62004CJ0306_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑306/04
dėl Gerechtshof te Amsterdam
(Nyderlandai) 2004 m. liepos 13 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2004 m. liepos 19 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Compaq Computer International Corporation
prieš
Inspecteur der Belastingdienst - Douanedistrict Arnhem
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann, teisėjai E. Juhász, K. Schiemann, M. Ilešič ir E. Levits (pranešėjas),
generalinė advokatė C. Stix-Hackl,
posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2005 m. rugsėjo 22 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
– Compaq Computer International Corporation, atstovaujamos belastingadviseurs R. Tusveld ir G. van Slooten,
– Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos H. G. Sevenster ir D. J. M. de Grave,
– Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos C.‑D. Quassowski,
– Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos M. Muñoz Pérez,
– Jungtinės Karalystės vyriausybės, atstovaujamos M. Bethell, padedamo barrister P. Harris,
– Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos X. Lewis, padedamo advocaat
F. Tuytschaever,
susipažinęs su 2006 m. sausio 26 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Amsterdamo apeliacinio teismo muitų bylų kolegijos (Gerechtshof te Amsterdam, douanekamer) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, p. 1, toliau – Muitinės kodeksas), 32 straipsnio 1 dalies b punkto išaiškinimu.
2. Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bylą tarp Compaq Computer International Corporation (toliau – CCIC) ir Arnhem muitinės tarnybos inspektoriaus ( Inspecteur van de Belastingdienst ‑ Douane district Arnhem, toliau – muitinė) dėl nešiojamųjų kompiuterių, išleistų į laisvą apyvartą Europos bendrijoje nuo 1995 m. sausio 1 d. iki 1997 m. gruodžio 31 d., muitinės vertės.
Teisinis pagrindas
3. Muitinės kodekso 29 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Importuojamų prekių muitine verte laikoma sandorio vertė, tai yra kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už prekes, parduodamas eksportui į Bendrijos muitų teritoriją, prireikus patikslinta vadovaujantis 32 ir 33 straipsniais, jeigu:
< … >
d) pirkėjas ir pardavėjas tarpusavyje nesusiję arba jeigu pirkėjas ir pardavėjas tarpusavyje susiję, sandorio vertė priimtina muitinei remiantis 2 dalimi.“
4. Pagal to paties straipsnio 2 dalį tarpusavyje susijusių įmonių sandorio vertė gali būti pripažinta priimtina nustačius, kad atitinkamų įmonių tarpusavio ryšiai neturėjo įtakos kainai, t. y. kad minėta vertė yra labai artima tapačių arba panašių prekių rinkos vertei tuo pačiu arba beveik tuo pačiu momentu.
5. Šio kodekso 32 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Nustatant muitinę vertę pagal 29 straipsnį, prie faktiškai sumokėtos arba mokėtinos importuojamų prekių kainos pridedama:
< … >
b) atitinkamai paskirstyta toliau išvardytų pirkėjo tiesiogiai arba netiesiogiai, nemokamai arba sumažintomis kainomis tiekiamų prekių ir teikiamų paslaugų, susijusių su importuojamų prekių gamyba ir pardavimu eksportui, vertė, tiek, kiek ši vertė nebuvo įskaityta į faktiškai sumokėtą arba mokėtiną kainą:
i) medžiagų, komponentų, dalių ir panašių daiktų, įeinančių į importuojamų prekių sudėtį;
ii) įrankių, štampų, formų ir panašių daiktų, naudotų importuojamoms prekėms gaminti;
iii) medžiagų, sunaudotų gaminant importuojamas prekes;
iv) inžinerinių, projektavimo, meninio apipavidalinimo, dizaino darbų, įskaitant eskizų ir brėžinių parengimą, atliktų ne Bendrijoje ir būtinų importuojamų prekių gamybai;
c) su prekėmis, kurių muitinė vertė nustatinėjama, susiję autoriniai atlyginimai ir mokesčiai už licencijas, kuriuos pirkėjas privalo tiesiogiai arba netiesiogiai sumokėti vykdydamas šių prekių pardavimo sąlygas, tiek, kiek tokie autoriniai atlyginimai ir mokesčiai už licencijas neįskaityti į faktiškai sumokėtą arba mokėtiną kainą;
< … > “
6. Šio straipsnio 3 dalyje numatyta, kad „nustatant muitinę vertę, prie faktiškai sumokėtos arba mokėtinos kainos nepridedamos jokios pinigų sumos, išskyrus kai numatyta šiame straipsnyje“.
7. Muitinės kodekso 34 straipsnyje nustatyta:
„Taikant Komiteto procedūrą gali būti nustatytos specialios taisyklės, reglamentuojančios duomenų apdorojimo įrangai skirtų laikmenų ir jose esančių duomenų bei programinės įrangos muitinės vertės nustatymo tvarką“.
8. 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Reglamento Nr. 2913/92 įgyvendinimo nuostatas (OL L 253, p. 1, toliau – Įgyvendinantis reglamentas), su pakeitimais, padarytais 1995 m. liepos 19 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1762/95 (OL L 171, p. 8, toliau – įgyvendinantis reglamentas), 147 straipsnis numato:
„1. Taikant (Muitinės) kodekso 29 straipsnį, faktas, kad prekės, kurios yra pardavimo objektas, yra deklaruotos išleidimui į laisvą apyvartą, laikomas požymiu kad jos buvo parduotos eksportui į Bendrijos muitų teritoriją. Vėlesnių perpardavimų iki muitinio įvertinimo atveju tik paskutinis pardavimas, po kurio prekės įvežamos į Bendrijos muitų teritoriją, arba Bendrijos muitų teritorijoje įvykęs pardavimas prieš prekėms įforminant išleidimo į laisvą apyvartą procedūrą yra toks požymis.
Kai deklaruojama pardavimo, įvykusio prieš paskutinį pardavimą, po kurio prekės buvo įvežtos į Bendrijos muitų teritoriją, kaina, muitinei privalu įrodyti, kad šis prekių pardavimas įvyko dėl eksporto į atitinkamą muitų teritoriją.
Taikomos 178–181a straipsnių nuostatos.
< … >
3. Pirkėjas neprivalo vykdyti jokių kitų sąlygų, išskyrus tą, kad jis turi būti pardavimo sandorio šalimi.“
9. Įgyvendinančio reglamento 167 straipsnis detalizuoja:
„1. Nepaisant (Muitinės) kodekso 29–33 straipsnių, nustatant automatinio duomenų apdorojimo įrangai skirtų laikmenų ir jose esančių duomenų bei programinės įrangos muitinę vertę, atsižvelgiama tik į pačių laikmenų kainą arba vertę. Į importuojamų laikmenų muitinę vertę neįskaitoma jose įrašytų duomenų ar instrukcijų vertė, jeigu ji nurodyta atskirtai nuo atitinkamos laikmenos kainos arba vertės.
2. Šiame straipsnyje:
a) terminas „automatinio duomenų apdorojimo įrangai skirtos laikmenos“ netaikomas telktiniams grandynams (integrinėms schemoms), puslaidininkiams ir panašiems įtaisams bei prekėms, kurių sudėtyje yra tokių grandynų arba įtaisų;
< … > “
10. Įgyvendinančio reglamento 178–181a straipsniai detalizuoja, be kita ko, muitinės vertės elementus ir dokumentus, pateiktinus muitinei deklaruotos muitinės vertės patikrinimui.
Faktinės pagrindinės bylos aplinkybės ir prejudicinis klausimas
11. Nyderlandų teisės reglamentuojama bendrovė CCIC yra Jungtinėse Valstijose įsteigtos bendrovės Compaq Computer Corporation
(toliau – CCC) dukterinė bendrovė, prekiaujanti Compaq
prekių ženklo duomenų apdorojimo įranga Europoje ir turinti tam skirtą distribucijos centrą Nyderlanduose.
12. Pagal sutartį, sudarytą tarp CCC ir Microsoft Corporation
(toliau – Microsoft ), Compaq
prekių ženklo kompiuteriuose gali būti įdiegta programinė įranga, sudaryta iš operacinės MS‑Dos
ir MS Windows
sistemos (toliau – nagrinėjamos operacinės sistemos), su kuriomis jie gali būti perparduodami sumokant Microsoft
31 USD už kiekvieną kompiuterį, kuriame įdiegtos šios operacinės sistemos.
13. CCC nupirko nešiojamųjų kompiuterių iš dviejų Taivano kompiuterių gamintojų. Vykdant šį pardavimą susitarta, kad šie kompiuteriai bus pateikiami į jų standžiuosius diskus įdiegus nagrinėjamas operacines sistemas. Tam CCC nemokamai šiems gamintojams suteikė standžiuosius diskus, kuriuos šie įdiegė į minėtus kompiuterius.
14. Vėliau nešiojamuosius kompiuterius CCC perpardavė CCIC, ir jie FOB (franko laivo denis) Taivanas sąlygomis buvo išsiųsti į Nyderlandus. Juos atgabenus CCIC pateikė jų išleidimo į laisvą apyvartą deklaraciją. Nustatant jų muitinę vertę pagal Muitinės kodekso 29 straipsnį buvo atsižvelgta į Taivano gamintojų ir CCC sutartą pardavimo kainą, į kurią nagrinėjamų operacinių sistemų kaina nebuvo įtraukta.
15. 1999 m. už muitinės vertės nustatymą atsakinga tarnyba (Landelijk Waardeteam van de Douane) atliko CCIC patikrinimą, kad nustatytų, ar deklaruota atitinkamų kompiuterių muitinė vertė yra tiksli. Ši tarnyba nusprendė, kad į šią muitinės vertę turėjo būti įtraukta į šiuos kompiuterius įdiegtų nagrinėjamų operacinių sistemų vertė. Po šio patikrinimo, remdamasi Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies b punktu, muitinė padidino kiekvieno deklaruoto kompiuterio muitinę vertę juose įdiegtų nagrinėjamų operacinių sistemų verte ir išsiuntė CCIC du nurodymus sumokėti 438 605,60 NLG ir 2 194982 NLG papildomų muitų už laikotarpiu nuo 1995 m. sausio 1 d. iki 1997 m. gruodžio 31 d. išleidimui į laisvą apyvartą deklaruotus importuotus nešiojamuosius kompiuterius, o vėliau sumažino antrąją nurodytą sumą iki 353 168,60 NLG.
16. CCIC pateikė ieškinius Gerechtshof te Amsterdam
dėl muitinės sprendimų atmesti dėl šių nurodymų sumokėti pateiktus skundus. Nagrinėjant šiuos ieškinius Gerechtshof te Amsterdam
buvo pateiktas klausimas, ar nustatydama muitinės vertę muitinė galėjo padidinti nešiojamųjų kompiuterių sandorio vertę į juos įdiegtų nagrinėjamų operacinių sistemų verte remdamasi Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies b punktu.
17. Nustatęs, kad šios nuostatos taikymo sąlygos pagrindinėje byloje yra įvykdytos, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas vis dėlto mano, kad šios nuostatos i ir iii punktai stricto sensu
neapima jo nagrinėjamoje byloje aptariamų operacinių sistemų. Tačiau atsižvelgdamas į jų pateikimo būdą ir ypač į tai, kad jos įdiegiamos į jau importuotus nešiojamuosius kompiuterius, šis teismas klausia, ar pagal Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies b punkto ratio
nereikėtų atsižvelgti į šių sistemų vertę nustatant šių kompiuterių muitinę vertę.
18. Šiomis aplinkybėmis Gerechtshof te Amsterdam
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį klausimą:
„Ar pagal Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies b punktą reikia padidinti importuojamų kompiuterių, kuriuose pardavėjas įdiegė operacines sistemas, sandorio vertę programinės įrangos, kurią pirkėjas nemokamai suteikė pardavėjui, verte, jei ši nebuvo įtraukta į sandorio vertę?“
Dėl prejudicinio klausimo
19. Pirmiausia reikia priminti, kad, pagal Muitinės kodekso 29 straipsnio 1 dalį, importuotų prekių muitinė vertė yra jų sandorio vertė, t. y. kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už prekes, parduodamas eksportui į Bendrijos muitų teritoriją, prireikus patikslinta vadovaujantis atitinkamomis Muitinės kodekso nuostatomis.
20. Kaip matyti iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą nustatytų aplinkybių, dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų kompiuterių vienas po kito buvo sudaryti du sandoriai, kurių pirmasis – tarp Taivano gamintojų ir CCC, o antrasis – tarp CCC ir CCIC.
21. Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendimo matyti, kad tvarkydama muitinės formalumus kaip šių kompiuterių muitinę vertę CCIC deklaravo pirmo pardavimo, kuriame CCC buvo pirkėjas, o Taivano gamintojai – pardavėjai, sandorio vertę.
22. Nustatyta, kad apskaičiuodama muitinę vertę pagal Muitinės kodekso 29 straipsnį kaip įvertinimo pagrindą muitinė pripažino Taivano gamintojų ir CCC sutarties sandorio vertę ir kad šis apskaičiavimas nebuvo užginčytas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme. Tokiomis aplinkybėmis bei kaip matyti iš paties prejudicinio klausimo, vienintelis Teisingumo Teismui pateiktas klausimas yra: ar ši sandorio vertė turi būti patikslinta pagal Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies b punktą.
23. Nors visos Teisingumo Teismui savo pastabas pateikusių valstybių vyriausybės mano, kad dėl įvairių priežasčių šis patikslinimas yra būtinas, Europos Bendrijų Komisija, manydama, kad sandoris tarp CCIC ir CCC yra lemiamas, teigia, kad Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies b punktas netaikomas, o jame numatytas patikslinimas neturi būti atliekamas. CCIC daro tokią pačią išvadą, tačiau dėl kitų priežasčių. Ši bendrovė teigia, kad nagrinėjamos operacinės sistemos nepriklauso nė vienai iš Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies b punkto kategorijų. Ji mano, kad šios nuostatos taikomos tik materialiems daiktams. Nagrinėjamoms operacinėms sistemoms taikomos su laikmenų muitine verte susijusios nuostatos, t. y. Muitinės kodekso 34 straipsnis ir Įgyvendinančio reglamento 167 straipsnis.
24. CCIC argumentai ir Komisijos teiginys dėl Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies b punkto netaikymo negali būti priimti.
25. Pirmiausiai iš Įgyvendinančio reglamento 167 straipsnio 2 dalies išplaukia, kad Muitinės kodekso 34 straipsnis netaikomas prekėms, kurių sudėtyje yra telktinių grandynų (integrinių schemų), puslaidininkių ar panašių įtaisų.
26. Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nustatytų aplinkybių išplaukia, kad Muitinės kodekso 34 straipsnis ir Įgyvendinančio reglamento 167 straipsnio 1 dalis pagrindinėje byloje netaikomi. Iš tiesų nustatyta, kad nagrinėjamos operacinės sistemos, kurios yra programinė įranga, buvo įdiegtos į importuotų kompiuterių standųjį diską, kuris yra viena iš šių kompiuterių sudėtinių dalių ir pats savaime nėra importuojamas produktas. Šie kompiuteriai neturėtų būti laikomi paprasčiausiomis automatinio duomenų apdorojimo įrangai skirtomis laikmenomis, leidžiančiomis transportuoti šią programinę įrangą, nes šių kompiuterių pagrindinė paskirtis yra duomenų apdorojimas ir jų sudėtyje yra įtaisų, dėl kurių jie nepriskiriami automatinio duomenų apdorojimo įrangai skirtoms laikmenoms vadovaujantis Įgyvendinančio reglamento 167 straipsnio 2 dalies a punktu.
27. Be to, reikia pabrėžti, kad, pagal šio sprendimo 22 punktą, Teisingumo Teismui nereikia nagrinėti sandorio vertės apskaičiavimo, kad būtų atsakyta į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą.
28. Pagal Muitinės kodekso 29 straipsnio 1 dalies įvadinio sakinio formuluotę, sandorio vertė yra konkreti vertė „prireikus patikslinta vadovaujantis 32 ir 33 straipsniais“. Taigi „sandorio verte“ reikia laikyti patikslintą vertę, jeigu įvykdytos patikslinimo sąlygos. Todėl jeigu valstybės narės administracinės institucijos ir teismai sutiko sandorio verte laikyti kainą, nustatytą prieš vykdant paskutinį pardavimą iki muitinės vertės nustatymo, ši muitinė vertė prireikus ir turi būti tikslinama.
29. Jeigu siekiant nustatyti muitinės vertę pardavimo kaina pakeičiama kaina pagal Bendrijos pirkėjo sudarytą sutartį, nagrinėjamų nuostatų logika reikalauja atsižvelgti ne tik į šią kainą, bet ir į visus sutartinius santykius. Tai reiškia, kad šiomis aplinkybėmis taikant Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies b punktą, „pirkėju“ reikia laikyti įmonę, sudariusią sutartį, kurioje numatyta pardavimo kaina yra sandorio vertė.
30. Dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamo muitinės vertės nustatymo iš teismo praktikos matyti, kad Bendrijos teisės aktais, susijusiais su muitiniu įvertinimu, siekiama įtvirtintini sąžiningą, vieningą ir neutralią sistemą, kuri neleistų naudoti sutartinių arba fiktyvių muitinės verčių (1990 m. birželio 6 d. Sprendimo Unifert, C‑11/89, Rink. p. I‑2275, 35 punktas ir 2000 m. spalio 19 d. Sprendimo Sommer, C‑15/99, Rink. p. I‑8989, 25 punktas). Taigi muitinė vertė turi atitikti importuojamos prekės realią ekonominę vertę, ir dėl to reikia atsižvelgti į ekonominę vertę turinčių šios prekės dalių visumą.
31. Be to, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad programinė įranga yra nematerialusis ekonominis turtas, kurio įsigijimo kaina, įdiegus jį į prekę, turi būti laikoma sudėtine už šią prekę sumokėtos arba mokėtinos kainos, o todėl ir sandorio vertės, dalimi (žr. šiuo klausimu 1991 m. balandžio 18 d. Brown Boveri, C‑79/89, Rink. p. I‑1853, 21 punktą).
32. Pagrindinėje byloje nagrinėjamos operacinės sistemos yra programinė įranga, kurią CCC nemokamai suteikė Taivano gamintojams, kad gaminant kompiuterius ji būtų įdiegta į jų standžiuosius diskus. Be to, nustatyta, kad šios programinės įrangos vieneto ekonominė vertė yra 31 USD, kuri nebuvo įtraukta nei į sandorio tarp Taivano gamintojų ir CCC vertę, nei į sandorio tarp CCC ir CCIC vertę.
33. Todėl reikia konstatuoti, kad tokiomis aplinkybėmis sandorio vertės patikslinimas yra taikomas.
34. Ispanijos ir Jungtinės Karalystės vyriausybės teigia, kad programinei įrangai, kurią sudaro nagrinėjamos operacinės sistemos, kaip „medžiagoms, komponentams, dalims ir panašiems daiktams“, taikomas Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies b punkto i papunktis, o Nyderlandų ir Vokietijos vyriausybių nuomone, šiai įrangai, kaip „inžinieriniams darbams“, taikomas šios nuostatos iv papunktis. Per teismo posėdį Jungtinės Karalystės vyriausybė vis dėlto pareiškė, kad ji galėtų pritarti ir pastarajai klasifikacijai.
35. Tokio priskyrimo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas neprašė, ir jis nėra būtinas pagrindinei bylai išspręsti.
36. Priešingai, reikia konstatuoti, kad atsižvelgiant į sutarties tarp CCC ir Microsoft
turinio įvertinimą, kurio atlikimas priklauso prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo kompetencijai, Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punktas gali būti taikomas.
37. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta pirmiau, į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip, kad nustatant importuojamų kompiuterių, kuriuose pardavėjas įdiegė programinę įrangą, sudarytą iš vienos ar kelių jam nemokamai pirkėjo pateiktų operacinių sistemų, muitinę vertę, vadovaujantis Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies b ir c punktais, prie jų sandorio vertės reikia pridėti šios programinės įrangos vertę, jei ši nebuvo įtraukta į už šiuos kompiuterius faktiškai sumokėtą ar mokėtiną kainą.
38. Tai taikoma ir tuo atveju, kai nacionalinės institucijos, nepažeisdamos Bendrijos teisės, sandorio verte sutinka laikyti kito nei Bendrijos pirkėjo sutarto pardavimo kainą. Tokiu atveju „pirkėju“ Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies b ir c punktų prasme reikia laikyti pirkėją, kuris sudarė sutartį dėl šio kito pardavimo.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
39. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
Nustatant importuojamų kompiuterių, kuriuose pardavėjas įdiegė programinę įrangą, sudarytą iš vienos ar kelių jam nemokamai pirkėjo pateiktų operacinių sistemų, muitinę vertę, vadovaujantis 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 32 straipsnio 1 dalies b ir c punktais, prie jų sandorio vertės reikia pridėti šios programinės įrangos vertę, jei ši nebuvo įtraukta į už šiuos kompiuterius faktiškai sumokėtą ar mokėtiną kainą.
Tai taikoma ir tuo atveju, kai nacionalinės institucijos, nepažeisdamos Bendrijos teisės, sandorio verte sutinka laikyti kito nei Bendrijos pirkėjo sutarto pardavimo kainą. Tokiu atveju „pirkėju“ Reglamento Nr. 2913/92 32 straipsnio 1 dalies b ir c punktų prasme reikia laikyti pirkėją, kuris sudarė sutartį dėl šio kito pardavimo.