61987CO0167_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved to staevninger, indgivet til Domstolens Justitskontor den 5 . juni 1987, har Organización de Productores de Túnidos Congelados ( herefter benaevnt "OPTUC ") samt Organización de Productores Asociados de Grandes Atuneros Congeladores de España ( herefter benaevnt "OPAGAC ") og de otte virksomheder, den har som medlemmer, i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 173, stk . 2, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens forordning nr . ( EOEF ) 712/87 af 12 . marts 1987 om fastsaettelse af den maksimale stoerrelse af udligningsgodtgoerelsen for tunfisk leveret til konservesindustrien i perioden 1 . marts til 31 . maj 1986 ( EFT L 70, s . 19 ). OPAGAC og de otte virksomheder, den har som medlemmer, har endvidere ved to staevninger, indgivet til Domstolens Justitskontor den 26 . januar 1988 og den 21 . april 1988, i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 173, stk . 2, anlagt to sager med paastand om annullation af Kommissionens forordning nr . ( EOEF ) 3307/87 af 3 . november 1987 om fastsaettelse af den maksimale stoerrelse af udligningsgodtgoerelsen for tunfisk leveret til konservesindustrien i perioden 1 . juni til 31 . august 1986 ( EFT L 313, s . 14 ), henholdsvis annullation af Kommissionens forordning nr . ( EOEF ) 228/88 af 27 . januar 1988 om fastsaettelse af den maksimale stoerrelse af udligningsgodtgoerelsen for tunfisk leveret til konservesindustrien i perioden 1 . september til 31 . december 1986 ( EFT L 23, s . 11 ).
2 Paastandene i sagerne 167/87, 168/87, 28/88 og 123/88 har samme genstand og er saa konnekse, at de kan afgoeres ved samme kendelse .
3 I henhold til artikel 7 i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1196/76 af 17 . maj 1976 om fastsaettelse af de almindelige regler om ydelse af udligningsgodtgoerelse til producenter af tunfisk til konservesindustrien ( EFT L 133, s . 1 ) fastsaetter Kommissionen i henhold til forvaltningskomitéproceduren gennemfoerelsesbestemmelserne til forordningen samt det maksimale beloeb for udligningsgodtgoerelsen . Gennemfoerelsesbestemmelserne blev udstedt ved Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 2469/86 af 31 . juli 1986 ( EFT L 211, s . 19 ). Paa grundlag af disse bestemmelser har Kommissionen fastsat det maksimale beloeb for udligningsgodtgoerelsen i flere forordninger, herunder de forordninger, sagsoegerne har anfaegtet .
4 Ved dom af 24 . februar 1988 ( Den Franske Republik mod Kommissionen, sag 264/86, Sml . s . 973 ) annullerede Domstolen artikel 2, stk . 3, i forordning ( EOEF ) nr . 2469/86 . Kommissionen fandt, at der derfor maatte foretages en ny fastsaettelse af det maksimale beloeb for udligningsgodtgoerelsen for fangstsaesonen 1986, og udstedte derfor den 11 . august 1988 forordning ( EOEF ) nr . 2551/88 ( EFT L 228, s . 15 ). I forordningens artikel 1 er fastsat det maksimale godtgoerelsesbeloeb for fire paa hinanden foelgende kvartaler; artikel 2 bestemmer, at forordningerne ( EOEF ) nr . 712/87, 3307/87 og 228/88 ophaeves .
5 Ved dokumenter, indgivet til Domstolens Justitskontor den 17 . oktober 1988, har sagsoegerne meddelt Domstolen, at de anser deres krav for imoedekommet efter udstedelsen af forordning ( EOEF ) nr . 2551/88 . De har anmodet Domstolen om at afsige kendelse om, at det er ufornoedent at traeffe afgoerelse i de fire sager . Ved skrivelse af 24 . oktober 1988 har Kommissionen meddelt, at den ikke vil modsaette sig, at der afsiges en saalydende kendelse .
6 Det maa herefter fastslaas, at det er ufornoedent at traeffe afgoerelse i sagerne 167/87, 168/87, 28/88 og 123/88 .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
7 Kommissionen har nedlagt paastand om, at sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger . Ifoelge Kommissionen maa sagerne afvises, dels fordi en producentsammenslutning ifoelge Domstolens faste praksis ikke kan anfaegte en retsakt, hvorved der sker en kraenkelse af dens medlemmers generelle interesser, dels fordi der er tale om en retsakt, som har forordningskarakter og er almengyldig . En afvisning af sagerne maa ifoelge Kommissionen medfoere, at sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger .
8 Heroverfor har sagsoegerne nedlagt paastand om, at Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger . Efter sagsoegernes opfattelse har Kommissionens adfaerd tvunget dem til at anlaegge de forskellige sager, som er blevet uden genstand som foelge heraf . Med hensyn til formalitetsspoergsmaalet har sagsoegerne blandt andet gjort gaeldende, at de anfaegtede forordninger, der regulerer fortidige forhold, reelt er beslutninger, der beroerer et begraenset antal virksomheder, og at sagerne foelgelig kan fremmes til realitetsbehandling .
9 Det bemaerkes, at i henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 5, er Domstolen frit stillet med hensyn til sin afgoerelse om sagens omkostninger, naar det er ufornoedent at traeffe afgoerelse om sagens genstand .
10 I de foreliggende sager maa det fastslaas, at det er paa grund af Kommissionens adfaerd, at sagerne er blevet uden genstand, idet den ved udstedelsen af forordning ( EOEF ) nr . 2551/88 har taget hensyn til de krav, som sagsoegerne fremfoerte i staevningerne . Det maa dog ligeledes fastslaas, at det er saerdeles tvivlsomt, om de fire sager ville vaere blevet fremmet til paadoemmelse i realiteten . Herefter boer hver part baere sine omkostninger .
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Det er ufornoedent at traeffe afgoerelse om sagernes genstand .
2 ) Hver part baerer sine omkostninger .
Saaledes bestemt i Luxembourg den 18 . januar 1989 .