han gjorde heri gaeldende, at den nye fastsaettelse var udfaerdiget paa grundlag af ovennaevnte forordning, hvis lovlighed han havde anfaegtet af de i klage nr . 190/88 allerede anfoerte grunde .
6 Efter at Kommissionen stiltiende havde afvist sagsoegerens anden klage ved ikke at besvare den inden for den i vedtaegtens artikel 90, stk . 2, fastsatte frist, anlagde Pfloeschner den 18 . september 1989 denne sag for Domstolen med paastand om annullation af "Kommissionens afgoerelse af 16 . januar 1989 om fastsaettelse af hans pensionsrettigheder, idet den paa sagsoegerens pension anvendelige justeringskoefficient herved blev fastsat til 100, saafremt han tog bopael i Schweiz ". Ud over de i klagen anfoerte argumenter ( tilsidesaettelse af princippet om den berettigede forventning og af lighedsprincippet ) har sagsoegeren gjort gaeldende, at Raadet ikke havde kompetence til at udstede ovennaevnte forordning nr . 2175/88, og har tilsidesat estoppel-princippet og princippet om god forvaltning .
7 Kommissionen har under hensyn til disse omstaendigheder paastaaet hele sagen afvist . Kommissionen har, subsidiaert, nedlagt paastand om afvisning af de tre nye anbringender, der er anfoert i den foregaaende praemis, idet den goer gaeldende, at ingen af disse anbringender blev fremfoert i den administrative klage .
8 Ved kendelse af 15 . november 1989 har Domstolen henvist sagen til Retten, jfr . artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24 . oktober 1988 om Oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans . Sagsoegeren har nedlagt paastand om, at formalitetsindsigelserne ikke tages til foelge . Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten ( Tredje Afdeling ) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisfoerelse, jfr . procesreglementets artikel 91, stk . 3 .
Formaliteten
9 Kommissionen har paastaaet hele sagen afvist under henvisning til selve arten af den anfaegtede retsakt . Kommissionen har her navnlig henvist til dommen af 10 . december 1969, hvori Domstolen afviste et annullationssoegsmaal, der var rettet mod en "oversigt" over sagsoegerens eventuelle pensionsrettigheder ( Grasselli mod Kommissionen, 32/68, Sml . s . 141 ), og gjort gaeldende, at den anfaegtede skrivelse blot indeholder en raekke vejledende oplysninger om, hvorledes administrationen under visse vilkaar senere agter at fastsaette sagsoegerens oekonomiske rettigheder, saafremt han pensioneres . Ifoelge Kommissionen kan en saadan skrivelse ikke betragtes som en "afgoerelse", der skaber retsvirkninger . Skrivelsen fra chefen for en tjenestegren kan ikke anses for en retsakt, der indeholder et klagepunkt, og kan derfor, ifoelge Kommissionen, ikke paaklages . Kommissionen har navnlig understreget, at sagsoegeren ikke kan paaberaabe sig dommen af 1 . februar 1979, hvori Domstolen fastslog, at en tjenestegoerende tjenestemand har en "aktuel soegsmaalsinteresse" til at efterproeve den fremtidige fastsaettelse af hans pension ( Deshormes mod Kommissionen, praemis 9-13, 17/78, Sml . s . 189 ). Kommissionen har anfoert, at den her anfaegtede retsakt - til forskel fra de faktiske omstaendigheder i Deshormes-sagen - ikke er en afgoerelse, idet der hverken er tale om en afgoerelse truffet af institutionen af egen drift eller om en stiltiende afvisning af en ansoegning, jfr . vedtaegtens artikel 90, stk . 1, men om en skrivelse stilet til sagsoegeren til besvarelse af en simpel anmodning om oplysninger . Til stoette for denne opfattelse har Kommissionen fremhaevet, at artikel 40 i vedtaegtens bilag VIII under alle omstaendigheder er til hinder for, at der traeffes en afgoerelse om forudfastsaettelse af pensionsrettigheder for en tjenestemand, der endnu ikke er fratraadt .
10 Sagsoegeren har heroverfor gjort gaeldende, at den af chefen for den saerlige tjenestegren, Caston, underskrevne skrivelse indeholder et klagepunkt . Da skrivelsen kommer fra en "indsigtsfuld og kompetent myndighed", kan den ikke blot anses for en simpel oplysning, jfr . ovennaevnte dom af 10 . december 1969 i Grasselli-sagen . Skrivelsen er over for ham en individuel afgoerelse, idet det netop heraf fremgaar, at den justeringskoefficient, der vil blive anvendt paa den pension, han har ret til, saafremt han fratraeder den 1 . september 1990, vil blive nedsat til 100 i henhold til ovennaevnte forordning nr . 2175/88 . Pfloeschner har ved en analogislutning henvist til loensedler - der anses for akter, der indeholder et klagepunkt, naar de udviser et anfaegteligt udsving - og anfoert, at den anfaegtede skrivelse, hvorved han blev frataget en justering, han tidligere havde ret til, jfr . den foerste foreloebige fastsaettelse udfaerdiget af den samme chef for den paagaeldende tjenestegren, "har samme karakteristika som en individuel afgoerelse, der indeholder et klagepunkt", til forskel fra den anfaegtede retsakt i Grasselli-sagen, hvor tjenestemanden i oevrigt havde en valgmulighed, for saa vidt angaar den ordning, efter hvilken hans pensionsrettigheder skulle fastsaettes . Han har yderligere, under henvisning til den anfaegtede skrivelses paastaaede karakter af en afgoerelse, anfoert, at resultatet af ovennaevnte Deshormes-dom maa kunne overfoeres paa hans tilfaelde uafhaengigt af, om der forinden er forelagt en ansoegning, jfr . vedtaegtens artikel 90, stk . 1 . For at en tjenestemand kan anlaegge sag til proevelse af pensionsrettigheder, som skal fastsaettes i naer fremtid, er det derfor, ifoelge sagsoegeren, ikke noedvendigt, at administrationen forinden har afvist en saadan ansoegning . Pfloeschner har imidlertid gjort gaeldende, at den mundtlige anmodning om en "berigtiget beregning af hans pensionsrettigheder, som de vil blive fastsat pr . 1 . september 1990, under hensyntagen til de nye reglers ikrafttraeden", som han forelagde Caston, maa anses for en ansoegning i den i naevnte bestemmelse forudsatte betydning .
11 Det bemaerkes indledningsvis, at ifoelge tjenestemandsvedtaegtens artikel 91, stk . 1, kan De Europaeiske Faellesskabers Domstol afgoere enhver tvist mellem Faellesskaberne og en af de af vedtaegten omfattede personer om lovligheden af en akt, der indeholder et klagepunkt imod denne person . Ifoelge Domstolens faste praksis omfatter begrebet akt, der indeholder et klagepunkt, enhver akt, der umiddelbart kan paavirke en bestemt retsstilling ( dom af 1 . juli 1964, Pistoj mod Kommission, 26/63, Sml . 1954-1964, s . 499, dom af 1 . juli 1964, Huber mod Kommissionen, 78/63, Sml . s . 1954-1964, s . 503, dom af 6 . februar 1973, Goeth-Van der Schueren mod Kommissionen, praemis 8-10, 56/72, Sml . s . 181, og dom af 11 . juli 1974, Reinarz mod Kommissionen, 177/73 og 5/74, Sml . s . 819 ). Det er derfor noedvendigt at se paa anfaegtede retsakts vaesentligste karakteristika for at fastslaa dens retlige karakter .
12 Skrivelsen af 16 . januar 1989, der blev tilstillet sagsoegeren af chefen for den saerlige tjenestegren "pensioner" under Kommissionens Generaldirektorat for Personale og Administration, indeholder en raekke momenter, som kan danne grundlag for den opfattelse, at der er tale om en retsakt, der ikke indeholder en afgoerelse . Det fremgaar klart af foerste afsnit i skrivelsen, at formaalet er at give tjenestemanden en "foreloebig fastsaettelse af ( hans ) pensionsrettigheder pr . 1 . september 1990 ." Naar henses til ordet "foreloebig", der gaar paa fastsaettelsen, dvs . paa selve skrivelsens indhold, forekommer det indlysende, at administrationen allerede i indledningen oenskede at understrege, at der ikke var tale om en endelig stillingtagen, men om en simpel meddelelse af en oplysning om det fremtidige pensionsbeloeb . Denne opfattelse bekraeftes af indholdet af skrivelsens andet afsnit, hvori det oplyses, at fastsaettelsen "er foretaget paa grundlag af gaeldende vedtaegtsbestemmelser med forbehold af den endelige fastsaettelse ( af sagsoegerens rettigheder ) paa fratraedelsestidspunktet ." Det fremgaar helt klart heraf, at den paagaeldende tjenestegren lagde vaegt paa utvetydigt at fremhaeve, at de oplysninger, som den meddelte sagsoegeren i skrivelsen, under ingen omstaendigheder kunne fortolkes som administrationens endelige stillingtagen til spoergsmaalet, dvs . som en afgoerelse, der som saadan kan goeres til genstand for administrativ klage eller soegsmaal .
13 Det bemaerkes yderligere, at den anfaegtede skrivelse klart er udfaerdiget som en standardskrivelse, saaledes at den ikke kan bibringe modtageren den opfattelse, at der kan vaere tale om en reel stillingtagen . At der er tale om en standardskrivelse, stoettes yderligere af, at skrivelsen af 16 . januar 1989 ( bilag VI til staevningen ) er affattet paa noejagtig samme maade som skrivelsen af 11 . november 1988 til sagsoegeren ( bilag III til staevningen ). De to breve er opstillet paa samme maade og anvender noejagtig samme terminologi .
14 Det fremgaar saaledes af gennemgangen af den anfaegtede skrivelse, at den kun indeholder administrative oplysninger . Det bemaerkes i denne forbindelse, at ifoelge Domstolens faste praksis kan rent forklarende akter eller vejledende opgoerelser ikke give sagsoegeren rettigheder svarende til en bestemt retsstilling ( ovennaevnte dom af 10 . december 1969, Grasselli, praemis 5, dom af 28 . maj 1970, Richez-Parise mod Kommissionen, praemis 19, 19/69, 20/69, 25 og 30/69, Sml . s . 59, dom af 9 . juli 1970, Fiehn mod Kommissionen, praemis 11, 23/69, Sml . s . 95, og ovennaevnte dom af 1 . februar 1979, Deshormes, praemis 23 og 24 ).
15 I henhold til disse principper kan skrivelsen af 16 . januar 1989 ikke anses for en akt, der indeholder et klagepunkt, og kan derfor ikke goeres til genstand for administrativ klage eller soegsmaal .
16 Til stoette for sin paastand har sagsoegeren yderligere gjort gaeldende, at skrivelsen under alle omstaendigheder maa anses for en af Kommissionen truffet afgoerelse som foelge af hans anmodning om en "berigtiget beregning af hans pensionsrettigheder, som de vil blive fastsat pr . 1 . september 1990, under hensyntagen til de nye reglers ikrafttraeden ". Sagsoegeren har praeciseret, at han telefonisk havde fremsat en saadan anmodning over for chefen for afdelingen "pensioner ". Dette anbringende kan ikke laegges til grund . Det er vanskeligt at betegne en telefonisk anmodning, der klart har til formaal at opnaa simple oplysninger - saa meget mere som der er tale om et omraade, hvor der hyppigt fremsaettes anmodninger om oplysninger - som en formel ansoegning med det formaal, at Kommissionen traeffer en afgoerelse, jfr . vedtaegtens artikel 90, stk . 1 . Saavel den anvendte form ( telefon ) som det omraade, de oenskede oplysninger vedroerte, maatte bibringe Kommissionen den opfattelse, at tjenestemanden oenskede at indhente oplysninger og ikke at opnaa en afgoerelse .
17 Det skal i denne forbindelse bemaerkes, at den administrative procedure efter artikel 90, stk . 1, har til formaal at fremkalde en stillingtagen fra administrationens side i form af en afgoerelse . Proceduren er ikke blot indfoert af hensyn til administrationen - som utvivlsomt boer kunne identificere indholdet af tjenestemandens ansoegning og eventuelt imoedekomme den, hvorved administrationen undgaar en fortsaettelse af den administrative procedure og et efterfoelgende soegsmaal - men ogsaa af hensyn til tjenestemanden . Denne maa nemlig ogsaa af indholdet af administrationens retsakt kunne udlede, om der er tale om en afgoerelse eller om en simpel oplysning .
18 Det fremgaar af det anfoerte, at den anfaegtede retsakt ikke kan anses for en akt, der indeholder et klagepunkt .
19 Der er derfor ingen anledning til at undersoege Kommissionens oevrige argumenter til stoette for afvisningspaastanden .
20 Herefter vil sagen vaere at afvise .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
21 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger . I henhold til procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne imidlertid selv de udgifter, de har afholdt i sager anlagt af de ansatte ved Faellesskaberne .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN ( Tredje Afdeling )
1 ) Sagen afvises .
2 ) Hver part baerer sine omkostninger .