61993CO0378_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 30. juli 1993, indgaaet til Domstolens Justitskontor den 3. august s.aa., har den tilsynsfoerende dommer ved Tribunal de commerce de Saint-Omer (Frankrig) i en sag, der vedroerer tvangsakkord uden for konkurs for La Pyramide SARL (herefter benaevnt "La Pyramide"), i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt foelgende praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af EOEF-traktatens artikel 85 og 86:
"1) I to domme afsagt af De Europaeiske Faellesskabers Domstol den 13. juli 1989 (sag 395/87, Anklagemyndigheden mod Tournier, og forenede sager 110/88, 241/88 og 242/88, Lucazeau m.fl. mod SACEM) har Domstolen taget stilling til to kriterier for, at et ophavsretsselskab som SACEM goer sig skyldig i misbrug af en dominerende stilling, nemlig henholdsvis kriteriet om en sammenligning af de europaeiske afgiftssatser og omkostningsstrukturen (driftsomkostninger).
Domstolen anmodes om til vejledning for retten, der skal anslaa SACEM' s fordringer, at besvare foelgende supplerende spoergsmaal:
a) Kan Kommissionens oplysninger, saaledes som de er fremstillet i beretningen af 7. november 1991, som supplement til den oversigt, Kommissionen har fremlagt for Domstolen, samt de undersoegelser, som firmaerne Covec og Ernst & Young har foretaget efter anmodning fra diskotekerne, antages at vaere i overensstemmelse med de krav, Domstolen har formuleret, for saa vidt angaar sammenligningen af afgiftssatserne?
b) Kan beviset for, at SACEM anvender urimelige forretningsvilkaar, ikke udledes af en sammenligning med det europaeiske gennemsnit?
c) Skal begrebet stykomkostning til musik pr. kunde, som den engelske Copyright Tribunal har lagt til grund ved fastlaeggelsen af den rimelige afgift, diskotekerne skal betale, ikke benyttes som udgangspunkt for fastlaeggelsen af det maksimale vederlag, diskotekerne kan afkraeves, og ved afgoerelsen af, om der foreligger misbrug af en dominerende stilling?
d) Skal det rimelige vederlag, som et ophavsretsselskab som SACEM, der har et monopol paa en vaesentlig del af faellesmarkedet, kan kraeve, ikke fastlaegges paa grundlag af, hvor stor en omkostning den enkelte musikforbrugende virksomhed er i stand til at baere?
2) Kan det alt for hoeje vederlag ikke medfoere erstatningsansvar for ophavsretsselskabet, saafremt det har vaeret aarsag til en kreditorforfoelgningsprocedure som 'redressement judiciaire' (tvangsakkord uden for konkurs), og laegger det sig ikke hindrende i vejen for anvendelsen af nationale bestemmelser om ophavsretskraenkelser i kraft af de forhold, der bevirker, at det er i strid med traktatens artikel 86?
3) Udgoer samordningen mellem europaeiske ophavsretsselskaber og stiftelsen af GESAC ikke, naar det hermed tilstraebes og opnaas, at den pris forhoejes, som brugerne i selskabernes egen interesse skal betale for selskabernes tjenesteydelser, en aftale som omhandlet i traktatens artikel 85, i og med at brugerne ° i kraft af den markedsopdeling paa lande, der er en foelge af gensidige repraesentationsaftaler mellem nationale ophavsretsselskaber ° forhindres i at bringe dem i konkurrence, for saa vidt angaar repertoiret paa verdensmarkedet, som kan udnyttes med tilladelse fra disse selskaber?
Medfoerer den omstaendighed, at SACEM' s dominerende stilling er af ekstraordinaer beskaffenhed, idet den er til hinder for enhver forhandling med brugerne, ikke, at aftaler eller praksis, hvorved brugerne hindres i at bringe ophavsretsselskaberne i konkurrence for derved at opnaa de bedste betingelser, maa antages at vaere retsstridige?
4) Er det Kommissionens opgave skoensmaessigt og uden nogen form for kontrol at afgoere, hvad der er i Faellesskabets interesse, og kan Kommissionen retmaessigt paaberaabe sig subsidiaritetsprincippet uden hermed at tilsidesaette faellesskabsrettens almindelige grundsaetninger, naar klager, hvis behandling antages at henhoere under Kommissionens kompetence, efter fjorten aars forloeb uden nogen stillingtagen erklaeres at henhoere under de nationale retter, som saaledes skal undersoege, om der foreligger overtraedelser af traktatens artikel 85 og 86, selv om Kommissionen ikke kan vaere ubekendt med den uklare franske retspraksis eller med, at mulighederne for paa europaeisk plan at indhente oplysninger med henblik paa en afgoerelse af disse sager kan begrunde, at de fortsaettes paa faellesskabsplan?
5) Kunne Kommissionen, efter at den ved afslutningen af sin undersoegelse, saaledes som denne er refereret i beretningen af 7. november 1991, havde konstateret, at de maerkbare forskelle mellem de franske afgifter og afgifterne i de oevrige medlemsstater (den franske afgift er indtil flere gange hoejere) var bevist og fastslaaet (hvilket er anerkendt af SACEM selv i et dokument, der baerer overskriften bilag VII til Covec-beretningen), undlade at tage stilling, og har den ikke vaeret forpligtet til selv at konstatere, at der forelaa en overtraedelse af traktatens artikel 86, naar det i EF-Domstolens domme af 13. juli 1989 udtales, at 'et nationalt ophavsretsselskab, der indtager en dominerende stilling paa en vaesentlig del af faellesmarkedet, paatvinger urimelige forretningsbetingelser, saafremt de afgifter, det opkraever af diskoteker, er vaesentlig hoejere end dem, der opkraeves i andre medlemsstater' ?"
2 Spoergsmaalene er stillet under behandlingen af en tvangsakkord uden for konkurs for La Pyramide.
3 Det fremgaar af artikel 14 i den franske lov nr. 85-98 af 25. januar 1985 om tvangsakkord uden for konkurs og tvungen oploesning af selskaber, at der som led i de paagaeldende procedurer udpeges en tilsynsfoerende dommer ("juge- commissaire"), som skal soerge for, at procedurerne gennemfoeres hurtigt, og at de involverede interesser beskyttes. I henhold til lovens artikel 101 skal den tilsynsfoerende dommer bl.a. tage stilling til, om fordringer kan anerkendes eller maa afvises.
4 I sit skriftlige indlaeg for Domstolen har La Pyramide gjort gaeldende, at de spoergsmaal, den tilsynsfoerende dommer har forelagt, kan antages til realitetsbehandling. Selskabet har naermere anfoert, at den tilsynsfoerende dommer maa betragtes som en ret i en medlemsstat, og at der er indbragt en tvist for ham. I den foreliggende sag skal han traeffe afgoerelse vedroerende en tvist mellem La Pyramide og SACEM ("Société des auteurs, compositeurs et éditeurs de musique"), som drejer sig om SACEM' s fordring. La Pyramide har saaledes bestridt fordringens stoerrelse og til stoette herfor anfoert, at SACEM' s afgiftssatser er udtryk for misbrug af en dominerende stilling, jf. traktatens artikel 86, som selskabet indtager, bl.a. som foelge af de aftaler, selskabet har indgaaet med ophavsretsselskaber i andre medlemsstater, og som er i strid med artikel 85.
5 La Pyramide har endvidere anfoert, at den tilsynsfoerende dommer ikke behoevede at give en saerlig begrundelse for spoergsmaalene. Saaledes er selve proceduren om anerkendelse af fordringer tilstraekkelig som forklaring paa, at den dommer, der skal tage stilling til SACEM' s fordring og dermed til selskabets afgiftssatser, ser sig noedsaget til at anmode Domstolen om at fortolke artikel 85 og 86. Under alle omstaendigheder er forholdet det, at Domstolen i de sager, som foerte til dommene af 9. april 1987 (sag 402/85, Basset, Sml. s. 1747) og af 13. juli 1989 (sag 395/87, Tournier, Sml. s. 2521, og forenede sager 110/88, 241/88 og 242/88, Lucazeau m.fl., Sml. s. 2811), blev bekendt med det problem, der forelaa for de franske retsinstanser, som skulle traeffe afgoerelse i sager vedroerende ophavsrettigheder.
6 I sit skriftlige indlaeg har SACEM foerst anfoert, at den foreliggende fortolkningsanmodning er unoedvendig, idet tvisten mellem SACEM og diskoteksindehaverne allerede har vaeret indbragt for Domstolen, og at Domstolen i disse sager har afsagt de to ovenfor naevnte domme af 13. juli 1989 i sagerne Tournier og Lucazeau m.fl.
7 SACEM har endvidere gjort gaeldende, at fortolkningsanmodningen skal indeholde en begrundelse, hvori der naermere redegoeres for de faktiske og retlige omstaendigheder i den sag, der er indbragt for den nationale retsinstans, saaledes at de retsregler, den oenskede fortolkning har relation til, er tilstraekkeligt belyst, og de beroerte personer herved kan fremkomme med deres bemaerkninger og tage stilling. SACEM har paapeget, at Domstolen i dom af 26. januar 1993 (forenede sager C-320/90, C-321/90 og C-322/90, Telemarsicabruzzo m.fl., Sml. I, s. 393) og i kendelse af 19. marts 1993 (sag C-157/92, Banchero, Sml. I, s. 1085) afviste at besvare praejudicielle spoergsmaal, som var forelagt ved en kendelse, hvori redegoerelsen for de faktiske og retlige omstaendigheder fandtes at vaere utilstraekkelig. Naar et spoergsmaal er generelt formuleret, og der ikke foreligger konkrete omstaendigheder, hvoraf det fremgaar, paa hvilke punkter den forelaeggende retsinstans er i tvivl, boer Domstolen ifoelge SACEM fastslaa, at den ikke ser sig i stand til at besvare det forelagte spoergsmaal. I den foreliggende sag har den tilsynsfoerende dommer ikke angivet, hvilke retsregler den oenskede fortolkning har relation til, eller hvilke faktiske omstaendigheder der eventuelt kunne begrunde, at spoergsmaalene blev forelagt. I spoergsmaalene henvises der desuden til paastaaede former for forskelsbehandling, mens det ikke naermere praeciseres, hvori de bestaar. Da de faktiske og retlige omstaendigheder, som den nationale retsinstans har henvist til, ikke er naermere beskrevet, kan Domstolen ikke foretage en for den nationale retsinstans relevant fortolkning af faellesskabsretten. Ifoelge SACEM maa de praejudicielle spoergsmaal derfor afvises.
8 I sit skriftlige indlaeg har Kommissionen bemaerket, at den tilsynsfoerende dommer er en ret, idet han i en situation, hvor der er modstaaende interesser, skal fastslaa, om hver enkelt kreditors fordring bestaar, samt dens stoerrelse, om fornoedent efter en kontradiktorisk retsforhandling, og at han udoever denne kompetence alene. Det fremgaar i oevrigt af de sagsakter, den tilsynsfoerende dommer har fremsendt, at der for ham er indbragt en tvist, idet La Pyramide har bestridt SACEM' s fordring med henvisning til, at det paagaeldende ophavsretsselskabs afgiftssatser er udtryk for misbrug af en dominerende stilling i henhold til traktatens artikel 86.
9 Kommissionen har imidlertid understreget, at den tilsynsfoerende dommer ikke i kendelsen har forklaret, hvad der har foranlediget ham til at rejse spoergsmaalet, om SACEM' s adfaerd er forenelig med faellesskabsretten, og hvorfor det er noedvendigt at forelaegge praejudicielle spoergsmaal herom. Det fremgaar af Domstolens dom af 16. juli 1992 (sag C-83/91, Meilicke, Sml. I, s. 4871), af ovennaevnte dom i sagen Telemarsicabruzzo m.fl., af ovennaevnte kendelse i sagen Banchero samt af kendelsen af 26. april 1993 (sag C-386/92, Monin Automobiles, Sml. I, s. 2049), at den tilsynsfoerende dommer burde have redegjort for de faktiske omstaendigheder i den sag, der er indbragt for ham, og have fremdraget de faellesskabsretlige fortolkningsspoergsmaal, der efter hans opfattelse maa besvares, inden han kan traeffe afgoerelse i den tvist, der er indbragt for ham. I den foreliggende sag har den tilsynsfoerende dommer blot forelagt de praejudicielle spoergsmaal i den form, La Pyramide havde begaeret dem forelagt. Kommissionen har i oevrigt understreget, at den tilsynsfoerende dommer end ikke har fremsendt de undersoegelser, firmaerne Covec og Ernst & Young har foretaget, til Domstolen, og heller ikke Kommissionens beretning af 7. november 1991, som begge omtales i spoergsmaalene. Efter Kommissionens opfattelse er det herefter ufornoedent, at Domstolen besvarer de praejudicielle spoergsmaal.
10 Hertil bemaerkes foerst, at proceduren i henhold til traktatens artikel 177 er et samarbejdsinstrument mellem Domstolen og de nationale retsinstanser (fast praksis).
11 Som det fremgaar af dom af 16. juli 1992 (sag C-343/90, Lourenço Dias, Sml. I, s. 4673, praemis 17) og af ovennaevnte dom i Meilicke-sagen (praemis 25), indebaerer den samarbejdsaand, der er afgoerende for, at den naevnte procedure kan fungere, at den nationale retsinstans tager hensyn til den opgave, som Domstolen varetager, og som er at bidrage til justitsforvaltningen i medlemsstaterne og ikke at udoeve responderende virksomhed vedroerende generelle eller hypotetiske spoergsmaal.
12 I lyset af denne opgave har Domstolen saaledes afvist at besvare et praejudicielt spoergsmaal, der var rejst for en national retsinstans, naar fortolkningen af faellesskabsretten savnede enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand (jf. dom af 16.6.1981, sag 126/80, Salonia, Sml. s. 1563, praemis 6, og ovennaevnte dom i Lourenço Dias-sagen, praemis 18).
13 Dette er forklaringen paa, at Domstolen med henblik paa afgoerelsen af, om den oenskede fortolkning af faellesskabsretten havde forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, i dommen i Lourenço Dias-sagen (praemis 19) fastslog, at det er ubetinget noedvendigt, at den nationale retsinstans redegoer for grundene til, at den finder, at en besvarelse af dens spoergsmaal er noedvendig for tvistens loesning.
14 Endelig maa det praeciseres, at en opfyldelse af kravet om en fortolkning af faellesskabsretten, som er relevant for den paagaeldende nationale retsinstans, forudsaetter, at denne klargoer den faktiske og retlige baggrund for de forelagte spoergsmaal eller i hvert fald redegoer for de muligheder med hensyn til faktum, som danner grundlag for spoergsmaalene (jf. dommen i sagen Telemarsicabruzzo m.fl., praemis 6, kendelsen i Banchero-sagen, grund 4, og kendelsen i Monin-sagen, grund 6).
15 Som Domstolen har fremhaevet i disse afgoerelser, er disse krav saerligt vaesentlige inden for visse omraader, som f.eks. konkurrenceomraadet, hvor de retlige og faktiske omstaendigheder typisk er komplicerede.
16 Forelaeggelseskendelsen i naervaerende sag indeholder kun de praejudicielle spoergsmaal.
17 Selv om den forelaeggende retsinstans maatte have kompetence til at afgoere, om SACEM' s afgiftssatser er rimelige, bemaerkes, at visse af spoergsmaalene ikke har relation til tvistens saaledes fastlagte retlige ramme (spoergsmaal 2, 3, 4 og 5), henviser til dokumenter, der ikke er fremsendt til Domstolen (spoergsmaal 1, a og c), eller ikke redegoer for de faktiske omstaendigheder, der begrunder dem (spoergsmaal 1, b og d).
18 Det maa herefter fastslaas, at det er aabenbart, at de praejudicielle spoergsmaal, der er forelagt Domstolen, som helhed maa afvises, jf. procesreglementets artikel 92.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
19 De udgifter, der er afholdt af den italienske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
DOMSTOLEN
Den anmodning om praejudiciel afgoerelse, som den tilsynsfoerende dommer under behandlingen af en tvangsakkord uden for konkurs for La Pyramide SARL har forelagt ved kendelse af 30. juli 1993, afvises.
Saaledes bestemt i Luxembourg, den 9. august 1994.