62023CJ0040_RES
Sag C-40/23 P
Europa-Kommissionen
mod
Kongeriget Nederlandene
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 13. juni 2024
»Appel – statsstøtte – lov om forbud mod anvendelse af kul til fremstilling af elektricitet – førtidig lukning af et kulkraftværk, der fremstiller elektricitet – tildeling af en erstatning – afgørelse, der erklærer foranstaltningen forenelig med det indre marked uden at tage stilling til, om der foreligger statsstøtte – Europa-Kommissionens udøvelse af kompetencen«
Statsstøtte – Kommissionens undersøgelse – kompetence – vedtagelse af en afgørelse, hvorved det fastslås, at en statslig foranstaltning er forenelig med det indre marked uden en forudgående kvalificering af denne foranstaltning som statsstøtte – afgørelse, der går ud over Kommissionens kompetence
(Art. 107 TEUF og 108 TEUF)
(jf. præmis 37-49)
Resumé
Ved at forkaste Europa-Kommissionens appel iværksat til prøvelse af Rettens dom af 16. november 2022 (
1
) i en sag mellem denne institution og Kongeriget Nederlandene præciserede Domstolen betingelserne for udøvelsen af Kommissionens kompetence til at vurdere en national støtteforanstaltnings forenelighed med det indre marked i henhold til artikel 107 TEUF og 108 TEUF. Retten havde i sin dom fundet, at Kommissionen ikke kunne udtale sig om en national foranstaltnings forenelighed med det indre marked uden forinden at have fastslået, at den udgjorde støtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF.
I 2019 anmeldte de nederlandske myndigheder et lovforslag om forbud mod anvendelse af kul til fremstilling af elektricitet til Kommissionen i overensstemmelse med direktiv 2015/1535 (
2
). Det havde til formål at reducere emissionerne af kuldioxid (CO2) i Nederlandene og indeholdt en mulighed for at tildele kompensation for den skade, som påføres et kulkraftværk, der i forhold til andre kraftværker er uforholdsmæssigt påvirket af forbuddet mod anvendelse af kul til fremstillingen af elektricitet. Dette lovforslag blev ikke anmeldt til Kommissionen i henhold til artikel 108, stk. 3, TEUF.
Efter anmeldelsen af lovforslaget i medfør af direktiv 2015/1535 indledte Kommissionen på eget initiativ undersøgelsen af oplysningerne vedrørende en formodet støtte og konkluderede ved afgørelse af 12. maj 2020 (
3
), at foranstaltningen var forenelig med det indre marked i henhold til artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF (
4
), uden dog at have konstateret, at denne foranstaltning indebar en fordel for støttemodtageren og derfor udgjorde statsstøtte.
Kongeriget Nederlandene anlagde derefter et annullationssøgsmål til prøvelse af denne afgørelse ved Retten idet den foreholdt Kommissionen, at den havde overskredet sine beføjelser og skabt en retlig usikkerhed. Efter Rettens annullation af den nævnte afgørelse iværksatte Kommissionen appel til prøvelse af Rettens dom ved Domstolen.
Domstolens bemærkninger
Til støtte for appellen gjorde Kommissionen bl.a. gældende, at Retten ved at fastslå, at Kommissionen ikke havde kompetence til at træffe afgørelse om, at en foranstaltning er forenelig med det indre marked, uden forinden at have fastslået, at denne foranstaltning udgjorde statsstøtte, havde foretaget en urimeligt restriktiv fortolkning af artikel 107, stk. 3, TEUF. Ifølge Kommissionen omfatter udtrykket »støtte« i denne bestemmelse ligeledes foranstaltninger, hvis kvalificering som statsstøtte er usikker.
I denne henseende fastslog Domstolen, at selv om det er den sædvanlige betydning i almindelig sprogbrug af udtrykket »støtte«, der anvendes i artikel 107, stk. 1, TEUF, er det til gengæld alene for at betegne statsstøtte, at det anvendes i samme artikels stk. 3. Det følger nemlig af artikel 107, stk. 1, TEUF, at det kun er foranstaltninger, som opfylder de betingelser, der følger af dette stk. 1, og som følgelig udgør statsstøtte, der, bortset fra de i traktaten hjemlede undtagelser, er uforenelige med det indre marked. Følgelig kan artikel 107, stk. 3, TEUF, der som undtagelse til denne bestemmelse opregner de foranstaltninger, som kan betragtes som forenelige med det indre marked, kun vedrøre statsstøtte.
Selv om det er rigtigt, at artikel 107 TEUF ikke indeholder processuelle regler eller direkte omhandler Kommissionens beføjelser, forholder det sig ikke desto mindre således, at det fremgår af denne bestemmelse, at kvalificeringen af en foranstaltning som statsstøtte som omhandlet i den nævnte bestemmelses stk. 1 udgør en forudgående betingelse for en eventuel anvendelse af undtagelsen i stk. 3 heri. Den Europæiske Union er således blevet tildelt en kompetence til at tage stilling til foreneligheden med det indre marked af foranstaltninger, der udgør statsstøtte, og ikke til at tage stilling til foreneligheden af foranstaltninger, der ikke anses for at udgøre statsstøtte. Artikel 108 TEUF tillægger med forbehold af Domstolens efterprøvelse Kommissionen udøvelsen af denne kompetence. EU-institutionerne kan således kun handle inden for grænserne af den kompetence, som de er blevet tildelt.
På baggrund af de ovenfor anførte betragtninger fandt Domstolen, at Retten med rette annullerede den omtvistede afgørelse.
(
1
) – Dom af 16.11.2022, Nederlandene mod Kommissionen (T-469/20, EU:T:2022:713).
(
2
) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/1535 af 9.9.2015 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester (EUT 2015, L 241, s. 1).
(
3
) – Kommissionens afgørelse C(2020) 2998 final af 12.5.2020 om statsstøtte SA.54537 (2020/NN) – Nederlandene, forbud mod anvendelse af kul til fremstilling af elektricitet i Nederlandene (herefter »den omtvistede afgørelse«).
(
4
) – Ifølge artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF kan følgende former for støtte »betragtes som forenelige med det indre marked: [...] c) støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse«.