62018CC0240
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MICHAL BOBEK
prednesené 2. júla 2019 (
1
)
Vec C‑240/18 P
Constantin Film Produktion GmbH
proti
Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)
„Odvolanie – Ochranná známka Európskej únie – Zamietnutie zápisu slovného označenia ‚Fack Ju Göhte‘ – Absolútny dôvod zamietnutia – Dobré mravy“
I. Úvod
1.
Iba ťažko by bolo možné tvrdiť, že diela Johanna Wolfganga von Goetheho sa v čase ich vydania ihneď stretli so všeobecným nadšením. Určite si našli aj svojich priaznivcov. No stretli sa aj so silnou kritikou a odmietnutím. Najmä dielo Die Leiden des jungen Werthers (Utrpenie mladého Werthera) bolo na viacerých nemeckých územiach a v ďalších oblastiach zakázané. Ako sa napríklad uvádzalo v liste dánskeho kancelára dánskemu kráľovi, ktorý žiadal, aby bola kniha v Dánsku zakázaná, bola považovaná za dielo, ktoré „zosmiešňuje náboženstvo, podporuje zlozvyky a môže poškodiť dobré mravy“ (
2
).
2.
Nie je to bez dávky historickej irónie, že o viac ako dvesto rokov neskôr existuje hrozba poškodenia dobrých mravov, ktorá je spojená s (verziou priezviska) Goethe. Scéna, okolnosti a úlohy sa však výrazne zmenili.
3.
Spoločnosť Constantin Film Produktion GmbH (ďalej len „odvolateľka“) mala záujem o zápis slovného označenia „Fack Ju Göhte“, čo je názov úspešnej nemeckej komédie natočenej odvolateľkou, ako ochrannej známky Európskej únie na Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (ďalej len „EUIPO“). Prihláška bola zamietnutá. Zamietnutie bolo založené na článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Európskej únie (ďalej len „nariadenie č. 207/2009“) (
3
). Slovné označenie, o ktorého zápis sa žiadalo, bolo zo strany EUIPO posúdené ako v rozpore s „dobrými mravmi“.
4.
Toto odvolanie vyzýva Súdny dvor, aby podľa mojich informácií po prvýkrát objasnil, aké právne kritérium sa má uplatniť pri posudzovaní toho, či sa má zamietnuť prihláška o zápis ochrannej známky na základe článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009: kedy možno prihlášku ochrannej známky považovať za „v rozpore s verejným poriadkom alebo s dobrými mravmi“? Okrem toho bol tiež Súdny dvor požiadaný, aby v rámci tejto veci spresnil rozsah povinnosti EUIPO uviesť dôvody, keď má v úmysle prijať rozhodnutie, ktoré by sa mohlo považovať za odchýlenie sa od jeho predchádzajúcich rozhodnutí v podobných veciach.
II. Právny rámec
5.
Článok 7 nariadenia č. 207/2009 znie:
„Absolútne dôvody zamietnutia
1.   Do registra sa nezapíšu:
…
f)
ochranné známky, ktoré sú v rozpore s verejným poriadkom alebo s dobrými mravmi.
…
2.   Odsek 1 sa bude uplatňovať napriek skutočnosti, že dôvody na zamietnutie existujú iba v časti Únie.
…“
III. Skutkový stav a konanie
A.
Okolnosti predchádzajúce sporu
6.
Skutkové okolnosti vyplývajúce z napadnutého rozsudku (
4
) možno zhrnúť takto.
7.
Dňa 21. apríla 2015 požiadala odvolateľka EUIPO o zápis slovného označenia „Fack Ju Göhte“ ako ochrannej známky Európskej únie. Prihláška sa týkala tried 3, 9, 14, 16, 18, 21, 25, 28, 30, 32, 33, 38 a 41 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení.
8.
Dňa 25. septembra 2015 bola prihláška odvolateľky zamietnutá na základe článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009 v spojení s článkom 7 ods. 2 tohto nariadenia.
9.
Dňa 1. decembra 2016 bolo odvolanie odvolateľky proti tomuto rozhodnutiu zamietnuté piatym odvolacím senátom EUIPO (vec R 2205/2015‑5, Fack Ju Göhte) (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“). Piaty odvolací senát sa domnieval, že príslušná skupina verejnosti pozostáva z nemecky hovoriacich spotrebiteľov v Európskej únii (v Nemecku a Rakúsku). Ďalej uviedol, že sporné výrobky a služby boli určené všeobecnému spotrebiteľovi, ale niektoré z nich boli zamerané na deti a dospievajúcich. Pokiaľ ide o vnímanie označenia, o ktorého zápis sa žiada, zo strany príslušnej skupiny verejnosti, odvolací senát sa domnieval, že výslovnosť slovného spojenia „Fack ju“ bola rovnaká ako výslovnosť anglického výrazu „Fuck you“ a že v dôsledku toho bol ich význam rovnaký. Odvolací senát ďalej uviedol, že aj keby príslušná skupina verejnosti výrazu „Fuck you“ nepripisovala sexuálny význam, stále bol nevkusný, šokujúci a vulgárny. Odvolací senát v tejto súvislosti poukázal na niekoľko príkladov svojich predchádzajúcich rozhodnutí prijatých v súvislosti so slovnými označeniami obsahujúcimi pojem „Fuck“ alebo „Ficken“ a na rozhodnutia prijaté Všeobecným súdom, ako aj nemeckými súdmi a nemeckým úradom pre patenty a ochranné známky.
10.
Čo sa týka pridania prvku „Göhte“, podľa názoru odvolacieho senátu skutočnosť, že taký rešpektovaný spisovateľ ako Johann Wolfgang von Goethe bol posmrtne urazený takým ponižujúcim a vulgárnym spôsobom a navyše, s nesprávnym pravopisom, charakter urážky nezmiernilo. Mohol by to skôr predstavovať vyššiu úroveň porušenia dobrých mravov.
11.
Odvolací senát tiež uviedol, že hoci názov úspešného filmu je zhodný s ochrannou známkou, o ktorej zápis sa žiada, z tejto skutočnosti nie je možné vyvodiť, že dotknutá skupina verejnosti nebude predmetnou ochrannou známkou šokovaná. Skutočnosť, že slová „Fack ju“ boli použité pre názov filmu, nijakým spôsobom nesvedčí o spoločenskom prijatí predmetných slov. Odvolací senát konštatoval, že hoci prihlášku ochrannej známky treba posudzovať na základe vnímania spotrebiteľov v čase podania prihlášky, nie je možné prekonať prekážku vyplývajúcu zo sporného dôvodu zamietnutia prostredníctvom dôkazu o rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky ako dôsledku jej používania podľa článku 7 ods. 3 nariadenia č. 207/2009. Úspech filmu preto nemôže byť dôvodom na umožnenie zápisu skutočne šokujúcej ochrannej známky.
B.
Napadnutý rozsudok a konanie pred Súdnym dvorom
12.
Návrhom podaným kancelárii Všeobecného súdu 3. februára 2017 podala odvolateľka žalobu, ktorej cieľom bolo zrušenie napadnutého rozhodnutia. Napadnutým rozsudkom Všeobecný súd túto žalobu zamietol.
13.
Odvolateľka na podporu svojej žaloby uvádzala dva žalobné dôvody založené na údajnom porušení článkov 7 ods. 1 písm. f) a článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009.
14.
Pokiaľ ide o žalobný dôvod založený na údajnom porušení článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009, odvolateľka tvrdila, že uplatnenie tohto ustanovenia odvolacím senátom bolo nesprávne, pretože sporné označenie nebolo ani vulgárne, ani šokujúce a ani urážlivé.
15.
Po prvé Všeobecný súd potvrdil pripomienku odvolacieho senátu, že príslušnou skupinou verejnosti je všeobecný spotrebiteľ (v Nemecku alebo v Rakúsku) a že vnímanie, ktoré je potrebné zohľadniť, je vnímanie priemerného spotrebiteľa, ktorý je primerane dobre informovaný a primerane pozorný. (
5
)
16.
Po druhé, pokiaľ ide o vnímanie sporného označenia, Všeobecný súd konštatoval, že priemerný spotrebiteľ zistí podobnosť medzi sporným označením a často používaným anglickým výrazom „Fuck you“, ku ktorému je pripojený prvok „göhte“, ktorý pripomína meno spisovateľa Johanna Wolfganga von Goetheho. Pojem „fuck“ môže byť vo všeobecnosti použitý ako podstatné meno, prídavné meno, príslovka a citoslovce. Jeho význam sa časom vyvíja a závisí od kontextu, v ktorom sa používa. Jeho prvý význam má sexuálnu konotáciu poškvrnenú vulgárnosťou, ale môže byť tiež použitý na vyjadrenie hnevu, odporu alebo opovrhnutia. Ale aj tak je tento výraz stále vo svojej podstate vulgárny a skutočnosť, že je k nemu pridaný prvok „göhte“, túto vulgárnosť nezmenšuje. (
6
)
17.
Okrem toho podľa Všeobecného súdu skutočnosť, že film Fack Ju Göhte videlo milióny ľudí, neznamená, že príslušná skupina verejnosti nebude sporným označením šokovaná. (
7
)
18.
Z týchto dôvodov Všeobecný súd s odôvodnením odvolacieho senátu súhlasil. Zamietol tiež ďalšie argumenty predložené odvolateľkou.
19.
Po prvé odvolateľka tiež tvrdila, že by sa malo vykonať samostatné posúdenie verejnej politiky na jednej strane a akceptovaných dobrých mravov na strane druhej. Podľa Všeobecného súdu však takéto rozlíšenie nevyplýva z článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009 a odvolací senát v každom prípade sporné označenie skutočne zamietol z dôvodu jeho rozporu s dobrými mravmi. (
8
)
20.
Po druhé odvolateľka uviedla, že špecifický spôsob písania slov „fack“ a „ju“ predstavuje dostatočný rozdiel v porovnaní s výrazom „Fuck you“. Podľa názoru odvolateľky sporné označenie „predstavuje ako celok neodmysliteľne osobité zložené slovné označenie, ktoré je originálne a ľahko zapamätateľné a má satirický, ironický a hravý obsah ľahko vnímateľný príslušnou skupinou verejnosti“ (
9
). Všeobecný súd v tejto súvislosti poznamenal, že príslušná skupina verejnosti bude chápať predmetné označenie ako nemecký fonetický prepis výrazu „Fuck you“ a bude konfrontovaná s vulgárnosťou tohto výrazu. Špecifický spôsob písania slov spornému označeniu nepridáva satirický význam. (
10
)
21.
Po tretie v spojení s filmom Fack ju Göhte označenie podľa odvolateľky zdôrazňuje „vtipne občasnú frustráciu študentov zo školy a na tento účel používa spojenie slov prevzatých zo slangu mladistvých“ (
11
). Všeobecný súd však poznamenal, že je to práve ochranná známka ako taká, konkrétne označenie vo vzťahu k tovarom alebo službám, ktoré sú uvedené pri zápise posudzovanej ochrannej známky, aby sa určilo, či je v rozpore s verejnou politikou alebo dobrými mravmi. Poznamenal, že „v oblasti umenia, kultúry a literatúry existuje neustály záujem o zachovanie slobody prejavu, ktorá neexistuje v oblasti ochranných známok“ (
12
). Okrem toho sa nepreukázalo, že by príslušná skupina verejnosti rozpoznala vtip obsiahnutý v označení.
22.
Po štvrté odvolateľka tvrdila, že sexuálna konotácia bola spornému označeniu pripísaná neprávom. Všeobecný súd tento argument považoval za neúčinný v rozsahu, v akom odvolací senát dospel k záveru, že aj bez tohto sexuálneho významu by príslušná skupina verejnosti považovala označenie za nevkusné, šokujúce a vulgárne. (
13
)
23.
Po piate, čo sa týka argumentu odvolateľky, že označenie je určené mladistvým (a to konkrétne študentom) a že má vyvolať pobavenie, Všeobecný súd uviedol, že vnímanie, ktoré sa musí skúmať, nie je vnímanie tej časti príslušnej skupiny verejnosti, pre ktorú nie je šokujúce nič, alebo vnímanie tej časti verejnosti, ktorá sa veľmi ľahko urazí, ale vnímanie rozumnej osoby s priemernými prahovými hodnotami citlivosti a tolerancie. (
14
)
24.
Po šieste odvolateľka tvrdila, že v rozhodnutí vo veci Die Wanderhure (
15
) štvrtý odvolací senát EUIPO konštatoval, že úspech a povesť filmu s rovnakým názvom by mohli vylúčiť klasifikáciu označenia ako označenia, ktoré je v rozpore s dobrými mravmi. Všeobecný súd však konštatoval, že tieto dve situácie nie sú podobné, pretože označenie, o ktorého zápis sa žiadalo vo veci Die Wanderhure, opisoval obsah filmu s rovnakým názvom, čo neplatí pre označenie, o ktorého zápis sa žiada v prejednávanej veci. Všeobecný súd tiež dodal, že sporné označenie vo veci Die Wanderhure bolo menej šokujúce. (
16
)
25.
Po siedme Všeobecný súd zamietol tvrdenie odvolateľky, podľa ktorého nič nenasvedčuje tomu, že po prvé označenie nie je možné chápať ako vlastné označenie pôvodu sporných výrobkov a služieb a po druhé, že by mohlo byť považované za v rozpore s dobrými mravmi v iných členských štátoch ako v Nemecku a Rakúsku. (
17
)
26.
Po odmietnutí všetkých tvrdení predložených odvolateľkou na podporu prvého dôvodu prihlášky Všeobecný súd zamietol druhý odvolací dôvod založený na porušení článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 ako neúčinný.
27.
V tomto odvolaní uvádza odvolateľka tri odvolacie dôvody. Odvolateľka sa v prvom odvolacom dôvode dovoláva nesprávneho výkladu a uplatňovania článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009. Druhý a tretí odvolací dôvod sa týkajú porušenia zásad rovnosti zaobchádzania, právnej istoty a riadnej správy vecí verejných.
28.
EUIPO podal vyjadrenie proti všetkým trom dôvodom.
29.
Odvolateľka a EUIPO taktiež predniesli svoje tvrdenia ústne na pojednávaní, ktoré sa konalo 13. februára 2019.
IV. Posúdenie
30.
Tieto návrhy majú nasledujúcu štruktúru. Začnem otázkou, ktorá je základom prvého odvolacieho dôvodu: aké kritérium sa má uplatniť pri posúdení absolútneho dôvodu pre zamietnutie podľa článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009 (A)? V prvom rade sa budem zaoberať otázkou ochrany základných práv, najmä slobody prejavu a jej úlohou v práve ochranných známok (časť A.1). Potom sa budem venovať rozdielu medzi pojmami verejný poriadok a dobré mravy podľa článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009 a najmä následkom, pokiaľ ide o dôkazy a normy odôvodnenia voľby odkazu na jeden alebo druhý pri odmietnutí zápisu ochrannej známky (časť A.2).
31.
Po uplatnení tohto analytického rámca na prejednávanú vec som dospel k záveru, že prvý odvolací dôvod by mal byť prijatý a že napadnutý rozsudok je preto potrebné zrušiť (časť A.3). Ak bude mať Súdny dvor rovnaký názor, vec by bolo možné na tomto mieste uzavrieť. No v záujme úplnosti a s cieľom poskytnúť podporu Súdnemu dvoru v plnej miere sa budem zaoberať aj druhým a tretím odvolacím dôvodom, ktoré preskúmam spoločne, pretože v podstate predstavujú rovnakú otázku: rozsah povinnosti EUIPO poskytnúť odôvodnenie v prípadoch, v ktorých uplatňuje rovnaké právo na skutkovo podobné okolnosti, pričom sa zjavne odkláňa od prístupu, ktorý predtým prijal v podobných prípadoch (časť B).
A.
O prvom odvolacom dôvode: nesprávny výklad a uplatnenie článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009
32.
Prvý odvolací dôvod je rozdelený na štyri námietky. Hoci ich prezentácia nie je práve príkladom jasnej formulácie, možno ich chápať takto.
33.
Po prvé podľa odvolateľky Všeobecný súd porušil zásadu individuálneho preskúmania, pretože nepreskúmal prihlasované označenie „Fack Ju Göhte“, ale odlišné označenie, konkrétne „Fuck you, Goethe“.
34.
Okrem toho odvolateľka uvádza, že dokonca aj výrazy „Fuck“ a „Fuck you“ stratili v dôsledku vývoja jazyka v spoločnosti svoj vulgárny význam. Neexistuje žiadne všeobecné pravidlo o zamietaní zápisu vyhlásení založených na týchto pojmoch, o čom svedčí zápis ochranných známok, akými sú „Fucking Hell“ a „MACAFUCKER“ (
18
).
35.
Po druhé odvolateľka vytýka Všeobecnému súdu, že uplatnil absolútny dôvod zamietnutia uvedený v článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009 príliš široko, keď považoval slovné označenie „Fack Ju Göhte“ za vulgárne a keď konštatoval, že prvok „Göhte“ túto vulgárnosť nezmierňuje. Uplatnenie tohto dôvodu zamietnutia, ktorý sa týka dobrých mravov, by sa malo uskutočňovať v úzkom slova zmysle. Tento dôvod sa týka subjektívnych hodnôt, ktoré sa musia uplatňovať čo najobjektívnejšie. Hoci Všeobecný súd identifikoval tento problém, nezohľadnil ho dostatočne citlivo. Označenie, o ktorého zápis sa žiada, by malo byť posudzované ako celok s vizuálnym dopadom, ktorý vyplýva z nemeckej fonetickej transkripcie výrazu „Fuck you“. Výsledné označenie je neškodné, radostné a detinské. V kombinácii s prvkom „göhte“ označenie jednoducho odkazuje na nepopulárne predmety na strednej škole.
36.
Po tretie sa odvolateľka domnieva, že Všeobecný súd nesprávne usúdil, že sa nepreukázalo, že nemecká verejnosť nie je šokovaná označením, o ktorého zápis sa žiada vo vzťahu k sporným výrobkom a službám. Odvolateľka v tejto súvislosti poukazuje na nesprávne uplatnenie dôkazného bremena Všeobecným súdom. Okrem toho uvádza, že vnímanie označenia zo strany verejnosti má ústredný význam a posúdenie tohto vnímania nemožno oddeliť od žiadneho empirického základu. Odvolateľka opäť zdôrazňuje význam lingvistického vývoja a úspechu filmu s rovnakým názvom, ako aj skutočnosť, že Goetheho inštitút využíva film na pedagogické účely.
37.
Po štvrté odvolateľka tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, pokiaľ ide o vyváženie záujmu odvolateľky o zápis sporného označenia so záujmom verejnosti, aby nebola konfrontovaná s rozrušujúcim, vulgárnym, urážlivým alebo zastrašujúcim typom ochranných známok.
38.
EUIPO predmetné argumenty odmieta. Domnieva sa, že po prvé Všeobecný súd skutočne preskúmal správne označenie a po druhé že námietka týkajúca sa nesprávneho významu pripísanému spornému označeniu je skutkovou okolnosťou, ktorú nemožno skúmať v rámci odvolania. Po tretie Všeobecný súd zohľadnil vývoj jazyka správne. Po štvrté EUIPO rovnako odmieta tvrdenie, podľa ktorého bolo posúdenie vnímania sporného označenia čisto subjektívne. Výslovne sa skúmala možnosť, že sporné označenie nie je vulgárne (a že ho možno chápať ako vtip).
39.
Po piate námietka, podľa ktorej bol pojem dobré mravy nesprávne vykladaný tak, že presahuje rámec zjavne obscénnych alebo vážne šokujúcich ochranných známok, je neuplatniteľný, pretože bolo preukázané, že sporné označenie je vnímané ako vulgárne a šokujúce, a teda predstavuje „zjavne obscénnu ochrannú známku“.
40.
Po šieste námietka týkajúca sa nesprávneho uplatnenia dôkazného bremena je podľa EUIPO nedôvodná. Po predložení všeobecne známych skutočností alebo hodnotenia poukazujúceho na nevhodnosť označenia, o ktorého zápis sa žiada, je na žiadateľovi, aby ich vyvrátil. V napadnutom rozsudku Všeobecný súd konštatoval všeobecne známu skutočnosť, že spotrebitelia nevnímajú názov filmu a ochrannú známku rovnakým spôsobom vzhľadom na rozdiel v ich povahe a funkcii. V tejto súvislosti Všeobecný súd uviedol, že nebolo preukázané, že by príslušná skupina verejnosti pochopila vtip, ktorý je údajne obsiahnutý v spornom označení, pričom okrem toho konštatoval, že vnímanie, ktoré sa má zohľadniť, bolo vnímanie spotrebiteľov, ktorí nevideli film a nie sú oboznámení so „žargónom mladých ľudí“.
41.
Nakoniec námietka týkajúca sa nevyváženosti záujmov je nedôvodná, pretože toto kritérium už bolo zohľadnené normotvorcom a bolo reflektované v znení článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009. Okrem toho Všeobecný súd nepreskúmal predmetnú ochrannú známku abstraktne, ale konkrétne a komplexne, pokiaľ ide o príslušnú skupinu verejnosti a tovary a služby, o ktorých zápis sa žiadalo.
42.
Argumenty predložené odvolateľkou sa svojou povahou líšia. Niektoré z týchto argumentov by mohli byť skutočne zamietnuté, pokiaľ ide o skutkové otázky, ktoré sú v zásade vylúčené z preskúmania, ktoré môže Súdny dvor vykonať v odvolacom konaní. Vzhľadom na uvedené nemožno ignorovať skutočnosť, že hoci odvolateľka zostáva v rámci skutkových obmedzení tohto prípadu, spochybňuje právne kritérium, ktoré sa má uplatniť na účely článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009. (Ne‑)správne určenie rámca, v ktorom sa majú posudzovať určité skutočnosti, by malo priamy a rozhodujúci vplyv na posúdenie týchto skutočností. Otázka právneho rámca, v ktorom sa majú posudzovať určité skutočnosti, však prirodzene nie je faktická.
43.
Podľa môjho názoru rozhodujúcou otázkou, ktorá sa nastoľuje v rámci prvého odvolacieho dôvodu, je to, aké prvky treba zohľadniť pri posudzovaní, či zamietnuť prihlášku ochrannej známky podľa článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009. Do akej miery je pre takéto posúdenie dôležitý aj sociálny kontext a vplyv? Malo by sa posúdenie spoliehať na „označenie ako také“ (odkazom na jeho vnútorné vlastnosti) alebo by sa mali zohľadniť aj prvky jeho sociálneho kontextu a preukázaná reakcia v rámci príslušnej skupiny verejnosti? Ďalšia otázka vznesená prvým odvolacím dôvodom sa týka najmä úlohy, ktorú zohráva sloboda prejavu v oblasti ochranných známok.
44.
Analýzu začnem posledným bodom, ktorý je 1. možno najjednoduchší, 2. predtým, ako pristúpim k určeniu rozdielu medzi verejným poriadkom a dobrými mravmi v zmysle článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009, a 3. pred následným uplatnením týchto kritérií na prejednávanú vec.
1. Ochrana ochranných známok a sloboda prejavu
45.
Vo štvrtom bode prvého odvolacieho dôvodu odvolateľka tvrdí, že vyváženie záujmov vykonané Všeobecným súdom bolo nesprávne. Ako bolo ďalej konkretizované na pojednávaní, táto kritika je v zásade zameraná na bod 29 napadnutého rozsudku, v ktorom Všeobecný súd uviedol, že v oblasti ochranných známok sa neuplatňuje sloboda prejavu. Odvolateľka na pojednávaní s týmto vyhlásením nesúhlasila, pretože podľa jej názoru sa záruky spojené so slobodou prejavu v oblasti ochranných známok uplatňujú.
46.
EUIPO vo svojej písomnej odpovedi uviedol, že nedošlo k chybe v posúdení rovnováhy záujmov a že toto posúdenie už bolo normotvorcom zohľadnené v článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009. Keď sa to však na pojednávaní výslovne spochybnilo, EUIPO súhlasil s tým, že konštatovanie Všeobecného súdu v bode 29 napadnutého rozsudku je nesprávne.
47.
Sloboda prejavu v práve ochranných známok skutočne zohráva úlohu.
48.
Po prvé dodržiavanie základných práv je podmienkou zákonnosti akéhokoľvek opatrenia Európskej únie. Rozsah uplatňovania Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) a základné práva, ktoré sú v nej zaručené, sa vzťahujú na akúkoľvek činnosť alebo opomenutie inštitúcií a orgánov EÚ. (
19
) To isté prirodzene platí aj v oblasti ochranných známok pre činnosti a opomenutia orgánov EÚ, akým je napr. EUIPO.
49.
Po druhé obchodná povaha potenciálnej činnosti nie je dôvodom na obmedzenie alebo dokonca vylúčenie spod ochrany základných práv. (
20
) Možno pripomenúť, že Európsky súd pre ľudské práva (ďalej len „ESĽP“) uviedol, že sloboda prejavu zaručená v článku 10 EDĽP sa uplatňuje nezávisle od typu správy, a to aj v prípade obchodnej reklamy. (
21
) Uplatnil osobitne slobodu prejavu na hodnotenie obmedzení uložených vnútroštátnymi právnymi predpismi v oblasti ochranných známok alebo iných foriem reklamy. (
22
)
50.
Po tretie uplatniteľnosť slobody prejavu v oblasti ochranných známok bola výslovne potvrdená v preambule nariadenia (EÚ) 2015/2424, ktorým sa mení nariadenie 207/2009 a v súčasnosti je potvrdená v nariadení 2017/1001. (
23
)
51.
Po štvrté, a to skôr subsidiárne, takéto chápanie práva je tiež v súlade s predchádzajúcou judikatúrou Všeobecného súdu (
24
) a s vlastnou rozhodovacou praxou EUIPO. (
25
)
52.
Sloboda prejavu sa teda v oblasti práva ochranných známok jasne uplatňuje. Toto tvrdenie však vyvoláva viac otázok, než poskytuje odpovedí. Tak fascinujúca ako môže byť táto problematika a diskusia o nej v abstraktnej podobe, (
26
) otázkou zostáva, čo presne toto potvrdenie prináša vo vzťahu k vyriešeniu tejto veci.
53.
Na jednej strane je ťažké obhajovať tvrdenie EUIPO, že normotvorca pri príprave článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009 už zohľadnil základné práva a ich vyváženosť. Neexistuje žiadny náznak toho, ako presne by sa mala v jednotlivých prípadoch dosiahnuť rovnováha. Tvrdenie, že táto otázka už bola dostatočne vyriešená prostredníctvom jednoduchého vloženia pojmov verejný poriadok a dobré mravy do článku 7 ods. 1 písm. f) je vzhľadom na mnohostranné práva a záujmy, o ktoré ide, je jednoducho neobhájiteľné. (
27
)
54.
Na druhej strane mala aj samotná odvolateľka pri vypočutí na pojednávaní v tejto súvislosti určité ťažkosti s presným vysvetlením, akým spôsobom malo výslovné zohľadnenie slobody prejavu zmeniť kritérium podľa článku 7 ods. 1 písm. f). Pripomienky odvolateľky účinne viedli k návrhu, že ak by EUIPO a Všeobecný súd v konaní o zápise zohľadnili jej slobodu prejavu, umožnili by zápis napadnutej ochrannej známky, pretože EUIPO bol príliš prísny a mal konať viac v prospech slobody prejavu obsiahnutej v predmetnej ochrannej známke alebo realizovanej touto ochrannou známkou.
55.
Toto tvrdenie úzko súvisí alebo sa dokonca prekrýva s kritikou, ktorú odvolateľka v podstate vyjadrila, pokiaľ ide o určovanie citlivosti v súvislosti s dobrými mravmi stanovenej zo strany EUIPO, ktoré sa podľa odvolateľky javí ako vzdialené od názoru na výraz „Fack Ju Göhte“ zo strany príslušnej skupiny verejnosti a nemeckých orgánov. Sloboda prejavu je preto v hodnotení sotva nezávislým meradlom, ale podľa názoru odvolateľky mala viesť EUIPO k inej (liberálnejšej) vízii dobrých mravov. To zase vedie spor k jadru prvého odvolacieho dôvodu, ktorý už bol zdôraznený vyššie: čo presne znamenajú pojmy verejný poriadok a dobré mravy a ako majú byť určené?
56.
Stručne povedané, hoci to nie je prvoradým cieľom práva ochranných známok, sloboda prejavu v ňom ostáva jasne prítomná. Z tohto hľadiska si dotknuté konštatovanie Všeobecného súdu v bode 29 odôvodnenia možno želalo vyjadriť mierne odlišnú myšlienku: nie že neexistuje žiadna sloboda prejavu v práve ochranných známok, ale skôr to, že na rozdiel od oblastí umenia, kultúry a literatúry môže byť v celkovom vyvážení existujúcich práv a záujmov dôležitosť kladená na slobodu prejavu v oblasti práva ochranných známok trochu odlišná, možno o niečo menšia.
57.
Ak bude bod 29 napadnutého rozsudku chápaný podľa prvého (doslovného) významu, bude jasne nesprávny. Ak by sa toto vyhlásenie vykladalo tak, že zodpovedá druhému načrtnutému významu, bude podľa môjho názoru obhájiteľné: aj keď musí byť sloboda prejavu, ako aj iné základné práva, ktoré by mohli byť v stávke, zohľadnené pri celkovom vyvažovaní, ochrana slobody prejavu nie je primárnym cieľom ochrany ochranných známok.
2. Verejný poriadok a/alebo dobré mravy?
58.
V konaní pred Všeobecným súdom bolo spresnené, že sporné označenie bolo skúmané osobitne z hľadiska dobrých mravov na rozdiel od verejného poriadku. (
28
) Toto tvrdenie výslovne potvrdil EUIPO na pojednávaní.
59.
Všeobecný súd však v napadnutom rozsudku zároveň uviedol, že pojmy „verejný poriadok“ a „dobré mravy“ sú odlišné, ale často sa prekrývajú. (
29
) Preto EUIPO nebol povinný medzi týmito dvoma pojmami rozlišovať.
60.
S tým nemôžem súhlasiť. Zo skutočnosti, že by sa obidva pojmy mohli v niektorých prípadoch prekrývať, nevyplýva, že neexistuje žiadna povinnosť medzi nimi rozlišovať. Najdôležitejšie však je, ako možno názorne demonštrovať v danej veci, že koncepčný rozdiel medzi nimi má vplyv na to, čo sa má presne posúdiť a ako, ak sa má odvolávať na ktorýkoľvek z nich.
61.
S cieľom vysvetliť tento rozdiel začnem a) niekoľkými stručnými poznámkami o účele ochrany ochranných známok a úlohe článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009 predtým, ako b) načrtnem, ako sa rozdiel medzi týmito dvoma pojmami v praxi už prejavuje, a c) pred navrhnutím, ako by mali byť tieto dva pojmy rozlišované.
a) O účele ochrany ochranných známok
62.
Všeobecne sa uvádza, že ochrana ochrannej známky priznáva príslušnému majiteľovi výlučné právo na spojenie, ktoré má príslušná skupina verejnosti medzi ním a súvisiacimi tovarmi alebo službami. (
30
) Umožňuje obchodníkom dostať ich tovar alebo služby do povedomia spotrebiteľa tým, že spája kvalitu, inovácie alebo iné funkcie s konkrétnym imidžom značky. V tomto zmysle Súdny dvor rozhodol, že cieľom výlučného práva vyplývajúceho z ochrany ochranných známok je zabezpečiť, aby ochranná známka mohla plniť svoju základnú funkciu, ktorou je zaručiť spotrebiteľom pôvod tovaru alebo služieb, ale takisto jej ostatné funkcie, ako najmä funkcia spočívajúca v zaručení kvality týchto tovarov a služieb, alebo komunikačná, investičná či reklamná funkcia. (
31
)
63.
Zápis označenia ako ochrannej známky podlieha niekoľkým obmedzeniam. Vo vzťahu k dôvodom, ktoré sa týkajú tejto veci, môže byť zápis zamietnutý na základe jedného z takzvaných relatívnych alebo absolútnych dôvodov, ktoré chránia „už existujúce výlučné práva vyplývajúce z označení, ako sú iné ochranné známky alebo obchodné názvy_…“ a „rôzne verejné záujmy“. (
32
)
64.
Absolútny dôvod zamietnutia týkajúci sa „verejného poriadku a dobrých mravov“, o ktorý ide v tejto veci, je stanovený v článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009. (
33
) Hoci pôsobí ako obmedzenie toho, aké označenia môžu požívať osobitnú ochranu poskytnutú ochrannou známkou, je dôležité poznamenať, že ich účelom nie je zabrániť tomu, aby sa na trh uvádzali zamietnuté označenia. Či by použitie označenia bolo neprípustné, okrem zamietnutia ochrany ochrannej známky, je v podstate ponechané na vnútroštátne právne predpisy členských štátov. (
34
) Odmietnutie zápisu označenia na tento účel totiž nevyhnutne nebráni jeho uvedeniu na trh. (
35
) Priznanie výlučného práva na základe ochrannej známky a možnosť uvádzania výrobkov alebo služieb na trh sú odlišné otázky, ktoré sa riadia samostatnými súbormi pravidiel.
65.
Z uvedeného vyplýva, že tvrdenia účastníkov konania, písomné, ako aj na pojednávaní, odhalili nezhodu, pokiaľ ide o rozsah, v akom by mal EUIPO uplatňovať rozsiahle vízie o verejnom poriadku a/alebo dobrých mravov v zmysle článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009.
66.
Na jednej strane odvolateľka v podstate tvrdila, že nie je úlohou EUIPO prostredníctvom širokého výkladu článku 7 ods. 1 písm. f) preberať úlohu „dobrého/zlého policajta“. Na druhej strane EUIPO argumentoval, že normotvorca Únie si jasne želal, aby mal určitú úlohu v ochrane verejného poriadku a dobrých mravov, a to jednoducho na základe zahrnutia týchto pojmov do článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009.
67.
V tejto súvislosti sa zhodujem s názorom vyjadreným zo strany EUIPO, avšak s jednou dôležitou výhradou. Na základe článku 7 ods. 1 písm. f) hrá EUIPO skutočne úlohu pri ochrane verejného poriadku a dobrých mravov. Okrem toho táto úloha a jej hranice budú špecifické a nezávislé od iných regulovaných režimov, v ktorých sa tieto pojmy pravdepodobne budú používať, keďže oblasť práva ochranných známok je samostatným regulovaným režimom.
68.
No ochrana verejného poriadku a dobrých mravov určite nie je kľúčovou alebo prevládajúcou úlohou EUIPO a práva Únie v oblasti ochranných známok. Absolútny dôvod na zamietnutie uvedený v článku 7 ods. 1 písm. f) pôsobí ako bezpečnostná sieť, ktorá potenciálne stanovuje hranice realizácie iných cieľov. (
36
) Ale určite nepredstavuje cieľ sám osebe.
b) Uplatnenie „verejného poriadku“ a „dobrých mravov“ v praxi
69.
Majú pojmy „verejný poriadok“ a „dobré mravy“ uvedené v článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009 rovnaký význam?
70.
V napadnutom rozsudku Všeobecný súd uviedol, že EUIPO nie je povinný medzi nimi rozlišovať. (
37
) Zdá sa, že tento názor majú aj niektorí autori, ktorí považujú oba pojmy za vzájomne zameniteľné. (
38
) Pre niektorých nie je takéto rozlišovanie z praktického hľadiska potrebné, pretože ich právne dôsledky sú rovnaké. (
39
)
71.
Praktické uplatnenie je rôznorodé. Pokiaľ ide o prax EUIPO, zdá sa, že jeho skúmanie sa vykonáva niekedy s ohľadom na oba pojmy posudzované spoločne, (
40
) niekedy je viac zamerané, alebo výlučne zamerané, na verejný poriadok, (
41
) zatiaľ čo v iných prípadoch vykonal analýzu vo vzťahu k dobrým mravom. (
42
)
72.
EUIPO napríklad zamietol registráciu označenia „MECHANICAL APARTHEID“ pre počítačové hry, súvisiace publikácie a zábavu z dôvodu rozporu s verejným poriadkom Európskej únie vzhľadom na to, že odporovalo „nedeliteľným, univerzálnym hodnotám, na ktorých je Únia založená, t. j. ľudská dôstojnosť, sloboda, fyzická integrita, rovnosť a solidarita a zásady demokracie a právneho štátu“ (
43
).
73.
Zdá sa, že dobré mravy predstavovali základ posúdenia odvolacieho senátu ktorý povolil (a tým zrušil pôvodné zamietavé stanovisko posudzujúceho orgánu) zápis ochrannej známky „JEWISH MONKEYS“. (
44
) Táto ochranná známka odrážala názov hudobnej skupiny spájajúcej prvky jidiš folklóru s populárnou hudbou. (
45
) Odkazujúc na rozhodnutie vo veci Die Wanderhure (
46
), odvolací senát konštatoval „veľkú popularitu“ a neexistenciu námietok polície vo vzťahu k vystúpeniam skupiny. (
47
) Pri posudzovaní vulgárnosti sporného výrazu okrem iného poukázal na to, že to, o čom sa diskutovalo, „sú hodnoty práva Únie ako právneho systému, ktorý chráni základné a ľudské práva, nie slovník jazykových pravidiel na potlačenie nežiaducej slovnej zásoby“ (
48
).
74.
Existujú aj prípady, keď boli „verejný poriadok“ a „dobré mravy“ skúmané spoločne. Pokiaľ ide o ochrannú známku „BIN LADIN“, odvolací senát považoval za „jasné, že [táto ochranná známka bola] v rozpore s verejným poriadkom a dobrými mravmi, pretože teroristické trestné činy sú absolútne v rozpore s etickými a morálnymi zásadami uznávanými nielen vo všetkých členských štátoch Európskej únie, ale vo všetkých civilizovaných národoch“ (
49
).
c) „Verejný poriadok“ a „dobré mravy“: rozdiel v pojmoch
75.
Vyššie uvedené príklady ukazujú, že napriek prekrývaniu medzi oboma kategóriami (čo je logickým dôsledkom prekrývania právnych a morálnych noriem, na ktoré sa odvolávajú) existuje aj stupeň rozlišovania medzi týmito dvoma kategóriami. Zastávam názor, že existuje koncepčný rozdiel v týchto pojmoch z hľadiska toho ako, kým a s ohľadom na čo je obsah každej z tejto kategórií definovaný.
76.
Verejný poriadok je normatívna vízia hodnôt a cieľov definovaných príslušným orgánom verejnej moci, ktoré sa majú presadzovať v súčasnosti a v budúcnosti, t. j. výhľadovo. Verejný poriadok tak vyjadruje želanie verejného regulátora, pokiaľ ide o normy, ktoré sa majú rešpektovať v spoločnosti. Jeho obsah by mal byť zistiteľný z oficiálnych zdrojov práva a/alebo z politických dokumentov. No bez ohľadu na to, ako je vyjadrený, verejný poriadok musí byť, podobne ako mapa, najprv vymedzený orgánom verejnej moci a až potom sa môže vyžadovať. (
50
)
77.
Dobré mravy podľa môjho názoru odkazujú na hodnoty a presvedčenie, ktoré daná spoločnosť v súčasnosti dodržiava, ktoré sú stanovené a presadzované prevládajúcim spoločenským konsenzom v danej spoločnosti v danom čase. Na rozdiel od verejného poriadku, ktorý je stanovený štátnou mocou, dobré mravy stanovuje spoločnosť. Tiež sa v priebehu času vyvíjajú: ale pri ich určovaní je stred záujmu primárne zameraný na minulosť a súčasnosť. Prirodzene, pokiaľ ide o to, čo majú za cieľ dosiahnuť, dobré mravy sú takisto normatívne a perspektívne v tom zmysle, že tento súbor pravidiel má tiež ambíciu vyvolať a udržať určité správanie. (
51
)
78.
Kľúčovým rozdielom medzi týmito dvoma pojmami je spôsob, akým sú stanovené a teda zistené. Súdny dvor EZVO poukázal na podobné rozlišovanie v kontexte smernice 2008/95/ES (
52
) keď konštatoval, že „zamietnutie zápisu na základe ‚verejného poriadku‘ musí byť založené na posúdení objektívnych kritérií, zatiaľ čo námietka proti ochrannej známke založená na ‚dobrých mravoch‘ sa týka posúdenia subjektívnych hodnôt“. (
53
)
79.
Vzhľadom na to, že verejný poriadok je určovaný štátnou mocou, jeho obsah možno zistiť „objektívne“, pretože táto politika musela byť niekde uvedená. Verejný poriadok tak možno študovať „za stolom“ v kanceláriách orgánov verejnej správy, s odkazom na zákony, politiky a úradné vyhlásenia. Možno bude potrebné nájsť presný zdroj danej politiky tak, aby jej oznámenie (alebo skôr odmietnutie poskytnúť niečo s odkazom na verejný poriadok) spĺňalo kritériá predvídateľnosti, neprítomnosti svojvôle, riadnej správy vecí verejných, keď však budú tieto požiadavky splnené, pôjde o jednostrannú vôľu a požiadavky verejnej správy.
80.
To isté však nemožno povedať o dobrých mravoch. Tie nie je možné nájsť mimo spoločenských noriem a kontextu. Ich identifikácia si vyžaduje aspoň určité empirické posúdenie toho, čo príslušná spoločnosť (príslušná verejnosť) v danom čase považuje za prijateľné normy správania. Inými slovami, aby sa zistilo, či je konkrétne označenie v rozpore s dobrými mravmi, je potrebné spoliehať sa na konkrétny dôkaz v konkrétnom prípade na to, aby bolo možné zistiť, ako by príslušná skupina verejnosti pravdepodobne reagovala na toto označenie, ak by sa nachádzalo na príslušnom tovare alebo službách.
81.
Chcel by som zdôrazniť, že pokiaľ ide o konkrétny výsledok, v niektorých prípadoch sa obe kategórie prekrývajú. (
54
) Veľká miera vyžadovania verejného poriadku by mala v ideálnom prípade odrážať a upevňovať verejnú morálku. V ostatných prípadoch to, čo bolo pôvodne len verejným poriadkom, sa postupne premení aj na dobré mravy. (
55
)
82.
Vo všeobecnosti netrvám na tom, aby sa viedli príliš akademické rozpravy o rozlišovaní medzi verejným poriadkom a dobrými mravmi. V rámci prejednávanej veci je však toto rozlišovanie podstatné. Záleží na tom najmä z dôvodu, že je potrebné určiť, čo mal zohľadniť EUIPO a nepriamo Všeobecný súd, keď zamietol prihlášku odvolateľky s odvolaním sa na osobitný dôvod dobrých mravov, ktorými svoj postup zdôvodnil.
83.
Stručne povedané, ak sa chce EUIPO opierať o (absolútny) dôvod zamietnutia na základe dobrých mravov, musí s odkazom na prevládajúce vnímanie v rámci dotknutej skupiny verejnosti odôvodniť, prečo sa domnieva, že by bolo dané označenie v rozpore s týmito zásadami. Určite sa nenavrhuje, aby EUIPO musel vykonať hĺbkový empirický prieskum, aby zistil, čo vo vzťahu k danému označeniu predstavuje dobré mravy. Súhlasím s návrhom EUIPO, ktorý vyjadril na pojednávaní, že najlepšie, čo môže poskytnúť, je „informovaný odhad“. Tento odhad sa však musí zakladať na špecifickom sociálnom kontexte a nemôže ignorovať faktické dôkazy, ktoré buď potvrdzujú, alebo prípadne spochybňujú vlastné názory EUIPO na to, čo v danom čase v danej spoločnosti je a nie je v súlade s dobrými mravmi.
3. Prejednávaná vec
84.
Podľa môjho názoru v prejednávanej veci posúdenie EUIPO, ktoré bolo potvrdené Všeobecným súdom, tieto štandardy nespĺňalo.
85.
Zoznam kategórií tovarov a služieb uvedený v prihláške odvolateľky je pomerne rozsiahly. (
56
) Neexistovala však diskusia o tom, či by slovné označenie mohlo byť povolené len pre niektoré kategórie a nie pre ostatné. Preto nevidím dôvod na otvorenie tejto otázky v odvolacom konaní.
86.
Čo sa však diskutovalo a čo je rozhodujúce, je skutočnosť, že EUIPO, aj pri odvolávaní sa na článok 7 ods. 2 nariadenia č. 207/2009, definoval príslušnú skupinu verejnosti ako širokú a nemecky hovoriacu. Na jednej strane teda bola príslušná skupina verejnosti definovaná tak, aby zohľadňovala nielen fanúšikov predmetného filmu zo stredných škôl, ale aj ľudí, ktorí možno o tomto filme nikdy nepočuli a mohli by byť počas svojho týždňového nákupu pochopiteľne prekvapení, ak by v regáli našli chlieb (trieda 30) alebo prostriedok na pranie (trieda 3) nesúci štítok „Fack Ju Göhte“.
87.
Na druhej strane geografické/jazykové obmedzenie príslušnej skupiny verejnosti na nemecky hovoriacu verejnosť Európskej únie je vzhľadom na už citovaný článok 7 ods. 2 možné. Má to však vcelku významné dôsledky. Predovšetkým vulgárnosť alebo urážlivá povaha označenia sa potom musia skúmať výlučne so zreteľom na širokú verejnosť, ktorej rodným jazykom nie je angličtina. Ak vezmeme do úvahy konkrétne sporné označenie, to, čo sa môže zdať ako vulgárne alebo urážlivé pre osobu hovoriacu anglickým jazykom, sa také nemusí javiť pre osobu hovoriacu (nie rodným) nemeckým jazykom., najmä ak sa stretne s nezvyčajným fonetickým prepisom urážky pochádzajúcej z cudzieho jazyka.
88.
Nech už je to akokoľvek, ako má byť také označenie posúdené z hľadiska súladu s dobrými mravmi? Akonáhle regulačný orgán zvolí tento dôvod, kľúčovým rozdielom oproti prístupu potvrdenému Všeobecným súdom je podľa môjho názoru to, že takéto posúdenie nemôže byť vykonané len a výlučne s ohľadom na slovné označenie, nezávisle od širšieho spoločenského vnímania a kontextu, ak na to existuje akýkoľvek dôkaz.
89.
V tejto súvislosti sa medzi účastníkmi konania uskutočnila rozsiahla diskusia týkajúca sa skutočnosti, že film Fack Ju Göhte mal povolenie byť premietaný pod týmto názvom a že zjavne neexistovali žiadne obmedzenia prístupu pre mladých divákov. Argumenty odvolateľky v tomto ohľade sú, že ak príslušné regulačné orgány v nemecky hovoriacich krajinách Európskej únie nemali žiaden problém s názvom filmu, EUIPO ho nemal uvádzať v procese zápisu rovnomernej ochrannej známky. Naproti tomu EUIPO tvrdil, že právna úprava uvádzania na trh a premietania filmov v členskom štáte je jednoducho úplne odlišnou záležitosťou od právnej úpravy týkajúcej sa ochranných známok v celej Únii.
90.
Na štrukturálnej a inštitucionálnej úrovni súhlasím s EUIPO: hodnotenie a regulácia filmov v členskom štáte je skutočne odlišným regulačným režimom ako právo Únie v oblasti ochranných známok. To, ako takýto vnútroštátny filmový regulátor rozhodol v súvislosti s podmienkami uvedenia a premietania filmu, teda samo osebe určite nie je rozhodujúce pre posúdenie, ktoré sa má vykonať v rámci právnych predpisov o ochranných známkach, konkrétnejšie podľa článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009.
91.
Na rozdiel od EUIPO sa však nedomnievam, že by sa toto posúdenie malo v tomto bode zastaviť. Ak keď ide o skutočne odlišné regulačné režimy, medzi týmito paralelnými posúdeniami existuje značný prienik: oba rámce pre posudzovanie majú ako východiskový bod stanovené rovnaké posúdenie rovnakú skupinu verejnosti a posúdenie dobrých mravov a vulgárnosti v rámci rovnakej skupiny verejnosti v rovnakom, alebo veľmi podobnom čase. Na tejto úrovni, ako mimochodom uznáva samotný EUIPO, (
57
) je urobenie morálneho úsudku o vulgárnosti výrazu relevantné.
92.
V rámci tejto sféry sa stávajú relevantnými predchádzajúce posúdenia vykonané rôznymi vnútroštátnymi orgánmi. Ak existujú a ak na ne bude EUIPO upozornený, posúdenia takýchto vnútroštátnych orgánov, ktoré sú nepochybne lokalizované lepšie, ako kedy ich vypracúval úrad pre ochranné známky s pôsobnosťou v rámci v celej EÚ, sú viac kompetentné posúdiť, čo je (ne‑)morálne a vulgárne v danom čase v danom členskom štáte a mali by byť náležite zohľadnené.
93.
Toto samozrejme ešte nebráni EUIPO v tom, aby konštatoval, že ochranná známka, o ktorej zápis sa žiada, je v rozpore s dobrými mravmi, najmä ak sa tieto zásady majú posudzovať v rámci celej Únie. Takéto zistenia a empirické dôkazy, najmä pokiaľ ide o presne ten istý jazykový alebo geografický priestor, aký si zvolil EUIPO pre svoje vlastné posúdenie, však zvyšujú požiadavky na odôvodnenie, ktoré musí EUIPO poskytnúť, ak sa chce odchýliť od zistení vnútroštátnych orgánov týkajúcich sa toho, čo by bolo akceptovateľné z hľadiska dobrých mravov v rámci toho istého priestoru, pokiaľ ide o zjavne rovnakú skupinu verejnosti v rovnakom čase.
94.
V prejednávanej veci táto požiadavka nebola splnená. Odvolateľka v rôznych štádiách konania, pred EUIPO, ako aj pred Všeobecným súdom upriamila pozornosť bez toho, aby bolo týmto tvrdeniam protirečené, na skutočnosť, že film bol v nemecky hovoriacich krajinách veľmi úspešný, očividne bez toho, aby vyvolal väčšiu mieru kontroverzie, pokiaľ ide o jeho názov; že film bol riadne povolený a bolo schválené jeho premietanie mladším divákom, a že pozitívne vnímanie filmu dokazuje aj jeho začlenenie do vzdelávacieho programu Goetheho inštitútu.
95.
Znova opakujem, ani jedno z týchto vyhlásení nie je samo osebe rozhodujúce. Rovnako tak osud filmu nie je rozhodujúci pre zápis ochrannej známky. No vzhľadom na takýto silný dôkaz o vnímaní dobrých mravov a potenciálnej vulgárnosti presne toho istého názvu zo strany spoločnosti by však EUIPO musel poskytnúť oveľa presvedčivejšie argumenty, aby mohol dospieť k záveru, že napriek stanoviskám rôznych orgánov nemecky hovoriacej verejnosti, ktoré zhodnotili, že označenie nevyvoláva rozhorčenie u tejto skupiny verejnosti, nie je možné zapísať rovnomennú ochrannú známku pre jej nesúlad s dobrými mravmi vo vzťahu z presne tej istej skupine verejnosti.
96.
Takéto vnímanie podľa môjho názoru tiež správne reflektuje úlohu, ktorú zohrávajú dobré mravy v kontexte práva ochranných známok Únie. Keďže navrhovanie a posudzovanie súladu s dobrými mravmi (rovnako ako s verejným poriadkom) je sotva hlavnou úlohou EUIPO (
58
) je ťažké predstaviť si EUIPO s mandátom náhle začať raziť silnú víziu ochrany dobrých mravov, odrezanú (alebo skôr omnoho prísnejšiu) od tej, ktorá zjavne prevláda v príslušnom členskom štáte (členských štátoch).
97.
Súhrnne treba konštatovať, že podľa môjho názoru sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď nesprávne vyložil článok 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009 z dôvodu, že nezohľadnil skutočnosti, ktoré sú relevantné pre posúdenie toho, či je požadované označenie v súlade s dobrými mravmi.
98.
Preto je potrebné prijať prvý odvolací dôvod a zrušiť napadnutý rozsudok.
B.
O druhom a treťom odvolacom dôvode
99.
Ak Súdny dvor dospeje k rovnakému záveru, pokiaľ ide o prvý odvolací dôvod, preskúmanie druhého a tretieho dôvodu by sa mohlo považovať za nadbytočné. Úlohou generálneho advokáta je však poskytovať podporu Súdnemu dvoru v plnom rozsahu, bez ohľadu na to, akým spôsobom rozhodne. V rámci prejednávanej veci druhý a tretí odvolací dôvod pridávajú prvému odvolaciemu dôvodu dodatočný prvok: posúdenie toho, čo je alebo nie je v súlade s dobrými mravmi, bude vždy otázkou posudzovania. No najmä pokiaľ ide o takéto hodnotové posudzovania, malo by byť prinajmenšom trochu jasné, aké kritériá sa budú pritom brať do úvahy, aby existoval aspoň primeraný stupeň predvídateľnosti potenciálneho výsledku. Druhý a tretí odvolací dôvod však dokazujú, že takáto zrozumiteľnosť a predvídateľnosť v prejednávanej veci do istej miery chýba.
100.
Druhý a tretí odvolací dôvod sa týkajú údajného porušenia zásad rovnosti zaobchádzania (druhý odvolací dôvod) a riadnej správy vecí verejných (tretí odvolací dôvod). Odvolateľka v podstate kritizuje skutočnosť, že Všeobecný súd nesankcionoval rozdielne zaobchádzanie s prihláškou odvolateľky so zreteľom na predchádzajúce rozhodnutie, ktoré EUIPO prijal vo veci Die Wanderhure. (
59
)
101.
Svojím druhým odvolacím dôvodom odvolateľka kritizuje skutočnosť, že Všeobecný súd potvrdil napadnuté rozhodnutie napriek podobnosti medzi situáciou v prejednávanej veci na jednej strane a situáciou vo veci Die Wanderhure na strane druhej. Odvolateľka zdôrazňuje, že dôvod, ktorý poskytol EUIPO s cieľom vysvetliť odlišné výsledky a ktorý Všeobecný súd potvrdil, bol ten, že označenie, o ktorého zápis sa žiadalo a ktoré bolo povolené vo veci Die Wanderhure opisuje obsah filmu. To podľa EUIPO nebol prípad označenia, o ktorého zápis žiadala odvolateľka. Odvolateľka nesúhlasí a tvrdí, že sporné označenie tiež opisuje obsah filmu v rozsahu, v akom vyjadruje frustráciu študentov z povinnosti mať na strednej škole nepopulárne predmety. Odvolateľka ďalej kritizuje nedostatočné vysvetlenie, prečo sporné označenie nemožno považovať za opis obsahu filmu. Okrem toho neexistuje žiaden objektívny dôvod na tvrdenie Všeobecného súdu, že označenie „Die Wanderhure“ je omnoho menej šokujúce a vulgárne ako označenie, o ktorého zápis žiada odvolateľka.
102.
Tretí odvolací dôvod sa obmedzuje na tvrdenie, podľa ktorého Všeobecný súd tiež porušil zásadu riadnej správy vecí verejných tým, že na odvolateľku neuplatnil závery, ku ktorým dospel EUIPO vo svojom rozhodnutí vo veci Die Wanderhure a nepreskúmal skutkové okolnosti prejednávanej veci.
103.
Pokiaľ ide o druhý odvolací dôvod, EUIPO odpovedal, že námietka odvolateľky týkajúca sa nezohľadnenia predchádzajúceho rozhodnutia je zjavne nedôvodná, pretože EUIPO výslovne analyzoval predchádzajúce sporné rozhodnutie (Die Wanderhure). Argumentácia odvolateľky týkajúca sa podobnosti medzi oboma situáciami sa týka skutkovej otázky, a teda nespadá do pôsobnosti odvolania.
104.
EUIPO okrem toho tvrdí, že argumentácia odvolateľky sa týka rozsahu povinnosti odôvodnenia v prípade, že sa v dvoch podobných situáciách dosiahli odlišné výsledky. Povinnosť poskytnúť odôvodnenie, o čo žiada odvolateľka, by v skutočnosti viedla k tomu, že EUIPO by musel konštatovať prípadné nesprávne právne posúdenie, ku ktorému došlo v predchádzajúcom rozhodnutí (ktoré sa napriek tomu stalo právoplatným), bez toho, aby účastníci predchádzajúceho konania mali možnosť sa k tomu vyjadriť. Takáto povinnosť odôvodnenia by sa tiež javila ako problematická, ak by bola už zapísaná ochranná známka neskôr vyhlásená za neplatnú. (
60
) Táto otázka je však v prejednávanej veci trochu hypotetická, pretože Všeobecný súd potvrdil vyhlásenie EUIPO o nedostatočnej porovnateľnosti týchto dvoch situácií.
105.
EUIPO odmieta tretí odvolací dôvod ako neprípustný v rozsahu, v akom namieta porušenie zásady právnej istoty bez poskytnutia akéhokoľvek vysvetlenia. Pokiaľ ide o údajné porušenie zásady riadnej správy vecí verejných, EUIPO sa domnieva, že toto tvrdenie nespĺňa požiadavku článku 168 ods. 1 písm. d) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, podľa ktorého musí odvolanie obsahovať „právne dôvody a právne tvrdenia, na ktorých je odvolanie založené, ako aj stručné zhrnutie uvedených dôvodov“. Podľa EUIPO tento dôvod zodpovedá prvému odvolaciemu dôvodu a odvolateľka nepredložila tvrdenia odôvodňujúce porušenie zásady riadnej správy vecí verejných, okrem údajného porušenia článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009.
106.
Podľa môjho názoru sa tvrdenia predložené odvolateľkou v rámci druhého a tretieho odvolacieho dôvodu v zásade týkajú tej istej otázky: údajného nesúladu v rozhodovacej praxi EUIPO, najmä keď je napadnuté rozhodnutie v prejednávanej veci v rozpore so záverom, ku ktorému dospel EUIPO vo veci Die Wanderhure. Toto tvrdenie sa môže vykladať dvomi spôsobmi, buď ako porušenie zásady rovnosti zaobchádzania (druhý odvolací dôvod), alebo v prípade správnych orgánov ako otázka riadnej správy vecí verejných (tretí odvolací dôvod). (
61
) Zásada riadnej správy vecí verejných sa týka povinnosti uviesť odôvodnenie, ktoré by vysvetľovalo odchýlku EUIPO od jeho predchádzajúcej praxe. V tomto zmysle je táto zásada logicky v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania, pretože táto zásada vyžaduje dosiahnutie podobných výsledkov v podobných situáciách a odlišných výsledkov v situáciách, ktoré sú odlišné.
107.
Budem sa teda zaoberať obidvoma údajnými dôvodmi spoločne.
108.
Povinnosť odôvodnenia je tiež uvedená v článku 75 nariadenia č. 207/2009 a v článku 94 ods. 1 nariadenia 2017/1001 v rovnakom rozsahu, ako je uvedená v druhom odseku článku 296 ZFEÚ. (
62
) Súdny dvor tiež uviedol, že „je EUIPO povinný vykonávať svoje právomoci v súlade so všeobecnými zásadami práva Únie, ku ktorým patrí aj zásada rovnosti zaobchádzania a zásada riadnej správy vecí verejných“ (
63
). To znamená najmä to, že „… EUIPO musí… zohľadniť rozhodnutia, ktoré už prijal vo veci podobných prihlášok a s mimoriadnou pozornosťou skúmať, či je alebo nie je potrebné rozhodnúť rovnako, pričom uplatnenie týchto zásad musí byť v súlade… s dodržovaním zásady zákonnosti…“ (
64
).
109.
Súdny dvor ďalej poznamenal, že „právo na riadnu správu vecí verejných zahŕňa najmä v súlade s článkom 41 ods. 2 [Charty]… povinnosť správnych orgánov odôvodniť svoje rozhodnutia. Táto povinnosť… má dvojaký cieľ, a to jednak umožniť dotknutým osobám oboznámiť sa s dôvodmi prijatého opatrenia, aby mohli brániť svoje práva, a jednak súdom Európskej únie vykonať preskúmanie zákonnosti dotknutého rozhodnutia“ (
65
).
110.
Nedávne vyhlásenia Súdneho dvora už citovali niekoľko tvrdení, ktoré v tejto veci uviedol EUIPO. Po prvé koherentné rozhodovanie neznamená, že výsledky musia byť identické. Neznamená ani nemennosť alebo neschopnosť opraviť predchádzajúce chyby alebo vykonať zmeny v prístupe a výklade. Ide jednoducho o to, aby sa v čo najväčšej miere dodržiaval koherentný prístup k rozhodovaniu, čo v prejednávanej veci predstavujú kritériá a prvky, ktoré treba zohľadniť pri posudzovaní kategórií uvedených v článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009 a prísnosť alebo zhovievavosť, s akou sa uplatňujú. Rád by som túto skutočnosť výslovne zdôraznil: koherencia v prístupe je niečo iné ako identita výsledku.
111.
Po druhé nevyhnutnosť koherencie v prístupe a v kritériách, ktoré sa majú uplatňovať, má procesné dôsledky: je prirodzene možné odkloniť sa od predchádzajúceho prístupu k rozhodovaniu kedykoľvek, ale tento odklon musí byť odôvodnený a koherentne vysvetlený.
112.
Z tohto dôvodu rozhodnutie vo veci Die Wanderhure, ako aj niekoľko ďalších rozhodnutí EUIPO, ktoré sú citované v týmto návrhoch, nie sú úplne v súlade s rozhodnutím vo veci „Fack Ju Göhte“.
113.
Rozhodnutie vo veci Die Wunderhure sa týkalo označenia „Die Wanderhure“, ktoré predstavovalo aj názov nemeckého románu a jeho filmové spracovanie. Prieskumový pracovník dospel k záveru, že toto označenie nie je spôsobilé na to, aby mu bola poskytnutá ochrana na základe článku 7 ods. 1 písm. f), pretože obsahovalo výraz spôsobujúci pohoršenie, slovo „Hure“, ktoré je v nemeckom jazyku synonymom pre prostitútku a hovorovo sa používa na označenie osoby s mnohými sexuálnymi partnermi. (
66
)
114.
Toto rozhodnutie bolo odvolacím senátom zrušené. Ten uviedol, že prieskumový pracovník sa obmedzil na zdôraznenie druhej slovnej zložky označenia bez toho, aby sa vyjadril k prvému. Odvolací senát opísal obsah románu a rovnomenného filmu ako označenie, o ktorého zápis sa žiada, a spomenul ich veľký úspech. Román a film uvádzajú príbeh mladej, putujúcej ženy, ktorá poskytuje svoje služby v 15. storočí, pričom príslušní užívatelia služieb sa skladajú z duchovných na Kostnickom koncile. Odvolací senát poznamenal, že tento úspech preukázal, že verejnosť sa nepohoršuje ani nad obsahom knihy a ani nad názvom. Ďalej konštatoval, že mesto Kostnica nemalo problém oficiálne ponúkať špeciálne pešie túry „po stopách označenia, o ktorého zápis sa žiada“ (
67
).
115.
Odvolací senát poznamenal, že ochranná známka je „nemorálna“„ak je príjemca tovaru pri čítaní označenia, o ktorého zápis sa žiada…, urážaný alebo znevažovaný, alebo ak sú jednotlivci alebo skupiny osôb diskriminovaní alebo vystavení posmechu“ (
68
). To však nebol prípad sporného označenia v tejto veci. (
69
) Okrem toho „je tiež možné, aby znenie, ktoré je podľa slovníka vulgárne, bolo chápané čisto humorne, v závislosti od kontextu“. Posúdenie, ktoré sa má vykonať podľa článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009, podľa odvolacieho senátu ochraňuje „hodnoty práva Európskej únie ako právneho systému, ktorý chráni základné a ľudské práva [ale nie je určené na to, aby tvorilo] jazykový súbor pravidiel na zamedzovanie nadávkam“ (
70
).
116.
V rámci prejednávanej veci sa konkrétne s odvolaním sa na toto rozhodnutie a dôvody, ktoré sú v ňom uvedené, konštatovalo, že celkový prístup, ktorý prijal EUIPO v zmysle článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009, bol predtým liberálny a vec Die Wanderhure bola považovaná za dôkaz tohto prístupu. (
71
) Odvolateľka zdôrazňuje najmä to, že ak pojem „Die Wanderhure“ nebol považovaný ani za šokujúci a ani za vulgárny napriek tomu, že išlo o ženu, ktorá ponúkala za odmenu sexuálne služby, takýto záver mal byť a fortiori dosiahnutý, aj pokiaľ ide o označenie „Fack Ju Göhte“.
117.
Na základe týchto tvrdení sa domnievam, že vzhľadom na nepopierateľnú prima facie podobnosť medzi kontextom, v ktorom bolo požiadané o zápis sporného označenia na jednej strane a dotknutou situáciou vo veci Die Wanderhure na strane druhej, ako aj vzhľadom na to, že odvolateľka opakovane odkazovala na toto rozhodnutie vo svojich podaniach, sa javí ako odôvodnené očakávať od EUIPO, že poskytne (a od Všeobecného súdu že bude požadovať) prijateľné vysvetlenie rôznych záverov v týchto dvoch situáciách.
118.
V tomto ohľade Všeobecný súd v bode 40 napadnutého rozsudku uviedol, prihláška sporného označenia a prihláška podaná vo veci Die Wanderhure nemôžu byť považované za podobné. Podľa Všeobecného súdu (odvolávajúc sa na posúdenie odvolacieho senátu) to bolo tak po prvé preto, že označenie „Die Wanderhure“ opisovalo obsah filmu s rovnakým názvom, čo nie je prípad sporného označenia. Podľa Všeobecného súdu teda nebolo možné z veľkého úspechu filmu Fack Ju Göhte vyvodiť, že verejnosť spozná názov okamžite na základe označenia, o ktorého zápis sa žiada, a že ním nebude šokovaná. Po druhé označenie „Die Wanderhure“ je v očiach príslušnej skupiny verejnosti oveľa menej šokujúce. (
72
)
119.
Ani jedno z týchto vysvetlení nie je presvedčivé.
120.
Po prvé mi nie je jasné, ako Všeobecný súd dospel k záveru, že vo veci Die Wanderhure bola ochranná známka vo vzťahu k obsahu filmu opisná a označenie „Fack Ju Göhte“ nebolo. Hoci túto otázku možno považovať za skutkovú, v prejednávanej veci ide v zásade o uplatnenie právneho kritéria, ktoré použili EUIPO a Všeobecný súd pri posudzovaní prihlášky na zápis označenia, ktoré obsahuje vulgárny výraz, ktorý zodpovedá názvu úspešného filmu (alebo románu) a keď tento úspech inšpiruje orgány verejnej moci (či už mesto Kostnica alebo Goetheho inštitút), aby prijali používaný jazyk na vlastné verejné účely (prehliadka v jednom prípade, výučba cudzích jazykov v iných).
121.
Pokiaľ ide konkrétne o relevantnosť „ekvivalencie“ medzi prihlasovaným označením a názvom filmu, v prvom rade mi nie je jasné, prečo by táto okolnosť vôbec mala byť dôležitá, a v druhom rade to, ako sa táto „ekvivalencia“ posudzovala.
122.
Aj keby bolo presne vysvetlené, čo znamená „názov opisujúci obsah filmu“, nie je jasné, ako môže skutočnosť, že ochranná známka zodpovedá obsahu filmu, ako taká spôsobiť, aby dané označenie nespadalo do rozsahu článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009. Okrem toho odôvodnenie tohto bodu je v rozpore s celkovým prístupom k posudzovaniu EUIPO v súvislosti s „Fack Ju Göhte“ (podľa ktorého sa označenie musí posudzovať ako také, izolovane, ako vulgárne, bez ohľadu na to, či existoval alebo neexistoval rovnomenný film), pričom vo veci Die Wanderhure bol zvolený presne opačný prístup (označenie bolo posudzované vo svojom spoločenskom kontexte a úspech románu a filmu sa stali kľúčovým argumentom pre jeho neškodný charakter).
123.
Vnímam teda dosť protichodné prístupy k hodnoteniu skutkovo podobných a právne identických situácií, bez toho, aby som sa zaoberal (skutočne faktickou) diskusiou o tom, prečo by údajne vnútroštátna verejnosť hovoriaca nemeckým jazykom čítajúca ochrannú známku DIE WANDERHURE (
73
) na tovare alebo (najmä na) službách (
74
), výraz, ktorý každý po nemecky hovoriaci človek okamžite pochopí, mala byť oveľa menej šokovaná ako tí ľudia, ktorí sa začnú čudovať, aký má význam „Fack Ju Göhte“, keď nevideli film.
124.
Rozumiem, že snaha o koherenciu v rozhodovacej praxi je dlhodobým cieľom, čo na pojednávaní potvrdil aj EUIPO. Vzhľadom na rozmanitosť možných skutkových scenárov, ktorým môže EUIPO čeliť, táto úloha určite nie je ľahká. Tieto ťažkosti sa však sotva dajú uplatniť ako dôvod na zníženie kvality alebo dokonca upustenie od štandardov, pokiaľ ide o vysvetlenie dôvodov rozhodnutia.
125.
Opäť možno len zopakovať, že takáto povinnosť neznamená, že nie je možné dospieť k odlišnému záveru v konkrétnom prípade, ak je rozdiel medzi prípadmi riadne vysvetlený, alebo ak sa úplne mení výkladový prístup, ak táto odchýlka bola oznámená a vysvetlená. Analógia so súdnym rozhodovaním v tomto ohľade je dosť jasná, aj keď prirodzene štandardy odôvodnenia nie sú také vysoké. Obdobne sa súdom časom nebráni meniť ich judikatúru (
75
), ale majú povinnosť vysvetliť potenciálnu zmenu v danej línii judikatúry. (
76
)
126.
V oboch prípadoch je spoločným menovateľom rovnosť pred zákonom, ale aj z hľadiska adresáta rozhodnutia jeho predvídateľnosť. Dokonca aj ten najobozretnejší obchodník môže len ťažko plánovať svoju celkovú obchodnú stratégiu, ak sa v jednom prípade vezmú do úvahy určité prvky a prístup k hodnoteniu je celkovo skôr liberálny a povoľujúci, zatiaľ čo za skutkovo podobných okolností týkajúcich sa uplatňovania rovnakých právnych ustanovení na iný prípad nemá ten istý alebo podobný prvok žiadny význam a celkový prístup je oveľa prísnejší.
127.
Napokon určite uznávam osobitný regulačný kontext práva ochranných známok a skutočnosť, že predchádzajúce zápisy môžu byť následne napadnuté, a to aj na základe nesprávneho uplatnenia práva článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009. (
77
) Stále však nerozumiem tomu, ako by tento argument mal obhájiť odklon od minimálnej požiadavky koherencie v správnej rozhodovacej praxi, ktorá je skutočne prierezovou zásadou uplatniteľnou na všetky oblasti verejnej správy vrátane práva ochranných známok.
128.
Súhrnne treba konštatovať, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď nespochybnil nesplnenie povinnosti zo strany EUIPO primerane vysvetliť odchýlku od svojej rozhodovacej praxe v minulosti alebo uviesť prijateľný dôvod, prečo sa o prihláške sporného označenia muselo rozhodnúť inak ako o výsledku dosiahnutom v podobnom prípade, na ktorý upozornila EUIPO odvolateľka.
V. Návrhy predložené v prejednávanej veci
129.
Odvolateľka týmto odvolaním navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok a zaviazal EUIPO na náhradu trov konania. Okrem toho nepožaduje zrušenie napadnutého rozhodnutia.
130.
Podľa prvého odseku článku 61 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ako aj podľa zásady hospodárnosti a efektivity súdnych konaní, ktoré sú v ňom obsiahnuté, ak Súdny dvor zruší napadnutý rozsudok, Súdny dvor môže vydať konečné rozhodnutie vo veci, ak to stav konania dovoľuje.
131.
Domnievam sa, že táto požiadavka je v prejednávanej veci splnená.
132.
Z dôvodov uvedených v časti A týchto návrhov zastávam názor, že prvý odvolací dôvod je dôvodný. Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho výkladu článku 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009, čo sa následne premietlo do zodpovedajúceho nedostatku (relevantného) odôvodnenia v napadnutom rozsudku. Bez ohľadu na možné závery Súdneho dvora týkajúce sa druhého a tretieho odvolacieho dôvodu, ak by Súdny dvor vyhovel prvému odvolaciemu dôvodu, napadnuté rozhodnutie odvolacieho senátu EUIPO by následne muselo byť zrušené Všeobecným súdom z tých istých dôvodov.
133.
Za týchto okolností by nové posúdenie veci Všeobecným súdom nebolo potrebné.
VI. Trovy konania
134.
Podľa článku 184 ods. 2 rokovacieho poriadku ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou o veci, rozhodne aj o trovách konania.
135.
Podľa článku 138 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora uplatniteľného na konanie o odvolaní v zmysle článku 184 ods. 1 Súdny dvor uloží účastníkovi konania, ktorý vo veci nemal úspech, povinnosť nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
136.
Odvolateľka si od EUIPO uplatnila nárok na náhradu trov konania. Ak Súdny dvor akceptuje môj návrh týkajúci sa výsledku tohto odvolania, EUIPO nebude mať vo veci úspech. EUIPO by teda mal povinnosť nahradiť trovy konania súvisiace s konaním na prvom stupni vo veci T‑69/17, ako aj s odvolaním.
VII. Návrhy
137.
Navrhujem, aby Súdny dvor:
–
zrušil rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 24. januára 2018, Constantin Film Produktion/EUIPO (Fack Ju Göhte), (T‑69/17, neuverejnený, EU:T:2018:27),
–
zrušil rozhodnutie piateho odvolacieho senátu Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) z 1. decembra 2016 (vec R 2205/2015‑5, Fack Ju Göhte);
–
uložil EUIPO povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania, ktoré v prejednávanej veci vznikli spoločnosti Constantin Film Produktion GmbH tak v konaní na prvom stupni, ako aj v odvolacom konaní.
(
1
)	Jazyk prednesu: angličtina.
(
2
)	„Die Religion verspottet, die Laster beschönigt und gute Sitten verderben kann“, Brief der dänischen Kanzlei vom 19. september 1776 an den König von Dänemark, reprodukované v Müller, P. (ed.): Der junge Goethe im zeitgenössichen Urteil. Akademie‑Verlag GmbH, Berlin, 1969, s. 130. Pozri tiež Mandelkow, K. R. (ed.): Goethe im Urteil seiner Kritiker: Dokumente zur Wirkungsgeschichte Goethes in Deutschland. Teil I 1773 – 1832. München: Verlag C. H. Beck, 1975, XXV‑XXXII a s. 41 – 47.
(
3
)	Ú. v. EÚ L 78, 2009, s. 1. Odvtedy nahradené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001 zo 14. júna 2017 o ochrannej známke Európskej únie (Ú. v. EÚ L 154, 2017, s. 1).
(
4
)	Rozsudok z 24. januára 2018, Constantin Film Produktion/EUIPO (Fack Ju Göhte) (T‑69/17, neuverejnený, EU:T:2018:27).
(
5
)	Body 14 až 16 napadnutého rozsudku.
(
6
)	Bod 18 napadnutého rozsudku.
(
7
)	Bod 19 napadnutého rozsudku.
(
8
)	Body 22 až 24 napadnutého rozsudku.
(
9
)	Bod 25 napadnutého rozsudku.
(
10
)	Bod 26 napadnutého rozsudku.
(
11
)	Bod 27 napadnutého rozsudku.
(
12
)	Body 28 a 29 napadnutého rozsudku.
(
13
)	Body 31 až 32 napadnutého rozsudku.
(
14
)	Body 33 až 34 napadnutého rozsudku.
(
15
)	Rozhodnutie štvrtého odvolacieho senátu z 28. mája 2015 (R 2889/2014‑4, DIE WANDERHURE).
(
16
)	Body 35 až 40 napadnutého rozsudku.
(
17
)	Body 42 až 43 napadnutého rozsudku.
(
18
)	Ochranná známka EÚ č. 6025159 „Fucking Hell“, a ochranná známka EÚ č. 10279644 „MACAFUCKER“.
(
19
)	Na rozdiel od určenia pre členské štáty výlučne vtedy, „ak vykonávajú právo Únie“ (funkčné vymedzenie rozsahu pôsobnosti), článok 51 ods. 1 Charty stanovuje, že ustanovenia Charty sa vzťahujú na inštitúcie a orgány Únie pri všetkých svojich činnostiach (inštitucionálne vymedzenie rozsahu pôsobnosti).
(
20
)	Pozri tiež analogicky návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Fennelly vo veci Nemecko/Parlament a Rada (C‑376/98, EU:C:2000:324, body 154 a 155).
(
21
)	Rozsudok ESĽP, 25. augusta 2015, Dor v. Rumunsko (CE:ECHR:2015:0825DEC005515312, § 43 a citovaná judikatúra).
(
22
)	Rozsudok ESĽP, 24. februára 1994, Casado Coca v. Španielsko (CE:ECHR:1994:0224JUD001545089, § 35 a citovaná judikatúra). Pozri tiež rozsudky ESĽP, 25. augusta 2015, Dor v. Rumunsko (CE:ECHR:2015:0825DEC005515312, § 43 a citovaná judikatúra) a ESĽP, 30. januára 2018, Sekmadienis Ltd. v. Litva, (CE:ECHR:2018:0130JUD006931714, §§ 75 až 84).
(
23
)	Odôvodnenie 21 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady 2015/2424 zo 16. decembra 2015, ktorým sa mení nariadenie Rady č. 207/2009 o ochrannej známke Spoločenstva a nariadenie Komisie (ES) č. 2868/95, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 40/94 o ochrannej známke Spoločenstva, a zrušuje nariadenie Komisie (ES) č. 2869/95 o poplatkoch splatných Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory), Ú. v. EÚ L 341, 2015, s. 21. Posledné uvedené nadobudlo účinnosť 23. marca 2016, to znamená potom, ako bola 21. apríla 2015 podaná prihláška ochrannej známky odvolateľkou. Pozri tiež odôvodnenie 21 nariadenia 2017/1001.
(
24
)	Napríklad rozsudok z 20. septembra 2011, Couture Tech/ÚHVT (Zobrazenie sovietskeho štátneho znaku) (T‑232/10, EU:T:2011:498, body 68 až 71).
(
25
)	Napríklad rozhodnutia odvolacích senátov zo 6. júla 2006, R 495/2005‑G, SCREW YOU, bod 15; z 28. mája 2015, R 2889/2014‑4, DIE WANDERHURE, bod 12; z 2. septembra 2015, R 519/2015‑4, JEWISH MONKEYS, bod 16; zo 14. decembra 2015, R 1627/2015‑4, PICA, bod 16; a z 28. júna 2017, R 2244/2016‑2, BREXIT, body 26 až 34.
(
26
)	O súvislosti medzi právami duševného vlastníctva a ochranou ľudských práv pozri napríklad nedávno Geiger, C. azyumenko, E.: Intellectual property before the European Court of Human Rights. In: Geiger, C., Nard, C.A., Seuba, X.: Intellectual Property and the Judiciary. Cheltenham: Edward Elgar Publishing, 2018, s. 9 až 90, najmä s. 50 – 62; Ramsey, L. P.: A Free Speech Right to Trademark Protection? In: The Trademark Reporter. zv. 106, č. 5, 2016, s. 797.
(
27
)	V prejednávanej veci sa odvolateľka dovolávala slobody prejavu. No sloboda prejavu, ako aj iné práva a záujmy, ktoré sú súčasťou rovnice, sa neobmedzujú len na majiteľov (alebo možných majiteľov) práv vyplývajúcich z ochrany poskytovanej ochranným známkam. Na slobodu prejavu sa totiž môžu odvolávať aj tí, ktorí chcú neoprávnene používať ochrannú známku, z dôvodov, ktoré považujú za spoločensky dôležité. Pozri napríklad Geiger, C., Izyumenko, E. (eds.): Intellectual property before the European Court of Human Rights. In: Geiger, C., Nard, C.A., Seuba, X.: Intellectual Property and the Judiciary. Cheltenham: Edward Elgar Publishing, 2018, s. 9 – 90__ najmä s. 50 – 54, a Senftleben, M.: Free signs and free use: How to offer room for freedom of expression within the trademark system. In: Geiger, C.: Research Handbook on Human Rights and Intellectual Property. Cheltenham: Edward Elgar Publishing, 2015, s. 354 – 376. Pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Poiares Maduro v spojených veciach Google France a Google (C‑236/08 to C‑238/08, EU:C:2009:569, bod 102).
(
28
)	Bod 24 napadnutého rozsudku.
(
29
)	Bod 23 napadnutého rozsudku.
(
30
)	Pozri napríklad Cohen Jehoram, T., Van Nispen, C., Huydecoper, T.: European Trademark Law: Community trademark law and harmonized national trademark law. Alphen aan den Rijn: Wolters Kluwers, 2010, s. 9 a nasl.. Pozri tiež sprievodný dokument útvarov Komisie o posúdení vplyvu pripojený k návrhu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva, a návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa ochranných známok (prepracované znenie) z 27. marca 2013(SWD (2013) 95 final, s. 5) a memorandum o vytvorení ochrannej známky EHS zo 6. júla 1976, [SEC(76) 2462, s. 7].
(
31
)	Rozsudky z 25. januára 2007, Adam Opel (C‑48/05, EU:C:2007:55, body 21 až 25), a z 23. marca 2010, Google France a Google, (C‑236/08 až C‑238/08, EU:C:2010:159, bod 77 a citovaná judikatúra). Pozri tiež rozsudky z 18. júna 2002, Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377, bod 30 a citovaná judikatúra); z 25. marca 2010, BergSpechte (C‑278/08, EU:C:2010:163, bod 31), a z 22. septembra 2011, Interflora a Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, bod 38). Pozri tiež Werkman, C. J.: Trademarks: Their creation, psychology and perception. Amsterdam: J.H. de Bussy, 1974, s. 4 – 9.
(
32
)	Sakulin, W.: Trademark Protection and Freedom of Expression: An Inquiry into the Conflict Between Trademark Rights and Freedom of Expression under European Law. Alphen aan den Rijn: Wolters Kluwer, 2011, s. 30.
(
33
)	Rovnaké ustanovenie sa nachádza v článku 4 ods. 1 písm. f) smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/2436 zo 16. decembra 2015 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. EÚ L 336, 2015, s. 1) a v článku 6 quinquies B (iii) Parížskeho dohovoru na ochranu priemyselného vlastníctva z 20. marca 1883, v revidovanom a doplnenom znení, ktorý stanovuje, že ochranným známkam, na ktoré sa vzťahuje, nemôže byť odmietnutý zápis a ani nemôžu byť vyhlásené za neplatné, s výnimkou týchto prípadov: „ak odporujú dobrým mravom alebo verejnému poriadku a najmä ak môžu klamať verejnosť. Rozumie sa, že známka sa nemôže pokladať za odporujúcu verejnému poriadku iba z toho dôvodu, že sa nezhoduje s niektorým ustanovením známkového práva, okrem prípadu, keď sa toto ustanovenie samo týka verejného poriadku“.
(
34
)	Hasselblatt, G. N.: Community Trade Mark Regulation: A Commentary. München: CH Beck‑Hart‑Nomos, 2015, s. 125: „základný princíp absolútneho dôvodu zamietnutia v článku 7 ods. 1 písm. f) teda nie je odfiltrovať označenia, ktorých komerčnému využitiu sa musí zabrániť všetkými prostriedkami. Účelom tohto ustanovenia je skôr zabrániť tomu, aby mohli označenia, ktoré sú v rozpore s verejným poriadkom alebo dobrými mravmi, požívať práva zápisu ichrannej známky“.
(
35
)	Pozri napríklad rozsudky z 9. marca 2012, Cortés del Valle López/ÚHVT (¡Que buenu ye! HIJOPUTA) (T‑417/10, neuverejnený, EU:T:2012:120, body 26 až 27), a zo 14. novembra 2013, Efag Trade Mark Company/ÚHVT (FICKEN LIQUORS) (T‑54/13, neuverejnený, EU:T:2013:593, bod 44).
(
36
)	Body 62 až 64 vyššie.
(
37
)	Bod 23 napadnutého rozsudku.
(
38
)	Pozri napríklad Cohen Jehoram, T., Van Nispen, C., Huydecoper, T.: European Trademark Law: Community trademark law and harmonized national trademark law. Alphen aan den Rijn: Wolters Kluwers, 2010, s. 171.
(
39
)	Pozri Hasselblatt, G. N.: Community Trade Mark Regulation: A Commentary. München: CH Beck‑Hart‑Nomos, 2015, s. 125. Pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs vo veci Holandsko/Parlament a Rada (C‑377/98, EU:C:2001:329, body 95 až 99).
(
40
)	Pozri napríklad rozhodnutia odvolacích senátov z 29. septembra 2004, R 176/2004‑2, BIN LADIN, body 17 a 18, a z 28. júna 2017, R 2244/2016‑2 BREXIT, najmä bod 42; zo 6. júla 2006, R 495/2005‑G, SCREW YOU, a zo 17. septembra 2012, R 2613/2011‑2, ATATURK.
(
41
)	Pozri rozhodnutia odvolacích senátov zo 6. februára 2015, R 2804/2014‑5, MECHANICAL APARTHEID, bod 30, a z 22. septembra 2015, R 1997/2014‑4, OSHO, body 34 a 36. Pozri tiež rozsudok z 15. marca 2018, La Mafia Franchises/ EUIPO – Taliansko (La Mafia SE SIENTA A LA MESA) (T‑1/17, EU:T:2018:146, body 42 a 48).
(
42
)	Pozri napríklad rozhodnutia odvolacích senátov z 1. septembra 2011, R 168/2011‑1, FUCKING FREEZING! by TÜRPITZ (Obrazovaná ochranná známka), body 25 a 29; a z 23. februára 2015, R 793/2014‑2, FUCK CANCER, bod 19. V súvislosti s prehľadom rozhodovacej praxe v súvislosti s článkom 7 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009, Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo, Usmernenia pre prieskum ochranných známok Európskej únie, časť B: Prieskum, Oddiel 4: Absolútne dôvody zamietnutia, kapitola 7: Ochranné známky, ktoré sú v rozpore s verejným poriadkom alebo s dobrými mravmi [článok 7 ods. 1 písm. f) nariadenia o OZEÚ], s. 4 až 6.
(
43
)	Pozri rozhodnutie odvolacieho senátu zo 6. februára 2015, R 2804/2014‑5, MECHANICAL APARTHEID, bod 30.
(
44
)	Pozri rozhodnutie odvolacieho senátu z 2. septembra 2015, R 519/2015‑4, JEWISH MONKEYS, najmä body 3, 10, 15 a 16. Je zaujímavé, že toto rozhodnutie sa zameralo skôr na potenciálnych fanúšikov kapely ako na príslušnú skupinu verejnosti než na tých, ktorí by sa mohli stretnúť s ochrannou známkou vo svojom každodennom živote.
(
45
)	Tamže, bod 11.
(
46
)	Rozhodnutie odvolacieho senátu z 28. mája 2015, R 2889/2014‑4, DIE WANDERHURE.
(
47
)	Rozhodnutie odvolacieho senátu z 2. septembra 2015, R 519/2015‑4, JEWISH MONKEYS, bod 11.
(
48
)	Tamže, bod 16.
(
49
)	Kurzívou zvýraznil generálny advokát. Pozri rozhodnutie odvolacieho senátu z 29. septembra 2004, R 176/2004‑2, BIN LADIN, bod 17. V tejto súvislosti pozri tiež rozhodnutie odvolacieho senátu zo 6. júla 2006, R 495/2005‑G, SCREW YOU, bod 20, v ktorom sa konštatuje, že „označenia, ktoré silne útočia na náboženskú citlivosť podstatnej skupiny obyvateľstva, by nemali byť zapísané v registri, ak nie z morálnych dôvodov, prinajmenšom z dôvodov verejného poriadku, konkrétne z dôvodu rizika spôsobenia verejného neporiadku“.
(
50
)	V súvislosti s podobným prístupom pozri Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo, Usmernenia pre prieskum ochranných známok Európskej únie, časť B: Prieskum; oddiel 4: Absolútne dôvody zamietnutia; kapitola 7: Ochranné známky, ktoré sú v rozpore s verejným poriadkom alebo s dobrými mravmi [článok 7 ods. 1 písm. f) nariadenia o OZEÚ], s. 4: „‚Verejný poriadok‘ odkazuje na právne predpisy Únie uplatniteľné v určitej oblasti, ako aj na právny poriadok a právny štát vymedzené v Zmluvách EÚ a v sekundárnych právnych predpisoch EÚ, ktoré odrážajú spoločné chápanie určitých základných zásad a hodnôt, ako sú napríklad ľudské práva.“
(
51
)	Pozri tiež v tomto zmysle, tamže, s. 4 a 5, konštatovanie, že pojem dobré mravy „vylučuje zápis ochranných známok Európskej únie obsahujúcich rúhavé, rasistické, diskriminačné alebo urážlivé slová alebo frázy, avšak len vtedy, ak prihlasovaná známka jasne a jednoznačne vyjadruje tento význam. Treba pritom uplatňovať kritériá rozumného spotrebiteľa s priemerným prahom citlivosti a tolerancie“.
(
52
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 22. októbra 2008 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. EÚ L 299, 2008, s. 25). Táto smernica bola zrušená a nahradená smernicou (EÚ) 2015/2436, citovanou vyššie v poznámke pod čiarou 33.
(
53
)	Pozri rozsudok Súdneho dvora EZVO zo 6. apríla 2017, vec E‑5/16, mesto Oslo (E‑5/16, bod 86).
(
54
)	Napríklad ja nemám pochybnosti o tom, že ochranné známky spojené s teroristickými činmi alebo teroristickými organizáciami budú v rozpore s verejným poriadkom (keďže ide určite o záležitosť verejného poriadku bojovať proti takýmto činnostiam a udržiavať mier v spoločnosti) a dobrými mravmi (keďže je jasné, že drvivá väčšina európskej spoločnosti bude takéto akty odsudzovať).
(
55
)	Dobrým príkladom tohto scenára je zavedenie nového pravidla, prostredníctvom ktorého český zákonodarca pred dvadsiatimi rokmi zaviedol tzv. „absolútnu prioritu“ (predtým skôr ohrozených) chodcov prechádzajúcim cez ulicu pred prechádzajúcimi vozidlami v určených oblastiach. Čo bolo pôvodne vnímané ako ďalšie pravidlo verejného poriadku sa medzitým (snáď) zmenilo aj na morálne pravidlo.
(
56
)	Pozri zoznam uvedený v bode 7 vyššie.
(
57
)	V tomto zmysle usmernenia Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo pre prieskum ochranných známok Európskej únie, citované v poznámke pod čiarou 50 vyššie, s. 5 stanovujú, že „vnútroštátne právne predpisy a prax sa považujú za faktické dôkazy, ktoré umožňujú posúdiť vnímanie príslušnou skupinou verejnosti na danom území“.
(
58
)	Body 65 až 68 vyššie.
(
59
)	Rozhodnutie odvolacieho senátu z 28. mája 2015, R 2889/2014‑4, DIE WANDERHURE.
(
60
)	Pri uplatňovaní článku 52 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 (absolútne dôvody zamietnutia) a článku 53 ods. 1 rovnakého nariadenia (relatívne dôvody zamietnutia).
(
61
)	Poznamenávam, že názov tretieho odvolacieho dôvodu sa týka nielen zásady riadnej správy vecí verejných, ale aj zásady právnej istoty. Odvolateľka však túto poslednú uvedenú zásadu nekomentuje a tretí odvolací dôvod sa chápe len ako odkaz na zásadu riadnej správy vecí verejných.
(
62
)	Pozri v súvislosti s článkom 75 nariadenia č. 207/2009 rozsudok z 28. júna 2018, EUIPO/Puma (C‑564/16 P, EU:C:2018:509, bod 65).
(
63
)	Pozri rozsudok z 28. júna 2018, EUIPO/Puma (C‑564/16 P, EU:C:2018:509, bod 60 a citovaná judikatúra).
(
64
)	Rozsudok z 28. júna 2018, EUIPO/Puma (C‑564/16 P, EU:C:2018:509, bod 61). Pozri tiež rozsudok zo 16. januára 2019, Poľsko/Stock Polska a EUIPO (C‑162/17 P, neuverejnený, EU:C:2019:27, bod 60 a citovaná judikatúra).
(
65
)	Rozsudok z 28. júna 2018, EUIPO/Puma (C‑564/16 P, EU:C:2018:509, bod 64).
(
66
)	Rozhodnutie odvolacieho senátu z 28. mája 2015, R 2889/2014‑4, DIE WANDERHURE, bod 3.
(
67
)	Rozhodnutie odvolacieho senátu z 28. mája 2015, R 2889/2014‑4, DIE WANDERHURE, body 6 až 9.
(
68
)	Rozhodnutie odvolacieho senátu z 28. mája 2015, R 2889/2014‑4, DIE WANDERHURE, bod 12.
(
69
)	Rozhodnutie odvolacieho senátu z 28. mája 2015, R 2889/2014‑4, DIE WANDERHURE, bod 13.
(
70
)	Rozhodnutie odvolacieho senátu z 28. mája 2015, R 2889/2014‑4, DIE WANDERHURE, bod 12.
(
71
)	Pozri tiež rozhodnutia odvolacieho senátu z 21. januára 2010, R 385/2008‑4, Fucking hell; z 1. septembra 2011, R 168/2011‑1, FUCKING FREEZING!, a z 2. septembra 2015, R 519/2015‑4, JEWISH MONKEYS, ktorému bola venovaná pozornosť v bode 73 vyššie. Pozri tiež (čiastočne) rozhodnutie odvolacieho senátu zo 6. júla 2006, R 495/2005‑G, SCREW YOU.
(
72
)	Bod 40 napadnutého rozsudku.
(
73
)	Anglický názov nemeckej knižnej série (preloženej zo strany Lee Chadeayne) znie The Wandering Harlot. Ak by sa však prispôsobili modernému jazyku, mohli by sa použiť aj oveľa menej jemné preklady.
(
74
)	Je zaujímavé, že zápis ochrannej známky sa javí ako platný nielen pre tovary (triedy 9 a 16), ale aj pre služby (triedy 35, 38 a 41).
(
75
)	Pozri napríklad rozsudok ESĽP, 14. januára 2010, Atanasovski v. Bývalá Juhoslovanská republika Macedónsko (CE:ECHR:2010:0114JUD003681503, § 38).
(
76
)	Pozri okrem iných rozsudky ESĽP, 14. januára 2010, Atanasovski v. Bývalá Juhoslovanská republika Macedónsko (CE:ECHR:2010:0114JUD003681503, § 38); ESĽP, 7. júna 2007, Salt Hiper SA v Španielsko (CE:ECHR:2007:0607JUD002577903, § 26), a ESĽP, 30. novembra 2010, S. S. BALIKLIÇEŞME Beldesi tar. kal. Kooperatifi v. Turecko (CE:ECHR:2010:1130JUD000357305, § 28).
(
77
)	Bod 104 a poznámka po čiarou 60 vyššie.