EUROOPA KOHTU OTSUS (neljas koda)
19. september 2024(*)
Apellatsioonkaebus – Institutsiooniline õigus – Euroopa Parlamendi liikmete ühtne põhimäärus – Euroopa Parlamendi liikmed, kes on valitud Itaalia valimisringkondades – Itaalia saadikutekoja poolt pensionide kohta otsuse vastuvõtmine – Itaalia parlamendi liikmete pensioni suuruse muutmine – Euroopa Parlamendi poolt pensioni suuruse vastav muutmine Euroopa Parlamendi endiste liikmete puhul, kes on valitud Itaalias – Euroopa Parlamendi otsuste tagasivõtmine ja asendamine – Euroopa Liidu Üldkohtu otsuse tühistamise suhtes põhjendatud huvi säilimine
Kohtuasjas C‑391/21 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 24. juunil 2021 esitatud apellatsioonkaebus,
Enrico Falqui, elukoht Firenze (Itaalia), esindajad: avvocati F. Sorrentino ja A. Sandulli,
apellant,
teine menetlusosaline:
Euroopa Parlament, esindajad: S. Alves ja S. Seyr,
kostja esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (neljas koda),
koosseisus: koja president C. Lycourgos, kohtunikud O. Spineanu‑Matei, J.‑C. Bonichot, S. Rodin (ettekandja) ja L. S. Rossi,
kohtujurist: J. Kokott,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
olles 11. jaanuari 2024. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
1        Enrico Falqui palub oma apellatsioonkaebuses tühistada 5. mai 2021. aasta kohtuotsus Falqui vs. parlament (T‑695/19, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2021:242), millega Üldkohus jättis rahuldamata tema hagi nõudega tühistada esiteks Euroopa Parlamendi 8. juuli 2019. aasta teade (edaspidi „vaidlusalune otsus“), mis käsitleb apellandi pensioni suuruse kohandamist pärast seda, kui 1. jaanuaril 2019 jõustus Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (saadikutekoja juhatuse büroo, Itaalia) 12. juuli 2018. aasta otsus nr 14/2018 (edaspidi „otsus nr 14/2018“), teiseks Euroopa Parlamendi finantsküsimuste peadirektoraadi parlamendiliikmete töötasu ja sotsiaalsete õiguste üksuse juhataja 11. aprilli 2019. aasta teade, mis käsitleb pensioni määramist, mida apellant saab pärast 1. jaanuaril 2019 jõustunud otsust nr 14/2018, ning kolmandaks Euroopa Parlamendi õigustalituse 11. jaanuari 2019. aasta arvamus nr SJ‑0836/18 (edaspidi „õigustalituse arvamus“).
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskiri
2        Euroopa Parlamendi liikmete kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja kuni 14. juulini 2009 kehtinud redaktsioonis (edaspidi „kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskiri“) oli III lisa artiklis 1 ette nähtud:
„1.      Kõigil Euroopa Parlamendi liikmetel on õigus vanaduspensionile.
2.      Enne ühenduse lõpliku pensioniskeemi kehtestamist kõikide Euroopa Parlamendi liikmete jaoks ja juhul, kui siseriiklik pensioniskeem ei näe pensioni ette, või juhul, kui ette nähtud pensioni tase ja/või tingimused ei ole samaväärsed nendega, mida kohaldatakse parlamendiliikme suhtes tema valimisriigis, tuleb asjaomase parlamendiliikme taotlusel maksta Euroopa Liidu eelarve Euroopa Parlamendile eraldatud osast talle esialgset vanaduspensioni.“
3        Kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artiklis 2 oli sätestatud:
„1.      Esialgse pensioni tase ja tingimused on samasugused nagu selle pensioni tase ja tingimused, mida makstakse tema valimisriigi parlamendi alamkoja liikmetele.
2.      Parlamendiliige, kelle suhtes kohaldatakse artikli 1 lõike 2 sätteid, on kohustatud kõnealuse skeemiga liitudes tegema Euroopa Liidu eelarvesse makseid, mille summa on sama suur kui parlamendiliikme valimisriigi õigusaktide kohaselt vastava riigi parlamendi alamkoja liikme poolt makstav summa.“
4        Kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 3 lõigetes 1 ja 2 oli märgitud:
„1.      Esialgse pensioniskeemiga liitumise avaldus tuleb esitada kaheteistkümne kuu jooksul alates asjaomase parlamendiliikme volituste algusest.
Selle tähtaja möödumisel loetakse pensioniskeemiga liitumise jõustumise kuupäevaks taotluse saamise kuu esimene päev.
2.      Pensioni maksmise taotlus tuleb esitada kuue kuu jooksul alates õiguse tekkimisest.
Selle tähtaja möödumisel loetakse pensioniõiguse kehtima hakkamise kuupäevaks taotluse saamise kuu esimene päev.“
Parlamendiliikmete põhimäärus
5        14. juulil 2009 jõustunud Euroopa Parlamendi 28. septembri 2005. aasta otsuse 2005/684/EÜ, Euratom, millega võetakse vastu Euroopa Parlamendi liikmete põhimäärus (ELT 2005, L 262, lk 1; edaspidi „parlamendiliikmete põhimäärus“), artikli 25 lõiked 1 ja 2 on sõnastatud järgmiselt:
„1.      Parlamendiliikmed, kes kuulusid parlamenti enne käesoleva põhimääruse jõustumist ja kes valiti uuesti, võivad seoses palga, üleminekutoetuste ja pensionitega kogu nende tegevusaja jooksul otsustada senise siseriikliku süsteemi kasuks.
2.      Kõnealused maksed tehakse liikmesriigi eelarvest.“
6        Parlamendiliikmete põhimääruse artikli 28 lõikes 1 on ette nähtud:
„Pensioniõigused, mille parlamendiliige on käesoleva põhimääruse kohaldamise hetkeks vastavalt siseriiklikele õigusnormidele omandanud, säilivad täies ulatuses.“
Rakendusmeetmed
7        Euroopa Parlamendi juhatuse 19. mai ja 9. juuli 2008. aasta otsuse 2009/C 159/01 parlamendiliikmete põhimääruse rakendusmeetmete kohta (ELT 2009, C 159, lk 1), mida on muudetud Euroopa Parlamendi juhatuse 13. detsembri 2010. aasta otsusega 2010/C 340/06 (ELT 2010, C 340, lk 6) (edaspidi „rakendusmeetmed“), põhjenduses 7 on märgitud:
„Üleminekusätetega tuleb tagada, et isikud, kes kasutavad teatavaid teenuseid, millele neil on õigus kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja alusel, saaksid vastavalt õiguspärase ootuse [kaitse] põhimõttele jätkata nende kasutamist ka pärast eeskirja kehtivuse lõppemist. Samuti tuleb tagada nimetatud eeskirja alusel enne [parlamendiliikmete] põhimääruse jõustumist omandatud pensioniõiguste säilimine.“
8        Rakendusmeetmete artikli 49 lõikes 1 on sätestatud:
„Parlamendiliikmel, kes on täitnud oma mandaati vähemalt ühe täisaasta jooksul, on mandaadi lõppemise järel eluaegse vanaduspensioni õigus alates selle kuu esimesest päevast, mis järgneb kuule, mil tal täitub 63. eluaasta.
Endised parlamendiliikmed või nende seaduslikud esindajad esitavad, välja arvatud vääramatu jõu korral, taotluse vanaduspensioni maksmiseks kuue kuu jooksul pärast vastava õiguse teket. Pärast seda tähtaega jõustub vanaduspensioni saamine taotluse vastuvõtmise kuu esimesest päevast.“
9        Rakendusmeetmete artikli 73 kohaselt jõustusid rakendusmeetmed parlamendiliikmete põhimääruse jõustumise päeval ehk 14. juulil 2009.
10      Rakendusmeetmete artiklis 74 on sätestatud, et kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskiri tunnistatakse kehtetuks parlamendiliikmete põhimääruse jõustumise päeval, kui rakendusmeetmete IV jaotise üleminekusätetes, eelkõige artiklis 75, ei ole sätestatud teisiti.
11      Rakendusmeetmete artiklis 75 on märgitud:
„1.      Parlamendiliikmete kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja I, II ja III lisa alusel määratud vanaduspensioni, toitjakaotuspensioni, invaliidsuspensioni ja ülalpeetavate laste eest makstava täiendava invaliidsuspensioni maksmist jätkatakse nimetatud lisade alusel isikutele, kellel on vastavatele maksetele õigus enne [parlamendiliikmete] põhimääruse jõustumise kuupäeva.
Kui invaliidsuspensioni saav endine parlamendiliige sureb pärast 14. juulit 2009, makstakse tema abikaasale, vabaabielukaaslasele või ülalpeetavatele lastele toitjakaotuspensioni vastavalt kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja I lisas sätestatud tingimustele.
2.      Enne [parlamendiliikmete] põhimääruse jõustumise kuupäeva eelnimetatud III lisa alusel omandatud vanaduspensioni õigused säilivad. Isikutele, kes on omandanud õigused nimetatud pensioniskeemi alusel, makstav pension arvutatakse eelnimetatud III lisa kohaldamisel omandatud õiguste alusel, kui nad vastavad asjaomase liikmesriigi õiguse vastavate sätetega kehtestatud tingimustele ja on esitanud eelnimetatud III lisa artikli 3 lõikes 2 osutatud taotluse.“
Itaalia õigus
12      Otsuse nr 14/2018 artikli 1 lõigetes 1–3 on märgitud:
„1.      Alates 1. jaanuarist 2019 arvutatakse otse ja toitjakaotuspensionina saadav eluaegsete pensionide summa ning otse ja toitjakaotuspensionina saadava eluaegse pensioni pro rata-pensionimaksele vastava osa summa, mille õigused omandati 31. detsembril 2011 kehtinud õigusnormide alusel, käesolevas otsuses ette nähtud uute tingimuste kohaselt.
2.      Eelmises lõikes viidatud ümberarvutus tehakse, korrutades isikliku sissemakse summa muudatuskoefitsiendiga, mis on seotud parlamendiliikme vanusega kuupäeval, millal parlamendiliige omandas õiguse eluaegsele pensionile või pro rata-pensionimaksele.
3.      Kohaldamisele kuuluvad käesolevale otsusele lisatud tabelis 1 toodud muudatuskoefitsiendid.“
Vaidluse taust
13      Vaidluse taust on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 13–23. Selle võib käesoleva apellatsioonkaebuse jaoks kokku võtta järgmiselt.
14      Apellant E. Falqui on endine Itaalias valitud Euroopa Parlamendi liige. Tal on õigus vanaduspensionile.
15      Euroopa Parlament andis 2019. aasta jaanuari pensioniteatisele märkuse lisamisega apellandile teada, et tema vanaduspensioni suurus võidakse otsust nr 14/2018 rakendades ümber arvutada ning sellele uuele arvutusele tuginedes võidakse alusetult makstud summad vajaduse korral tagasi nõuda.
16      Euroopa Parlament vähendas seda otsust kohaldades alates 1. jaanuarist 2019 kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõike 1 alusel apellandi vanaduspensioni suurust.
17      Euroopa Parlament teatas kõigepealt apellandile üksuse juhataja kuupäevata teatega, mis oli lisatud apellandi 2019. aasta veebruari pensioniteatisele, et õigustalituse arvamus kinnitas, et otsus nr 14/2018 on apellandi olukorrale automaatselt kohaldatav. Seejärel teatas Euroopa Parlament, et niipea kui ta on saanud Camera dei deputatilt (saadikutekoda, Itaalia) vajaliku teabe, teeb ta apellandile teatavaks tema vanaduspensioni uue suuruse ja nõuab järgmise 12 kuu jooksul sisse võimaliku vahe. Viimaseks andis ta apellandile teada, et tema pensioni lõplik suurus määratakse kindlaks ametliku aktiga, mille peale on võimalik esitada kaebus või tühistamishagi.
18      Üksuse juhataja andis 11. aprilli 2019. aasta teatega esiteks apellandile teada, et nagu ta oli teatavaks teinud apellandi 2019. aasta veebruari pensioniteatisele lisatud teates, kohandatakse kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõikele 1 tuginedes tema vanaduspensioni suurust ulatuses, mille võrra vähendatakse analoogseid pensione, mida saadikutekoda maksab Itaalia endistele parlamendiliikmetele otsuse nr 14/2018 alusel. Teiseks kohandatakse selle teate lisaga edastatud pensioni uue suuruse kindlaksmääramise kava alusel alates 2019. aasta aprillist apellandi vanaduspensioni suurust, mis jõustub tagasiulatuvalt alates 1. jaanuarist 2019. Kolmandaks anti 11. aprilli 2019. aasta teates apellandile oma seisukohtade esitamiseks 30‑päevane tähtaeg alates teate kättesaamisest. Kui seisukohti ei esitata, loetakse teate tagajärjed lõplikuks ja eelkõige toovad need kaasa 2019. aasta jaanuarist kuni märtsini alusetult makstud summade tagasinõudmise.
19      Apellant edastas 23. mai 2019. aasta e‑kirjaga oma seisukohad Euroopa Parlamendile.
20      Apellant esitas 10. juunil 2019 Üldkohtule 11. aprilli 2019. aasta teate peale tühistamishagi, mis registreeriti numbri T‑347/19 all. Hagi jäeti 3. juuli 2020. aasta kohtumäärusega Falqui ja Poggiolini vs. parlament (T‑347/19 ja T‑348/19, EU:T:2020:303) ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata. Apellant ei esitanud selle kohtumääruse peale apellatsioonkaebust.
21      Üksuse juhataja märkis vaidlusaluses otsuses, et apellandi esitatud seisukohad ei sisalda asjaolusid, mis õigustaksid parlamendi seisukoha läbivaatamist niisugusena, nagu see on väljendatud otsuse projektis. Järelikult on vanaduspensioni suurus ja sellest tulenev alusetult tasutu sissenõudmise kava niisugusel ümberarvutatud kujul, nagu neist teatati otsuse projekti lisas, muutunud vaidlusaluse otsuse teatavakstegemise kuupäeval lõplikuks.
22      Apellant ei saanud esimesel korral kätte teadet vaidlusaluse otsuse kohta ja Itaalia post saatis selle tagasi Belgia postile. Apellant sai vaidlusalusest otsusest teada alles 29. augustil 2019, kui Euroopa Parlament esitas kohtuasjas T‑347/19 esitatud hagi peale vastuvõetamatuse vastuväite. Pärast vastuvõetamatuse vastuväite esitamist õnnestus Euroopa Parlamendil teisel korral vaidlusalune otsus tulemuslikult siiski teatavaks teha.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
23      Apellant esitas vaidlusaluse otsuse, 11. aprilli 2019. aasta teate ja õigustalituse arvamuse tühistamiseks hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 11. oktoobril 2019.
24      Apellant esitas oma tühistamisnõuete põhjenduseks kolm väidet. Esimese väite kohaselt rikuti rakendusmeetmeid. Teine väide oli, et võttes arvesse otsuse nr 14/2018 väidetavat õigusvastasust Itaalia õigust arvestades, oleks Euroopa Parlament pidanud keelduma selle otsuse kohaldamisest apellandi olukorrale. Kolmanda väite kohaselt rikuti ülimuslikkuse, õiguskindluse, õiguspärase ootuse kaitse ja proportsionaalsuse põhimõtteid.
25      Üldkohus lükkas vaidlustatud kohtuotsuses need kolm väidet tagasi ja jättis seetõttu hagi rahuldamata.
Menetlus ja poolte nõuded Euroopa Kohtus
26      Apellant palub Euroopa Kohtul:
–        tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
–        tühistada õigustalituse arvamus, otsuse projekt ja vaidlusalune otsus ning
–        mõista mõlema astme kohtukulud välja Euroopa Parlamendilt.
27      Euroopa Parlament palub Euroopa Kohtul:
–        jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ning
–        mõista kohtukulud, sealhulgas esimeses kohtuastmes kantud kulud, välja apellandilt.
28      E. Falqui esitas 12. jaanuaril 2022 Euroopa Kohtu kantseleile koopia Consiglio di giurisdizione della Camera dei deputati (saadikutekoja justiitsnõukogu, Itaalia) 23. detsembri 2021. aasta otsusest nr 4/2021 (edaspidi „otsus nr 4/2021“), millega tühistati otsuse nr 14/2018 õiguspärasus. Seda dokumenti selles etapis toimikusse ei lisatud.
29      Apellandid kohtuasjas Santini jt vs. parlament (C‑198/21 P) esitasid 9. märtsil 2022 Euroopa Kohtu kantseleile sama otsuse.
30      Kohtukantselei edastas käesolevas asjas ning kohtuasjades Coppo Gavazzi jt vs. parlament (C‑725/20 P) ja Santini jt vs. parlament (C‑198/21 P) 16. märtsil 2022 nende kohtuasjade pooltele menetlust korraldava meetme, mille ettekandja‑kohtunik ja kohtujurist olid otsustanud võtta Euroopa Kohtu kodukorra artikli 62 alusel ning mille kohaselt paluti neil pooltel esitada kõik dokumendid, mis võivad mõjutada neid puudutava kohtuasja eset, eelkõige otsus nr 4/2021.
31      Apellant esitas 23. märtsil 2022 mitu dokumenti, sealhulgas otsuse nr 4/2021. 29. märtsil 2022 esitas ka Euroopa Parlament mitu dokumenti, sealhulgas otsuse nr 4/2021 ja dokumendi „Itaalia saadikutekoja poolt vastu võetud uued pensioni arvutamise eeskirjad“. See institutsioon teatas ka Euroopa Kohtule, et niipea kui ta saab kätte täiendavad selgitused, mida ta palus saadikutekojalt nende eeskirjade praktilise kohaldamise kohta, arvutab ta apellandi vanaduspensioni ümber ja saadab talle tema pensioniõiguste kindlaksmääramise otsuse uue projekti, mille kohta on tal võimalik esitada enne lõpliku otsuse tegemist oma seisukohad.
32      Euroopa Parlament tegi 21. septembril 2022 lõpliku otsuse, millega määrati kindlaks apellandi vanaduspensioni uus suurus koos võlgnetavate summadega (edaspidi „Euroopa Parlamendi uus otsus“).
33      Euroopa Kohtu president palus 25. oktoobri 2022. aasta otsusega pooltel täpsustada, kas nad leiavad esiteks, et Euroopa Parlamendi uus otsus asendas vaidlusaluse otsuse ex tunc, ja teiseks, et apellatsioonkaebuse ese jääb pärast uue otsuse vastuvõtmist alles.
34      Euroopa Parlament täpsustas 29. novembril 2022, et tema arvates asendab Euroopa Parlamendi uus otsus vaidlusaluse otsuse ex tunc, ent apellatsioonkaebuse ese jääb alles. Nimelt oleks poolte ja korrakohase õigusemõistmise huvides, kui Euroopa Kohus teeb otsuse apellatsioonkaebuse põhjendatuse kohta, et saada selgust küsimuses, kas vaidlustatud kohtuotsuses on rikutud õigusnormi ja kas Euroopa Parlament võib kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõike 1 alusel ümber arvutada apellandi pensioni, kui kohaldatavad riigisisesed õigusnormid muutuvad.
35      Apellant märkis 29. novembril 2022 saabunud kirjas, et tal on endiselt huvi selle vastu, et Euroopa Kohus teeks otsuse rakendusmeetmete artikli 75 lõike 2 tõlgendamise kohta. Euroopa Parlamendi uue otsusega viitas see institutsioon kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja alusel makstava vanaduspensioni suuruse arvutamise korra muutmiseks tegelikult jätkuvalt automaatselt riigisisestele normidele, millega võib endise Euroopa Parlamendi liikme jaoks kaasneda oht, et tema suhtes kohaldatakse riigisisese poliitilise organi muutvaid otsuseid.
Apellatsioonkaebus
36      Põhjendamaks oma apellatsioonkaebust, millega apellant soovib sisuliselt kahtluse alla seada Üldkohtu kinnituse selle kohta, et rakendusmeetmete artikli 75 koostoimes kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõikega 1 (edaspidi „Euroopa Parlamendi sisereeglid“) tõlgendus on põhjendatud, esitab ta viis väidet. Esimene väide koosneb sisuliselt kolmest osast. Esimese osa kohaselt on vääralt tõlgendatud kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja artikli 1 lõiget 2 ja III lisa artikli 2 lõiget 1 ning rakendusmeetmete artiklit 75, teise osa kohaselt on eiratud parlamendiliikmete põhimääruse artiklit 28 ning kolmanda osa kohaselt on vääralt hinnatud otsuse nr 14/2018 tagajärgi. Teine väide, mis koosneb kahest osast, puudutab õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte ja proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist. Kolmandas väites leidis Üldkohus apellandi hinnangul ebaõigesti, et Euroopa Parlament saab riigisisest pensioniskeemi oma endiste liikmete suhtes automaatselt kohaldada, ilma et see institutsioon kontrolliks, kas kõnealune riigisisene skeem on õiguspärane. Neljanda väite kohaselt tegi Üldkohus vea, kuna ta ei võtnud arvesse pärast otsust nr 14/2018 tehtud kohtulahendi mõju. Viies väide, mis koosneb kolmest osast, puudutab õigusnormi rikkumist Üldkohtu poolt, kuna esiteks jättis ta esimeses kohtuastmes esitatud hagi teise ja kolmanda väite vastuvõetamatuse tõttu vääralt läbi vaatamata, teiseks leidis ta, et kui hagi rahuldatakse, puudub tal pädevus otsustada alusetult kinni peetud summade tagasimaksmise üle, ning kolmandaks jättis ta apellandi kohtukulud tema enda kanda ja mõistis temalt välja Euroopa Parlamendi kohtukulud.
Sissejuhatavad märkused apellandi põhjendatud huvi säilimise kohta
37      Käesoleva kohtuotsuse punktist 32 nähtub, et Euroopa Kohtu menetluse käigus vastu võetud Euroopa Parlamendi uue otsuse eesmärk on määrata kindlaks apellandile makstava vanaduspensioni uus suurus koos võlgnetavate summadega.
38      Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale peab vaidluse ese – nagu ka põhjendatud huvi – säilima kuni kohtuotsuse kuulutamiseni, vastasel juhul langeb otsuse tegemise vajadus ära; see eeldab, et apellatsioonkaebus peab selle esitajale tooma lõpptulemuse kaudu mingit kasu (4. septembri 2018. aasta kohtuotsus ClientEarth vs. komisjon, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
39      Siiski ei kao apellandi põhjendatud huvi tingimata asjaolu tõttu, et tema vaidlustatud akti kehtivus on kohtumenetluse ajal lõppenud (vt selle kohta 28. mai 2013. aasta kohtuotsus Abdulrahim vs. nõukogu ja komisjon, C‑239/12 P, EU:C:2013:331, punkt 62).
40      Teatud asjaoludel võib apellandil säilida huvi nõuda sellise akti tühistamist, mis on kohtumenetluses kehtetuks tunnistatud, selleks, et vaidlustatud akti andja teeks tulevikus kohased muudatused, ning selleks, et seeläbi vältida vaidlustatud akti väidetava õigusvastasuse kordumise riski (6. septembri 2018. aasta kohtuotsus Bank Mellat vs. nõukogu, C‑430/16 P, EU:C:2018:668, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).
41      Käesoleval juhul tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktis 34 kokkuvõtlikult esitatud Euroopa Parlamendi 29. novembri 2022. aasta vastusest üheselt, et see institutsioon soovib ka tulevikus Euroopa Parlamendi endiste liikmete pensionid ümber arvutada, kui kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõikes 1 osutatud riigisisesed õigusnormid muutuvad (edaspidi „dünaamiline kord“).
42      Kuigi Euroopa Parlament asendas vaidlusaluse otsuse uue otsusega, põhineb see otsus Euroopa Parlamendi sisereeglite tõlgendusel, mille kohaselt on parlament kohustatud kohaldama dünaamilist korda vanaduspensioni saavate endiste Euroopa Parlamendi liikmete suhtes, kes – nagu apellant – kuuluvad kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa kohaldamisalasse (edaspidi „asjaomased Euroopa Parlamendi endised liikmed“).
43      Käesolevas apellatsioonimenetluses seab apellant kahtluse alla just selle tõlgenduse. Sellest järeldub, et vaatamata vaidlusaluse otsuse asendamisele ex tunc, säilib apellandil huvi, et tuvastataks, et Üldkohus rikkus selle tõlgenduse põhjendatuse kinnitamisega õigusnormi, arvestades, et Euroopa Parlament võib seda tõlgendust rakendada tulevikus vaidlusaluse otsusega analoogsete otsuste või Euroopa Parlamendi uue otsuse vastuvõtmisel, mistõttu ei ole üksnes oht, et kordub väidetav õigusvastasus käesoleva kohtuotsuse punktis 40 viidatud kohtupraktika tähenduses, vaid ka oht, et selliste sarnaste otsuste peale esitatud tühistamishagi korral paneb Üldkohus uuesti toime väidetavad õigusnormi rikkumised, mis viisid teda kõnealuse tõlgenduse põhjendatuse kinnitamiseni.
44      Järelikult tuleb asuda seisukohale, et apellandil säilib põhjendatud huvi pöörduda Euroopa Kohtusse, kuivõrd käesolev apellatsioonkaebus on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse nende põhjenduste vastu, mis on vajalikud toetamaks Üldkohtu hinnangut, mille kohaselt tuleneb Euroopa Parlamendi sisereeglitest, et viimane oli kohustatud kohaldama apellandi suhtes dünaamilist korda.
Esimene väide
Poolte argumendid
45      Esimene väide koosneb sisuliselt kolmest osast.
46      Esimeses osas väidab apellant, et vastupidi sellele, mida Üldkohus otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 49, tunnistati parlamendiliikmete põhimäärusega kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskiri kehtetuks ja muudeti edaspidi kohaldamatuks.
47      Kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 1 lõike 2 kohaselt on selle eeskirjaga kehtestatud vanaduspensioniskeem üksnes ajutine. Rakendusmeetmetes on siiski täpsustatud, et selleks, et kaitsta Euroopa Parlamendi endiste liikmete õiguspärast ootust, jäävad kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja alusel juba määratud või igal juhul omandatud vanaduspensioni õigused muutumatuks.
48      Rakendusmeetmete põhjendusest 7 ja artiklist 75 nähtub õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet arvestades, et kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja alusel on selle kehtimise ajal antud või saadud hüvitised vastupidi sellele, mida Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 57, puutumatud. Kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisas sätestatud viidet riigisisesele õigusele tuleb seega mõista kui viidet riigisisestele õigusaktidele sellistena, nagu neid kohaldati pensioniõiguse omandamise ajal.
49      Vastupidi Üldkohtu seisukohale ei saa seda, et kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirjas on täpsustatud, et „enne ühenduse lõpliku pensioniskeemi kehtestamist kõikide Euroopa Parlamendi liikmete jaoks“ on selle eeskirjaga kehtestatud pensioniskeem „ajutine“, tõlgendada nii, et see eeskiri oleks pidanud pärast parlamendiliikmete põhimääruse jõustumist kehtima jääma. Oleviku kindla kõneviisi kasutamine väljendab üksnes eeskirja toonast kehtivust ajal, kui see reegel kehtestati, ja kuni selle kehtetuks tunnistamiseni.
50      Rakendusmeetmete artikkel 75 ei näe ette mitte seda, et juba määratud pensione või juba omandatud pensioniõigusi reguleerib ka edaspidi reegel, mille kohaselt peab asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete pensioni suurus olema alati vastavuses liikmesriigi parlamendiliikmete pensioni suurusega, vaid et selle reegli alusel varem määratud pensionide „maksmist jätkatakse“ ning juba omandatud pensioniõigused „säilivad“.
51      Kui kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja alusel määratud või saadud hüvitised ei ole rakendusmeetmete alusel puutumatud, ei oleks hüvitised nende õiguspärase ootuse kaitse eesmärgiga kooskõlas, kuna asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes saaks kohaldada nende vanaduspensioni suuruse arvutamise eeskirjadesse tehtud muudatusi tulenevalt uutest selle valdkonna riigisisestest normidest, samas kui Euroopa Parlamendi liikmetel, kes teostavad oma mandaati alates Euroopa Parlamendi aastate 2009–2014 koosseisu ametiajast, on õigus saada vanaduspensioni, mille suurus on kindel ja puutumatu.
52      Esimese väite teises osas heidab apellant Üldkohtule ette, et viimane leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 62, et tõlgendus, mille ta selle kohtuotsuse punktis 57 Euroopa Parlamendi sisereeglitele andis ja mille kohaselt on see institutsioon kohustatud igal ajal kohaldama Euroopa Parlamendi endiste liikmete vanaduspensioni suuruse ja tingimuste korra puhul samu norme, mis on kehtestatud selle liikmesriigi õiguses, kus nad on valitud, ei ole parlamendiliikmete põhimääruse artikliga 28 vastuolus, kuna seda sätet kohaldatakse üksnes pensioniõigustele, mille parlamendiliikmed on omandanud riigisisese pensioniskeemi alusel, samas kui apellandi pensioniõigused on omandatud kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa sätete alusel.
53      Kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 1 lõikest 2 ja artikli 2 lõikest 1 tuleneb, et selle eeskirja eesmärk oli vältida igasugust erinevat kohtlemist ühelt poolt nende Euroopa Parlamendi liikmete, kes on valitud liikmesriigis, kes tagab omal kulul samasuguse pensioni, nagu makstakse selle riigi parlamendi liikmetele, ja teiselt poolt nende Euroopa Parlamendi liikmete vahel, kes on valitud liikmesriigis, kes samamoodi nagu Itaalia Vabariik ei näinud neile ette samasugust pensioni, mida saavad selle riigi parlamendi liikmed.
54      Seega, isegi kui asuda sarnaselt Üldkohtuga seisukohale, et parlamendiliikmete põhimääruse artikkel 28 viitab üksnes nendele Euroopa Parlamendi liikmetele, kes on omandanud pensioniõiguse „vastavalt siseriiklikele õigusnormidele“, välistaks eesmärk käsitleda eelmises punktis nimetatud kahte Euroopa Parlamendi liikmete kategooriat võrdselt selle, et üleminekukord, mis puudutab parlamendiliikmete põhimääruse jõustumise ajal juba vanaduspensioni saavaid endisi parlamendiliikmeid, võiks sisuliselt erineda sõltuvalt sellest, kas pensioni on määranud liikmesriik või Euroopa Parlament kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa alusel.
55      Esimese väite kolmandas osas heidab apellant Üldkohtule ette, et viimane leidis, et otsus nr 14/2018 mõjutas vaid Itaalia parlamendi endiste liikmete vanaduspensioni suurust, kuigi see mõjutas nende pensioniõigust kui sellist ja seda tagasiulatuvalt.
56      Selle otsusega oli nimelt ette nähtud, et pensioniõigused, mis olid omandatud enne 2012. aastat Itaalia skeemi alusel, mis nägi ette pensioni ja kindlustuse segatüüpi hüvitise maksmise, asendatakse osamakselise pensionisüsteemiga. Sellest tuleneb, et kohaldades otsust nr 14/2018 asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete olukorrale, ei muuda Euroopa Parlament mitte ainult nende vanaduspensioni suurust, vaid ka nende omandatud pensioniõigust, tühistades selle õiguse tagasiulatuvalt ja asendades selle teise õigusega, mille olemus ja maksmise tingimused on erinevad.
Euroopa Kohtu hinnang
–       Sissejuhatavad märkused
57      Esimese väite esimeses osas väidab apellant, et parlamendiliikmete põhimäärus tunnistas kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja kehtetuks ja muutis edaspidi kohaldamatuks, mistõttu jäi kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja alusel selle kehtimise ajal määratud või saadud hüvitiste suurus puutumatuks.
58      Selle etteheitega väidab apellant sisuliselt, et Euroopa Parlamendi sisereeglite tõlgendus, mille kohaselt on parlament kohustatud kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda, ei ole põhjendatud.
59      Sama kehtib teise väiteosa kohta, kuna vaidlustatud kohtuotsuse punktis 62 Üldkohtu poolt parlamendiliikmete põhimääruse artiklile 28 antud tõlgendus, mille kohaselt kohaldatakse seda sätet üksnes pensioniõiguste suhtes, mille parlamendiliikmed on omandanud riigisisese skeemi alusel, on üks põhjustest, miks Üldkohus otsustas, et rakendusmeetmete artikli 75 lõike 2 esimest lauset ei saa tõlgendada nii, et see tagab asjaomastele endistele parlamendiliikmetele õiguse kindlale ja muutumatule vanaduspensioni suurusele.
60      Selle väite kolmandas osas leiab apellant, et otsus nr 14/2018 mõjutas tema pensioniõigust. Seetõttu ei väida apellant selle väiteosaga, et Euroopa Parlamendi sisereeglite tõlgendus, mille kohaselt on parlament kohustatud kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda, ei ole põhjendatud.
61      Järelikult tuleb analüüsida üksnes esimese väite esimest ja teist osa.
–       Sisulised küsimused
62      Apellant heidab Üldkohtule sisuliselt ette, et viimane leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 67, et Euroopa Parlament võis asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilise korra kohaldamiseks õiguspäraselt tugineda parlamendi sisereeglitele.
63      Kõigepealt tuleb märkida, et kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõike 1 kohaselt on „[e]sialgse pensioni tase ja tingimused […] samasugused nagu selle pensioni tase ja tingimused, mida makstakse tema valimisriigi parlamendi alamkoja liikmetele“.
64      Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 54 sisuliselt märkis, nähtub sõnadest „[e]sialgse pensioni tase ja tingimused on samasugused“, et Euroopa Parlament on kohustatud kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes pensionide arvutamise eeskirju sellisena, nagu neid kohaldatakse selle liikmesriigi parlamendi liikmete suhtes, kus Euroopa Parlamendi endised liikmed valiti. Teisisõnu on see institutsioon kohustatud kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda.
65      Kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõike 1 selline tõlgendus on kooskõlas selle sätte eesmärgiga, mis tuleneb selle lisa artikli 1 lõikest 2.
66      Viimati nimetatud säte näeb nimelt ette, et kõnealuse lisa artikli 2 lõikes 1 ette nähtud pensioni võivad saada üksnes Euroopa Parlamendi endised liikmed, kelle pensionikava liikmesriigis, kus nad valiti, ei näe ette pensioniskeemi või kelle saadava pensioni tase ja/või arvutamise kord ei ole samaväärne sellega, mida kohaldatakse selle riigi parlamendi liikmete suhtes.
67      Seega on kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõike 1 peamine eesmärk see, et Euroopa Parlamendi endiseid liikmeid, kes on selle lisa artikli 1 lõikes 2 nimetatud olukorras, saaks kohelda samamoodi nagu Euroopa Parlamendi liikmeid, kelle riigisisene pensioniskeem nägi ette pensioniõiguse, mille tase ja/või arvutamise kord on samaväärne sellega, mida kohaldatakse nende riigi parlamendi liikmete suhtes.
68      Selle sätte tõlgendamine nii, et see kohustab Euroopa Parlamenti kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda, toob seega kaasa selle, et nende parlamendiliikmete suhtes kohaldatakse samamoodi nagu teiste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes nende riigi parlamendi liikmete pensioni suuruse arvutamise eeskirjadesse tehtud muudatusi.
69      See kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisal põhinev skeem jäi rakendusmeetmete artikli 75 kohaselt pärast parlamendiliikmete põhimääruse jõustumist kehtima muu hulgas seoses Euroopa Parlamendi endiste liikmete pensionidega.
70      On tõsi, et rakendusmeetmete artiklis 74 on ette nähtud, et kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskiri tunnistatakse kehtetuks parlamendiliikmete põhimääruse jõustumise päeval. Kuid nagu selles sättes on sõnaselgelt öeldud, tunnistatakse kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskiri kehtetuks, kui rakendusmeetmete IV jaotise üleminekusätetes ei ole ette nähtud teisiti. Üheks üleminekusätteks on rakendusmeetmete artikkel 75.
71      Vastavalt rakendusmeetmete artikli 75 lõikele 1, mida kohaldatakse apellandi suhtes, nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 51 tõdes, jätkatakse kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa alusel määratud vanaduspensioni maksmist selle lisa alusel isikutele, kellel on vastavatele hüvitistele õigus enne parlamendiliikmete põhimääruse jõustumise kuupäeva.
72      Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 56 õigesti märkis, tuleb selle sätte sõnastusest, täpsemalt sõnastuse „jätkatakse [kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa] alusel [maksmist]“ kohustuslikust olemusest ja oleviku kindla kõneviisi kasutamisest selles sõnastuses, järeldada, et dünaamiline kord jääb asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes kohaldatavaks ka pärast parlamendiliikmete põhimääruse jõustumist.
73      Järelikult, vastupidi sellele, mida väidab apellant esimeses väiteosas, ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta tõdes vaidlustatud kohtuotsuse punktis 49, et kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa sätteid ei tunnistatud pärast parlamendiliikmete põhimääruse jõustumist kehtetuks.
74      Rakendusmeetmete artikli 75 lõike 1 tõlgendust, mille kohaselt jääb dünaamiline kord asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes kohaldatavaks ka pärast parlamendiliikmete põhimääruse jõustumist, ei lükka vastupidi apellandi väidetele ümber ei selle sätte lõige 2, rakendusmeetmete põhjendus 7 ega parlamendiliikmete põhimääruse artikkel 28.
75      Mis puudutab kõigepealt rakendusmeetmete artikli 75 lõike 2 esimest lauset, siis selles on ette nähtud, et „[e]nne [parlamendiliikmete] põhimääruse jõustumise kuupäeva [kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja] III lisa alusel omandatud vanaduspensioni õigused säilivad“.
76      Vastupidi sellele, mida väidab apellant, ei saa sellest sättest tuletada mingit tagatist selle kohta, et makstakse parlamendiliikmete põhimääruse jõustumise päeval kehtinud riigisiseste pensioni arvutamise eeskirjade alusel arvutatud vanaduspensioni.
77      Sellega seoses tuleb märkida, et parlamendiliikmete põhimääruse ja rakendusmeetmetega kehtestati järjest kaks pensioniskeemi, mis hõlmavad kahte liiki pensioniõigusi, nimelt esiteks vanaduspensioni õigused, mis on omandatud Euroopa Parlamendi sisereeglite alusel kuni 14. juulini 2009, mil jõustus parlamendiliikmete põhimäärus, ja teiseks alates sellest kuupäevast rakendusmeetmete artikli 49 alusel omandatud vanaduspensioni õigused.
78      Sellega seoses, nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 50 tõdes, kohaldatakse rakendusmeetmete artikli 75 lõiget 1 nende Euroopa Parlamendi endiste liikmete, sealhulgas apellandi suhtes, kes on teinud liidu eelarvesse kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõike 2 alusel sissemakseid ja hakkasid selle lisa alusel pensioni saama enne parlamendiliikmete põhimääruse jõustumist, samas kui rakendusmeetmete artikli 75 lõiget 2 kohaldatakse nende Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes, kes on samuti teinud selliseid sissemakseid, kuid kes ei saanud veel parlamendiliikmete põhimääruse jõustumise päeval vanaduspensioni.
79      Nimelt on rakendusmeetmete artikli 75 lõike 2 teises lauses sätestatud, et „[i]sikutele, kes on omandanud õigused [kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa] alusel, makstav pension arvutatakse [selle] lisa kohaldamisel omandatud õiguste alusel, kui nad vastavad asjaomase liikmesriigi õiguse vastavate sätetega kehtestatud tingimustele ja on esitanud eelnimetatud III lisa artikli 3 lõikes 2 osutatud taotluse“.
80      Kuna rakendusmeetmete artikli 75 lõike 2 teine lause näeb ette tingimused, millele Euroopa Parlamendi endised liikmed peavad vastama, et saada pensioni, mis on arvutatud kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa kohaldamisel omandatud õiguste alusel, ei ole see säte kohaldatav Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes, kes hakkasid selle lisa alusel pensioni saama enne parlamendiliikmete põhimääruse jõustumist, nagu apellant.
81      Lisaks, kuna rakendusmeetmete artikli 75 lõike 2 teine lause näeb ette, et asjaomased Euroopa Parlamendi endised liikmed saavad kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa alusel vanaduspensioni selle eeskirja kohaselt omandatud õiguste alusel, siis tuleb mõistet „omandatud vanaduspensioni õigused“ artikli 75 lõike 2 tähenduses mõista nii, et sellega peetakse silmas pensioniõigusi, mis tulenevad iga asjaomase Euroopa Parlamendi endise liikme tehtud sissemaksetest ja mis on kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõike 1 alusel makstava vanaduspensioni arvutamise aluseks. Seda mõistet ei saa seega mõista nii, et see viitab väidetavale õigusele saada vanaduspensioni kindlas ja muutumatus suuruses, mis on arvutatud riigisiseste normide alusel, mis kehtisid parlamendiliikmete põhimääruse jõustumise või selle sättega kehtestatud skeemiga liitumise ajal.
82      Mis puudutab seejärel rakendusmeetmete põhjendust 7, siis on selles esiteks märgitud, et „isikud, kes kasutavad teatavaid teenuseid, millele neil on õigus kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja alusel, [peavad saama] vastavalt õiguspärase ootuse [kaitse] põhimõttele jätkata nende kasutamist ka pärast eeskirja kehtivuse lõppemist“, ning teiseks, et „[s]amuti tuleb tagada nimetatud eeskirja alusel enne põhimääruse jõustumist omandatud pensioniõiguste säilimine“.
83      Sellest põhjendusest tulenevalt täpsustatakse selles, et nimetatud eeskirja alusel antavate hüvitiste maksmist jätkatakse, ilma et sellest võiks järeldada, et kõnealuse eeskirja kohaldamine lõpetatakse pärast nimetatud kuupäeva.
84      Niisiis on mõiste „omandatud pensioniõigused“ selles põhjenduses sama ulatusega nagu rakendusmeetmete artikli 75 lõikes 2, mida on täpsustatud käesoleva kohtuotsuse punktis 81.
85      Rakendusmeetmete artiklis 75 ette nähtud tagatis, mille kohaselt asjaomased Euroopa Parlamendi endised liikmed, kes on teinud kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirjaga kehtestatud pensioniskeemi alusel sissemakseid, saavad jätkuvalt kasu sellest skeemist ja õigusest sellele, et nende vanaduspensioni suurus määratakse kindlaks vastavalt dünaamilisele korrale, aitab kaasa õiguspärase ootuse kaitse eesmärgi saavutamisele.
86      Euroopa Parlamendi sisereeglite sellises analüüsis võis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 57 õigusnormi rikkumata tuvastada, et Euroopa Parlamendi sisereeglid nõuavad sõnaselgelt, et parlament kohaldaks pensionide suuruse ja tingimuste puhul samu norme, mis on kehtestatud asjaomase liikmesriigi õiguses.
87      Mis puudutab lõpuks parlamendiliikmete põhimääruse artiklit 28, siis tuleb tõdeda, et Üldkohus ei rikkunud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 62 õigusnormi, kui ta otsustas, et see säte on kohaldatav üksnes pensioniõigustele, mille Euroopa Parlamendi endised liikmed on omandanud mitte kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa alusel, vaid riigisiseste pensioniskeemide alusel, nagu nähtub selle sätte sõnastusest endast. Seega ei mõjuta viimane vastupidi apellandi väidetele iseenesest rakendusmeetmete artikli 75 lõike 1 tõlgendamist.
88      Lisaks ei too asjaolu, et riigisisestes pensioniskeemides omandatud õigused parlamendiliikmete põhimääruse artikli 28 kohaselt selle põhimääruse kohaldamise päeval säilivad, vastupidi apellandi väidetele kaasa erinevat kohtlemist asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete kahjuks, kelle vanaduspensioni suurust võidakse dünaamilise korra alusel muuta. Parlamendiliikmete põhimääruse artiklist 28 nähtub nimelt ainult see, et põhimääruse vastuvõtmine ei mõjuta Euroopa Parlamendi endiste liikmete riigisisestes pensioniskeemides omandatud pensioniõigusi, mitte aga see, et liikmesriikidel on keelatud muuta nende skeemide alusel makstavate vanaduspensionide arvutamise eeskirju.
89      Järelikult tuleneb nii Euroopa Parlamendi sisereeglite sõnastusest kui ka kontekstist ja eesmärgist, et Üldkohus ei eksinud, kui ta otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 67, et parlament võis õiguspäraselt tugineda oma sisereeglitele, et kohaldada asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda.
90      Seega tuleb esimene väide osaliselt põhjendamatuse ja osaliselt tulemusetuse tõttu tagasi lükata.
Teine väide
Poolte argumendid
91      Teine väide koosneb sisuliselt kahest osast.
92      Esimeses osas väidab apellant, et põhjustel, mille ta esitas esimeses väites, leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 94–98 ekslikult, et Euroopa Parlament ei rikkunud õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet, kuna ta ei andnud apellandile ühtegi muud tagatist kui need, mis sisalduvad rakendusmeetmete artiklis 75 ja kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõikes 1.
93      Teises osas väidab apellant, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 100–110 proportsionaalsuse põhimõtet.
94      Esiteks kontrollis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 110 ebaõigesti, kas vaidlusalune otsus on selle põhimõttega kooskõlas, mitte õiguspärase ootuse kaitse põhimõttest lähtudes, nagu see tuleneb rakendusmeetmetest, vaid lähtudes Itaalia Vabariigi eesmärgist vähendada tõsise majanduskriisi tõttu avaliku sektori kulutusi. Apellant leiab, et kuna tema pensioni makstakse liidu eelarvest, mitte selle liikmesriigi eelarvest, ei saa tema pensioni suuruse vähendamiseks niisugusele eesmärgile tugineda.
95      Teiseks leidis Üldkohus ekslikult, et vaidlusaluse otsuse proportsionaalsus on tagatud sellega, et otsuses nr 14/2018 on „mitu sätet, mis tagavad selle proportsionaalsuse, eelkõige [viimati nimetatud] otsuse artikli 1 lõiked 6 ja 7“. Saadikutekoja justiitsnõukogu otsusega tühistati otsuse nr 14/2018 artikli 1 lõige 7, kuna see säte ei pole piisav, et kompenseerida otsusega kaasnevaid ebaproportsionaalseid riiveid.
96      Kolmandaks väidab apellant, et on selge, et tema vanaduspensioni suuruse vähendamine on ebaproportsionaalne ja ülemäärane, kuna vaidlusaluse otsusega langes tema pension 3108,58 eurolt 1644 euroni.
97      Euroopa Parlament väidab, et teine väide tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Euroopa Kohtu hinnang
–       Sissejuhatavad märkused
98      Teise väite esimeses osas leiab apellant sisuliselt, et uute eeskirjade kohaldamine tema vanaduspensioni suuruse arvutamiseks ei ole kooskõlas õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega, kuna Euroopa Parlamendi sisereeglite eesmärk on tagada asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete pensionide arvutamise eeskirjade muutumatus.
99      Selle etteheitega väidab apellant sisuliselt, et Euroopa Parlamendi sisereeglite tõlgendus, mille kohaselt on see institutsioon kohustatud kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda, ei ole põhjendatud.
100    Selle väite teises osas vaidleb apellant vastu võimalusele võtta vaidlusaluse otsuse õiguspärasuse analüüsimisel arvesse otsuses nr 14/2018 sisalduvaid eesmärke ja tagatisi seoses vanaduspensioni suuruse vähendamise proportsionaalsusega.
101    See etteheide puudutab küsimust, kas on põhjendatud Euroopa Parlamendi sisereeglitele antud Üldkohtu tõlgendus, mille kohaselt peavad need reeglid kaasa tooma Euroopa Parlamendi endiste liikmete pensionide kohandamise, võttes arvesse riigisiseste pensioniskeemide eesmärke ja nende skeemidega pakutavaid tagatisi.
102    Seetõttu tuleb teise väite põhjendatust analüüsida.
–       Sisulised küsimused
103    Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et tõlgendamise üldpõhimõtte kohaselt tuleb liidu õigusakti tõlgendada võimaluste piires viisil, mis ei mõjuta selle kehtivust, ning kooskõlas kogu esmase õiguse ja eelkõige Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) sätetega. Seega, kui liidu teisest õigust on võimalik tõlgendada mitut moodi, tuleb eelistada tõlgendust, mille kohaselt on õigusnorm esmase õigusega kooskõlas, mitte tõlgendust, mille tagajärjel tuleks tuvastada, et see on esmase õigusega vastuolus (21. juuni 2022. aasta kohtuotsus Ligue des droits humains, C‑817/19, EU:C:2022:491, punkt 86 ja seal viidatud kohtupraktika).
104    Seega tuleb analüüsida, kas Euroopa Parlamendi sisereeglite tõlgendus, mille kohaselt parlament on kohustatud kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda, mis viis vaidlusaluse otsuse vastuvõtmiseni, on kooskõlas õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega.
105    Euroopa Kohtu praktika kohaselt ei saa keegi viidata selle põhimõtte rikkumisele, kui haldusasutus ei ole andnud täpseid tagatisi. Iga isik, kellele institutsioon on tekitanud põhjendatud lootusi, võib tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele. Selliseid lootusi tekitada võivaks tagatiseks on – olenemata selle andmise vormist – täpne, tingimusteta ja ühtelangev teave, mis pärineb volitatud ja usaldusväärsetest allikatest (vt selle kohta 23. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus Deza vs. ECHA, C‑419/17 P, EU:C:2019:52, punktid 69 ja 70 ning seal viidatud kohtupraktika).
106    Kui ettevaatlik ja teadlik isik on aga võimeline ette nägema, et võetakse liidu meede, mis võib tema huve kahjustada, ei saa ta selle meetme võtmise korral tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele (vt selle kohta 23. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus Deza vs. ECHA, C‑419/17 P, EU:C:2019:52, punkt 71 ja seal viidatud kohtupraktika).
107    Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et käesoleva kohtuotsuse punktidest 63–89 nähtub, et Euroopa Parlamendi sisereeglid tagavad asjaomastele Euroopa Parlamendi endistele liikmetele üksnes pensioni, mille suurus ja tingimused on samaväärsed selle pensioni suuruse ja tingimustega, mida saavad selle liikmesriigi parlamendi liikmed, kus nad valiti.
108    Teiseks tõdes Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 96, et apellant ei ole tõendanud ega väitnud, et Euroopa Parlament oleks talle andnud muid tagatisi kui need, mis on kõnealustes sätetes ette nähtud.
109    Asjaolu, et apellant liitus kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõikes 1 kehtestatud pensioniskeemiga, ei andnud talle siiski skeemiga liitumise ajal õigust saada prognoositavas, kindlas ja muutumatus suuruses vanaduspensioni. Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 97 õigesti leidis, oli nimelt ainus täpne ja tingimusteta tagatis, mille Euroopa Parlament võis talle anda, see, et ta saab parlamendi sisereeglite kohaselt vanaduspensioni, mille suurus ja tingimused on samaväärsed nendega, mida kohaldatakse vastavalt dünaamilisele korrale selle liikmesriigi parlamendi liikmetele, kus nad valiti.
110    Sellest järeldub, et Euroopa Parlamendi sisereeglite tõlgendus, mille kohaselt parlament on kohustatud kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda, on kooskõlas õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega.
111    Seetõttu tuleb teise väite esimene osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
112    Mis puudutab selle väite teist osa, siis tuleb märkida, et kuna Euroopa Parlamendi sisereeglite tõlgendus, mille kohaselt parlament on kohustatud kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda, võib kaasa tuua pensioni suuruse vähendamise, mis mõjutab isiku elukvaliteeti, võidakse selle tõlgenduse tagajärjel piirata harta artiklis 17 tagatud omandiõigust (vt analoogia alusel EIK 1. septembri 2015. aasta otsus Da Silva Carvalho Rico vs. Portugal, CE:ECHR:2015:0901DEC001334114, punkt 33).
113    Omandiõigus ei ole aga absoluutne ja selle kasutamisele võidakse seega kehtestada piiranguid, kuid seda eeskätt tingimusel, et piirangud on liidu taotletavate üldise huvi eesmärkidega põhjendatud (vt selle kohta 13. juuni 2017. aasta kohtuotsus Florescu jt, C‑258/14, EU:C:2017:448, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).
114    Harta artikli 52 lõike 1 kohaselt on harta artiklis 17 tagatud omandiõiguse piiramine nimetatud sättega kooskõlas, kui see on ette nähtud seadusega, arvestab omandiõiguse olemust ning on proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt vajalik ning vastab tegelikult liidu poolt tunnustatud üldist huvi pakkuvatele eesmärkidele või vajadusele kaitsta teiste isikute õigusi ja vabadusi.
115    Tuleb asuda seisukohale, et dünaamilise korra kohaldamine Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes, kes on kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 1 lõikes 2 osutatud olukorras, on liidu tunnustatud üldist huvi pakkuv eesmärk, kuivõrd sellega soovitakse – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 53 – kohelda samamoodi ühelt poolt Euroopa Parlamendi liikmeid, kelle pensionikava liikmesriigis, kus nad valiti, ei näinud ette pensioni või kelle pensioni suurus ja/või arvutamise kord ei olnud samaväärne sellega, mida kohaldatakse selle riigi parlamendi liikmete suhtes, ning teiselt poolt Euroopa Parlamendi liikmeid, kelle riigisisene pensioniskeem nägi ette niisuguse pensioni suuruse ja/või arvutamise korra, mis on samaväärne sellega, mida kohaldatakse selle riigi parlamendi liikmete suhtes.
116    Otsusega nr 14/2018, mida kohaldatakse asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilise korra alusel, taotletavad eesmärgid on seevastu puhtalt riigisisesed. Seega ei saa need iseenesest õigustada pensioni suuruse vähendamist, kuna neid summasid makstakse mitte riigisisese õiguse, vaid liidu õiguse alusel kehtestatud pensioniskeemi kohaselt ja liidu eelarvest.
117    Järelikult võttis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 102–108 ekslikult arvesse selle riigisisese otsusega taotletud eesmärke, et kontrollida, kas apellandi omandiõiguse riive, mis vaidlusaluse otsusega kaasnes, oli põhjendatud.
118    Tuleb siiski meelde tuletada, et kui Üldkohtu otsuse põhjendustest nähtub liidu õiguse rikkumine, kuid resolutsioon on muude õiguslike kaalutlustega põhjendatud, ei too selline rikkumine kaasa kohtuotsuse tühistamist ning kaalutlused tuleb asendada ja apellatsioonkaebus rahuldamata jätta (14. detsembri 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Amazon.com jt, C‑457/21 P, EU:C:2023:985, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).
119    Seega tuleb kontrollida, kas harta artikliga 17 tagatud omandiõiguse rikkumist puudutava etteheite tagasilükkamine on põhjendatud muude õiguslike kaalutlustega kui need, mille puhul tehti käesoleva kohtuotsuse punktis 117 tuvastatud viga.
120    Sellega seoses tuleb märkida, et dünaamilise korra kohaldamine asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste parlamendiliikmete suhtes vastab tegelikult käesoleva kohtuotsuse punktis 115 märgitud võrdse kohtlemise eesmärgile, kuna selle tulemusel on kõnealuses punktis nimetatud mõlema Euroopa Parlamendi liikmete kategooria suhtes igal ajal kohaldatavad riigisisesed normid, mis käsitlevad asjaomase liikmesriigi parlamendi liikmete vanaduspensioni arvutamist.
121    Lisaks oli see kohaldamine nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalik, kuna ainult selline kulude hüvitamise ja toetuste maksmise eeskirja III lisa artikli 2 lõikes 1 koostoimes selle lisa artikli 1 lõikega 2 ette nähtud pensioni suuruse ja/või arvutamise korra ühtlustamine tooks kaasa kõnesolevate Euroopa Parlamendi liikmete kategooriate võrdse kohtlemise.
122    Seega ilmneb, et vaatamata käesoleva kohtuotsuse punktis 117 tuvastatud õigusnormi rikkumisele, on harta artikliga 17 tagatud omandiõiguse rikkumist puudutava etteheite tagasilükkamine põhjendatud, kuna kõnealuse omandiõiguse piiramine vastab kõigile harta artikli 52 lõikes 1 sätestatud tingimustele.
123    Eeltoodust tuleneb, et teine väide on põhjendamatu.
Kolmas väide
Poolte argumendid
124    Kolmandas väites heidab apellant Üldkohtule ette, et viimane tuvastas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 43, et otsuse nr 14/2018 õiguspärasuse hindamine ei kuulu liidu kohtu pädevusse. Apellant leiab, et kuna Euroopa Parlamendi sisereeglid viitavad riigisisestele skeemidele, ei saa parlament sellist skeemi ilma selle õiguspärasust eelnevalt kontrollimata kohaldada.
125    Ainult niisugune riigisisese korra õiguspärasuse kontrollimine liidu tasandil tagab õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile järgimise, kuna apellandil ei ole Itaalias Euroopa Parlamendi endise liikmena, kes ei ole kunagi olnud Itaalia saadikutekoja liige, võimalik seda õiguspärasust vaidlustada, sest riigisisene skeem ei ole tema suhtes formaalselt kohaldatav.
126    Lisaks nähtub mitmest riikliku eksperdi avaldatud artiklist, et viimane Itaalia parlamendi liikmete pensionireform tõi kaasa süsteemi, millel puudub kindlustusmatemaatiline alus ning mis kahjustab nende õiguspäraseid ootusi ja stabiilses suuruses vanaduspensioni, rikkudes sellega õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet.
127    Euroopa Parlament väidab, et kolmas väide tuleb osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Euroopa Kohtu hinnang
–       Sissejuhatavad märkused
128    Kolmandas väites leiab apellant, et Euroopa Parlamendi sisereegleid ei saa tõlgendada nii, et parlament võib oma endiste liikmete suhtes automaatselt kohaldada riigisisest pensioniskeemi, ilma et see institutsioon kontrolliks selle riigisisese skeemi õiguspärasust.
129    See väide puudutab seega Euroopa Parlamendi sisereeglite tõlgendamist ja seetõttu tuleb seda sisuliselt analüüsida.
–       Sisulised küsimused
130    Nagu nähtub käesoleva apellatsioonkaebuse esimese väite analüüsist, võis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 54 ja 57 põhjendatult otsustada, et Euroopa Parlament oli kohustatud kohaldama apellandi suhtes pensionide suuruse ja tingimuste puhul samu norme, mis on kehtestatud Itaalia õiguses.
131    Samuti märkis Üldkohus nendes samades punktides õigesti, et Euroopa Parlament võib sellest kohustusest vabaneda juhul, kui nende normide kohaldamine tooks kaasa sellise liidu kõrgemalseisva õigusnormi nagu liidu õiguse üldpõhimõtte või harta sätte rikkumise.
132    Euroopa Parlamendi ülesanne on nimelt tagada, et tema sisereeglite kohaldamine, mis seisneb tema endiste liikmete pensionide kohandamises vastavalt riigisiseste skeemide arengule, ei läheks vastuollu liidu õiguse üldpõhimõtete või hartaga. See institutsioon peab järelikult hoiduma sellisest kohandamisest, kui see osutub liidu õigusega vastuolus olevaks.
133    Kuigi eeltoodust nähtub, et Euroopa Parlamendil ei olnud õigust otsust nr 14/2018 oma endiste liikmete suhtes liidu õiguse üldpõhimõtteid ja hartat arvesse võtmata automaatselt kohaldada, ei tulene sellest siiski, et sellel institutsioonil oleks tulnud selle otsuse õiguspärasust kontrollida.
134    Sellega seoses leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 73 õigesti, et nimetatud otsuse õiguspärasuse kontrollimine Itaalia õiguse alusel on üksnes Itaalia pädevate ametiasutuste pädevuses. Euroopa Parlamendi kohustus, millele on viidatud eelmises punktis, ei seisne mitte riigisiseste pensioniskeemide õiguspärasuse analüüsimises, vaid selles, et tema enda sisereeglite kohaldamine, mis seisneb Euroopa Parlamendi endiste liikmete vanaduspensionide kohandamises sellise riigisisese skeemi alusel, oleks liidu õigusega kooskõlas.
135    Järelikult on kolmas väide põhjendamatu.
Neljas väide
Poolte argumendid
136    Neljandas väites leiab apellant, et pärast käesoleva kohtuotsuse punktis 95 nimetatud saadikutekoja justiitsnõukogu otsust võib endine parlamendiliige muu hulgas nõuda tema vanaduspensioni suuruse ümberarvutamist konkreetsetes, kuid piisavalt täpsustamata olukordades, nimelt isiku invaliidsuse korral, kui ta peab võtma ellujäämiseks vajalikke ravimeid, muude märkimisväärsete vahendite puudumise korral või kui ta suudab tõendada, et tema vanaduspensioni suuruse ümberarvutamine otsuse nr 14/2018 alusel tõi kaasa tema elamistingimuste olulise halvenemise. Selline süsteem, mis eeldab isiku isikliku olukorra uurimist, ei ole liidu tasandile ülekantav, mille Üldkohus jättis arvesse võtmata.
137    Euroopa Parlament väidab, et neljas väide on vastuvõetamatu.
Euroopa Kohtu hinnang
138    Neljanda väite põhjenduseks esitab apellant etteheite, mis käsitleb üksnes vaidlusalust otsust ega mõjuta Euroopa Parlamendi sisereeglite sellise tõlgenduse põhjendatust, mille kohaselt on see institutsioon kohustatud kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda.
139    Seega ei ole neljandat väidet vaja analüüsida.
Viies väide
Poolte argumendid
140    Apellatsioonkaebuse viies väide jaguneb kolmeks osaks.
141    Esimeses osas väidab apellant, et vastupidi sellele, mida Üldkohus otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 112–119, tuleb otsuse projekt ja õigustalituse arvamus tühistada, kuna tegemist on vaidlustatavate aktidega, mis kahjustavad tema huve.
142    Teises osas leiab apellant, et vastupidi sellele, mida Üldkohus otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 120–122, ei saa alusetult kinni peetud summade tagasimaksmist hagi rahuldamise korral samastada liidu institutsioonidele tehtud ettekirjutusega, milleks Üldkohtul puudub pädevus.
143    Väite kolmandas osas vaidlustab apellant Üldkohtu otsuse kohtukulude kohta.
Euroopa Kohtu hinnang
144    Üheski apellandi viienda väite osas ei kritiseerita kas või kaudselt Euroopa Parlamendi sisereeglite sellise tõlgenduse põhjendatust, mille kohaselt on see institutsioon kohustatud kohaldama asjaomaste Euroopa Parlamendi endiste liikmete suhtes dünaamilist korda.
145    Seega ei ole viiendat väidet vaja analüüsida.
146    Kuna kõik apellandi apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitatud väited on tagasi lükatud, tuleb apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata jätta.
Kohtukulud
147    Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõikes 2 on ette nähtud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, siis otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse. Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonimenetluses, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
148    Kuna apellant on kohtuvaidluse kaotanud ja Euroopa Parlament on kohtukulude hüvitamist nõudnud, tuleb parlamendi kohtukulud välja mõista apellandilt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
1.      Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2.      Jätta Enrico Falqui kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Parlamendi kohtukulud.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: itaalia.