62023TJ0158
ÜLDKOHTU OTSUS (neljas koda)
4. detsember 2024 (
*1
)
Avalik teenistusAmetnikudHindamineHindamisaruanne2021. aasta hindamineMenetluse nõuetekohasusErapooletuse põhimõte
Kohtuasjas T‑158/23,
Jean-Marc Colombani, elukoht Auderghem (Belgia), esindaja: advokaat N. de Montigny,
hageja,
versus
Euroopa välisteenistus, esindajad: R. Coesme, R. Spáč ja S. Falek,
kostja,
ÜLDKOHUS (neljas koda),
koosseisus: koja president R. da Silva Passos, kohtunikud I. Reine (ettekandja) ja T. Pynnä,
kohtusekretär: ametnik H. Eriksson,
arvestades menetluse kirjalikku osa,
arvestades 2. mai 2024. aasta kohtuistungil esitatut,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Hageja Jean-Marc Colombani palub ELTL artikli 270 alusel esitatud hagis Üldkohtul tühistada tema kohta koostatud 2021. aasta hindamisaruanne (edaspidi „vaidlustatud hindamisaruanne“).
Vaidluse taust
2
Hageja on Euroopa välisteenistuse ametnik palgaastmel AD 14. Ta asus Euroopa Komisjoni teenistusse 1. mail 1990.
3
Hageja töötas alates 1. jaanuarist 2011 Euroopa välisteenistuses erinevatel ametikohtadel. Ajavahemikul 22. juunist 2011 kuni 31. maini 2016 töötas ta Euroopa välisteenistuse tegevpeasekretäri assistendina ning 1. juunist 2016 kuni 31. detsembrini 2016 peasekretariaadis nõunikuna. Pärast Euroopa välisteenistuse uue peasekretäri ametisse nimetamist määrati ta alates 1. jaanuarist 2017 nõunikuks ühele kolmest Euroopa välisteenistuse asepeasekretärist. Hageja vahetu ülemus vahetati välja 1. mail 2020.
4
Hageja esitas 18. veebruaril 2021 Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad“) artikli 24 alusel abitaotluse tema väidetava psühholoogilise ahistamise tõttu, mida ta heitis ette neljale isikule ja eelkõige oma vahetule ülemusele. Taotlus jäeti 15. juuni 2021. aasta otsusega rahuldamata osas, milles see puudutas kahe viidatud isiku tegevust. Seevastu otsustas Euroopa välisteenistus alustada haldusuurimist hageja vahetu ülemuse ja ühe teise isiku suhtes.
5
2021. aasta hindamismenetlus algatati 2. veebruaril 2022. Hageja viitas oma enesehindamises psühholoogilise ahistamise tõttu esitatud abitaotlusele, mis on suunatud tema vahetu ülemuse vastu.
6
Hageja väljendas oma ülemuse büroole saadetud e‑kirjas kahtlust huvide konflikti esinemise suhtes personalieeskirjade artikli 11a tähenduses, juhul kui hindamise viib läbi see ülemus.
7
Hageja 2021. aasta hindamist puudutav dialoog toimus 6. mail 2022 telefoni teel hageja vahetu ülemusega.
8
Hageja ülemus, kes tegutses hindajana, allkirjastas 2. juunil 2022 hageja hindamisaruande. Selles aruandes leiti, et hageja sooritused olid rahuldavad. Tulemuslikkust puudutavas rubriigis oli siiski järgmine hinnang:
„Jean-Marc Colombani kiitis 2021. aasta aprillis heaks uued võrdlustingimused, mis hõlmavad eelkõige järgmisi prioriteete: 1) tsiviil-sõjaline koostöö, 2) India ja Vaikne ookean, 3) strateegiline prognoos, mille keskmes oli strateegiline kompass […] Jean-Marc ei viinud minu kahetsuseks ellu kolmandat prioriteeti. Strateegilise kompassiga seotud strateegiline prognoos oleks olnud kasulik liikmesriikidega eraldi peetavate läbirääkimiste jaoks, arvestades selle läbipõimumist avaliku arutelu ja uurimiskeskuste väljundiga […]“.
9
Samal päeval kaebas hageja tema hinnangu edasi, nõudes, et teda puudutav hindamismenetlus peatataks, kuni selguvad tulemused väidetava ahistamisega seotud haldusuurimises, mida on alustatud muu hulgas tema vahetu ülemuse suhtes. Hageja seadis kahtluse alla oma vahetu ülemuse kui hindaja erapooletuse, kuna viimase suhtes viidi läbi uurimine.
10
Pärast 28. juunil 2022 toimunud vestlust hagejaga jäi Euroopa välisteenistuse peasekretär kui hindaja vaidlustamise korral hageja vahetu ülemuse 13. juuli 2022. aasta hinnangu juurde.
11
Hageja esitas personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel 19. augustil 2022 kaebuse vaidlustatud hindamisaruande peale.
12
Euroopa välisteenistuse teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus otsustas 25. oktoobril 2022 lõpetada ilma meetmeid võtmata hageja vahetu ülemusega seotud haldusuurimise, mis puudutas väidetavat psühholoogilist ahistamist.
13
Hageja kaebuse rahuldamata jätmise otsus võeti vastu 20. detsembril 2022.
Poolte nõuded
14
Hageja palub Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud hindamisaruanne;
–
tühistada vajalikus ulatuses kaebuse rahuldamata jätmise otsus;
–
mõista kohtukulud välja Euroopa välisteenistuselt.
15
Euroopa välisteenistus palub Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
Hagi ese
16
Hagi teises nõudes palub hageja vajalikus ulatuses tühistada kaebuse rahuldamata jätmise otsus.
17
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt toovad vormiliselt kaebuse rahuldamata jätmise otsuse peale suunatud tühistamisnõuded kaasa Üldkohtu poole pöördumise akti suhtes, mille peale kaebus esitati, kui kaebuse rahuldamata jätmise otsusel kui sellisel ei ole iseseisvat sisu (vt 14. detsembri 2017. aasta kohtuotsus RL vs. Euroopa Liidu Kohus, T‑21/17, EU:T:2017:907, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).
18
Käesoleval juhul puudub kaebuse rahuldamata jätmise otsusel iseseisev sisu, kuna sellega on üksnes jäädud vaidlustatud hindamisaruande juurde ja täpsustatud Euroopa välisteenistuse põhjendusi, vastates hageja kriitikale hindamisaruande suhtes. Nimelt on esiteks selle otsusega kinnitatud sarnaselt hindajaga vaidlustamise korral, et hageja hindaja puhul puudub erapoolikus ja huvide konflikt ning vaidlustamismenetlus on õiguspärane, ning teiseks on nõustutud hageja 2021. aasta soorituste tasemele antud hinnanguga.
19
Järelikult tuleb hagi käsitada nii, et see on esitatud vaidlustatud hindamisaruande peale, mille õiguspärasust tuleb analüüsida kaebuse rahuldamata jätmise otsuses sisalduvaid põhjendusi arvesse võttes (vt selle kohta 9. novembri 2022. aasta kohtuotsus QM vs. Europol, T‑164/21, EU:T:2022:695, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika).
Sisulised küsimused
20
Hageja põhjendab oma hagi kahe väitega, millest esimese kohaselt on rikutud hindamismenetlusele kohaldatavaid norme ja personalieeskirjade artikleid 11a, 12a ja 24 ning hindaja ei ole objektiivne ega erapooletu ning teise kohaselt on tehtud ilmne hindamisviga ja kuritarvitatud võimu.
21
Mis puudutab esimest väidet, siis tuleb kõigepealt tõdeda, et personalieeskirjade artikkel 24 käsitleb administratsiooni abistamiskohustust oma ametnike ja teenistujate suhtes muu hulgas siis, kui neid ahistatakse psühholoogiliselt. Käesoleva hagi ese piirdub aga vaidlustatud hindamisaruande tühistamise nõudega. Sellest järeldub, et käesoleva hagi ese ei ole nõue tühistada akt, mis on seotud hageja esitatud abitaotlusega. Järelikult tuleb sellele sättele tuginemine edutuse tõttu tagasi lükata.
22
Samas jaguneb käesolev väide kaheks osaks, millest esimese kohaselt ei ole hindaja objektiivne ega erapooletu ning teise kohaselt on rikutud hindamismenetlusele kohaldatavaid norme.
23
Esimese väite esimeses osas märgib hageja, et vaidlustatud hindamisaruande koostamise ajal ei olnud ta mitte ainult esitanud abitaotluse seoses ahistamisega, mille tema vahetu ülemus väidetavalt toime pani, vaid administratsioon oli otsustanud algatada viimase suhtes ka haldusuurimise, mis ei olnud aruande vastuvõtmise ajal veel lõpetatud. Niisuguses kontekstis oleks olnud ebatõenäoline, et tema vahetu ülemus, keda uurimine puudutas, jääb hageja suhtes neutraalseks ja erapooletuks.
24
Hageja väidab, et vahetu ülemusega toimunud hindamisvestluse käigus heitis viimane talle ette menetluse läbiviimist tema suhtes. Seega oleks Euroopa välisteenistus pidanud asuma seisukohale, et tema vahetu ülemus ei olnud tema suhtes ei objektiivselt ega subjektiivselt erapooletu, ning määrama 2021. aasta hindamise jaoks teise hindaja, nagu seda võimaldab Euroopa välisteenistuse peasekretäri 24. jaanuari 2022. aasta otsus ADMIN(2022) 3, millega võetakse vastu personalieeskirjade artikli 43 ja artikli 44 lõike 1 üldised rakendussätted ametnike ja ajutiste teenistujate hindamisaruannete kohta.
25
Hageja leiab, et Euroopa välisteenistus ei pidanud hindamismenetlust tavapäraselt jätkama ning oleks võinud määrata teise hindaja või peatada hindamismenetluse.
26
Hageja teeb järelduse, et tema vahetul ülemusel esines huvide konflikt personalieeskirjade artikli 11a tähenduses.
27
Euroopa välisteenistus väidab, et kohtupraktika kohaselt ei tähenda asjaolu, et hageja esitatud abitaotluse menetlemine ja sellega seotud haldusuurimine toimus hindamismenetluse ajal, et hageja vahetu ülemus oli erapoolik või tal oli huvide konflikt. Seega oleks hageja ülemuse hindaja ülesannetest vabastamine või hindamismenetluse peatamine kahjustanud tema erapooletuse ja süütuse presumptsiooni ning oleks ette ära määranud hageja abitaotluse alusel alustatud uurimise tulemused. Lisaks ei ole kohtupraktikat ning personalieeskirjade ja otsuse ADMIN(2022) 3 kohaldatavaid õigusnorme arvestades hindamismenetluse peatamine ei ette nähtud ega asjakohane.
28
Euroopa välisteenistus nendib, et igal juhul ei tuvastatud hageja vahetu ülemuse suhtes läbi viidud haldusuurimises, et hageja esitatud väited psühholoogilise ahistamise kohta oleksid tõesed.
29
Euroopa välisteenistus järeldab sellest, et hageja vahetu ülemuse poolt kõnealuse hindamise raames antud hinnang ei kujutanud endast erapooletuse nõude rikkumist ega tekitanud ülemusele huvide konflikti, mis tuleneb ka tema esitatud hinnangutest vaidlustatud hindamisaruandes. Peale selle, et hageja ülemuse suhtes on esitatud menetlemisel olev abitaotlus ja käib haldusuurimine, ei viita hageja ühelegi muule asjaolule, mis võiks näidata erapooletuse nõude ja personalieeskirjade artiklis 11a sätestatud kohustuste rikkumist. Hageja viitab kas haldusuurimise käigus kõrvale jäetud asjaoludele või oma ülemuse käitumisele, mida ta ei ole tõendanud.
30
Käesolevas asjas tuleb kõigepealt meelde tuletada, et huvide konflikt on vaid erapoolikuse üks variant, kuna erapooletuse nõue hõlmab kõiki asjaolusid, mille puhul asjas otsust tegema palutud ametnik või teenistuja peab mõistlikult aru saama, et kolmandatele isikutele võib näida, et need mõjutavad tema sõltumatust (vt 10. veebruari 2021. aasta kohtuotsus Spadafora vs. komisjon, T‑130/19, ei avaldata, EU:T:2021:74, punkt 99 ja seal viidatud kohtupraktika).
31
Sellega seoses tuleb märkida, et ametnike erapooletuskohustus on ette nähtud personalieeskirjade artikli 11 esimeses lõigus, mille kohaselt ametnik täidab talle usaldatud ülesandeid objektiivselt ja erapooletult.
32
Samuti on oluline märkida, et Euroopa Liidu institutsioonid, organid ja asutused on kohustatud järgima liidu õigusega tagatud põhiõigusi, mille hulka kuulub Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 41 sätestatud õigus heale haldusele (vt 3. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Pethke vs. EUIPO, T‑808/17, EU:T:2019:832, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
33
Põhiõiguste harta artikli 41 lõikes 1 on muu hulgas ette nähtud, et igaühel on õigus sellele, et liidu institutsioonid, organid ja asutused käsitleksid tema küsimusi erapooletult.
34
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb nendel liidu institutsioonidel, organitel ja asutustel täita ka erapooletuse nõuet, mis koosneb kahest osast, millest esimene on subjektiivne erapooletus, mis tähendab, et asjasse puutuva institutsiooni ükski liige ei tohi väljendada oma erapoolikust või isiklikke eelarvamusi, ning teine objektiivne erapooletus, mis tähendab, et institutsioon peab pakkuma piisavaid tagatisi, et välistada mis tahes põhjendatud kahtlused võimaliku eelarvamuse suhtes (vt 25. veebruari 2021. aasta kohtuotsus Dalli vs. komisjon, C‑615/19 P, EU:C:2021:133, punkt 112 ja seal viidatud kohtupraktika). Euroopa Kohus on sellega seoses täpsustanud, et tõendamaks seda, et haldusmenetluse korraldus ei paku piisavaid tagatisi, et kõrvaldada kõik põhjendatud kahtlused võimalike eelarvamuste suhtes, ei ole vaja tõendada erapooletuse puudumist. Piisab, kui selle kohta on olemas põhjendatud kahtlus ja seda ei saa kõrvaldada (27. märtsi 2019. aasta kohtuotsus August Wolff ja Remedia vs. komisjon, C‑680/16 P, EU:C:2019:257, punkt 37, ja 21. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus parlament vs. UZ, C‑894/19 P, EU:C:2021:863, punkt 54).
35
Esimese väite esimese osa hindamisel tuleb lähtuda neist kaalutlustest.
36
Käesolevas asjas viitab hageja hindajana tegutseva vahetu ülemuse nii subjektiivsele kui ka objektiivsele erapooletusele.
37
Mis puudutab täpsemalt tema vahetu ülemuse objektiivset erapooletust, siis tugineb hageja haldusuurimisele, mis oli hindamismenetluse ajal selle ülemuse suhtes veel pooleli.
38
Sellega seoses, nagu märkis ka Euroopa välisteenistus, peab vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale institutsiooni ametisse nimetav asutus, kui sellele asutusele esitatakse personalieeskirjade artikli 90 lõike 1 alusel abitaotlus personalieeskirjade artikli 24 tähenduses, läbi viima haldusuurimise, kui ametnik, kes taotleb institutsiooni kaitset, esitab esialgsed tõendid tema suhtes väidetavalt toime pandud rünnakute toimumise kohta, selleks et tuvastada koostöös kaebuse esitajaga kaebuse aluseks olevad asjaolud (24. aprilli 2017. aasta kohtuotsus HF vs. parlament, T‑570/16, EU:T:2017:283, punkt 46, ja 13. juuli 2018. aasta kohtuotsus Curto vs. parlament, T‑275/17, EU:T:2018:479, punkt 97).
39
Seega leidis Euroopa välisteenistus 15. juunil 2021, kui ta otsustas algatada hageja vahetu ülemuse suhtes haldusuurimise, et hageja esitas oma vahetu ülemuse kohta esialgsed tõendid.
40
Selline olukord võib aga tekitada kolmandates isikutes põhjendatud kahtluse seoses hageja vahetu ülemuse võimaliku eelarvamusega siis, kui ta täidab hageja hindaja ülesandeid.
41
Niisugustel asjaoludel nagu käesolevas asjas ei saa Euroopa välisteenistus tugineda erapooletuse eeldusele hageja vahetu ülemuse kasuks. Samuti ei saa ta tugineda kohtupraktikale, mille kohaselt asjaolu, et ametnik on esitanud ahistamise kaebuse ametniku suhtes, kes peab hindama tema ametialaseid sooritusi, ei saa iseenesest – kõiki muid asjaolusid arvestamata – seada kahtluse alla selle isiku erapooletuse, kelle vastu kaebus esitati (vt 8. novembri 2018. aasta kohtuotsus QB vs. EKP, T‑827/16, EU:T:2018:756, punkt 94 ja seal viidatud kohtupraktika; 20. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus ZU vs. komisjon, T‑671/18 ja T‑140/19, ei avaldata, EU:T:2021:715, punkt 207). Nimelt, nagu nähtub eespool punktis 34 viidatud kohtupraktikast, ei ole objektiivse erapooletuse kohustuse rikkumise puhul vaja tõendada erapooletuse puudumist. Piisab, kui selle kohta on olemas põhjendatud kahtlus ja seda ei saa kõrvaldada. Seega ei saa nõustuda argumentidega, mille eesmärk on tõendada hageja vahetu ülemuse subjektiivse erapooletuse puudumist. Peale selle alustas Euroopa välisteenistus käesolevas asjas lisaks hageja esitatud kaebusele ka haldusuurimist.
42
Nagu nähtub eespool punktist 4, esitas hageja oma abitaotluse personalieeskirjade artikli 24 alusel 18. veebruaril 2021. Ent nagu on märgitud eespool punktis 5, algatati hageja 2021. aasta soorituste taseme hindamise menetlus 2. veebruaril 2022 ehk peaaegu aasta pärast selle taotluse esitamist. Lisaks alustati 15. juunil 2021 haldusuurimist väidetava psühholoogilise ahistamise tõttu seoses hageja vahetu ülemusega. Seega oli Euroopa välisteenistusel piisavalt aega sobivate meetmete võtmiseks, et vältida kõike, mis ohustab objektiivset erapooletust hageja vahetu ülemuse puhul, kes on hageja hindaja.
43
Lisaks ei olnud hetkel, mil toimus hageja ja tema vahetu ülemuse kui hindaja vestlus, see tähendab 6. mail 2022, mis eelnes hindamisaruandele, ning hetkel, mil viimane sellele aruandele alla kirjutas, see tähendab 2. juunil 2022, eespool punktis 42 nimetatud haldusuurimise tulemus veel teada, kuna see uurimine lõpetati alles 25. oktoobril 2022 (vt eespool punkt 12). On tõsi, et haldusuurimine lõpetati ilma meetmeid võtmata, kuid see uurimise tulemus ei olnud hindamise ajal teada.
44
Neil asjaoludel on hagejal alust väita, et Euroopa välisteenistus ei korraldanud 2021. aasta hindamismenetlust viisil, mis oleks pakkunud talle piisavalt tagatisi, et hindaja on objektiivselt erapooletu.
45
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb siiski, et selleks, et menetlusnormi rikkumine saaks põhjendada akti tühistamist, on nõutav, et ilma sellise rikkumiseta oleks menetlus viinud teistsuguse tulemuseni (vt 20. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Kerstens vs. komisjon, T‑220/20, EU:T:2021:716, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).
46
Sellise analüüsi raames tuleb võtta arvesse kõiki juhtumi asjaolusid, eelkõige etteheidete olemust ja toime pandud menetlusnormi rikkumiste ulatust võrreldes tagatistega, mis teenistujal võisid olla (vt 20. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Kerstens vs. komisjon, T‑220/20, EU:T:2021:716, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika).
47
Käesoleval juhul tähendab tuvastatud rikkumine, milleks on hindajana tegutseva hageja vahetu ülemuse objektiivse erapooletuse puudumine eespool punktis 45 viidatud kohtupraktika tähenduses, et hageja vahetu ülemus ei vasta erapooletuse kriteeriumile, et täita hageja hindaja rolli. Nimelt, nagu nähtub eespool punktist 40, võis hageja soorituste hindamine vahetu ülemuse poolt enne hageja suhtes väidetavat psühholoogilist ahistamist käsitleva menetluse lõppu tekitada kolmandates isikutes põhjendatud kahtlusi võimaliku eelarvamuse kohta.
48
Sellega seoses olgu märgitud, et kohtupraktika kohaselt on hindajatel väga laialdane kaalutlusõigus nende isikute tööle hinnangute andmisel, kelle hindamise eest nad vastutavad, ja et kohtul ei tule kontrollida selle hindamise põhjendatust, mis sisaldab kompleksseid väärtusotsustusi, mida nende olemuse tõttu ei saa objektiivselt kontrollida, välja arvatud juhul, kui tegu on ilmse veaga (vt 23. septembri 2020. aasta kohtuotsus VE vs. ESMA, T‑77/18 ja T‑567/18, ei avaldata, EU:T:2020:420, punkt 90 ja seal viidatud kohtupraktika; 13. juuli 2022. aasta kohtuotsus TL vs. komisjon, T‑677/21, ei avaldata, EU:T:2022:456, punkt 38).
49
Võttes arvesse hindajate laialdast kaalutlusõigust ei saa neil asjaoludel välistada, et kõnealune hindamismenetlus oleks võinud viia teistsuguse tulemuseni, kui ei oleks esinenud tuvastatud rikkumist, milleks on hindajana tegutseva hageja vahetu ülemuse objektiivse erapooletuse puudumine, eelkõige juhul, kui hageja hindaja ülesandeid oleks täitnud teine isik.
50
Eeltoodut arvestades tuleb esimese väite esimese osaga nõustuda.
51
Järelikult tuleb vaidlustatud hindamisaruanne tühistada, ilma et oleks vaja analüüsida hageja esimese väite teist osa ja teist väidet ning nende tõendite vastuvõetavust, mille Euroopa välisteenistus esitas vastuseks Üldkohtu võetud menetlust korraldavatele meetmetele.
Kohtukulud
52
Vastavalt Üldkohtu kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
53
Kuna Euroopa välisteenistus on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb vastavalt hageja nõudele kohtukulud temalt välja mõista.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (neljas koda)
otsustab:
1.
Tühistada Jean-Marc Colombani 2021. aasta hindamisaruanne.
2.
Mõista kohtukulud välja Euroopa välisteenistuselt.
da Silva Passos
Reine
Pynnä
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 4. detsembril 2024 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.