62005CC0260
GENERALINĖS ADVOKATĖS JULIANE KOKOTT
IŠVADA,
pateikta 2007 m. vasario 1 d. (
1
)
Byla C-260/05 P
Sniace SA
prieš
Europos Bendrijų Komisiją
„Apeliacinis skundas — Valstybės pagalba — Priimtinumas — Konkrečiai su ieškovu susijęs aktas“
I — Įžanga
1.
Jei Komisija pritaria valstybės pagalbos teikimui arba tam neprieštarauja, iškyla klausimas, kokiomis aplinkybėmis naudos gavėjo konkurentai gali tokį sprendimą apskųsti. Sunkumų nuolat kelia klausimas, ar sprendimas skirti pagalbą yra konkrečiai susijęs su konkurentu.
2.
Taigi šioje apeliacinėje byloje šalys nesutaria, ar su Sociedad nacional de Industrias y Aplicaciones de Celulosa Española SA (toliau – Sniace) yra konkrečiai susijęs 2000 m. liepos 19 d. Komisijos sprendimas 2001/102/EB dėl valstybės pagalbos, kurią Austrija suteikė įmonei Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG (
2
) (toliau – ginčijamas sprendimas). Pirmosios instancijos teismas skundžiamame sprendime (
3
) nepripažino, kad sprendimas yra konkrečiai susijęs su Sniace.
II — Faktinės aplinkybės ir procesas
3.
Skundžiamo sprendimo 1 ir 2 punktuose Pirmosios instancijos teismas taip apibūdina suinteresuotas įmones:
„1
Sniace SA <…> yra Ispanijos bendrovė, kurios pagrindinė veikla susijusi su dirbtinių pluoštų ir sintetikos, celiuliozės, celiuliozės pluošto (nutrūkstami viskozės pluoštai), nenutrūkstamų poliamido siūlų, neausto fetro bei natrio sulfato gamyba ir prekyba, miškų eksploatavimu ir elektros energijos gamyba.
2
Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG <…> yra Austrijos bendrovė, Austrijos bendrovės Lenzing AG, kuri gamina, be kita ko, viskozės pluoštą ir modalą, dukterinė įmonė. LLG veikla susijusi su liocelio, naujo tipo pluošto, gaminamo iš grynos natūralios celiuliozės, gamyba ir prekyba. Šį pluoštą taip pat gamina Britanijos bendrovė Courtaulds plc, kuri jį parduoda „Tencel“ pavadinimu.“
4.
Nuo 1995 m. Austrijos institucijos teikė Lenzing Lyocell valstybės pagalbą liocelio gamybai skirtos gamyklos statybai Burgenlando federacinėje žemėje. Iš pradžių Komisija tam neprieštaravo, tačiau 1998 m. pradėjo procedūrą pagal EB 88 straipsnio 2 dalį, siekdama patikrinti, ar pagalba suderinama su Bendrijos teise. Šioje procedūroje Sniace du kartus pateikė pastabas.
5.
2000 m. liepos 19 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą (
4
). Remiantis šiuo sprendimu, įvairi nauda lieka įmonei LLG. Rezoliucinėje sprendimo dalyje sakoma:
„1 straipsnis
Pagalba, kurią Austrija suteikė Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG (LLG), Heiligenkreuz, duodama 35,80 mln. eurų dydžio garantijas (komercinių ir valstybinių bankų konsorciumo 21,8 mln. eurų dydžio garantija ir trys Wirtschaftspark Heiligenkreuz Servicegesellschaft mbH (WHS)1,4 mln. eurų, 10,35 mln. eurų ir 2,25 mln. eurų dydžio garantijos) bei nustatydama lengvatinę 4,4 euro kainą už kvadratinį metrą įsigyjant pramoninės paskirties 120 hektarų ploto žemės sklypą, garantuodama Burgenlando federalinės žemės nekintančias kainas už komunalines paslaugas ir suteikdama nežinomo dydžio pagalbą kuriant įmonės infrastruktūrą, nėra valstybės pagalba pagal EB sutarties 87 straipsnio 1 dalį.
2 straipsnis
Austrijos suteikta valstybės pagalba LLG, WiBAG suteikiant 14,5 milijono eurų garantiją, atitinka Komisijos patvirtintas gaires (registracijos numeris) Nr. 542/95 dėl garantijų.
5,37 mln. eurų dydžio pagalba, skirta aplinkos apsaugai, atitinka Komisijos patvirtintas gaires (registracijos numeris) Nr. N 93/148 dėl pagalbos aplinkos apsaugai.
3 straipsnis
Austrijos suteikta individuali 0,4 mln. eurų dydžio pagalba žemės sklypui įsigyti ir 21,8 mln. eurų dydžio pagalba akcijoms įsigyti yra suderinamos su bendrąja rinka.“
6.
Sniace apskundė šį sprendimą Pirmosios instancijos teisme. Komisijos, atsakovės, poziciją palaikė Lenzing Lyocell, Burgenlando federacinė žemė ir Austrijos Respublika.
7.
Pirmosios instancijos teismas atmetė ieškinį kaip nepriimtiną dėl to, kad, jo nuomone, su Sniace nėra konkrečiai susijęs sprendimas skirti valstybės pagalbą. Pirmosios instancijos teismo nuomone, per ikiteisminę procedūrą ši įmonė atliko minimalų vaidmenį, o jos padėtis rinkoje nebuvo iš esmės paveikta, nes tik Lenzing Lyocell gaminamas liocelis nekonkuruoja su Sniace gaminama viskoze.
III — Prašymai
8.
Savo apeliaciniame skunde Sniace prašo:
—
panaikinti 2005 m. balandžio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą byloje T-88/01,
—
patenkinti pirmoje instancijoje pateiktus prašymus, arba, nepatenkinus šio prašymo, grąžinti bylą Pirmosios instancijos teismui nagrinėti iš esmės,
—
patenkinti jos prašymą dėl proceso organizavimo priemonių, kurį ji pateikė 2001 m. spalio 16 d. laišku, ir 2001 m. balandžio 20 d. pateiktus prašymus nurodyti šalims asmeniškai dalyvauti procese, apklausti liudytojus ir gauti eksperto išvadą,
—
priteisti iš atsakovės pirmoje instancijoje bylinėjimosi išlaidas.
9.
Komisija prašo:
—
atmesti pirmuosius tris apeliacinio skundo pagrindus kaip nepriimtinus arba, nepatenkinus šio prašymo, kaip nepagrįstus,
—
atmesti ketvirtąjį apeliacinio skundo pagrindą kaip nepagrįstą,
—
priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas,
—
arba, jei apeliacinis skundas būtų patenkintas, grąžinti bylą Pirmosios instancijos teismui sprendimui nagrinėti iš esmės.
10.
Lenzing Fibers GmbH (toliau – Lenzing Fibers), įmonės Lenzing Lyocell teisių perėmėja, ir Austrijos Respublika prašo visiškai atmesti apeliacinį skundą.
IV — Teisinis vertinimas
11.
Sniace pateikia keturis apeliacinio skundo pagrindus. Jos nuomone, Pirmosios instancijos teismas suklydo, pirma, nepripažinęs, kad Sniace padėtis rinkoje buvo iš esmės paveikta, ir, antra, Sniace dalyvavimą tyrimo procedūroje įvertinęs kaip minimalų. Trečia, skundžiamu sprendimu pažeidžiama teisė į veiksmingą teisminę apsaugą. Ketvirtuoju apeliacinio skundo pagrindu Sniace skundžia tariamą diskriminaciją, palyginti su Lenzing Lyocell, nurodydama, kad Pirmosios instancijos teismas patenkino kontroliuojančios grupės įmonės Lenzing AG (toliau – Lenzing grupė) ieškinį dėl sprendimo leisti valstybės pagalbą teikimo Sniace (
5
).
A — Dėl konkrečios sąsajos
12.
Prieš pradedant atskirai nagrinėti apeliacinio skundo pagrindus, reikėtų išdėstyti keletą įžanginių pastabų dėl konkrečios sąsajos.
13.
Remiantis nusistovėjusia teismų praktika, kiti subjektai nei tie, kuriems sprendimas skirtas, gali remtis tuo, jog sprendimas konkrečiai su jais susijęs EB 230 straipsnio ketvirtosios pastraipos prasme tik tokiu atveju, jeigu šis sprendimas juos paveikia dėl tam tikrų būdingų savybių arba tam tikros faktinės situacijos, kuri išskiria juos iš kitų asmenų, ir todėl juos individualizuoja taip pat kaip ir asmenį, kuriam šis sprendimas yra skirtas (
6
).
14.
Valstybės pagalbos teisėje konkrečios konkurentų sąsajos prielaidos labai skiriasi, nelygu proceso stadija ir ieškinio tikslas.
15.
Neseniai Teisingumo Teismas sprendime ARE apibendrino, kokiomis sąlygomis (potencialūs) pagalbos gavėjo konkurentai gali pareikšti ieškinį dėl Komisijos sprendimo, jei ji, neatlikusi formalios tyrimo procedūros pagal EB 88 straipsnio 2 dalį, neginčija valstybių narių priemonių (
7
). Tokiu atveju egzistuoja dvi ieškinio galimybės: viena vertus, ieškiniu gali būti siekiama priversti atlikti formalią tyrimo procedūrą, kita vertus – iš esmės ginčyti Komisijos sprendimą.
16.
Jei ieškiniu siekiama išsireikalauti atlikti formalią tyrimo procedūrą, pakanka, kad ieškovai yra asmenys, įmonės ar organizacijos, kurių interesai galbūt yra pažeisti, t. y. visų pirma konkuruojančios įmonės ir profesinės organizacijos (
8
). Taigi šiuo atveju teisė pareikšti ieškinį santykinai stipriai išplečiama, siekiant, kad per formalią procedūrą pagal EB 88 straipsnio 2 dalį būtų užtikrintos garantuojamos potencialių konkurentų procesinės teisės (
9
).
17.
Kitaip yra tuo atveju, kai ieškiniu dėl sprendimo, priimto neatlikus formalios tyrimo procedūros, siekiama ginčijamo sprendimo panaikinimo iš esmės. Tuomet nepakanka to, kad ieškovas galėtų būti laikomas susijusiu EB 88 straipsnio 2 dalies prasme. Jis turi pagrįsti, kad yra konkrečiai susijęs. Tam reikia, kad valstybės pagalbos priemonės, kurios sudaro šio sprendimo dalyką, iš esmės paveiktų jo padėtį rinkoje (
10
).
18.
Šis griežtesnis kriterijus galioja ir atlikus formalią tyrimo procedūrą pagal EB 88 straipsnio 2 dalį. Vadovaujantis sprendimu Cofaz, tokiu atveju pagalbos suteikimas, remiantis formalia tyrimo procedūra pagal EB 88 straipsnio 2 dalį, yra konkrečiai susijęs su ieškinį pareiškusiu konkurentu, jei jis aktyviai dalyvavo šioje procedūroje ir jeigu valstybės pagalbos priemonės, sudarančios ginčijamo sprendimo dalyką, iš esmės paveikia jo padėtį rinkoje (
11
). Tai yra matas, pagal kurį turi būti vertinama konkreti Sniace sąsaja.
B — Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo: padėties rinkoje paveikimas iš esmės
19.
Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas nukreiptas prieš Pirmosios instancijos teismo išvadą, kad Sniace neįrodė, jog suteikta pagalba jai padarė esminį poveikį. Esminio poveikio požymis skirtas konkurentams, kurie dėl valstybės pagalbos skyrimo individualizuojami kaip atitinkantys sprendime Plaumann nurodytas priimtinumo sąlygas (
12
), identifikuoti. Taigi valstybės pagalbos suteikimo aplinkybė ypatingu būdu išskiria teisę pareikšti ieškinį turinčius konkurentus iš kitų asmenų rato ir individualizuoja juos panašiai kaip ginčijamo sprendimo adresatus. Šis individualizuojantis poveikis atskiria esminį poveikį padėčiai rinkoje, kuri, remiantis sprendimu Cofaz, suteikia teisę pareikšti ieškinį, nuo šia prasme neesminio poveikio.
20.
Iš esmės bet kuri selektyviai parinktiems rinkos dalyviams suteikta nauda neigiamai veikia visų konkurentų, kurie šios naudos negauna, padėtį rinkoje. Tačiau jų padėčiai rinkoje teigiamos ar neigiamos įtakos turi ir daugelis kitų aplinkybių. Todėl vien aplinkybės, kad tam tikra priemonė gali paveikti atitinkamoje rinkoje susiklosčiusius konkurencinius santykius, dar nepakanka, kad kiekvieną ūkio subjektą, kuris kokiais nors konkurenciniais santykiais susijęs su subjektu, besinaudojančiu priemonės teikiama nauda, būtų galima laikyti konkrečiai susijusiu su šia priemone (
13
).
21.
Daryti prielaidą, kad yra konkurentą individualizuojantis valstybės pagalbos poveikis, veikiau galima tik tada, kai pagalba jos gavėjui, palyginti su konkurentu, teikia tokių pranašumų, kad šiam veiksniui tenka ypatingas vaidmuo. Šis ypatingas vaidmuo turi leisti Bendrijų teismui pagalbos gavėjo naudos poveikį atskirti nuo kitų aplinkybių, turinčių įtakos ieškinį pareiškusio konkurento padėčiai rinkoje, ir įvertinti jo svarbą šiam konkurentui. Nutartyje Deutsche Post ir DHL Pirmosios instancijos teismo suformuluotą mintį galima suprasti taip, kad ieškovas turi parodyti poveikio padėčiai rinkoje laipsnį (
14
).
22.
Todėl Komisija teisingai pabrėžia, kad esminio poveikio ieškinį pareiškusio konkurento padėčiai rinkoje negalima painioti su – tam tikromis aplinkybėmis tik gresiančiu – konkurencijos iškraipymu pagal EB 87 straipsnį, kuris yra draudžiamos valstybės pagalbos požymis. Valstybės pagalbos draudimas neapsiriboja vien tokia valstybės pagalba, kurios konkurenciją iškraipantis poveikis individualizuoja tam tikrus konkurentus (
15
).
23.
Taigi reikia atsižvelgti į atitinkamos rinkos struktūrą ir tariamos valstybės pagalbos poveikį (
16
). Skundžiamo sprendimo 61 punkte Pirmosios instancijos teismas daro prielaidą, kad valstybės pagalba skirta tik liocelį gaminančiai gamyklai paremti ir kad Sniace šios medžiagos negamina ir ateityje neketina gaminti. Toliau 62–78 punktuose Pirmosios instancijos teismas pažymi, kad liocelis ir Sniace gaminama viskozė nekonkuruoja tarpusavyje. Taigi valstybės pagalba Lenzing Lyocell, skirta liocelio gamybai, negali iš esmės paveikti Sniace padėties rinkoje (
17
). Pirmosios instancijos teismas daugiausia remiasi Sniace nebekvestionuojamomis skirtingomis abiejų pluoštų savybėmis, visų pirma didesne liocelio kaina.
1. Dėl įrodymų vertinimo Pirmosios instancijos teisme
24.
Tačiau – kaip ir pirmos instancijos procese – Sniace teigia, kad Lenzing Lyocell prekiauja nestandartiniu lioceliu, t. y. prastesnės kokybės preke, ir vadinamąja proviskoze – mišriu pluoštu iš liocelio ir viskozės. Jos nuomone, abu produktai konkuruoja su Sniace gaminama viskoze.
25.
Vis dėlto, kaip aiškiai pripažįsta Sniace, apeliacinį skundą pagal EB 225 straipsnį ir Teisingumo Teismo Statuto 58 straipsnio pirmąją pastraipą galima pateikti tik teisės klausimais. Nustatyti ir vertinti reikšmingus faktus bei įvertinti įrodymus kompetentingas tik Pirmosios instancijos teismas. Taigi faktų ir įrodymų vertinimas, nebent jie būtų iškreipti, nėra teisės klausimas, kuriam taikoma Teisingumo Teismo kontrolė apeliaciniame procese (
18
).
26.
Sniace argumentai dėl konkurencijos tarp liocelio ir viskozės, kaip pabrėžia Komisija ir Austrija, susiję tik su faktinių aplinkybių nustatymu Pirmosios instancijos teisme. Todėl jie priimtini tik tiek, kiek Sniace teigia, kad Pirmosios instancijos teismas iškraipė faktines aplinkybes arba įrodymus.
27.
Neseniai Teisingumo Teismas patikslino, kad iškraipymas konstatuotinas tuomet, kai nesiremiant naujais įrodymais esamų įrodymų vertinimas yra akivaizdžiai neteisingas (
19
).
28.
Vadovaujantis tokiu požiūriu, Sniace teisingai teigia, kad Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 72 punkte neteisingai konstatavo, jog iš bylos medžiagos negalima daryti išvados dėl įvairių liocelio savybių egzistavimo. Iš straipsnio apie Lenzing Lyocell simpoziumą, kurį Sniace pateikė kaip 17 ieškinio priedą, išplaukia, kad Lenzing Lyocell sukūrė įvairias liocelio pluošto rūšis, pasižyminčias skirtingomis savybėmis.
29.
Vis dėlto ši klaida neturi lemiamos reikšmės skundžiamo sprendimo teisėtumui, nes skirtingų liocelio rūšių egzistavimas neįrodo teiginio, kad Lenzing Lyocell iš tikrųjų prekiauja prastesnės kokybės lioceliu, kuris kaina konkuruoja su viskoze.
30.
Be to, Sniace skundžia tai, kad Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 74–77 punktuose nepakankamai įvertino tariamą konkurenciją tarp viskozės ir proviskozės, t. y. liocelio ir viskozės mišinio. Vis dėlto argumentais šiuo klausimu akcentuojamas tik proviskozės egzistavimo faktas. Tačiau Sniace neįrodo, kad dar pirmoje instancijoje pateikti įrodymai įrodo konkurenciją tarp proviskozės ir viskozės.
31.
Tas pats išplaukia ir iš 2004 m. kovo mėnesį paskelbto Komisijos sprendimo koncentracijos kontrolės procedūroje, susijusioje su Lenzing grupe, kuriuo remiasi Sniace. Teisinga, kad koncentracijos kontrolės procedūroje Lenzing grupė bandė įrodyti, kad liocelis ir viskozė priskirtini tai pačiai rinkai. Tačiau to įrodyti akivaizdžiai nepavyko, nes Komisija minėtame sprendime konstatavo, jog egzistuoja atskira liocelio pluošto rinka, kurioje greta Lenzing grupės veikia tik dar viena grupė – Acordis (
20
).
32.
Šiame procese negali būti atsižvelgta į Jungtinės Karalystės koncentracijų kontrolės tarnybos argumentus, išsakytus Lenzing grupei įsigyjant konkuruojantį liocelio gamintoją. Po kiek laiko ši tarnyba pripažino, kad liocelis gali būti pakeičiamas kitais pluoštais (
21
). Sniace konkrečiai neišdėstė ir nesirėmė šiais argumentais, siekdama atsižvelgiant į įvairaus panaudojimo galimybes įrodyti, kad jos padėtis rinkoje buvo iš esmės paveikta. Todėl minėti argumentai nėra šio proceso dalykas.
33.
Taigi negali būti konstatuota, kad, paneigdamas tiesioginius konkurencinius viskozės ir liocelio ryšius, Pirmosios instancijos teismas iškraipė įrodymus. Todėl ši pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis atmestina.
2. Dėl Sniace ir Lenzing grupės konkurencinių santykių
34.
Be to, Sniace mano, kad Pirmosios instancijos teismas visiškai nevertino įvairių jos individualizavimo, suteikus valstybės pagalbą, požymių. Ji, kaip ir Lenzing grupė, patenka į ribotą celiuliozės pluošto gamintojų ratą ir yra viena iš trijų įmonių, dalyvavusių valstybės pagalbos įmonei Lenzing Liocell tyrimo procedūroje pagal EB 88 straipsnio 2 dalį. Savo sprendimo 45 konstatuojamojoje dalyje Komisija irgi darė prielaidą, kad valstybės pagalba įmonei Lenzing Lyocell galėtų paveikti konkurentus kitose valstybėse narėse. Kaip taip pat pripažino Komisija, šioje rinkoje egzistuoja pertekliniai pajėgumai (
22
). Galiausiai per procesą pirmoje instancijoje Sniace įrodė patyrusi nuostolių dėl valstybės pagalbos įmonei Lenzing Lyocell.
35.
Tačiau šie argumentai nereikšmingi. Todėl aiškaus vertinimo nebuvimas tuo pačiu nereiškia motyvavimo stokos (
23
).
36.
Reikėtų priminti, kad valstybės pagalba buvo skirta būtent liocelio gamybai, kad Sniace gamina ne šį produktą, o viskozę ir kad viskozė ir liocelis tiesiogiai nekonkuruoja tarpusavyje.
37.
Sniace argumentai nėra susiję su liocelio rinka. Todėl jie galėtų būti svarūs tik tokiu atveju, jei valstybės pagalba liocelio gamybai galėtų iš esmės paveikti kokio nors gamintojo, gaminančio celiuliozės pluoštą kitoms rinkoms, padėtį rinkoje. Tam būtina, kad valstybės pagalba, suteikta rinkoje, kurioje aktyviai neveikia pagalbos gavėjo konkurentas, kitose rinkose būtinai darytų tokį didelį poveikį konkurentui, kad jis būtų individualizuojamas kaip ir suteiktos pagalbos adresatas.
38.
Tačiau Sniace argumentuose nėra nuorodų į tai, kad valstybės pagalba liocelio gamybai iš tikrųjų taip paveikė kitas rinkas. Visų pirma nepavyko įrodyti viskozės pardavimo nuostolių dėl konkurencijos su lioceliu. Kaip pažymi ir Komisija, Sniace pirmoje instancijoje šiuo klausimu pateiktas dokumentas paremtas neįrodyta prielaida, kad liocelis iš tikrųjų tiesiogiai konkuruoja su viskoze.
39.
Norėdama įrodyti, kad, kaip Lenzing grupės konkurentę kitose rinkose, Sniace iš esmės paveikė valstybės pagalba liocelio gamybai, t. y. ji buvo individualizuojama, ji turėjo atskleisti poveikį šioms rinkoms. Toks poveikis galėtų atsirasti, pavyzdžiui, dėl – neabejotinai sunkiai parodomo – kryžminio remiamos veiklos srities ir kitų pagalbos gavėjo veiklos rūšių subsidijavimo. Tačiau Sniace nepateikė jokių nuorodų.
40.
Būtų galimi ir vadinamieji portfelio efektai (
24
), kurių esmė ta, kad pagalbos gavėjas remiamos veiklos rinkos produktus siūlo kartu su kitų rinkų, kuriose jis konkuruoja su ieškinį pareiškusiu konkurentu, produktais. Šia linkme krypsta argumentai dėl proviskozės ir kitų mišraus pluošto rūšių, kurioms naudojamas liocelis. Tačiau Sniace neįrodė nei kad toks mišrus pluoštas tiesiogiai konkuruoja su jos realizuojama viskoze, nei kad galimas portfelio efektas, atsižvelgiant į liocelio gamybai teikiamus pranašumus, turėtų neigiamos įtakos jos konkurencinei padėčiai.
41.
Todėl Pirmosios instancijos teismas neturėjo įvertinti Sniace argumentų dėl celiuliozės gamintojų konkurencinių santykių apskritai.
42.
Dėl šių priežasčių atmestina ir ši pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis.
C — Dėl antrojo apeliacinio skundo pagrindo: dalyvavimas procedūroje
43.
Antruoju apeliacinio skundo pagrindu Sniace ginčija skundžiamo sprendimo 59 punkte konstatuotą faktą, kad ji vykstant ikiteisminei procedūrai atliko minimalų vaidmenį.
44.
Tačiau šis apeliacinio skundo pagrindas nėra svarus, t. y. jis yra „moyen inopérant“ – apeliacinio skundo pagrindas, netinkamas apeliacinio skundo tikslui pasiekti. Todėl jis yra nepagrįstas.
45.
Iš sprendimo ARE išplaukia, kad vien naudojimasis procesinėmis teisėmis, kurios šalims pripažįstamos EB 88 straipsnio 2 dalyje, negali jų individualizuoti kaip sprendimo dėl valstybės pagalbos adresatų (
25
). Dalyvaudama šioje procedūroje šalis parodo savo konkretų suinteresuotumą pagalbos gavėjo nauda. Tačiau vien toks suinteresuotumas neindividualizuoja šios šalies kaip sprendimo dėl valstybės pagalbos adresato. Todėl vien aktyvaus dalyvavimo formalioje tyrimo procedūroje nepakanka.
46.
Tikrai galima neatsakyti į Sniace, Komisijos ir Lenzing Fibers kontraversiškai vertinamą klausimą, ar, atvirkščiai, galima individualizuoti, jei ieškinį pareiškęs konkurentas nedalyvavo Komisijos tyrimo procedūroje (
26
). Tas pats pasakytina ir apie klausimą, ar iš Sniace apskritai buvo galima tikėtis aktyvesnio dalyvavimo procedūroje.
47.
Apeliaciniame skunde Sniace taip pat teigia, kad ji individualizuota bent jau procesinių teisių užtikrinimo tyrimo procedūroje pagal EB 88 straipsnio 2 dalį požiūriu. Sniace nuomone, priimdama ginčijamą sprendimą, Komisija pažeidė jos procesines teises. Kadangi Komisija iš esmės pakeitė savo nuomonę dėl tikrinamų priemonių, palyginti su pranešimu dėl procedūros pradžios arba dėl naujų priemonių įtraukimo į tyrimą, prieš priimdama baigiamąjį sprendimą, ji turėjo suteikti Sniace galimybę dar kartą pateikti savo pastabas.
48.
Tačiau remiantis Procedūros reglamento 113 straipsnio 2 dalimi toks argumentas yra nepriimtinas. Vadovaujantis šia nuostata, apeliaciniame skunde negalima keisti Pirmosios instancijos teismo svarstytos bylos dalyko. Tačiau Sniace pirmoje instancijoje nenurodė šio tariamo procedūros pažeidimo. Ji tik kritikavo pasikeitusią Komisijos nuomonę dėl to, kad ši, jos manymu, nebuvo pakankamai pagrįsta. Tačiau skundas dėl motyvavimo stokos ir dėl pakartotino pastabų neišklausymo yra skirtingi ieškinio pagrindai. Todėl šio argumento nagrinėjimas apeliacine tvarka išplėstų ginčo dalyką.
49.
Apskritai iki šiol nebuvo pripažinta, kad turi būti pakartotinai išklausomi procedūroje pagal EB 88 straipsnio 2 dalį dalyvaujančių šalių konkurentai. Remiantis 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB), nustatančio išsamias (EB 88) straipsnio taikymo taisykles (
27
), 6 ir 20 straipsniais, jų procesinės teisės veikiau apsiriboja galimybe pateikti skundą dėl valstybės pagalbos, pateikti pastabas pradėjus tyrimo procedūrą ir gauti informaciją apie Komisijos sprendimą.
50.
Kaip teigia Lenzing Fibers, Sniace netgi turėjo galimybę pateikti pastabas dėl pasikeitusios Komisijos nuomonės apie skirtingas viskozės ir liocelio rinkas. Dar papildomame pranešime dėl tyrimo procedūros pagal EB 88 straipsnio 2 dalį Komisija informavo, kad viskozė ir liocelis yra du skirtingi produktai, ir suteikė galimybę dar kartą pateikti pastabas (
28
).
51.
Todėl atmestinas ir antras apeliacinio skundo pagrindas.
D — Dėl trečiojo ieškinio pagrindo: veiksminga teisminė apsauga
52.
Trečiuoju apeliacinio skundo pagrindu Sniace papildomai teigia, kad atmetus jos ieškinį kaip nepriimtiną, būtų užkirstas kelias veiksmingai teisminei apsaugai.
53.
Tačiau dėl Sniace teiginio, kad ji jau įrodė, jog įvykdė ieškinio priimtinumo sąlygas, darytina nuoroda į pirmiau išdėstytus samprotavimus. Jai kaip tik nepavyko įrodyti konkrečios sąsajos. Teisė pareikšti ieškinį taip pat neišplaukia iš procesinės Sniace padėties Komisijos procedūroje.
54.
Net jei Komisijos sprendimas nepaisant nesamo Sniace individualizavimo pažeistų jos teises, iš to dar neišplauktų ieškinio priimtinumas Bendrijos teismuose (
29
). Veikiau valstybės narės tokiems atvejams turi numatyti teisinių priemonių ir procedūrų sistemą, kuria galėtų būti užtikrinamas teisės į veiksmingą teisminę apsaugą laikymasis (
30
). Atsižvelgdami į tai nacionaliniai teismai, vadovaudamiesi EB 5 straipsnyje įtvirtintu lojalaus bendradarbiavimo principu, nacionalines procesines normas, reguliuojančias naudojimąsi teisių gynimo priemonėmis, esant galimybei turi aiškinti ir taikyti taip, kad galėtų būti užtikrinama reikalaujama teisinė apsauga (
31
).
55.
Privatūs asmenys, keldami nacionaliniame teisme valstybės pagalbos nesuderinamumo su Bendrijos teise klausimą ir reikalaudami, kad teismas tiesiogiai arba netiesiogiai nustatytų tokį nesuderinamumą, iš tikrųjų negali remtis vien EB 87 straipsniu (
32
). Pagal EB 87 ir 88 straipsnius tokį faktą konstatuoti gali tik Komisija (
33
).
56.
Tačiau šiuo požiūriu būtina atskirti galimybę nacionaliniuose teismuose kelti Komisijos sprendimo, leidžiančio valstybės pagalbą, teisėtumo klausimą. Tokia galimybė iš esmės egzistuoja (
34
), jei privatus asmuo neprivalėjo pareikšti ieškinio per ieškinio pareiškimo terminą Bendrijos teismuose (
35
). Šiuo atveju taip nėra vien todėl, kad, remiantis iki šiol konstatuotomis aplinkybėmis, ieškinys nebūtų buvęs priimtinas. Tokiu atveju prireikus nacionalinis teismas turi pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kad būtų įvertintas sprendimo galiojimo klausimas (
36
).
57.
Todėl konkurento ieškinio dėl sprendimo, susijusio su valstybės pagalba, priimtinumo Bendrijos teismuose sąlygos nepažeidžia veiksmingos teisminės apsaugos principo.
E — Dėl ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo: vienodas požiūris
58.
Galiausiai Sniace teigia, kad atmetus ieškinį kaip nepriimtiną būtų pažeistas vienodo požiūrio principas. Jos konkurentė Lenzing grupė sėkmingai pareiškė ieškinį dėl Komisijos sprendimo, leidusio taikyti Sniace naudai tam tikras priemones.
59.
Nepateikiant kitų ano proceso detalių, pakanka nurodyti, kad valstybės pagalbaSniace buvo skirta ir jos viskozės gamybai, o Lenzing grupė taip pat siūlo viskozės produktus. Pirmosios instancijos teismas turėjo teisę konstatuoti individualizavimo faktą dėl sąsajos su tiesiogine konkurencija (
37
). Kadangi abu procesai nėra tapatūs, negalima nustatyti neleistinos diskriminacijos.
60.
Galiausiai Sniace negali sėkmingai skųsti to, kad Pirmosios instancijos teismas atmetė jos su įrodymais susijusius reikalavimus. Pirmosios instancijos teismas vienintelis sprendžia dėl būtinybės papildyti turimą nagrinėjamos bylos informaciją. Procesinių dokumentų įrodomoji galia priklauso nuo jo atlikto nepriklausomo faktų vertinimo, kurio, remiantis nusistovėjusia praktika, Teisingumo Teismas netikrina apeliaciniame procese, išskyrus Pirmosios instancijos teismui pateiktų įrodymų iškraipymo atveju ar kai iš bylos medžiagos išplaukia Pirmosios instancijos teismo išvadų esminis netikslumas (
38
).
61.
Todėl atmestinas ir šis apeliacinio skundo pagrindas.
F — Išvada
62.
Todėl atmestinas visas apeliacinis skundas.
V — Dėl bylinėjimo išlaidų
63.
Pagal Teisingumo Teismo Procedūros reglamento 122 straipsnį kartu su 118 straipsniu ir 69 straipsnio 2 dalimi pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Sniace apeliacinis skundas yra atmestinas, ji turi padengti savo ir Komisijos išlaidas.
64.
69 straipsnio 4 dalis numato, kad į bylą įstojusios valstybės narės pačios padengia savo išlaidas, įskaitant ir apeliacinio proceso išlaidas (
39
). Remiantis trečiąja šios nuostatos pastraipa, Teismas gali nurodyti kitoms į bylą įstojusioms šalims pačioms padengti savo išlaidas. Šiuo atveju šią nuostatą tikslinga taikyti Lenzing Fibers atžvilgiu. Todėl Austrija ir Lenzing Fibers turėtų padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
VI — Išvada
65.
Todėl siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
Priteisti iš Sniace SA bylinėjimosi išlaidas.
3.
Austrijos Respublika ir Lenzing Fibres GmbH padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
(
1
)	Originalo kalba: vokiečių.
(
2
)	OL L 38, 2001, p. 33.
(
3
)	2005 m. balandžio 14 d. Sprendimas Sniace prieš Komisiją (T-88/01, Rink. p. II-1165).
(
4
)	Nurodytas 2 išnašoje.
(
5
)	2004 m. spalio 21 d. Sprendimas Lenzing prieš Komisiją (T-36/99, Rink. p. II-3597), šiuo klausimu taip pat žr. mano 2007 m. vasario 1 d. Išvadą Ispanija prieš Lenzing (C-525/04 P, dar nepaskelbta Rinkinyje).
(
6
)	1963 m. liepos 15 d. Sprendimas Plaumann prieš Komisiją (25/62, Rink. p. 197, 238) ir 1993 m. gegužės 19 d. Sprendimas Cook prieš Komisiją (C-198/91, Rink. p. I-2487, 20 punktas).
(
7
)	2005 m. gruodžio 13 d. Sprendimas Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (C-78/03 P, Rink. p. I-10737, 34 ir paskesni punktai).
(
8
)	Sprendimas ARE (nurodytas 7 išnašoje, 35 ir paskesni punktai).
(
9
)	Sprendimas ARE (nurodytas 7 išnašoje, 34 ir paskesni punktai).
(
10
)	Sprendimas ARE (nurodytas 7 išnašoje, 68 ir paskesni punktai, dar aiškiau formuluojama 37 punkte).
(
11
)	1986 m. sausio 28 d. Sprendimas Cofaz ir kt. prieš Komisiją (169/84, Rink. p. 391, 25 punktas).
(
12
)	Sprendimai Plaumann prieš Komisiją ir Cook prieš Komisiją, abu nurodyti 6 išnašoje.
(
13
)	1969 m. gruodžio 10 d. Sprendimas Eridania ir kt. prieš Komisiją (10/68 ir 18/68, Rink. p. 459, 7 ir 8 punktai).
(
14
)	2004 m. gegužės 27 d. Pirmosios instancijos teismo nutartis (T-358/02, Rink. p. II-1565, 37 punktas).
(
15
)	Šiuo klausimu žr. 2006 m. vasario 21 d. Nutartį Deutsche Post ir DHL prieš Komisiją (C-367/04 P, nepaskelbta Rinkinyje, tekstas yra tik vokiečių ir prancūzų kalbomis, 47 punktas).
(
16
)	Pvz., 2006 m. gruodžio 12 d. Sprendime Asociación de Estaciones de Servicio de Madrid ir Federación Catalana de Estaciones de Servicio prieš Komisiją (T-146/03, dar nepaskelbta Rinkinyje, 50 ir paskesni punktai) Pirmosios instancijos teismas, vertindamas valstybės pagalbą degalinėms, atsižvelgė į konkrečius degalinių operatoriaus, kuriam buvo suteikta valstybės pagalba, vietinius konkurentus.
(
17
)	Tai, beje, taip pat atitinka Komisijos vertinimą, pateiktą ginčijamo sprendimo 52 konstatuojamoje dalyje ir 2001 m. spalio 17 d. Sprendime dėl susijungimo nesuderinamumo su Bendrąja rinka ir EEE susitarimo veikimu (COMP/M.2187 – CVC/Lenzing, OL L 82, p. 20, 54 ir paskesnės konstatuojamosios dalys).
(
18
)	Valstybės pagalbos teisės srityje žr. 2006 m. birželio 1 d. Sprendimą P&O European Ferries (Vizcaya) prieš Komisiją ir Diputación Foral de Vizcaya prieš Komisiją (C-442/03 P ir C-471/03 P, Rink. p. I-4845, 60 punktas) ir bendro pobūdžio 1999 m. vasario 11 d. Sprendimą Antillean Rice Mills ir kt. prieš Komisiją (C-390/95 P, Rink. p. I-769, 29 punktas); 2000 m. birželio 15 d. Sprendimą Dorsch Consult (C-237/98 P, Rink. p. I-4549, 35 ir paskesni punktai) ir 2004 m. sausio 7 d. Sprendimą Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją (C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P ir C-219/00 P, Rink. p. I-123, 49 punktas).
(
19
)	2007 m. sausio 18 d. Sprendimas PKK ir KNK prieš Tarybą (C-229/05 P, dar nepaskelbta Rinkinyje, 37 punktas). Dėl ankstesnės formuluotės žr. 1998 m. gegužės 28 d. Sprendimą New Holland Ford prieš Komisiją (C-8/95 P, Rink. p. I-3175, 72 punktas) ir 2006 m. balandžio 6 d. Sprendimą General Motors Nederland ir Opel Nederland prieš Komisiją (C-551/03 P, Rink. p. I-3173, 54 punktas).
(
20
)	Sprendimas CVC/Lenzing (nurodytas 17 išnašoje, 230 ir paskesnės konstatuojamosios dalys).
(
21
)	2004 m. rugsėjo 6 d.Office of Fair Trading sprendimas Lenzing/Tencel, http://www.oft.gov.uk/NR/rdonlyres/083EBE4F-28E5-4E0C-99EA-02007CBA5275/0/Lenzing.pdf, 10 ir paskesni punktai.
(
22
)	Šiuo klausimu Sniace remiasi pranešimu dėl tyrimo procedūros pagal EB 88 straipsnio 2 dalį pradžios ir 17 išnašoje nurodytu sprendimu dėl koncentracijos, o Komisija tai konstatuoja ir ginčijamo sprendimo 45 konstatuojamoje dalyje.
(
23
)	Žr. 2001 m. kovo 6 d. Sprendimą Connolly prieš Komisiją (C-274/99 P, Rink. p. I-1611, 121 punktas) ir 2003 m. rugsėjo 11 d. Sprendimą Belgija prieš Komisiją (Forges de Clabecq) (C-197/99 P, Rink. p. I-8461, 81 punktas) bei generalinio advokato P. Léger išvados pastarojoje byloje 68 punktą.
(
24
)	Dėl šios sąvokos žr. 2003 m. balandžio 3 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą BaByliss prieš Komisiją (T-114/02, Rink. p. II-1279, 343 punktas).
(
25
)	Sprendimas ARE (nurodytas 7 išnašoje, 58, 69 ir paskesni punktai). Panašiai teigiama dar 1996 m. birželio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendime Kahn Scheepvaart prieš Komisiją (T-398/94, Rink. p. II-477, 42 punktas).
(
26
)	Žr. Pirmosios instancijos teismo sprendimus: 1995 m. balandžio 27 d. Sprendimą ASPEC ir kt. prieš Komisiją (T-435/93, Rink. p. II-1281, 64 punktas), 1997 m. lapkričio 5 d. Sprendimą Ducros prieš Komisiją (T-149/95, Rink. p. II-2031, 34 punktas) ir 1998 m, rugsėjo 15 d. Sprendimą BP Chemicals prieš Komisiją (T-11/95, Rink. p. II-3235, 72 punktas) bei, kita vertus, 2000 m. gegužės 23 d. Teisingumo Teismo sprendimą Comité d’entreprise de la Société française de production ir kt. prieš Komisiją (C-106/98 P, Rink. p. I-3659, 41 punktas) ir Teisingumo Teismo nutartį Deutsche Post ir DHL prieš Komisiją (nurodytas 15 išnašoje, 41 punktas).
(
27
)	OL L 83, p. 1.
(
28
)	Kvietimas pateikti pastabas dėl valstybės pagalbos pagal EB 88 straipsnio 2 dalį C 61/98 (ex NN 189/97) Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG, OL C 253, p. 4 (10).
(
29
)	2004 m. spalio 1 d. Nutartis Pérez Escolar prieš Komisiją (C-379/03 P, nepaskelbta Rinkinyje, tekstas yra tik ispanų ir prancūzų kalbomis, 41 ir paskesni punktai), kuria remiasi Komisija, šioje byloje nėra reikšminga, nes ieškovas netgi nebuvo tariamai pagalbą gavusios įmonės konkurentas.
(
30
)	2002 m. liepos 25 d. Sprendimas Unión de Pequeños Agricultores prieš Tarybą (C-50/00 P, Rink. p. I-6677, 41 punktas).
(
31
)	Sprendimas Unión de Pequeños Agricultores prieš Tarybą (nurodytas 30 išnašoje, 42 punktas).
(
32
)	1977 m. kovo 22 d. Sprendimas Steinike ir Weinlig (78/76, Rink. p. 595, 10 punktas) ir 2003 m. liepos 24 d. Nutartis Sicilcassa ir Graci (C-297/01, Rink. p. I-7849, 47 punktas).
(
33
)	Sprendimas Steinike ir Weinlig (nurodytas 32 išnašoje, 6 ir paskesni punktai).
(
34
)	2005 m. gruodžio 15 d. Sprendimas Unicredito Italiano (C-148/04, Rink. p. I-11137, 43 punktas); taip pat žr. 1987 m. gegužės 21 d. Sprendimą Rau/BALM (133/85–136/85, Rink. p. 2289, 11 punktas) ir 2000 m. gruodžio 14 d. Sprendimą Masterfoods ir HB (C-344/98, Rink. p. I-11369, 55 ir paskesni punktai).
(
35
)	Žr. mano 2006 m. spalio 26 d. Išvadą Roquette Frères (C-441/05, dar nepaskelbta Rinkinyje, 33 punktas su tolesnėmis nuorodomis).
(
36
)	Sprendimas Masterfoods, nurodytas 34 išnašoje.
(
37
)	Šiuo klausimu žr. mano išvadą Ispanija prieš Lenzing (nurodyta 5 išnašoje, 29 ir paskesni punktai).
(
38
)	2001 m. liepos 10 d. Sprendimas Ismeri Europa prieš Audito Rūmus (C-315/99 P, Rink. p. I-5281, 19 punktas); 2002 m. lapkričio 7 d. Sprendimas Glencore ir Compagnie Continentale prieš Komisiją (C-24/01 P ir C-25/01 P, Rink. p. I-10119, 77 ir 78 punktai) ir 2004 m. spalio 7 d. Sprendimas Mag Instrument prieš VRDT (C-136/02 P, Rink. p. I-9165, 76 punktas).
(
39
)	2002 m. rugsėjo 24 d. Sprendimas Falck prieš Komisiją (C-74/00 P ir C-75/00 P, Rink. p. I-7869, 191 punktas).