62011CJ0134
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
zo 16. februára 2012 (
*1
)
„Smernica 90/314/EHS — Cestovné, dovolenkové a výletné služby — Článok 7 — Ochrana proti riziku platobnej neschopnosti alebo úpadku organizátora balíka cestovných služieb — Pôsobnosť — Platobná neschopnosť organizátora z dôvodu podvodného použitia prostriedkov zaplatených spotrebiteľom“
Vo veci C-134/11,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Landgericht Hamburg (Nemecko) z 2. marca 2011 a doručený Súdnemu dvoru 18. marca 2011, ktorý súvisí s konaním:
Jürgen Blödel-Pawlik
proti
HanseMerkur Reiseversicherung AG,
SÚDNY DVOR (piata komora),
v zložení: predseda piatej komory M. Safjan, sudcovia A. Borg Barthet (spravodajca) a J.-J. Kasel,
generálny advokát: P. Mengozzi,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
—
J. Blödel-Pawlik, v zastúpení: M. Sauren, Rechtsanwalt,
—
HanseMerkur Reiseversicherung AG, v zastúpení: G. Heinemann, Rechtsanwalt,
—
nemecká vláda, v zastúpení: T. Henze a J. Kemper, splnomocnení zástupcovia,
—
belgická vláda, v zastúpení: T. Materne a J.-C. Halleux, splnomocnení zástupcovia,
—
česká vláda, v zastúpení: M. Smolek a J. Vláčil, splnomocnení zástupcovia,
—
estónska vláda, v zastúpení: M. Linntam, splnomocnená zástupkyňa,
—
grécka vláda, v zastúpení: K. Paraskevopoulou a I. Bakopoulos, splnomocnení zástupcovia,
—
španielska vláda, v zastúpení: S. Centeno Huerta, splnomocnená zástupkyňa,
—
talianska vláda, v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci L. Ventrella, avvocato dello Stato,
—
maďarská vláda, v zastúpení: M. Z. Fehér Miklós, K. Szíjjártó a Z. Tóth, splnomocnení zástupcovia,
—
rakúska vláda, v zastúpení: A. Posch, splnomocnený zástupca,
—
poľská vláda, v zastúpení: M. Szpunar, splnomocnený zástupca,
—
Európska komisia, v zastúpení: M. Owsiany-Hornung a S. Grünheid, splnomocnené zástupkyne,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 7 smernice Rady 90/314/EHS z 13. júna 1990 o balíku cestovných, dovolenkových a výletných služieb (Ú. v. ES L 158, s. 59; Mim. vyd. 13/010, s. 132).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi J. Blödelom-Pawlikom a spoločnosťou HanseMerkur Reiseversicherung AG (ďalej len „HanseMerkur Reiseversicherung“) vo veci zamietnutia refundácie ceny za balík cestovných služieb, ktoré boli zaplatené spotrebiteľom, ale neboli uskutočnené organizátorom.
Právny rámec
Právo Únie
3
Podľa siedmeho, osemnásteho, dvadsiateho prvého a dvadsiateho druhého odôvodnenia smernice 90/314:
„keďže turistika má narastajúcu dôležitú úlohu v ekonomikách členských štátov; keďže systém balíkov je základnou časťou turistiky; keďže balík cestovných služieb v členských štátoch by mal byť stimulovaný k vyššiemu nárastu a produktivite, ak boli prijaté prinajmenšom minimálne spoločné pravidlá s cieľom poskytnúť mu rozmery spoločenstva;…
…
keďže organizátor a/alebo maloobchodník, ako zmluvná strana by mal byť zodpovedný spotrebiteľovi za riadne vysporiadanie záväzkov, ktoré vyplývajú zo zmluvy; keďže navyše organizátor a/alebo maloobchodník by mal byť spotrebiteľovi zodpovedný za škodu vzniknutú z nedostatku pri plnení alebo neprimeraného plnenia zmluvy, ak tieto nedostatky nie sú prisúditeľné akémukoľvek ich omylu alebo sú prisúditeľné chybe ďalšieho dodávateľa služieb;
…
keďže by spotrebiteľ ako aj priemysel cestovných služieb mali prospech, ak by organizátor a/alebo obchodníci boli zaviazaní zabezpečovať dostatočný dôkaz o záruke v prípade platobnej neschopnosti;
keďže členské štáty by mali mať možnosť zvoliť prijatie alebo zachovanie prísnejších ustanovení vzťahujúcich sa na balík cestovných služieb s cieľom ochrany spotrebiteľa“.
4
Článok 1 tejto smernice uvádza:
„Účelom tejto smernice je aproximácia zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov vzťahujúcich sa na balík [cestovných, dovolenkových a výletných – neoficiálny preklad] služieb, ktoré sa predávajú alebo sú ponúkané na predaj v teritóriu spoločenstva.“
5
Článok 4 ods. 6 prvý pododsek tejto smernice stanovuje:
„Ak spotrebiteľ odstúpi od zmluvy na základe odseku 5, alebo z akejkoľvek príčiny, inej ako je chyba spotrebiteľa, organizátor zruší balík služieb pred dohovoreným termínom odchodu, spotrebiteľ bude oprávnený:
a)
buď prijať náhradný balík služieb ekvivalentnej alebo vyššej kvality, kde organizátor a/alebo maloobchodník je schopný mu takúto náhradu ponúknuť. Ak je zámena ponúknutého balíka služieb nižšej kvality, organizátor refunduje spotrebiteľovi tento rozdiel v cene,
b)
alebo dostať preplatené v čo najkratšom termíne všetky čiastky, ktoré zaplatil v súvislosti so zmluvou.“
6
Článok 5 ods. 1 a 2 smernice 90/314 znie:
„1.   Členské štáty prijmú nevyhnutné opatrenia, aby zabezpečili, že organizátor a/alebo maloobchodník ako zmluvná strana je zodpovedný spotrebiteľovi za riadne vysporiadanie záväzkov vyplývajúcich zo zmluvy, bez ohľadu na to, či tieto záväzky majú byť splnené organizátorom a/alebo maloobchodníkom, či iným dodávateľom služieb, bez ujmy na právach organizátora a/alebo maloobchodníka stíhať týchto ďalších dodávateľoch služieb.
2.   S odvolaním na škodu vyplývajúcu spotrebiteľovi z nedostatku pri plnení alebo z neprimeraného plnenia zmluvy, členské štáty prijmú všetky nevyhnutné opatrenia, aby zabezpečili, že organizátor a/alebo maloobchodník nie je/sú zodpovední za takýto nedostatok pri plnení alebo za neprimerané plnenie zmluvy, ak tento nie je prisúditeľný buď akejkoľvek ich chybe alebo chybe ďalšieho dodávateľa služieb, …“
7
Článok 7 uvedenej smernice stanovuje:
„Organizátor a/alebo maloobchodník, ako zmluvná strana, musí zabezpečiť dostatočný dôkaz záruky refundácie peňazí, ktoré boli zaplatené za a pre repatriáciu spotrebiteľa [predložiť dostatočné záruky na zabezpečenie refundácie peňazí, ktoré boli zaplatené, a na repatriáciu spotrebiteľa – neoficiálny preklad] v prípade platobnej neschopnosti.“
8
Článok 8 uvedenej smernice uvádza:
„Členské štáty môžu prijať alebo obnoviť prísnejšie opatrenia na ochranu spotrebiteľa v oblasti pokrytej touto smernicou.“
Nemecká právna úprava
9
Podľa ustanovení § 651k ods. 1 bodu 1 občianskeho zákonníka (Bürgerliches Gesetzbuch), ktorým bol do nemeckého právneho poriadku prebraný článok 7 smernice 90/314:
„Organizátor balíka cestovných služieb musí zabezpečiť, aby sa cestujúcemu refundovala:
(1)   zaplatená cena zájazdu, ak nedôjde k plneniu cestovných služieb z dôvodu platobnej neschopnosti alebo vyhlásenia konkurzu na majetok organizátora…“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
10
J. Blödel-Pawlik si 4. augusta 2009 objednal pre seba a svoju manželku balík cestovných služieb v spoločnosti Rhein Reisen GmbH (ďalej len „Rhein Reisen“), ktorá ako organizátor balíka cestovných služieb uzatvorila zmluvné poistenie pre prípad platobnej neschopnosti v spoločnosti HanseMerkur Reiseversicherung s účinnosťou od 1. augusta 2009.
11
Rhein Reisen predložila J. Blödelovi-Pawlikovi dve potvrdenia, ktoré preukazovali, že mu bude vrátená cenu zájazdu, ak nedôjde k plneniu cestovných služieb z dôvodu platobnej neschopnosti organizátora balíka cestovných služieb.
12
Rhein Reisen oznámila pred začiatkom cesty J. Blödelovi-Pawlikovi, že je nútená vyhlásiť platobnú neschopnosť.
13
Zo spisu vyplýva, že Rhein Reisen, zastúpená jediným konateľom, v skutočnosti neplánovala predmetný zájazd uskutočniť. Časový sled udalostí, ako aj výpis z bankového účtu o uskutočnených transakciách totiž odhalili, že z jej strany išlo o podvodné konanie.
14
Za týchto okolností J. Blödel-Pawlik požiadal HanseMerkur Reiseversicherung o vrátenie zaplatenej ceny zájazdu.
15
Spoločnosť však uvádza, že nie je povinná pristúpiť k refundácii, lebo prípad, v ktorom dôvodom zrušenia cesty je výlučne podvodné konanie organizátora cestovnej služby, nepatrí do pôsobnosti článku 7 smernice 90/314.
16
Vnútroštátny súd má tiež pochybnosti o tom, či má smernica 90/314 chrániť spotrebiteľov aj pred podvodným konaním zo strany organizátorov cestovných služieb.
17
Keďže sa Landgericht Hamburg domnieval, že riešenie sporu, ktorý prejednáva, závisí od výkladu smernice 90/314, rozhodol sa prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa článok 7 [smernice 90/314] uplatniť aj v prípade, ak sa organizátor balíka cestovných služieb stane platobne neschopným z dôvodu, že peniaze, ktoré od cestujúcich od začiatku vyberal s podvodným úmyslom, používal na iné ako určené účely a nikdy neplánoval zájazd uskutočniť?“
O prejudiciálnej otázke
18
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 7 smernice 90/314 vykladať v tom zmysle, že do jeho pôsobnosti spadá platobná neschopnosť organizátora balíka cestovných služieb z dôvodu jeho podvodného konania.
19
V tejto súvislosti treba na úvod pripomenúť, že článok 7 smernice 90/314 zaväzuje organizátora balíka cestovných služieb predložiť dostatočné záruky na zabezpečenie refundácie zaplatených peňazí a na repatriáciu spotrebiteľa v prípade platobnej neschopnosti, ktorých cieľom je ochrana spotrebiteľa proti ekonomickým rizikám vyplývajúcim z jeho platobnej neschopnosti alebo úpadku (pozri rozsudok z 8. októbra 1996, Dillenkofer a i. C-178/94, C-179/94 a C-188/94 až C-190/94, Zb. s. I-4845, body 34 a 35).
20
Základným cieľom tohto ustanovenia je tak zabezpečiť, že repatriácia spotrebiteľa a refundácia peňazí, ktoré zaplatil, sú v prípade platobnej neschopnosti alebo úpadku organizátora poistené (pozri v tomto zmysle rozsudok Dillenkofer a i., už citovaný, body 35 a 36).
21
Je však potrebné skonštatovať, že znenie článku 7 smernice 90/314 nespája s uvedeným zabezpečením žiadnu konkrétnu podmienku, ktorá by sa týkala dôvodu platobnej neschopnosti organizátora balíka cestovných služieb.
22
V tejto súvislosti Súdny dvor v bode 74 svojho rozsudku z 15. júna 1999, Rechberger a i. (C-140/97, Zb. s. I-3499), rozhodol, že článok 7 uvedenej smernice obsahuje povinnosť priznať spotrebiteľom balíka cestovných služieb právo na záruky refundácie peňazí, ktoré boli zaplatené, a na repatriáciu spotrebiteľa v prípade platobnej neschopnosti organizátora cestovnej služby a že toto právo je určené konkrétne na zabezpečenie spotrebiteľa proti dôsledkom platobnej neschopnosti bez ohľadu na jej príčiny.
23
Súdny dvor na základe toho dospel k názoru, že okolnosti ako neuvážené konanie organizátora cestovnej služby alebo výskyt mimoriadnych alebo nepredvídateľných udalostí nepredstavujú prekážku pre refundáciu zaplatených peňazí a pre repatriáciu spotrebiteľov v zmysle článku 7 smernice 90/314 (pozri rozsudok Rechberger a i., už citovaný, body 75 a 76).
24
Okrem toho takýto výklad článku 7 smernice 90/314 podporuje aj cieľ smernice, ktorým je zabezpečiť vysokú úroveň ochrany spotrebiteľa (pozri rozsudok Dillenfoger a i., už citovaný, bod 39).
25
Vzhľadom na tieto skutočnosti je potrebné na položenú otázku odpovedať, že článok 7 smernice 90/314 sa má vykladať v tom zmysle, že do jeho pôsobnosti spadá aj situácia platobnej neschopnosti organizátora balíka cestovných služieb z dôvodu jeho podvodného konania.
O trovách
26
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:
Článok 7 smernice Rady 90/314/EHS z 13. júna 1990 o balíku cestovných, dovolenkových a výletných služieb sa má vykladať v tom zmysle, že do jeho pôsobnosti spadá aj situácia platobnej neschopnosti organizátora balíka cestovných služieb z dôvodu jeho podvodného konania.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.