62021CJ0407_RES
Kohtuasi C‑407/21
Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir)jaConsommation, logement et cadre de vie (CLCV)
versus
Premier ministrejaMinistre de l’Économie, des Finances et de la Relance
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu))
Euroopa Kohtu (teine koda) 8. juuni 2023. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Pakettreisid ja seotud reisikorraldusteenused – Direktiiv (EL) 2015/2302 – Artikli 12 lõiked 2–4 – Pakettreisilepingu lõpetamine – Vältimatud ja erakorralised asjaolud – COVID-19 pandeemia – Asjaomase reisija pakettreisi eest tehtud maksete tagasimaksmine – Tagasimaksmine rahasummana või samaväärse hüvitisena võlatunnistuse (vautšeri) vormis – Kohustus teha reisijale tagasimaksed hiljemalt 14 päeva jooksul pärast lepingu lõpetamist – Ajutine erand sellest kohustusest – Riigisisese õiguse kohaselt tehtud otsuse, millega tühistatakse nimetatud kohustusega vastuolus olevad riigisisesed õigusnormid, tagajärgede muutmine ajas
Õigusaktide ühtlustamine – Reisipaketid, puhkusepaketid ja ekskursioonipaketid – Direktiiv 2015/2302 – Pakettreisilepingu lõpetamine – Reisikorraldaja kohustus maksta tagasi asjaomase reisija pakettreisi eest tehtud maksed – Mõiste „tagasimaksmine“ – Ulatus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2015/2302, artikli 12 lõiked 2 ja 3)
(vt punktid 23–26 ja 31–35 ning resolutsiooni punkt 1)
Õigusaktide ühtlustamine – Reisipaketid, puhkusepaketid ja ekskursioonipaketid – Direktiiv 2015/2302 – Pakettreisilepingu lõpetamine – Reisikorraldaja kohustus maksta tagasi asjaomase reisija pakettreisi eest tehtud maksed – Ajutine erand – Riigisisesed õigusnormid, mis COVID-19 pandeemia kontekstis vabastavad pakettreisikorraldajad kohustusest maksta asjaomasele reisijale tagasi kõik lõpetatud lepingu alusel tehtud maksed – Eesmärk – Reisikorraldajate maksevõime ja asjaomase sektori elujõulisuse säilitamine – Lubamatus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2015/2302, artikkel 4 ja artikli 12 lõiked 2–4)
(vt punktid 45, 46, 49–51, 54–58, 67–71, 75 ja 76 ning resolutsiooni punkt 2)
Liikmesriigid – Kohustused – Lojaalse koostöö kohustus – Liikmesriigi kohtu võimalus muuta oma otsuse, millega tühistatakse liidu õigusega vastuolus olevad riigisisesed õigusnormid, tagajärgede ajalist kehtivust – Puudumine
(ELL artikli 4 lõige 3)
(vt punktid 80–85 ja resolutsiooni punkt 3)
Kokkuvõte
COVID‑19 pandeemia kontekstis võttis Prantsuse valitsus vastu määruse, mille eesmärk oli ajutiselt vabastada pakettreiside korraldajad kohustusest maksta pakettreisilepingu lõpetamise korral tagasi reisijate tehtud maksed (
1
). Kaks tarbijate huve kaitsvat ühendust esitasid Conseil d’État’le (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) nõude see määrus tühistada, väites, et on rikutud niisugust tüüpi lepingu sõlminud reisija õigust „vältimatute ja erakorraliste asjaolude“ tõttu see leping lõpetada ja saada kõik pakettreisi eest tehtud maksed täies ulatuses tagasi hiljemalt 14 päeva jooksul pärast lepingu lõpetamist, nagu on ette nähtud pakettreiside direktiivis (
2
).
Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtles eelkõige selles, kuidas tõlgendada selles direktiivis ette nähtud mõistet „tagasimaksmine“ ning kas selle direktiiviga on kooskõlas riigisisesed õigusnormid, mis käsitlevad pakettreiside korraldajate ajutist vabastamist tagasimaksmise kohustusest.
Euroopa Kohus täpsustas oma otsuses mõistet „tagasimaksmine“ pakettreiside direktiivi kontekstis. Lisaks tegi ta otsuse riigisiseste õigusnormide vastuolu kohta selle direktiiviga (
3
) ja riigisisese otsuse – millega need liidu õigusega vastuolus olevad õigusnormid tühistatakse – tagajärgede ajalise kehtivuse muutmise kohta.
Euroopa Kohtu hinnang
Esimesena leidis Euroopa Kohus, et grammatilise tõlgenduse kohaselt tähendab mõiste „tagasimaksmine“ pakettreiside direktiivi tähenduses (
4
) pakettreisi eest tehtud maksete tagastamist ainult rahasummana. Võimalust asendada rahasumma maksmise kohustus muus vormis sooritusega, nagu eelkõige vautšerite pakkumine, ei ole selles direktiivis otsesõnu ette nähtud. Õigus saada tehtud maksed tagasi rahasummana, mida tarbijad võivad vabalt kasutada, aitab kaasa nende huvide kaitsmisele.
Teisena otsustas Euroopa Kohus, et pakettreiside direktiiviga on vastuolus see, kui COVID‑19 kontekstis vabastatakse pakettreiside korraldajad ajutiselt (
5
) kohustusest maksta hiljemalt 14 päeva jooksul pärast lepingu lõpetamist asjaomastele reisijatele tagasi kõik lõpetatud lepingu alusel tehtud maksed. See järeldus jääb samaks ka juhul, kui niisuguste õigusnormide eesmärk on vältida seda, et eeldatavate tagasimaksetaotluste suure arvu tõttu mõjutataks reisikorraldajate maksevõimet nii, et see seaks ohtu nende püsimajäämise, ning säilitada seeläbi asjaomase sektori elujõulisus.
Kõigepealt analüüsis Euroopa Kohus mõistet „vältimatud ja erakorralised asjaolud“ (
6
). Nimelt võib see mõiste õiguskindluse põhimõtte kohaselt ja tarbijate kaitsest lähtudes hõlmata COVID‑19 pandeemiat, kuna see sündmus näitab, et esineb „märkimisväärseid ohte inimese tervisele“ (
7
), ning seda võib kohaldada pakettreisilepingute lõpetamisele, kui selle tingisid niisuguse sündmuse põhjustatud tagajärjed.
Seejärel rõhutas Euroopa Kohus, et mõiste „vältimatud ja erakorralised asjaolud“ sarnaneb mõistega „vääramatu jõud“ ja eelkõige pakettreiside direktiivi ettevalmistavaid materjale arvestades kujutab endast viimati nimetatud mõiste täielikku rakendamist selles direktiivis. Niisiis ei või liikmesriigid vääramatu jõu tõttu kas või ajutiselt vabastada pakettreiside korraldajaid selles direktiivis ette nähtud tagasimaksmise kohustusest, kuna selles direktiivis ei ole ette nähtud mingit erandit sellest siduvast kohustusest.
Lõpuks, isegi kui eeldada, et liikmesriigid võivad oma kohtutes väita, et riigisiseste õigusnormide vastuolu direktiivi sätetega on põhjendatav vääramatu jõuga, täpsustas Euroopa Kohus, et riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad niisuguse üleilmse tervisekriisi nagu COVID‑19 pandeemia asjaoludel vabastada pakettreiside korraldajad ajutiselt kohustusest maksta asjaomastele reisijatele tagasi pakettreiside eest tehtud maksed, ei vasta liikmesriikide poolt vääramatule jõule tuginemise tingimustele.
Seega esiteks, kuigi COVID‑19 pandeemia on asjaomasele liikmesriigile võõras ning ebatavaline ja ettenägematu, ei saa riigisisesed õigusnormid, mis vabastavad kõik reisikorraldajad üldiselt tagasimaksmise kohustusest, juba oma olemuselt olla põhjendatud vääramatu jõuga. Tagasimaksmise kohustuse ajutine ja üldine peatamine ei võta nimelt arvesse asjaomaste reisikorraldajate konkreetset ja individuaalset finantsolukorda. Teiseks ei ole tõendatud, et finantstagajärgi, mida nende õigusnormidega sooviti lahendada, ei oleks saanud vältida muul viisil kui pakettreiside direktiivi rikkudes ja eelkõige teatavaid riigiabimeetmeid võttes. Kolmandaks ei ole niisugune riigisisene õigusnorm, mis näeb ette pakettreiside korraldajate vabastamise tagasimaksmise kohustusest ajavahemikul, mis võib ulatuda kuni 21 kuuni alates kõnealuse pakettreisilepingu lõpetamisest teatamisest, ilmselgelt mõeldud toimima vaid ajavahemikul, mis on vajalik vääramatu jõuna käsitatava sündmuse põhjustatud raskuste lahendamiseks.
Kolmandana ja viimasena märkis Euroopa Kohus, et kui liikmesriigi kohtule on riigisisese õiguse kohaselt esitatud nõue tühistada riigisisesed õigusnormid, mida ta peab liidu õigusega vastuolus olevaks, peab ta need õigusnormid tühistama. Käesolevas asjas täpsustas Euroopa Kohus ühelt poolt, et COVID‑19 pandeemia põhjustatud oht pakettreiside sektoris tegutsevate ettevõtjate majanduslikele huvidele ei ole võrreldav asjaomase liikmesriigi keskkonnakaitse või elektrivarustusega seotud ülekaalukate huvidega, mis on erakorralised asjaolud, mille puhul Euroopa Kohus on lisaks tunnustanud liikmesriikide kohtute õigust liidu õigusega vastuolus olevaks tunnistatud riigisiseseid õigusnorme tühistava otsuse tagajärgi ajas muuta. Teiselt poolt ei ilmne Euroopa Kohtu sõnul, et niisuguste riigisiseste õigusnormide tühistamine, mis võimaldavad liikmesriikidel COVID-19 pandeemia kontekstis vabastada pakettreiside korraldajad tagasimaksmise kohustusest, tooks kaasa kahjulikke tagajärgi pakettreiside sektorile niisuguses ulatuses, et nende normide toime säilitamine oleks vajalik selle sektori ettevõtjate finantshuvide kaitsmiseks. Järelikult ei võimalda lojaalse koostöö põhimõte (
8
) liikmesriigi kohtul, kes lahendab kaebust pakettreiside direktiiviga vastuolus olevate riigisiseste õigusnormide tühistamise nõudes, muuta oma otsuse – millega nimetatud riigisisesed õigusnormid tühistatakse – tagajärgede ajalist kehtivust.
(
1
)	25. märtsi 2020. aasta määruse nr 2020-315, mis käsitleb teatavate turismireisi ja majutusteenuste lepingute vältimatutel ja erakorralistel asjaoludel või vääramatu jõu olukorras lõpetamise rahalisi tingimusi, artikli 1 kohaselt võis reisikorraldaja seoses „lõpetamistega“, mis tehti teatavaks ajavahemikul 1. märtsist kuni 15. septembrini 2020, täita oma tagasimaksmise kohustust, pakkudes asjaomasele reisijale hiljemalt kolm kuud pärast asjaomase pakettreisilepingu lõpetamisest teatamist vautšerit pakettreisi eest tehtud maksetega võrdses summas, kusjuures niisugune pakkumine kehtis 18 kuud.
(
2
)	Vt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/2302, mis käsitleb pakettreise ja seotud reisikorraldusteenuseid ning millega muudetakse määrust (EÜ) nr 2006/2004 ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2011/83/EL ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 90/314/EMÜ (ELT 2015, L 326, lk 1; edaspidi „pakettreiside direktiiv“), artikkel 12. Selle artikli lõike 2 esimese lause kohaselt on reisijal õigus lõpetada pakettreisileping enne pakettreisi algust lõpetamistasu maksmata, kui sihtkohas või selle vahetus läheduses esinevad „vältimatud ja erakorralised asjaolud“, mis mõjutavad olulisel määral pakettreisi teenuste osutamist või reisijate vedu sihtkohta.
(
3
)	Vt eelkõige pakettreiside direktiivi artikkel 4 ja artikli 12 lõiked 2–4.
(
4
)	Vt eelkõige pakettreiside direktiivi artikli 12 lõiked 2 ja 3. Selle artikli lõike 2 teises lauses on ette nähtud, et juhul, kui pakettreisileping lõpetatakse, on reisijal õigus kõikide nimetatud pakettreisi eest tehtud maksete tagasimaksmisele. Lisaks on sama direktiivi artiklis 4 ja artikli 12 lõike 3 punktis b ette nähtud, et kui asjaomane reisikorraldaja ei saa pakettreisilepingut täita „vältimatute ja erakorraliste asjaolude“ tõttu, võib ta nimetatud lepingu lõpetada ja maksta reisijale tagasi kõik pakettreisi eest tehtud maksed põhjendamatult viivitamata ja igal juhul hiljemalt 14 päeva jooksul pakettreisilepingu lõpetamisest arvates.
(
5
)	Vt pakettreiside direktiivi artikkel 4 ja artikli 12 lõiked 2–4.
(
6
)	Nagu on ette nähtud pakettreiside direktiivi artikli 12 lõikes 2 ja lõike 3 punktis b. Mõiste „vältimatud ja erakorralised asjaolud“ on selle direktiivi artikli 3 punktis 12 määratletud kui „olukord, mis ei ole sellele viitava poole kontrolli all ja mille tagajärgi ei oleks saanud vältida isegi kõigi mõistlike meetmete võtmise korral“.
(
7
)	Vastavalt pakettreiside direktiivi põhjendusele 31, milles on täpsustatud mõiste „vältimatud ja erakorralised asjaolud“ ulatust, kuuluvad selle mõiste alla märkimisväärsed ohud inimeste tervisele.
(
8
)	Ette nähtud ELL artikli 4 lõikes 3.