61991CJ0060_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 10. december 1990, indgaaet til Domstolen den 13. februar 1991, har Tribunal da Relação de Lisboa i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt fire praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af traktatens bestemmelser om fri bevaegelighed for personer og tjenesteydelser og om konkurrence og fortolkningen af Raadets direktiv 80/1263/EOEF af 4. december 1980 om indfoerelse af et EF-koerekort (EFT L 375, s. 1).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en straffesag mod José António Batista Morais, der er koerelaerer i en koereskole i Lissabon. Morais er tiltalt for at have givet koereundervisning paa en motorvej i en kommune, der graenser op til Lissabon kommune. Det er nemlig i henhold til portugisisk lovgivning forbudt at give koereundervisning i en anden kommune end den, hvor koereskolen har hjemsted.
3 Batista Morais blev i foerste instans idoemt en boede. Denne dom har han appelleret, idet han har gjort gaeldende, at de nationale regler er i strid med direktiv 80/1263, for saa vidt som de ikke giver mulighed for undervisning paa motorvej.
4 Tribunal da Relação de Lisboa, for hvilken appelsagen verserer, har besluttet at udsaette sagen paa Domstolens besvarelse af foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Kan eller maa artikel 7, stk. 1, i lovdekret 6/82 anses for stridende mod bestemmelserne om fri bevaegelighed for personer og fri udveksling af tjenesteydelser, navnlig bestemmelserne i traktatens artikel 52, artikel 53, artikel 54, stk. 2 og stk. 3, litra c), artikel 56 og artikel 57 (om etableringsretten), artikel 60, litra a), artikel 63, stk. 2, og artikel 65 i samme traktat (om fri udveksling af tjenesteydelser), samt artikel 85, stk. 1, litra c), (om konkurrencereglerne), med den virkning, at den ikke finder anvendelse i intern ret?
2) Finder traktatens bestemmelser om fri bevaegelighed for personer, tjenesteydelser og varer, som vedroerer borgerne eller varer i en medlemsstat, i forhold til situationer, der opstaar i en anden medlemsstat, ogsaa anvendelse, saafremt de potentielle hindringer for den frie bevaegelighed kun opstaar over for borgerne i et enkelt land og paa dettes geografiske omraade?
3) Kan eller skal direktiv 80/1263/EOEF fortolkes saaledes, at det - skoent det vedroerer koereproever - har til foelge, at koereundervisningen skal opfylde tilsvarende krav, saaledes at den bl.a. saa vidt muligt skal gives paa motorveje og under de forskellige forhold, der anbefales med hensyn til koereproeven?
4) Kan eller skal det paagaeldende direktiv forstaas som et simpelt direktiv, jf. traktatens artikel 189, hvorefter det tilkommer de nationale myndigheder at vaelge form og midler for gennemfoerelsen (dvs. et rent 'modtager-direktiv' ) eller skal det, uanset dets betegnelse som direktiv, betragtes som et generisk og bindende direktiv af den art, der er naevnt i traktatens artikel 56, 63 og 87?"
5 Hvad naermere angaar hovedsagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb og de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
6 Af hensyn til Domstolens argumentation skal det andet spoergsmaal behandles foerst. Dette spoergsmaal gaar i det vaesentlige ud paa, om traktatens bestemmelser om fri bevaegelighed for personer og tjenesteydelser omhandler begraensninger, der gaelder for en medlemsstats statsborgere inden for denne stats omraade.
7 Med henblik paa besvarelsen af dette spoergsmaal bemaerkes, at ifoelge fast retspraksis kan traktatens bestemmelser om fri bevaegelighed for personer og tjenesteydelser ikke anvendes paa aktiviteter, hvis samtlige deres relevante elementer findes inden for en enkelt medlemsstat (jf. senest dom af 28.1.1992, forenede sager C-330/90 og C-331/90, Lopez Brea, Sml. I, s. 323).
8 Det fremgaar af den nationale rets redegoerelse for de faktiske omstaendigheder i forelaeggelseskendelsen, at hovedsagen vedroerer en portugisisk statsborger, der arbejder som koerelaerer i Portugal, og at hans situation ikke frembyder nogen tilknytningsmomenter til forhold, der er omhandlet i faellesskabsretten.
9 Det andet praejudicielle spoergsmaal skal herefter besvares med, at traktatens bestemmelser om fri bevaegelighed for personer og tjenesteydelser ikke omhandler begraensninger, der gaelder for en medlemsstats statsborgere inden for denne stats omraade, naar de paagaeldendes situation ikke frembyder tilknytningsmomenter til forhold, der er omhandlet i faellesskabsretten.
10 Paa baggrund af besvarelsen af det andet spoergsmaal skal det foerste spoergsmaal forstaas saaledes, at den forelaeggende ret oensker at faa oplyst, om traktatens artikel 85, stk. 1, er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter en koereskoles aktiviteter begraenses til den kommune, hvor koereskolen har hjemsted.
11 Herved bemaerkes, at ifoelge fast retspraksis er staterne i henhold til traktatens artikel 5, stk. 2, forpligtet til ikke ved national lovgivning at skade den ensartede anvendelse - i hele faellesmarkedet - af faellesskabsreglerne samt til ikke at indfoere eller opretholde foranstaltninger, som kan ophaeve den tilsigtede virkning af de for virksomheder gaeldende konkurrenceregler (jf. f.eks. dom af 29.1.1985, sag 231/83, Cullet, Sml. s. 305, praemis 16).
12 Det er ufornoedent at tage stilling til, om - og i hvilket omfang - bestemmelser som de i hovedsagen omhandlede tilskynder virksomheder til en praksis, som er forbudt i henhold til traktatens artikel 85, eller goer en saadan praksis bindende eller uundgaaelig, idet det blot skal bemaerkes, at artikel 85 kun finder anvendelse, saafremt de former for praksis, der haevdes at vaere konkurrencebegraensende, kan paavirke handelen mellem medlemsstaterne.
13 Denne betingelse ville kun vaere opfyldt, saafremt det var godtgjort, at den nationale lovgivning - paa linje med et net af ens kontrakter indgaaet paa et relevant marked - ville afskaere nye indenlandske eller udenlandske konkurrenter fra at faa adgang til markedet (jf. dom af 28.2.1991, sag C-234/89, Delimitis, Sml. I, s. 935). En national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede kan imidlertid ikke have en saadan virkning.
14 Det foerste spoergsmaal skal herefter besvares med, at traktatens artikel 85 ikke er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter en koereskoles aktiviteter begraenses til den kommune, hvor koereskolen har hjemsted.
15 Med det tredje spoergsmaal oensker den nationale ret i det vaesentlige at faa oplyst, om direktiv 80/1362 paalaegger medlemsstaterne en pligt til at afholde koereproeve paa motorveje, saafremt der er adgang til saadanne fra det sted, hvor proeven afholdes, og dermed ogsaa til at sikre, at koereundervisningen kan finde sted paa motorveje.
16 Med henblik paa besvarelsen af dette spoergsmaal bemaerkes indledningsvis, at direktiv 80/1263 er et led i en gradvis harmonisering af de nationale ordninger vedroerende koereproever, og i bilag II blot opstiller en raekke mindstekrav, idet direktivet ikke har til formaal at gennemfoere en fuldstaendig harmonisering af reglerne om koereproever.
17 I bilag II, som har overskriften "Mindstekrav ved koereproever", bestemmes det i punkt 9 med hensyn til stedet for koereproeven, at den del af proeven, der vedroerer aspirantens adfaerd i trafikken, saa vidt muligt skal finde sted paa landeveje og motorveje samt i bytrafik.
18 Det foelger af formaalet med direktivet og af ordlyden af punkt 9 i bilag II, at medlemsstaterne i forbindelse med fastlaeggelsen af stedet for koereproeven raader over et skoen, som indebaerer, at de - ud over adgangen til en bestemt type veje - ogsaa kan laegge vaegt paa hensynet til at sikre en ensartet proeve i hele landet eller trafiksikkerhedshensyn.
19 Det tredje spoergsmaal skal herefter besvares med, at direktiv 80/1263 ikke paalaegger medlemsstaterne pligt til at afholde koereproeve paa motorveje, selv om der er adgang til saadanne fra det sted, hvor proeven afholdes, og at medlemsstaterne derfor heller ikke har pligt til at sikre, at koereundervisningen kan finde sted paa motorveje.
20 Det er paa baggrund af besvarelsen af det tredje spoergsmaal ikke fornoedent at besvare det fjerde spoergsmaal.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
21 De udgifter, der er afholdt af den portugisiske regering, Det Forenede Kongeriges regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Anden Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal da Relação de Lisboa ved kendelse af 10. december 1990, for ret:
1) EOEF-traktatens bestemmelser om fri bevaegelighed for personer og tjenesteydelser omhandler ikke begraensninger, der gaelder for en medlemsstats statsborgere inden for denne stats omraade, naar de paagaeldendes situation ikke frembyder tilknytningsmomenter til forhold, der er omhandlet i faellesskabsretten.
2) EOEF-traktatens artikel 85 er ikke til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter en koereskoles aktiviteter begraenses til den kommune, hvor koereskolen har hjemsted.
3) Raadets direktiv 80/1263/EOEF af 4. december 1980 om indfoerelse af et EF-koerekort paalaegger ikke medlemsstaterne pligt til at afholde koereproeve paa motorveje, selv om der er adgang til saadanne fra det sted, hvor proeven afholdes, og medlemsstaterne har derfor heller ikke pligt til at sikre, at koereundervisningen kan finde sted paa motorveje.