62018TJ0406_RES
Kohtuasi T‑406/18
de Volksbank NV
versus
Ühtne Kriisilahendusnõukogu (SRB)
Üldkohtu (kümnes koda laiendatud koosseisus) 12. veebruari 2025. aasta otsus
Majandus- ja rahaliit – Pangandusliit – Krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute ühtne kriisilahenduskord – Ühtne kriisilahendusfond – Ühtse Kriisilahendusnõukogu otsus 2018. aasta osamakseperioodi ex ante-osamaksete arvutamise kohta – Delegeeritud määruse (EL) 2015/63 artiklid 4, 14 ja 16 – Hea halduse põhimõte
Majandus- ja rahapoliitika – Majanduspoliitika – Krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute ühtne kriisilahenduskord – Ühtsele kriisilahendusfondile makstavad ex ante-osamaksed – Nende osamaksete arvutamine värskeimate aruandeaasta finantsaruannete põhjal, mis on heaks kiidetud ja kinnitatud osamakseperioodile eelneva aasta 31. detsembril – Finantsaruanded, mis vastavad aruandeaastale, mis algas nimetatud perioodile eelnenud üle-eelmisel aastal ja lõppes sellele perioodile eelnenud aastal
(Komisjoni määrus 2015/63, artikli 12 lõige 2 ja artikli 14 lõiked 1–3)
(vt punktid 65–67)
Majandus- ja rahapoliitika – Majanduspoliitika – Krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute ühtne kriisilahenduskord – Ühtsele kriisilahendusfondile makstavad ex ante-osamaksed – Finantsinstitutsiooni osamakse kindlaksmääramine – Netokohustuste kindlaksmääramise meetod – Krediidiasutuste ühinemine osamakseperioodil – Ühinemise tagajärjel kohustuste märkimisväärne suurenemine – Osamakseperioodi erinevaid hetki puudutavate andmete kasutamine – Hea halduse põhimõte – Ühtse Kriisilahendusnõukogu (SRB) kohustus hoolikalt ja erapooletult analüüsida kõiki osamaksete arvutamiseks tähtsust omavaid asjaolusid – Nende tähtsust omavate asjaolude arvesse võtmata jätmine – Hea halduse põhimõtte rikkumine – Lubamatus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 806/2014, artikli 70 lõike 2 teise lõigu punkt a; komisjoni määrus 2015/63, artikli 4 lõige 1 ja artikli 14 lõige 1; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2014/59, artikli 103 lõige 2)
(vt punktid 72, 85–87 ja 90–92)
Majandus- ja rahapoliitika – Majanduspoliitika – Krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute ühtne kriisilahenduskord – Ühtsele kriisilahendusfondile makstavad ex ante-osamaksed – Ex ante-osamaksete kindlaksmääramine – Asjakohane hetk krediidiasutuse kogukohustuste kindlaksmääramiseks – Ühtse Kriisilahendusnõukogu (SRB) kaalutlusõigus – Piirid – Hea halduse põhimõte – Kohustus täpselt kajastada asjaomaste finantsinstitutsioonide suurust ja nendega seotud riski vastavalt nende kohustustele
(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 41; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 806/2014, artikli 70 lõike 2 teise lõigu punkt a; komisjoni määrus 2015/63, artikli 4 lõige 1 ja artikli 14 lõige 1; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2014/59, artikli 103 lõige 2)
(vt punktid 73, 74, 77, 78 ja 80–83)
Kokkuvõte
Üldkohus, kellele esitati tühistamishagi, mille ta rahuldas, tegi esimest korda otsuse meetodi kohta, kuidas Ühtne Kriisilahendusnõukogu (SRB, edaspidi „kriisilahendusnõukogu“) arvutab maksukohustuslasest finantsinstitutsioonide ex ante-osamakseid ja selle arvutamise osasid kahe krediidiasutuse ühinemise korral.
Hageja de Volksbank NV, varem SNS Bank NV, on Madalmaades asutatud krediidiasutus.
SNS Bankist ja selle kahest tütarettevõtjast koosnev kontsern restruktureeriti 2016. aastal, mille tulemusel ühendati need kaks tütarettevõtjat 31. detsembril 2016 SNS Bankiga ja 1. jaanuaril 2017 nimetati viimane ümber de Volksbankiks (edaspidi „2016. aasta ühinemine“). Ühendamine tõi kaasa nende kahe tütarettevõtja panganduslubade kehtetuks tunnistamise, mistõttu jäi hageja 2017. aastal ainsaks finantsinstitutsiooniks, kes kuulus määruse nr 806/2014 (
1
) kohaldamisalasse.
Kriisilahendusnõukogu määras 12. aprilli 2018. aasta otsusega (
2
) kindlaks ühtsele kriisilahendusfondile tehtavad ex ante-osamaksed (edaspidi „ex ante-osamaksed“) (
3
) viimati nimetatud määruse sätete kohaldamisalasse kuuluvate finantsinstitutsioonide, sealhulgas hageja eest 2018. aastal. De Nederlandsche Bank NV (DNB, Madalmaade keskpank) kui liikmesriigi kriisilahendusasutus kohustas 23. aprilli 2018. aasta kirjas hagejat tasuma tema 2018. aasta ex ante-osamakse, mille kriisilahendusnõukogu oli kindlaks määranud.
Kriisilahendusnõukogu võttis 8. augustil 2022 vastu vaidlustatud otsuse (
4
), millega ta tühistas ja asendas algse otsuse teatavate finantsinstitutsioonide, sealhulgas hageja osas, et algse otsuse põhjenduse puudumine heastada, arvestades Euroopa Kohtu eri lahendeid (
5
). Hageja netokohustuste ja seega tema aasta baasosamakse arvutamiseks kasutas kriisilahendusnõukogu ühest küljest hageja kohustuste kogusummat 31. detsembri 2016. aasta seisuga, tuginedes seega 2016. aasta ühinemisest hilisematele andmetele, ja teisest küljest tema 2016. aasta tagatud hoiuste kvartali keskmist summat, mis määrati seega kindlaks andmete põhjal, mis suures osas ühinemisele eelnesid (edaspidi „kriisilahendusnõukogu kasutatud meetod“). Arvestades kriisilahendusnõukogu kasutatud meetodit, heitis hageja vaidlustatud otsuse peale esitatud tühistamishagi põhjendamiseks selles kontekstis kriisilahendusnõukogule eelkõige ette seda, et ta kasutas tema ex ante-osamakse arvutamiseks andmeid, mis puudutavad erinevaid ajahetki.
Üldkohtu hinnang
Kõigepealt tuletas Üldkohus meelde, et delegeeritud määruse 2015/63 (
6
) artikli 4 lõikest 1 tuleneb, et kriisilahendusnõukogu peab arvutama iga finantsinstitutsiooni ex ante-osamakse teabe alusel, mille viimane esitab, ja konkreetselt viimati heaks kiidetud aruandeaasta finantsaruannetega, mis on kättesaadavad enne osamakseperioodile eelneva aasta 31. detsembrit (edaspidi „aasta N – 1“), millele on lisatud vannutatud audiitori või audiitorühingu arvamus. Lisaks märgib ta, et võttes arvesse aega, mis on vajalik selliste finantsaruannete koostamiseks, puudutab see teave üldjuhul asjaomasele osamakseperioodile eelnevat üle-eelmist aastat või erandlikel asjaoludel aruandeaastat, mis algas sellel eelviimasel aastal ja lõppes aastal N – 1 (edaspidi nende kahe perioodi puhul „võrdlusaasta N – 2“).
Mis puudutab seda, et kriisilahendusnõukogu kasutas andmeid, mis puudutavad erinevaid ajahetki, netokohustuste ja seega hageja ex ante-osamakse arvutamiseks, siis analüüsis Üldkohus, et kas juhul, kui kriisilahendusnõukogu võtab netokohustuste arvutamisel arvesse võrdlusaasta N – 2 tagatud hoiuste kvartali keskmist summat, võib samal ajal selle arvutuse tegemiseks arvesse võtta kohustuste kogusummat, nagu see on võrdlusaasta N – 2 lõpu seisuga, mitte aga kohustuste kogusumma kvartali keskmist summat, mis hõlmab ka tagatud hoiuste summat.
Sellega seoses märkis Üldkohus, et ei delegeeritud määrus 2015/63, direktiiv 2014/59 ega määrus nr 806/2014 ei sisalda konkreetseid nõudeid küsimuses, kas kriisilahendusnõukogu on kohustatud netokohustuste kindlaksmääramisel arvesse võtma kohustuste kogusummat võrdlusaasta N – 2 lõpus või nende keskmist summat sellel aastal. Järelikult annab delegeeritud määrus 2015/63 (
7
) kriisilahendusnõukogule kaalutlusõiguse seoses ajahetkega, mis on netokohustuste arvutamisel kohustuste kogusumma kindlaksmääramiseks asjakohane.
Üldkohus täpsustas siiski sellise kaalutlusõiguse teostamisel ühest küljest, et hea halduse põhimõte (
8
) paneb liidu institutsioonidele ja organitele kohustuse hoolikalt ja erapooletult hinnata kõiki konkreetse juhtumi puhul tähtsust omavaid asjaolusid. Teisest küljest, mis puudutab konkreetselt asjaomast valdkonda, siis aasta baasosamakse, nagu see on ette nähtud direktiivis 2014/59 ja määruses nr 806/2014 (
9
), põhineb iga finantsinstitutsiooni netokohustuste proportsionaalsel summal võrreldes teiste finantsinstitutsioonide netokohustustega. Selline suhtarv kajastab ex ante-osamaksete korra üldist ülesehitust, mille kohaselt peab aasta baasosamakse eelkõige kajastama iga finantsinstitutsiooni suurust vastavalt tema kohustustele (
10
).
Seega on finantsinstitutsiooni suurus tema riskiprofiili esimene näitaja, sest mida suurem on finantsinstitutsioon, seda tõenäolisem on, et raskuste korral leiab kriisilahendusnõukogu, et kriisilahenduse läbiviimine ja kriisilahendusfondi kasutamine on avalikes huvides, selleks et tagada kriisilahenduse vahendite tõhus rakendamine. Selles kontekstis on Üldkohus juba otsustanud, et aasta baasosamakse peab kajastama finantsinstitutsioonide suurust, selleks et tagada, et kriisilahenduse vahendite tõhusaks rakendamiseks antakse ühtsele kriisilahenduskorrale piisavad rahalised vahendid. Neil asjaoludel peab kriisilahendusnõukogu arvutama aasta baasosamaksed nii, et see kajastaks piisavalt täpselt asjaomaste finantsinstitutsioonide suurust ja nendega seotud riski vastavalt nende kohustustele, mistõttu märkimisväärsete kohustustega finantsinstitutsioonid teevad suuremaid ex ante-osamakseid kui finantsinstitutsioonid, kellel on piiratumad kohustused – tingimusel, et neid osamakseid kohandatakse asjaomaste riskinäitajatega –, ning et finantsinstitutsioone julgustatakse kasutama vähem riskantseid toimimisviise, vähendades muu hulgas nende netokohustuste summat.
Kuigi kriisilahendusnõukogu kasutatud meetod võib üldjuhul piisavalt täpselt kajastada asjaomaste finantsinstitutsioonide suurust, võib see olla teisiti teatavatel erijuhtudel, mis võivad esineda, kui konkreetse finantsinstitutsiooni kohustuste ja tagatud hoiuste kogusumma muutus võrdlusaastal N – 2 oluliselt, ületades nende kohustuste tavapärased kõikumised aasta jooksul. See areng võib muu hulgas tuleneda selle finantsinstitutsiooni struktuuri muutusest, nagu see, mis tuleneb ühinemisest või ühendamisest. Sellises erilises olukorras tuleneb hea halduse põhimõttest, et kriisilahendusnõukogu on oma kaalutlusõiguse teostamisel kohustatud hoolikalt ja erapooletult analüüsima kõiki konkreetses asjas tähtsust omavaid asjaolusid.
Järelikult, kui finantsinstitutsioon esitab kriisilahendusnõukogule konkreetsed ja kontrollitavad arvandmed, millest nähtub, et tema struktuuri olulise muutuse tõttu võrdlusaastal N – 2 on tema kohustuste kogusumma ja tagatud hoiuste summa oluliselt muutunud, mistõttu netokohustuste arvutamise meetod ei kajasta enam tema suurust piisavalt täpselt, peab kriisilahendusnõukogu neid asjaolusid arvesse võtma, tagamaks, et asjaomase finantsinstitutsiooni netokohustuste arvutamine vastab eespool viidatud nõuetele.
Kõnealuses asjas tõdes Üldkohus kõigepealt, et hageja ja ühendatavate tütarettevõtjate ühinemise tagajärjel 2016. aastal suurenes 31. detsembril 2016 hageja kohustuste kogusumma märkimisväärselt, kuna see hõlmas – erinevalt 2016. aasta kolmest esimesest kvartalist – tema endiste tütarettevõtjate kohustuste ja tagatud hoiuste kogusummat.
Seejärel kasutas kriisilahendusnõukogu hageja netokohustuste ja tema aasta baasosamakse arvutamiseks kohustuste kogusummat 31. detsembri 2016. aasta andmete alusel, samas kui tagatud hoiuste summa puhul, mis lahutati kohustuste kogusummast, võttis ta arvesse tema tagatud hoiuste kvartali keskmist summat 2016. aastal.
Mis puudutab tagatud hoiuseid, mis hageja netokohustuste arvutamisel kohustuste kogusummast lahutati, siis on kriisilahendusnõukogu kasutatud meetodi puhul 2016. aasta ühinemist arvesse võetud vaid osaliselt. Mis seevastu puudutab hageja kohustuste kogusumma kindlaksmääramist, siis tugines kriisilahendusnõukogu üksnes tema kohustuste kogusummale 31. detsembri 2016. aasta seisuga, st 2016. aasta ühinemise tulemusel saadud summale. Seega ei võtnud ta arvesse hageja kohustuste kogusummat 2016. aasta kolme esimese kvartali lõpus, mis ei sisaldanud ühendatavate tütarettevõtjate kohustuste kogusummat.
Nendest asjaoludest tuleneb aga, et hageja kohustuste kogusumma arvutamisel põhines hageja netokohustuste arvutamise esimene osa täielikult hageja olukorral pärast 2016. aasta ühinemist, samas kui hageja tagatud hoiuste summa arvutamisel põhines sama arvutuse teine osa, mis tuli seejärel kohustuste kogusummast maha arvata, väga suures osas hageja olukorral enne ühinemist. Järelikult, võttes arvesse seda, mil määral kõik need kohustused 2016. aasta ühinemisega muutusid, ei kajastanud selline netokohustuste arvutus piisavalt täpselt hageja suurust ega kaasnevat riski. Seega ei võtnud kriisilahendusnõukogu oma kaalutlusõiguse teostamisel arvesse kõiki käsitletavas asjas tähtsust omavaid asjaolusid selleks, et veenduda, et hageja netokohustuste arvutamisel järgiti eespool viidatud nõudeid.
Seetõttu leidis Üldkohus, et kriisilahendusnõukogu kasutas oma kaalutlusõigust, mis tal oli hageja aasta baasosamakse arvutamisel, viisil, mis rikub delegeeritud määruse 2015/63 artikli 4 lõiget 1 (
11
) ja hea halduse põhimõtet, ning tühistas vaidlustatud otsuse hagejat puudutavas osas.
(
1
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. juuli 2014. aasta määrus (EL) nr 806/2014, millega kehtestatakse ühtsed eeskirjad ja ühtne menetlus krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute kriisilahenduseks ühtse kriisilahenduskorra ja ühtse kriisilahendusfondi raames ning millega muudetakse määrust (EL) nr 1093/2010 (ELT 2014, L 225, lk 1).
(
2
)	Kriisilahendusnõukogu 12. aprilli 2018. aasta otsus SRB/ES/SRF/2018/03 ühtsesse kriisilahendusfondi tehtavate 2018. aasta ex ante-osamaksete kohta (edaspidi „algne otsus“).
(
3
)	Määruse nr 806/2014 artikli 70 lõike 2 kohaselt.
(
4
)	Kriisilahendusnõukogu 8. augusti 2022. aasta otsus SRB/ES/2022/46, millega tunnistatakse kehtetuks kriisilahendusnõukogu 12. aprilli 2018. aasta otsus SRB/ES/SRF/2018/03 ühtsesse kriisilahendusfondi tehtavate 2018. aasta ex ante-osamaksete kohta (edaspidi „vaidlustatud otsus“).
(
5
)	15. juuli 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Landesbank Baden-Württemberg ja SRB (C‑584/20 P ja C‑621/20 P, EU:C:2021:601) ning 3. märtsi 2022. aasta kohtumäärus SRB vs. Hypo Vorarlberg Bank (C‑663/20 P, ei avaldata, EU:C:2022:162) ning SRB vs. Portigon ja komisjon (C‑664/20 P, ei avaldata, EU:C:2022:161).
(
6
)	Komisjoni 21. oktoobri 2014. aasta delegeeritud määrus (EL) 2015/63, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/59/EL seoses kriisilahendusrahastutesse tehtavate ex ante‑osamaksetega (ELT 2015, L 11, lk 44).
(
7
)	Konkreetsemalt delegeeritud määruse 2015/63 artikli 4 lõige 1 ja artikli 14 lõige 1.
(
8
)	Nagu see on ette nähtud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 41.
(
9
)	Direktiivi 2014/59 artikli 103 lõige 2 ja määruse nr 806/2014 artikli 70 lõike 2 teise lõigu punkt a.
(
10
)	Nagu nähtub direktiivi 2014/59 ettevalmistavatest materjalidest ja delegeeritud määruse 2015/63 põhjendusest 5.
(
11
)	Nagu seda on tõlgendatud kooskõlas direktiivi 2014/59 artikli 103 lõikega 2 ja määruse nr 806/2014 artikli 70 lõike 2 teise lõigu punktiga a.