62005CC0403
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 22. mail 2007 (
1
)
Kohtuasi C-403/05
Euroopa Parlament
versus
Euroopa Ühenduste Komisjon
„Tühistamishagi - Komisjoni otsus, millega kiidetakse heaks Filipiinide riigipiiri turvalisusega seonduv projekt — Määruse (EMÜ) nr 443/92 alusel tehtud otsus — Komisjoni rakendusvolitused — Piirid”
I. Sissejuhatus
1.
Käesoleva tühistamishagiga palub parlament tühistada komisjoni otsuse ASIA/2004/016-924, millega kiidetakse heaks Filipiinide riigipiiri turvalisusega seonduv projekt („Philippine Border Management Project”), mille rahastamine on ette nähtud eelarverealt 19 10 02 (edaspidi „vaidlustatud otsus”). Komisjon võttis nimetatud otsuse vastu nõukogu 25. veebruari 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 443/92 Aasia ja Ladina-Ameerika arengumaadele finants- ja tehnilise abi andmise ja nende maadega tehtava majanduskoostöö kohta (
2
) (edaspidi „määrus nr 443/92”) rakendamiseks regulatiivkomitee menetluses.
2.
Parlament on seisukohal, et komisjon on vaidlustatud otsuse vastuvõtmisega ületanud oma rakendusvolitusi. Vaidlustatud otsuse eesmärk on parlamendi arvates võitlus terrorismi ja rahvusvahelise kuritegevusega; siinkohal ei ole tegemist arenguabiga määruse nr 443/92 tähenduses.
II. Õiguslik raamistik
A. Määrus nr 443/92
3.
Määrus nr 443/92 reguleerib koostööd nende Aasia ja Ladina-Ameerika arengumaadega, kes ei ole allkirjastanud Lomé konventsiooni ega ole hõlmatud ühenduse koostööpoliitikaga Vahemere piirkonna kolmandate riikide suhtes (edaspidi „ALA arengumaad”).
4.
Määruse artikkel 1 sätestab, et ühendus jätkab ja laiendab ühenduse koostööd ALA arengumaadega. Sellekohaselt hõlmab koostöö finants- ja tehnilist arenguabi ning majanduskoostööd. Ühendus peab seejuures „eriti tähtsaks inimõiguste edendamist, demokratiseerimisprotsessi toetamist, head valitsemistava, keskkonnakaitset, kaubanduse liberaliseerimist ja kultuurimõõtme tugevdamist poliitiliste, majanduslike ja sotsiaalsete küsimustega seotud vastastikku kasuliku dialoogi laiendamise kaudu”.
5.
Määruse nr 443/92 artiklid 4–6 käsitlevad finants- ja tehnilist abi.
6.
Artikli 4 kohaselt suunatakse finants- ja tehniline abi „eelkõige kõnealuse kahe piirkonna vaesematele rahvastikurühmadele ja vaesematele riikidele”.
7.
Artikkel 5 sätestab finants- ja tehnilise abi rakendamisala ning põhimõtted, mida tuleb silmas pidada abi andmisel. Nii sätestab näiteks sama artikli esimene lõik, et finants- ja tehniline abi on ette nähtud „eelkõige maapiirkondade arendamiseks ja toiduainetega kindlustatuse taseme tõstmiseks”. Sama artikli seitsmenda lõigu kohaselt tuleks abi anda muu hulgas konkreetsetele projektidele, mis seonduvad demokratiseerimise, hea valitsemistava ja inimõigustega.
8.
Artikkel 6 näeb ette, et finants- ja tehnilist abi antakse ka suhteliselt rohkem arenenud ALA arengumaadele, eelkõige selles artiklis loetletud valdkondades. Ühe sellise valdkonnana on sama artikli 5. taandes märgitud „institutsioonide, eelkõige riigiasutuste tugevdamine”.
9.
Määruse nr 443/92 artiklid 7 ja 8 käsitlevad majanduskoostööd.
10.
Artikli 7 esimese lõigu kohaselt soodustab majanduskoostöö „ALA arengumaade arengut, aidates neil suurendada institutsioonilist suutlikkust, et luua soodsam investeerimis- ja arengukeskkond ning saada suurimat võimalikku kasu rahvusvahelise kaubanduse kasvu, sealhulgas Euroopa siseturu poolt avatud võimalustest, ning suurendades kõikide liikmesriikide ärimeeste, tehnoloogia ja oskusteabe osa eelkõige erasektoris ja väikestes ning keskmise suurusega ettevõtetes”.
11.
Artikkel 8 sätestab, et majanduskoostöö hõlmab eelkõige kolme valdkonda: esiteks „teadusliku ja tehnilise potentsiaali ning majandus-, sotsiaalse ja kultuurikeskkonna üldine arendamine koolituskavade ja oskusteabe siirdamise kaudu”, teiseks „institutsioonilise struktuuri parandamine, mis peab ühtima partneritega peetava tihedama dialoogiga, et muuta majandus-, õigus-, haldus- ja sotsiaalne keskkond arengule soodsamaks”, ja kolmandaks „ettevõtete toetamine, näiteks kaubanduse edendamise, koolitus- ja tehnilise abi kavade, ettevõtjatevaheliste suhete loomise ja nende vahelist koostööd soodustavate kavade kaudu”.
12.
Artikli 14 esimese lõigu kohaselt kiidetakse abiprojektid ja -programmid, mille puhul ühendusepoolne rahastamine ületab miljon eküüd, ning mis tahes olulised muudatused heakskiidetud projektides ja programmides või nende esialgu kokkulepitud summat 20% võrra ületavad lisakulud heaks artikli 15 lõikega 3 ette nähtud korras. Artikli 15 lõige 3 viitab omakorda otsuse 1999/468/EÜ (
3
) artiklitele 5 ja 7. Artikli 14 teise lõigu kohaselt võetakse sama korra kohaselt vajadusel vastu õigusaktid, et kehtestada peamiste partnerriikide või koostööalade puhul kohaldatavad soovituslikud mitmeaastased juhised objektide või sektorite järgi.
13.
Määruse nr 443/92 artikli 15 lõige 1 näeb ette, et finants- ja tehnilist abi ning majanduskoostööd haldab komisjon. Artikli 15 lõike 2 kohaselt abistab komisjoni komitee.
14.
Määrus nr 443/92 tunnistati kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määrusega nr 1905/2006, millega luuakse arengukoostöö rahastamisvahend, (
4
) mis jõustus 1. jaanuaril 2007. Nimetatud määruse artikli 39 lõike 2 esimese lause kohaselt kohaldatakse määrust nr 443/92 jätkuvalt 2007. aastale eelnevate eelarveaastate õigusaktide ja kohustuste suhtes.
III. Vaidlustatud otsuse sisu
15.
Esimene põhjendus viitab nõukogu 22. juuli 2002. aasta resolutsioonile, milles rõhutatakse, et Euroopa Liit toetab kolmandaid riike Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Julgeolekunõukogu resolutsioonist 1373 tulenevate kohustuste täitmisel ELi kriisidele reageerimise mehhanismi (Rapid Reaction Mechanism) vahenditest.
16.
Otsuse teine põhjendus viitab seoses Filipiinidega vastuvõetud komisjoni dokumendile „National Indicative Programme 2002–2004”, mis peab esmatähtsaks terrorismivastase võitlusega tegelevaid projekte. Samuti sedastatakse, et komisjon soovib terrorismivastaste meetmete toetamisel keskenduda piirikontrollile, eelkõige immigratsioonile ja terrorismi rahastamise vastasele võitlusele.
17.
Kolmas põhjendus nimetab otsusega heaks kiidetud projekti esmase eesmärgina abi Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Julgeolekunõukogu resolutsiooni 1373 elluviimiseks.
18.
Neljanda põhjenduse järgi on projekti eesmärk Filipiini Vabariigi valitsuse jõupingutuste toetamine kooskõlas rahvusvaheliste normide ja protokollidega Filipiinide riigipiiri turvalisuse ja piirikontrolli tugevdamisel.
19.
Otsuse artikli 1 lõige 1 näeb ette projekti „Philippines Border Management Project” (edaspidi „projekt”) heakskiitmise, mille tekst on otsusele lisatud. Lõige 2 sätestab ühenduse abi ülempiiriks 4900000 eurot, mida rahastatakse ühenduse 2004. aasta üldeelarve realt 191002 olemasolevatest vahenditest.
20.
Otsuse artikkel 2 täpsustab rakendamise üksikasjad ning määratleb ajalised piirid.
21.
Otsusele lisatud projekti kirjelduse kohaselt on projekti ülesanne abistada Filipiinide ametiasutusi järgmiste eesmärkide saavutamisel:
—
edendada piirikontrolli parimaid rahvusvahelisi tavasid olemasolevate riigisiseste meetodite ja tavade analüüsimise ja hindamise kaudu;
—
luua seotud ja turvaline IT-võrgusüsteem luureinformatsiooni tõhusaks vahetamiseks piirikontrollis osalevate asutuste vahel;
—
takistada võltsitud isikut tõendavate dokumentide ringlust juhtumite sagedasema avastamise abil ja korrektsete isikudokumentide omamise tähtsuse teadvustamisega üldsuse seas;
—
tõsta piirikontrolli juhtivtöötajate ja tehnilise personali suutlikkust asjakohase koolitusega.
IV. Otsuse taust, nõuded ja menetlus
A. Vaidluse taust
22.
Vaidlustatud otsust arutati määruse nr 443/92 alusel moodustatud komitee istungil 17. ja 18. novembril 2004. Kuna mõned liikmesriigid kahtlesid valitud õiguslikus aluses, ei kiidetud nimetatud otsust sellel istungil siiski heaks, vaid mindi üle kirjalikule menetlusele. See lõpetati 7. detsembril 2004 kvalifitseeritud häälteenamusel positiivse otsusega. Komisjon võttis vaidlustatud otsuse seejärel vastu 21. detsembril 2004.
23.
Otsust ei avaldatud Euroopa Liidu Teatajas. 14. detsembril 2004 edastati parlamendile 17. ja 18. novembri 2004. aasta istungi protokoll.
24.
Sellele järgnevalt esitasid kaks parlamendiliiget komisjonile kirjaliku järelepärimise (
5
), et saada lisateavet vaidlustatud otsuse kohta. Komisjon vastas nende küsimustele 14. märtsil (
6
) ja 22. aprillil 2005 (
7
).
25.
25. mai 2005. aasta kirjas nõudis parlamendi arengukomisjon Euroopa Komisjonilt vaidlustatud otsuse teksti edastamist. Komisjoni väitel vastas ta järelepärimisele 22. juuni 2005. aasta kirjaga.
26.
Parlamendi ütluse järgi ei sisaldanud nimetatud kiri nõutud vastust. Alles26. augustil 2005 esitatud järelepärimisele saabus 9. septembril 2005 vastus, millele oli lisatud vaidlustatud otsuse tekst. Seega sai parlamendile vaidlustatud otsuse tekst esimest korda teatavaks 9. septembril 2005.
27.
Vaidlus puudub selles, et parlamendi ja komisjoni töötajad olid juba varem kirjavahetuses vaidlustatud otsuse küsimuses.
28.
Nii saatis komisjoni delegatsiooni töötaja Manilas 12. mail 2005 projekti puudutavad dokumendid parlamendi arengukomisjoni sekretariaati. Ent pooled vaidlevad selle üle, kas kõnealuste dokumentide hulgas oli ka vaidlustatud otsuse tekst.
29.
Komisjoni õigustalituse töötaja saatis vaidlustatud otsuse teksti parlamendi õigustalituse töötajale viimase palvel 19. juulil 2005 e-postiga. Parlamendi õigustalituse töötaja kinnitas teksti kättesaamist samuti e-postiga 19. juulil 2005.
B. Nõuded ja menetlus Euroopa Kohtus
30.
Parlament esitab 17. novembri 2005. aasta hagis järgmised nõuded:
—
Tühistada otsus, millega kiideti heaks Euroopa Ühenduste üldeelarve realt 19 10 02 rahastatav Filipiinide riigipiiri turvalisusega seonduv projekt („Philippine Border Management Project”; nr ASIA/2004/016-924), mis võeti vastu määruse nr 443/92 Aasia ja Ladina-Ameerika arengumaadele finants- ja tehnilise abi andmise ja nende maadega tehtava majanduskoostöö kohta rakendamisel;
—
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
31.
Komisjon palub
—
jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata või igal juhul põhjendamatuse tõttu rahuldamata ja
—
mõista kohtukulud välja sätestatud korras.
32.
Euroopa Kohtu president andis 28. märtsi 2006. aasta määrusega komisjoni nõuete toetuseks menetlusse astumise loa Hispaania Kuningriigile.
33.
Euroopa Kohtu menetluses on pooled esitanud oma seisukohad kirjalikult ja suuliselt; menetlusse astuja võttis osa kirjalikust menetlusest.
V. Hinnang
A. Hagi vastuvõetavus
1. Hagi esitamise tähtaeg
34.
Komisjon peab hagi vastuvõetamatuks, sest seda ei esitatud kahe kuu jooksul pärast seda, kui parlament sai vaidlustatud otsusest teada.
35.
Asjas ei oma tähtsust, et komisjon märgib samal ajal, et ta ei tõstata vastuvõetavuse küsimust, kuna Euroopa Kohus peab hagi esitamise tähtajast kui kohustuslikust õigusnormist kinnipidamist kontrollima omal algatusel. (
8
)
36.
EÜ artikli 230 lõike 5 kohaselt tuleb tühistamishagi esitada kahe kuu jooksul. Tähtaja kulgemine algab õigusakti avaldamisest või hagejale teatavakstegemisest või nende puudumisel päevast, mil hageja sai sellest teada.
37.
Vaidlustatud otsust ei avaldatud Euroopa Liidu Teatajas. EÜ artikli 254 lõikest 1 ja 2 ei tulene ka vaidlustatud otsuse avaldamise kohustust. Kuna parlament ei ole vaidlustatud otsuse adressaat, ei tehtud talle seda ka artikli 254 lõike 3 kohaselt ametlikult teatavaks. Seetõttu hakkas käesoleval juhul hagi esitamise kahekuuline tähtaeg kulgema päevast, mil parlament sai vaidlustatud otsusest tegelikult teada.
38.
Euroopa Kohtu praktika kohaselt on hageja õigusaktist tegelikult teada saanud siis, kui talle on saanud teatavaks kõnealuse õigusakti sisu ja põhjendused. (
9
) Vaid siis on ta võimeline tegelikult oma kaebeõigust teostama. Vaidlustatud otsuse kokkuvõtte teadasaamisest ainuüksi ei piisa, vaid teada peab pigem olema otsuse tekst. (
10
)
39.
Seega tuleb kontrollida, mis ajast oli parlamendile otsuse sisu ja põhjendused üksikasjades, st vaidlustatud otsuse tekst teada.
40.
Regulatiivkomitee 17. ja 18. novembri 2004. aasta koosoleku protokolli edastamist parlamendile ei saa iseenesest käsitada otsusest teadasaamisena. Koosoleku protokollist ilmneb, et vaidlustatud otsust ei võetud veel vastu, vaid mindi kokkulepet saavutamata üle kirjalikule menetlusele. Koosoleku protokolli põhjal ei saanud parlament veel niisiis teada vaidlustatud otsusest.
41.
Vaidlustatud otsuse teksti sai parlamendi arengukomisjon vaieldamatult komisjoni 2. septembri 2005. aasta kirjaga, mis saabus parlamenti 9. septembril 2005. Sellel kuupäeval sai arengukomisjon, seega parlament, kellele selle teadasaamise võib omistada, täpselt teada otsuse sisu. Kui lähtuda nimetatud kuupäevast, on Euroopa Parlament – võttes arvesse Euroopa Kohtu kodukorra artikli 81 lõiget 2, mis sätestab, et menetlustähtaegu pikendatakse seoses suurte vahemaadega kümne päeva võrra – oma 17. novembri 2005. aasta hagi esitanud tähtaegselt.
42.
Seega oleks hagi selle esitamise tähtaja möödumise tõttu vastuvõetamatu ainult siis, kui tuleks lähtuda sellest, et parlament sai kõnealusest otsusest teada varem, st enne 9. septembrit 2005. Ent ükski komisjoni esitatud faktiline asjaolu ei anna lõpptulemusena alust eeldada, et parlament sai otsusest varem teada.
43.
Parlamendi arengukomisjonile saadetud Euroopa Komisjoni vastutava liikme kirja kuupäeva 22. juuni 2005 ei saa pidada ajahetkeks, mil parlament sai otsusest teada. Seda põhjusel, et komisjon ei ole parlamendi vastuväite kummutamiseks esitanud ühtegi tõendit selle kohta, et arengukomisjonile tõepoolest saabus kiri, millele oli lisatud otsuse tekst.
44.
Samuti ei saa käesoleval juhul tõendamatuse tõttu lähtuda sellest, et arengukomisjoni sekretariaat oleks juba 12. mail 2005 saanud komisjoni delegatsioonilt Manilas vaidlustatud otsuse teksti. Parlament on nimelt eitanud vaidlustatud otsuse teksti saamist kõnealuses seoses. Ka siinkohal ei ole komisjon esitanud ühtegi tõendit otsuse teksti kättesaamise kohta.
45.
Parlament ei saanud otsuse tekstist teada ka komisjoni ja parlamendi õigustalituste töötajate vahel toimunud kirjavahetusest. Vaieldamatult saabus käesoleval juhul 19. juulil 2005 parlamendi töötajale vaidlustatud otsuse koopia. Kui lähtuda sellest kuupäevast kui teadasaamise kuupäevast, oleks parlamendi hagi aegunud.
46.
Siiski ei saa parlamendile omistada seda, et õigustalituse töötaja teadis kõnealusest otsusest, sest see põhines vaieldamatult mitteametlikul kontaktil. Parlamendile ei saa omistada üksiku töötaja mitteametlikul teel hangitud teavet. Mitteametlikult hangitud teabe edastamist parlamendi vastutavatele üksustele ei saa eeldada – eriti siis, kui töötaja lähtus sellest, nagu nähtub kohtuasja toimikust, et teave edastatakse parlamendile lisaks ka ametlikult.
47.
Sellegipoolest võiks Euroopa Kohtu praktikale tuginedes anda hagi vastuvõetavuse küsimusele teistsuguse hinnangu, kui pidada hagi tegeliku teadasaamise ajast olenemata aegunuks siis, kui isik, kes on saanud teada teda puudutavast õigusaktist, ei ole mõistliku aja jooksul nõudnud selle õigusakti täielikku teksti. (
11
)
48.
Kõigepealt tuleb uurida, kas taoline õigusakti nõudmise tähtaeg kehtib ka parlamendi kui privilegeeritud hageja puhul. (
12
) Vastuargumendina võiks eeskätt nimetada, et vaidlustatud otsus ei ole parlamenti „puudutav õigusakt” kõnealuse kohtupraktika tähenduses. Õigusakt ei puuduta parlamenti otseselt sel määral nagu näiteks eraettevõtjat. Seepärast on ettevõtja puhul märksa kergem sedastada, et võeti ettevõtjat puudutav meede, mis teeb vajalikuks meetme teksti nõudmise. Parlamendi kui privilegeeritud hageja olukorda ei saa võrrelda kirjeldatud olukorraga, sest otsuseid, mis võiksid põhjustada parlamendi tühistamishagi, võetakse vastu palju. Kui potentsiaalselt vaidlustamist vajavast meetmest teadasaamine tekitaks parlamendile kohustuse nõuda meetme teksti, siis esitaks selline kohustus parlamendi töökorraldusele nõudeid, mida ei saa alahinnata. Õigusakti nõudmise tähtaeg takistaks seega täiendavalt parlamendi kaebeõiguse tõhusat teostamist.
49.
Hagi esitamise tähtaja vajalikkuse toetuseks, seega sellega seotud hageja lisakohustuse toetuseks nõuda meetme teksti mõistliku aja jooksul võib viidata seeläbi kaitstavale väärtusele, milleks on õiguskindlus. (
13
) Ka käesolev kohtuvaidlus näitab ilmekalt, et hagi varane esitamine on õiguskindluse seisukohast väga oluline. Käesoleval juhul on ühendus võtnud vaidlustatud otsusest tulenevalt kohustusi rahvusvahelise organisatsiooni ees seoses projekti juhtimisega ning on juba kindlasti teinud makseid.
50.
Tasakaal kahe vastanduva huvi – ühest küljest õiguskindluse põhimõtte ja teisest küljest parlamendi tõhusa kaebeõiguse – vahel on saavutatav, kui kehtestada parlamendile kui hagejale ranged nõuded seoses õigusaktist teadasaamisega, mis on vajalik selleks, et hakkaks kulgema otsuse teksti nõudmise tähtaeg. Ka selle küsimuse puhul, millist tähtaega pidada mõistlikuks, võib vajaduse korral arvestada institutsioonilise hageja eripäraga.
51.
Käesoleval juhul oli parlament alates 14. märtsist 2005 vaieldamatult teadlik vastusest, mille komisjoni vastutav liige saatis vaidlustatud otsusega seoses parlamendisaadiku esitatud kirjalikule järelepärimisele. Komisjon märkis vastuses, et vaidlustatud otsus võeti vastu 21. detsembril 2004, ning selgitas selle õiguslikku alust ja peaeesmärke. Isegi kui vaidlustatud otsuse olemasolust teadasaamise kvaliteedile kehtestada ranged nõuded, tuleb siinkohal lähtuda sellest, et parlament oli alates nimetatud ajast teadlik vaidlustatud otsuse olulisematest aspektidest ning tal oli seega kohustus nõuda vaidlustatud otsuse teksti mõistliku tähtaja jooksul.
52.
Parlament nõudis vaidlustatud otsuse teksti alles 25. mail 2005, seega rohkem kui kaks kuud pärast vaidlustatud otsuse olemasolust teadasaamist.
53.
Üle kahekuulist tähtaega ei saa isegi institutsioonilise hageja erilise olukorra puhul pidada mõistlikuks. (
14
) Õigusakti teksti nõudmise tähtaeg ei saa kindlasti olla pikem kui hagi esitamise tähtaeg, mis on institutsioonilise hageja jaoks samuti vaid kaks kuud.
54.
Neil põhjustel ei ole Euroopa Parlament hagi tähtajaks esitanud. Hagi on seega vastuvõetamatu.
B. Hagi põhjendatus
55.
Kui Euroopa Kohus peaks jõudma hagi vastuvõetavuse küsimuses teistsugusele järeldusele, kontrolliksin teise võimalusena alljärgnevalt hagi põhjendatust.
56.
Parlament tugineb oma hagis ainult ühele väitele. Ta leiab, et komisjon on ületanud talle määrusega nr 443/92 antud rakendusvolituste piire. Vaidlustatud otsuse esemeks on võitlus rahvusvahelise terrorismi ja kuritegevusega. Kuna määrus nr 443/92 ei nimeta neid eesmärke sõnaselgelt, ei saa parlamendi sõnul võtta määrust vaidlustatud otsuse õiguslikuks aluseks.
57.
Komisjon on seevastu seisukohal, et määruses nr 443/92 puuduv sõnaselge viide terrorismivastase võitluse meetmetele ei välista seda, et vaidlustatud otsus võiks põhineda nimetatud määrusel.
58.
Euroopa Kohtu praktika kohaselt peab rakendusmeede, mis on võetud ilma parlamendi osaluseta, arvestama parlamendi osalusel vastuvõetud asjaomase õigusliku aluse sätetega. (
15
) Alljärgnevalt tuleb kontrollida, kas vaidlustatud otsuse sai vastu võtta õiguspäraselt määruse nr 443/92 alusel. Vaidlustatud otsuses sedastatakse, et see tugineb „eelkõige määruse artiklitele 7 ja 8”. Euroopa Kohtu menetluses on komisjon aga viidanud määruse artikli 5 seitsmendale lõigule ja artiklile 6.
1. Määruse nr 443/92 artikkel 6
59.
Artiklid 4–6 käsitlevad finants- ja tehnilist abi. Artikli 6 kohaselt antakse finants- ja tehnilist abi ka suhteliselt rohkem arenenud ALA arengumaadele, eelkõige selles loetletud valdkondade puhul. Artikli 6 viies taane loetleb ühe valdkonnana „institutsioonide, eelkõige riigiasutuste tugevdamine”.
60.
Vaidlustatud otsusega heaks kiidetud projekti sisuks on piirikontrolli olemasolevate siseriiklike meetodite analüüsimine ja hindamine, IT-süsteemi loomine luureinformatsiooni edastamiseks, võltsitud isikut tõendavate dokumentide ringluse vähendamine ja piirikontrolli teostava töötajaskonna koolitamine.
61.
Laiemas tähenduses hõlmab mõiste „riigiasutus” igasugust haldusasutust, mis teostab riigi ülesandeid. Sellises laiemas tähenduses võib ka piirikontrolli ja piirikontrolliga tegelevaid asutusi käsitada „institutsiooni” või „riigiasutusena” ja projektiga võetavad meetmed on abi institutsioonide või riigiasutuste tugevdamiseks.
62.
Ainuüksi sõnastusest lähtuvalt ei piirdu seega artikkel 6 teatavat liiki riigiasutustega, mis võivad olla finants- ja tehnilise abi objektiks määruse tähenduses. Sel juhul oleksid artikliga 6 hõlmatud ka näiteks sõjaväelisi asutusi edendavad meetmed, mistõttu artikli 6 kohaldamisala oleks peaaegu piiritu. Seepärast tekib küsimus, kas artikli 6 selline lai käsitus on kooskõlas määruse nr 443/92 mõttega.
63.
See ei ole nii. Kuigi artikli 6 sõnastusest ei tulene küll piiravaid asjaolusid, ilmnevad need pigem määrusest nr 443/92 endast. Ka artikli 6 raames peab riigiasutuste toetamine haakuma arenguabi käsitusega, millel määrus nr 443/92 põhineb. Riigiasutuste toetamine ei saa olla eesmärk omaette, vaid nende tugevdamine peab vahetult järgima määruse nr 443/92 arengueesmärki. Artikkel 6 laieneb seega ainult riigiasutuste sellist laadi tugevdamisele, mis järgib valdavalt määruse arengueesmärke. Nii näiteks järgiksid valimiste korraldamisega tegelevaid riigiasutusi toetavad meetmed määruses nimetatud demokratiseerimise arengueesmärki, (
16
) nagu põllumajandusvaldkonna riigiasutuste toetamine järgiks määruses nimetatud toiduainetega kindlustatuse eesmärki. (
17
)
64.
Alljärgnevalt tuleb seega analüüsida, kas vaidlustatud otsuse eesmärk haakub määruse nr 443/92 arengueesmärkidega.
65.
Konkreetsema eesmärgina (purpose) nimetab vaidlustatud otsus Filipiinide valitsuse toetamist riigipiiri turvalisuse ja kontrolli parandamisel. Üldisema eesmärgina (overall objective) nimetatakse Filipiinide valitsuse toetamist Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Julgeolekunõukogu resolutsiooni 1373 (2001) (edaspidi „ÜRO resolutsioon 1373 (2001)”) elluviimisel võitluses terrorismi ja rahvusvahelise kuritegevusega.
66.
Vaidlustatud otsus ja projekti kirjeldus ei sisalda ühelt poolt rahvusvahelise terrorismi ja kuritegevuse kui spetsiifilise probleemi ja teiselt poolt Filipiinide arenguolukorra omavahelise seotuse kohta mingit sisulist teavet.
67.
Projekti kirjelduses viidatakse siiski ühes kohas terroristide ähvardustele, mis on osaks saanud Filipiinide valitsusele pärast viimaseid valimisi, ja teises kohas osutatakse Mindanao provintsile, mida iseloomustab ebastabiilsus. Vaidlustatud otsuses antakse seega mõista, et selle otsuse eesmärk on tõsta ka Filipiinide siseriiklikku stabiilsust ja julgeolekut.
68.
Seega tuleb alljärgnevalt analüüsida seda, kas määruse artikkel 6 hõlmab ka meetmeid, mille eesmärk on eeskätt siseriikliku julgeoleku ja stabiilsuse tõstmine.
69.
Komisjoniga tuleb küll nõustuda selles, et stabiilsus ja julgeolek on igasuguse edasise arengu põhieeldused. Parlamendi kohtuistungil tehtud märkustest nähtub samuti, et põhimõtteliselt ei soovi parlament vaidlustada stabiilsuse ja arengu omavahelist seost.
70.
Sellegipoolest ei leidu määruses nr 443/92 ühtegi viidet stabiilsusele ja julgeolekule. Määruse põhjenduses 7 küll sedastatakse, et määrusega ei kinnitata mitte ainult tavapäraseid arenguabi tegevusvaldkondi, vaid määratakse kindlaks ka uued esmaeesmärgid. Sellegipoolest ei nimetata loetletud uute valdkondade hulgas stabiilsust ja julgeolekut.
71.
Määrus ei sisalda samas uute esmaeesmärkide ammendavat loetelu. Ent kui määruse tekst seda ei toeta, ei saa sellest, et loetelu ei ole ammendav, sugugi järeldada, et määruse reguleerimisala hõlmaks kõikvõimalikke uusi tegevusvaldkondi. Sellele peab siiski leidma aluse määruse tekstist.
72.
Määruse tekstis sellist alust ei esine. Selles mõttes on komisjon Euroopa Kohtu menetluses ka ise märkinud, et arenguabi kontseptsioon on alles viimastel aastatel muutunud suunas, et see hõlmab nüüd ka julgeoleku ja stabiilsuse tõstmise meetmeid, tagamaks edasise arengu põhieeldused. Ta viitab sellega seoses mitmesugustele dokumentidele, nagu komisjoni 2003. aasta teatis (
18
) ja Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni 2000. aasta Milleeniumi Deklaratsioon (
19
). Komisjon möönab niisiis ka ise, et määrus nr 443/92 ei põhine arenguabi laiemal käsitusel.
73.
Miski ei viita niisiis sellele, et arenguabi algne kontseptsioon, millel määrus nr 443/92 rajaneb ja mis on selle sisuks, hõlmaks terrorismivastase võitluse ja siseriikliku stabiilsuse ja julgeoleku tagamise meetmeid.
74.
Hispaania Kuningriigiga saab siiski nõustuda osas, et komisjonil on määruse nr 443/92 rakendamisel ulatuslik kaalutlusõigus. Ent see seondub ainult abimeetmete laadi ja viisiga, st sellega, kus, kui palju ja milliseid konkreetseid projekte ellu viia.
75.
Nimetatud kaalutlusõigus ei ole pealegi nii ulatuslik, et komisjon võiks arendada määruse rakendamise raames edasi arenguabi käsitust ja laiendada seda uutele tegevusvaldkondadele, et minna kaasa arenguabi kontseptsiooni uusimate muutustega.
76.
Oleks lubamatu tõlgendada komisjonile määrusega nr 443/92 antud rakendusvolitusi nii, et see hõlmaks ka komisjoni pädevust arendada edasi arenguabi käsitust.
77.
Euroopa Kohus tõlgendab oma praktikas „rakendamise” mõistet tõepoolest laialt. (
20
) Samas on ka Euroopa Kohus sedastanud, et „olulisemate punktide” reguleerimine on volitusnormi sisaldava õigusakti pärusmaa. (
21
)„Olulisemate punktidena” käsitatakse sätteid, millega viiakse ellu ühenduse poliitika põhisuuniseid. (
22
)
78.
Määruse reguleerimisala laiendamist arenguabi uuele tegevusvaldkonnale „julgeolek ja stabiilsus” tuleb sellega kaasnevate tagajärgede ulatust silmas pidades käsitada „reguleeritava ala olulisemate punktidena”, mitte enam pelga „rakendamisena”.
79.
Siinkohal on tegemist arenguabipoliitika põhimõttelise kujundamisega, mida ei saa delegeerida komisjonile. Arenguabi käsitust oleks võinud laiendada asjaomasel moel ainult alusmääruse muutmisega asutamislepingus ettenähtud seadusandlikus menetluses, mis on võrreldes regulatiivkomitee menetlusega läbipaistvam ja demokraatlikult legitiimsem.
80.
Arenguabi rikastamine uute tegevusvaldkondadega on seega volitusnormi sisaldava õigusakti pärusmaa ja määrust nr 443/92 tuleb seetõttu tõlgendada nii, et see ei anna komisjonile pädevust täiendada määruse rakendamise käigus selle reguleerimisala uue tegevusvaldkonnaga.
81.
Siinkohal tuleb muuseas viidata ka sellele, et komisjon esitas juba 2002. aastal parlamendile määruse nr 443/92 muutmise eelnõu, milles terrorismivastast võitlust nimetati sõnaselgelt arenguabi ühe valdkonnana. (
23
) Selle õigusakti menetlemine siiski luhtus. Alles Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. novembri 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 1717/2006, millega kehtestatakse stabiliseerimisvahend, (
24
) jõustus volitusnormi sisaldav õigusakt, mis näeb arenguabi raames ette meetmed stabiilsuse ja julgeoleku tõstmiseks ning terrorismivastaseks võitluseks.
82.
Teistsuguse tulemuseni ei vii ka asjaolu, et määrus nr 443/92 on vastu võetud EMÜ asutamislepingu artikli 235 (nüüd EÜ artikkel 308) alusel. Komisjoni arvates tuleneb sellest, et määrust tuleb laiendavalt tõlgendada. See argument ei veena. Ainuüksi asjaolust, et määrus on vastu võetud EÜ artikli 308 täiendava pädevuse alusel, ei tulene, et seda oleks võimalik tõlgendada laiendavalt selles mõttes, et see annaks rakendusmeetmete tarvis meelevaldselt täiendatava pädevuse aluse.
83.
Kokkuvõtlikult võib niisiis nentida, et artikkel 6 ei paku vaidlustatud otsuse jaoks õiguslikku alust. „Riigiasutuste tugevdamise” lai mõiste hõlmab küll esmapilgul vaidlustatud otsusega heaks kiidetud projekti sisu, ent samas ei vasta otsusega taotletav terrorismivastase võitluse eesmärk määruse nr 443/92 aluseks olevale arenguabi käsitusele.
84.
Erinevalt komisjoni arusaamast ei tähenda määruse selline käsitus sugugi, et mitmete julgeolekuküsimustega seonduvate ühenduse arenguabiprojektide puhul, näiteks maamiinide eemaldamise meetmed, langeb määrus nr 443/92 piisava õigusliku alusena ära. Nagu näitab eeskätt maamiinide eemaldamise näide, võib nimetatud määrus olla julgeolekuga seonduvate meetmete õiguslikuks aluseks siis, kui meetmega taotletakse määruse selgesõnalisi eesmärke, käesoleval juhul muu hulgas artikli 5 esimeses ja üheksandas lõigus sätestatud maapiirkondade arendamise, toiduainetega kindlustatuse parandamise ja lastekaitse eesmärki.
85.
Siinkohal tuleb samuti selgitada, et eelnevad sedastused ei ütle midagi EÜ artiklis 177 ja järgmistes artiklites sätestatud arenguabi käsituse kohta.
86.
Eelkõige võib asutamislepingu tõlgendamisel erinevalt määruse rakendamisest arvesse võtta arenguabi käsituse arengut. EÜ artikli 177 lõike 3 kohaselt tuleb siinkohal arvestada ka Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni ja teiste rahvusvaheliste organisatsioonide raames sõnastatud arenguabi uusi laiendatud eesmärke. Rahvusvaheline kontekst võib seega mõjutada küll ühenduse kui sellise pädevuse käsitust, ent mitte pädevuste jaotust ühenduse institutsioonide vahel.
87.
Asutamislepingu raames võib ka sisejulgeoleku ja stabiilsuse tagamise meetmete puhul seega tugineda arenguabi andmise pädevusele, kui nende meetmete peamiseks sisuks on arengumaade majanduslik ja sotsiaalne areng ning võitlus vaesusega kohtuotsuse Portugal vs. nõukogu tähenduses. (
25
) Niivõrd, kui riigi sisejulgeolek ja stabiilsus on edasise arengu peamiseks eelduseks, tulevad arenguabimeetmetena EÜ artikli 177 tähenduses kõne alla ka stabiilsuse tagamise meetmed.
2. Määruse nr 443/92 artikli 5 seitsmes lõik
88.
Vaidlustatud otsuse aluseks ei saa võtta ka määruse nr 443/92 artikli 5 seitsmendat lõiku, mille kohaselt võib finants- ja tehnilist abi „seetõttu” anda „muu hulgas konkreetsete demokratiseerimise, hea valitsemistava ning inimõigustega seotud projektide jaoks”.
89.
Artikli 5 seitsmendas lõigus tuleneb riigiasutuste toetamise tingimuslikkus juba sõnastusest, sest fraasiga „seetõttu” viitab seitsmes lõik kahele eelmisele lõigule, mille sisuks on arengu inim- ja kultuurimõõde. Riigiasutuste toetamine artikli 5 seitsmenda lõigu tähenduses peab seega toimuma seoses inim- ja kultuuriarenguga.
90.
Seda rõhutab samuti seitsmenda lõigu kontekst, milles valitsemistava nimetatakse. Kõrvuti valitsemistavaga nimetatakse selles meetmeid, mis seonduvad demokratiseerimise ja inimõigustega. Märkimist väärib samuti, et räägitakse heast valitsemistavast. Artikli 5 tähenduses toimub riigiasutuste tugevdamine seega inimõiguste, demokraatia ja õigusriigi kontekstis.
91.
Seega ei saa mitte igasugust riigiasutuste toetamist põhjendada artikli 5 seitsmenda lõiguga, vaid ainult sellist, mis järgib eeskätt nimetatud eesmärke ja väärtusi ehk teenib sisuliselt kultuuri- ja inimarengut, demokraatiat ja inimõigusi.
92.
Vaidlustatud otsuses on eesmärgina nimetatud võitlust rahvusvahelise terrorismi ja kuritegevusega.
93.
Rahvusvaheline terrorism ja kuritegevus võivad küll omakorda mõjutada demokratiseerimise protsesse ja inimõigusi, mistõttu nende vastu võitlemise meetmed toetavad kaudselt ka demokratiseerimist ja inimarengut. Ent kui selline kaudne seos oleks piisav, et meedet peetaks valitsemistava edendavaks meetmeks määruse artikli 5 seitsmenda lõigu tähenduses, oleks nimetatud sätte kohaldamisala pea võimatu piiritleda. Eelkõige oleks arusaamatu, miks teeb määrus vahet ühelt poolt finants- ja tehnilisel abil ja teiselt poolt majanduskoostööl, sest kahtlemata mõjutavad ka pelgalt heaolu tõstvad majanduslikud meetmed demokratiseerimist ja inimõiguste arengut ning valitsemistava edendamise avara käsituse korral hõlmaks see ka neid.
94.
Vaidlustatud otsusel puudub määruse artikli 5 seitsmendas lõigus nõutav tihe seos kultuuri- ja inimarengu toetamisega, mistõttu otsuse aluseks ei saa võtta nimetatud sätet. Kuigi kõnealune projekti kirjeldus nimetab kõiki valdkondi läbiva teemana („crosscutting issue”) formaalselt ka inimõigusi, loetledes tõhusa piirikontrolli võimaliku tagajärjena kontrolli saavutamist inimkaubanduse üle, ei muuda pelgalt hüpoteetilise kõrvalmõju nimetamine midagi selles osas, et meedet tuleks hinnata lähtuvalt selle põhisisust, mis käesoleval juhul, nagu kirjeldatud, ei ole hõlmatud artikli 5 seitsmenda lõiguga.
3. Määruse nr 443/92 artiklid 7 ja 8
95.
Jääb üle kontrollida, kas vaidlustatud otsuse sai õiguspäraselt vastu võtta määruse nr 443/92 artiklite 7 ja 8 alusel.
96.
Määruse artiklid 7 ja 8 käsitlevad ühenduse majanduskoostööd ALA arengumaadega. Artikli 7 esimene lõik sätestab, et ühenduse ja selle partnerriikide jaoks vastastikku kasulik majanduskoostöö soodustab ALA arengumaade arengut, aidates neil suurendada institutsioonilist suutlikkust, et luua soodsam investeerimis- ja arengukeskkond. Artikli 8 punktis 2 osutatakse, et üks kolmest valdkonnast, millele majanduskoostöö laieneb, on „institutsioonilise struktuuri parandamine, […] et muuta majandus-, õigus-, haldus- ja sotsiaalne keskkond arengule soodsamaks”.
97.
Nagu juba selgitatud, võib mõistete avara käsituse korral pidada vaidlustatud otsusega heaks kiidetud meetmeid artiklite 7 ja 8 raames riigiasutuste tugevdamisele või institutsioonilise struktuuri parandamisele suunatud abiks.
98.
Sellegipoolest ei näe artiklid 7 ja 8 riigiasutuste tugevdamise meetmeid ette iseseisva eesmärgina. ALA arengumaade riigiasutusi tuleb tugevdada selleks, „et luua soodsam investeerimis- ja arengukeskkond”, või selleks, „et muuta majandus-, õigus-, haldus- ja sotsiaalne keskkond arengule soodsamaks”. Seega võib määruse artiklid 7 ja 8 võtta õiguslikuks aluseks mitte igasugusele tugevdamisele suunatud abi, vaid ainult sellise abi puhul, mille eesmärk on eelkõige majanduse ja investeeringute edendamine. Nõutav on tihe ja eriomane seos meetme ja eelkõige majanduse edendamise vahel. Meetmed, mis mõjutavad majandusarengut ainult kaudselt, näiteks sellega, et aitavad stabiliseerida julgeolekuolukorda, ei vasta nimetatud nõudele.
99.
Sellise omavahelise seose nõue tuleneb ühest küljest juba sellest, et määruse artiklid 7 ja 8 paiknevad „Majanduskoostöö” jaos ja „majanduskoostööna” ei käsitata selle mõiste tavatähenduses kõiki koostöövaldkondi ainuüksi põhjusel, et igasugune koostöö mõjutab lõppkokkuvõttes majandussuhteid ja partnerriikide majanduslikku olukorda.
100.
Me võime näha, et soodsama investeerimis- ja arengukeskkonna loomise meetmed määruse artiklite 7 ja 8 tähenduses ei saa olla kõikvõimalikud investeerimis- ja arengukeskkonda mõjutavad meetmed, kui vaatleme, millised on avara mõistekäsituse hüpoteetilised tagajärjed. Selline avar mõistekäsitus tähendaks eeskätt, et määruse vastuvõtja on komisjonile delegeerinud üldvolituse toetada „arengukoostöö” sildi all arengumaade suvalisi riiklikke projekte. Seda põhjusel, et lõppkokkuvõttes on iga riiklik meede kivikeseks investeerimis- ja arengukeskkonna mosaiigis, mõjutades – küll erinevas mahus ja erineva intensiivsusega – majandust vähemalt kaudselt.
101.
Vaidlustatud otsuse sisuline ja otsene seotus investeerimis- ja arengukeskkonnaga, mida nõutakse määruse nr 443/92 artiklites 7 ja 8, ei ilmne otsuse põhjendustest ega projekti kirjeldusest. Puudub igasugune sisuline seos Filipiinide majandus- ja investeerimiskeskkonnaga. Ka projekti kirjelduses käsitletakse mõne erandiga ainuüksi terrorismi ja julgeoleku valdkonna teemasid.
102.
Vaidlustatud otsusest ei ilmne, millised on Filipiinide investeerimis- ja majanduskeskkonna probleemid ja mil määral parandaks olukorda piirikontrolli tõhustamine. Seega ei ilmne, kuidas heakskiidetud projekt investeerimis- ja majanduskeskkonda otseselt mõjutaks. See ei tähenda, et piirikontrolli toetamine ei mõjutaks kaudselt majanduslikku olukorda: näiteks mõjutaksid majanduskeskkonda soodsalt kaupade tollivormistuste parendamise meetmed piiril. Ent vaidlustatud otsusest ei ilmne, et selle peamine eesmärk oleks majanduse ja investeeringute areng.
103.
Investeerimis- ja majanduskeskkonna pelgalt kaudne mõjutamine ei ole, nagu selgitatud, artikli 7 ja 8 raames piisav.
104.
Niivõrd, kui projekti kirjelduses viidatakse välismaal töötavate filipiinlastega seoses sellele, et „rahvusvahelise turismi jätkusuutlikkus” („sustainability of international travel“) on Filipiinide jaoks määrava tähtsusega riigi majanduse ja üldise stabiilsuse seisukohalt, on tõepoolest mõeldav, et valitseb vastastikune seos piirikontrolli tõhususe ja teisalt illegaalse immigratsiooni ning sellega seonduvate julgeolekuohtude eest kaitsmise vahel. Ent seda, mil määral kaasaegsem passi- ja piirikontroll saaks otseselt mõjutada võõrtöötajate majanduslikku olukorda või Filipiinide majandust tervikuna, käesoleval juhul ei selgitata ega isegi mitte ei mainita. Pigem on ka selles kontekstis esiplaanil Filipiinide stabiilsus.
105.
Sellest vaatepunktist võib piirikontrolliprojekt tõesti mõneti mõjutada investeerimis- ja arengukeskkonda – seda nimelt põhjusel, et sisestabiilsust ja -julgeolekut edendavad meetmed võivad kaudselt koos mitmete teiste teguritega parandada ka majanduslikku heaolu.
106.
Meede, mille eesmärk on sise- ja välisjulgeoleku ning stabiilsuse parandamine, ei ole sellegipoolest tihedalt ja otseselt seotud soodsama majanduskeskkonna loomisega, vaid see puudutab pigem ainult üldiselt ühiskonna-, poliitika- ja majanduselu põhitingimusi. Investeerimis- ja arengukeskkond ei ole selliste meetmete puhul keskseks küsimuseks.
107.
Sama kehtib ka sisejulgeoleku ja turismi vahelise seose kohta, millele komisjon on viidanud Euroopa Kohtus toimuvas menetluses. Komisjoniga tuleb nõustuda osas, et vaidlustatud otsus võib kaasa aidata julgeoleku tugevdamisele, olles seega üheks põhitingimuseks majanduse ja arengu jaoks üldiselt ning turismi jaoks konkreetselt. Sellegipoolest ei saa nimetatud kaudse seose ja kõrvalmõju alusel kvalifitseerida vaidlustatud otsust investeerimis- ja majanduskeskkonda soodustava meetmena määruse artiklite 7 ja 8 tähenduses.
108.
Vaidlustatud otsus ei ole seega, nagu nõutud, tihedalt ja otseselt seotud soodsama majanduskeskkonna loomisega, mistõttu selle õiguslikuks aluseks ei saa olla artiklid 7 ja 8.
4. Eelarveõiguslik pädevus
109.
Lõpetuseks peatuksin veel sellel, et parlament esitas oma repliigis argumente, mis ei seondu mitte ainult rakendusvolituste ületamisega komisjoni poolt, vaid ka eelarveõiguslike volituste rikkumisega.
110.
Nimetatud väide esitati Euroopa Kohtu kodukorra artikli 42 lõike 2 kohaselt hilinemisega. Tegemist on uue väitega, mis esitati alles repliigis. Oma hagis esitas parlament vaid ühe väite, leides ainult, et rakendusmeetmed on vastuolus määrusega nr 443/92.
C. Kokkuvõte
111.
Kokkuvõttes tuleb sedastada, et hagi on vastuvõetamatu, sest hagi esitamise tähtaeg oli möödunud. Juhul, kui Euroopa Kohus peaks asja käsitlema sisuliselt, tuleks vaidlustatud otsus tühistada.
VI. Kohtuotsuse mõju piiramine
112.
Juhul, kui Euroopa Kohus peaks tunnistama hagi vastuvõetavaks, tuleks hagi rahuldamise korral lahendada küsimus, kas kohtuotsuse mõju tuleks piirata. Komisjon ei ole nõudnud, et hagi rahuldamise korral jääksid kehtima tühistatud otsuse õiguslikud tagajärjed.
113.
Euroopa Kohus võib sellegipoolest omal algatusel kasutada EÜ artikli 231 teises lõigus sätestatud pädevust lugeda otsuse tagajärjed kehtivaks. Otsuse tühistamise ajaks on vaidlustatud otsusega seonduva projekti raames tehtud juba makseid ja võetud kohustusi eelkõige projekti elluviiva Rahvusvahelise Migratsiooniorganisatsiooni ees.
114.
Seepärast oleks õiguskindluse olulistes huvides, mis on võrreldavad teatavate määruse tühistamisel ilmnevate huvidega, põhjendatud, et Euroopa Kohus kasutab talle määruse tühistamise korral EÜ artikli 231 teise lõiguga antud pädevust ja nimetab vaidlustatud otsuse õiguslikud tagajärjed, mis jäävad kehtima. (
26
)
115.
Käesoleva juhtumi eriomastel asjaoludel tuleks seetõttu otsustada, et vaidlustatud otsuse tühistamine ei puuduta selle alusel tehtud maksete ja võetud kohustuste kehtivust. (
27
)
VII. Kohtukulud
116.
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna hagi tuleb jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, tuleb kohtukulud hüvitada parlamendil. Kodukorra artikli 69 lõike 4 kohaselt kannab Hispaania Kuningriik menetlusse astumisest tingitud kohtukulud ise.
VIII. Ettepanek
117.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku langetada järgmine otsus:
1.
Jätta hagi läbi vaatamata.
2.
Mõista kohtukulud välja Euroopa Parlamendilt, välja arvatud Hispaania Kuningriigi puhul, kes kannab oma kohtukulud ise.
(
1
)	Algkeel: saksa.
(
2
)	EÜT L 52, lk 1; ELT eriväljaanne 11/18, lk 146–151, nõukogu 14. aprilli 2003. aasta määruse (EÜ) nr 807/2003 konsulteerimiskorra kohaselt (ühehäälselt) vastuvõetud nõukogu õigusaktides sätestatud rakendusvolituste kasutamisel komisjoni abistavaid komiteesid käsitlevate sätete kohandamise kohta otsusega 1999/468/EÜ (EÜT L 122, lk 36; ELT eriväljaanne 01/04, lk 335) redaktsioonis.
(
3
)	Nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsus, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused (EÜT L 184, lk 23; ELT eriväljaanne 01/03, lk 124).
(
4
)	ELT L 378, lk 41.
(
5
)	Parlamendiliikme Glenys Kinnocki kirjalik järelepärimine nr P-0619/05 ja parlamendiliikme Gay Mitchelli kirjalik järelepärimine nr E-0578/05.
(
6
)	Vastuse tekst on avaldatud järgmisel Interneti-aadressil: http://www.europarl.europa.eu/omk/sipade3?L=FR&OBJID=119907&LEVEL=3&SAME_LEVEL=1&NAV=S&LSTDOC=Y.
(
7
)	Vastuse tekst on avaldatud järgmisel Interneti-aadressil: http://www.europarl.europa.eu/omk/sipade3?L=FR&OBJID=119233&LEVEL=2&SAME_LEVEL=1&NAV=S&LSTDOC=Y.
(
8
)	Vt 8. mai 1973. aasta otsus kohtuasjas 33/72: Gunnella vs. komisjon (EKL 1973, lk 475, punkt 3 jj); 12. juuli 1984. aasta otsus kohtuasjas 227/83: Moussis vs. komisjon (EKL 1984, lk 3133, punkt 12) ja 23. jaanuari 1997. aasta otsus kohtuasjas C-246/95: Coen (EKL 1997, lk I-403, punkt 21).
(
9
)	Vt ainuüksi 5. märtsi 1980. aasta otsus kohtuasjas 76/79: Koenecke (EKL 1980, lk 665, punkt 7) ja 6. detsembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C-180/88: Wirtschaftsvereinigung Eisen- und Stahlindustrie (EKL 1990, lk I-4413, punkt 22).
(
10
)	Vt 9. jaanuari 1997. aasta otsus kohtuasjas C-143/95 P: komisjon vs. Sociedade de Curtumes (EKL 1997, lk I-1, punkt 32).
(
11
)	Vt eespool 9. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Wirtschaftsvereinigung Eisen- und Stahlindustrie, punkt 22; 6. juuli 1988. aasta otsus kohtuasjas 236/86: Dillinger Hüttenwerke (EKL 1988, lk 3761, punkt 14) ja 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C-48/96 P: Windpark Groothusen (EKL 1998, lk I-2873, punkt 20).
(
12
)	19. veebruari 1998. aasta otsuses kohtuasjas C-309/95: komisjon vs. nõukogu (EKL 1998, lk I-655, punkt 18) nimetatakse õigusakti teksti nõudmise tähtaega seoses menetlusega, mille poolteks on institutsioonid, ent täpsemalt seda ei hinnata.
(
13
)	Vt 12. oktoobri 1978. aasta otsus kohtuasjas 156/77: komisjon vs. Belgia (EKL 1978, lk 1881, punktid 21 ja 24). Peale selle on ühenduse menetlustähtaegu reguleerivad normid vajalikud selleks, et hoiduda igasugusest diskrimineerimisest või meelevaldsest kohtlemisest kohtuliku kaitse andmisel, vt muu hulgas 26. novembri 1985. aasta otsus kohtuasjas 42/85: Cockerill-Sambre vs. komisjon (EKL 1985, lk 3749, punkt 10) ja 7. mai 1998. aasta määrus kohtuasjas C-239/97: Iirimaa vs. komisjon (EKL 1998, lk I-2655, punkt 7).
(
14
)	Vt 5. märtsi 1993. aasta määrus kohtuasjas C-102/92: Ferriere Acciaierie Sarde (EKL 1993, lk I-801, punkt 19).
(
15
)	Vt 18. juuni 1996. aasta otsus kohtuasjas C-303/94: parlament vs. nõukogu (EKL 1996, lk I-2943, punkt 23).
(
16
)	Vt määruse nr 443/92 artikli 5 seitsmes lõik.
(
17
)	Vt määruse nr 443/92 artikli 5 esimene lõik.
(
18
)	Teatis „Valitsemistava ja areng”, KOM(2003) 615 lõplik.
(
19
)	Milleeniumi Deklaratsioon A/RES/55/2, saadaval Internetis: http://www.un.org/millennium/declaration/ares552e.pdf.
(
20
)	Vt 19. novembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-159/96: Portugal vs. komisjon (EKL 1998, lk I-7379, punkt 40); 30. oktoobri 1975. aasta otsus kohtuasjas 23/75: Rey Soda (EKL 1975, lk 1279, punkt 10); 29. juuni 1989. aasta otsus kohtuasjas 22/88: Vreugdenhil (EKL 1989, lk 2049, punkt 16) ja 17. oktoobri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-478/93: Madalmaad vs. komisjon (EKL 1995, lk I-3081, punkt 30).
(
21
)	Vt 27. oktoobri 1992. aasta otsus kohtuasjas C-240/90: Saksamaa vs. komisjon (EKL 1992, lk I-5383, punkt 36); 13. oktoobri 1992. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-63/90 ja C-67/90: Portugal ja Hispaania vs. nõukogu (EKL 1992, lk I-5073, punkt 14); 16. juuni 1987. aasta otsus kohtuasjas 46/86: Romkes (EKL 1987, lk 2671, punkt 16) ja 17. detsembri 1970. aasta otsus kohtuasjas 25/70: Köster (EKL 1970, lk 1161, punkt 6). Vt siinkohal ka minu 8. septembri 2005. aasta ettepanek kohtuasjas C-66/04: Ühendkuningriik vs. nõukogu (EKL 2005, lk I-10553, punkt 50 jj).
(
22
)	Eespool 21. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Saksamaa vs. komisjon, punkt 37.
(
23
)	KOM(2002) 0340 lõplik, 2. juuli 2002.
(
24
)	ELT L 327, lk 1.
(
25
)	3. detsembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-268/94: Portugal vs. nõukogu (EKL 1996, lk I-6177, kokkuvõtte punkt 2 ja kohtuotsuse punkt 39).
(
26
)	Vt 12. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C-106/96: Ühendkuningriik vs. komisjon (EKL 1998, lk I-2729, punkt 39 jj).
(
27
)	Vt eespool 26. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Ühendkuningriik vs. komisjon, punkt 42.