61993TJ0586_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Faktiske omstaendigheder og sagens baggrund
1 Sagsoegeren har siden den 1. juni 1991 vaeret indplaceret i en stilling som kontorchef i loenklasse A3, naermere bestemt som finansinspektoer, i Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (herefter benaevnt "OESU"). Fra 1981 til og med den 31. maj 1991 var sagsoegeren indplaceret i en stilling som kontorchef i loenklasse A3 i Revisionsretten, hvor han varetog opgaver inden for forskellige omraader omfattende revision og forvaltning af faellesskabsmidler.
2 Ved meddelelse om ledig stilling nr. 62/91 (herefter benaevnt "meddelelsen om ledig stilling"), der blev offentliggjort den 23. oktober 1991, ivaerksatte OESU en procedure med henblik paa at besaette stillingen som direktoer i loenklasse A2 i OESU' s Direktorat A, Raadgivende Funktioner. Meddelelsen om ledig stilling opstillede foelgende kvalifikationskrav:
"° afsluttet uddannelse paa universitetsniveau eller erhvervserfaring af tilsvarende vaerdi
° omfattende erfaring med ledelse af en stoerre administrativ enhed
° omfattende viden om oekonomiske spoergsmaal
° fuld beherskelse af et af Faellesskabernes officielle sprog og kundskaber i et andet af disse. Kundskaber i et tredje af Faellesskabernes officielle sprog vaerdsaettes."
3 Det anfoertes endvidere i meddelelsen om ledig stilling, at ansaettelsesmyndigheden i foerste raekke ville undersoege mulighederne for at besaette den ledige stilling ved forfremmelse eller forflyttelse, men at andre tjenestemaend kunne tilkendegive deres interesse i at deltage i en intern udvaelgelsesproeve, der i givet fald ville blive afholdt paa et senere stadium af ansaettelsesproceduren. Endelig var det i meddelelsen om ledig stilling angivet, at stillingen eventuelt ville blive overflyttet til en anden tjenestegren som led i en reorganisering af OESU' s tjenestegrene, der eventuelt ville blive gennemfoert i loebet af 1992.
4 Tretten tjenestemaend i OESU indgav ansoegning inden for den i meddelelsen om ledig stilling fastsatte frist. Ansoegerne omfattede én tjenestemand i loenklasse A2 i OESU, ti tjenestemaend i loenklasse A3 i OESU, herunder sagsoegeren, og to tjenestemaend i loenklasse LA3 i OESU, herunder B., der er spansk statsborger, og som havde vaeret chef for den spanske oversaettelsesafdeling siden sin ansaettelse i OESU i 1989.
5 Under sit 359. moede den 26. november 1991 droeftede OESU' s praesidium ° der er kompetent med hensyn til OESU' s organisation og interne arbejdsgang, jf. artikel 8 i OESU' s forretningsorden (EFT 1986 L 354, s. 1) ° ansoegningerne til den ledige stilling. Hvad angaar ansoegningerne fra de to tjenestemaend i loenklasse LA3 og ansoegningen fra en af tjenestemaendene i loenklasse A3, som endnu ikke havde den minimumsanciennitet paa to aar, der i henhold til artikel 45, stk. 1, i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten") er en forudsaetning for at kunne blive forfremmet, anfoertes det i moedereferatet, at disse ansoegninger ville blive taget i betragtning i tilfaelde af, at der blev afholdt en intern udvaelgelsesproeve.
6 Under sit 361. moede den 28. januar 1992 besluttede OESU' s praesidium at goere brug af ansaettelsesproceduren i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2. Efter at Raadet havde godkendt denne afgoerelse, jf. artikel 57 i OESU' s forretningsorden, blev et stillingsopslag vedroerende den paagaeldende stilling, stillingsopslag OESU/62/91 (herefter benaevnt "stillingsopslaget"), offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende den 24. marts 1992 (EFT C 73 A, s. 1). Ved skrivelse af 31. marts 1992 gav OESU' s formand sagsoegeren meddelelse om afgoerelsen om at ivaerksaette den naevnte ansaettelsesprocedure, idet han anfoerte, at sagsoegerens ansoegning ville blive "overvejet paa ny som led i proceduren i henhold til artikel 29, stk. 2, medmindre [sagsoegeren] ikke [maatte oenske] dette". Omkring 100 personer, saavel inden for som uden for OESU, indgav ansoegning inden for den i stillingsopslaget fastsatte frist.
7 Det fremgaar af sagen, at OESU' s praesidium, med henblik paa at opnaa bistand ved udvaelgelsesproceduren, nedsatte en ad hoc-arbejdsgruppe bestaaende af seks medlemmer, der efter en foerste undersoegelse af ansoegningerne fastslog, at 80 af ansoegerne ikke opfyldte de i stillingsopslaget fastlagte kvalifikationskrav. Efter at have interviewet ansoegerne udvalgte ad hoc-arbejdsgruppen seks ansoegere, som den fandt var de bedst kvalificerede. Blandt de seks herved udvalgte ansoegere var sagsoegeren, B., og V., der var kontorchef i loenklasse A3 i OESU' s Direktorat for Landbrug og Fiskeri og spansk statsborger. I en notits af 2. februar 1993 omtalte sagsoegeren V. som "den ansoeger, der maa antages at have de stoerste chancer for at blive valgt".
8 Under sit 374. moede den 23. februar 1993 besluttede OESU' s praesidium, i overensstemmelse med artikel 57 i OESU' s forretningsorden, efter en hemmelig afstemning at stille forslag til Raadet om udnaevnelse af B. i den ledige stilling. Dette forslag blev meddelt Raadet ved skrivelse af 25. februar 1993 fra OESU' s formand. Ved skrivelser af 1. marts 1993 fra OESU' s generalsekretaer blev det herefter meddelt de oevrige ansoegere, at deres ansoegninger ikke var blevet imoedekommet.
9 Ved afgoerelse truffet af formanden for Raadet den 10. maj 1993 blev B. forfremmet til loenklasse A2 og udnaevnt til direktoer i OESU' s Generalsekretariat med virkning fra den 1. maj 1993. Denne afgoerelse blev aendret ved raadsformandens afgoerelse af 30. juni 1993 om udnaevnelse B. til direktoer i OESU' s Generalsekretariat med virkning fra den 1. juni 1993.
10 I mellemtiden, naermere bestemt den 25. maj 1993, havde sagsoegeren ad tjenestevejen indgivet et dokument benaevnt "klage mod Det OEkonomiske og Sociale Udvalg i medfoer af vedtaegtens artikel 90, stk. 2", hvori han gjorde gaeldende, at der var sket en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 7, 25, 27, 29 og 45. OESU reagerede ikke paa dette dokument inden for den frist paa fire maaneder, som er fastsat i vedtaegtens artikel 90, stk. 2, andet afsnit.
Retsforhandlinger
11 Ved staevning registreret paa Rettens Justitskontor den 22. december 1993 har sagsoegeren herefter anlagt denne sag.
12 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse. Retten har dog anmodet parterne om skriftligt at besvare en raekke spoergsmaal.
13 Parterne har afgivet mundtlige indlaeg og mundtligt besvaret spoergsmaal fra Retten i retsmoedet den 24. november 1994.
Parternes paastande
14 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
° OESU' s praesidiums afgoerelse, hvorved sagsoegerens ansoegning ikke blev imoedekommet, annulleres.
° OESU' s praesidiums afgoerelse om at anvende ansaettelsesproceduren i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2, annulleres.
° Afgoerelsen om at udnaevne B. til direktoer i OESU' s Generalsekretariat annulleres.
° Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
15 OESU har nedlagt foelgende paastande:
° Afvisning, eller i hvert fald frifindelse.
° Der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger efter de herom gaeldende regler.
Formaliteten
Parternes argumenter
16 OESU har gjort gaeldende, at sagen i det hele maa afvises, idet grundlaget for den er en klage, der heller ikke kan tages i betragtning. Til stoette herfor anfoerer OESU for det foerste, at det som "klage" benaevnte dokument, der blev indgivet den 25. maj 1993, ikke indeholder nogen ansoegning, og at det heller ikke er rettet mod nogen konkret afgoerelse, men "mod Det OEkonomiske og Sociale Udvalg".
17 For det andet goer OESU gaeldende, at dokumentet, for saa vidt der heri henvises til en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 29, stk. 1, klart er indgivet efter udloebet af tremaanedersfristen i vedtaegtens artikel 90, stk. 2.
18 Sagsoegeren har bestridt, at hans klage savnede klarhed, og anfoerer, at den noedvendigvis maatte rettes mod OESU, som er den institution, der har handlet retsstridigt.
19 Sagsoegeren goer gaeldende, at han retsgyldigt kunne indgive klagen ° ogsaa for saa vidt den stoettedes paa en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 29, stk. 1 ° inden for en frist paa tre maaneder fra meddelelsen af afgoerelsen om ikke at imoedekomme hans ansoegning, dvs. fra den 2. marts 1993 at regne, den dag han modtog OESU' s generalsekretaers skrivelse af 1. marts 1993.
Rettens bemaerkninger
20 Det bemaerkes indledningsvis, at OESU' s foerste anbringende til stoette for sagens afvisning maa forstaas saaledes, at det som "klage mod Det OEkonomiske og Sociale Udvalg i medfoer af vedtaegtens artikel 90, stk. 2", benaevnte dokument ikke kunne anses for en klage i den i denne bestemmelse forudsatte betydning, og at kravet om en forskriftsmaessigt forloebet_forudgaaende administrativ procedure inden sagsanlaegget derfor ikke er opfyldt.
21 Det bemaerkes herved, at det fremgaar af fast retspraksis, at det alene tilkommer Retten at vurdere, hvorledes en skrivelse eller en notits noejagtigt skal kvalificeres, idet dette spoergsmaal ikke er omfattet af forhandlingsmaksimen. Det fremgaar endvidere af fast retspraksis, at en skrivelse, hvorved en tjenestemand uden udtrykkeligt at anmode om en tilbagekaldelse af den paagaeldende afgoerelse dog klart giver udtryk for et oenske om at faa imoedekommet sine klagepunkter i mindelighed, eller en skrivelse, hvorved tjenestemanden klart giver udtryk for, at han anfaegter den for ham bebyrdende afgoerelse, maa anses for en klage (jf. f.eks. Rettens kendelse af 15.7.1993, sag T-115/92, Hogan mod Europa-Parlamentet, Sml. II, s. 895, praemis 36).
22 I den foreliggende sag fremgaar det allerede af, hvorledes det paagaeldende dokument, der blev indgivet ad tjenestevejen i overensstemmelse med vedtaegtens artikel 90, stk. 3, var benaevnt, at der er tale om en klage i den i vedtaegtens artikel 90, stk. 2, forudsatte betydning.
23 Endvidere fremgaar det tillige af dokumentets indhold, at sagsoegeren anfaegtede afgoerelsen om at udnaevne B. til direktoer i OESU' s Generalsekretariat og afgoerelsen om ikke at imoedekomme hans ansoegning. Sagsoegeren gjorde herved navnlig gaeldende, at disse afgoerelser var blevet truffet under tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 7, 25, 27, 29 og 45, hvilket alene kan forstaas saaledes, at sagsoegeren, om end ikke i udtrykkelig form, kraevede, at afgoerelserne blev tilbagekaldt.
24 Da de afgoerelser, som er omhandlet i det af sagsoegeren den 25. maj 1993 indgivne dokument, idet de umiddelbart og uden videre beroerer sagsoegerens retsstilling, er bebyrdende afgoerelser for ham, maa der gives sagsoegeren medhold i, at dokumentet udgoer en klage i den i vedtaegtens artikel 90, stk. 2, forudsatte betydning.
25 Hvad angaar OESU' s andet anbringende til stoette for sagens afvisning, ifoelge hvilket klagen blev indbragt efter udloebet af fristen i vedtaegtens artikel 90, stk. 2, bemaerkes, at anbringendet, som OESU selv har erkendt, kun vedroerer klagen i det omfang, denne stoettes paa en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 29, stk. 1. Uden at det er noedvendigt i forbindelse med klagen som saadan at undersoege, hvorvidt denne, for saa vidt der heri haevdes at vaere sket en tilsidesaettelse af artikel 29, stk. 1, er blevet indgivet for sent, maa det fastslaas, at en saadan delvis forsinket indbringelse under alle omstaendigheder ikke kan medfoere, at sagen i det hele maa afvises.
Formaliteten for saa vidt angaar paastanden om annullation af afgoerelsen om at anvende proceduren i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2
26 OESU har gjort gaeldende, at sagen maa afvises for saa vidt angaar paastanden om annullation af OESU' s praesidiums afgoerelse af 28. januar 1992 om at anvende proceduren i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2, idet sagsoegeren ikke rettidigt har paaklaget denne afgoerelse til OESU.
27 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at han ikke paa det paagaeldende tidspunkt havde skullet paaklage afgoerelsen.
28 Det bemaerkes indledningsvis, at det fremgaar af fast retspraksis, at retsakter eller afgoerelser, der kan vaere genstand for et annullationssoegsmaal, kun omfatter akter, der affoeder bindende retsvirkninger, som umiddelbart og uden videre beroerer sagsoegerens interesser i den forstand, at vedkommendes retsstilling herved aendres vaesentligt (jf. Rettens dom af 15.6.1994, sag T-6/93, Pérez Jiménez mod Kommissionen, Sml.Pers. II, s. 497, praemis 34).
29 Det bemaerkes endvidere, at det i tjenestemandssager gaelder, at akter, der er forberedende i forhold til en afgoerelse, ikke er bebyrdende som forudsat i vedtaegtens artikel 90, stk. 2, og kun kan anfaegtes som led i et soegsmaal anlagt til proevelse af retsakter, der kan annulleres (jf. senest dommen i sagen Pérez Jiménez mod Kommissionen, a.st.).
30 Afgoerelsen om at anvende proceduren i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2, udelukkede ikke sagsoegeren fra at komme i betragtning som led i denne, idet generalsekretaeren ved skrivelse af 31. marts 1992 gav sagsoegeren meddelelse om, at hans ansoegning ville blive taget i betragtning, og den beroerte herved ikke sagsoegerens retsstilling uden videre. Sagsoegeren havde derfor ikke paa det paagaeldende tidspunkt skullet paaklage afgoerelsen.
31 Det fremgaar imidlertid af fast retspraksis, at de i vedtaegtens artikel 90 og 91 fastlagte formalitetskrav har karakter af ufravigelige procesforudsaetninger, og at Retten derfor ex officio kan undersoege, om de er opfyldt (jf. f.eks. Rettens kendelse af 11.5.1992, sag T-34/91, Whitehead mod Kommissionen, Sml. II, s. 1723, og Rettens dom af 6.12.1990, sag T-130/89, B. mod Kommissionen, Sml. II, s. 761). Paa dette grundlag, og uanset at OESU ikke med stoette heri har paastaaet sagen afvist, finder Retten, at sagen maa afvises for saa vidt angaar paastanden om annullation af afgoerelsen om at anvende proceduren i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2, idet denne paastand er rettet mod en forberedende akt, der ikke kan anses for en bebyrdende afgoerelse for sagsoegeren (jf. i samme retning dommen i sagen B. mod Kommissionen, a.st.).
32 Det bemaerkes herved, at den omstaendighed, at denne paastand ikke kan realitetsbehandles, ikke er til hinder for, at sagsoegeren til stoette for de af hans paastande, som er rettet mod de afgoerelser, som vil kunne annulleres, paaberaaber sig den eventuelle retsstridighed af afgoerelsen om at anvende proceduren i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2 (jf. ovenfor, praemis 29).
Realiteten
33 Sagsoegeren har fremsat fem anbringender, hvorved han goer gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 29, at der er sket en tilsidesaettelse af forpligtelsen til foretage en sammenlignende bedoemmelse af ansoegningerne, at der er begaaet magtfordrejning eller procedurefordrejning og sket en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 7 og 27, at der er sket en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 45, samt at der er sket en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 25.
Anbringendet om, at der er sket en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 29
34 Ved dette anbringende har sagsoegeren i det vaesentlige gjort gaeldende, at OESU var forpligtet til at foelge de forskellige procedurestadier, der er opregnet i vedtaegtens artikel 29, stk. 1, at stillingsopslaget var behaeftet med en mangel, idet det ikke var affattet i overensstemmelse med meddelelsen om ledig stilling, og at afgoerelsen om at anvende proceduren i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2, ikke var berettiget.
35 OESU har anfoert, at dette anbringende ikke kan tages i betragtning, for saa vidt det er begrundet i en mangel ved stillingsopslaget, idet sagsoegeren savner retlig interesse i at goere det gaeldende. OESU anfoerer endvidere, at sagsoegeren under alle omstaendigheder skulle have indbragt en klage over stillingsopslaget inden tre maaneder efter offentliggoerelsen af dette.
36 Efter omstaendighederne i sagen finder Retten det dog hensigtsmaessigt direkte at realitetsbehandle anbringendet.
Parternes argumenter
37 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at der bestaar en forpligtelse til at goere brug af de forskellige procedurer, der er opregnet i vedtaegtens artikel 29, stk. 1, i den angivne orden, og at OESU har tilsidesat denne forpligtelse.
38 Sagsoegeren goer endvidere gaeldende, at stillingsopslaget ikke drejede sig om en bestemt stilling, men blot angik ansaettelse af en direktoer. Heroverfor staar, at stillingsbeskrivelsen i meddelelsen om ledig stilling var en stillingsbeskrivelse for stillingen som direktoer i Direktorat A, Raadgivende Funktioner. Sagsoegeren anfoerer i den forbindelse, at det endelige resultat blev, at B. blev indplaceret som direktoer i Direktoratet for Kommunikation, hvor arbejdsopgaverne er nogle helt andre end arbejdsopgaverne for en direktoer i Direktorat A, Raadgivende Funktioner. OESU handlede dermed uden for de retlige rammer, som det selv havde fastlagt. Til stoette for, at der herved er sket en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 29, henviser sagsoegeren til Domstolens dom af 7. februar 1990 (sag C-343/87, Culin mod Kommissionen, Sml. I, s. 225) og til Rettens dom af 3. marts 1993 (sag T-58/91, Booss og Fischer mod Kommissionen, Sml. II, s. 149, jf. navnlig praemis 72).
39 Hvad angaar afgoerelsen om at anvende proceduren i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2, goer sagsoegeren desuden gaeldende, at OESU' s praesidium allerede havde et tilstraekkeligt stort antal ansoegere, blandt hvilke det kunne udpege en person efter forfremmelses- eller forflyttelsesproceduren, idet de tretten ansoegere, der havde indgivet ansoegning, omfattede en direktoer og tolv kontorchefer.
40 Under henvisning til ordlyden af vedtaegtens artikel 29, stk. 2, og til Rettens dom af 23. februar 1994 (forenede sager T-18/92 og T-68/92, Coussios mod Kommissionen, Sml.Pers. II, s. 171, praemis 58) har OESU bestridt rigtigheden af sagsoegerens fortolkning, hvorefter der bestaar en forpligtelse til at goere brug af de forskellige procedurer, der er opregnet i vedtaegtens artikel 29, stk. 1, i den angivne orden.
41 Hvad angaar det af sagsoegeren anfoerte, hvorefter stillingsopslaget ikke rettede sig mod nogen bestemt stilling, goer OESU gaeldende, at stillingsopslaget var i fuld overensstemmelse med meddelelsen om ledig stilling. Endvidere skyldtes B.' s indplacering som direktoer i Direktoratet for Kommunikation alene en reorganisering af OESU' s tjenestegrene, hvilket udtrykkeligt var blevet naevnt som en mulighed saavel i meddelelsen om ledig stilling som i stillingsopslaget.
42 Endelig anfoerer OESU, at dets praesidium som foelge af den overordnede karakter af den stilling, der skulle besaettes, og den omstaendighed, at kun tretten tjenestemaend havde indgivet ansoegning efter offentliggoerelsen af meddelelsen om ledig stilling, skoennede, at det var afgoerende noedvendigt at kunne vaelge mellem et saa stort antal ansoegninger som muligt, herunder ansoegninger fra personer uden for OESU.
Rettens bemaerkninger
43 Det bemaerkes, at det fremgaar af fast retspraksis, at anvendelsen af ordet "muligheder" i vedtaegtens artikel 29 utvetydigt angiver, at ansaettelsesmyndigheden ikke ubetinget er forpligtet til at goere brug af de fremgangsmaader, der er naevnt i bestemmelsen, idet der blot paahviler ansaettelsesmyndigheden en forpligtelse til i alle tilfaelde at undersoege, om disse vil vaere egnede til at sikre, at der udnaevnes en person, som er i besiddelse af de hoejeste kvalifikationer hvad angaar kompetence, tjenstlig indsats og integritet (jf. senest dommen i sagen Coussios mod Kommissionen, a.st., praemis 98). Foelgelig kan der ikke gives sagsoegeren medhold i, at OESU var forpligtet til, i den angivne orden, at goere brug af de forskellige procedurer, der er opregnet i vedtaegtens artikel 29, stk. 1.
44 Hvad angaar spoergsmaalet om lovligheden af afgoerelsen om at anvende proceduren i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2, bemaerkes, at det fremgaar af fast retspraksis, at ansaettelsesmyndigheden ikke er forpligtet til at forfoelge en ansaettelsesprocedure, naar en saadan er blevet ivaerksat, men at den raader over et skoen, hvorved den for at tilgodese tjenestens interesser kan udvide sine valgmuligheder (jf. senest Rettens dom af 14.2.1990, sag T-38/89, Hochbaum mod Kommissionen, Sml. II, s. 43, praemis 15). Det bemaerkes endvidere, at sagsoegeren intet har fremfoert til stoette for, at afgoerelsen om at anvende proceduren i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2, ikke blev truffet med det formaal at udvide ansaettelsesmyndighedens valgmuligheder, eller at ansaettelsesmyndighedens skoen, hvorefter en saadan udvidelse var oenskelig, var behaeftet med retlige eller faktiske mangler. Den omstaendighed, at tretten ansoegere, naermere bestemt en direktoer og tolv kontorchefer, havde indgivet ansoegning i forbindelse med forfremmelses- eller forflyttelsesproceduren, indebaerer herved ikke i sig selv noedvendigvis, at ansaettelsesmyndigheden allerede havde tilstraekkeligt store valgmuligheder.
45 Hvad angaar affattelsen af stillingsopslaget bemaerkes, at ansaettelsesmyndigheden raader over vide skoensmaessige befoejelser ved den sammenlignende bedoemmelse af ansoegernes dokumenterede kvalifikationer, men at den er forpligtet til at udoeve disse befoejelser inden for de rammer, den selv har opstillet ved den paagaeldende meddelelse om ledig stilling (jf. f.eks. dommen i sagen Culin mod Kommissionen, a.st., praemis 19, og dommen i sagen Booss og Fischer mod Kommissionen, a.st., praemis 72). Saafremt ansaettelsesmyndigheden som her beslutter at overgaa fra en intern ansaettelsesprocedure til en ansaettelsesprocedure, som ansoegere udefra har adgang til, og samtidig traeffer bestemmelse om, at ansoegere, der har indgivet ansoegning som led i den interne ansaettelsesprocedure, uden videre skal tages i betragtning ved den ansaettelsesprocedure, som ansoegere udefra faar adgang til, maa der gaelde det samme princip om overensstemmelse mellem henholdsvis kravene i henhold til meddelelsen om ledig stilling og kravene i henhold til stillingsopslaget. Som Domstolen allerede har fastslaaet, ville institutionerne, saafremt de kunne aendre adgangsbetingelserne under de forskellige stadier af ansaettelsesproceduren, navnlig ved at afsvaekke dem, frit kunne ivaerksaette eksterne ansaettelsesprocedurer uden at skulle tage interne ansoegninger i betragtning (dom af 28.2.1989, forenede sager 341/85, 251/86, 258/86, 259/86, 262/86 og 266/86, 222/87 og 232/87, Van der Stijl m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 511, praemis 52).
46 I det foreliggende tilfaelde er den eneste forskel mellem henholdsvis meddelelsen om ledig stilling og stillingsopslaget imidlertid, at det ikke i stillingsopslaget blev angivet, at den stilling, der skulle besaettes, var en stilling som direktoer i Direktorat A, Raadgivende Funktioner. Da kvalifikationskravene var uforandrede, finder Retten, at den naevnte forskel ikke kan have haft nogen betydning, hverken for forloebet af ansaettelsesproceduren eller for den endelige afgoerelse om udnaevnelse.
47 Det bemaerkes endelig, at det i meddelelsen om ledig stilling udtrykkeligt var angivet, at den stilling, der skulle besaettes, ville kunne blive overflyttet til en anden tjenestegren. Herefter kan den omstaendighed, at det i stillingsopslaget ikke var angivet, noejagtigt hvilken tjenestegren den nye direktoer ville blive placeret i, paa ingen maade anses for en aendring af kravene i henhold til meddelelsen om ledig stilling.
48 Foelgelig maa anbringendet, forudsat at det maatte kunne realitetsbehandles, under alle omstaendigheder forkastes.
Anbringendet om, at der er sket en tilsidesaettelse af forpligtelsen til at foretage en sammenlignende bedoemmelse af ansoegningerne
Parternes argumenter
49 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at der ikke blev foretaget nogen sammenlignende bedoemmelse af ansoegernes kvalifikationer. Sagsoegeren bestrider herved, at OESU' s formands skrivelse af 27. januar 1993, hvori denne gjorde medlemmerne af OESU' s praesidium opmaerksom paa, at de kunne goere sig bekendt med indholdet af ansoegningerne og med det hertil knyttede materiale, og tilstillede dem kopi af den af ad hoc-arbejdsgruppen udfaerdigede fortrolige dokumentation, som haevdet af OESU, viser, at der blev foretaget en sammenlignende bedoemmelse. Under henvisning til den fortolkning af vedtaegtens artikel 45, der fremgaar af Rettens dom af 30. januar 1992 (sag T-25/90, Schoenherr mod OESU, Sml. II, s. 63) og af Domstolens dom af 9. december 1993 (sag C-115/92 P, Parlamentet mod Volger, Sml. I, s. 6549), har sagsoegeren fremsat begaering om, at Retten paalaegger OESU at fremlaegge de paagaeldende dokumenter.
50 Endelig goer sagsoegeren gaeldende, at afgoerelsen om at anvende ansaettelsesproceduren i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2, i strid med kravet herom i vedtaegtens artikel 45 blev truffet uden en forudgaaende undersoegelse af de personaleaktmapper og bedoemmelser, der forelaa vedroerende de ansoegere, som allerede havde indgivet ansoegning. Hertil kommer, at der end ikke paa det paagaeldende tidspunkt forelaa nogen bedoemmelse vedroerende B.
51 OESU har gjort gaeldende, at afgoerelsen om at udnaevne B. i den ledige stilling blev truffet efter gennemfoerelsen af en procedure, hvis lange forloeb netop dokumenterer, at OESU lagde stor vaegt paa, at der blev foretaget en indgaaende sammenlignende bedoemmelse af ansoegningerne. OESU henviser ligeledes til Udvalgets formands skrivelse af 27. januar 1993 og goer gaeldende, at denne skrivelse godtgoer, at samtlige de deri naevnte dokumenter blev taget i betragtning af OESU' s praesidium.
52 Endelig anfoerer OESU, at selv om der ikke forelaa nogen bedoemmelse vedroerende B. paa det tidspunkt, hvor det blev besluttet at goere brug af proceduren i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2, er dette forhold uden betydning, idet vedtaegtens artikel 45 kun finder anvendelse i forbindelse med forfremmelsesprocedurer.
Rettens bemaerkninger
53 Det maa indledningsvis fastslaas, at sagsoegeren intet har fremfoert til stoette for, at afgoerelsen om at anvende proceduren i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2, blev truffet, uden at der forinden var blevet foretaget en sammenlignende bedoemmelse af de allerede indgivne ansoegninger, eller for, at den endelige afgoerelse om at udnaevne B. i den ledige stilling blev truffet, uden at der var blevet foretaget en saadan bedoemmelse. Som anfoert af OESU, fremgaar det tvaertimod af sagen, at OESU' s praesidium var i besiddelse af saavel hele den foreliggende personlige dokumentation vedroerende de tyve udvalgte ansoegere som af rapporten fra ad hoc-arbejdsgruppen, der indeholdt oplysninger om resultaterne af den sammenlignende bedoemmelse, som arbejdsgruppen havde foretaget af samtlige de ansoegninger, der var blevet indgivet som led i den paa grundlag af vedtaegtens artikel 29, stk. 2, ivaerksatte procedure.
54 Det tilfoejes, at der ikke er grundlag for at paalaegge OESU at fremlaegge den personlige dokumentation vedroerende samtlige ansoegere, idet dette materiale er uden betydning for spoergsmaalet om, hvorvidt der blev foretaget en sammenlignende bedoemmelse af ansoegningerne.
55 Endelig er det ubestridt, at B.' s ansoegning ikke kunne tages i betragtning i forbindelse med forfremmelses- eller forflyttelsesproceduren, hvorfor det maa fastslaas, at den omstaendighed, at OESU' s praesidium ikke paa det paagaeldende tidspunkt raadede over nogen bedoemmelse vedroerende B., ikke kan have haft nogen betydning for forloebet af ansaettelsesproceduren.
56 Anbringendet maa herefter forkastes.
Anbringendet om, at der er begaaet magtfordrejning eller procedurefordrejning og sket en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 7 og 27
Parternes argumenter
57 Dette anbringende bestaar af flere led. Ved anbringendets foerste led har sagsoegeren gjort gaeldende, at OESU har tilsidesat vedtaegtens artikel 7 og 27 derved, at sagsoegte har forbeholdt den ledige stilling til en person med statsborgerskab i en bestemt medlemsstat, nemlig til en spansk statsborger. Til stoette herfor har sagsoegeren anfoert, at OESU' s tidligere formand ved sin tiltraedelse gav tilsagn om, at en stilling som direktoer i loenklasse A2 ville blive givet til en spansk tjenestemand. Dette loefte fra OESU' s formand praegede hele ansaettelsesproceduren, og det eneste formaal med denne var at skabe sikkerhed for, at en spansk tjenestemand blev udnaevnt. Sagsoegeren goer herved gaeldende, at en spansk tjenestemand i forbindelse med den endelige afstemning udtrykkeligt udtalte, at "stillingen som direktoer var bestemt til en spansk tjenestemand, og det var udelukket at udnaevne en anden ansoeger end en spansk tjenestemand".
58 I replikken har sagsoegeren endvidere anfoert, at den spanske tjenestemand, der af OESU' s tidligere formand var udpeget til at besaette en stilling som direktoer, var B.Y.V. Ad hoc-arbejdsgruppen valgte imidlertid ikke at pege paa B.Y.V.' s ansoegning. For alligevel at respektere tilsagnet fra OESU' s tidligere formand pegede ad hoc-arbejdsgruppen, blandt de sidste seks ansoegere, paa to spanske tjenestemaend, paa trods af, at disse var blandt de tjenestemaend i loenklasse A3, der havde den laveste anciennitet i tjenesten.
59 Sagsoegeren har peget paa navngivne vidner, som vil kunne bekraefte rigtigheden af det anfoerte. Sagsoegeren henviser endvidere til brevveksling mellem OESU og forskellige fremtraedende spaniere i 1989 og 1990, der ifoelge ham godtgoer, at hoejtstaaende spaniere greb ind for at sikre spanske tjenestemaend en stilling i loenklasse A2.
60 Paa grundlag af de naevnte forhold og under henvisning til Domstolens dom af 4. marts 1964 (sag 15/63, Lasalle mod Parlamentet, Sml. 1954-1964, s. 459, org. ref.: Rec. s. 57) og af 30. juni 1983 (sag 85/82, Schloh mod Raadet, Sml. s. 2105) goer sagsoegeren gaeldende, at OESU har begaaet magtfordrejning.
61 Ved anbringendets andet led har sagsoegeren gjort gaeldende, at ad hoc-arbejdsgruppen har varetaget opgaver og truffet afgoerelser, der i henhold til artikel 57 i OESU' s forretningsorden henhoerte under Raadets kompetence. Sagsoegeren bestrider endvidere, at OESU' s praesidium fortsat havde kontrol over de afgoerelser, der skulle traeffes under hele forloebet af udnaevnelsesproceduren.
62 Ved anbringendets tredje led har sagsoegeren gjort gaeldende, at udnaevnelsen af B. i den ledige stilling ganske savnede grundlag, og at OESU' s praesidium undlod at tage hensyn til, hvilke kvalifikationer og hvilken erfaring sagsoegeren havde i forhold til B. Sagsoegeren opfyldte de i meddelelsen og i stillingsopslaget angivne kvalifikationskrav, og hans kvalifikationer var ubestrideligt bedre end B.' s. Naermere bestemt er B. omkring otte aar yngre end sagsoegeren, og han var tidligere diplomat. Endvidere havde B. ikke en omfattende viden om oekonomiske spoergsmaal, hvilket efter saavel meddelelsen om ledig stilling som stillingsopslaget var et udtrykkeligt krav.
63 Endelig var OESU ikke berettiget til at tage hensyn til, at stillingen eventuelt ville blive overflyttet til en anden tjenestegren efter en reorganisering af OESU' s tjenestegrene, idet denne eventualitet ikke var naevnt i den spanske version af stillingsopslaget. Hertil kommer, at der ikke skete nogen reorganisering af OESU' s tjenestegrene.
64 Ved det fjerde led har sagsoegeren gjort gaeldende, at OESU' s beslutning om at stille forslag til Raadet om udnaevnelse af B. i den omtvistede stilling som direktoer blev truffet, uden at praesidiets medlemmer inddrog spoergsmaalet om de opgaver, som den nye direktoer ville blive tillagt.
65 Ved anbringendets femte led har sagsoegeren endelig gjort gaeldende, at det var "forudbestemt", at der skulle udnaevnes en spansk tjenestemand, uden anvendelse af klare og gennemskuelige kriterier, hvilket godtgoeres af, at Raadet foerst traf afgoerelse om at forfremme B. til den paagaeldende stilling som direktoer, hvorefter Raadet erstattede denne afgoerelse med en afgoerelse om en angivelig udnaevnelse.
66 Om anbringendets foerste led har OESU gjort gaeldende, at det af sagsoegeren anfoerte, hvorefter udnaevnelsen af B. er et resultat af magtfordrejning, udelukkende stoettes paa rene postulater fra sagsoegerens side. Hvad naermere angaar korrespondancen mellem OESU og en raekke fremtraedende spaniere er der intet grundlag for at anse denne for at vaere et indicium for, at der er begaaet magtfordrejning.
67 Endvidere modsiges sagsoegerens paastand af den omstaendighed, at B.Y.V. end ikke var omfattet af den gruppe paa seks ansoegere, der af ad hoc-arbejdsgruppen blev anset for de bedst kvalificerede, paa trods af, at sagsoegeren haevder, at OESU' s tidligere formand havde truffet beslutning om, at valget skulle falde paa B.Y.V.
68 Endelig foelger det under alle omstaendigheder af Domstolens praksis, at naar det af en sammenlignende bedoemmelse fremgaar, at ansoegernes dokumenterede kvalifikationer i det vaesentlige maa ligestilles, kan ansaettelsesmyndigheden laegge vaegt paa ansoegernes nationalitet som udslagsgivende faktor. Hertil kommer, at ansaettelsesmyndigheden har en stoerre valgfrihed med hensyn til tjenestemaend i loenklasse A1 og A2 end hvad angaar tjenestemaend i lavere loenklasser.
69 Hvad angaar anbringendets andet led har OESU gjort gaeldende, at den omhandlede arbejdsgruppe blot har forberedt droeftelserne i OESU' s praesidium, hvorfor det savner grundlag at haevde, at praesidiet til arbejdsgruppen har delegeret befoejelser, der henhoerte under Raadet.
70 Om anbringendets tredje led har OESU gjort gaeldende, at afgoerelsen om at udnaevne B. blev truffet paa grundlag af en sammenlignende bedoemmelse af de foreliggende ansoegninger, og at OESU' s praesidium tog hensyn til samtlige ansoegeres kvalifikationer og erfaring.
71 Om anbringendets fjerde led har OESU gjort gaeldende, at afgoerelsen vedroerende besaettelsen af stillingen som direktoer blev udsat til OESU' s praesidiums moede den 23. februar 1993, hvilket netop var for at tage hensyn til den nye organisationsplan.
72 Hvad endelig angaar anbringendets femte led har OESU gjort gaeldende, at Raadet ved sin afgoerelse af 30. juni 1993 blot berigtigede en fejl i afgoerelsen af 10. maj 1993.
Rettens bemaerkninger
73 Det bemaerkes indledningsvis, for det foerste, at begrebet magtfordrejning har et klart afgraenset indhold, og at der ved magtfordrejning forstaas, at en administrativ myndighed har anvendt sine befoejelser til at fremme et andet formaal end det, der ligger til grund for disse, og, for det andet, at en afgoerelse ifoelge fast retspraksis kun er udtryk for magtfordrejning, naar det paa grundlag af objektive, relevante og samstemmende oplysninger maa antages, at afgoerelsen er truffet for at forfoelge andre formaal end dem, der er angivet (Rettens dom af 16.12.1993, sag T-80/92, Turner mod Kommissionen, Sml. II, s. 1465, praemis 70).
74 I det foreliggende tilfaelde er de forhold, som sagsoegeren har henvist til til stoette for, at udnaevnelsen af B. skulle vaere et resultat af magtfordrejning, imidlertid ganske irrelevante.
75 Det bemaerkes herved for det foerste, at selv om man gaar ud fra, at OESU' s tidligere formand over for B.Y.V. havde givet denne tilsagn om, at han i sin egenskab af spansk tjenestemand inden for kort tid ville blive indplaceret i en stilling i loenklasse A2, kunne et saadant loefte ikke binde medlemmerne af OESU' s praesidium. Det bemaerkes endvidere, at B.Y.V. end ikke var omfattet af den gruppe paa seks ansoegere, der af ad hoc-arbejdsgruppen blev anset for de bedst kvalificerede, hvilket godtgoer, at et eventuelt loefte fra OESU' s tidligere formands side under alle omstaendigheder ikke kan have haft nogen betydning for forloebet af ansaettelsesproceduren.
76 For det andet bemaerkes, at den korrespondance, som sagsoegeren har henvist til, intet indeholder, der kan understoette, at afgoerelsen om at udnaevne B. skulle have vaeret et resultat af en magtfordrejning. Korrespondancen er i oevrigt fra foer ivaerksaettelsen af den omtvistede procedure.
77 For det tredje har gennemgangen af sagen intet frembragt, der godtgoer, at ad hoc-arbejdsgruppen som haevdet af sagsoegeren har udoevet befoejelser, der i henhold til artikel 57 i OESU' s forretningsorden henhoerte under Raadet. Som Domstolen allerede har fastslaaet, skal denne bestemmelse fortolkes saaledes, at der intet er til hinder for, at OESU kan gennemfoere en udnaevnelsesprocedure med stiltiende samtykke fra Raadet og Kommissionen, som i oevrigt har medvirket ved den afgoerelse, som afslutter proceduren (dom af 20.6.1987, sag 307/85, Gavanas mod OESU, Sml. s. 2457, praemis 17-20). Det bemaerkes endvidere, at det fremgaar af sagen, at ad hoc-arbejdsgruppen alene havde til opgave at bistaa OESU' s praesidium i forbindelse med forberedelsen af dettes endelige afgoerelse. Ifoelge fast retspraksis er ansaettelsesmyndigheden befoejet til ved forberedelsen af sine afgoerelser at nedsaette en raadgivende arbejdsgruppe, hvis sammensaetning og kompetence den frit kan traeffe bestemmelse om (jf. senest Rettens dom af 25.2.1992, sag T-11/91, Schloh mod Raadet, Sml. II, s. 203, praemis 47).
78 Det bemaerkes for det fjerde, at modsat sagsoegerens paastand om, at OESU' s praesidium undlod at tage hensyn til de opgaver, som den nye direktoer ville blive tillagt, fremgaar det udtrykkeligt af referatet af OESU' s praesidiums moede den 26. januar 1993, at dettes endelige afgoerelse blev udsat til et senere tidspunkt, netop for at inddrage spoergsmaalet om de opgaver, som den nye direktoer skulle varetage efter reorganiseringen af OESU' s tjenestegrene. Sagsoegerens paastand ogsaa herom savner saaledes grundlag. Retten bemaerker herved, at det fremgaar af planerne fra januar 1992 og juni 1993 om indretningen af OESU' s tjenestegrene, at en saadan reorganisering, som anfoert af OESU, rent faktisk fandt sted. Hvad endvidere angaar den omstaendighed, at muligheden for en overflytning af stillingen efter en reorganisering af tjenestegrenene ikke var naevnt i den spanske version af stillingsopslaget, bemaerkes blot, at sagsoegeren ikke har godtgjort at have nogen interesse i at kritisere denne manglende angivelse. For sagsoegeren, der er graesk statsborger, og som havde indgivet ansoegning paa grundlag af den tidligere meddelelse om ledig stilling, er der saaledes ikke tale om et forhold, der er personligt bebyrdende for ham, og som han med foeje kan paaberaabe sig (jf. i samme retning Domstolens dom i sagen Schloh mod Raadet, a.st., praemis 14, og Rettens dom af 9.1.1994, sag T-3/92, Latham mod Kommissionen, Sml.Pers. II, s. 83, praemis 53).
79 Endelig bemaerkes for det femte, at der maa gives OESU medhold i, at der intet foreligger til stoette for, at Raadets afgoerelse af 30. juni 1993 om aendring af den tidligere afgoerelse af 10. maj 1993, hvorefter B. blev udnaevnt, i stedet for forfremmet, til direktoer i loenklasse A2, skulle have haft noget andet formaal end at berigtige en skrivefejl.
80 Herefter skal Retten undersoege sagsoegerens argumenter vedroerende de i stillingsopslaget angivne kvalifikationskrav.
81 Da den stilling, der skulle besaettes, var en stilling i loenklasse A2, bemaerkes, at det fremgaar af fast retspraksis, at ansaettelsesmyndigheden raader over et vidt skoen ved sammenligningen af kvalifikationerne hos ansoegerne til en saadan stilling, der er forbundet med stort ansvar, og ved vurderingen af tjenestens interesser. Rettens kontrol maa derfor begraenses til spoergsmaalet, om administrationen i betragtning af de synspunkter, som den har stoettet sin vurdering paa, har holdt sig inden for rimelige graenser paa grundlag af en procedure, der ikke er forbundet med uregelmaessigheder, og ikke har udoevet sit skoen aabenbart fejlagtigt eller til uvedkommende formaal (jf. f.eks. Rettens dom af 13.12.1990, sag T-20/89, Moritz mod Kommissionen, Sml. II, s. 769, praemis 29).
82 Det bemaerkes endvidere, at ansaettelsesmyndigheden ved sammenligningen af ansoegernes kvalifikationer skal anlaegge en vurdering paa grundlag af samtlige kvalifikationer hos alle de ansoegere, der har de fornoedne kvalifikationer bedoemt ud fra de kvalifikationer, som maa anses for oenskelige i forbindelse med den stilling, der skal besaettes. Det bemaerkes herved, at OESU' s praesidium var berettiget til at tage hensyn til den indvirkning, som reorganiseringen af OESU' s tjenestegrene ville kunne faa paa de opgaver, som den nye direktoer skulle udfoere, saa meget desto mere som muligheden for, at en saadan reorganisering ville blive gennemfoert, var naevnt saavel i meddelelsen om ledig stilling som i stillingsopslaget.
83 Naar henses til de naevnte retsprincipper, findes det ikke af sagen at fremgaa, at der ved vurderingen af ansoegernes kvalifikationer er sket faktiske eller retlige fejl.
84 Det bemaerkes herved hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt B. havde en "omfattende viden om oekonomiske spoergsmaal", at det fremgaar af den dokumentation, som OESU har fremlagt som svar paa et spoergsmaal fra Retten, at der ikke ved OESU' s praesidiums vurdering, hvorefter B. under sin uddannelse og karriere havde erhvervet den fornoedne viden, kan antages at vaere begaaet nogen retlig eller faktisk fejl.
85 Det maa herefter fastslaas, at sagsoegeren ikke for Retten har fremlagt nogen objektive og relevante oplysninger til stoette for, at sagsoegte har begaaet magtfordrejning. Der findes derfor ikke at vaere grundlag for at indkalde de vidner, som sagsoegeren har peget paa.
86 Det bemaerkes herved, at ansaettelsesmyndigheden, som anfoert af OESU, kan laegge vaegt paa ansoegernes nationalitet som udslagsgivende faktor med henblik paa at opretholde eller genskabe en geografisk ligevaegt, forudsat at det fremgaar af en sammenlignende bedoemmelse af ansoegningerne, at to eller flere ansoegeres dokumenterede kvalifikationer i det vaesentlige maa ligestilles (jf. navnlig dommen i sagen Schloh mod Raadet, a.st., praemis 26). Af denne yderligere grund findes det under alle omstaendigheder ikke at tjene noget formaal at indkalde de vidner, som sagsoegeren har peget paa.
87 Anbringendet maa herefter forkastes.
Anbringendet om, at der er sket en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 45, stk. 2
Parternes argumenter
88 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 45, stk. 2, idet det fremgaar af denne bestemmelse, at B. kun kunne overgaa fra sprogtjenesten til kategori A efter at have bestaaet en udvaelgelsesproeve, og at der i sagen ikke havde vaeret afholdt en udvaelgelsesproeve. Sagsoegeren anfoerer herved, at selv om Raadets forordning (EOEF, Euratom, EKSF) nr. 3947/92 af 21. december 1992 om aendring af vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber og ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i disse Faellesskaber (EFT L 404, s. 1, herefter benaevnt "forordning nr. 3947/92") indeholder bestemmelser, hvorefter det er muligt at fravige vedtaegtens artikel 45, stk. 2, havde OESU paa det paagaeldende tidspunkt endnu ikke vedtaget nogen gennemfoerelsesbestemmelser.
89 Hvad angaar det af OESU anfoerte, hvorefter vedtaegtens artikel 45, stk. 2, ikke finder anvendelse i forbindelse med proceduren i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2, goer sagsoegeren gaeldende, at de almindelige regler om tjenestemandskarrieren, herunder vedtaegtens artikel 45, stk. 2, ogsaa skal overholdes i forbindelse med en saadan procedure.
90 OESU har gjort gaeldende, at vedtaegtens artikel 45, stk. 2, ikke finder anvendelse i forbindelse med en ansaettelsesprocedure i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2. Formaalet med denne procedure er netop i videst muligt omfang at udvide ansaettelsesmyndighedens valgmuligheder. Da ansoegere udefra havde adgang til den i sagen fulgte procedure, maatte ansoegere inden for OESU, der tilhoerte en anden tjenestegruppe, saa meget mere gives adgang til denne.
Rettens bemaerkninger
91 Det bemaerkes indledningsvis, at vedtaegtens artikel 45, stk. 2, bestemmer, at "en tjenestemands overgang fra én tjenestegruppe eller kategori til en anden tjenestegruppe eller hoejere kategori [kun] kan ... finde sted paa grundlag af en udvaelgelsesproeve". Det maa herved fremhaeves, at det er ubestridt, at stk. 3 og 4 i artikel 45, der blev indsat ved forordning nr. 3947/92, og som skaber hjemmel til at fravige stk. 2, ikke finder anvendelse i sagen.
92 Hvad angaar spoergsmaalet om, hvorledes vedtaegtens artikel 45, stk. 2, skal fortolkes, har Domstolen i sin dom af 5. december 1974 (sag 176/73, Van Belle mod Raadet, Sml. s. 1361) antaget, at denne bestemmelse fastlaegger et grundlaeggende princip, der afspejler opdelingen af EF-ansatte i forskellige kategorier, som kraever forskellige kvalifikationer, og at vedtaegtens artikel 29, stk. 2, som foelge af denne bestemmelses karakter af en undtagelse maa fortolkes snaevert og ikke kan fortraenge det princip, der generelt og ubetinget er fastlagt i artikel 45, stk. 2. Det bemaerkes, at den paagaeldende sag angik udnaevnelsen af en tjenestemand, der tidligere var indplaceret i loenklasse B1, i en stilling i loenklasse A6. Ifoelge den sagsoegte institution skete udnaevnelsen efter en procedure i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2, idet denne procedure kunne anvendes i saerlige tilfaelde med henblik paa besaettelse af stillinger, der kraever saerlige kvalifikationer. Domstolen annullerede den paa dette grundlag foretagne udnaevnelse under henvisning til, at overgang til en hoejere kategori i henhold til vedtaegtens artikel 45, stk. 2, kun kan finde sted paa grundlag af en udvaelgelsesproeve. Retten finder imidlertid, at denne retspraksis boer tages op til fornyet overvejelse.
93 Det bemaerkes herved for det foerste, at de normale procedurer, som faellesskabsinstitutionerne kan anvende med henblik paa at besaette ledige stillinger, ifoelge vedtaegtens artikel 29, stk. 1, er forfremmelse, forflyttelse inden for institutionen, udvaelgelsesproever inden for denne samt endelig overflyttelse af tjenestemaend fra andre faellesskabsinstitutioner. Det fremgaar endvidere af vedtaegtens artikel 29, stk. 1, at det foerst er efter i det konkrete tilfaelde naermere at have undersoegt, hvorvidt disse procedurer vil vaere egnede til at sikre, at der udnaevnes en person, som er i besiddelse af de hoejeste kvalifikationer hvad angaar kompetence, tjenstlig indsats og integritet, at ansaettelsesmyndigheden kan ivaerksaette den procedure, hvorved der afholdes en udvaelgelsesproeve baseret paa kvalifikationsbeviser, proever eller kvalifikationsbeviser og proever. Det maa herefter antages, at bestemmelsen i vedtaegtens artikel 45, stk. 2, hvorefter overgang fra én tjenestegruppe eller kategori til en anden tjenestegruppe eller en anden kategori kun kan finde sted paa grundlag af en udvaelgelsesproeve, udelukker, at en saadan overgang kan finde sted paa grundlag af de andre procedurer til besaettelse af ledige stillinger, der er naevnt i vedtaegtens artikel 29, stk. 1.
94 For det andet bemaerkes, at vedtaegtens artikel 29, stk. 2, bestemmer, at "ved ansaettelse af tjenestemaend i loenklasserne A1 og A2 ... kan ansaettelsesmyndigheden anvende en anden procedure end udvaelgelsesproceduren". Det foelger heraf, at proceduren i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2, i givet fald kan traede i stedet for den procedure, hvorved der afholdes en udvaelgelsesproeve. Institutionerne skal dog i overensstemmelse med princippet om god forvaltningsskik, inden de goer brug af proceduren i henhold til artikel 29, stk. 2, i det konkrete tilfaelde vurdere, om de i artikel 29, stk. 1, opregnede ansaettelsesprocedurer er egnede til at sikre, at der udnaevnes en person, som er i besiddelse af de hoejeste kvalifikationer hvad angaar kompetence, tjenstlig indsats og integritet.
95 For det tredje bemaerkes, at det fremgaar af vedtaegtens artikel 28, litra d), at ansaettelsesmyndigheden ogsaa kan give ansoegere uden for faellesskabsinstitutionerne, der ikke har bestaaet en udvaelgelsesproeve, adgang til proceduren i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2. Retten finder, at det heraf fremgaar, at formaalet med artikel 29, stk. 2, er at goere det muligt for ansaettelsesmyndigheden, naar der er behov herfor, at kunne vaelge mellem det stoerst mulige antal ansoegninger, som da kan tages i betragtning, ved ansaettelse af tjenestemaend i loenklasse A1 og A2 eller, i ganske saerlige tilfaelde, ved besaettelse af stillinger, der kraever saerlige kvalifikationer.
96 Endelig bemaerkes, at saavel Domstolen som Retten i nyere retspraksis har fastslaaet, at overgang fra én tjenestegruppe eller kategori til en anden tjenestegruppe eller en anden kategori kun kan finde sted paa grundlag af en udvaelgelsesproeve (Domstolens dom af 21.10.1986, forenede sager 269/84 og 292/84, Fabbro m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2983, og af 9.7.1987, sag 279/85, Misset mod Raadet, Sml. s. 3187, samt Rettens dom af 9.10.1992, sag T-50/91, De Persio mod Kommissionen, Sml. II, s. 2365). Der er dog ikke ved denne praksis taget stilling til, hvorvidt overgang fra én tjenestegruppe eller kategori til en anden tjenestegruppe eller en anden kategori kan finde sted paa grundlag af en procedure i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2.
97 Paa dette grundlag finder Retten, at vedtaegtens artikel 29, stk. 2, ganske vist har karakter af en undtagelsesbestemmelse og derfor maa fortolkes snaevert, saaledes som Domstolen allerede har fastslaaet det i den tidligere naevnte dom i sagen Van Belle mod Kommissionen, men Retten finder imidlertid, at en saadan snaever fortolkning kun boer gaelde spoergsmaalet om de betingelser, der skal vaere opfyldt for, at ansaettelsesmyndigheden kan goere brug af proceduren i henhold til bestemmelsen. Hvad derimod angaar begraensninger med hensyn til de ansoegninger, der kan komme i betragtning som led i denne procedure, naar de naevnte betingelser er opfyldt, ville enhver saadan begraensning stride mod selve formaalet med proceduren, saaledes som dette er angivet ovenfor.
98 Retten finder herefter, at artikel 29 som helhed maa fortolkes saaledes, at den exceptionelle procedure i henhold til stk. 2 i alle henseender traeder i stedet for den procedure, der bestaar i afholdelse af en udvaelgelsesproeve, og at ivaerksaettelsen af foerstnaevnte procedure ikke er til hinder for, at ansaettelsesmyndigheden inddrager ansoegere, som i givet fald ville have haft adgang til en udvaelgelsesproeve. Det foelger heraf, at vedtaegtens artikel 45, stk. 2, hvorefter overgang fra én tjenestegruppe til en anden eller fra én kategori til en anden kun kan finde sted paa grundlag af en udvaelgelsesproeve, skal fortolkes saaledes, at en saadan overgang ligeledes kan finde sted, naar ansaettelsesmyndigheden retmaessigt i stedet for en procedure, hvorved der afholdes en udvaelgelsesproeve, har ivaerksat den alternative procedure i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2.
99 Endelig bemaerkes, at en fortolkning, hvorefter vedtaegtens artikel 45, stk. 2, ogsaa i forbindelse med en procedure i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2, er til hinder for en overgang fra én tjenestegruppe eller kategori til en anden tjenestegruppe eller en anden kategori, ville stille institutionernes tjenestemaend ringere i forhold til ansoegere udefra. En saadan ringere stilling ville stride mod selve de principper, der ligger til grund for vedtaegtens artikel 29, hvis stk. 1 generelt tillaegger ansoegere, der allerede er tjenestemaend, en fortrinsstilling. Retten finder derfor en saadan fortolkning uantagelig.
100 Naervaerende anbringende maa herefter ligeledes forkastes.
Anbringendet om, at der er sket en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 25
Parternes argumenter
101 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 25, idet OESU' s generalsekretaers skrivelse af 1. marts 1993, hvorved sagsoegeren fik meddelelse om, at hans ansoegning ikke var blevet imoedekommet, ikke indeholdt nogen begrundelse.
102 OESU har gjort gaeldende, at den eneste formelle afgoerelse, der blev truffet, var afgoerelsen om at udnaevne B. i den ledige stilling. Der kan herefter ikke vaere sket nogen tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 25 derved, at den skrivelse, hvorved sagsoegeren fik meddelelse om, at hans ansoegning ikke var blevet imoedekommet, ikke indeholdt nogen begrundelse. OESU goer endvidere gaeldende, at vedtaegtens artikel 25 kun finder anvendelse paa afgoerelser, der goer indgreb i tjenestemaends rettigheder, og at disse rettigheder ikke omfatter noget retskrav paa at blive udnaevnt ved afslutningen af en ansaettelsesprocedure i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2.
103 Endelig goer OESU under henvisning til Domstolens dom af 6. juli 1993 (sag C-242/90 P, Kommissionen mod Albani m.fl., Sml. I, s. 3839) og til Rettens dom i sagen Coussios mod Kommissionen, jf. ovenfor, gaeldende, at en annullation af afgoerelsen om at udnaevne B. i den omtvistede stilling som direktoer under alle omstaendigheder ville vaere udtryk for en uforholdsmaessig sanktion, naar henses til det retsstridige forholds karakter.
Rettens bemaerkninger
104 Det bemaerkes indledningsvis, at OESU' s generalsekretaers skrivelse af 1. marts 1993, hvorved sagsoegeren fik meddelelse om, at hans ansoegning ikke var blevet imoedekommet, ikke indeholdt nogen begrundelse herfor. Det bemaerkes endvidere, at sagsoegeren ikke blev gjort bekendt med nogen begrundet afgoerelse vedroerende den manglende imoedekommelse af hans ansoegning inden anlaegget af denne sag ved Retten, idet sagsoegerens klage ikke blev besvaret og dermed var genstand for en stiltiende afvisning, jf. vedtaegtens artikel 90, stk. 2.
105 Ifoelge fast retspraksis er ansaettelsesmyndigheden ikke forpligtet til at begrunde afgoerelser om forfremmelser over for ansoegere, der ikke er blevet forfremmet, hvorimod ansaettelsesmyndigheden er forpligtet til at begrunde en afgoerelse om afvisning af en klage, som en ansoeger, der ikke er blevet forfremmet, har indbragt i medfoer af vedtaegtens artikel 90, stk. 2, idet begrundelsen for en saadan afgoerelse om afvisning anses for at vaere den samme som begrundelsen for den afgoerelse, mod hvilken klagen har vaeret rettet (jf. f.eks. dommen i sagen Coussios mod Kommissionen, a.st., praemis 69). Denne retspraksis gaelder ogsaa afgoerelser om udnaevnelser, der er truffet efter en procedure i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 2 (jf. i samme retning Rettens dom af 13.12.1990, forenede sager T-160/89 og T-161/89, Kalavros mod Domstolen, Sml. II, s. 871). Endvidere har Retten allerede i dommen i sagen Coussios mod Kommissionen, jf. ovenfor, fastslaaet, at en fuldstaendig mangel paa begrundelse af en afgoerelse om udnaevnelse ikke kan afhjaelpes ved forklaringer, som ansaettelsesmyndigheden fremkommer med efter anlaegget af en sag, idet saadanne da ikke laengere kan tjene det tiltaenkte formaal, som dels er at give den paagaeldende tilstraekkelige oplysninger til, at vedkommende kan vurdere, hvorvidt den manglende imoedekommelse af hans eller hendes ansoegning er holdbar, og hvorvidt det vil vaere paa sin plads at anlaegge sag ved Retten, dels er at skabe grundlag for, at Retten kan udoeve sine kontrolbefoejelser.
106 Der maa herefter gives sagsoegeren medhold i anbringendet om den manglende begrundelse af afgoerelsen om ikke at imoedekomme hans ansoegning.
107 Det boer dog naermere undersoeges, hvilke foelger tilsidesaettelsen af forpligtelsen til at begrunde afgoerelsen om ikke at imoedekomme sagsoegerens ansoegning boer faa i sagen. Det fremgaar herom af fast retspraksis, at der ikke alene boer tages hensyn til interesserne hos sagsoegere, hvis rettigheder er blevet kraenket ved et retsstridigt forhold, men ogsaa til interesserne hos andre, hvis berettigede forventning vil kunne blive skuffet, saafremt der gives medhold i en paastand om annullation (jf. senest dommen i sagen Coussios mod Kommissionen, a.st.). Dette er baggrunden for, at Retten under den mundtlige forhandling forespurgte parterne om, hvorvidt de i tilfaelde af, at Retten traf en afgoerelse, hvorved der kun blev givet sagsoegeren medhold i anbringendet om manglende begrundelse, ville kunne blive enige om, hvilken sanktion der burde knyttes til det retsstridige forhold.
108 Idet der har ikke kunnet opnaas enighed mellem parterne herom, bemaerkes, at det foelger af Rettens fulde proevelsesret med hensyn til krav, der kan opgoeres i penge, at den, ogsaa selv om der ikke er nedlagt egentlig paastand herom, kan tilpligte den sagsoegte institution at betale en godtgoerelse for den ikke-oekonomiske skade, som den paagaeldende tjenstlige fejl fra dens side har givet anledning til (jf. navnlig Domstolen dom af 5.6.1980, sag 24/79, Oberthuer mod Kommissionen, Sml. s. 1743, praemis 14). Retten finder i naervaerende sag, at en annullation af afgoerelsen om ikke at imoedekomme sagsoegerens ansoegning som foelge af den manglende begrundelse af denne, og dermed af afgoerelsen om at udnaevne B. til direktoer i OESU' s Generalsekretariat, ville vaere en sanktion, der ikke staar i et rimeligt forhold til den begaaede fejl, og som ville gribe uforholdsmaessigt ind i B.' s rettigheder, og at tilkendelse af en godtgoerelse vil vaere den form for oprejsning, der bedst tilgodeser saavel sagsoegerens som tjenestens interesser.
109 Ved den skoensmaessige opgoerelse af den skade, der er lidt, maa der tages hensyn til, at sagsoegeren for at faa kendskab til begrundelsen for afgoerelsen om ikke at imoedekomme hans ansoegning har maattet anlaegge retssag. Under disse omstaendigheder finder Retten, som opgoer den lidte skade ex aequo et bono, at en tilkendelse af et beloeb paa 2 000 ECU er udtryk for en rimelig godtgoerelse for sagsoegeren (jf. ligeledes dommen i sagen Coussios mod Kommissionen, a.st., praemis 108).
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
110 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom. Sagsoegeren har ikke faaet medhold i sine paastande, men har dog maattet anlaegge denne sag for at blive gjort bekendt med begrundelsen for afgoerelsen om ikke at imoedekomme hans ansoegning, hvorfor Retten finder, at OESU, der ikke har faaet medhold i sagen for saa vidt angaar et af sine anbringender, ud over at baere sine egne omkostninger boer betale halvdelen af sagsoegerens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Anden Afdeling)
1) Det OEkonomiske og Sociale Udvalg betaler sagsoegeren en godtgoerelse paa 2 000 ECU i anledning af tjenstlige fejl.
2) I oevrigt frifindes Det OEkonomiske og Sociale Udvalg.
3) Det OEkonomiske og Sociale Udvalg baerer sine egne omkostninger og betaler halvdelen af sagsoegerens omkostninger. Sagsoegeren baerer selv halvdelen af sine egne omkostninger.