62023CJ0562
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (šiesta komora)
z 27. februára 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Povolenie na elektronické komunikačné siete a služby – Harmonizované rádiové frekvenčné spektrum – Individuálne práva na využívanie na obmedzený čas – Predĺženie týchto práv – Smernica 2002/20/ES – Článok 5 ods. 2 – Smernica 2002/20 zmenená smernicou 2009/140/ES – Článok 5 ods. 2 – Európsky kódex elektronických komunikácií – Smernica (EÚ) 2018/1972 – Článok 49 ods. 1 a 2 – Časová pôsobnosť“
Vo veci C‑562/23,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Upravno sodišče (Správny súd, Slovinsko) z 24. augusta 2023 a doručený Súdnemu dvoru 11. septembra 2023, ktorý súvisí s konaním:
T – 2 družba za ustvarjanje, razvoj in trženje elektronskih komunikacij in opreme d.o.o.
proti
Agencija za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije,
SÚDNY DVOR (šiesta komora),
v zložení: podpredseda Súdneho dvora T. von Danwitz (spravodajca), vykonávajúci funkciu predsedu šiestej komory, sudcovia A. Kumin a I. Ziemele,
generálny advokát: P. Pikamäe,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
slovinská vláda, v zastúpení: V. Klemenc, splnomocnená zástupkyňa,
–
španielska vláda, v zastúpení: L. Aguilera Ruiz, splnomocnený zástupca,
–
poľská vláda, v zastúpení: B. Majczyna, splnomocnený zástupca,
–
Európska komisia, v zastúpení: O. Gariazzo, L. Malferrari a B. Rous Demiri, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 5 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/20/ES zo 7. marca 2002 o povolení na elektronické komunikačné sieťové systémy a služby (smernica o povolení) (Ú. v. ES L 108, 2002, s. 21; Mim. vyd. 13/029, s. 337), článku 5 ods. 2 štvrtého pododseku smernice 2002/20, zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2009/140/ES z 25. novembra 2009 (Ú. v. EÚ L 337, 2009, s. 37) (ďalej len „zmenená smernica 2002/20“), ako aj článku 49 ods. 1 a 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/1972 z 11. decembra 2018, ktorou sa stanovuje európsky kódex elektronických komunikácií (Ú. v. EÚ L 321, 2018, s. 36).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi slovinskou spoločnosťou T – 2 družba za ustvarjanje, razvoj in trženje elektronskih komunikacij in opreme d.o.o (ďalej len „T‑2“) a agentúrou Agencija za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije (Agentúra pre komunikačné siete a služby, Slovinská republika, ďalej len „agentúra“) vo veci zamietnutia zo strany agentúry predĺženia platnosti rozhodnutia, ktorým udelila spoločnosti T‑2 individuálne práva na využívanie rádiového frekvenčného spektra.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 2002/20
3
Článok 5 smernice 2002/20, nazvaný „Práva na používanie pre rádiové frekvencie a čísla“, v odseku 2 druhom pododseku stanovoval:
„… V prípade, keď členské štáty poskytujú práva na používanie na obmedzené časové obdobie, pre spomenutú službu je trvanie primerané.“
4
Článok 5 zmenenej smernice 2002/20, nazvaný „Práva na používanie rádiových frekvencií a čísel“, v odseku 2 štvrtom pododseku stanovoval:
„Ak členský štát udelí práva na používanie na obmedzený čas, ich trvanie musí byť úmerné dotknutej službe vzhľadom na sledovaný cieľ a potrebné investície, pričom sa náležite zohľadní potreba poskytnúť primerané obdobie na amortizáciu investícií.“
5
Smernica 2002/20 bola zrušená a nahradená smernicou 2018/1972.
Smernica 2018/1972
6
Odôvodnenia 1, 131 a 323 smernice 2018/1972 znejú:
„(1)
Smernice… 2002/20/ES… boli podstatným spôsobom zmenené. Keďže je potrebné uskutočniť ďalšie zmeny, v záujme jasnosti by sa uvedené smernice mali prepracovať.
…
(131)
Efektívna správa rádiového spektra sa môže zabezpečiť uľahčením stáleho efektívneho využívania rádiového spektra, ktoré už bolo pridelené. S cieľom zabezpečiť držiteľom práv právnu istotu, by sa mala možnosť obnovy práv na využívanie zvážiť v rámci vhodného časového obdobia pred uplynutím platnosti príslušných práv, napríklad, ak sa tieto práva udelili na 15 alebo viac rokov, aspoň dva roky pred uplynutím platnosti uvedených práv, pokiaľ v čase udelenia práv nebola výslovne vylúčená možnosť obnovenia. …
…
(323)
Keďže cieľ tejto smernice, a to dosiahnutie harmonizovaného a zjednodušeného rámca regulácie elektronických komunikačných sietí, elektronických komunikačných služieb, pridružených prostriedkov a pridružených služieb, podmienok na povolenie sietí a služieb, využívanie rádiového spektra… nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni členských štátov, ale z dôvodu rozsahu a dôsledkov ho možno lepšie dosiahnuť na úrovni [Európskej ú]nie, môže Únia prijať opatrenia…“
7
Článok 1 smernice 2018/1972, nazvaný „Predmet úpravy, rozsah pôsobnosti a ciele“, v odseku 1 stanovuje:
„Touto smernicou sa vytvára harmonizovaný rámec regulácie elektronických komunikačných sietí, elektronických komunikačných služieb, pridružených prostriedkov a pridružených služieb a určitých aspektov koncových zariadení. Ustanovujú sa ňou úlohy národných regulačných orgánov a v prípade potreby iných príslušných orgánov a zriaďuje sa súbor postupov na zabezpečenie harmonizovaného uplatňovania regulačného rámca v celej Únii.“
8
Podľa článku 2 tejto smernice, nazvaného „Vymedzenia pojmov“:
„Na účely tejto smernice sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov:
…
25.
‚harmonizované rádiové spektrum‘ je rádiové spektrum, v prípade ktorého boli prostredníctvom technických vykonávacích opatrení v súlade s článkom 4 rozhodnutia [Európskeho parlamentu a Rady č. 676/2002/ES zo 7. marca 2002 o regulačnom rámci pre politiku rádiového frekvenčného spektra v Európskom spoločenstve (rozhodnutie o rádiovom frekvenčnom spektre) (Ú. v. ES L 108, 2002, s. 1; Mim. vyd. 13/029, s. 317)] stanovené harmonizované podmienky týkajúce sa jeho dostupnosti a efektívneho využívania;
…“
9
Článok 47 smernice 2018/1972, nazvaný „Podmienky spojené s individuálnymi právami na využívanie rádiového spektra“, v odseku 1 stanovuje:
„Príslušné orgány stanovia v súlade s článkom 13 ods. 1 podmienky spojené s individuálnymi právami na využívanie rádiového spektra takým spôsobom, aby sa zabezpečilo optimálne a najúčinnejšie a najefektívnejšie využívanie rádiového spektra. Pred udelením alebo obnovením takýchto práv jasne stanovia všetky takéto podmienky vrátane požadovanej miery využívania a možnosti splnenia uvedenej požiadavky prostredníctvom predaja alebo prenájmu, aby zaručili vykonávanie uvedených podmienok v súlade s článkom 30. Podmienky spojené s obnovením práva na využívanie rádiového spektra nesmú existujúcim držiteľom týchto práv poskytovať neoprávnené výhody.
…
Príslušné orgány sa včas a transparentným spôsobom poradia so zainteresovanými stranami a informujú ich o podmienkach spojených s individuálnymi právami na využívanie ešte pred ich uložením. Vopred určia kritériá posudzovania dodržiavania týchto podmienok a transparentným spôsobom ich oznámia zainteresovaným stranám.“
10
Článok 49 tejto smernice, nazvaný „Platnosť práv“, v odsekoch 1 a 2 stanovuje:
„1.   Ak členské štáty povolia využívanie rádiového spektra formou individuálnych práv na využívanie na obmedzený čas, zabezpečia, aby bolo právo na využívanie udelené na obdobie, ktoré je úmerné vzhľadom na sledované ciele v súlade s článkom 55 ods. 2, pričom sa náležite zohľadní potreba zaručiť hospodársku súťaž, a predovšetkým aj účinné a efektívne využívanie rádiového spektra a podporiť inováciu a efektívne investície vrátane poskytnutia primeraného obdobia na amortizáciu investícií.
2.   Ak členské štáty udeľujú individuálne práva na využívanie rádiového spektra, v prípade ktorého boli stanovené harmonizované podmienky technickými vykonávacími opatreniami v súlade s rozhodnutím č. 676/2002/ES, aby sa umožnilo jeho využívanie pre bezdrôtové širokopásmové elektronické komunikačné služby (ďalej len ‚bezdrôtové širokopásmové služby‘) na obmedzený čas, zabezpečia regulačnú predvídateľnosť pre držiteľov práv na obdobie najmenej 20 rokov, pokiaľ ide o podmienky investovania do infraštruktúry, ktorá je závislá od využívania takéhoto rádiového spektra, pričom zohľadnia požiadavky uvedené v odseku 1 tohto článku. Tento článok v náležitých prípadoch podlieha akýmkoľvek zmenám podmienok spojených s týmito právami na využívanie v súlade s článkom 18.
Na tento účel členské štáty zabezpečia, aby takéto práva boli platné najmenej 15 rokov a aby sa ich platnosť mohla primerane predĺžiť za podmienok stanovených v tomto odseku, ak je to potrebné na dosiahnutie súladu s prvým pododsekom.
Členské štáty sprístupnia všeobecné kritériá, na základe ktorých sa predlžuje dĺžka trvania práv na využívanie, transparentným spôsobom všetkým zainteresovaným stranám ešte pred udelením práv na využívanie v rámci podmienok stanovených v článku 55 ods. 3 a 6. Tieto všeobecné kritériá sa týkajú:
a)
potreby zaručiť účinné a efektívne využívanie daného rádiového spektra, cieľov, ktoré sa majú dosiahnuť podľa článku 45 ods. 2 písm. a) a b), alebo potreby plniť ciele všeobecného záujmu vo vzťahu k zabezpečeniu bezpečnosti života, verejného poriadku, verejnej bezpečnosti alebo obrany; a
b)
potreby zabezpečiť nenarušenú hospodársku súťaž.
Najneskôr dva roky pred uplynutím pôvodnej doby platnosti individuálneho práva na využívanie vykoná príslušný orgán objektívne a výhľadové posúdenie všeobecných kritérií stanovených na účely predĺženia doby platnosti tohto práva na využívanie s ohľadom na článok 45 ods. 2 písm. c). Pokiaľ príslušný orgán neinicioval postup presadzovania podľa článku 30 v prípade nedodržania podmienok spojených s právami na využívanie, dobu platnosti práva na využívanie predĺži, pokiaľ nedospeje k záveru, že takéto predĺženie by nebolo v súlade so všeobecnými kritériami stanovenými podľa písmena a) alebo b) tretieho pododseku tohto odseku.
Na základe tohto posúdenia príslušný orgán informuje držiteľa práva o tom, či doba platnosti jeho práva na využívanie bude predĺžená.
Ak takéto predĺženie nie je udelené, príslušný orgán uplatní článok 48 na udelenie práv na využívanie tohto osobitného pásma rádiového spektra.
Každé opatrenie podľa tohto odseku musí byť primerané, nediskriminačné, transparentné a odôvodnené.
Odchylne od článku 23 zainteresované strany majú možnosť počas minimálne troch mesiacov vyjadriť sa ku každému návrhu opatrenia podľa tretieho a štvrtého pododseku tohto odseku.
Týmto odsekom nie je dotknuté uplatňovanie článkov 19 [týkajúceho sa obmedzenia alebo odňatia práv] a 30 [týkajúceho sa dodržiavania podmienok všeobecného povolenia alebo práv na využívanie rádiového spektra alebo zdrojov číslovania a dodržiavania osobitných povinností].
Pri stanovovaní poplatkov za práva na využívanie, členské štáty vezmú do úvahy mechanizmus ustanovený podľa tohto odseku.“
11
Článok 124 smernice 2018/1972, nazvaný „Transpozícia“, v odseku 1 stanovuje:
„Členské štáty prijmú a uverejnia do 21. decembra 2020 zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou. …
Členské štáty uplatňujú tieto opatrenia od 21. decembra 2020.
Členské štáty uvedú priamo v prijatých ustanoveniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu…“
12
Podľa článku 125 tejto smernice nazvaného „Zrušenie“:
„Smernice… [2002/20]… uvedené v časti A prílohy XII sa zrušujú s účinnosťou od 21. decembra 2020…
…“
13
Článok 126 smernice 2018/1972 s názvom „Nadobudnutie účinnosti“ stanovuje:
„Táto smernica nadobúda účinnosť tretím dňom po jej uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.“
Rozhodnutie č. 676/2002
14
Článok 1 rozhodnutia č. 676/2002 s názvom „Cieľ a rozsah pôsobnosti“ v odseku 1 uvádza:
„Cieľom tohto rozhodnutia je vytvorenie politického a právneho rámca spoločenstva, aby sa zabezpečila koordinácia politických prístupov a prípadne harmonizované podmienky vzhľadom na dostupnosť a efektívne využívanie rádiového frekvenčného spektra potrebného na vytváranie a fungovanie vnútorného trhu v takých oblastiach politiky spoločenstva, ako sú elektronické komunikácie, doprava a výskum a vývoj (VaV).“
15
Článok 2 tohto rozhodnutia, nazvaný „Vymedzenie pojmov“, stanovuje:
„Na účely tohto rozhodnutia ‚rádiové frekvenčné spektrum‘ zahŕňa rádiové vlny na frekvenciách od 9 kHz do 3000 GHz. Rádiové vlny sú elektromagnetické vlny šírené vzduchom bez umelého vedenia.“
Slovinské právo
16
Podľa článku 155 Ustava Republike Slovenije (Ústava Slovinskej republiky):
„Zákony, iné právne predpisy a akty všeobecnej povahy nemôžu mať spätnú účinnosť. Len zákonom možno stanoviť, že niektoré jeho ustanovenia majú spätný účinok, ak to vyžaduje verejný záujem a pokiaľ tým nie sú dotknuté nadobudnuté práva.“
17
Ustanovenie § 50 ods. 1 Zakon o elektronskih komunikacijah (zákon o elektronických komunikáciách) (Uradni list RS, č. 43/04, ďalej len „Zekom“) stanovovalo:
„Rozhodnutie o udelení rádiových frekvencií vydáva agentúra na dobu určitú, konkrétne najviac na pätnásť rokov, okrem udeľovania rádiových frekvencií určených pre letecké alebo námorné mobilné rádiotelefónne služby.“
18
Ustanovenie § 51 Zekom stanovovalo:
„Platnosť rozhodnutia o udelení rádiových frekvencií možno predĺžiť na žiadosť držiteľa frekvencie, ak sú splnené všetky podmienky, ktoré sa v čase skončenia jeho platnosti stanovujú na účely využívania rádiových frekvencií.“
19
Podľa ustanovenia § 53 ods. 1 Zakon o elektronskih komunikacijah (ZEKom-1) [zákon o elektronických komunikáciách (ZEKom-1), Uradni list RS, č. 109/12, ďalej len „Zekom-1“], ktorý nahradil Zekom a uplatňoval sa od 15. januára 2013 do 9. novembra 2022:
„Rozhodnutie o udelení práv na rádiové frekvencie vydáva agentúra na dobu určitú s prihliadnutím na primerané obdobie potrebné na amortizáciu investícií a v každom prípade najviac na pätnásť rokov, okrem udeľovania rádiových frekvencií určených pre letecké alebo námorné mobilné rádiotelefónne služby“.
20
Ustanovenie § 54 ods. 1 Zekom-1 stanovovalo:
„Platnosť rozhodnutia o udelení rádiových frekvencií možno s výnimkou rozhodnutí o udelení rádiových frekvencií na účely zabezpečenia poskytovania verejných komunikačných služieb konečným užívateľom predĺžiť na žiadosť držiteľa frekvencie, ak sú splnené všetky podmienky, ktoré sa v čase skončenia jeho platnosti stanovujú na účely využívania týchto rádiových frekvencií, a tiež s prihliadnutím na účely uvedené v § 194, 195, 196 a 197 tohto zákona.“
21
Podľa ustanovenia § 240 Zekom-1 bolo možné rozhodnutia vydané na základe Zekom zmeniť, zrušiť alebo ukončiť ich platnosť za podmienok a spôsobom podľa Zekom-1.
22
Podľa ustanovenia § 307 ods. 1 Zakon o elektronskih komunikacijah (ZEKom-2) [zákon o elektronických komunikáciách (ZEKom-2), Uradni list RS, č. 130/22, ďalej len „Zekom-2“], ktorý nahradil Zekom-1 a transponoval smernicu 2018/1972 do slovinského práva, uplatniteľného od 10. novembra 2022, rozhodnutia vydané na základe Zekom-1 súvisiace s lehotami, ktoré v čase nadobudnutia účinnosti tohto zákona ešte neuplynuli, sa menia alebo rušia alebo sa ukončuje ich platnosť za podmienok a spôsobom podľa Zekom-2.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
23
Rozhodnutím z 21. septembra 2006 agentúra udelila spoločnosti T‑2 individuálne práva na využívanie rádiových frekvencií na obdobie pätnástich rokov s cieľom poskytovať verejné komunikačné služby koncovým používateľom. V oznámení o vyhlásení verejného obstarávania, na základe ktorého bolo toto rozhodnutie prijaté, sa nestanovuje možnosť predĺženia tohto obdobia.
24
Dňa 20. augusta 2021 T‑2 požiadala o predĺženie platnosti tohto rozhodnutia o päť rokov pre niektoré z týchto rádiových frekvencií, pričom sa odvolávala najmä na článok 49 smernice 2018/1972.
25
Agentúra 1. októbra 2021 túto žiadosť zamietla z dôvodu, že po prvé podľa Zekom-1 nemožno predĺžiť platnosť uvedeného rozhodnutia na obdobie dlhšie ako pätnásť rokov a po druhé takéto predĺženie nemožno udeliť ani na základe článku 49 smernice 2018/1972.
26
Pokiaľ ide o toto ustanovenie, agentúra uviedla, že predĺženie trvania individuálnych práv na využívanie rádiového frekvenčného spektra v súlade s článkom 49 ods. 2 druhým pododsekom smernice 2018/1972 bolo prvýkrát stanovené v tejto smernici s cieľom zabezpečiť regulačnú predvídateľnosť na obdobie 20 rokov, a teda tento účel nemohol byť známy v roku 2006, keď agentúra udelila práva na využívanie spoločnosti T‑2.
27
T‑2 podala žalobu proti rozhodnutiu o zamietnutí svojej žiadosti na Upravno sodišče (Správny súd, Slovinsko).
28
Pred týmto súdom T‑2 tvrdí, že Zekom-1 je v rozpore so smernicou 2018/1972 a že jej článok 49 ods. 2 má priamy účinok. Toto ustanovenie by sa totiž uplatňovalo na individuálne práva na využívanie rádiových frekvencií udelené pred prijatím tejto smernice, ktoré ku dňu nadobudnutia jej účinnosti nezanikli. Z toho vyplýva, že agentúra bola povinná začať konanie o obnovení individuálnych práv na využívanie udelených spoločnosti T‑2 v priebehu roka 2006 najneskôr dva roky pred uplynutím ich platnosti a že od 21. decembra 2020, teda odo dňa uplynutia lehoty na prebratie uvedenej smernice, mala agentúra umožniť, aby individuálne práva na využívanie udelené na obdobie kratšie ako 20 rokov mali platnosť 20 rokov.
29
Agentúra na svoju obranu uvádza, že článok 49 ods. 2 smernice 2018/1972 nestanovuje automatické predĺženie individuálnych práv na využívanie udelených pred prijatím tejto smernice, ale ponecháva členským štátom v tomto ohľade priestor na voľnú úvahu. Okrem toho podmienky predĺženia individuálnych práv na využívanie stanovené v tomto ustanovení, a najmä potreba zabezpečiť regulačnú predvídateľnosť na obdobie 20 rokov, nemohli byť známe v priebehu roka 2006, keď boli udelené práva na využívanie dotknuté vo veci samej.
30
Vnútroštátny súd poznamenáva, že článok 124 uvedenej smernice nestanovuje prechodný režim uplatniteľný na tieto práva a že článok 49 ods. 1 a 2 tejto smernice sa zrejme neuplatňuje so spätnou účinnosťou, keďže toto ustanovenie stanovuje, že všeobecné kritériá na predĺženie trvania individuálnych práv na využívanie musia byť známe ešte pred udelením týchto práv.
31
Pokiaľ ide o vnútroštátne právo, vnútroštátny súd pripomína, že prechodný režim vykonávania smernice 2018/1972 stanovený v Zekom-2, prijatom 28. septembra 2022, sa odo dňa nadobudnutia jeho účinnosti 10. novembra 2022 uplatňuje len na práva platné k tomuto dátumu bez možnosti retroaktívneho uplatnenia.
32
Vnútroštátny súd dodáva, že hoci ku dňu udelenia práv na využívanie spoločnosti T‑2 bolo ich predĺženie podľa Zekom možné, po uplynutí ich platnosti 21. septembra 2021 to už neplatilo, keďže Zekom-1 vylúčil akékoľvek predĺženie týchto práv na obdobie dlhšie ako pätnásť rokov.
33
V tejto súvislosti sa vnútroštátny súd domnieva, že výsledok sporu vo veci samej závisí od toho, či individuálne práva na využívanie rádiového frekvenčného spektra udelené spoločnosti T‑2 pred nadobudnutím účinnosti smernice 2018/1972 musia byť predĺžené o päť rokov podľa článku 49 ods. 1 a 2 tejto smernice a či má toto ustanovenie priamy účinok v spore vo veci samej, keďže nebolo prebraté do slovinského práva v lehote stanovenej uvedenou smernicou. Ak je to tak, tento súd považuje za potrebné, aby Súdny dvor spresnil všeobecné kritériá predĺženia práv stanovené v uvedenom ustanovení.
34
V prípade, že by Súdny dvor dospel k záveru, že článok 49 ods. 1 a 2 smernice 2018/1972 sa neuplatňuje na predĺženie individuálnych práv na využívanie udelených pred nadobudnutím jej účinnosti, uvedený súd si kladie otázku, či sa má priamo uplatniť článok 5 ods. 2 smernice 2002/20 alebo článok 5 ods. 2 zmenenej smernice 2002/20, a ak áno, aké sú kritériá umožňujúce posúdiť primeranosť trvania udelenia individuálnych práv na využívanie a povinnosť ich predĺženia v súlade s týmito ustanoveniami.
35
Za týchto podmienok Upravno sodišče (Správny súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Sú ustanovenia článku 49 ods. 1 a 2 smernice [2018/1972] jasné, bezpodmienečné a dostatočne presné, aby ich jednotlivci mohli uplatňovať v konaniach pred vnútroštátnymi správnymi orgánmi a pred vnútroštátnymi súdmi?
2.
Majú sa ustanovenia článku 49 ods. 1 a 2 smernice [2018/1972] uplatňovať aj na predĺženie individuálnych práv na vyžívanie rádiového frekvenčného spektra, o ktorých udelení sa rozhodlo pred nadobudnutím účinnosti tejto smernice, a aké všeobecné kritériá sa v tomto prípade uplatňujú s cieľom určiť, či sa má platnosť individuálneho práva predĺžiť?
3.
V prípade zápornej odpovede na druhú otázku [Upravno sodišče (Správny súd)] sa pýta, či na účely posúdenia primeranej dĺžky trvania individuálnych práv na využívanie rádiového frekvenčného spektra, o ktorých udelení sa rozhodlo počas platnosti smernice [2002/20], a v tejto súvislosti s možnosťou predĺženia ich platnosti treba uplatniť článok 5 ods. 2 [tejto smernice], teda článok 5 ods. 2 [štvrtý pododsek] [zmenenej smernice 2002/20], a či sú tieto ustanovenia na tento účel dostatočne jasné, bezpodmienečné a presné, aby bolo na ich základe možné posúdiť primeranosť doby trvania individuálneho práva na využívanie rádiového frekvenčného spektra?
4.
V prípade kladnej odpovede na predchádzajúcu otázku aké kritériá sa majú uplatniť na účely posúdenia primeranosti doby trvania individuálneho práva na využívanie rádiového frekvenčného spektra a povinnosti ho predĺžiť?
5.
Má sa v prípade kladnej odpovede na prvú, druhú a tretiu otázku prihliadnuť na účely rozhodnutia o predĺžení platnosti na skutočnosť, že vnútroštátne ustanovenie platné v čase zániku tohto práva na využívanie výslovne vylučovalo možnosť predĺženia na obdobie dlhšie ako pätnásť rokov?“
O prejudiciálnych otázkach
O druhej otázke
36
Svojou druhou otázkou, ktorú je vhodné preskúmať ako prvú, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 49 ods. 1 a 2 smernice 2018/1972 uplatňuje na predĺženie trvania individuálnych práv na využívanie rádiového frekvenčného spektra udelených pred dňom nadobudnutia účinnosti tejto smernice, ktorých platnosť uplynie po tomto dátume. Prípadne žiada Súdny dvor, aby spresnil podmienky, za ktorých sa táto doba predlžuje podľa tohto ustanovenia.
37
Na úvod je potrebné uviesť, že smernicou 2018/1972 sa ustanovuje kódex elektronických komunikácií. Z odôvodnení 1 a 323, ako aj článku 1 ods. 1 tejto smernice vyplýva, že táto smernica prepracúva niekoľko smerníc vrátane smernice 2002/20 a ustanovuje harmonizovaný a zjednodušený rámec pre reguláciu elektronických komunikačných sietí, elektronických komunikačných služieb a pridružených zariadení a služieb. Uvedená smernica nielen kodifikuje akty práva Únie, ktoré mení alebo nahrádza, ale mení aj regulačný rámec platný pred jej prijatím s cieľom zohľadniť technologický vývoj a vývoj na trhu [pozri v tomto zmysle rozsudky zo 14. marca 2024, Komisia/Poľsko (Európsky kódex elektronických komunikácií), C‑452/22, EU:C:2024:232, bod 84, a zo 14. marca 2024, Komisia/Slovinsko (Európsky kódex elektronických komunikácií), C‑457/22, EU:C:2024:237, bod 74].
38
Podľa článku 124 ods. 1 smernice 2018/1972 členské štáty do 21. decembra 2020 prijmú a uverejnia zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou a od toho istého dátumu tieto ustanovenia uplatňujú. Uvedená smernica však nezahŕňa prechodný režim týkajúci sa individuálnych práv na využívanie rádiového frekvenčného spektra existujúcich k uvedenému dátumu.
39
Za týchto okolností treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry sa nová právna norma v zásade uplatní odo dňa nadobudnutia účinnosti aktu, ktorým sa táto norma zavádza, a že hoci sa neuplatní na právne situácie, ktoré vznikli a definitívne prebehli pred týmto dátumom, uplatní sa bezprostredne na budúce účinky situácie vzniknutej za účinnosti skoršieho zákona, ako aj na nové právne situácie. Bez toho, aby tým bola dotknutá zásada zákazu retroaktívneho uplatnenia právnych aktov, platí niečo iné len vtedy, keď novú normu sprevádzajú osobitné ustanovenia, ktoré konkrétne určujú podmienky jej časovej platnosti (rozsudok z 15. mája 2020, Azienda Municipale Ambiente, C‑15/19, EU:C:2020:371, bod 57 a citovaná judikatúra).
40
Navyše procesné pravidlá sa všeobecne uplatňujú od dátumu, kedy nadobudnú účinnosť, na rozdiel od hmotnoprávnych predpisov, ktoré sa spravidla vykladajú tak, že sa vzťahujú na skutočnosti existujúce pred nadobudnutím ich účinnosti len v rozsahu, v akom z ich znenia, cieľa a štruktúry vyplýva, že sa im má takýto účinok priznať (rozsudok z 15. júna 2021, Facebook Ireland a i., C‑645/19, EU:C:2021:4837, bod 100 a citovaná judikatúra).
41
S cieľom určiť, či sa článok 49 ods. 1 a 2 smernice 2018/1972 uplatňuje na predĺženie individuálnych práv na využívanie, ako sú práva udelené spoločnosti T‑2, je potrebné najprv pripomenúť, že v deň udelenia týchto práv, teda 21. septembra 2006, sa v článku 5 ods. 2 smernice 2002/20 stanovovalo, že „v prípade, keď členské štáty poskytujú práva na používanie na obmedzené časové obdobie, pre spomenutú službu je trvanie primerané“. V znení zmenenom smernicou 2009/140 sa v článku 5 ods. 2 smernice 2002/20 toto znenie zopakovalo a doplnilo sa, že prispôsobenie dĺžky trvania príslušnej službe sa vykonáva „vzhľadom na sledovaný cieľ a potrebné investície, pričom sa náležite zohľadní potreba poskytnúť primerané obdobie na amortizáciu investícií“. Tieto pravidlá preto nestanovili žiadne konkrétne trvanie individuálnych práv na využívanie ani žiadne podmienky ich predĺženia.
42
Pokiaľ ide o článok 49 ods. 1 a 2, treba poznamenať, že sa týkajú individuálnych práv na využívanie rádiového frekvenčného spektra a práv na využívanie, pre ktoré boli stanovené harmonizované podmienky technickými vykonávacími opatreniami v súlade s rozhodnutím č. 676/2002 s cieľom umožniť jeho využívanie pre bezdrôtové širokopásmové elektronické komunikačné služby. V prejednávanej veci zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii vyplýva, že s výhradou overenia vnútroštátnym súdom patria práva dotknuté vo veci samej výlučne do pôsobnosti uvedeného odseku 2.
43
V prvom pododseku tohto ustanovenia sa uvádza, že členské štáty zabezpečia „regulačnú predvídateľnosť pre držiteľov práv na obdobie najmenej 20 rokov“, pokiaľ ide o podmienky investovania do infraštruktúry, pričom zohľadnia požiadavky uvedené v odseku 1 tohto článku, a v jeho druhom pododseku sa uvádza, že „[na] tento účel členské štáty zabezpečia, aby takéto práva boli platné najmenej 15 rokov a aby sa ich platnosť mohla primerane predĺžiť za podmienok stanovených v tomto odseku, ak je to potrebné na dosiahnutie súladu s prvým pododsekom“.
44
Uvedené ustanovenie teda predstavuje hmotnoprávnu normu, ktorá sa v súlade s judikatúrou uvedenou v bode 39 tohto rozsudku uplatňuje na právne situácie, ktoré vznikli a definitívne prebehli pred nadobudnutím účinnosti tejto normy, len pokiaľ z jej znenia, cieľa a štruktúry vyplýva, že jej treba priznať takýto účinok.
45
Po prvé udelenie práv na využívanie spoločnosti T‑2 na obdobie pätnástich rokov predstavuje právny stav, ktorý vznikol a definitívne prebehol, pričom treba pripomenúť, že jednak v rozhodnutí o udelení práv nebolo stanovené žiadne predĺženie po uplynutí tohto obdobia a jednak takéto predĺženie nebolo stanovené ani v smernici 2002/20, ani v zmenenej smernici 2002/20, ktoré boli uplatniteľné pred nadobudnutím účinnosti smernice 2018/1972. Okrem toho zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že agentúra vyhlásila 17. decembra 2020, teda pred uplynutím lehoty na prebratie smernice 2018/1972, verejné obstarávanie na udelenie práv dotknutých vo veci samej, v dôsledku čoho boli tieto práva udelené inému podniku než spoločnosti T‑2. Z tohto spisu navyše nevyplýva, že by T‑2 nadobudla práva na predĺženie alebo dostala také záruky, ktoré by jej v tomto smere umožnili legitímne očakávanie, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.
46
Po druhé zo znenia článku 49 ods. 2 smernice 2018/1972 vyplýva, že toto ustanovenie sa nemá uplatňovať so spätnou účinnosťou. Jeho tretí pododsek totiž stanovuje, že všeobecné kritériá na predĺženie trvania individuálnych práv na využívanie musia byť sprístupnené zainteresovaným stranám „pred udelením práv na využívanie“. Okrem toho štvrtý pododsek stanovuje, že „najneskôr dva roky pred uplynutím pôvodnej doby platnosti [tohto] práva… vykoná príslušný orgán objektívne a výhľadové posúdenie“ týchto kritérií, a dodáva, že predĺženie doby platnosti individuálneho práva na využívanie je podmienené splnením týchto kritérií.
47
Znenie článku 47 ods. 1 tejto smernice, ktoré sa týka podmienok spojených s individuálnymi právami na využívanie rádiového frekvenčného spektra, potvrdzuje vyššie uvedené konštatovanie. Prvý pododsek tohto ustanovenia stanovuje, že príslušné orgány jasne stanovia všetky takéto podmienky „pred“ udelením alebo obnovením takýchto práv, a tretí pododsek stanovuje, že príslušné orgány sa radia a informujú zainteresované strany „včas a transparentným spôsobom“ o podmienkach spojených s uvedenými právami „pred ich uložením“.
48
Pri neexistencii výslovného uvedenia tak účel trvania práv na využívanie stanovený v článku 49 ods. 2 prvom pododseku smernice 2018/1972, ktorým je zabezpečiť regulačnú predvídateľnosť počas obdobia najmenej 20 rokov od udelenia individuálnych práv na využívanie, s prihliadnutím na investície do infraštruktúry, ktoré sa majú vykonať, nie je taký, aby podporoval aj retroaktívny výklad, najmä vzhľadom na to, že článok 5 ods. 2 zmenenej smernice 2002/20, ktorý bol uplatniteľný v čase nadobudnutia účinnosti tejto smernice, odkazoval len na „potreb[u] poskytnúť primerané obdobie na amortizáciu investícií“.
49
Nakoniec treba dodať, že smernica 2018/1972 odkazuje na lehoty, ktorých dodržanie môže byť ťažké v prípade konania o obnove, ktoré sa vzťahuje – ako vo veci samej – na práva udelené už pred nadobudnutím účinnosti tejto smernice. V odôvodnení 131 uvedenej smernice sa totiž uvádza, že možnosť obnovy práv na využívanie by sa mala zvážiť v rámci vhodného časového obdobia pred uplynutím platnosti príslušných práv, napríklad ak sa práva udelili na pätnásť alebo viac rokov, tak aspoň dva roky pred uplynutím platnosti týchto práv, pokiaľ v čase udelenia práv nebola výslovne vylúčená možnosť obnovenia.
50
V dôsledku toho, keďže článok 49 ods. 2 smernice 2018/1972 sa nemá ratione temporis uplatniť na takú právnu situáciu, o akú ide vo veci samej, ktorá vznikla a definitívne prebehla pred nadobudnutím účinnosti tejto smernice, nemajú sa na ňu uplatniť ani ustanovenia odseku 1 tohto článku, na ktoré odkazuje toto prvé ustanovenie.
51
Nie je preto potrebné skúmať podmienky, za ktorých možno na základe týchto ustanovení predĺžiť trvanie individuálnych práv na využívanie, ako sú práva udelené spoločnosti T‑2 pred nadobudnutím účinnosti uvedenej smernice.
52
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na druhú otázku odpovedať tak, že článok 49 ods. 1 a 2 smernice 2018/1972 sa neuplatňuje na predĺženie trvania individuálnych práv na využívanie rádiového frekvenčného spektra, ktoré patria do pôsobnosti tohto odseku 2 a boli udelené pred dňom nadobudnutia účinnosti tejto smernice, ale ktorých platnosť uplynie po tomto dátume.
O prvej a tretej až piatej otázke
53
Svojou prvou a treťou až piatou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate snaží zistiť, či v prípade kladnej odpovede na druhú otázku má článok 49 ods. 1 a 2 smernice 2018/1972 priamy účinok. V prípade zápornej odpovede na druhú otázku sa vnútroštátny súd pýta Súdneho dvora, či sa má vo veci samej priamo uplatniť článok 5 ods. 2 smernice 2002/20 alebo článok 5 ods. 2 zmenenej smernice 2002/20 s cieľom posúdiť primeranosť trvania individuálnych práv na využívanie rádiového frekvenčného spektra a ak áno, aké sú kritériá tohto posúdenia. Vnútroštátny súd tiež žiada Súdny dvor, aby v oboch prípadoch spresnil, či je potrebné zohľadniť skutočnosť, že vnútroštátna právna úprava platná v čase zániku práv bránila akémukoľvek predĺženiu na viac ako pätnásť rokov.
54
Vzhľadom na odpoveď na druhú otázku nie je potrebné rozhodnúť o tom, či má článok 49 ods. 1 a 2 smernice 2018/1972 priamy účinok.
55
Pokiaľ ide o otázku, či možno v konaní vo veci samej priamo uplatniť článok 5 ods. 2 smernice 2002/20 alebo článok 5 ods. 2 zmenenej smernice 2002/20, táto otázka sa javí ako irelevantná, keďže je nesporné, že tieto ustanovenia boli do slovinského práva prebraté správne.
56
V dôsledku toho nie je potrebné určiť ani to, či skutočnosť, že vnútroštátna právna úprava uplatniteľná v čase uplynutia platnosti práv bránila akémukoľvek predĺženiu na obdobie dlhšie ako pätnásť rokov, je relevantná pre analýzu týchto otázok.
O trovách
57
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol takto:
Článok 49 ods. 1 a 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/1972 z 11. decembra 2018, ktorou sa ustanovuje európsky kódex elektronických komunikácií, sa neuplatňuje na predĺženie trvania individuálnych práv na využívanie rádiového frekvenčného spektra, na ktoré sa vzťahuje tento odsek 2 a ktoré boli udelené pred dňom nadobudnutia účinnosti tejto smernice, ale ktorých platnosť uplynie po tomto dátume.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: slovinčina.