62017CJ0622_RES
Sag C-622/17
Baltic Media Alliance Ltd.
mod
Lietuvos radijo ir televizijos komisija
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Vilniaus apygardos administracinis teismas)
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 4. juli 2019
»Præjudiciel forelæggelse – fri udveksling af tjenesteydelser – direktiv 2010/13/EU – audiovisuelle medietjenester – TV-spredning – artikel 3, stk. 1 og 2 – modtage- og retransmissionsfrihed – tilskyndelse til had på grundlag af nationalitet – foranstaltninger truffet af modtagermedlemsstaten – midlertidig forpligtelse for medietjenesteudbydere samt andre personer, der udbyder en formidlingstjeneste over internettet af kanaler eller fjernsynsudsendelser, til kun at distribuere eller retransmittere en fjernsynskanal på denne medlemsstats område, som indgår i betalings-TV-pakker«
Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – grænser – spørgsmål, som er åbenbart uden relevans, og hypotetiske spørgsmål forelagt i en sammenhæng, der udelukker et hensigtsmæssigt svar
(Art. 267 TEUF)
(jf. præmis 24-27 og 31)
Fri udveksling af tjenesteydelser – TV-radiospredningsvirksomhed – direktiv 2010/13 – anvendelsesområde – medietjenesteudbydere, der henhører under én medlemsstats jurisdiktion – begreb – kriterier – redaktionelt ansvar – etablering – den nationale rets bedømmelse
[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/13, 35. betragtning og art. 1, stk. 1, litra c) og d), art. 2, stk. 2, litra a), og stk. 3, litra a) -c)]
(jf. præmis 37-41, 43, 45-48 og 52)
Fri udveksling af tjenesteydelser – TV-radiospredningsvirksomhed – direktiv 2010/13 – forbud mod begrænsninger af retransmission af audiovisuelle medietjenester fra andre medlemsstater – anvendelsesområde – foranstaltning af hensyn til den offentlige orden, der pålægger en forpligtelse til kun at distribuere eller retransmittere en fjernsynskanal fra en anden medlemsstat, som indgår i betalings-TV-pakker – ikke omfattet
(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/13, art. 3, stk. 1 og 2; Rådets direktiv 89/552, art. 2a, stk. 1 og 2)
(jf. præmis 70-77 og 84 samt domskonkl.)
Resumé
En medlemsstat kan af hensyn til den offentlige orden, såsom bekæmpelsen af tilskyndelse til had, pålægge en forpligtelse til kun at distribuere en fjernsynskanal fra en anden medlemsstat eller midlertidigt at retransmittere en fjernsynskanal fra en anden medlemsstat, som indgår i betalings-TV-pakker
Domstolen fastslog i dom af 4. juli 2019, Baltic Media Alliance (sag C-622/17), at en foranstaltning af hensyn til den offentlige orden, der består i en forpligtelse til kun at distribuere en fjernsynskanal fra en anden medlemsstat eller midlertidigt at retransmittere en TV-kanal fra en anden medlemsstat, som indgår i betalings-TV-pakker, ikke henhører under anvendelsesområdet for artikel 3 i direktiv 2010/13 (
1
). Denne bestemmelse pålægger medlemsstaterne at sikre modtagefrihed og at undlade at forhindre retransmissioner på deres område af fjernsynsudsendelser fra andre medlemsstater af grunde, der falder inden for områder, der er samordnet ved dette direktiv, herunder foranstaltninger mod tilskyndelser til had.
NTV Mir Lithuania er en kanal, der henvender sig til den litauiske offentlighed, og hvor de fleste af programmerne er på russisk. Den litauiske radio- og TV-kommission traf en afgørelse, der pålagde leverandører af medietjenester kun at sende eller retransmittere denne kanal på det litauiske område i tolv måneder, i betalings-TV-pakker. Denne afgørelse var blevet truffet med den begrundelse, at et af programmerne på den nævnte kanal indeholdt falske oplysninger, der tilskyndede til fjendtlighed og had, som var begrundet i nationalitet i forhold til de baltiske lande. Baltic Media Alliance, der er et selskab, som er registreret i Det Forenede Kongerige, og som er indehaver af en britisk licens til distribution af NTV Mir Lithuania, var af den opfattelse, at denne afgørelse var blevet vedtaget i strid med direktiv 2010/13, idet den var til hinder for retransmission af en fjernsynskanal fra en anden medlemsstat.
Hvad angår forbuddet mod hindringer for retransmission, der er fastsat i artikel 3 i direktiv 2010/13, udtalte Domstolen for det første, idet den støttede sig til dette direktivs sammenhæng, formål og tilblivelseshistorie, at udtrykket »hindring« inden for rammerne af dette direktiv har en særlig, mere begrænset betydning end begrebet restriktion i artikel 56 TEUF. Den omfatter ikke enhver begrænsning fra modtagerstatens side af modtage- og retransmissionsfriheden. Direktiv 2010/13 er således ikke principielt til hinder for anvendelsen af nationale bestemmelser, som generelt forfølger et formål af almen interesse, uden at der dog derved indføres en fornyet kontrol af udsendelser ud over den, som udsendelsesmedlemsstaten er forpligtet til at foretage.
Idet Domstolen først præciserede sin tidligere praksis (
2
), fastslog den dernæst, at en national foranstaltning, som generelt forfølger et hensyn til den offentlige orden og regulerer fremgangsmåden for distribution af en fjernsynskanal til forbrugerne i modtagermedlemsstaten, ikke udgør en hindring som omhandlet i artikel 3 i direktiv 2010/13, eftersom sådanne fremgangsmåder ikke hindrer selve retransmissionen af denne kanal. En sådan foranstaltning indfører nemlig ikke en fornyet kontrol af udsendelsen.
Henset til disse konstateringer konkluderede Domstolen, at en foranstaltning som den i hovedsagen omhandlede ikke er omfattet af artikel 3 i direktiv 2010/13. Dels forfølger den omhandlede foranstaltning et formål af almen interesse, for så vidt som den indgår i bekæmpelsen af spredningen af oplysninger, der miskrediterer den litauiske stat, og den tilsigter at beskytte den litauiske informationssikkerhed samt at sikre og opretholde den offentlige interesse i at blive korrekt informeret. For det andet er direktivet ikke til hinder for en egentlig retransmission på det litauiske område af fjernsynsudsendelser fra en anden medlemsstat, da den pågældende TV-kanal stadig kan distribueres lovligt på dette område, og de litauiske forbrugere stadig kan se den, såfremt de abonnerer på en betalings-TV-pakke.
(
1
) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/13/EU af 10.3.2010 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne om udbud af audiovisuelle medietjenester (direktiv om audiovisuelle medietjenester) (EUT 2010, L 95, s. 1).
(
2
) – Dom af 22.9.2011, Mesopotamia Broadcast og Roj TV, C-244/10 og C-245/10, EU:C:2011:607.