61983CJ0176_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 13 . oktober 1983, har A . P . Allo og andre tjenestemaend ved Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber anlagt sag, hvorunder de har paastaaet annullation af deres loensedler for december 1982, der indeholdt udregning af den loenefterbetaling, som skete i medfoer af Raadet for De europaeiske Faellesskabers forordning nr . 3139/82 af 22 . november 1982 ( EFT L 331 af 26.11.1982, s . 1 ), og om fornoedent af den udtrykkelige eller stiltiende afvisning af sagsoegernes klager indgivet i medfoer af tjenestemandsvedtaegtens artikel 90, stk . 2 . Paastanden om annullation er begrundet med, at loenefterbetalingerne for perioden fra 1 . juli 1980, trods den i mellemtiden indtraadte forringelse af koebekraften, ikke var forhoejet med renter, som sagsoegerne kraever opgjort og udbetalt efter den saedvanligvis anvendte sats . Endvidere paastaas Kommissionen tilpligtet at betale erstatning som foelge af forringelsen af koebekraften .
2 Den 20 . januar 1981 vedtog Raadet paa grundlag af Kommissionens forslag af 9 . december 1980 forordning nr . 187/81 ( EFT L 21 af 24.1.1981, s . 18 ) om tilpasning af vederlag og pensioner til tjenestemaend og oevrige ansatte i De europaeiske Faellesskaber samt om justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner .
3 Under henvisning til denne forordning vedtog Raadet den 10 . februar 1981 forordning nr . 397/81 ( EFT L 46 af 19.2.1981, s . 1 ) om fastsaettelse af loentabeller samt af oevrige loenelementer .
4 Den 16 . marts 1981 anlagde Kommissionen sag med paastand om annullation af forordning nr . 187/81 samt af artiklerne 1, afsnit a ), 2, afsnit a ), 2, afsnit b ), og artikel 11, 1 . afsnit, i forordning nr . 397/81 .
5 Ved dom af 6 . oktober 1982 ( Kommissionen mod Raadet, 59/81, Sml . s . 3329 ) annullerede Domstolen forordning nr . 187/81 samt de ovennaevnte bestemmelser i forordning nr . 397/81 .
6 Med henblik paa at opfylde dommen vedtog Raadet paa grundlag af Kommissionens forslag af 29 . oktober 1982 forordning nr . 3139/82 af 22 . november 1982 .
7 I sin egenskab af ansaettelsesmyndighed opgjorde og udbetalte Kommissionen derefter loenefterbetalingerne i medfoer af forordningen .
8 Hver enkelt af sagsoegerne indgav derefter en enslydende klage i henhold til tjenestemandsvedtaegtens artikel 90, stk . 2, med krav om at der blev taget hensyn til forringelsen af koebekraften igennem den periode, der omfattes af efterbetalingerne i medfoer af Raadets forordning nr . 3139/82 ; sagsoegerne kraevede endvidere morarenter, som efter deres opfattelse skulle vaere betalt sammen med de skete loenefterbetalinger .
9 Efter at klagerne var blevet afvist udtrykkeligt eller stiltiende, anlagde sagsoegerne denne sag .
Formaliteten
10 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande om afvisning af sagen .
Loensedlerne
11 Kommissionen har paastaaet sagen afvist, eftersom de loensedler, der anfaegtes, ikke er udtryk for nogen afgoerelse, men alene udgoer simple foranstaltninger til gennemfoerelse af Raadets forordning nr . 3139/82 .
12 Sagsoegerne har i foerste raekke anfoert, at de ikke i medfoer af loensedlerne er blevet stillet, som de ville have vaeret, dersom det vederlag, der tilkommer dem, var blevet betalt rettidigt ; loensedlerne indebaerer derfor afgoerelser, der indeholder et klagepunkt i forhold til sagsoegerne, og kan foelgelig goeres til genstand for et soegsmaal i medfoer af tjenestemandsvedtaegtens artikel 91 . Sagsoegerne har anfoert, at det fremgaar af Domstolens praksis, jfr . dommen af 21 . februar 1974 ( R . Kortner, 15-33/73, Sml . s . 177 ), at et soegsmaal med paastand om annullation af loensedler kan antages til paakendelse i realiteten .
13 Det bemaerkes, at Domstolen adskillige gange, senest i dommen af 19 . januar 1984 ( Andersen m.fl . mod Parlamentet, 262/80, Sml . s . 195 ), har fastslaaet, at loensedlen kan betragtes som en retsakt, der indeholder et klagepunkt, hvorfor den kan goeres til genstand for et soegsmaal, og at det i denne henseende er uden betydning, at den paagaeldende institution blot handler i overensstemmelse med gaeldende forordninger . Kommissionens afvisningspaastand kan herefter ikke tages til foelge .
Antagelse til realitetsbehandling af erstatningspaastanden
14 Kommissionen har anfoert, at formaalet med den anden paastand under sagen, nemlig paastanden om erstatning under anbringende af, at Raadets forordning nr . 3139/82 er ulovlig, i virkeligheden er at opnaa, at forordningen annulleres, samt at sagsoegerne, som ikke umiddelbart har anfaegtet forordningen, ikke kan benytte et erstatningssoegsmaal til at opnaa det samme resultat, som hvis de havde anlagt et annullationssoegsmaal, der maatte vaere afvist .
15 Sagsoegerne har heroverfor anfoert, at ethvert soegsmaal, hvorunder de maatte paastaa forordning nr . 3139/82 annulleret, ville blive afvist, eftersom den paagaeldende retsakt er en forordning . De har anfoert, at Kommissionen selv nedlagde paastand om afvisning i en sag om annullation af en raadsforordning, samt at denne paastand blev taget til foelge af Domstolen i dommene af 4 . oktober 1979 ( Ooms mod Kommissionen, 48/79, Sml . s . 3121 ) og af 10 . november 1981 ( Amesz m.fl . mod Kommissionen og Raadet, 532/79, Sml . s . 2569 ).
16 Under henvisning til Domstolens praksis i tjenestemandssager, hvorefter Domstolen, naar der er tale om en retstvist om lovligheden af en retsakt, der indeholder et klagepunkt i forhold til sagsoegeren, er kompetent uanset sagens beskaffenhed i oevrigt, har sagsoegerne anfoert, at de, forudsat at tjenestemandsvedtaegtens bestemmelser om soegsmaalsadgangen er iagttaget, paa samme tid kan nedlaegge paastand om annullation og om erstatning .
17 Det bemaerkes, at i henhold til EOEF-traktatens artikel 184 kan en part i en retstvist, der angaar en forordning, goere gaeldende, at den er ulovlig . Den af Kommissionen nedlagte afvisningspaastand kan herefter ikke tages til foelge .
18 I dommen af 22 . oktober 1975 ( Meyer-Burckhardt mod Kommissionen, 9/75, Sml . s . 1171 ) udtalte Domstolen imidlertid, at en tvist, der vedroerer en tjenestemand og hans institution, og hidroerer fra det ansaettelsesforhold, som knytter den paagaeldende til institutionen, ogsaa naar den drejer sig om erstatning er omfattet af traktatens artikel 179 og vedtaegtens artikler 90 og 91 . Sagsoegerene har herefter adgang til paa samme tid at nedlaegge paastand om annullation og erstatning, om end under iagttagelse af tjenestemandsvedtaegtens betingelser herfor, der er de samme for de to soegsmaalsformer .
19 Det bemaerkes i saa henseende vedroerende det foreliggende tilfaelde, at sagsoegerne, som det fremgaar af sagen, i klagerne udelukkende kraevede morarenter, men ikke erstatning, hvilket de foerst nedlagde paastand om i den til Domstolen indgivne staevning . Soegsmaalet vil herefter vaere at afvise, for saa vidt angaar kravet om erstatning .
Realiteten
20 Det bemaerkes, at sagens realitet rejser en raekke spoergsmaal, hvis afgoerelse henhoerer under Domstolens plenum .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
21 Afgoerelsen om sagens omkostninger findes paa sagens indevaerende stade at burde udsaettes .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
foer den endelige paakendelse af realiteten
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( tredje afdeling )
1 ) Sagen afvises for saa vidt angaar paastanden om erstatning .
2 ) Sagen henvises til Domstolens plenum med henblik paa paakendelse i realiteten af sagsoegernes oevrige paastande .
3 ) Afgoerelsen om sagens omkostninger udsaettes .