62023CO0787
UZNESENIE SÚDNEHO DVORA (šiesta komora)
zo 4. júla 2024 (
*1
)
„Odvolanie – Článok 181 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora – Inštitucionálne právo – Článok 263 ZFEÚ – Žaloba o neplatnosť – Úplné uplatňovanie ustanovení schengenského acquis v Rumunsku – Neexistencia napadnuteľného aktu – Nedosiahnutie potrebnej jednomyseľnosti – Čiastočná zjavná neprípustnosť žaloby v prvostupňovom konaní – Žiadosť o stanovenie lehoty, v ktorej bude možné ‚pokračovať v konaní o žalobe‘ – Čiastočný zjavný nedostatok právomoci Všeobecného súdu Európskej únie – Sčasti zjavne neprípustné a sčasti zjavne nedôvodné odvolanie“
Vo veci C‑787/23 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 18. decembra 2023,
Eugen Tomac, bydliskom v Bruseli (Belgicko), v zastúpení: R. Duta, advokát,
odvolateľ,
ďalší účastník konania:
Rada Európskej únie,
žalovaná v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (šiesta komora),
v zložení: predseda šiestej komory T. von Danwitz, sudcovia P. G. Xuereb (spravodajca) a A. Kumin,
generálny advokát: A. M. Collins,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vo veci sa rozhodne odôvodneným uznesením v súlade s článkom 181 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora,
vydal toto
Uznesenie
1
Svojím odvolaním pán Eugen Tomac navrhuje zrušenie uznesenia Všeobecného súdu Európskej únie z 26. októbra 2023, Tomac/Rada (T‑48/23, ďalej len „napadnuté uznesenie, EU:T:2023:684), ktorým Všeobecný súd zamietol jeho žalobu podanú na základe článku 263 ZFEÚ, ktorou sa domáhal na jednej strane zrušenia aktu Rady Európskej únie z 8. decembra 2022 spočívajúceho v neprijatí návrhu č. 15218/22 rozhodnutia Rady o úplnom uplatňovaní ustanovení schengenského acquis v Bulharsku a Rumunsku (ďalej len „sporný akt), a na druhej strane v prípade, že mu nebude priznané postavenie „privilegovaného žalobcu“, stanovenia lehoty, v ktorej bude mať Európsky parlament, iná inštitúcia Európskej únie alebo vnútroštátna inštitúcia konajúca v tomto postavení možnosť „pokračovať v konaní o žalobe“.
Právny rámec
2
V znení článku 4 Aktu o podmienkach pristúpenia Bulharskej republiky a Rumunska a o úpravách zmlúv, na ktorých je založená Európska únia (Ú. v. EÚ L 157, 2005, s. 203, ďalej len „akt o pristúpení“), ktorý tvorí prílohu k Zmluve medzi členskými štátmi Európskej únie a Bulharskou republikou a Rumunskom o pristúpení Bulharskej republiky a Rumunska k Európskej únii (Ú. v. EÚ L 157, 2005, s. 11), podľa článku 2 ods. 2 tejto Zmluvy, ktorá bola podpísaná 25. apríla 2005 a nadobudla platnosť 1. januára 2007:
„1.   Ustanovenia Schengenského acquis začleneného do rámca Európskej únie… a na ňom založených alebo inak s ním súvisiacich aktov, ktoré sú uvedené v prílohe II, ako aj všetkých ostatných takých aktov prijatých predo dňom pristúpenia, sú odo dňa pristúpenia pre Bulharsko a Rumunsko záväzné a v týchto štátoch uplatniteľné.
2.   Tie ustanovenia Schengenského acquis začleneného do rámca Európskej únie a na ňom založených alebo inak s ním súvisiacich aktov neuvedené v odseku 1, ktoré sú síce odo dňa pristúpenia pre Bulharsko a Rumunsko záväzné, v každom z týchto štátov sa však budú uplatňovať iba na základe na tento účel prijatého rozhodnutia Rady po overení v súlade s platnými schengenskými hodnotiacimi postupmi, že nevyhnutné podmienky pre uplatňovanie celého príslušného acquis boli v tomto štáte splnené.
Rada po porade s Európskym parlamentom prijme rozhodnutie jednomyseľne svojimi členmi, ktorí zastupujú vlády členských štátov, v ktorých sú už ustanovenia uvedené v tomto odseku účinné, a zástupcom vlády členského štátu, v ktorom majú tieto ustanovenia nadobudnúť účinnosť. …“
Okolnosti predchádzajúce sporu
3
Všeobecný súd uviedol okolnosti predchádzajúce sporu v bodoch 2 až 20 napadnutého uznesenia a pre potreby tohto konania ich možno zhrnúť takto.
4
Odvolateľ je poslancom Európskeho parlamentu, ktorý je rumunským štátnym príslušníkom.
5
Rumunsko po pristúpení k Únii 1. januára 2007 podniklo v rokoch 2009 až 2011 rad krokov v rámci postupov schengenského hodnotenia s cieľom splniť kritériá požadované na úplné uplatňovanie ustanovení schengenského acquis.
6
Predsedníctvo Rady vypracovalo dva návrhy rozhodnutia o úplnom uplatňovaní ustanovení schengenského acquis v Rumunsku, po ktorých Parlament prijal viaceré uznesenia, v ktorých vyjadril svoju podporu pristúpeniu Rumunska k schengenskému priestoru a vyzval Radu, aby na tento účel prijala potrebné opatrenia. O týchto dvoch návrhoch sa však v Rade nehlasovalo.
7
Dňa 29. novembra 2022 predsedníctvo Rady na základe článku 4 ods. 2 aktu o pristúpení vypracovalo návrh č. 15218/22 rozhodnutia Rady o úplnom uplatňovaní ustanovení schengenského acquis v Bulharsku a Rumunsku (ďalej len „návrh č. 15218/22“).
8
Na zasadnutí 8. decembra 2022 zasadala skupina Rady pre spravodlivosť a vnútorné veci (SVV), aby rozhodla o návrhu č. 15218/22 zaradenom v bode 3 písm. a) programu tohto zasadnutia, v ktorom je stanovené, že je možné požiadať o hlasovanie o prípadnom prijatí zástupcami vlád členských štátov. Keďže pri hlasovaní nebola dosiahnutá jednomyseľnosť, tento návrh nebol prijatý.
9
Emailom z 15. decembra 2022 odvolateľ požiadal generálnu riaditeľku pre SVV Generálneho sekretariátu Rady, či by mu mohla poskytnúť výsledky hlasovania o návrhu č. 15218/22, ako aj zápisnicu zo zasadnutia z 8. decembra 2022 alebo s ním súvisiacu správu.
10
Generálna riaditeľka pre SVV Generálneho sekretariátu Rady e‑mailom zo 16. decembra 2022 odvolateľovi odpovedala, že počas tohto zasadnutia skutočne nebol návrh č. 15218/22 prijatý a v súlade s článkami 8 a 9 Rokovacieho poriadku Rady sa výsledky hlasovania nezverejňujú vzhľadom na to, že išlo o rokovania o nelegislatívnom akte, ktorý nie je prístupný verejnosti. Dodala, že nebola zverejnená ani zápisnica z tohto zasadnutia.
Žaloba na Všeobecnom súde a napadnuté uznesenie
11
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 6. februára 2023 odvolateľ podal žalobu podľa článku 263 ZFEÚ, ktorou sa domáhal zrušenia sporného aktu, a v prípade, že mu nebude priznané postavenie „privilegovaného žalobcu“, stanovenia lehoty, v ktorej bude mať Parlament, iná inštitúcia Únie alebo vnútroštátna inštitúcia konajúca v tomto postavení možnosť „pokračovať v konaní o žalobe“.
12
Dňa 26. októbra 2023 Všeobecný súd podľa článku 126 svojho rokovacieho poriadku bez ďalšieho konania zamietol túto žalobu sčasti z dôvodu zjavného nedostatku právomoci a sčasti ako zjavne neprípustnú.
13
Pokiaľ ide o prvý žalobný návrh, Všeobecný súd na jednej strane v bode 31 napadnutého uznesenia konštatoval, že napriek ukončeniu postupov schengenského hodnotenia a prijatiu viacerých uznesení Parlamentu nebola v rámci Rady pri hlasovaní o návrhu č. 15218/22 dosiahnutá jednomyseľnosť zástupcov vlád dotknutých členských štátov požadovaná v článku 4 ods. 2 aktu o pristúpení, a na druhej strane v bode 32 tohto uznesenia, že článok 4 tohto aktu nestanovuje nijakú lehotu, po ktorej uplynutí by sa rozhodnutie Rady muselo prijať alebo by sa považovalo za prijaté.
14
Všeobecný súd v bode 33 spomenutého uznesenia zdôraznil, že by bolo v rozpore so znením tohto článku, ktorý výslovne stanovuje postup pozostávajúci z viacerých fáz a bez stanovenia lehoty na tento účel, ak by ukončenie predbežných fáz viedlo k zániku práva Rady prijať rozhodnutie v zmysle uvedeného článku jednomyseľne zástupcami vlád dotknutých členských štátov.
15
Navyše Všeobecný súd v bode 34 napadnutého uznesenia podotkol, že Rada stále môže opätovne zaradiť návrh č. 15218/22 do programu nového zasadnutia, prípadne predsedníctvo Rady môže vypracovať nový návrh rozhodnutia Rady o úplnom uplatňovaní ustanovení schengenského acquis v Rumunsku.
16
Všeobecný súd teda v bode 35 tohto uznesenia dospel k záveru, že keďže nebola dosiahnutá požadovaná jednomyseľnosť pri hlasovaní o návrhu č. 15218/22, nebolo prijaté nijaké rozhodnutie Rady v zmysle článku 4 ods. 2 aktu o pristúpení, a že hlasovanie, ktoré viedlo k neprijatiu tohto návrhu, samo osebe neznamená odmietnutie Rady prijať takéto rozhodnutie neskôr.
17
Všeobecný súd preto v bode 36 spomenutého uznesenia rozhodol, že sporný akt nemožno považovať za napadnuteľný akt v zmysle článku 263 ZFEÚ, a v bode 38 toho istého uznesenia zamietol prvý žalobný návrh ako zjavne neprípustný.
18
Pokiaľ ide o druhý žalobný návrh, Všeobecný súd v bode 39 napadnutého uznesenia poukázal na to, že postavenie „privilegovaného žalobcu“ je priznané len členským štátom, Parlamentu, Rade alebo Európskej komisii, no toto postavenie nemožno priznať odvolateľovi.
19
Okrem toho Všeobecný súd v bode 40 tohto uznesenia konštatoval, že nemá právomoc „poskytnúť lehotu“ Parlamentu, inej inštitúcii Únie alebo Rumunsku na podanie žaloby o neplatnosť, pričom spresnil, že lehoty na podanie žaloby sú kogentné a v dôsledku toho ich nemôžu meniť ani účastníci konania, ani súd.
20
Všeobecný súd preto v bode 41 tohto uznesenia zamietol druhý žalobný návrh odvolateľa z dôvodu zjavného nedostatku právomoci.
Návrhy odvolateľa a konanie na Súdnom dvore
21
Svojím odvolaním podaným 18. decembra 2023 odvolateľ navrhuje, aby Súdny dvor napadnuté uznesenie zrušil a vec vrátil inej komore Všeobecného súdu, aby rozhodla o jeho návrhu, a subsidiárne aby toto uznesenie zmenil.
O odvolaní
22
Podľa článku 181 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora ak je odvolanie čiastočne alebo úplne zjavne neprípustné alebo zjavne nedôvodné, tento súd ho môže odôvodneným uznesením na návrh sudcu spravodajcu po vypočutí generálneho advokáta kedykoľvek čiastočne alebo úplne zamietnuť.
23
Toto ustanovenie je v prejednávanej veci potrebné uplatniť.
24
Na podporu svojho odvolania odvolateľ uvádza dva odvolacie dôvody, z ktorých prvý je založený na porušení článku 263 ZFEÚ a druhý na porušení určitých všeobecných právnych zásad Všeobecným súdom, ako sú zásady právnej istoty, voľného pohybu osôb a tovaru, zákazu diskriminácie a rovnosti zaobchádzania, „vzájomnej pomoci“, ako aj „bratstva“ a lojálnej spolupráce medzi členskými štátmi, ako aj na zjavne nesprávnom posúdení.
O prvom odvolacom dôvode
25
Pokiaľ ide o prvý odvolací dôvod, v prvom rade treba uviesť, že odvolateľ len tvrdí, že sporný akt je napadnuteľným aktom v zmysle článku 263 ZFEÚ, a že ho treba „v širšom zmysle“ považovať za „privilegovaného žalobcu“, pričom v podstate opakuje tvrdenia, ktoré predložil na Všeobecnom súde, no neuvádza nijakú argumentáciu, ktorou by preukázal, že Všeobecný súd sa v tejto súvislosti dopustil nesprávneho právneho posúdenia.
26
Pritom treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry odvolanie musí presne označiť napadnuté časti rozsudku, ktorého zrušenie sa navrhuje, ako aj právne tvrdenia, o ktoré sa tento návrh konkrétne opiera. Odvolanie, kde sa iba opakujú žalobné dôvody a tvrdenia už raz uvedené pred Všeobecným súdom a ktoré neobsahuje argumentáciu smerujúcu osobitne k odstráneniu právnych vád, ktoré má napadnutý rozsudok, túto požiadavku nespĺňa. Takéto odvolanie totiž v skutočnosti predstavuje len návrh na preskúmanie žaloby podanej na Všeobecný súd, čo nepatrí do právomoci Súdneho dvora (rozsudok z 10. septembra 2020, Hamas/Rada, C‑386/19 P, EU:C:2020:691, bod 54 a citovaná judikatúra).
27
Ďalej, pokiaľ ide o tvrdenia odvolateľa, že neuznanie sporného aktu za napadnuteľný akt v zmysle článku 263 ZFEÚ je v rozpore s článkom 4 ods. 2 ZEÚ, je potrebné konštatovať, že odvolateľ nevysvetľuje, ako táto okolnosť oslabuje rovnosť členských štátov pred Zmluvami, ako aj ich národnú identitu.
28
Napokon ak Všeobecný súd nesprávne rozhodol, že Rada nie je povinná prijať v primeranej lehote rozhodnutie podľa článku 4 ods. 2 aktu o pristúpení na základe článku 3 ods. 2 a 3 ZEÚ a článku 4 ods. 2 ZEÚ, treba uviesť, že tieto ustanovenia neukladajú Rade žiadnu takúto povinnosť a že okrem toho sa Všeobecný súd v bode 32 napadnutého uznesenia nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že článok 4 aktu o pristúpení nestanovuje nijakú lehotu, po uplynutí ktorej by sa rozhodnutie Rady podľa odseku 2 tohto článku muselo prijať alebo by sa považovalo za prijaté.
29
Prvý odvolací dôvod treba preto zamietnuť.
O druhom odvolacom dôvode
30
Čo sa týka druhého odvolacieho dôvodu, odvolateľ v prvom rade tvrdí, že neprijatie rozhodnutia v zmysle článku 4 ods. 2 aktu o pristúpení je v rozpore s určitými všeobecnými právnymi zásadami, ktoré sú uvedené v bode 24 vyššie.
31
Treba však konštatovať, že odvolateľ jednak neoznačil napadnuté body odôvodnenia napadnutého uznesenia, pokiaľ ide o zásady spomenuté v bode 24 vyššie, a jednak neuvádza nijaké tvrdenia, ktoré by mohli spochybniť konštatovanie Všeobecného súdu v bode 35 napadnutého rozhodnutia, že vzhľadom na nedosiahnutie jednomyseľnosti pri hlasovaní o návrhu č. 15218/22 nebolo prijaté nijaké rozhodnutie Rady v zmysle článku 4 ods. 2 aktu o pristúpení. Ak teda odvolateľ tvrdí, že tieto zásady boli porušené, druhý odvolací dôvod je neprípustný v súlade s judikatúrou spomenutou v bode 26 vyššie.
32
V druhom rade, pokiaľ ide o údajné diskriminačné zaobchádzanie s Rumunskom v porovnaní s Chorvátskou republikou, je potrebné konštatovať, že odvolateľ nevysvetľuje, ako by takéto rozdielne zaobchádzanie za predpokladu, že by bolo preukázané, ovplyvnilo prijatie rozhodnutia v zmysle článku 4 ods. 2 aktu o pristúpení.
33
Druhý odvolací dôvod treba preto tiež zamietnuť.
34
Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že odvolanie treba v celom rozsahu zamietnuť ako sčasti zjavne neprípustné a sčasti zjavne nedôvodné.
O trovách
35
Podľa článku 137 rokovacieho poriadku, ktorý sa použije na konanie o odvolaní na základe článku 184 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku, Súdny dvor rozhoduje o trovách konania uznesením, ktorým sa konanie končí.
36
Keďže sa v prejednávanom prípade toto uznesenie prijalo predtým, ako bolo odvolanie doručené ďalšiemu účastníkovi konania, a predtým, ako mu mohli vzniknúť trovy konania, treba rozhodnúť, že odvolateľ znáša svoje vlastné trovy konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) nariadil:
1.
Odvolanie sa zamieta ako sčasti zjavne neprípustné a sčasti zjavne nedôvodné.
2.
Pán Eugen Tomac znáša svoje vlastné trovy konania.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.