62024CJ0263
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (desiata komora)
z 3. júla 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie 2008/675/SVV – Článok 3 ods. 1 a 2 – Zohľadnenie predchádzajúcich odsúdení vyhlásených v inom členskom štáte v novom trestnom konaní – Rovnocenné právne účinky, aké sa priznávajú predchádzajúcim vnútroštátnym odsúdeniam – Rámcové rozhodnutie 2009/315/SVV – Výmena informácií z registrov trestov medzi členskými štátmi – Článok 2 písm. a) – Pojem odsúdenie v trestnom konaní – Správne delikty – Klasifikácia trestných činov podľa vnútroštátneho práva – Skutky, ktoré nie sú podľa vnútroštátneho práva trestnými činmi“
Vo veci C‑263/24 [Smiliev] (
i
),
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Rajonen săd Tutrakan (Okresný súd Tutrakan, Bulharsko) z 15. apríla 2024 a doručený Súdnemu dvoru 15. apríla 2024, ktorý súvisí s trestným konaním proti:
YE,
za účasti:
Rajonna prokuratura Silistra, Teritorialno otdelenie Tutrakan,
SÚDNY DVOR (desiata komora),
v zložení: predseda desiatej komory D. Gratsias (spravodajca), sudcovia E. Regan a J. Passer,
generálny advokát: J. Richard de la Tour,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
Európska komisia, H. Leupold, J. Vondung a I. Zaloguin, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 3 ods. 1 rámcového rozhodnutia Rady 2008/675/SVV z 24. júla 2008 o zohľadňovaní odsúdení v členských štátoch Európskej únie v novom trestnom konaní (Ú. v. EÚ L 220, 2008, s. 32) v spojení s článkom 2 písm. a) rámcového rozhodnutia Rady 2009/315/SVV z 26. februára 2009 o organizácii a obsahu výmeny informácií z registra trestov medzi členskými štátmi (Ú. v. EÚ L 93, 2009, s. 23), zmeneného smernicou Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/884 zo 17. apríla 2019 (Ú. v. EÚ L 151, 2019, s. 143) (ďalej len „rámcové rozhodnutie 2009/315“).
2
Tento návrh bol podaný v rámci trestného konania vedeného proti YE, bulharskému štátnemu príslušníkovi, za vedenie motorového vozidla bez príslušného vodičského preukazu v lehote kratšej ako jeden rok po uložení správnej sankcie za ten istý skutok.
Právny rámec
Medzinárodné právo
3
Článok 13 Európskeho dohovoru o vzájomnej pomoci v trestných veciach (ETS č. 30), podpísaného v Štrasburgu 20. apríla 1959 (ďalej len „Európsky dohovor o vzájomnej pomoci“), v odseku 1 stanovuje:
„Dožiadaná strana zašle odpisy a informácie z registra trestov, vyžiadané od nej justičnými orgánmi zmluvnej strany, ktoré sú potrebné v trestnej veci, v rovnakom rozsahu, v akom ich môže poskytnúť vlastným justičným orgánom v obdobných prípadoch.“
Právo Únie
Dohovor o vzájomnej pomoci medzi členskými štátmi
4
Článok 1 Dohovoru o vzájomnej pomoci v trestných veciach medzi členskými štátmi Európskej únie, vypracovaného Radou v súlade s článkom 34 Zmluvy o Európskej únii (Ú. v. ES C 197, 2000, s. 3; Mim. vyd. 19/008, s. 205, ďalej len „Dohovor o vzájomnej pomoci medzi členskými štátmi“), nazvaný „Vzťah k iným dohovorom o vzájomnej pomoci“, znie takto:
„1.   Účelom tohto dohovoru je doplniť ustanovenia a uľahčiť medzi členskými štátmi Európskej únie uplatňovanie:
a) [Európskeho dohovoru o vzájomnej pomoci];
…“
5
Článok 6 tohto dohovoru s názvom „Zasielanie žiadostí o vzájomnú pomoc“ v odseku 1 stanovuje:
„Žiadosti o vzájomnú pomoc sa zasielajú… písomnou formou alebo akýmkoľvek spôsobom, ktorý umožňuje vyhotovenie písomného záznamu za podmienok umožňujúcich prijímajúcemu členskému štátu overiť ich pravosť. Takéto žiadosti sa zasielajú priamo medzi justičnými orgánmi, ktoré sú miestne príslušné na ich podanie a vybavenie, a ich vybavenie sa zašle rovnakým spôsobom, pokiaľ nie je v tomto článku uvedené inak.
…“
Rámcové rozhodnutie 2008/675
6
V odôvodneniach 2, 3, 5 až 8 a 13 rámcového rozhodnutia 2008/675 sa uvádza:
„(2)
Rada 29. novembra 2000 v súlade so závermi zo zasadnutia Európskej rady v Tampere prijala program opatrení na vykonávanie zásady vzájomného uznávania rozhodnutí v trestných veciach…, ktorý vyžaduje, ‚aby sa prijal jeden alebo niekoľko nástrojov, ktoré ustanovia zásadu, že súd v jednom členskom štáte musí mať možnosť zohľadniť právoplatné trestné rozsudky vyhlásené súdmi v iných členských štátoch, aby mohol posúdiť trestnú minulosť páchateľa, zohľadniť recidívu a určiť druh uplatniteľného trestu a spôsob jeho vykonania‘.
(3)
Účelom tohto rámcového rozhodnutia je ustanoviť pre členské štáty minimálnu povinnosť zohľadňovať odsúdenia vyhlásené v iných členských štátoch. Toto rámcové rozhodnutie by nemalo brániť členským štátom zohľadňovať v súlade so svojím právom, a ak majú dostupné informácie, napríklad konečné rozhodnutia administratívnych orgánov, proti ktorým sa dá odvolať na trestných súdoch, ktoré rozhodujú o vine pri spáchaní trestného činu alebo skutku, ktorý je podľa vnútroštátneho práva trestný ako porušenie právnych noriem.
…
(5)
Mala by sa potvrdiť zásada, že členské štáty by mali odsúdeniu vyhlásenému v inom členskom štáte priznať rovnaké účinky, aké priznávajú odsúdeniu vyhlásenému ich vlastnými súdmi v súlade s vnútroštátnym právom, bez ohľadu na to, či ich vnútroštátne právo tieto účinky považuje za skutkovú otázku alebo za otázku procesného alebo hmotného práva. Cieľom tohto rámcového rozhodnutia však nie je zosúladiť účinky, ktoré rôzne vnútroštátne právne predpisy priznávajú predchádzajúcim odsúdeniam, a povinnosť zohľadňovať predchádzajúce odsúdenia vyhlásené v iných členských štátoch existuje iba v takom rozsahu, v akom sa podľa vnútroštátneho práva zohľadňujú predchádzajúce vnútroštátne odsúdenia.
(6)
Na rozdiel od iných nástrojov cieľom tohto rámcového rozhodnutia nie je vykonávanie súdnych rozhodnutí, ktoré sa prijali v jednom členskom štáte, v inom členskom štáte, ale umožnenie priznania účinkov predchádzajúceho odsúdenia vydaného v jednom členskom štáte počas nového trestného konania v inom členskom štáte, a to v takom rozsahu, v akom sa podľa práva tohto iného členského štátu zohľadňujú predchádzajúce vnútroštátne odsúdenia.
Z toho dôvodu toto rámcové rozhodnutie neustanovuje povinnosť zohľadňovať predchádzajúce odsúdenia napríklad v prípadoch, keď informácie získané podľa uplatniteľných nástrojov nie sú postačujúce, keď by vnútroštátne odsúdenie za čin, za ktorý sa uložili predchádzajúce odsúdenia, nebolo možné, alebo keď je sankcia uložená predchádzajúcim odsúdením vo vnútroštátnom právnom systéme neznáma.
(7)
Účinky odsúdenia vyhláseného v inom členskom štáte by mali byť rovnocenné účinkom vnútroštátneho rozhodnutia v predsúdnom konaní, v súdnom konaní a vo vykonávacom konaní.
(8)
Ak sú počas trestného konania v členskom štáte dostupné informácie o predchádzajúcom odsúdení v inom členskom štáte, malo by sa čo najviac predchádzať tomu, aby sa s dotknutou osobou zaobchádzalo menej priaznivo, ako keby bolo predchádzajúce odsúdenie vnútroštátnym odsúdením.
…
(13)
Toto rámcové rozhodnutie rešpektuje rôzne vnútroštátne riešenia a postupy, ktoré sú potrebné na zohľadnenie predchádzajúceho odsúdenia vyhláseného v inom členskom štáte. Vylúčenie možnosti preskúmať predchádzajúce odsúdenie by nemalo členskému štátu brániť vydať v prípade potreby rozhodnutie, ktorým prizná predchádzajúcemu odsúdeniu rovnocenné právne účinky.…“
7
Článok 1 tohto rámcového rozhodnutia s názvom „Predmet úpravy“ v odseku 1 stanovuje:
„Účelom tohto rámcového rozhodnutia je stanoviť podmienky, za ktorých sa v trestnom konaní proti osobe v členskom štáte zohľadňujú predchádzajúce odsúdenia vyhlásené proti tejto osobe za iné skutky v iných členských štátoch.“
8
Článok 2 uvedeného rámcového rozhodnutia, ktorý má názov „Vymedzenie pojmov“, stanovuje:
„Na účely tohto rámcového rozhodnutia ‚odsúdenie‘ je konečné rozhodnutie trestného súdu, ktorým sa osoba uznáva za vinnú zo spáchania trestného činu.“
9
Článok 3 tohto istého rámcového rozhodnutia, nazvaný „Zohľadnenie odsúdenia vyhláseného v inom členskom štáte v novom trestnom konaní“, v odsekoch 1 až 3 stanovuje:
„1.   Každý členský štát zabezpečí, aby sa v trestnom konaní proti osobe zohľadnili rovnako, ako sa zohľadňujú vnútroštátne odsúdenia, aj predchádzajúce odsúdenia vyhlásené proti tejto osobe za iné skutky v iných členských štátoch, o ktorých získal informácie v súlade s uplatniteľnými nástrojmi vzájomnej právnej pomoci alebo výmeny informácií z registrov trestov, a aby sa im v súlade s vnútroštátnym právom priznali rovnocenné právne účinky ako predchádzajúcim vnútroštátnym odsúdeniam.
2.   Odsek 1 sa uplatňuje v predsúdnom konaní, súdnom konaní a vo vykonávacom konaní, najmä pokiaľ ide o uplatniteľné procesné pravidlá vrátane pravidiel uplatniteľných na predbežnú väzbu, kvalifikáciu trestného činu, druh a výšku trestu, ako aj pravidiel, ktorými sa riadi výkon rozhodnutia.
3.   Zohľadnenie predchádzajúcich odsúdení vyhlásených v iných členských štátoch podľa odseku 1 nesmie ovplyvňovať predchádzajúce odsúdenia členského štátu, ktorý vedie nové konania, alebo jeho rozhodnutia o ich vykonaní ani ich rušiť alebo revidovať.“
Rámcové rozhodnutie 2009/315
10
Odôvodnenia 6 a 10 rámcového rozhodnutia 2009/315 znejú:
„(6)
… hlavným cieľom [rámcového rozhodnutia] je zlepšenie výmeny informácií o odsúdeniach…
…
(10)
Týmto rámcovým rozhodnutím by nemala byť dotknutá možnosť justičných orgánov priamo žiadať o informácie z registrov trestov a priamo si ich zasielať na základe článku 13 v spojení s článkom 15 ods. 3 [Európskeho dohovoru o vzájomnej pomoci], ani článok 6 ods. 1 [Dohovoru o vzájomnej pomoci medzi členskými štátmi].“
11
Článok 1 tohto rámcového rozhodnutia, nazvaný „Predmet úpravy“, stanovuje:
„V tomto rámcovom rozhodnutí sa:
a)
vymedzujú podmienky, za ktorých odsudzujúci členský štát poskytuje informácie o odsúdeniach iným členským štátom;
b)
vymedzujú povinnosti odsudzujúceho členského štátu a členského štátu, ktorého je odsúdený štátnym príslušníkom (ďalej ‚členský štát, ktorého je osoba štátnym príslušníkom‘), a určujú sa metódy, ktoré sa majú dodržať pri odpovedi na žiadosť o poskytnutie informácií z registra trestov;
c)
zavádza decentralizovaný systém informačných technológií na výmenu informácií o odsúdeniach založený na databázach registrov trestov v každom členskom štáte – Európsky informačný systém registrov trestov (ECRIS).“
12
Článok 2 uvedeného rámcového rozhodnutia, ktorý má názov „Vymedzenie pojmov“, stanovuje:
„Na účely tohto rámcového rozhodnutia:
a)
‚odsúdenie‘ je každé právoplatné rozhodnutie trestného súdu voči fyzickej osobe za trestný čin, ak sa tieto rozhodnutia zaznamenávajú v registri trestov odsudzujúceho členského štátu;
…
c)
‚register trestov‘ je vnútroštátny register alebo vnútroštátne registre, v ktorých sa zaznamenávajú odsúdenia v súlade s vnútroštátnym právom;
…“
13
V článku 4 toho istého rámcového rozhodnutia s názvom „Povinnosti odsudzujúceho členského štátu“ sa v odseku 2 uvádza:
„Ústredný orgán odsudzujúceho členského štátu informuje čo najskôr ústredné orgány ostatných členských štátov o všetkých odsúdeniach štátnych príslušníkov týchto ostatných členských štátov vynesených na jeho území tak, ako sú zaznamenané v registri trestov.
…“
14
Článok 7 rámcového rozhodnutia 2009/315, nazvaný „Odpoveď na žiadosť o informácie o odsúdeniach“, v odseku 4 stanovuje:
„V prípade žiadosti podľa článku 6 o informácie z registra trestov o odsúdeniach štátneho príslušníka členského štátu, ktorá sa podá na ústredný orgán iného členského štátu, než je členský štát, ktorého je táto osoba štátnym príslušníkom, dožiadaný členský štát poskytne takéto informácie v rovnakom rozsahu, ako je stanovené v článku 13 [Európskeho dohovoru o vzájomnej pomoci v trestných veciach].“
Bulharské právo
NK
15
Článok 8 ods. 2 Nakazatelen Kodeks (Trestný zákon, ďalej len „NK“) preberá rámcové rozhodnutie 2008/675. Podľa tohto ustanovenia:
„Odsudzujúci rozsudok vyhlásený v inom členskom štáte Európskej únie, ktorý nadobudol právoplatnosť, za skutok, ktorý predstavuje trestný čin podľa [NK], sa zohľadní v každom trestnom konaní vedenom proti tej istej osobe v Bulharskej republike“.
16
Článok 66 ods. 1 NK znie:
„Keď súd uloží trest odňatia slobody na najviac tri roky, výkon uloženého trestu sa môže podmienečne odložiť na obdobie troch až piatich rokov, ak osoba nebola odsúdená na trest odňatia slobody za trestný čin všeobecnej povahy a súd rozhodne, že dosiahnutie účelu trestu, a najmä náprava odsúdeného si nevyžaduje výkon trestu.“
17
Článok 78a NK v odseku 1 stanovuje:
„Dospelú osobu súd oslobodí od trestnej zodpovednosti a uloží jej pokutu od [1000] do [5000] [bulharských levov (BGN)] [približne od 500 do 2500 eur], ak sú súčasne splnené tieto podmienky:
a)
… trestný čin sa potrestá trestom odňatia slobody na najviac tri roky alebo iným miernejším trestom, ak bol spáchaný úmyselne, alebo odňatím slobody na maximálne päť rokov alebo iným menej závažným trestom, ak ide o trestný čin z nedbanlivosti;
b)
páchateľ nebol odsúdený za trestný čin všeobecnej povahy a nebol oslobodený od trestnoprávnej zodpovednosti podľa tejto kapitoly;
c)
bola nahradená majetková ujma vyplývajúca z trestného činu.“
18
Článok 343c NK znie takto:
„1.   Kto vedie motorové vozidlo počas obdobia trvania výkonu trestu pozbavenia práva viesť motorové vozidlo po tom, ako bol za rovnaký skutok potrestaný v správnom konaní, potrestá sa odňatím slobody až na tri roky a peňažným trestom od [200] do [1000] BGN [približne od 100 do 500 eur].
2.   Kto do jedného roka od odsúdenia v rámci správneho konania za vedenie motorového vozidla bez príslušného vodičského preukazu spácha taký skutok, potrestá sa odňatím slobody na jeden až tri roky a peňažným trestom od [500] do [1200] BGN [približne od 250 do 600 eur].“
19
Podľa článku 345 NK:
„1.   Kto používa značku s evidenčným číslom vydanú pre iné motorové vozidlo alebo značku s evidenčným číslom, ktorá nebola vydaná príslušnými orgánmi, potrestá sa odňatím slobody až na jeden rok alebo peňažným trestom od [500] do [1000] BGN [približne od 250 do 500 eur].
2.   Trest podľa odseku 1 sa vzťahuje aj na toho, kto vedie motorové vozidlo, ktoré nie je riadne zaregistrované“.
Nakazatelno‑procesualen kodex
20
Podľa článku 247 ods. 1 Nakazatelno‑procesualen kodex (Trestný poriadok) (DV č. 86 z 28. októbra 2005) sa prvostupňové konanie začína na základe obžaloby alebo na základe trestného oznámenia podaného poškodeným trestného činu.
Naredba no 8 za funkciite i organizacijata na dejnostta na bjurata za sădimost
21
Článok 40 Naredba no 8 za funkciite i organizacijata na dejnostta na bjurata za sădimost (nariadenie č. 8 o funkciách a organizácii činnosti registra trestov) z 26. februára 2008 v odseku 1 stanovuje:
„Všetky odsúdenia a správne sankcie uložené podľa článku 78a NK sa zapisujú do zoznamu odsúdení…“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
22
YE bola uložená správna sankcia na základe zápisnice zo 7. marca 2023 s účinnosťou od 4. mája 2023 za vedenie motorového vozidla bez príslušného vodičského preukazu. V rámci prejednávanej veci je obvinený z toho, že 25. októbra 2023 sa opätovne dopustil tých istých skutkov v lehote kratšej ako jeden rok po tom, čo bol za tieto skutky potrestaný v správnom konaní, čo je trestný čin stanovený v článku 343c ods. 2 NK.
23
YE je trestne stíhaný na Rajonen săd Tutrakan (Okresný súd Tutrakan, Bulharsko), ktorý je vnútroštátnym súdom. V priebehu súdneho vyšetrovania bolo zistené, že YE bol vnútroštátnymi súdmi viackrát odsúdený, a to 2. novembra 2023 za používanie falošného vodičského preukazu, čo je trestný čin uvedený v článku 316 NK v spojení s článkom 308 ods. 1 NK, 7. decembra 2023 za trestný čin totožný s trestným činom uvedeným v bode 22 tohto rozsudku a 19. januára 2024 opäť za používanie falošného vodičského preukazu. Všetky tieto odsúdenia boli spojené s podmienečným trestom odňatia slobody uloženým na základe článku 66 ods. 1 NK.
24
Vnútroštátny súd okrem toho na základe informácií zo systému ECRIS konštatoval, že YE bol odsúdený za porušenia právnych predpisov v oblasti cestnej premávky aj v iných členských štátoch.
25
Na jednej strane tak Politierechtbank Vilvoorde (Priestupkový súd Vilvoorde, Belgicko) rozsudkom z 15. novembra 2021, ktorý nadobudol právoplatnosť 3. januára 2022, vyniesol proti YE viacero odsúdení týkajúcich sa porušení belgickej právnej úpravy, ku ktorým došlo 14. júna 2020 v Zaventeme (Belgicko).
26
Po prvé za to, že na jednej strane viedol vozidlo, pričom nebolo kryté povinným poistením občianskoprávnej zodpovednosti, a na druhej strane za to, že viedol na verejnej komunikácii neregistrované vozidlo alebo vozidlo, na ktorom nebola pripevnená evidenčná značka vydaná v čase registrácie, bol YE uložený peňažný trest vo výške 800 eur alebo v prípade nezaplatenia v zákonnej lehote trest zákazu vedenia motorového vozidla na 30 dní, ako aj na odňatie práva viesť akékoľvek motorové vozidlo na obdobie jedného mesiaca.
27
Po druhé mu bol uložený peňažný trest vo výške 200 eur alebo v prípade jeho nezaplatenia v zákonnej lehote trest zákazu vedenia motorového vozidla na dobu 30 dní, ako aj odňatie práva riadiť akékoľvek motorové vozidlo na obdobie 15 dní za používanie mobilného telefónu počas vedenia vozidla na verejnej komunikácii, pričom toto vozidlo nebolo zastavené alebo zaparkované.
28
Po tretie mu bol uložený peňažný trest vo výške 200 eur alebo v prípade jeho nezaplatenia v zákonnej lehote trest odňatia slobody v trvaní troch dní za to, že viedol na verejných komunikáciách vozidlo registrované v Belgicku, ktoré nemalo platné osvedčenie o technickej kontrole, príslušnú nálepku o technickej kontrole a identifikačnú správu, technický preukaz alebo doklad o vizuálnej kontrole vozidla zodpovedajúci jeho používaniu.
29
Na druhej strane rozsudkom zo 16. augusta 2023, ktorý nadobudol právoplatnosť 16. septembra 2023, Amtsgericht Prüm (Okresný súd Prüm, Nemecko) uložil YE peňažný trest vo výške 50 eur za vedenie vozidla bez vodičského preukazu alebo po odňatí vodičského oprávnenia.
30
Rozsudkom z 15. decembra 2023 vnútroštátny súd uznal YE s prihliadnutím na jeho predchádzajúce odsúdenia za vinného z vedenia motorového vozidla bez vodičského preukazu a uložil mu nepodmienečný trest odňatia slobody, ako aj peňažný trest.
31
Dňa 27. februára 2024 Okrăžen săd Silistra (Krajský súd Silistra, Bulharsko) zrušil tento rozsudok a vrátil vec inému rozhodovaciemu zloženiu vnútroštátneho súdu, pričom mu nariadil preskúmať, či sankcie uložené belgickým súdom vyvolávajú právne účinky.
32
Vnútroštátny súd sa domnieva, že výklad článku 3 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/675 v spojení s článkom 2 písm. a) rámcového rozhodnutia 2009/315 je nevyhnutný pre rozhodnutie sporu vo veci samej. Domnieva sa totiž, že uznanie právnych účinkov odsúdení vyhlásených v Belgicku, ako aj odsúdení vyhlásených v Nemecku má vplyv na trest, ktorý by mohol byť uložený obžalovanému, keďže tieto odsúdenia nadobudli právoplatnosť v rozhodnej dobe z hľadiska skutkových okolností vo veci samej, a teda predstavujú „predchádzajúce odsúdenia“ v zmysle článku 3 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/675.
33
V zásade je možné obžalovaného oslobodiť od trestnej zodpovednosti a uložiť mu správnu sankciu podľa článku 78a ods. 1 písm. b) NK, ak obvinený nebol odsúdený za trestný čin „všeobecnej povahy“. Výkon trestu odňatia slobody je možné odložiť aj na základe článku 66 ods. 1 NK, ak obžalovaný nebol predtým odsúdený na takýto trest za spáchanie trestného činu všeobecnej povahy.
34
Vnútroštátny súd sa pýta na kritériá, ktoré mu umožňujú určiť, či sa protiprávne konania, ktorých sa dopustil YE a ktoré boli sankcionované belgickými a nemeckými súdmi, majú kvalifikovať ako trestné činy alebo ako správne delikty na účely ich zohľadnenia v rámci konania vo veci samej.
35
V prvom rade sa domnieva, že článok 3 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/675 sa má vykladať v tom zmysle, že treba zohľadniť odsúdenia vyhlásené za skutky, za ktoré možno uložiť sankciu, a nielen za trestné činy, pričom tento posledný uvedený pojem má v bulharskom práve užší význam.
36
Na podporu tohto výkladu uvádza, že bulharské znenie článku 2 rámcového rozhodnutia 2008/675 skutočne na účely definície pojmu „odsúdenie“ odkazuje na každé právoplatné rozhodnutie, ktorým sa osoba uznáva za vinnú zo spáchania „trestného činu“ (v bulharskom jazyku „prestăplenie“). Uvádza však, že článok 2 písm. a) rámcového rozhodnutia 2009/315 v tom istom jazykovom znení definuje pojem „odsúdenie“ ako každé právoplatné rozhodnutie trestného súdu voči fyzickej osobe za „skutok, za ktorý možno uložiť sankciu“ (v bulharskom jazyku „nakazuemo dejanie“). Rovnako znenie v nemeckom a holandskom jazyku tohto posledného uvedeného ustanovenia používa pojmy „Straftat“ a „strafbaar feit“, ktoré sú analogické.
37
V druhom rade vnútroštátny súd uvádza, že bulharské právo rozlišuje medzi „trestnými“ činmi a „správnymi“ deliktami, pričom posledné uvedené sa vo všeobecnosti nezapisujú do registra trestov, a preto ich nemožno kvalifikovať ako „skutky, za ktoré možno uložiť sankciu“ v zmysle článku 2 písm. a) rámcového rozhodnutia 2009/315 v znení v bulharskom jazyku. V súlade s článkom 40 ods. 1 nariadenia č. 8 z 26. februára 2008 sa však do registra trestov zapisujú nielen odsúdenia za trestné činy, ale aj správne sankcie uložené podľa článku 78a NK. Okrem toho spresňuje, že článok 247 trestného poriadku zavádza rozlišovanie medzi trestnými činmi „všeobecnej povahy“, teda trestnými činmi, pri ktorých sa trestné konanie začína na základe obžaloby prokurátora, a trestnými činmi „súkromnej povahy“, pri ktorých sa trestné konanie začína na základe trestného oznámenia poškodeného.
38
Uvádza, že nemecké a belgické právo naopak používa odlišnú klasifikáciu skutkov, za ktoré možno uložiť sankciu, pričom nemecké právo rozlišuje dve kategórie skutkov, a to na jednej strane trestné činy („Verbrechen“) a na druhej strane prečiny („Vergehen“), pričom belgické právo stanovuje triedenie do troch kategórií, a to trestné činy („crimes“), prečiny („délits“) a priestupky („contraventions“).
39
Informácie poskytnuté systémom ECRIS pritom neumožňujú určiť kategóriu, do ktorej patria podľa príslušného vnútroštátneho práva skutky, ktorých sa týkajú predchádzajúce rozsudky vydané v Belgicku a Nemecku, čo podľa vnútroštátneho súdu bráni tomu, aby určil, či má tieto skutky podľa bulharského práva považovať za správne delikty alebo trestné činy, a v druhom prípade či ide o trestné činy všeobecnej alebo súkromnej povahy.
40
V treťom rade vnútroštátny súd vyvodzuje, že ak by sa uvedené skutky mali podľa bulharského práva považovať za skutky s rovnocenným účinkom ako skutky zapísané v registri trestov a v systéme ECRIS, bude povinný konštatovať, že odsúdenia vydané belgickými a nemeckými súdmi môžu podľa bulharského práva predstavovať len odsúdenia za trestné činy alebo rozhodnutia o oslobodení od trestnej zodpovednosti v zmysle článku 78a NK. V tejto súvislosti jednak poznamenáva, že tieto odsúdenia nie sú do systému ECRIS prevzaté ako rozhodnutia o oslobodení od trestnej zodpovednosti. Ďalej uvádza, že dotknuté kategórie trestných činov zahŕňajú skutky, ktoré nemali za následok poškodených. Z toho vyvodzuje, že dotknuté skutky sú trestnými činmi všeobecnej povahy, čo vo veci samej vylučuje uplatnenie článkov 66 a 78a NK.
41
V prípade, že by vnútroštátny súd nebol povinný konštatovať, že odsúdenia uvedené v systéme ECRIS sú rovnocenné s odsúdeniami uvedenými v bulharskom registri trestov, vnútroštátny súd poznamenáva, že neexistujú kritériá umožňujúce posúdiť, do ktorých kategórií skutkov, za ktoré možno uložiť sankciu, spadajú skutky, za ktoré bol obžalovaný odsúdený v Belgicku a Nemecku, a že zohľadnenie odsúdení vyhlásených v tejto súvislosti sa bude musieť určiť od prípadu k prípadu. V tejto súvislosti možno dospieť k záveru, že tresty uložené zahraničnými súdmi sú odsúdeniami za správne delikty, ktoré sa nemajú zohľadniť.
42
Domnieva sa však, že zápis odsúdení do registra trestov pre určité kategórie trestných činov je odôvodnený hrozbou pre verejný poriadok, ktorú podľa zákonodarcu dotknutého členského štátu tieto trestné činy predstavujú, pričom toto posúdenie musia ostatné členské štáty akceptovať. Povinnosť stanovená v článku 3 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/675 sa pritom týka zohľadnenia odsúdení, ktoré sa tento členský štát rozhodol zapísať do registra trestov, týmito ostatnými členskými štátmi, a teda zohľadnenia týchto odsúdení zhodne s tým, čo stanovuje jeho vnútroštátna právna úprava, pokiaľ ide o účinky vnútroštátnych odsúdení zapísaných do jeho registra trestov.
43
V štvrtom rade vnútroštátny súd uvádza, že článok 8 ods. 2 NK umožňuje zohľadnenie odsúdenia vyhláseného v inom členskom štáte len v súvislosti so skutkami, ktoré predstavujú trestný čin v zmysle bulharského trestného zákona. Navyše v súlade s odôvodnením 6 rámcového rozhodnutia 2008/675 príslušný vnútroštátny súd nie je povinný zohľadniť predchádzajúce odsúdenie vyhlásené v inom členskom štáte, ak by nebolo možné vyhlásiť vnútroštátne odsúdenie za skutok, ktorý už bol predmetom predchádzajúceho odsúdenia.
44
Podľa vnútroštátneho súdu možno teda vo veci samej zohľadniť len odsúdenie vyhlásené nemeckým súdom, pretože zodpovedá odsúdeniu za trestný čin uvedený v článku 343c NK, a odsúdenie vyhlásené belgickým súdom v súvislosti s vedením neregistrovaného vozidla, pretože zodpovedá odsúdeniu za trestný čin uvedený v článku 345 NK. Za ostatné skutky, ktorých sa týkali odsúdenia vyhlásené týmto belgickým súdom, nemožno podľa bulharského práva uložiť sankciu ako za trestné činy, najmä za vedenie vozidla, ktoré neprešlo technickou kontrolou. Odsúdenie vyhlásené za tento posledný uvedený trestný čin pritom zodpovedá trestu odňatia slobody, čo podľa vnútroštátneho súdu znamená, že ak by bol jeho účinok uznaný, nebolo by možné uložiť podmienečný trest podľa článku 66 NK za trestný čin, o ktorý ide vo veci samej.
45
Z toho dôvodu sa vnútroštátny súd domnieva, že neexistuje rozpor medzi článkom 8 ods. 2 NK a článkom 3 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/675. Takýto výklad umožňuje na jednej strane zabezpečiť, aby sa situácia obžalovaného nezhoršila uložením prísnejšieho trestu, než keby bol za ten istý skutok odsúdený vnútroštátnym súdom, a na druhej strane zabrániť tomu, aby v praxi došlo k výkonu odsudzujúceho rozhodnutia za skutok, ktorý nie je vo vykonávajúcom štáte stíhaný.
46
Za týchto okolností Rajonen săd Tutrakan (Okresný súd Tutrakan, Bulharsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 3 ods. 1 rámcového rozhodnutia [2008/675] v spojení s článkom 2 písm. a) rámcového rozhodnutia [2009/315] vykladať v tom zmysle, že zohľadnenie predchádzajúcich odsúdení tej istej osoby v iných členských štátoch znamená, že súd, ktorý vedie nové trestné konanie proti tej istej osobe (rozhodujúci súd), je povinný zohľadniť, že predchádzajúce odsúdenia zaznamenané v systéme ECRIS vyhlásené v iných členských štátoch sa týkajú tých istých kategórií skutkov, za ktoré možno uložiť trest, klasifikovaných podľa vnútroštátneho práva podľa ich spoločenskej nebezpečnosti, ktoré podliehajú zápisu do registra trestov v štáte rozhodujúceho súdu? Ak existuje viacero kategórií skutkov, za ktoré možno uložiť sankciu, ktoré podliehajú zápisu do registra trestov podľa vnútroštátneho práva rozhodujúceho súdu a ktorých právne dôsledky sú v prípade odsúdenia odlišné, prináleží vnútroštátnemu súdu, ktorý vedie trestné konanie proti danej osobe, aby v každom jednotlivom prípade posúdil, do ktorej kategórie podľa vnútroštátnej klasifikácie patria skutky, ktoré viedli k predchádzajúcim odsúdeniam vyhláseným v iných členských štátoch? V ktorých prípadoch by sa malo takéto posúdenie vykonať?
2.
Má sa článok 3 ods. 1 rámcového rozhodnutia [2008/675] vykladať v tom zmysle, že povoľuje vnútroštátnu právnu úpravu, v ktorej sa stanovuje, že súd je povinný nezohľadňovať predchádzajúce odsúdenia vyhlásené v inom členskom štáte Európskej únie za skutky, ktoré nie sú trestnými činmi podľa vnútroštátneho práva rozhodujúceho súdu?“
Konanie na Súdnom dvore
47
Rozhodnutím z 24. júna 2024 predseda Súdneho dvora rozhodol o prednostnom prejednaní tejto veci podľa článku 53 ods. 3 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.
48
Uznesením predsedu Súdneho dvora z 29. júla 2024 bola žiadosť vnútroštátneho súdu o prejednanie veci v skrátenom súdnom konaní podľa článku 105 rokovacieho poriadku zamietnutá.
O prejudiciálnych otázkach
49
Preskúmanie prejudiciálnych otázok treba začať druhou otázkou.
O druhej otázke
50
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/675 vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej príslušný súd nemôže na účely rozhodnutia o trestnom stíhaní zohľadniť predchádzajúce odsúdenia vyhlásené v inom členskom štáte voči osobe, proti ktorej sa vedie toto stíhanie, za skutky, ktoré nie sú trestnými činmi podľa vnútroštátneho práva.
51
Podľa článku 1 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/675 je účelom tohto rozhodnutia stanoviť podmienky, za ktorých sa v trestnom konaní proti osobe v členskom štáte zohľadňujú predchádzajúce odsúdenia vyhlásené proti tejto osobe za iné skutky v iných členských štátoch.
52
S týmto cieľom článok 3 ods. 1 tohto rámcového rozhodnutia v spojení s odôvodnením 5 stanovuje, že členské štáty sú v tejto súvislosti povinné zabezpečiť, aby sa predchádzajúce odsúdenia vyhlásené v iných členských štátoch, o ktorých získali informácie v súlade s uplatniteľnými nástrojmi vzájomnej právnej pomoci alebo výmeny informácií z registrov trestov, jednak zohľadnili rovnako, ako sa zohľadňujú skoršie vnútroštátne odsúdenia podľa vnútroštátneho práva, a jednak aby sa im v súlade s vnútroštátnym právom priznali rovnocenné právne účinky, aké vnútroštátne právo v tejto súvislosti priznáva vnútroštátnym odsúdeniam, pokiaľ ide o skutkové okolnosti, alebo hmotnoprávne, či procesnoprávne účinky (rozsudok z 21. septembra 2017, Beškov, C‑171/16, EU:C:2017:710, bod 26).
53
Z odôvodnenia 5 uvedeného rámcového rozhodnutia však vyplýva, že jeho cieľom nie je zosúladiť účinky, ktoré rôzne vnútroštátne právne predpisy priznávajú predchádzajúcim odsúdeniam, a povinnosť zohľadňovať predchádzajúce odsúdenia vyhlásené v iných členských štátoch existuje iba v takom rozsahu, v akom sa podľa vnútroštátneho práva zohľadňujú predchádzajúce vnútroštátne odsúdenia. Ako zdôrazňuje odôvodnenie 3 rámcového rozhodnutia 2008/675, povinnosť členských štátov stanovená v článku 3 ods. 1 tohto rozhodnutia zohľadňovať v novom trestnom konaní odsúdenia vyhlásené v iných členských štátoch je minimálna.
54
Ako navyše výslovne spresňuje odôvodnenie 6 tohto rámcového rozhodnutia, na rozdiel od iných nástrojov cieľom tohto rámcového rozhodnutia nie je vykonávanie súdnych rozhodnutí, ktoré sa prijali v jednom členskom štáte, v inom členskom štáte, ale umožnenie priznania účinkov predchádzajúceho odsúdenia vydaného v jednom členskom štáte počas nového trestného konania v inom členskom štáte, a to v takom rozsahu, v akom sa podľa práva tohto iného členského štátu zohľadňujú predchádzajúce vnútroštátne odsúdenia. Z toho dôvodu uvedené rámcové rozhodnutie neustanovuje povinnosť zohľadňovať predchádzajúce odsúdenia napríklad v prípadoch, keď informácie získané podľa uplatniteľných nástrojov nie sú postačujúce, keď by vnútroštátne odsúdenie za čin, za ktorý sa uložili predchádzajúce odsúdenia, nebolo možné, alebo keď je sankcia uložená predchádzajúcim odsúdením vo vnútroštátnom právnom systéme neznáma.
55
Zo znenia článku 3 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/675 v spojení s jeho odôvodneniami 3, 5 a 6 teda vyplýva, že toto ustanovenie neukladá členským štátom povinnosť zohľadniť v trestnom konaní predchádzajúce odsúdenia vyhlásené voči dotknutej osobe v inom členskom štáte, ak boli vydané za skutky, ktoré nie sú trestnými činmi podľa vnútroštátneho práva, a teda nemôžu byť v rámci tohto práva predmetom odsúdenia v trestnom konaní.
56
Uvedené ustanovenie preto nezakazuje členskému štátu, aby vo svojej vnútroštátnej právnej úprave stanovil ustanovenie, ktoré príslušným súdom ukladá povinnosť nezohľadniť predchádzajúce odsúdenia vyhlásené v inom členskom štáte voči osobe, proti ktorej sa vedie trestné konanie, za skutky, ktoré podľa vnútroštátneho práva nie sú trestnými činmi.
57
V prejednávanej veci nebráni tomu, aby vnútroštátny súd v súlade so svojím vnútroštátnym právom zohľadnil len predchádzajúce odsúdenie vyhlásené voči obžalovanému vo veci samej v Nemecku za vedenie vozidla bez vodičského preukazu a odsúdenie vyhlásené voči nemu v Belgicku za vedenie neregistrovaného vozidla, keďže podľa informácií tohto súdu sa iba tieto odsúdenia týkajú skutkov, ktoré podľa tohto vnútroštátneho práva predstavujú trestné činy, ktoré ako také môžu byť predmetom odsúdenia.
58
S prihliadnutím na vyššie uvedené treba na druhú otázku odpovedať tak, že článok 3 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/675 sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej príslušný súd nemôže na účely rozhodnutia o trestnom stíhaní zohľadniť predchádzajúce odsúdenia vyhlásené v inom členskom štáte voči osobe, proti ktorej sa vedie toto stíhanie, za skutky, ktoré nie sú trestnými činmi podľa vnútroštátneho práva, a teda nemôžu byť v rámci tohto práva predmetom odsúdenia v trestnom konaní.
O prvej otázke
59
Na úvod je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry v rámci konania na základe spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom zakotveného v článku 267 ZFEÚ prislúcha Súdnemu dvoru poskytnúť vnútroštátnemu súdu odpoveď potrebnú na rozhodnutie vo veci, ktorú prejednáva. Z tohto pohľadu Súdnemu dvoru prináleží v prípade potreby preformulovať otázky, ktoré sú mu položené. Navyše Súdny dvor môže vziať do úvahy aj ustanovenia práva Únie, na ktoré sa vnútroštátny súd v znení svojej otázky neodvolával [rozsudok z 5. decembra 2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Uznanie a výkon peňažných sankcií, C‑671/18, EU:C:2019:1054, bod 26 citovaná judikatúra].
60
V prejednávanej veci treba na jednej strane uviesť, že svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate snaží zistiť, či skutky, ktoré boli predmetom predchádzajúcich odsúdení, ktoré sa vzťahovali na osobu dotknutú v trestnom konaní vo veci samej v iných členských štátoch, musí kvalifikovať s prihliadnutím na typológiu skutkov, za ktoré možno uložiť sankciu podľa jeho vnútroštátneho práva, ktoré rozlišuje medzi týmito skutkami podľa toho, či ide o správne delikty alebo trestné činy, a rozdeľuje trestné činy do dvoch kategórií, z ktorých prvá sa týka trestných činov „všeobecnej povahy“, v súvislosti s ktorými je trestné stíhanie začaté na základe obžaloby prokurátora, a druhá sa týka trestných činov „súkromnej povahy“, v prípade ktorých sa toto trestné konanie začína na základe oznámenia poškodeného.
61
Na druhej strane treba zdôrazniť, že článok 3 ods. 2 rámcového rozhodnutia 2008/675 spresňuje pôsobnosť článku 3 ods. 1 tohto rámcového rozhodnutia, na ktorý odkazuje prvá otázka, pričom uvádza, že tento odsek uvedený ako posledný sa uplatňuje v predsúdnom konaní, súdnom konaní a vo vykonávacom konaní, najmä pokiaľ ide o uplatniteľné procesné pravidlá vrátane pravidiel uplatniteľných na predbežnú väzbu, kvalifikáciu trestného činu, druh a výšku trestu, ako aj pravidiel, ktorými sa riadi výkon rozhodnutia. Touto prvou otázkou sa pritom vnútroštátny súd pýta práve na kvalifikáciu trestných činov, za ktoré bola osoba, proti ktorej vedie trestné stíhanie, v minulosti odsúdená v iných členských štátoch, a to vzhľadom na vplyvy takejto kvalifikácie na rozhodnutie, ktoré môže voči nej prijať.
62
Treba preto konštatovať, že svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 ods. 1 a 2 rámcového rozhodnutia 2008/675 v spojení s článkom 2 písm. a) rámcového rozhodnutia 2009/315 vykladať v tom zmysle, že prináleží príslušnému vnútroštátnemu súdu, aby na účely zohľadnenia predchádzajúcich odsúdení vyhlásených v inom členskom štáte voči osobe, proti ktorej sa vedie trestné konanie, posúdil, či sa skutky, ktoré boli predmetom týchto odsúdení zaznamenaných v systéme ECRIS, majú vzhľadom na klasifikáciu podľa vnútroštátneho práva kvalifikovať ako trestné činy alebo správne delikty a v prvom prípade ako trestné činy všeobecnej povahy alebo ako trestné činy súkromnej povahy, ak sa právne dôsledky stanovené vnútroštátnym právom líšia v závislosti od kategórie, do ktorej patrí skutok, ktorý bol predmetom predchádzajúceho odsúdenia.
63
Ako bolo pripomenuté v bode 52 vyššie, článok 3 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/675 ukladá členským štátom povinnosť zabezpečiť, aby sa v trestnom konaní proti osobe jednak zohľadnili predchádzajúce „odsúdenia“ vyhlásené v iných členských štátoch rovnako, ako sa zohľadňujú podľa vnútroštátneho práva, a jednak aby sa im v súlade s vnútroštátnym právom priznali „rovnocenné“ právne účinky, aké vnútroštátne právo v tejto súvislosti priznáva vnútroštátnym odsúdeniam. Okrem toho zo znenia článku 3 ods. 2 tohto rámcového rozhodnutia, uvedeného v bode 61 vyššie, vyplýva, že táto povinnosť sa uplatňuje najmä na kvalifikáciu trestného činu, ako aj na druh a výšku uloženého trestu.
64
V tomto kontexte si prvá otázka vyžaduje určiť rozsah pojmu „odsúdenie“ v zmysle článku 2 rámcového rozhodnutia 2008/675, ako aj pojmu „rovnocenné“ v zmysle článku 3 ods. 1 tohto rámcového rozhodnutia s cieľom vymedziť povinnosti vnútroštátnych súdov stanovené v tomto poslednom uvedenom ustanovení, pokiaľ ide o zohľadnenie „predchádzajúcich odsúdení vyhlásených v inom členskom štáte“ a priznanie týmto odsúdeniam „v súlade s vnútroštátnym právom…rovnocenn[ých] právn[ych] účink[ov] ako predchádzajúcim vnútroštátnym odsúdeniam“.
65
V prvom rade podľa článku 2 tohto rámcového rozhodnutia „odsúdenie“ je na účely tohto rozhodnutia „konečné rozhodnutie trestného súdu, ktorým sa osoba uznáva za vinnú zo spáchania trestného činu“.
66
Na úvod treba zdôrazniť, že skutočnosť, ktorú uviedol vnútroštátny súd, že článok 2 písm. a) rámcového rozhodnutia 2009/315 v znení v bulharskom jazyku definuje pojem „odsúdenie“ odkazom na pojem „skutok, za ktorý možno uložiť sankciu“, nevyhnutne neznamená – na rozdiel od toho, čo tvrdí tento súd –, že tento posledný uvedený pojem treba použiť na účely vymedzenia pojmu „odsúdenie“ v zmysle článku 2 rámcového rozhodnutia 2008/675 bez ohľadu na to, že toto posledné uvedené ustanovenie odkazuje na pojem „trestný čin“ z dôvodu, že tento pojem má v bulharskom jazyku užší význam ako pojem „skutok, za ktorý možno uložiť sankciu“.
67
V tejto súvislosti treba poznamenať, že v súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora sa nemôže formulácia použitá v jednej z jazykových verzií ustanovenia práva Únie chápať ako jediný základ na výklad tohto ustanovenia, prípadne sa nemôže považovať za ustanovenie, ktoré má prednosť pred inými jazykovými verziami. Potreba jednotného uplatňovania, a teda výkladu aktu Únie totiž vylučuje, aby bol tento akt posudzovaný izolovane v jednej zo svojich jazykových verzií, ale naopak vyžaduje, aby bolo predmetné ustanovenie vykladané v závislosti od všeobecnej systematiky a účelu právnej úpravy, ktorej je súčasťou, najmä v zmysle všetkých jazykových verzií (rozsudok z 5. decembra 2024, Network One Distribution, C‑506/23, EU:C:2024:1003, bod 27 a citovaná judikatúra).
68
V prejednávanej veci treba uviesť, že vo väčšine jazykových znení článku 2 rámcového rozhodnutia 2008/675, ako aj článku 2 písm. a) rámcového rozhodnutia 2009/315 sa odkazuje na pojem „trestný čin“. Je to tak najmä v nemeckom a holandskom znení týchto dvoch ustanovení, ktoré používajú pojmy „Straftat“ a „strafbaar feit“, ktoré zodpovedajú tomuto pojmu, a nie všeobecnejšiemu pojmu „skutok, za ktorý možno uložiť sankciu“.
69
Výklad, podľa ktorého je pojem „odsúdenie“ v zmysle článku 2 rámcového rozhodnutia 2008/675 definovaný len odkazom na trestné činy, podporuje odôvodnenie 3 rámcového rozhodnutia 2008/675. Z tohto odôvodnenia totiž vyplýva, že tento pojem nezahŕňa konečné rozhodnutia administratívneho orgánu, ktorý rozhoduje o vine pri spáchaní „trestného činu alebo skutku, ktorý je podľa vnútroštátneho práva trestný ako porušenie právnych noriem“. Normotvorca Únie tým zamýšľal zaviesť rozlišovanie medzi trestnými činmi a skutkami, ktoré sú podľa vnútroštátneho práva trestné a ktoré nemajú trestnoprávnu povahu.
70
Tento výklad potvrdzujú aj ciele rámcového rozhodnutia 2008/675 a rámcového rozhodnutia 2009/315, ktoré sú neoddeliteľne spojené. Je totiž potrebné, aby príslušné orgány členských štátov spolupracovali s náležitou starostlivosťou a jednotne, pokiaľ ide o výmenu informácií o odsúdeniach za trestné činy, aby sa zabránilo tomu, že vnútroštátne súdne orgány rozhodujúce v novom trestnom konaní proti osobe, ktorá už bola odsúdená súdmi iných členských štátov na základe iných skutočností, budú rozhodovať bez toho, aby zohľadnili tieto predchádzajúce odsudzujúce rozhodnutia (pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. júla 2018, Lada, C‑390/16, EU:C:2018:532, bod 47).
71
Z vyššie uvedeného vyplýva, že pojem „odsúdenie“ v zmysle článku 2 rámcového rozhodnutia 2008/675 v spojení s jeho odôvodnením 3, ktorý je v súlade s pojmom uvedeným v článku 2 písm. a) rámcového rozhodnutia 2009/315, odkazuje na právoplatné rozhodnutie trestného súdu, ktorým sa osoba uznáva za vinnú zo spáchania „trestného činu“, a nie všeobecnejšie „skutku, za ktorý je možné uložiť sankciu“ alebo „skutku, ktorý je podľa vnútroštátneho práva trestný ako porušenie právnych noriem“. Rovnako, ako už bolo uvedené v bode 69 vyššie, tento pojem nezahŕňa konečné rozhodnutia administratívnych orgánov bez ohľadu na povahu skutku, za ktorý stanovili zodpovednosť dotknutej osoby.
72
Z toho vyplýva, že povinnosť členských štátov uvedená v článku 3 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/675 sa týka len právoplatných rozhodnutí vyhlásených trestným súdom iného členského štátu, ktorými sa dotknutá osoba uznáva za vinnú zo spáchania trestného činu. Okrem toho, ako výslovne vyplýva zo znenia tohto ustanovenia, táto povinnosť sa obmedzuje na odsúdenia, o ktorých boli získané informácie v súlade s uplatniteľnými nástrojmi vzájomnej právnej pomoci alebo výmeny informácií z registrov trestov.
73
Treba však spresniť, že v súlade s článkom 2 tohto rámcového rozhodnutia, ako je vyložený v bode 71 vyššie, táto povinnosť zahŕňa také právoplatné rozhodnutia trestného súdu, ako sú rozhodnutia stanovené v článku 78a ods. 1 písm. b) NK, ktoré po tom, čo uznali vinu obžalovaného za trestný čin, ho oslobodzujú od trestnej zodpovednosti a ukladajú mu správnu sankciu namiesto trestnej sankcie, pokiaľ o týchto rozhodnutiach bolo možné získať informácie.
74
Z toho vyplýva, že na účely zohľadnenia predchádzajúcich odsúdení vyhlásených v inom členskom štáte v zmysle článku 3 ods. 1 uvedeného rámcového rozhodnutia prináleží príslušnému súdu, aby najprv určil, či predchádzajúce právoplatné rozhodnutia vyhlásené v inom členskom štáte trestným súdom, o ktorých bol informovaný, uznali vinu dotknutej osoby za spáchanie trestného činu.
75
Ako v podstate naznačuje samotný vnútroštátny súd, skutočnosť, že takéto právoplatné rozhodnutie je zapísané v registri trestov dotknutej osoby v odsudzujúcom členskom štáte, a teda je oznámené súdom ostatných členských štátov prostredníctvom systému ECRIS, v tejto súvislosti v zásade naznačuje, že toto rozhodnutie spĺňa kritérium uvedené v predchádzajúcom bode, pričom treba navyše spresniť, že pojem „odsúdenie“ v zmysle článku 2 písm. a) rámcového rozhodnutia 2009/315 zahŕňa aj takéto kritérium.
76
V rozsahu, v akom vnútroštátny súd uvádza, že informácie o predchádzajúcich odsúdeniach obžalovaného vo veci samej, ktoré pochádzajú zo systému ECRIS, mu neumožňujú určiť kategóriu, do ktorej patria skutky, na ktoré sa vzťahujú tieto odsúdenia, treba zdôrazniť, že – ako spresňuje odôvodnenie 10 rámcového rozhodnutia 2009/315 – týmto rámcovým rozhodnutím by nemala byť dotknutá možnosť justičných orgánov priamo žiadať o informácie z registrov trestov a priamo si ich zasielať na základe článku 13 v spojení s článkom 15 ods. 3 Európskeho dohovoru o vzájomnej pomoci ani článok 6 ods. 1 Dohovoru o vzájomnej pomoci v trestných veciach medzi členskými štátmi, ktorý stanovuje postupy podávania a zasielania žiadosti o vzájomnú pomoc v súlade s vyššie uvedenými ustanoveniami Európskeho dohovoru o vzájomnej pomoci.
77
Ak sa teda súd členského štátu domnieva, že na účely uplatnenia článku 3 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/675 nie sú informácie dostupné v systéme ECRIS dostatočné, prináleží mu, aby priamo na súdoch, ktoré vyhlásili predchádzajúce odsúdenia, overil, či tieto odsúdenia skutočne predstavujú odsúdenia v zmysle článku 2 tohto rámcového rozhodnutia.
78
Pokiaľ ide v druhom rade o rozsah povinnosti každého členského štátu zabezpečiť v zmysle tohto článku 3 ods. 1 v spojení s článkom 3 ods. 2 uvedeného rámcového rozhodnutia, aby sa predchádzajúcim odsúdeniam vyhláseným v iných členských štátoch priznali „rovnocenné“ účinky ako predchádzajúcim vnútroštátnym odsúdeniam vyhláseným v dotknutom členskom štáte v súlade s jeho vnútroštátnym právom, táto povinnosť sa musí určiť s prihliadnutím na zásadu vzájomného uznávania rozsudkov a súdnych rozhodnutí v trestných veciach zakotvenú v článku 82 ods. 1 ZFEÚ, ktorú má rámcové rozhodnutie 2008/675 vykonať, ako sa uvádza v jeho odôvodnení 2.
79
Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že táto zásada bráni najmä tomu, aby skoršie odsudzujúce rozhodnutie vydané v inom členskom štáte bolo na základe jeho zohľadnenia v rámci tohto rámcového rozhodnutia predmetom preskúmania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. júla 2018, Lada, C‑390/16, EU:C:2018:532, bod 38 a citovanú judikatúru).
80
Z toho dôvodu článok 3 ods. 3 uvedeného rámcového rozhodnutia výslovne zakazuje také preskúmanie, keďže odsudzujúce rozhodnutia vydané v iných členských štátoch sa musia zohľadniť tak, ako boli vyhlásené (pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. júla 2018, Lada, C‑390/16, EU:C:2018:532, bod 39 a citovanú judikatúru).
81
Ako však vysvetľuje odôvodnenie 13 rámcového rozhodnutia 2008/675, toto rámcové rozhodnutie rešpektuje rôzne vnútroštátne riešenia a postupy, ktoré sú potrebné na zohľadnenie predchádzajúceho odsúdenia vyhláseného v inom členskom štáte. Vylúčenie možnosti preskúmať predchádzajúce odsúdenie by nemalo členskému štátu brániť vydať v prípade potreby rozhodnutie, ktorým prizná tomuto odsúdeniu rovnocenné právne účinky.
82
Konkrétne – ako je spresnené v odôvodnení 8 tohto rámcového rozhodnutia – ak sú počas trestného konania v členskom štáte dostupné informácie o predchádzajúcom odsúdení v inom členskom štáte, malo by sa čo najviac predchádzať tomu, aby sa s dotknutou osobou zaobchádzalo menej priaznivo, ako keby bolo predchádzajúce odsúdenie vnútroštátnym odsúdením.
83
Z toho vyplýva, že súd, ktorý rozhoduje o trestnom stíhaní v členskom štáte, sa musí ubezpečiť, že trestnému činu, ktorý viedol k predchádzajúcemu odsúdeniu vyhlásenému v inom členskom štáte, ako aj trestu uloženému na základe tohto odsúdenia, nie sú priznané právne účinky, ktoré majú závažnejšie dôsledky pre postavenie obžalovaného, ako keby toto odsúdenie vyhlásil vnútroštátny súd.
84
Na to, aby sa mohli predchádzajúcemu odsúdeniu vyhlásenému v inom členskom štáte priznať „rovnocenné“ právne účinky ako predchádzajúcemu vnútroštátnemu odsúdeniu, je z tohto hľadiska potrebné, aby vnútroštátny súd mohol posúdiť najmä kategóriu, do ktorej patrí trestný čin, za ktorý bol týmto predchádzajúcim odsúdením uložený trest, na základe ktorej sa určil druh a výška tohto trestu. Určenie takejto rovnocennosti totiž môže okrem iného vyžadovať porovnanie medzi typológiou trestných činov stanovenou trestným právom členského štátu, v ktorom bolo uvedené predchádzajúce odsúdenie vyhlásené, a typológiou existujúcou vo vnútroštátnej právnej úprave, najmä ak sa podľa tejto poslednej uvedenej právnej úpravy môžu právne účinky odsúdení vyhlásených za dotknutý trestný čin líšiť podľa kategórie, do ktorej tento trestný čin patrí.
85
Z toho vyplýva, že prijatie rozhodnutia umožňujúceho priznať predchádzajúcemu odsúdeniu vyhlásenému v inom členskom štáte rovnocenné právne účinky, ako sú účinky, ktoré by boli spojené s predchádzajúcim vnútroštátnym odsúdením, vyžaduje preskúmanie od prípadu k prípadu vzhľadom na konkrétne okolnosti prejednávanej veci, ktoré však nemôže viesť k zmene kvalifikácie spáchaného trestného činu a uloženého trestu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. júla 2018, Lada, C‑390/16, EU:C:2018:532, bod 45 a citovanú judikatúru).
86
Z úvah uvedených v bodoch 65 až 85 vyššie treba konkrétnejšie vyvodiť, že ak z informácií, ktoré má príslušný trestný súd k dispozícii, vyplýva, že obžalovaný bol v inom členskom štáte odsúdený v zmysle článku 2 rámcového rozhodnutia 2008/675, a to právoplatnými rozhodnutiami, ktorými sa uznáva vinným za spáchanie trestného činu, je tento súd povinný priznať týmto rozhodnutiam účinky rovnocenné účinkom, ktoré sa spájajú s vnútroštátnymi odsúdeniami vyhlásenými za spáchanie trestného činu, ktorý patrí do rovnakej kategórie a za ktorý bol uložený trest porovnateľnej povahy a výšky. Toto priznanie účinkov však nesmie viesť k tomu, že by sa s dotknutou osobou v danom konaní zaobchádzalo menej priaznivo, ako keby tieto rozhodnutia vydal vnútroštátny súd.
87
V tomto kontexte príslušný trestný súd nemôže zmeniť kvalifikáciu trestného činu, za ktorý bol obžalovaný odsúdený v inom členskom štáte, čo by malo za následok, že by mu bola priznaná povaha správneho deliktu. Takáto zmena kvalifikácie by totiž viedla nielen k opätovnému preskúmaniu predchádzajúceho odsúdenia, ktoré je výslovne zakázané článkom 3 ods. 3 tohto rámcového rozhodnutia, ale v konečnom dôsledku by v rozpore s povinnosťou uvedenou v jeho článku 3 ods. 1 znamenala, že toto odsúdenie by nemalo účinky rovnocenné vnútroštátnemu odsúdeniu.
88
Ako však vyplýva z bodu 73 vyššie, rámcové rozhodnutie 2008/675 vyžaduje, aby v prípade, že vnútroštátne právo stanovuje zohľadnenie predchádzajúcich právoplatných rozhodnutí trestného súdu, ktorými bol obžalovaný uznaný vinným za spáchanie trestného činu, ale ktorými mu bola namiesto trestnej sankcie uložená sankcia správnej povahy, príslušný súd uplatnil relevantné ustanovenia tohto práva na takéto rozhodnutia vyhlásené v inom členskom štáte, pokiaľ má v tejto súvislosti dostatočné informácie.
89
Pokiaľ ide teraz o určenie, či v súlade s klasifikáciou stanovenou jeho vnútroštátnym právom predstavujú trestné činy, na ktoré sa vzťahujú predchádzajúce odsúdenia vyhlásené v iných členských štátoch, trestné činy „všeobecnej povahy“ alebo trestné činy „súkromnej povahy“, ak v závislosti od kategórie, do ktorej patria, sú právne dôsledky vo vnútroštátnom práve odlišné, prináleží vnútroštátnemu súdu overiť, či trestné stíhanie v týchto iných členských štátoch bolo začaté z podnetu príslušného orgánu alebo na základe oznámenia podaného poškodeným na súd.
90
Ako konštatoval samotný vnútroštátny súd, pri trestných činoch, ktoré viedli k odsúdeniu v Belgicku a Nemecku, nebol v prejednávanej veci poškodený. Pokiaľ tieto trestné činy skutočne predstavujú trestné činy podľa práva dotknutého členského štátu, prináleží mu priznať týmto odsúdeniam účinky rovnocenné účinkom, ktoré by boli dôsledkom predchádzajúcich vnútroštátnych odsúdení za trestné činy „všeobecnej povahy“.
91
S prihliadnutím na vyššie uvedené dôvody treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 3 ods. 1 a 2 rámcového rozhodnutia 2008/675 v spojení s článkom 2 písm. a) rámcového rozhodnutia 2009/315 sa má vykladať v tom zmysle, že prináleží príslušnému vnútroštátnemu súdu, aby na účely zohľadnenia predchádzajúcich odsúdení vyhlásených v inom členskom štáte voči osobe, proti ktorej sa na tomto súde vedie trestné konanie, posúdil, či skutky, ktoré boli predmetom predchádzajúcich právoplatných rozhodnutí súdov tohto iného členského štátu, o ktorých sa dozvedel, boli vzhľadom na klasifikáciu vykonanú právom tohto iného členského štátu kvalifikované ako trestné činy. Podľa článku 3 ods. 1 a 2 rámcového rozhodnutia 2008/675 je uvedený súd povinný zohľadniť len tieto rozhodnutia a priznať im rovnocenné právne účinky ako predchádzajúcim vnútroštátnym odsúdeniam za spáchanie trestného činu, ktorý patrí do rovnakej kategórie a za ktorý možno uložiť trest porovnateľnej povahy a výšky. Toto zohľadnenie však nesmie viesť k tomu, že by sa s dotknutou osobou v danom konaní zaobchádzalo menej priaznivo, ako keby tieto rozhodnutia vydal vnútroštátny súd.
O trovách
92
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) rozhodol takto:
1.
Článok 3 ods. 1 rámcového rozhodnutia Rady 2008/675/SVV z 24. júla 2008 o zohľadňovaní odsúdení v členských štátoch Európskej únie v novom trestnom konaní
sa má vykladať v tom zmysle, že:
nebráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej príslušný súd nemôže na účely rozhodnutia o trestnom stíhaní zohľadniť predchádzajúce odsúdenia vyhlásené v inom členskom štáte voči osobe, proti ktorej sa vedie toto stíhanie, za skutky, ktoré nie sú trestnými činmi podľa vnútroštátneho práva, a teda nemôžu byť v rámci tohto práva predmetom odsúdenia v trestnom konaní.
2.
Článok 3 ods. 1 a 2 rámcového rozhodnutia 2008/675 v spojení s článkom 2 písm. a) rámcového rozhodnutia Rady 2009/315/SVV z 26. februára 2009 o organizácii a obsahu výmeny informácií z registra trestov medzi členskými štátmi, zmeneného smernicou Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/884 zo 17. apríla 2019,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
prináleží príslušnému vnútroštátnemu súdu, aby na účely zohľadnenia predchádzajúcich odsúdení vyhlásených v inom členskom štáte voči osobe, proti ktorej sa na tomto súde vedie trestné konanie, posúdil, či skutky, ktoré boli predmetom predchádzajúcich právoplatných rozhodnutí súdov tohto iného členského štátu, o ktorých sa dozvedel, boli vzhľadom na klasifikáciu vykonanú právom tohto iného členského štátu kvalifikované ako trestné činy. Podľa článku 3 ods. 1 a 2 rámcového rozhodnutia 2008/675 je uvedený súd povinný zohľadniť len tieto rozhodnutia a priznať im rovnocenné právne účinky ako predchádzajúcim vnútroštátnym odsúdeniam za spáchanie trestného činu, ktorý patrí do rovnakej kategórie a za ktorý možno uložiť trest porovnateľnej povahy a výšky. Toto zohľadnenie však nesmie viesť k tomu, že by sa s dotknutou osobou v danom konaní zaobchádzalo menej priaznivo, ako keby tieto rozhodnutia vydal vnútroštátny súd.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: bulharčina.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.