62023CJ0059
EUROOPA KOHTU OTSUS (suurkoda)
11. september 2025 (
*1
)
Apellatsioonkaebus – Riigiabi – ELTL artikli 107 lõike 3 punkt c ja artikkel 108 – Kavandatav abi kahe uue tuumareaktori ehitamiseks Paksi (Ungari) tuumaelektrijaamas – Ehitustööde hankelepingu otse sõlmimine – Direktiiv 2014/25/EL – Otsus, millega tunnistatakse abi siseturuga kokkusobivaks tingimusel, et täidetakse teatud kohustusi – Abi kooskõla muude liidu õigusnormidega kui riigiabi käsitlevad õigusnormid – Abi ese – Abi esemega lahutamatult seotud abi andmise asjaolud – Liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlusega paralleelne menetlus – Põhjendamiskohustus
Kohtuasjas C‑59/23 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 6. veebruaril 2023 esitatud apellatsioonkaebus,
Austria Vabariik, esindajad: A. Posch, M. Fruhmann, M. Klamert ja F. Koppensteiner, keda abistas Rechtsanwalt H. Kristoferitsch,
apellant,
teised menetlusosalised:
Euroopa Komisjon, esindajad: P. Němečková ja L. Wildpanner,
kostja esimeses kohtuastmes,
Luksemburgi Suurhertsogiriik, esindajad: A. Germeaux ja T. Schell, keda abistas avocat P. Kinsch,
Tšehhi Vabariik, esindajad: M. Smolek, L. Halajová, T. Müller ja J. Vláčil,
Prantsuse Vabariik, esindajad: R. Bénard, T. Lechevallier ja T. Stéhelin, hiljem T. Lechevallier ja T. Stéhelin,
Ungari, esindaja: M. Z. Fehér, keda abistasid ügyvédek B. Karsai, Z. Zs. Lehoczki ja P. Nagy,
Poola Vabariik, esindaja: B. Majczyna,
Slovaki Vabariik,
Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik,
menetlusse astujad esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (suurkoda),
koosseisus: president K. Lenaerts, asepresident T. von Danwitz, kodade presidendid F. Biltgen, I. Jarukaitis, M. L. Arastey Sahún, S. Rodin, N. Jääskinen, D. Gratsias (ettekandja) ja M. Gavalec, kohtunikud A. Arabadjiev, I. Ziemele, J. Passer, O. Spineanu‑Matei, M. Condinanzi ja R. Frendo,
kohtujurist: L. Medina,
kohtusekretär: ametnik I. Illéssy,
arvestades kirjalikku menetlust ja 12. novembri 2024. aasta kohtuistungil esitatut,
olles 27. veebruari 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Austria Vabariik palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 30. novembri 2022. aasta kohtuotsuse Austria vs. komisjon (T‑101/18, edaspidi vaidlustatud kohtuotsus, EU:T:2022:728), millega Üldkohus jättis rahuldamata tema hagi nõudega tühistada komisjoni 6. märtsi 2017. aasta otsus (EL) 2017/2112 meetme/abikava/riigiabi SA.38454 – 2015/C (ex 2015/N) kohta, mida Ungari kavatseb rakendada tuumaelektrijaama Paks II kahe uue tuumareaktori ehitamise toetuseks (ELT 2017, L 317, lk 45; edaspidi „vaidlusalune otsus“).
I. Õiguslik raamistik
A. Direktiiv 2004/17/EÜ
2
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/17/EÜ, millega kooskõlastatakse vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate ostjate hankemenetlused (ELT 2004, L 134, lk 1; ELT eriväljaanne 06/07, lk 19), artikli 40 „Avatud, piiratud ja läbirääkimistega menetluse kasutamine“ lõikes 3 oli sätestatud:
„Ostjad võivad kasutada menetlust, mille puhul eelnevat hankekuulutust ei esitata, järgmistel juhtudel:
[…]
c)
kui tehnilistel, kunstilistel või ainuõiguse kaitsega seotud põhjustel saab lepingut täita ainult üks konkreetne ettevõtja;
[…]“.
B. Direktiiv 2014/25/EL
3
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/25/EL, milles käsitletakse vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate üksuste riigihankeid ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2004/17/EÜ (ELT 2014, L 94, lk 243), artiklis 50 „Väljakuulutamiseta läbirääkimistega hankemenetluse kasutamine“ on ette nähtud:
„Võrgustiku sektori hankijad võivad kasutada väljakuulutamiseta läbirääkimistega hankemenetlust järgmistel juhtudel:
[…]
c)
kui ühel järgmistest põhjustest saab ehitustöid, asju või teenuseid pakkuda ainult teatav ettevõtja:
i)
hanke eesmärk on unikaalse kunstiteose või kunstilise esituse loomine või omandamine;
ii)
tehnilistel põhjustel konkurents puudub;
iii)
ainuõiguste, sealhulgas intellektuaalomandi õiguste kaitsmine.
Alapunktides ii ja iii sätestatud erandeid kohaldatakse ainult juhul, kui puudub mõistlik alternatiiv ning konkurentsi puudumine ei tulene hankekriteeriumide kunstlikust kitsendamisest;
[…]“.
4
Direktiivi artikli 106 „Ülevõtmine ja üleminekusätted“ lõige 1 näeb ette:
„Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid 18. aprilliks 2016. […]“.
5
Direktiivi artikli 107 „Kehtetuks tunnistamine“ esimeses lõigus on sätestatud:
„Direktiiv 2004/17/EÜ tunnistatakse kehtetuks 18. aprillil 2016.“
II. Vaidluse taust
6
Vaidluse tausta on kirjeldatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 2–9. Käesoleva menetluse jaoks võib sellest teha järgmise kokkuvõtte.
7
Ungari teatas 22. mail 2015 numbri C(2017) 1486 all Euroopa Komisjonile meetmest, mille eesmärk oli anda rahalist toetust kahe uue reaktori (vastavalt 5. ja 6. üksus) arendamiseks Paksi (Ungari) tuumaelektrijaamas (nn Paks II), kus neli tuumareaktorit on juba kasutusel. Teatatud meetmest kasu saaja oli äriühing MVM Paks II Nuclear Power Plant Development Private Company Limited by Shares (edaspidi „äriühing Paks II“), mis kuulus 100% ulatuses Ungari riigile ja millest pidi saama kahe uue tuumareaktori omanik ning neid käitav äriühing.
8
Vastavalt Venemaa Föderatsiooni ja Ungari vahel 14. jaanuaril 2014 sõlmitud valitsustevahelisele kokkuleppele koostöö kohta tuumaenergia rahumeelse kasutamise valdkonnas (edaspidi „valitsustevaheline kokkulepe“) teevad need riigid tuumaprogrammi raames koostööd Paksi tuumajaama hooldamisel ja edasisel arendamisel. Selle kokkuleppe kohaselt pidid nii Venemaa Föderatsioon kui ka Ungari määrama kogenud, riigile kuuluva ja riigi kontrolli all oleva organisatsiooni, kes vastutab rahaliselt ja tehniliselt oma kohustuste täitmise eest töövõtjana või omanikuna, mis puudutab eelkõige kahe uue reaktori projekteerimist, ehitamist ja käitamist. Venemaa Föderatsioon määras kaht uut tuumareaktorit ehitama kapitaliühingu Nizhny Novgorod Engineering Company Atomenergoproekt (edaspidi „JSC NIAEP“) ning Ungari andis nende kahe reaktori omandi- ja käitamisõiguse äriühingule Paks II. Selleks sõlmisid JSC NIAEP ja äriühing Paks II 9. detsembril 2014 lepingu nimetatud reaktorite projekteerimise, hankimise ja ehitamise kohta.
9
Venemaa Föderatsioon kohustus valitsustevahelises kokkuleppes andma Ungarile kahe uue reaktori arendamise rahastamiseks riigilaenu. Selle laenu tingimused sätestati 28. märtsi 2014. aasta valitsustevahelise rahastamise kokkuleppes ning sellega tagati 10 miljardi euro suurune vaba tagasimaksega arvelduslaen, mida oli lubatud kasutada ainult nende reaktorite projekteerimiseks, ehitamiseks ja käitamiseks. Ungari kohustus eraldama oma eelarvest täiendavalt 2,5 miljardit eurot, et rahastada nende reaktoritega seotud investeeringuid. Ta ei pidanud kandma nende reaktorite ostuhinna tasumiseks vajalikke vahendeid üle äriühingu Paks II kontole. Suuremat osa nendest vahenditest tuli hoida Venemaa välismajandus- ja arengupangas (Vnesheconombank). Iga etapi lõpetamisel tuli äriühingul Paks II esitada sellele pangale taotlus tasuda 80% võlgnetavast summast otse JSC NIAEPile. Samuti tuli tal esitada Ungari valitsuse võlahaldusasutusele taotlus tasuda ülejäänud 20%.
10
Vaidlusaluses otsuses, mis võeti vastu ELTL artikli 108 lõike 2 kohase ametliku uurimismenetluse tulemusel, tuvastas komisjon, et teatatud meede kujutas endast ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses riigiabi, mis selle otsuse artiklis 3 sätestatud tingimustel oli siseturuga kokkusobiv vastavalt ELTL artikli 107 lõike 3 punktile c. Mis puudutas kahe uue reaktori ehitamiseks äriühinguga JSC NIAEP otselepingu sõlmimist, siis leidis komisjon, et see ei saanud täiendavalt moonutada konkurentsi ega kaubandust asjaomasel turul, s.o elektriturul, ning et seetõttu ei olnud ta kohaldatavat kohtupraktikat arvestades kohustatud kontrollima, kas see leping oli kooskõlas riigihankeid reguleerivate liidu õigusnormidega. Komisjon märkis vaidlusaluses otsuses, et igal juhul viidi ELTL artikli 258 alusel selles osas läbi eraldi menetlus, mille raames analüüsiti, kas Ungari oli järginud riigihankeid reguleerivaid liidu õigusnorme, ent selle analüüsi tulemusel ei tuvastatud, et nimetatud liikmesriik oleks neid õigusnorme rikkunud.
III. Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
11
Austria Vabariik esitas Üldkohtu kantseleisse 21. veebruaril 2018 saabunud hagiavaldusega vaidlusaluse otsuse peale tühistamishagi.
12
19. juulil 2018 anti Luksemburgi Suurhertsogiriigile luba astuda Üldkohtu menetlusse Austria Vabariigi nõuete toetuseks ja Tšehhi Vabariigile, Prantsuse Vabariigile, Ungarile, Poola Vabariigile, Slovaki Vabariigile ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigile komisjoni nõuete toetuseks.
13
Vaidlustatud kohtuotsuses analüüsis Üldkohus kõiki Austria Vabariigi esitatud väiteid ja lükkas need tagasi, välja arvatud teine ja kolmas väide, millest see liikmesriik kohtuistungil loobus, ning jättis hagi kokkuvõttes rahuldamata.
IV. Apellatsioonimenetluse poolte nõuded
14
Austria Vabariik palub Euroopa Kohtul
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus tervikuna;
–
rahuldada esimeses kohtuastmes vaidlusaluse otsuse tühistamiseks esitatud hagi täies ulatuses ja
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
15
Luksemburgi Suurhertsogiriik palub Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
–
rahuldada täies ulatuses esimeses kohtuastmes esitatud vaidlusaluse otsuse tühistamise nõue ja
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
16
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja Austria Vabariigilt.
17
Tšehhi Vabariik palub Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja Austria Vabariigilt.
18
Prantsuse Vabariik, Ungari ja sisuliselt ka Poola Vabariik paluvad Euroopa Kohtul jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
V. Menetluse suulise osa uuendamise taotlus
19
Ungari palus Euroopa Kohtu kantseleisse 13. märtsil 2025 esitatud dokumendiga Euroopa Kohtu kodukorra artikli 83 alusel uuendada menetluse suulise osa. Oma taotluse põhjendamiseks väitis ta sisuliselt, et ta ei nõustu kohtujuristi ettepanekus sisalduvate teatud hinnangutega. Eelkõige vaidleb Ungari vastu hinnangutele selle kohta, milline ulatus on komisjoni kohustusel kontrollida niisuguses menetluses nagu see, mille tulemusel tehti vaidlusalune otsus, kas abimeede on kooskõlas muude liidu õigusnormidega kui riigiabi käsitlevad sätted, eelkõige juhul, kui komisjon on sellise kontrollimise asjaomase liikmesriigi suhtes juba läbi viinud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses.
20
Sellega seoses väärib ühelt poolt meeldetuletamist, et Euroopa Liidu Kohtu põhikirjas ega kodukorras ei ole ette nähtud võimalust, et pooled võiksid esitada seisukohti vastuseks kohtujuristi ettepanekule (25. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. European Food jt, C‑638/19 P, EU:C:2022:50, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika).
21
Teiselt poolt on ELTL artikli 252 teise lõigu kohaselt kohtujuristi ülesanne avalikul kohtuistungil täiesti erapooletult ja sõltumatult teha põhjendatud ettepanekuid kohtuasjades, mis Euroopa Liidu Kohtu põhikirja kohaselt nõuavad tema osalust. Kohtujuristi ettepanek ega selleni jõudmiseks läbitud põhjenduskäik ei ole Euroopa Kohtule siduvad. Seetõttu ei saa asjaolu, et huvitatud isik ei nõustu kohtujuristi ettepanekuga, olenemata sellest, milliseid küsimusi selles analüüsiti, iseenesest olla põhjus, mis annaks alust menetluse suulise osa uuendamiseks (25. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. European Food jt, C‑638/19 P, EU:C:2022:50, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika).
22
Samas võib Euroopa Kohus igal ajal pärast kohtujuristi ärakuulamist teha kodukorra artikli 83 alusel määruse menetluse suulise osa uuendamiseks, eelkõige juhul, kui ta leiab, et tal ei ole piisavalt teavet, või kui pool on pärast menetluse suulise osa lõpetamist esitanud uue asjaolu, millel on otsustav tähtsus Euroopa Kohtu lahendile.
23
Käesoleval juhul leiab Euroopa Kohus siiski – olles kohtujuristi ära kuulanud –, et tal on menetluse kirjaliku osa ja Euroopa Kohtus suuliste seisukohtade ärakuulamiseks toimunud kohtuistungi tulemusel kogu vajalik teave käesolevas asjas otsuse tegemiseks. Ta märgib, et igal juhul ei ilmne Ungari esitatud menetluse suulise osa uuendamise taotlusest, mis keskendub põhiosas õigusküsimustele, mille üle on juba vaieldud menetluse kirjalikus osas ja suuliste seisukohtade ärakuulamiseks toimunud kohtuistungil, ühtegi uut asjaolu, mis võiks olla tähtis tema tehtava lahendi jaoks selles kohtuasjas.
24
Neil asjaoludel ei ole alust menetluse suulist osa uuendada.
VI. Apellatsioonkaebus
25
Austria Vabariik esitab oma apellatsioonkaebuse põhjendamiseks neli väidet, millest esimese kohaselt rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta järeldas, et kahe uue tuumareaktori ehitamiseks riigihankemenetluse korraldamata jätmine ei toonud kaasa vaidlusaluse otsuse õigusvastasust; teise väite kohaselt rikkus ta õigusnormi kõnealuse abimeetme proportsionaalsuse kontrollimisel; kolmanda väite kohaselt rikkus Üldkohus õigusnormi seoses ebaproportsionaalsete konkurentsimoonutuste olemasolu ning turgu valitseva seisundi tugevdamise ja/või tekkimise küsimusega ning neljanda kohaselt rikkus Üldkohus õigusnormi kõnealuse abi koosseisu kindlaksmääramisel.
A. Esimene väide
26
Apellatsioonkaebuse esimene väide puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkte 27–50 ja 196–203.
27
Esimesena on see väide esitatud selle kohta, et Üldkohus lükkas tagasi esimeses kohtuastmes esitatud hagi esimese väite, milles Austria Vabariik leidis, et vaidlusalune otsus on õigusvastane, kuna kahe uue tuumareaktori ehitamine, mis tema sõnul on „abi andmise asjaolu, mis on [kõnealuse abi esemest] lahutamatu“, tehti ülesandeks JSC NIAEPile hankemenetlust korraldamata, rikkudes sellega riigihanget reguleerivaid liidu õigusnorme.
28
Sellega seoses tuleb märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 25–50 tõdes Üldkohus sisuliselt esiteks, et vaidlusaluse otsuse põhjendustes 279–287 tugines komisjon esimese võimalusena õigesti põhimõttele, et ta on kohustatud järgima riigiabiõiguse ja liidu õiguse muid valdkondi reguleerivate sätete vahelist kooskõla üksnes osas, mis puudutab kõnealuse abi andmisega asjaolusid, mis on selle abi esemega sedavõrd lahutamatult seotud, et neid ei ole võimalik eraldi hinnata. Viidates 22. septembri 2020. aasta kohtuotsusele Austria vs. komisjon (C‑594/18 P, EU:C:2020:742), millele tugines Austria Vabariik, tõdes Üldkohus kõigepealt, et tema menetluses ei tuginetud ühelegi liidu õiguse sätete rikkumisele, mis tuleneks kõnealuse abiga edendatavast majandustegevusest, st tuumaenergia tootmisest. Seejärel leidis Üldkohus, et asjaolust, et Euroopa Kohus ei analüüsinud viidatud kohtuotsuses lahutamatut seost asjaomase abi andmise asjaolude ja selle abi enda vahel, ei saa teha mingeid järeldusi, kuna nimetatud kohtuotsuse aluseks olnud kohtuasjas tulenes viidatud liidu õiguse põhimõtete rikkumine selle abi esemest endast, milleks on tuumaelektrijaama arendus. Lõpuks leidis Üldkohus, et samast kohtuotsusest ei nähtunud Euroopa Kohtu kavatsus laiendada komisjoni kontrolli ulatust selles valdkonnas, kuna kontrollikohustuse kehtestamine sõltumata sellest, kas selline lahutamatu seos esineb või mitte, oleks vastuolus nii menetlusnormide ja menetluslike tagatistega, mis on omased erinevatele menetlustele teistes liidu õiguse valdkondades, kui ka haldusmenetluste ja õiguskaitsevahendite autonoomia põhimõttega. Neid kaalutlusi arvestades märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 34, et komisjon ei rikkunud õigusnormi, kui ta leidis, et tema kontroll ELTL artikli 108 kohases menetluses peaks piirduma käsitletava abimeetme endaga ja sellega lahutamatult seotud abi andmise asjaoludega.
29
Teiseks leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 35, et Austria Vabariik väidab ekslikult, et see, et uute reaktorite ehitamine tehti ülesandeks JSC NIAEPile, on abi andmise asjaolu, mis on selle esemest „lahutamatu“, kuna avatud hankemenetluse tulemuseks oleks võinud olla täiesti erinev abi, eelkõige selle summa ja struktuuri poolest. Olles selle kohta täpsustanud, et kõnealune abi seisnes kahe uue tuumareaktori andmises nende käitamise eesmärgil tasuta äriühingu Paks II kasutusse, leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 36, et küsimus, kas nende kahe reaktori ehitustööde hankelepingu sõlmimine oleks pidanud toimuma riigihankemenetluses, puudutab tasuta kasutusse antava asja tootmist ja tarnimist ning eelneb niisiis abimeetmele endale, mistõttu ei kujuta kahe uue tuumareaktori arendamise ja ehitamise lepingu sõlmimise otsus endast abi enda andmise asjaolu.
30
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 37 leidis Üldkohus selle kohta, et riigihanke korraldamine ja võimalik muu ettevõtja valimine reaktorite ehitamiseks ei oleks muutnud ei abi eset, nimelt kahe uue tuumareaktori tasuta kasutusse andmist nende käitamise eesmärgil, ega ka selle abi saajat, kelleks on äriühing Paks II. Lisaks oleks riigihankeid reguleerivate liidu õigusnormide rikkumisel mõju ainult tuumajaamade ehitamise turule ja sellel ei saaks olla tagajärgi turule, mida on silmas peetud vaidlusaluses abimeetmes, s.o elektriturule.
31
Mis täpsemalt puudutab avaliku pakkumismenetluse puudumise mõju abisummale, siis leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 38, et ei ole tõendatud, et teised pakkujad oleksid võinud pakkuda kahe reaktori asjaomast tehnoloogiat „parematel tingimustel või madalama hinnaga“. Nimelt ei oleks isegi juhul, kui pakkumismenetluse kasutamine oleks võinud kõnealust abisummat moonutada, sellel asjaolul iseenesest mingit mõju eelisele, mida see abi kujutas endast abisaajale, kuivõrd see eelis seisnes kahe uue reaktori tasuta kasutusse andmises nende käitamiseks. Seetõttu leidis Üldkohus, et kõnealuse abi summa suurendamine või vähendamine ei oleks mõjutanud ei abi ennast ega selle konkurentsivastast mõju.
32
Teisena on apellatsioonkaebuse esimene väide suunatud selle vastu, et Üldkohus lükkas tagasi esimeses kohtuastmes esitatud hagi kümnenda väite esimese osa, mille kohaselt ei ole vaidlusalune otsus piisavalt põhjendatud osas, mis puudutab abi kokkusobivust muude liidu õigusnormidega. Austria Vabariik väitis Üldkohtus eelkõige seda, et komisjon ei olnud nõuetekohaselt esitanud põhjusi, miks ta ei tuvastanud riigihanget reguleerivate liidu õigusnormide rikkumist selle pinnalt, et kahe uue tuumareaktori ehitustööde hankeleping sõlmiti otse, mis kujutab endast kõnealuse abi esemega lahutamatult seotud abi andmise asjaolu. Üldkohus leidis selle kohta vaidlustatud kohtuotsuse punktides 197 ja 198, et komisjon on esimese võimalusena selgitanud vaidlusaluse otsuse põhjendustes 280–284, et kuna direktiivi 2014/25 võimaliku rikkumise ja kõnealuse abi eseme vahel puudub lahutamatu seos, ei saa see rikkumine mõjutada abi kokkusobivust siseturuga. Seega ei olnud komisjon Üldkohtu hinnangul kohustatud vaidlusaluses otsuses välja tooma põhjuseid, mille tõttu olid direktiivi 2014/25 artikli 50 punktis c ette nähtud tingimused täidetud.
33
Kolmandana, nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 40 ja 43, tõdes Üldkohus, et vaidlusaluse otsuse põhjenduses 285 märkis komisjon, et igal juhul oli ta hinnanud Ungari tegevuse vastavust direktiivile 2014/25 eraldi menetluses, nimelt liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses viitenumbriga NIF 2015/4231‑32 (edaspidi „2015. aasta liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus“), mille tulemusel ta järeldas, et selle direktiiviga kehtestatud menetlused ei ole direktiivi artikli 50 punkti c alusel kahe uue tuumareaktori ehitustööde hankelepingu sõlmimise suhtes kohaldatavad.
34
Analüüsides sisuliselt neid vaidlusaluse otsuse täiendavaid põhjendusi, leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 41, et komisjon leidis abi kokkusobivuse hindamise tulemuste ja liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse tulemuste sidususe huvides õiguspäraselt, et ta võib viidata 2015. aasta liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses antud hinnangule. Nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 42, leidis komisjon põhjaliku analüüsi tulemusel, et kahe uue tuumareaktori ehitustööde hankelepingu võis sõlmida otse JSC NIAEPiga eelnevalt avatud hankemenetlust korraldamata, võttes arvesse, et tehnilistel põhjustel puudus konkurents ja seetõttu oli asjakohane direktiivi 2014/25 artikli 50 punkti c alapunkt ii. Vaidlustatud kohtuotsuse punktide 43–46 kohaselt esitas komisjon menetlust korraldava meetme alusel Üldkohtule dokumendid, millest tuleb Üldkohtu arvates järeldada, et Ungari oli võtnud kohustuse viia avatud hankemenetlused läbi enamiku asjaomase projekti teiste osade puhul läbipaistvalt ning järgides võrdse kohtlemise ja diskrimineerimiskeelu aluspõhimõtteid. Nagu nähtub eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktist 45, kajastub Üldkohtu istungil komisjoni tehtud avalduste kohaselt see Ungari kohustus vaidlusaluse otsuse põhjenduses 372, mida tuleb lugeda koostoimes selle põhjendusega 285.
35
Lisaks märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 47, et ta ei saa nõustuda sellega, et abi siseturuga kokkusobivuse menetluses seataks kahtluse alla kõik varem vastu võetud otsused, mille suhtes on juba toimunud eraldi menetlus, mida reguleerivad erinormid 15. juuni 1993. aasta kohtuotsuse Matra vs. komisjon (C‑225/91, EU:C:1993:239, punkt 44) tähenduses ning mis erinevad nendest, mida kohaldatakse riigiabi valdkonnas. Õiguskindluse põhimõttega on vastuolus see, kui komisjon vaatab ehitustööde hankelepingu sõlmimise uuesti läbi riigiabimenetluse raames, isegi kui tal ei ole uut teavet võrreldes sellega, mis tal oli ajal, mil ta otsustas lõpetada varem algatatud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse. Komisjoni sõnul oli sellise juhtumiga tegemist vaidlusaluse otsuse vastuvõtmise ajal osas, mis puudutab kontrollimist, kas Ungari järgis riigihankeid reguleerivaid liidu õigusnorme, kui ta sõlmis hankelepingu kahe uue tuumareaktori ehitamiseks Paksi tuumaelektrijaamas.
36
Mis puudutab Austria Vabariigi argumenti, et liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus ei saa ette ära otsustada riigihankeid reguleerivate liidu õigusnormide võimaliku rikkumise hindamist riigiabimenetluse raames, kuna liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlust reguleerib otstarbekuse põhimõte, siis leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 48, et see argument ei ole asjakohane, kuna komisjon oli tegelikult algatanud viimati nimetatud menetluse, mille raames ta analüüsis tehnilisi põhjuseid, millele Ungari tugines ja mille tulemusel ta jõudis järeldusele, et direktiivi 2014/25 artikli 50 punkti c tingimused olid täidetud. 2015. aasta liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse tulemus kvalifitseeriti vaidlusaluse otsuse põhjenduses 285 pealegi „esialgseks järelduseks“ üksnes seetõttu, et uue teabe alusel oli igal ajal võimalik algatada uus samalaadne menetlus.
37
Apellatsioonkaebuse esimene väide koosneb kolmest osast, millest kahte esimest tuleb analüüsida koos.
1.
Apellatsioonkaebuse esimese väite esimene ja teine osa
a)
Poolte argumendid
38
Kõigepealt heidab Austria Vabariik, keda toetab Luksemburgi Suurhertsogiriik, apellatsioonkaebuse esimese väite esimeses osas Üldkohtule sisuliselt ette, et viimane tegi vaidlustatud kohtuotsuse punktides 27 ja 201 „kunstlikult“ vahet kahe uue tuumareaktori ehitamisel ja nende tasuta kasutusse andmisel äriühingule Paks II, kuna Üldkohus pidas kõnealuse abimeetme esemeks üksnes kasutusse andmist. Täpsemalt leiab Austria Vabariik, et kõnealuse abi eset toetavaid meetmeid tuleb käsitleda kogumis. Üldkohtu „range vahetegemine“ kahe uue tuumareaktori tasuta kasutada andmise ja Ungari poolt selleks kulutatud ressursside vahel on seega ekslik. Seejärel, viidates eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktidele 2, 65, 73 ja 188, märgib Austria Vabariik formaalselt küll apellatsioonkaebuse teise väite alla kuuluvalt, kuid argumentide raames, mis sisuliselt kuuluvad endiselt apellatsioonkaebuse esimese väite alla, et Üldkohus ei esitanud selles kohtuotsuses mitte ühe, vaid mitu kõne all oleva abimeetme kirjeldust.
39
Lisaks rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis, et 22. septembri 2020. aasta kohtuotsusega Austria vs. komisjon (C‑594/18 P, EU:C:2020:742) ei soovinud Euroopa Kohus laiendada selle kontrolli ulatust, mida komisjonil tuleb teha niisuguses menetluses nagu vaidlusalune abimenetlus.
40
Komisjon leiab, et Üldkohus ei rikkunud selles osas õigusnormi, ja väidab, et Austria Vabariik ajab ekslikult segamini kõnealuse abi eseme ja selle abi andmise asjaolud. Tuginedes eelkõige 31. jaanuari 2023. aasta kohtuotsusele komisjon vs. Braesch jt (C‑284/21 P, EU:C:2023:58), tuletab ta meelde, et abi andmise asjaolusid tuleb sellise menetluse raames nagu kõnealune abimenetlus hinnata ainult siis, kui see on kõnealuse abi esemega nii lahutamatult seotud, et seda oleks võimatu eraldi hinnata. Komisjoni sõnul tegi Üldkohus käesoleval juhul õigesti vahet ühelt poolt kõnealusel abil ja selle esemel ning teiselt poolt selle abi andmise asjaoludel ning leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 36 õigesti, et kahe tuumareaktori arendamise ja ehitamise turgu puudutav pakkumismenetlus eelnes abimeetmele endale, milleks on „kahe uue tuumareaktori [andmine tasuta äriühingu Paks II kasutusse] nende käitamise eesmärgil“, ega kujuta endast seega kõnealuse abi enda andmise asjaolu.
41
Lisaks leidis Üldkohus õigesti, et riigihankemenetluse läbiviimine ja mõne teise ettevõtja kasutamine kahe uue tuumareaktori ehitamiseks ei oleks muutnud kõnealuse abi eset ega saajat. Isegi kui oletada, et riigihankeid reguleerivaid liidu õigusnorme rikuti, mis aga komisjoni hinnangul nii ei ole, oleks rikkumise mõju piiratud tuumaelektrijaamade ehitustööde turuga ning sellel ei ole tagajärgi elektriturule, mida kõnealune abimeede puudutab. Samamoodi, kui oletada, et kõnealuse abi summat oleks võinud mõjutada kahe uue tuumareaktori ehitamiseks hankelepingu sõlmimine otse, mis samuti nii ei ole, väidab komisjon, et igal juhul hindas ta asjaomase meetme proportsionaalsust hoolikalt, võttes arvesse kõiki asjasse puutuvaid asjaolusid.
42
Apellatsioonkaebuse esimese väite teises osas väidab Austria Vabariik kõigepealt sisuliselt, et vastupidi sellele, mida Üldkohus märkis eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktides 35–39, oli kahe uue tuumareaktori ehitamise hankelepingu sõlmimine otseselt seotud kõnealuse abimeetmega. Ta viitab sellega seoses eesmärgile tagada siseturul aus ja moonutamata konkurents, mis on riigihankeõiguse ja riigiabiõiguse ühine eesmärk. Seejärel märgib Austria Vabariik, et tegelikult olid kahe uue tuumareaktori kasutusse andmine ja Venemaa Föderatsiooni poolt Ungarile antud laen väga tihedalt seotud, kuna Venemaa ja Ungari ametiasutused kavandasid ja rakendasid – nagu nähtub valitsustevahelisest kokkuleppest – asjaomast tehingut kui „tervikprotsessi“.
43
Endiselt apellatsioonkaebuse esimese väite raames, milles Austria Vabariik viitab sellega seoses teises väites esitatud argumentidele, rõhutab ta lisaks, et riigihankeid reguleerivate õigusnormide rikkumine mõjutab abi ennast, täpsemalt selle abi proportsionaalsust ja suurust. Ta selgitab muu hulgas, et riigihankeõigusega kooskõlas oleva avatud hankemenetluse tulemuseks oleks võinud olla täiesti teistsugune abi nii summa kui ka struktuuri poolest selles mõttes, et kahe uue tuumareaktori ehitamiseks soodsam pakkumus oleks otseselt vähendanud kõnealuse abi summat.
44
Austria Vabariik vaidlustab sellega seoses vaidlustatud kohtuotsuse punktid 36 ja 38 osas, milles Üldkohus järeldas, et kõnealuse abi summa suurendamine või vähendamine ei too kaasa abi enda muutmist ega selle konkurentsimõju muudatust. Kui avatud hankemenetluse raames oleks saanud esitada soodsama pakkumuse ja see oleks vastu võetud, oleks kõnealune abi võinud oma summa ja struktuuri poolest olla erinev. Seega ei saa ilma avatud hankemenetluseta olla tagatud, et kõnealune abi on tegelikult proportsionaalne, see tähendab piirdub nõutava miinimumiga.
45
Komisjon tuletab meelde, et 22. märtsi 1977. aasta kohtuotsusest Iannelli & Volpi (74/76, EU:C:1977:51) tuleneb, et abi esemega on lahutamatult seotud ainult sellise abi andmise asjaolud, mida ei ole võimalik hinnata eraldi. Käesoleval juhul võib aga küsimust, kas kõnealune abi on kooskõlas liidu riigihankealaste õigusnormidega, hinnata eraldi ning seda ka tehti 2015. aasta liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses.
46
Mis puudutab Austria Vabariigi argumenti valitsustevahelise kokkuleppe kohta (vt käesoleva kohtuotsuse punkt 42), siis väidab komisjon seejärel, et see argument esitati esimest korda apellatsioonkaebuse raames ja on seega vastuvõetamatu.
47
Lisaks märgib komisjon, et võimalus, et hankemenetluse läbiviimisel oleks kõnealuse abi summa ja struktuur võinud olla erinevad, ei ole samuti oluline asjaolu, kuna kõnealuse abi proportsionaalsuse kontroll ei oleks viinud teistsuguse tulemuseni. Nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 38, siis kuna selle abi ese seisneb kahe uue tuumareaktori tasuta kasutusse andmises, ei tooks abisumma suurendamine või vähendamine iseenesest kaasa teistsugust hinnangut.
48
Euroopa Kohtu istungil märkis komisjon, et kõnealuse abimeetme esemeks olnud investeeringu summa oli 12,5 miljardit eurot, millest 10 miljardit andis laenuna Venemaa Föderatsioon valitsustevahelise kokkuleppe alusel ja 2,5 miljardit eurot olid Ungari omavahendid. Ta väitis, et turul tegutsev ettevõtja ei oleks saanud sellise investeeringu kaudu piisavalt kasumit, ja leidis seejärel, et ilma Ungari antud abita ei oleks kõnealust projekti ellu viidud, mistõttu tuli sellel liikmesriigil investeerida 12,5 miljardit eurot. Sellega seoses kinnitas komisjon vastuseks Euroopa Kohtu küsimusele, et viimati nimetatud summa vastab kahe uue tuumareaktori ehituskuludele ning teatavatele investeeringutele, mis on seotud nende käitamisega äriühingu Paks II poolt.
49
Prantsuse Vabariik väidab sisuliselt, et Austria Vabariik soovib oma argumentidega, mis puudutavad kahe uue tuumareaktori ehitamiseks ehitustööde hankelepingu otse sõlmimist kui kõnealuse abiga lahutamatult seotud abi andmise asjaolu, tegelikult vaidlustada hinnangut, mille Üldkohus andis faktilistele asjaoludele ja tõenditele. Ent välja arvatud juhul, kui tegemist on nende moonutamisega, ei ole selline hinnang õigusküsimus, mis kuuluks Euroopa Kohtu poolt apellatsiooni korras läbivaatamisele.
b)
Euroopa Kohtu hinnang
50
Apellatsioonkaebuse esimese väite esimese ja teise osaga soovib Austria Vabariik seada kahtluse alla vaidlustatud kohtuotsuse punktides 35–38 esitatud analüüsi osas, milles Üldkohus nõustus selle analüüsi tulemusel vaidlusaluse otsuse põhjenduses 284 esimese võimalusena esitatud järeldusega, et kuna riigihankeid reguleerivate liidu õigusnormide võimaliku rikkumise ja kõnealuse abi eseme vahel lahutamatu seos puudub, ei saa see rikkumine mõjutada abi siseturuga kokkusobivuse hindamist.
51
Austria Vabariik väidab sisuliselt, et Üldkohus rikkus õigusnormi esiteks sellega, et ta jättis kõnealuse abimeetme eseme määratlusest välja kahe uue tuumareaktori ehitamise, ja teiseks sellega, et ta nõustus komisjoni järeldusega, mille kohaselt ei kujutanud ehitustööde hankelepingu otse sõlmimine endast abi esemest lahutamatut abi andmise asjaolu.
52
Sellega seoses tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei tohi ELTL artiklis 108 ette nähtud menetlus kunagi viia tulemuseni, mis oleks vastuolus aluslepingu konkreetsete sätetega. Seega ei saa abi tunnistada siseturuga kokkusobivaks, kui abi ise või mõni selle osa rikub liidu õiguse sätteid või üldpõhimõtteid (31. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Braesch jt, C‑284/21 P, EU:C:2023:58, punkt 96 ja seal viidatud kohtupraktika).
53
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 33 sisuliselt märkis, tuleneb seega Euroopa Kohtu praktikast, et komisjon peab riigiabi siseturuga kokkusobivuse hindamisel arvesse võtma muude kui riigiabi reguleerivate liidu õigusnormide võimalikku rikkumist juhul, kui rikkumine tuleneb rahastatavast majandustegevusest, abist või selle esemest kui sellisest või ka abi esemega lahutamatult seotud abi andmise asjaoludest (vt selle kohta 22. märtsi 1977. aasta kohtuotsus Iannelli & Volpi, 74/76, EU:C:1977:51, punkt 14, ja 31. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Braesch jt, C‑284/21 P, EU:C:2023:58, punktid 98 ja 103 ning seal viidatud kohtupraktika).
54
Nimelt, kui abi andmise asjaolud on niivõrd lahutamatult seotud abi eesmärgiga, et neid ei ole võimalik eraldi hinnata, tuleb nende mõju abi kui terviku kokkusobivusele või kokkusobimatusele tingimata hinnata ELTL artiklis 108 sätestatud menetluses (31. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Braesch jt, C‑284/21 P, EU:C:2023:58, punkt 97 ja seal viidatud kohtupraktika). Sellised asjaolud kuuluvad seega nende hulka, mida komisjon peab kontrollima ja vajaduse korral heaks kiitma, mistõttu juhul, kui see toob kaasa liidu õiguse sätete või üldpõhimõtete rikkumise, on komisjoni otsus, millega sama abi heaks kiidetakse, tingimata õigusvastane (vt selle kohta 31. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Braesch jt, C‑284/21 P, EU:C:2023:58, punkt 99).
55
Sellega seoses otsustas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 30 õigesti, et 22. septembri 2020. aasta kohtuotsusest Austria vs. komisjon (C‑594/18 P, EU:C:2020:742) ei saa järeldada, et Euroopa Kohus kavatses taganeda oma kohtupraktikast, mille kohaselt tuleb teha vahet abi esemega lahutamatult seotud abi andmise asjaoludel ning asjaoludel, millel seda seost ei ole, ning et seetõttu tuleb Austria Vabariigi sellekohased väited tagasi lükata. Samas ei viidanud Euroopa Kohus 22. septembri 2020. aasta kohtuotsuses Austria vs. komisjon (C‑594/18 P, EU:C:2020:742) oma kohtupraktikale, mis puudutab abist või selle esemest lahutamatuid abi andmise asjaolusid. Sellegipoolest, seda siiski põhjusel, et viimati nimetatud kohtuotsuse aluseks olnud kohtuasjas oli arutusel üksnes sellisest majandustegevusest tulenev liidu õiguse väidetav rikkumine, mida selles asjas kõnealuse abiga kavatseti rahastada ja mida seetõttu ei saanud abi esemest lahutada (vt selle kohta 31. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Braesch jt, C‑284/21 P, EU:C:2023:58, punkt 98).
1) Kõnealuse abi eseme määratlus
56
Kõigepealt tuleb kontrollida, kas Üldkohus määratles vaidlustatud kohtuotsuse punktis 36 õigesti kõnealuse abi eseme nii, et see seisneb üksnes „kahe uue tuumareaktori [andmises tasuta äriühingu Paks II kasutusse] nende käitamise eesmärgil“, jättes nende ehitamise abi esemest välja.
57
Mis kõigepealt puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkti 36 kohta esitatud argumentide vastuvõetavust, siis esiteks tuleb märkida, et kuigi kodukorra artikli 170 lõike 1 kohaselt ei või apellatsioonkaebuses muuta Üldkohtu menetluses olnud hagi eset, võib apellant siiski esitada apellatsioonkaebuse, esitades Euroopa Kohtus väiteid ja argumente, mis on tekkinud vaidlustatud kohtuotsuse pinnalt ja mille eesmärk on selle kohtuotsuse põhjendatust õiguslikult kritiseerida (vt 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Aeris Invest vs. komisjon ja SRB, C‑535/22 P, EU:C:2024:819, punkt 146 ja seal viidatud kohtupraktika). Seega on Austria Vabariigil õigus – vastupidi Prantsuse Vabariigi vasturepliigis väidetule – esitada apellatsioonimenetluse etapis esimest korda argumendid, mis on suunatud selle vastu, kuidas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 36 kõnealuse abi eseme piiritles.
58
Teiseks tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et apellatsioonkaebuse korral puudub Euroopa Kohtul pädevus tuvastada fakte ja üldjuhul ka läbi vaadata tõendeid, millele Üldkohus on nende faktide puhul tuginenud. Euroopa Kohtu pädevus kontrollida Üldkohtu tuvastatud faktilisi asjaolusid hõlmab seega eelkõige faktide moonutamist, see tähendab toimikumaterjalidest tulenevate järelduste sisulist ebaõigsust, tõendite moonutamist, nende õiguslikku kvalifitseerimist ja küsimust, kas on järgitud tõendamiskoormist ning tõendite hankimist puudutavaid õigusnorme (vt 10. septembri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa jt, C‑465/20 P, EU:C:2024:724, punktid 168 ja 169 ning seal viidatud kohtupraktika). Ent käesolevas asjas ei vaidlusta Austria Vabariik oma argumentidega, mis puudutavad vaidlusaluse abimeetme eseme piiritlemist Üldkohtu poolt, mitte faktiliste asjaolude tuvastamist, vaid nende asjaolude õiguslikku kvalifitseerimist Üldkohtu poolt.
59
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 36 esitatud hinnangu sisu puhul tugines Üldkohus käesoleva kohtuotsuse punktis 56 nimetatud eeldusele järeldamaks, et „[k]üsimus, kas nende kahe reaktori ehitustööde hankelepingu sõlmimine oleks pidanud toimuma riigihankemenetluses, puudutab tasuta kasutusse antava eseme tootmist ja tarnimist ning eelneb niisiis abimeetmele endale“, ning leidis seejärel, et „[s]eega ei kujuta kahe uue [tuuma]reaktori arendamise ja ehitamise lepingu sõlmimise otsus endast abi enda andmise asjaolu“.
60
Kõnealuse abimeetme esemest ei saa aga välja jätta tehingut, mille peamised asjaolud ilmnevad meetmest teatamisest ja mis on meetme lahutamatu osa, kuna see on meetme rakendamiseks ja seega selle eesmärgi saavutamiseks vajalik element.
61
Nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 2, oli konkreetsel juhul Ungari kavandatud abi eesmärk toetada tuumaenergia tootmist, mida taotleti projektiga, mille eesmärk oli asjaomase abimeetme kohta saadetud teate pealkirja kohaselt „kahe uue tuumareaktori ehitamine“. Vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 5 ja 6 nähtub lisaks, et valitsustevahelise kokkuleppe kohaselt hõlmas nende kahe uue tuumareaktori arendamine nende projekteerimist ja ehitamist, mille põhielemendid, nimelt tootja isik ja nende kahe uue tuumareaktori tehniline kirjeldus, nähtusid kõnealuse abimeetme kohta saadetud teatest.
62
Lisaks on vaidlusaluse otsuse põhjenduses 9, mida on tsiteeritud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 116, märgitud punkti 2.1 „Projekti kirjeldus“ all, et „[m]eede hõlmab Ungarisse kahe uue tuumareaktori […] ehitamist, mida rahastab täielikult Ungari riik tuumareaktorite tulevase omaniku ja käitaja ettevõtja Paks II […] kasuks“. Samas kontekstis kirjeldab komisjon selle otsuse põhjendustes 324–328 teatatud abimeedet kui „sobivat vahendit […] uu[t]e reaktori[te] ehitamiseks“, olles sobiv „tuumaenergia edendamise ühise huvi eesmärgi saavutamiseks“.
63
Mis puudutab kõnealuse abi summat, siis nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 188, milles korratakse selle otsuse põhjenduses 15 esitatud teavet, et selle abiga „[on hõlmatud] 10 miljardi euro suurune vaba tagasimaksega arvelduslaen ja Ungari riigi poolt täiendavalt makstud 2,5 miljardit eurot“. Nagu ilmneb selle kohtuotsuse punktist 7, sai Ungari arvelduslaenu valitsustevahelise kokkuleppe kohaselt Venemaa Föderatsioonilt ning seda oli lubatud kasutada üksnes kahe uue tuumareaktori projekteerimiseks, ehitamiseks ja käiku andmiseks. Lõpuks kinnitas komisjon kohtuistungil, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 48, et Ungari poolt kõnealusesse projekti investeeritud summa vastas eelkõige nende kahe uue tuumareaktori ehituskuludele.
64
Seega tuleb tõdeda, et kuna nende reaktorite ehitamine oli ühelt poolt vajalik kõnealuse teatatud meetmega taotletava eesmärgi saavutamiseks ja teiselt poolt tehing, mida rahastatakse vähemalt kaudselt Ungari vahenditest, siis oli nende ehitamine selle liikmesriigi teatatud abimeetme lahutamatu osa ning seetõttu ei võinud Üldkohus seda õiguspäraselt meetme esemest välja jätta.
65
Järelikult põhineb vaidlustatud kohtuotsuse punktis 36 esitatud Üldkohtu kinnitus, et selle abi ainus eesmärk oli „kahe uue tuumareaktori [andmine tasuta äriühingu Paks II kasutusse] nende käitamise eesmärgil“, asjakohaste faktiliste asjaolude õiguslikult vääral kvalifitseerimisel.
2) Lahutamatult seotud abi andmise asjaolu esinemine
66
Neil asjaoludel tuleb seejärel kontrollida, kas hoolimata faktiliste asjaolude väärast õiguslikust kvalifitseerimisest, mis on tuvastatud käesoleva kohtuotsuse punktis 65, kinnitas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 39 õigesti vaidlusaluses otsuses esimese võimalusena esitatud järeldust, mille kohaselt kahe uue tuumareaktori ehitamiseks ehitustööde hankelepingu sõlmimine otse, st selle lepingu sõlmimine JSC NIAEPiga ilma hankemenetlust korraldamata, ei kujuta endast abi esemest lahutamatut asjaolu käesoleva kohtuotsuse punktis 54 viidatud kohtupraktika tähenduses.
67
Nimelt tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kui Üldkohtu otsuse põhjendustest nähtub liidu õiguse rikkumine, kuid resolutsioon on põhjendatud muude õiguslike põhjendustega, ei too selline rikkumine kaasa kohtuotsuse tühistamist ning põhjendused tuleb asendada (14. detsembri 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Amazon.com jt, C‑457/21 P, EU:C:2023:985, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).
68
Sellega seoses kujutab kahe uue tuumareaktori ehitamiseks ehitustööde hankelepingu otse sõlmimine endast tingimata kõnealuse abi esemega seotud abi andmise asjaolu, kuna – nagu on tõdetud käesoleva kohtuotsuse punktis 64 – ehitamine on lahutamatu osa kõnealusest meetmest, millest Ungari teatas ja mille eesmärk oli anda kaks uut reaktorit äriühingule Paks II tasuta kasutada.
69
Siiski tuleb veel analüüsida, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 48 sisuliselt märkis, kas seda abi andmise asjaolu võib pidada kõnealuse abi esemega sedavõrd lahutamatult seotuks, et komisjon oli kohustatud abi siseturuga kokkusobivuse analüüsimisel lisama hinnangu selle kohta, kas see abi andmise asjaolu on kooskõlas riigihankeid reguleerivate liidu õigusnormidega.
70
Nagu on tõdetud käesoleva kohtuotsuse punktis 54, tuleb komisjonil ELTL artiklis 108 ette nähtud menetluse raames hinnata abi andmise asjaolusid, mis on abi esemest lahutamatud, st mis on abi esemega sedavõrd lahutamatult seotud, et neid ei ole võimalik hinnata eraldi, mistõttu tuleb nende mõju abi kui terviku kokkusobivusele või kokkusobimatusele siseturuga tingimata hinnata eelviidatud menetluse raames.
71
Seevastu ei ole sellised abi andmise asjaolud, mis on küll abi eseme osa, kuid ei ole otseselt vajalikud selle eesmärgi saavutamiseks või toimimiseks, abi esemega lahutamatult seotud asjaolud (vt selle kohta 22. märtsi 1977. aasta kohtuotsus Iannelli & Volpi, 74/76, EU:C:1977:5, punkt 14, ja 2. mai 2019. aasta kohtuotsus A‑Fonds, C‑598/17, EU:C:2019:352, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika). Seetõttu on Euroopa Kohus leidnud, et asjaomase liikmesriigi võetud meetmed, mis on küll faktiliselt seotud, kuid õiguslikult eraldiseisvad, ei kujuta endast abimeetmega lahutamatult seotud abi andmise asjaolusid (14. detsembri 2023. aasta kohtumäärus CAPA jt vs. komisjon, C‑742/21 P, EU:C:2023:1000, punkt 93 ja seal viidatud kohtupraktika).
72
Käesolevas asjas on – vastupidi Üldkohtu hinnangule vaidlustatud kohtuotsuse punktis 39 – kahe uue tuumareaktori ehitamiseks ehitustööde hankelepingu otse sõlmimine abi andmise asjaolu, mis on lahutamatu Ungari poolt komisjonile teatatud abimeetme esemest, mille eesmärk oli arendada neid reaktoreid, et anda need tasuta äriühingu Paks II kasutusse. Nagu nimelt nähtub järeldustest, mille Üldkohus tegi vaidlustatud kohtuotsuse punktides 6–8, et abi andmise asjaolu, mis seisnes niisuguse lepingu sõlmimises, oli selliselt määratletud eesmärgi saavutamiseks hädavajalik.
73
Nende järelduste kohaselt kohustus Venemaa Föderatsioon andma Ungarile laenu, et rahastada Paksi tuumaelektrijaama kahe uue tuumareaktori arendamist, mille ehitab Venemaa Föderatsiooni poolt määratud ettevõte JSC NIAEP, tingimusel, et suurem osa selle arenduse jaoks vajalikest vahenditest asub Venemaa välismajandus- ja arengupangas ning et viimane teeb äriühingu Paks II taotlusel JSC NIAEPile makseid iga nimetatud reaktori ehitusetapi eest, mida loetakse valminuks. See laen seisnes 10 miljardi euro suuruses vaba tagasimaksega arvelduslaenu andmises, mida kasutati üksnes uute reaktorite projekteerimiseks, ehitamiseks ja käiku andmiseks. Lisaks oli ette nähtud, et Ungari enda eelarvest täiendavalt ette nähtud 2,5 miljardit eurot, mis on vajalik nimetatud arenduse rahastamiseks, tuleb äriühingu Paks II taotlusel maksta otse JSC NIAEPile selle liikmesriigi valitsuse võlahaldusasutuse poolt.
74
Ent see rahastamisvalem, mis on mõeldud spetsiaalselt uute reaktorite arendamiseks eesmärgiga anda need tasuta äriühingu Paks II kasutusse ja mis nägi ette rahaliste vahendite järkjärgulise ülekandmise JSC NIAEPile vastavalt kahe uue tuumareaktori ehitustööde edenemisele, kinnitab, et nende reaktorite ehitamiseks ehitustööde hankelepingu otse sõlmimine viimati nimetatud äriühinguga oli lahutamatult seotud reaktorite kasutusse andmisega.
75
Sellest järeldub, et vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 52 viidatud kohtupraktikale võis niisuguste liidu õiguse sätete või üldpõhimõtete nagu riigihanget reguleerivad liidu õigusnormid võimalik rikkumine käsitletava abi andmise asjaolu tõttu, mis on kõnealuse abimeetmega lahutamatult seotud, takistada selle meetme siseturuga kokkusobivaks tunnistamist ELTL artikli 108 alusel läbi viidavas menetluses.
76
Analüüs selle kohta, kas kahe uue tuumareaktori ehitamiseks ehitustööde hankelepingu sõlmimine otse on nende õigusnormidega kooskõlas, oli vajalik seda enam, et avatud, erapooletu ja tingimusteta hankemenetluse korraldamine taristu ehitamise hankelepingu sõlmimiseks võib – nagu Austria Vabariik õigesti väidab – mõjutada eelkõige selle ehitamiseks vajamineva investeeringu maksumust ja selle taristu omadusi ning seega selle eelise ulatust, mis võidakse ettevõtjale või ettevõtjate kontsernile sel teel anda (vt selle kohta analoogia alusel 24. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus Land Burgenland jt vs. komisjon, C‑214/12 P, C‑215/12 P ja C‑223/12 P, EU:C:2013:682, punkt 94; 7. märtsi 2018. aasta kohtuotsus SNCF Mobilités vs. komisjon, C‑127/16 P, EU:C:2018:165, punkt 140, ning 17. novembri 2022. aasta kohtuotsus Volotea ja easyJet vs. komisjon, C‑331/20 P ja C‑343/20 P, EU:C:2022:886, punkt 126 ja seal viidatud kohtupraktika).
77
On tõsi, et Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et komisjon ei pea omal algatusel ja selle kohta kaudsete tõendite puudumise korral välja selgitama kogu teavet, mis võiks olla seotud talle esitatud asjaga, isegi kui see teave on üldkättesaadav (5. septembri 2024. aasta kohtuotsus Sloveenia vs. komisjon, C‑447/22 P, EU:C:2024:678, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika). Käesolevas asjas tõstatasid siiski paljud huvitatud isikud, nagu nähtub vaidlustatud otsuse põhjendustest 279–287, millele on viidatud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 25, vaidlusaluse otsuse vastuvõtmiseni viinud menetluses küsimuse, kas kahe uue tuumareaktori ehitamiseks ehitustööde hankelepingu sõlmimine otse on kooskõlas riigihankeid reguleerivate liidu õigusnormidega.
78
Seetõttu tuleb esiteks tõdeda, et Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 38 vääralt, et komisjon võis põhjendatult asuda seisukohale, et vaidlusaluse otsuse õiguspärasus ei sõltu sellest, kas Ungari järgis riigihankeid reguleerivaid liidu õigusnorme, kuna isegi juhul, kui hankemenetluse kasutamine oleks võinud muuta abisummat, ei mõjutanud see asjaolu iseenesest kuidagi eelist, mida see abi saaja jaoks endast kujutas ja milleks oli kahe uue tuumareaktori tasuta kasutusse andmine äriühingule Paks II nende käitamise eesmärgil. Selline järeldus on nimelt vastuolus sellega, et abi andmise asjaolu, mis seisnes nende reaktorite ehitamiseks ehitustööde hankelepingu otse sõlmimises, oli lahutamatult seotud niisuguse kasutusse andmisega ja seega pidi see olema hõlmatud ELTL artikli 108 alusel läbiviidava menetluse raames tehtavas kõnealuse abimeetme siseturuga kokkusobivuse kontrollis.
79
Teiseks on vigane ka järeldus, mille Üldkohus sõnastas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 37 ja mille kohaselt „riigihankeid käsitlevate eeskirjade rikkumisel oleks peale selle mõju ainult tuumajaamade ehitusturule ja sellel ei saaks olla tagajärgi turule, mida on silmas peetud vaidlusaluses abimeetmes“. Nimelt ei tulene selline tingimus, nagu on sõnastatud vaidlustatud kohtuotsuse selles punktis, kuidagi käesoleva kohtuotsuse punktis 52 viidatud kohtupraktikast. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 56 märkis, tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et kui komisjon hindab, kas kavandatav abi vastab ELTL artikli 107 lõike 3 punktis c sätestatud tingimusele mitte mõjutada ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega, peab ta arvesse võtma negatiivset mõju, mida see abi võib avaldada konkurentsile ja liikmesriikidevahelisele kaubandusele üldiselt (vt selle kohta 22. septembri 2020. aasta kohtuotsus Austria vs. komisjon, C‑594/18 P, EU:C:2020:742, punkt 101).
80
Järelikult ei saa välistada, et komisjon peab liidu õigusnormi rikkumist, mis võib põhjustada konkurentsimoonutuse sellisel turul, mis on küll erinev, ent teatatud abimeetme esemeks oleva turuga seotud, selle meetme siseturuga kokkusobivuse kontrollimisel arvesse võtma. Käesoleval juhul on see nii võimaliku konkurentsimoonutuse puhul, mis võis tuumaelektrijaamade ehitamise turul tuleneda Paksi elektrijaamas kahe uue tuumareaktori ehitamiseks ehitustööde hankelepingu sõlmimisest riigihankeid reguleerivaid liidu õigusnorme rikkudes, kuna selle lepingu sõlmimine oli kõnealuse abimeetme esemega lahutamatult seotud abi andmise asjaolu.
81
Kõikidest eeltoodud kaalutlustest nähtub, et arvestades vaidlusaluses otsuses komisjoni esimese võimalusena esitatud järeldust, mille kohaselt ta ei olnud kohustatud kontrollima, kas kahe uue tuumareaktori ehitamiseks ehitustööde hankelepingu sõlmimine otse oli kooskõlas riigihankeid reguleerivate liidu õigusnormidega, rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis esiteks vaidlustatud kohtuotsuse punktis 36, et kõnealuse abimeetme ese ei hõlmanud kahe uue reaktori ehitamist, ja teiseks vaidlustatud kohtuotsuse punktis 39, et komisjon oli leidnud õigesti, et kahe uue tuumareaktori ehitamiseks ehitustööde hankelepingu sõlmimine ei kujuta endast abi andmise asjaolu, mis on abiga lahutamatult seotud.
82
Seega tuleb apellatsioonkaebuse esimese väite esimese ja teise osaga nõustuda.
83
Siiski tuleb analüüsida ka esimese väite kolmandat osa, millega Austria Vabariik vaidlustab Üldkohtu analüüsi komisjoni täiendavalt esitatud järelduse kohta, mille kohaselt sisuliselt ei too kahe uue tuumareaktori ehitamiseks ehitustööde hankelepingu otse sõlmimine kaasa mingit direktiivi 2014/25 rikkumist.
2.
Apellatsioonkaebuse esimese väite kolmas osa
a)
Poolte argumendid
84
Apellatsioonkaebuse esimese väite kolmandas osas vaidlustab Austria Vabariik, keda toetab Luksemburgi Suurhertsogiriik, vaidlustatud kohtuotsuse punktid 40–50, eelkõige selle punkti 41, milles Üldkohus sisuliselt märkis, et isegi kui asuda seisukohale, et kahe uue tuumareaktori ehitamiseks ehitustööde hankelepingu otse sõlmimist võib kvalifitseerida kõnealusest abimeetmest või selle esemest lahutamatuks abi andmise asjaoluks, leidis komisjon vaidlusaluse otsuse põhjenduses 285 õigesti, et ta võib täiendavalt viidata oma sellekohasele hinnangule, mille ta andis 2015. aasta liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses. Austria Vabariik täpsustab, et nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 40, märkis komisjon, et igal juhul hinnati liidu riigihankeid reguleerivate liidu õigusnormide järgimist Ungari poolt selle liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse raames, kus esialgne järeldus oli, et direktiiviga 2014/25 kehtestatud menetlused ei olnud selle direktiivi artikli 50 punkti c alusel ehitustööde lepingu sõlmimisele kohaldatavad.
85
Austria Vabariik on seisukohal, et pelk viide lõpetatud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlusele, nimelt 2015. aasta liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlusele, ei ole piisav põhjendus, seda enam, et enne vaidlusaluse otsuse vastuvõtmist esitati komisjonile märkusi riigihankeõiguse võimaliku rikkumise kohta. Seda järeldust kinnitab asjaolu, et Üldkohtul tuli menetlust korraldava meetme järel paluda komisjonil esitada talle 2015. aasta liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse kohta asjakohased dokumendid, ilma milleta ei oleks ta saanud kindlaks teha, kas riigihankeid reguleerivaid liidu õigusnorme on rikutud.
86
Lisaks väidab Austria Vabariik, et direktiivi 2014/25 artikli 50 punkti c alapunktis ii ette nähtud erandit tuleb tõlgendada kitsalt. Tema hinnangul on aga tõenäoline, et kõnealuse projekti tehnilised nõuded, mis keskenduvad turvalisuse aspektidele, on kunstlikult piiratud Venemaa ehitusmudeliga, selleks et oleks võimalik saada Venemaa rahastust.
87
Sellega seoses väidab Austria Vabariik, et vastupidi sellele, mida Üldkohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 38, ei ole tema ülesanne tõendada, et teised pakkujad oleksid saanud kahte uut tuumareaktorit ehitada „parematel tingimustel või madalama hinnaga“.
88
Viimaseks väidab Austria Vabariik, et ei kohtuotsuse seadusjõu põhimõttega ega õiguskindluse põhimõttega ei ole vastuolus see, kui liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlust, mis on lõpetatud, uuendatakse mis tahes hetkel. Ta leiab seetõttu, et kui komisjon oleks käesolevas asjas kõnealuse abimeetme hindamisel järeldanud, et riigihankeid reguleerivaid liidu õigusnorme on rikutud, ei oleks miski takistanud tal algatada Ungari suhtes uut liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlust.
89
Komisjon väidab, et Üldkohus tuvastas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 41 õigesti, et ta võis tugineda liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlusele, mis on lõpetatud. Üldkohtule menetlust korraldava meetme raames esitatud tõenditest nähtub, et kahe uue tuumareaktori ehitamiseks ehitustööde hankelepingu otse sõlmimine vastavalt direktiivi 2014/25 artikli 50 punktile c oli põhjendatud „projekti olulistes osades“. Komisjon rõhutab, et rahuldava lahenduse leidmiseks oli Ungari samuti valmis tegutsema läbipaistvalt „enamikus teistes projektiosades“. See kohustus „lubas komisjonil liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse lõpetada“. Pealegi oleks selle kontrollimine, kas nende kahe uue reaktori ehitamiseks ehitustööde hankelepingu otse sõlmimine vastab liidu õigusele, menetluses, mille tulemusel tehti vaidlusalune otsus – samas kui komisjon oli seda juba analüüsinud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses –_kahjustanud komisjoni ressursside tõhusat kasutamist.
90
Komisjoni sõnul on Ungari sellekohane otsus „liikmesriigi suveräänne strateegiline otsus“, mida tal ei olnud mingit põhjust vaidlustada. Seda otsust põhjendab ka asjaomase tootja varem omandatud kogemus ja nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 46 märkis, kinnitasid Teadusuuringute Ühiskeskus (JRC) ja energeetika peadirektoraadi eksperdid selle tootja toodetud ja Ungari valitud reaktori VVER 1200 tehnilist eripära. Pealegi, kuna projekti oluliste osade jaoks oli vaid üks töövõtja, oli põhjendatud sõlmida kõnealune leping tervikuna selle ehitusettevõtjaga.
91
Komisjoni väitel ei piisa sellest, kui Austria Vabariik osutab riigihankeid reguleerivate liidu õigusnormide rikkumisele, arvestades eelkõige asjaolu, et käesolevas asjas „näitas turuanalüüs, et ühtegi teist tarnijat ei leidunud“. Järelikult ei palunud Üldkohus Austria Vabariigil esitada „võimatut tõendit“, vaid piirdus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 64 tõdemusega, et kõnesoleva juhtumi asjaoludel oli see liikmesriik kohustatud esitama tõendid, mis näitavad, et nende kahe uue reaktori ehitamiseks on olemas ka teistsugune lahendus.
92
Pealegi näitavad tõendid, mille komisjon esitas Üldkohtus 2015. aasta liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses (vt käesoleva kohtuotsuse punkt 34), selgelt, et nimetatud reaktorite ehitamiseks ehitustööde hankelepingu otse sõlmimine oli kõnealuse projekti oluliste osade puhul põhjendatud. Komisjoni sõnul leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 47 õigesti, et õiguskindluse põhimõttega oleks olnud vastuolus võtta vaidlusaluses otsuses seisukoht, mis on vastupidine sellele, mida komisjon kaitses 2015. aasta liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses.
93
Lõpuks kinnitas komisjon Euroopa Kohtu istungil, et lepingu sõlmimise ajal 2014. aastal oli JSC NIAEP ainus võimalik asjaomase tuumatehnoloogia tarnija ning et see tehnoloogia oli kõnealuse projekti elluviimiseks kõige sobivam, kui mitte ainus. Ta selgitas, et ükski muu tehnoloogia ei saanud vastata Ungari turu jaoks sobivale 2400-megavatist võimsust käsitlevale tehnilisele kirjeldusele ning seetõttu tuli kahte uut tuumareaktorit pidada kõnealuse abi eseme osaks. Lisaks tuleks Euroopa Kohtul anda hinnang, pidades silmas tuumareaktorite ehitamise turu olukorda 2017. aastal. Sel ajal kohandati Paksi tuumaelektrijaama jaoks üksnes nimetatud tehnoloogiat sisaldavaid reaktoreid, olgugi et vaid ohutusega seotud põhjustel.
94
Prantsuse Vabariik väidab, et Austria Vabariigi argumendid on vastuvõetamatud osas, mille kohaselt ei ole vaidlusalune otsus põhjendatud, kuna viimati nimetatud liikmesriik selliseid argumente Üldkohtus ei esitanud. Komisjon leiab sellega seoses oma vasturepliigis, et Austria Vabariik ei ole isegi väitnud, et vaidlustatud kohtuotsuse punktid 40 jj, mis käsitlevad 2015. aasta liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlust, on põhjendamata. Poola Vabariik on seisukohal, et kõik Austria Vabariigi argumendid, millega viimane vaidlustab Üldkohtu tuvastatud faktilised asjaolud 2015. aasta liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses, on vastuvõetamatud.
95
Igal juhul leiab Prantsuse Vabariik, et komisjon on vaidlusalust otsust õiguslikult piisavalt põhjendanud osas, mis puudutab Ungari poolt direktiivi 2014/25 järgimist. Kuna vastavad põhjendused olid sõnastatud „täielikkuse huvides“, oleks tema sõnul olnud komisjonil võimalik anda piiratud põhjendus, ilma et ta rikuks ELTL artiklit 296, ühitades põhjendamise nõude juba lõpetatud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse asjaolude konfidentsiaalsuse põhimõtte olemusega. Poola Vabariik väidab, et arvestades sellega seotud teabe tundlikkust, ei saanud Austria Vabariik mõistlikult eeldada selle avalikustamist.
b)
Euroopa Kohtu hinnang
96
Apellatsioonkaebuse esimese väite kolmandas osas heidab Austria Vabariik Üldkohtule esiteks ette, et viimane rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et komisjon oli vaidlusaluse otsuse põhjenduses 285 täielikkuse huvides esitatud järeldust õiguslikult piisavalt põhjendanud. Komisjon märkis selles põhjenduses sisuliselt, et isegi kui oletada, et ta oli kohustatud analüüsima, kas kahe uue tuumareaktori ehitamiseks ehitustööde hankelepingu otse sõlmimine on kooskõlas riigihankeid reguleerivate liidu õigusnormidega, ei ole direktiivi 2014/25 rikutud, kuna lepingu otse sõlmimine kuulub selle direktiivi artikli 50 punkti c kohaldamisalasse.
97
Teiseks esitab Austria Vabariik rea argumente, et vaielda vastu komisjoni järeldusele, et direktiivi 2014/25 ei ole rikutud.
98
Mis puudutab eelkõige Prantsuse Vabariigi argumente, mis käsitlevad vaidlusaluse otsuse põhjenduse puudumise kohta esitatud etteheite vastuvõetavust, siis piisab, kui märkida, et Austria Vabariik väitis Üldkohtule esitatud hagi kümnenda väite esimeses osas, et vaidlusalune otsus ei ole põhjendatud. Lisaks nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 41 üheselt, et Austria Vabariik vaidlustas Üldkohtus sõnaselgelt ka asjaolu, et komisjon oli vaidlusaluse otsuse põhjenduses 285 täielikkuse huvides viidanud hinnangule, mille ta oli andnud 2015. aasta liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses.
99
Igal juhul on põhjenduse puudumine, mis kujutab endast oluliste vorminõuete rikkumist, avalikul huvil põhinev väide, mida võib analüüsida igas menetlusstaadiumis, isegi kui sellele tuginev pool ei ole seda Üldkohtus teinud (vt selle kohta 1. juuli 2008. aasta kohtuotsus Chronopost ja La Poste vs. UFEX jt, C‑341/06 P ja C‑342/06 P, EU:C:2008:375, punktid 48–50, ja 26. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Simpson vs. nõukogu ja HG vs. komisjon (uuesti läbivaatamine), C‑542/18 RX‑II ja C‑543/18 RX‑II, EU:C:2020:232, punkt 57).
100
Apellatsioonkaebuse esimese väite kolmandas osas esitatud etteheide, et vaidlusalust otsust ei ole põhjendatud, on järelikult vastuvõetav.
101
Kolmanda väiteosa raames esitatud argumentide põhjendatuse kohta tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artiklis 296 ette nähtud põhjendamiskohustus oluline menetlusnõue, mida tuleb eristada põhistuse põhjendatusest, mis on vaidlusaluse akti sisulise õiguspärasuse küsimus. Selles artiklis nõutud põhjendamine peab olema kooskõlas asjaomase akti tüübiga ning sellest peavad selgelt ja ühemõtteliselt nähtuma institutsiooni – akti vastuvõtja – kaalutlused, võimaldamaks huvitatud isikutel teada võetud meetme põhjusi ja pädeval kohtul teostada oma kontrolli. Selles osas ei ole vaja tingimata täpsustada kõiki asjakohaseid faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, kuna selle hindamisel, kas akti põhjendused vastavad viidatud artiklis sätestatud nõuetele, ei tule silmas pidada mitte ainult akti sõnastust, vaid ka konteksti ja kõiki asjaomast valdkonda reguleerivaid õigusnorme (vt 10. septembri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa, C‑465/20 P, EU:C:2024:724, punktid 389, 391 ja 392 ning seal viidatud kohtupraktika).
102
Just seda kohtupraktikat arvestades tuleb analüüsida, kas Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta sisuliselt otsustas, et vaidlusaluse otsuse põhjenduses 285 täielikkuse huvides esitatud järeldus oli õiguslikult piisavalt põhjendatud viitega 2015. aasta liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlusele.
103
Tuleb meenutada, et selles põhjenduses piirdus komisjon kinnitusega, et „komisjon [on] hinnanud [Ungari-poolset direktiivi 2014/25 järgimist] eraldi menetluse korras, mille käigus kättesaadava teabe põhjal saadud esialgne järeldus on see, et [selles] direktiivis […] sätestatud eeskirju ei saa kohaldada kahe reaktori ehitustööde [hankelepingu sõlmimise] suhtes vastavalt selle artikli 50 lõikele c“.
104
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 70 märkis, võivad liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus ja ELTL artikli 108 alusel läbiviidav menetlus tõepoolest kumuleeruda juhul, kui riigi võetud meede kuulub samal ajal riigiabi reguleerivate sätete ja aluslepingu muude sätete kohaldamisalasse.
105
Sellegipoolest tuleb lisaks meenutada, et Euroopa Kohus on otsustanud, et komisjonil puudub pädevus liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses lõplikult kindlaks määrata liikmesriigi õigusi ja kohustusi või anda talle tagatisi konkreetse käitumise kooskõla kohta liidu õigusega, võttes arvesse, et ELTL artikli 260 lõike 1 kohaselt on ainult Euroopa Kohus pädev tuvastama, et liikmesriik ei ole täitnud aluslepingutest tulenevat kohustust. Järelikult ei saa asjaolu, et komisjon lõpetab liikmesriigi vastu liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse, mis kujutab endast komisjoni kaalutlusõiguse teostamist ja mille üle Euroopa Kohus pealegi ei saa teostada kohtulikku kontrolli, olla määrav selle hindamisel, kas nimetatud menetluse esemeks olevad riigisisesed õigusnormid või riigi võetud meede on liidu õigusega kooskõlas (vt selle kohta 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Tecno*37, C‑242/23, EU:C:2024:831, punktid 29, 32 ja 33 ning seal viidatud kohtupraktika).
106
Seega ei takistanud käesolevas asjas tõesti miski komisjonil viidata vaidlusaluses otsuses 2015. aasta liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlusele ja eelkõige selle käigus antud hinnangute põhjal tehtud järeldustele, võttes vajaduse korral arvesse teavet või tõendeid, mida ta võis saada pärast selle menetluse lõppu ja enne vaidlusaluse otsuse vastuvõtmist.
107
Arvestades käesoleva kohtuotsuse punktis 105 viidatud kohtupraktikat, ei vasta aga ELTL artikli 296 nõuetele pelk viide sellisele liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlusele ning sättele, mis on komisjoni arvates käesolevas asjas kohaldatav, ilma et oleks osutatud muudele konkreetsetele asjaoludele, mida see institutsioon on arvesse võtnud, või meetoditele, mille alusel ta oma järeldusele jõudis.
108
Ent nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 103, ei sisalda vaidlusaluse otsuse põhjenduses 285 esitatud komisjoni põhjendused mingit teavet, millest nähtuks selgelt ja ühemõtteliselt selle institutsiooni põhjenduskäik, mis võimaldas tal jõuda järeldusele, et Paksi tuumaelektrijaamas kahe uue reaktori ehitamiseks ehitustööde hankelepingu otse sõlmimine oli direktiiviga 2014/25 kooskõlas.
109
Samuti ei saa sellest tuletada põhjust, miks komisjon vaidlusaluses otsuses sellele direktiivile tugines, samas kui vastavalt nimetatud direktiivi artikli 106 lõikele 1 ja artikli 107 esimesele lõigule oli direktiivi ülevõtmise tähtajaks määratud 18. aprill 2016 ning direktiiv 2004/17 tunnistati kehtetuks alles alates sellest kuupäevast. See on nii seda enam, sest kui Euroopa Kohus esitas kohtuistungil selle kohta küsimuse, teatas komisjon, et käesoleva juhtumi suhtes on ratione temporis kohaldatav direktiiv 2004/17.
110
Isegi kui eeldada, et Üldkohus võttis oma hinnangus arvesse mitte ainult vaidlusaluse otsuse põhjendust 285, vaid ka selle põhjendust 372, nagu komisjon palus tal seda teha (vt käesoleva kohtuotsuse punkt 34), tuleb igal juhul tõdeda, et ka viimati nimetatud põhjendusest ei nähtu selliseid õigustavaid asjaolusid, millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktides 108 ja 109. Nimelt kuulub viidatud otsuse põhjendus 372 otsuse sellesse ossa, mis käsitleb Paksis olemasolevate tuumareaktorite ja kahe uue tuumareaktori paralleelse käitamise võimalikku mõju. Kuigi selles on märgitud, et see on esimene kord, kui nende kahe uue tuumareaktori ehitamiseks valitud tehnoloogiat Euroopas kasutatakse, ning „kus projekti tehniliselt vabastatud osa tuleb teostada hanke korras kooskõlas ELi hanke nõuetega“, on neid asjaolusid Ungari märkuste esitamise raames mainitud, ilma et komisjon oleks neid sõnaselgelt kinnitanud.
111
Lisaks, mis puudutab menetlust korraldava meetme raames saadud tõendeid, mida Üldkohus võttis arvesse vaidlustatud kohtuotsuse punktides 42–46 ja mida on käsitletud käesoleva kohtuotsuse punktis 34, ning neid tõendeid, millele komisjon viitas Euroopa Kohtu istungil ja mida on käsitletud käesoleva kohtuotsuse punktis 93, siis piisab, kui märkida, et asjaolu, et komisjon esitas nii Üldkohtu kui ka Euroopa Kohtu menetluses selliseid tõendeid, mis võivad vaidlusalust otsust põhjendada, ei saa korvata selle otsuse algse põhjenduse puudulikkust. Nimelt ei saa põhjendusi – välja arvatud erandlikel asjaoludel – esitada esimest korda ja a posteriori alles kohtus (vt analoogia alusel 11. mai 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Sopra Steria Benelux ja Unisys Belgium, C‑101/22 P, EU:C:2023:396, punkt 88 ja seal viidatud kohtupraktika). Ent sellised asjaolud ei nähtu ei vaidlustatud kohtuotsusest ega Euroopa Kohtule esitatud toimikust.
112
Neil asjaoludel tuleb tõdeda, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 48, et kõnesolevas asjas tugines komisjon täielikkuse huvides õigesti 2015. aasta liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse tulemusele.
113
Lisaks tuleb märkida, et käesolevat kohtuasja ei saa võrrelda kohtuasjadega, milles tehti 23. novembri 2023. aasta kohtuotsus Ryanair ja Airport Marketing Services (C‑758/21 P, EU:C:2023:917) ning 23. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus Neos vs. Ryanair ja komisjon (C‑490/23 P, EU:C:2025:32).
114
Nimelt kinnitas Euroopa Kohus 23. novembri 2023. aasta kohtuotsuse Ryanair ja Airport Marketing Services (C‑758/21 P, EU:C:2023:917) punktis 97 tõepoolest, et ELTL artikli 108 alusel läbi viidavas menetluses võis komisjon täita oma põhjendamiskohustuse, ilma et oleks vaja vastata muude asjasse puutuvate isikute kui asjaomase liikmesriigi argumentidele, kuna otsusest, mis vaidlustati kohtuasjas, milles viidatud kohtuotsus tehti, ilmneb vähemalt kaudselt, et komisjoni arvates ei saa nõustuda argumentidega, mille need isikud talle esitasid. Siiski olid need isikud, nagu võib järeldada nimetatud kohtuotsuse punktidest 92 ja 93, komisjoni saadetud dokumentide adressaadid, millest neil oleks pidanud olema võimalik tuletada tõendid, millega seoses nad kritiseerisid komisjoni, et viimane ei ole neid selles otsuses konkreetselt välja toonud.
115
Käesoleval juhul see aga nii ei ole, kuna ei ole tõendatud, et liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse kõik elemendid, mis võivad korvata vaidlusaluse otsuse põhjenduse 285 puudused, olid avalikud või vähemalt kättesaadavad asjasse puutuvatele isikutele, kes osalesid ELTL artikli 108 lõike 2 alusel komisjoni läbiviidavas menetluses.
116
Käesolevat kohtuasja ei saa võrrelda ka kohtuasjaga, milles tehti 23. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus Neos vs. Ryanair ja komisjon (C‑490/23 P, EU:C:2025:32). Nagu nähtub selle kohtuotsuse punktidest 35 ja 51, kohaldas Euroopa Kohus viimati nimetatud kohtuasjas kohtupraktikat, mille kohaselt ELTL artikli 108 lõike 3 alusel vastu võetud otsuses jätta abimeetmele vastuväited esitamata – otsus, mis on pealegi tehtud lühikese tähtaja jooksul – tuleb üksnes märkida põhjused, miks komisjon leiab, et tal ei ole asjaomase abi siseturuga kokkusobivuse hindamisel tõsiseid raskusi. See kohtupraktika ei ole igal juhul käesolevale asjale ülekantav, kuna vaidlusalust otsust ei võetud vastu ELTL artikli 108 lõikes 3 ette nähtud esialgse kontrollietapi lõpus.
117
Lisaks ei saa nõustuda Prantsuse Vabariigi argumentidega, mis on esitatud käesoleva kohtuotsuse punktis 95 ja millega see liikmesriik väidab sisuliselt, et kui komisjon viitab lõpetatud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlusele, on ta kohustatud järgima konfidentsiaalsuse põhimõtet, mis võib õigustada seda, et kokkuvõtlik põhjendus selles küsimuses vastab ELTL artikli 296 nõuetele. Sellega seoses piisab, kui märkida, et kohtupraktikast tuleneb, et kuigi komisjoni otsus riigiabi valdkonnas võib seda kohustust arvestades olla piisavalt põhjendatud, ilma et see sisaldaks kõiki asjaolusid, millele selle institutsiooni arutluskäik tugineb, peab sellest siiski selgelt ja üheselt mõistetavalt ilmnema selle institutsiooni põhjenduskäik ja tema kasutatud metoodika, et huvitatud isikutel oleks võimalik mõista selle põhjendusi ja Üldkohtul oleks võimalik selles osas oma kontrolli teostada (vt selle kohta 15. juuli 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Landesbank Baden‑Württemberg ja SRB, C‑584/20 P ja C‑621/20 P, EU:C:2021:601, punkt 111 ja seal viidatud kohtupraktika).
118
Järelikult tuleb apellatsioonkaebuse esimese väite kolmanda osaga nõustuda osas, milles selles heidetakse Üldkohtule ette, et viimane jättis tuvastamata vaidlusaluse otsuse põhjenduse puudumise.
119
Kõigest eeltoodust tuleneb esiteks, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et komisjon võis vaidlusaluses otsuses tugineda selle institutsiooni esimese võimalusena esitatud põhjendustele, mille kohaselt ei olnud ta käesolevas asjas kohustatud kontrollima, kas kahe uue tuumareaktori ehitamiseks ehitustööde hankelepingu otse sõlmimine on kooskõlas riigihankeid reguleerivate liidu õigusnormidega. Teiseks leidis Üldkohus samuti õigusnormi rikkudes, et komisjon on õiguslikult piisavalt põhjendanud vaidlusaluse otsuse põhjenduses 285 täielikkuse huvides esitatud järeldust.
120
Kuna apellatsioonkaebuse esimese väitega tuleb seega nõustuda, tuleb vaidlustatud kohtuotsus tühistada, ilma et oleks vaja analüüsida esimese väite raames esitatud teisi etteheiteid ja apellatsioonkaebuse teisi väiteid.
B. Hagi Üldkohtus
121
Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu kohaselt tühistab Euroopa Kohus Üldkohtu otsuse, kui apellatsioonkaebus on põhjendatud. Ta võib sellisel juhul ise teha asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium lubab.
122
Käesolevas asjas lubab menetlusstaadium teha asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kuna Euroopa Kohtul on olemas vajalik teave Austria Vabariigi esitatud hagi kohta lõpliku otsuse tegemiseks.
123
Nimelt nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 78–81, 112, 118 ja 119, et vaidlusaluses otsuses on komisjon esiteks rikkunud õigusnormi, kuna ta leidis, et ta ei olnud kõnesolevas asjas kohustatud kontrollima, kas kahe uue tuumareaktori ehitamiseks ehitustööde hankelepingu otse sõlmimine oli kooskõlas riigihankeid reguleerivate liidu õigusnormidega, ja teiseks on ta rikkunud põhjendamiskohustust, kuna see institutsioon leidis, et ta võib igal juhul piirduda sellega, et üksnes viitab 2015. aasta liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlusele, et põhjendada täiendavalt esitatud järeldust, et neid õigusnorme ei ole otselepingu sõlmimisega rikutud.
124
Sellest järeldub, et esiteks tuleb nõustuda Üldkohtule esitatud hagi esimese väitega, mis puudutab sisuliselt seda, et komisjon jättis vaidlusaluses otsuses kontrollimata, kas kahe uue tuumareaktori ehitamiseks ehitustööde hankelepingu otse sõlmimine tõi kaasa riigihankeid reguleerivate liidu õigusnormide rikkumise, ning seda, et ta ei põhjendanud selles osas oma täielikkuse huvides tehtud järeldust, ja teiseks hagi kümnenda väite esimese osaga, mille kohaselt on rikutud ELTL artikli 296 lõikest 2 tulenevat põhjendamiskohustust, ning seetõttu tühistada vaidlusalune otsus tervikuna, ilma et oleks vaja analüüsida teisi kümnenda väite raames esitatud etteheiteid või selle hagi teisi väiteid.
VII. Kohtukulud
125
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõikes 2 on ette nähtud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse, otsustab ta kohtukulude jaotamise.
126
Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste lahendamisel, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
127
Kuna käesolevas asjas on komisjon kohtuvaidluse kaotanud ja Austria Vabariik on kohtukulude hüvitamist nõudnud, siis tuleb jätta komisjoni kohtukulud tema enda kanda ja lisaks mõista temalt välja selle liikmesriigi kohtukulud nii esimeses kohtuastmes kui ka käesolevas apellatsioonimenetluses.
128
Kodukorra artikli 140 lõike 1 kohaselt, mis kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel on kohaldatav apellatsioonimenetluse suhtes, kannavad menetlusse astuvad liikmesriigid ja institutsioonid ise oma kohtukulud. Seega kannavad Tšehhi Vabariik, Prantsuse Vabariik, Luksemburgi Suurhertsogiriik, Ungari ja Poola Vabariik ise oma kohtukulud esimeses kohtuastmes ja apellatsioonimenetluses.
129
Lõpuks on Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõikes 4 sätestatud, et kui esimeses astmes menetlusse astuja ei ole ise apellatsioonkaebust esitanud, saab temalt apellatsioonimenetluse kohtukulud välja mõista üksnes juhul, kui ta on osalenud Euroopa Kohtu menetluse kirjalikus või suulises osas. Seda sätet arvestades tuleb otsustada, et Slovaki Vabariik ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik kannavad ise oma kohtukulud esimeses kohtuastmes.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:
1.
Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 30. novembri 2022. aasta kohtuotsus Austria vs. komisjon (T‑101/18, EU:T:2022:728).
2.
Tühistada komisjoni 6. märtsi 2017. aasta otsus (EL) 2017/2112 meetme/abikava/riigiabi SA.38454 – 2015/C (ex 2015/N) kohta, mida Ungari kavatseb rakendada tuumaelektrijaama Paks II kahe uue tuumareaktori ehitamise toetuseks.
3.
Jätta Euroopa Komisjoni kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Austria Vabariigi kohtukulud nii esimeses kohtuastmes kui ka käesolevas apellatsioonimenetluses.
4.
Tšehhi Vabariik, Prantsuse Vabariik, Luksemburgi Suurhertsogiriik, Ungari ja Poola Vabariik kannavad ise oma kohtukulud esimeses kohtuastmes ja apellatsioonimenetluses.
5.
Slovaki Vabariik ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik kannavad ise oma kohtukulud esimeses kohtuastmes.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.