62024CC0034
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
prednesené 27. marca 2025 (
1
)
Vec C‑34/24
Stichting Right to Consumer Justice,
Stichting App Stores Claims
proti
Apple Distribution International Ltd,
Apple Inc.
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Rechtbank Amsterdam (súd v Amsterdame, Holandsko)]
„Prejudiciálne konanie – Zneužitie dominantného postavenia pri predaji prostredníctvom online platformy – Justičná spolupráca v občianskych a obchodných veciach – Výklad článku 7 bodu 2 nariadenia (EÚ) č. 1215/2012 – Medzinárodná právomoc súdov – Miestna príslušnosť – Miesto príčinnej udalosti – Miesto vzniku škody – Žaloby v zastúpení – Vnútroštátne procesné pravidlo týkajúce sa koncentrácie konaní na jednom súde“
1.
V spore, v ktorom bol podaný tento návrh na začatie prejudiciálneho konania, sa rozhoduje o žalobách, ktoré podali dve nadácie (
2
) so sídlom v Holandsku proti spoločnosti Apple Inc. a jej európskej dcérskej spoločnosti Apple Distribution International Ltd. (
3
)
2.
Nadácie, ktoré sú žalobkyňami, podali žaloby v zastúpení (
4
) na základe Wet afwikkeling massaschade in collectieve actie (
5
). Týmito žalobami navrhujú, aby vnútroštátny súd určil, že Apple Inc. a Apple Ireland sa dopustili konania, ktoré je v rozpore s právom hospodárskej súťaže, a uložil im povinnosť zaplatiť náhradu škody.
3.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa netýka vecnej stránky sporu, ale výlučne právomoci holandského súdu (alebo prípadne holandských súdov), ktorý ho má rozhodnúť.
I. Právny rámec
A.
Právo Únie. Nariadenie (EÚ) č. 1215/2012 (
6
)
4.
Článok 7 bod 2 stanovuje:
„Osobu s bydliskom na území členského štátu možno žalovať v inom členskom štáte:
2.
vo veciach nárokov z mimozmluvnej zodpovednosti na súdoch podľa miesta, kde došlo alebo by mohlo dôjsť ku skutočnosti, ktorá zakladá takýto nárok“.
B.
Vnútroštátne právo
5.
Relevantné sú WAMCA, § 3:305a Burgerlijk Wetboek (Občiansky zákonník, ďalej len „BW“) a § 1 až 14, § 209 a 220, § 1018c ods. 3, § 1018d ods. 1, ako aj § 1018e ods. 1 až 3 Wetboek van Burgerlijke Rechtsvordering (Občiansky súdny poriadok, ďalej len „Rv“).
II. Skutkový stav, spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
A.
Kontext sporu: fungovanie App Store
6.
Nižšie uvedený opis je v podstate prevzatý z návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
7.
Apple vyrába rôzne prenosné zariadenia (ako sú iPhone alebo iPad), ktoré používajú predinštalovaný operačný systém (iOS). Operačný systém iOS vyvíja a spravuje Apple.
8.
Aplikačný softvér („aplikácie“) pre zariadenia Apple, ktoré používajú iOS, možno zakúpiť (
7
) v takzvanom „App Store“ spoločnosti Apple.
9.
App Store je platforma na predaj aplikácií, ktorú vyvíja a spravuje Apple. Od roku 2009 sa systematicky inštaluje do zariadení Apple vybavených novými verziami iOS.
10.
App Store ponúka bezplatné aplikácie a platené aplikácie. Niektoré sú pôvodné, teda boli vyvinuté spoločnosťou Apple, a iné vyvíjajú tretie osoby (ďalej len „vývojári“). Spor, v ktorom bol podaný tento návrh na začatie prejudiciálneho konania, sa týka len aplikácií druhého typu.
11.
Niektoré aplikácie majú integrované digitálne produkty, teda funkcie, služby alebo produkty, ktoré sa môžu odblokovať alebo zakúpiť v rámci aplikácie, akými sú predplatné, herné doplnky a iné.
12.
Platby v App Store za aplikácie (alebo produkty integrované v aplikáciách) (
8
), ktoré nie sú bezplatné, sa uskutočňujú v zásade prostredníctvom platobného systému zavedeného v roku 2009 („in‑app purchase“, ďalej len „IAP“).
13.
Aplikácie, ktoré možno používať na zariadeniach spoločnosti Apple, sú v prvom rade aplikácie, ktoré sú dostupné v App Store: aplikácie prevzaté z iných zdrojov „nefungujú, alebo aspoň nefungujú tak dobre“. (
9
)
14.
Na používanie App Store si používatelia zariadení Apple musia vytvoriť účet v spoločnosti Apple (zložený z jedinečnej kombinácie mena používateľa a hesla), ktorý sa tiež označuje ako „Apple ID“.
15.
Na používanie a na nákupy uskutočnené v App Store sa uplatňujú podmienky multimediálnych služieb spoločnosti Apple. Apple Ireland vystupuje ako zástupca poskytovateľa aplikácie vo vzťahu k európskym používateľom, ktorí uskutočnia nákup v App Store.
16.
Dostupnosť aplikácií v App Store sa môže v rôznych krajinách meniť. App Store má pre každú krajinu online obchod, ktorý sa používa podľa nastavenia používateľa a ktorý je špecifický pre túto krajinu.
17.
Keď sa teda používateľ, ktorý má vo svojom Apple ID uvedené ako krajinu alebo región Holandsko, pokúsi kúpiť produkt v App Store, spravidla bude presmerovaný na holandský internetový obchod (ďalej len „App Store NL“). (
10
) Na to, aby používateľ mohol zmeniť krajinu priradenú k svojmu účtu Apple, musí súhlasiť s novými podmienkami a disponovať platnou platobnou metódou v tejto novej krajine.
18.
App Store predstavuje (jedinú) možnosť pre vývojárov na ponúkanie ich aplikácií používateľom zariadení Apple. Na tento účel musia uzavrieť dohodu so spoločnosťou Apple Inc. („Developer Program License Agreement“). Ak vývojár zaplatí ročný poplatok, stane sa členom vývojárskeho programu spoločnosti Apple a získa licencie na softvér iOS a jeho aplikácie.
19.
Vývojári predkladajú svoje aplikácie spoločnosti Apple, ktorá rozhoduje, či ich zahrnie do App Store. Ak ich zahrnie do App Store, zmenia sa na licencované aplikácie, ktoré sú digitálne podpísané spoločnosťou Apple.
20.
Ak si vývojár účtuje cenu za aplikáciu, musí dodržiavať distribučné podmienky: konkrétne sa zaviaže zabezpečiť, aby používatelia používali pri kúpe aplikácie platobný systém IAP. Na tento účel uzavrie samostatnú dohodu so spoločnosťou Apple.
21.
Apple ponúka aplikácie výlučne v App Store, pričom vystupuje ako zástupca vývojárov. To znamená, že koná na vlastný účet a uzatvára dohody vo vlastnom mene, ale v konečnom dôsledku koná v prospech iných osôb. Každý vývojár je naďalej zodpovedný v prípade sporu súvisiaceho s fungovaním jeho aplikácií.
22.
Sumu, ktorá sa má zaplatiť za aplikáciu, platí používateľ spoločnosti Apple, ktorá ju vyberie prostredníctvom platobného systému IAP. Apple spravidla odpočíta 30 % zaplatenej sumy ako províziu, pričom v prípade predĺženia doby používania produktu táto percentuálna sadzba môže byť 15 %. Po odpočítaní provízie Apple prevedie zostatok na vývojára.
B.
Konanie na vnútroštátnom súde
23.
Nadácie, ktoré sú žalobkyňami, konajú v mene všetkých používateľov (spotrebiteľov a používateľov, ktorí sú podnikateľmi) produktov a služieb spoločnosti Apple, ktorým boli ponúknuté alebo ktorí si zakúpili produkty a služby v App Store NL. Ich žaloby v zastúpení boli podané v rokoch 2021 a 2022.
24.
V podstate navrhujú, aby Rechtbank Amsterdam (súd v Amsterdame, Holandsko):
–
určil, že Apple Inc. a Apple Ireland konali protiprávne vo vzťahu k používateľom softvérových aplikácií, ktoré fungujú pod iOS,
–
uložil žalovaným povinnosť spoločne a nerozdielne zaplatiť náhradu škody.
25.
Na podporu svojich návrhov uvádzajú, že
–
Apple má dominantné postavenie na trhu distribúcie aplikácií, ktoré fungujú pod iOS, a v systéme platieb za tieto aplikácie (IAP),
–
Apple zneužíva svoje dominantné postavenie v zmysle článku 102 ZFEÚ (
11
) a
–
zneužitie dominantného postavenia spočívajúce vo výbere nadmerných provízií z prijatej kúpnej ceny prostredníctvom platobného systému IAP za aplikácie v App Store je protiprávnym konaním voči používateľom.
26.
Apple odmieta právomoc Rechtbank Amsterdam (súd v Amsterdame). Podľa jej názoru táto právomoc nemôže byť založená na článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012, lebo k údajnej skutočnosti, ktorá viedla k vzniku škody, nedošlo v Holandsku. Nemožno konštatovať, že k tejto skutočnosti došlo v Amsterdame, keďže žiadna konkrétna udalosť sa nestala výlučne alebo osobitne v Amsterdame alebo v Holandsku.
27.
Apple subsidiárne tvrdí, že vnútroštátny súd by mal právomoc len vo vzťahu k používateľom, ktorí bývajú v Amsterdame alebo ktorí v Amsterdame uskutočňujú nákupy prostredníctvom App Store NL. Vo vzťahu k nárokom týkajúcim sa všetkých ostatných používateľov taký súd nemá medzinárodnú právomoc a nie je miestne príslušný na základe článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012.
28.
Vnútroštátny súd v predbežnom rozhodnutí zo 16. augusta 2023 konštatoval – pokiaľ ide o spoločnosť Apple Ireland –, že spor patrí do pôsobnosti nariadenia č. 1215/2012.
29.
Na tento účel uviedol, že na základe článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012 majú holandské súdy medzinárodnú právomoc tak z dôvodu miesta príčinnej udalosti, ako aj z dôvodu miesta vzniku škody. Nie je však jasné, ktorý z nich by bol miestne príslušný.
30.
V tom istom rozhodnutí vnútroštátny súd opísal svoje pochybnosti o vplyve skutočnosti, že žaloby v zastúpení boli podané na základe článku 3:305a BW právnickou osobou s vlastným právom (teda nie v postavení splnomocnenca, mandatára alebo postupníka). Nie je si istý, či táto okolnosť môže ovplyvniť určenie miestnej príslušnosti na základe článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012.
31.
Vnútroštátny súd dodal, že ak by sa malo uznať, že v Holandsku je miestna príslušnosť na prejednanie žaloby v zastúpení rozdelená medzi súdy rôznych obvodov, veci by sa stále mohli spojiť na jedinom súde na základe vnútroštátnych právnych predpisov. Tiež si však nie je istý, či je to zlučiteľné s článkom 7 bodom 2 nariadenia č. 1215/2012.
C.
Prejudiciálne otázky
32.
Za týchto okolností Rechtbank Amsterdam (súd v Amsterdame) predkladá Súdnemu dvoru nasledujúce otázky:
„Prvá otázka (miesto príčinnej udalosti)
a)
Ktoré miesto treba v prípade, ako je tento, keď sa údajné zneužitie dominantného postavenia v zmysle článku 102 ZFEÚ uskutočnilo v členskom štáte prostredníctvom predaja cez online platformu, ktorú spravuje spoločnosť Apple a ktorá je určená pre celý členský štát, pričom spoločnosť Apple Ireland vystupuje ako výhradný distribútor a sprostredkovateľ vývojára a ponecháva si províziu z kúpnej ceny, považovať za miesto, kde došlo ku konaniu, ktoré zakladá nárok na náhradu škody, v zmysle článku 7 bodu 2 nariadenia [č. 1215/2012]? Je pritom relevantné, že online platforma je v zásade dostupná na celom svete?
b)
Má v tejto súvislosti nejaký význam skutočnosť, že v prejednávanej veci ide o žaloby podané podľa článku 3:305a BW právnickou osobou, ktorej cieľom je zastupovať kolektívne záujmy viacerých používateľov s bydliskom v rôznych súdnych obvodoch (v Holandsku: arrondissementen) v rámci členského štátu podľa vlastného práva?
c)
Ak na základe prvej otázky písm. a) [a/alebo prvej otázky písm. b)] nie je v predmetnom členskom štáte miestne príslušný len jeden, ale viacero vnútroštátnych súdov, bráni článok 7 bod 2 nariadenia [č. 1215/2012] uplatneniu vnútroštátneho (procesného) práva, ktoré umožňuje postúpiť vec iba jednému súdu v tomto členskom štáte?
Druhá otázka (miesto vzniku škody)
a)
V prípade, ako je tento, keď údajná škoda vznikla v dôsledku nákupu aplikácií a digitálnych produktov v aplikáciách prostredníctvom online platformy, ktorú spravuje Apple (App Store), pričom spoločnosť Apple Ireland vystupuje ako výhradný distribútor a sprostredkovateľ vývojárov a ponecháva si províziu z kúpnej ceny (a pričom došlo tiež k údajnému zneužitiu dominantného postavenia v zmysle článku 102 ZFEÚ a údajnému porušeniu zákazu kartelov v zmysle článku 101 ZFEÚ), a keď nie je možné určiť miesto, kde sa nákupy uskutočnili, slúži ako kritérium pre určenie miesta vzniku škody v zmysle článku 7 bodu 2 nariadenia [č. 1215/2012] výlučne miesto bydliska používateľa? Alebo existujú v tejto situácii aj iné kritériá na určenie príslušného súdu?
b)
Má v tejto súvislosti nejaký význam skutočnosť, že v prejednávanej veci ide o žaloby podané podľa článku 3:305a BW právnickou osobou, ktorej cieľom je zastupovať kolektívne záujmy viacerých používateľov s bydliskom v rôznych súdnych obvodoch (v Holandsku: arrondissementen) v rámci členského štátu podľa vlastného práva?
c)
Ak je na základe druhej otázky písm. a) [a/alebo druhej otázky písm. b)] miestne príslušný vnútroštátny súd predmetného členského štátu, ktorý má právomoc rozhodovať len o žalobách týkajúcich sa časti používateľov v tomto členskom štáte, zatiaľ čo iné súdy toho istého členského štátu sú miestne príslušné rozhodovať o žalobách týkajúcich sa inej časti používateľov, bráni článok 7 bod 2 nariadenia [č. 1215/2012] uplatneniu vnútroštátneho (procesného) práva, ktoré umožňuje postúpiť vec len jednému súdu v tomto členskom štáte?“
III. Konanie na Súdnom dvore
33.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania bol doručený do kancelárie Súdneho dvora 18. januára 2024.
34.
Písomné pripomienky predložili nadácie, ktoré sú žalobkyňami, Apple Inc. a Apple Ireland, holandská a portugalská vláda, ako aj Európska komisia. Všetci títo účastníci konania s výnimkou portugalskej vlády sa zúčastnili na pojednávaní, ktoré sa uskutočnilo 10. decembra 2024.
IV. Analýza
35.
Vnútroštátny súd prejednáva spor, v ktorom dve nadácie zastupujúce záujmy viacerých používateľov uplatňujú dva nároky voči spoločnosti Apple: navrhujú určiť, že došlo k porušeniu predpisov z dôvodu zneužitia dominantného postavenia, a uložiť podnikom, ktoré sa dopustili tohto porušenia, povinnosť zaplatiť náhradu škody.
36.
Zdá sa, že vnútroštátny súd už rozhodol, že má medzinárodnú právomoc rozhodnúť spor. (
12
) Teraz sa pýta, či je navyše miestne príslušný v zmysle článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012.
37.
Považujem za vhodné v prvom rade pripomenúť niektoré dôležité znaky uvedeného článku podľa jeho výkladu, ktorý podal Súdny dvor. Potom sa budem zaoberať odpoveďou na otázky vzhľadom na uvedené úvahy.
A.
Článok 7 bod 2 nariadenia č. 1215/2012
38.
Článok 7 bod 2 nariadenia č. 1215/2012 stanovuje osobitné pravidlo právomoci. Podľa neho môže žalobca podať žalobu týkajúcu sa nároku z mimozmluvnej zodpovednosti na súde podľa miesta, kde došlo alebo by mohlo dôjsť ku skutočnosti, ktorá zakladá takýto nárok.
39.
Slovné spojenie „miest[o], kde došlo alebo by mohlo dôjsť ku skutočnosti, ktorá zakladá takýto nárok“ označuje „buď… miesto, kde vznikla škoda, alebo… miesto, kde došlo k príčinnej udalosti“, ak sú tieto miesta odlišné. (
13
) V právnickej literatúre (a v samotnom rozhodnutí vnútroštátneho súdu) sa prvé uvedené miesto obvykle nazýva „Erfolgsort“ a druhé uvedené miesto „Handlungsort“. Žalobca si môže vybrať jedno z týchto miest. Táto právomoc však nie je koncipovaná tak, aby zvýhodňovala poškodeného. (
14
)
40.
Keďže ide o osobitné pravidlo, musí sa vykladať reštriktívne. (
15
)
41.
Výklad tohto osobitného pravidla navyše musí byť autonómny, čo vylučuje použitie vnútroštátnych právnych pojmov alebo podmienenie určenia hraničného ukazovateľa hodnotiacimi kritériami pochádzajúcimi z vnútroštátneho hmotného práva. (
16
) Nie sú teda podstatné „okolnosti[, ktoré sú] špecifické pre typ žaloby stanovený uplatniteľným vnútroštátnym právom“. (
17
)
42.
Dôvody, pre ktoré normotvorca Únie zakotvil kritérium stanovené v článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012, sú uvedené v odôvodnení 16 tohto nariadenia a majú kľúčový význam pre výklad tohto ustanovenia, ktorý podal Súdny dvor: (
18
)
–
súd určený na základe uvedeného kritéria má obzvlášť úzku väzbu so sporom z dôvodu geografickej blízkosti k objektívnym prvkom. (
19
) Uvedené prvky slúžia na preukázanie spáchania protiprávneho konania a jeho následkov a týmto spôsobom prispievajú k riadnemu výkonu spravodlivosti; (
20
)
–
na základe tejto blízkosti žalobca môže po tom, čo dôjde ku skutkovým okolnostiam, ľahko určiť súd, ktorý má právomoc. (
21
) Pre žalovaného je taký súd predvídateľný aj pred tým, ako dôjde ku skutkovým okolnostiam, vzhľadom na to, že tento súd má sídlo v mieste, kde žalovaný vykonáva svoju činnosť (kde sa dopustil údajného protiprávneho konania). (
22
)
43.
Z výkladu článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012, ktorý podal Súdny dvor, vyplýva, že toto ustanovenie priamo a bezprostredne priznáva tak medzinárodnú právomoc, ako aj miestnu príslušnosť súdu podľa miesta, kde došlo alebo by mohlo dôjsť ku skutočnosti, ktorá zakladá nárok z mimozmluvnej zodpovednosti. (
23
)
44.
Podľa Súdneho dvora členské štáty „nemôžu uplatňovať kritériá určenia právomoci odlišujúce sa“ od kritérií vyplývajúcich z uvedeného článku 7 bodu 2. (
24
)
45.
Uvedená judikatúra je ustálená, poskytuje argumenty, ktoré sú v jej prospech (
25
), a podľa všetkého je v súlade s voľou normotvorcu. Uznanie, že článok 7 bod 2 nariadenia č. 1215/2012 priamo určuje súd, ktorý má medzinárodnú právomoc a je miestne príslušný, totiž zodpovedá zámeru normotvorcu v čase, keď bol tento predpis prijatý. Zmeny tohto predpisu, ktoré boli odvtedy vykonané, nespochybňujú uvedený zámer.
B.
Prejudiciálne otázky 1a a 2a
46.
Vnútroštátny súd sa pýta, ktorý súd je za okolností, o aké ide v prejednávanej veci, miestne príslušný na základe miesta príčinnej udalosti (otázka 1a) a miesta vzniku škody (otázka 2a). Obe otázky zatiaľ nezahŕňajú problémy súvisiace s vplyvom žalôb v zastúpení (ktorých sa týkajú otázky 1b a 2b).
1. Miesto, kde došlo k príčinnej udalosti, ktorá zakladá (údajný) nárok z mimozmluvnej zodpovednosti
a) Ktorá skutočnosť spôsobila škodu?
47.
Predpoklad, z ktorého vychádza vnútroštátny súd, je, že škoda spôsobená používateľom (o existencii ktorej logicky ešte nerozhodol) vyplýva z konania spoločnosti Apple, ktoré nadácie, ktoré sú žalobkyňami, považujú za zneužitie dominantného postavenia v zmysle článku 102 ZFEÚ.
48.
Uvedené konanie podľa nich v podstate spočíva v tom, že Apple využíva svoje dominantné postavenie a vyžaduje nadmerné provízie od vývojárov aplikácií pre App Store. Suma týchto provízií sa následne prenáša na používateľov, čím sa zvyšuje cena, ktorú musia používatelia zaplatiť pri preberaní aplikácií z App Store NL.
49.
Je nesporné, že z abstraktného hľadiska protisúťažný postup, ktorým podnik zneužíva svoje dominantné postavenie, môže spôsobiť škodu. Súdny dvor spomenul určenie miesta, kde došlo k príčinnej udalosti, ktorá viedla ku škode, v rámci konania o žalobe o náhradu škody spôsobenej zneužitím dominantného postavenia vo svojom rozsudku flyLAL‑Lithuanian Airlines (
26
).
50.
Zásada, že rozhodujúca príčinná udalosť na účely článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012 sa zhoduje s konaniami, ktorými sa realizuje zneužitie dominantného postavenia, má podľa môjho názoru všeobecnú platnosť: mení sa jej konkretizácia v danom prípade.
51.
Na základe uplatnenia uvedeného kritéria vnútroštátny súd stotožňuje príčinnú udalosť s predajom aplikácií v App Store NL, pri ktorom Apple vystupuje ako výhradný distribútor a zástupca vývojárov a ponecháva si províziu z ceny, ktorú zaplatia používatelia. (
27
)
52.
Podľa vnútroštátneho súdu teda môžu mať medzinárodnú právomoc holandské súdy ako súdy krajiny, v ktorej sa nachádza trh dotknutý protiprávnym konaním, vzhľadom na to, že k predaju dochádza (aj) v Holandsku.
53.
Nie som úplne presvedčený o tom, že za okolností prejednávanej veci je uvedený výber príčinnej udalosti najvhodnejší. (
28
) Budem však vychádzať z pracovnej hypotézy, ktorou je výber tejto udalosti vykonaný vnútroštátnym súdom.
b) Kde došlo k príčinnej udalosti, ktorá zakladá nárok z mimozmluvnej zodpovednosti?
54.
Určenie miesta, kde došlo k predaju aplikácií prostredníctvom App Store NL, na účely článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012, nie je bezproblémové. Hoci vnútroštátny súd sa domnieva, že k predaju dochádza v Holandsku, v jednej zo svojich otázok [druhá otázka písm. a)] uznáva, že „nie je možné určiť miesto, kde sa nákupy uskutočnili“.
55.
Najprv uvediem, že za uvedených okolností by sa mohlo použiť rovnaké riešenie, aké Súdny dvor už pripustil v iných rozsudkoch. Ak je veľmi ťažké alebo nemožné stanoviť miesto, kde došlo ku skutočnosti, ktorá viedla ku škode, možnosťou, ktorú žalobcovi ponúka článok 7 bod 2 nariadenia č. 1215/2012, je obrátiť sa na súd, ktorý má právomoc z dôvodu miesta vzniku škody. (
29
)
56.
Uvedomujem si, že v iných rozhodnutiach si Súdny dvor zvolil odlišný postup a v záujme zachovania možnosti, ktorú ponúka článok 7 bod 2 nariadenia č. 1215/2012, odmietol spôsoby výkladu, ktoré žalobcovi „nadmerne sťažujú“ alebo „znemožňujú“ určenie miesta príčinnej udalosti, a navrhol iné spôsoby výkladu. (
30
) Preto preskúmam aj uvedený postup.
57.
Ako uvádza vnútroštátny súd:
–
Apple v App Store NL konkrétne ponúka aplikácie holandským spotrebiteľom a podnikom,
–
na účely nákupu aplikácií Apple presmeruje na tento konkrétny internetový obchod (App Store NL) používateľov, ktorí pri nastavení svojho účtu alebo Apple ID uviedli, že sa nachádzajú v Holandsku, (
31
)
–
Apple súčasne obmedzuje prístup týchto používateľov (ktorých Apple ID je nastavený tak, že sa nachádzajú v Holandsku) k iným App Store, ktoré sú určené pre verejnosť iných štátov.
58.
Domnievam sa, že argumentom na odôvodnenie právomoci holandských súdov (alebo vo všeobecnosti súdov ktoréhokoľvek iného členského štátu) na základe miesta príčinnej udalosti preto nie je samotná dostupnosť App Store (
32
) z územia Holandska (alebo iného štátu).
59.
Podľa môjho názoru by uvedené priznanie právomoci v skutočnosti vyplývalo z fikcie určenia miesta: predpokladá sa, že keď používatelia iOS, ktorí majú podľa svojho Apple ID bydlisko alebo sídlo v Holandsku, používajú App Store NL, kupujú aplikácie v tejto krajine. (
33
) Provízia, ktorá predstavuje cenovú prirážku na úkor používateľov, sa účtuje pri tomto predaji (
34
), ktorý je „lokalizovaný“ na území Holandska.
60.
Ak sa však uzná, že virtuálny priestor takto kopíruje geografický priestor členského štátu, (
35
) v tomto nákupnom mechanizme neexistuje (a v skutočnosti by ťažko mohol existovať) jediný hraničný ukazovateľ, ktorý by umožnil priznať právomoc rozhodovať o žalobách konkrétnemu holandskému súdu.
61.
Podľa vnútroštátneho súdu totiž:
–
neexistuje jednoznačný hraničný ukazovateľ, na základe ktorého má právomoc rozhodovať o žalobách súd so sídlom v jednom holandskom súdnom obvode, a nie súd so sídlom v inom holandskom súdnom obvode. App Store NL sa zameriava na celé Holandsko (je dostupný na celom jeho území) a pri predaji prostredníctvom neho nemožno v pravom zmysle slova hovoriť o konkrétnom mieste, kde sa uskutočňuje určitá transakcia;
–
je sporné, či za uvedených podmienok z článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012 vyplýva určenie súdu, ktorý má právomoc ratione locis, spomedzi všetkých súdov členského štátu, ktoré majú právomoc ratione materiae.
62.
Ak sa použije fikcia určenia miesta, ktorú som spomenul vyššie, bolo by možné v zásade tvrdiť, že miestne príslušný je holandský súd, v obvode ktorého sa uskutočňuje predaj prostredníctvom App Store NL. Priznanie právomoci by záviselo od toho, kde na území Holandska sa nachádza v čase predaja zariadenie použité na získanie prístupu k App Store NL. (
36
)
63.
Také riešenie však nie je veľmi praktické:
–
na jednej strane sú zariadenia Apple používané na uskutočňovanie nákupov (preberanie aplikácií) často mobilné: miesto, kde sa nachádzajú, je náhodné, nestabilné a ťažko preukázateľné,
–
na druhej strane, ak sa použije miesto každého predaja ako individuálny prejav zneužitia dominantného postavenia v Holandsku, umožní sa, aby sa v tomto štáte viedlo viacero konaní. (
37
)
64.
Jedna z nadácií, ktoré sú žalobkyňami, vo svojich pripomienkach tvrdí, že tak z dôvodu protiprávneho konania, ako aj z dôvodu (virtuálneho) prostriedku, na ktorom k nemu dochádza, je na základe článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012 miestne príslušný ktorýkoľvek holandský súd. (
38
)
65.
Výklad tohto ustanovenia v tom zmysle, že priznáva miestnu príslušnosť všetkým súdom členského štátu (ktorého verejnosti bola predmetná činnosť určená), bol uvedený v návrhoch, ktoré predniesol generálny advokát Jääskinen vo veci C‑170/12. (
39
) V nich navrhol, aby sa pri určení súdu, ktorý má medzinárodnú právomoc na základe miesta vzniku škody, vychádzalo z nasmerovania činnosti internetovej stránky na určitý členský štát. Súdny dvor neakceptoval uvedené kritérium na určenie miesta.
66.
Podľa môjho názoru je výklad článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012, ktorý spôsobuje, že všetky súdy členského štátu sa z hľadiska medzinárodnej právomoci a miestnej príslušnosti považujú za zameniteľné, v každom prípade paradoxný. Cieľom tohto ustanovenia je práve konkrétne určiť jeden súd z dôvodu jeho osobitnej geografickej väzby ku skutkovým okolnostiam relevantným pre spor. (
40
)
67.
Právomoc viacerých súdov (resp. vedenie viacerých súbežných konaní na viacerých súdoch, ktoré môžu viesť k vydaniu rozhodnutí, ktoré sú prípadne navzájom nezlučiteľné) je riešenie, ktorému sa má pri výklade nariadenia č. 1215/2012 vo všeobecnosti zabrániť, a to aj v prípade, keď ide o článok 7 bod 2. (
41
)
68.
Z uvedeného dôvodu sa Súdny dvor, ktorý posudzoval zložité situácie, obvykle priklonil k výberu konkrétneho súdu, ktorý má právomoc. Takto „chráni pred rozširovaním jurisdikcií. Je to v súlade s osobitnou povahou právomoci… a potrebou reštriktívneho výkladu, čo umožňuje lepšiu predvídateľnosť“. (
42
)
69.
V rámci rozboru miesta vzniku škody Súdny dvor pripustil právomoc viacerých súdov, avšak súčasne obmedzil právomoc každého súdu na rozhodovanie o škode, ktorá vznikla na území členského štátu tohto súdu. (
43
)
70.
Jednotnosť právomoci z toho istého dôvodu (miesto vzniku škody) je tiež riešením, ktoré bolo použité v prípade žaloby týkajúcej sa zvýšených nákladov pri nákupoch viacerých tovarov dotknutých tajnými dohodami: ak také tovary neboli zakúpené v obvode len jedného súdu v členskom štáte, kde sa nachádza dotknutý trh (alebo jeden z dotknutých trhov), právomoc majú súdy podľa bydliska kupujúceho. (
44
)
71.
Nie je však ľahké obhájiť túto argumentáciu za okolností, o aké ide v prejednávanej veci, keď k predaju nedochádza v pravom zmysle slova v hmotnom priestore, ale v digitálnom prostredí. Bolo by potrebné opäť použiť fikcie určenia miesta na jednotné určenie miesta tohto predaja, pričom by sa spomedzi možných miest vybralo jedno, ktoré by sa považovalo za jediné situs fictus činnosti žalovaného v členskom štáte, kde zneužíva svoje dominantné postavenie.
72.
Z tohto hľadiska by bolo možné konštatovať, že pre používateľa, ktorý je na základe svojho Apple ID presmerovaný do App Store NL, sa každý predaj prostredníctvom tohto App Store uskutočňuje v bydlisku alebo sídle tohto používateľa v Holandsku, a to bez ohľadu na to, kde v tejto krajine sa v čase každého predaja skutočne fyzicky nachádza.
73.
Používateľ (alebo skupina používateľov s bydliskom v tom istom územnom obvode) by takto mohol podať žalobu na základe miesta príčinnej udalosti na súdoch podľa miesta svojho bydliska na trhu dotknutom protisúťažným postupom spoločnosti Apple v súvislosti s nákupmi uskutočnenými prostredníctvom App Store, ktorý je zameraný na tento trh.
74.
Toto riešenie by znamenalo uznať forum actoris, ktoré je podľa môjho názoru odôvodnené vzhľadom na obchodnú stratégiu spoločnosti Apple. (
45
) Nie je teda zamerané na ochranu poškodeného. (
46
)
2. Miesto vzniku škody
75.
Ťažkosti s určením miesta, kde došlo k príčinnej udalosti (pričom pod takou udalosťou sa rozumie predaj aplikácií používateľom v App Store NL), ktoré som opísal vyššie, sú menšie, pokiaľ ide o miesto vzniku škody.
76.
Škoda, ktorá (údajne) vznikla používateľovi, by spočívala v prirážke, ktorú používateľ zaplatí za prevzatie aplikácií z App Store. Cena aplikácie sa zvýši, keďže jej vývojári prenesú na používateľa províziu, ktorú od nich vyberá Apple.
77.
Vnútroštátny súd sa pýta, či by sa pri určovaní súdu, ktorý má právomoc na základe miesta vzniku škody, „keď nie je možné určiť miesto, kde sa nákupy uskutočnili“, mohlo ako hraničný ukazovateľ použiť bydlisko používateľa.
78.
Pri výklade článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012 Súdny dvor uviedol tieto konštatovania:
–
škodu vyplývajúcu „v podstate z prirážok zaplatených z dôvodu umelo zvýšených cien“ možno považovať za „priamu škodu, ktorá umožňuje v zásade založiť právomoc súdov členského štátu, na území ktorého vznikla“; (
47
)
–
„ak sa trh dotknutý protisúťažným správaním nachádza v členskom štáte, na ktorého území tvrdená ujma údajne vznikla, je možné domnievať sa, že miesto vzniku škody na účely uplatnenia [článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012] sa nachádza v tomto členskom štáte“ (
48
).
79.
Právomoc súdu je preto založená na tom, že v tom istom členskom štáte existujú dva prvky: dotknutý trh a miesto, kde konkrétnemu poškodenému vznikla škoda. V tejto veci je dotknutým trhom (jedným z dotknutých trhov) Holandsko.
80.
Ak sa protiprávne konanie (údajné zneužitie dominantného postavenia) premietlo do prevodu majetku poškodených na porušovateľa prostredníctvom zaplatenia prirážky vo fyzických situáciách (na rozdiel od virtuálnych), Súdny dvor uznal za miesto vzniku škody buď miesto nadobudnutia predmetu, za ktorý bola vybratá prirážka, (
49
) alebo miesto bydliska poškodeného (
50
). Za miesto nadobudnutia hmotného tovaru rovnako určil miesto jeho odovzdania. (
51
)
81.
V súlade s týmito usmerneniami sa domnievam, že pri určovaní miesta vzniku škody v tomto konaní možno ako hraničný ukazovateľ použiť sídlo alebo bydlisko poškodeného v Holandsku, kde sa nachádza aj trh dotknutý zneužitím dominantného postavenia.
82.
Ak totiž škoda spočíva v prirážke a používateľ si kúpi produkt (s nižšou hodnotou, než je zaplatená cena) vo virtuálnom priestore, pričom ide o digitálnu aplikáciu, ktorá má nehmotný charakter, zdá sa mi zbytočné pokúšať sa určiť súd, ktorý má právomoc, na základe odovzdania tohto produktu. (
52
)
83.
Naopak hraničný ukazovateľ založený na bydlisku používateľa je a fortiori tým vhodnejší, ak – tak ako v tomto prípade – žalovaný (Apple) organizuje svoju obchodnú činnosť tak, že dotknutý trh delí na krajiny a spája konečných používateľov s týmto trhom.
84.
Napokon treba vziať do úvahy, že – ako vnútroštátny súd uviedol v predbežnom rozhodnutí zo 16. augusta 2023 (
53
) – Apple Ireland zahŕňa do svojich zmlúv o používaní App Store uzavretých s používateľmi doložku o voľbe právomoci. Ak má používateľ bydlisko v niektorom členskom štáte Európskej únie, rozhodné právo a súd, ktorý má právomoc, sa určia podľa krajiny, kde má tento používateľ miesto obvyklého pobytu. Tento údaj je teda známy spoločnosti Apple, ktorá ťažko môže tvrdiť, že uplatnenie nárokov, na ktoré sa síce nevzťahuje doložka o voľbe právomoci (uplatniteľná na jej zmluvnú zodpovednosť), ale ktoré priamo vyplývajú z nákupov v App Store NL, v Holandsku je nepredvídateľné.
85.
Nepovažujem teda za problematické, ak sa konštatuje, že miestom, kde vznikla škoda vyplývajúca z nadmerného prevodu majetku, ktorá je spojená so zaplatením prirážky, je v rámci dotknutého trhu miesto bydliska poškodeného, ktorý na tomto mieste spravidla sústreďuje svoj majetok.
86.
Ak sa akceptuje toto riešenie, je zbytočné vyžadovať iný prvok väzby, napríklad aby bol bankový účet používateľa, z ktorého sa uskutoční platba, vedený v tom istom súdnom obvode. Domnievam sa, že za opísaných okolností navrhované riešenie zodpovedá cieľom blízkosti a predvídateľnosti normy právomoci.
C.
Prvá prejudiciálna otázka písm. b) a druhá prejudiciálna otázka písm. b)
1. Irelevantnosť skutočnosti, že ide o žalobu v zastúpení
87.
Nič nebráni podaniu žalôb v zastúpení v situáciách s cezhraničnými prvkami, akými sú žaloby, o ktoré ide v tomto konaní.
88.
Súdny dvor sa doteraz nezaoberal možným vplyvom žalôb tohto typu v uvedených situáciách. (
54
)
89.
Ako som už viackrát uviedol, článok 7 bod 2 nariadenia č. 1215/2012 stanovuje osobitné pravidlo na určenie právomoci v prípade žalôb, ktoré sa týkajú mimozmluvných záväzkov založených na zodpovednosti dlžníka voči veriteľovi.
90.
Toto pravidlo nie je osobným privilégiom, ktoré zvýhodňuje výlučne veriteľa: môžu ho použiť iné osoby, najmä zástupcovia veriteľa alebo jeho právni nástupcovia. (
55
) Môžu ho použiť aj subjekty, ktoré chránia individuálne, ale spoločné záujmy (
56
) alebo všeobecný záujem (
57
).
91.
Cieľom článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012 je priznať (medzinárodnú) právomoc a (miestnu) príslušnosť súdu, ktorý má osobitnú geografickú väzbu s miestom príčinnej udalosti alebo miestom vzniku škody.
92.
Ak teda postúpenie pohľadávky alebo skutočnosť, že ide o hromadnú žalobu, nevylučujú použitie uvedeného článku, medzinárodná právomoc a miestna príslušnosť na základe neho sa v každom prípade naďalej určuje na základe činnosti, ktorá spôsobila škodu, alebo miesta vzniku škody.
93.
Podľa môjho názoru toto konštatovanie platí aj pre žaloby podané subjektom, ktorému právny poriadok priznáva vlastné právo, teda právo, ktoré nezávisí od splnomocnenia alebo postúpenia, s cieľom získať náhradu individuálnej škody. Podporujú ho dva argumenty:
–
v prvom rade procesnou legitimáciou subjektu, ktorý podáva žalobu v zastúpení, sa v skutočnosti nemení predmet konania. Tento subjekt sa v konečnom dôsledku domáha individuálnej náhrady škody pre každú priamo dotknutú osobu. Hromadná žaloba sa opiera o individuálne nároky: právo na náhradu škody a jej výška sa musia posúdiť na konci samostatne vo vzťahu ku každému z poškodených (prípadne pod dohľadom toho istého súdu, ktorý konštatuje toto právo);
–
v druhom rade, tak ako určenie „miesta, kde došlo ku skutočnosti, ktorá zakladá nárok z mimozmluvnej zodpovednosti“ nemôže závisieť od rozhodného práva pre posúdenie zodpovednosti za škodu (
58
), tiež nemôže závisieť od procesných predpisov, ktoré sa menia v závislosti od posudzovaného členského štátu.
94.
Právomoc súdov podľa miesta príčinnej udalosti, ktorá zakladá nárok z mimozmluvnej zodpovednosti, vyplýva z protiprávneho konania, ktoré je rovnaké bez ohľadu na to, kto je momentálnym veriteľom alebo koná v postavení žalobcu. Nárok na náhradu škody nestráca väzbu s miestom, kde došlo ku skutočnosti, ktorá zakladá nárok z mimozmluvnej zodpovednosti, v dôsledku postúpenia pohľadávky alebo preto, lebo ho na základe právneho predpisu uplatňuje tretia osoba. Skutočnosť, ktorá spôsobuje škodu, je tiež rovnaká a dôkazy sú stále tam, kde vždy boli.
95.
Rešpektovanie faktora „predvídateľnosti“ bráni tomu, aby bol súd, ktorý má právomoc, v prípade k tej istej príčinnej udalosti, ktorá zakladá nárok z mimozmluvnej zodpovednosti, iný v závislosti od toho, že subjekt, ktorý vystupuje ako žalobca, je nositeľom záujmov, jeho právnym nástupcom alebo zástupcom (tohto nositeľa alebo týchto záujmov).
96.
Subjekt, ktorý podá žaloby v zastúpení, teda môže uplatniť svoj nárok len na jednom súde (na základe článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012), ak skutočnosť, ktorá zakladá nárok z mimozmluvnej zodpovednosti, a) buď je jediná a došlo alebo by mohlo k nej dôjsť v územnom obvode tohto súdu, b) alebo v tomto obvode došlo ku všetkým relevantným skutočnostiam (teda ku každej zo skutočností, ktoré ovplyvňujú posledných nositeľov záujmu, na ochranu ktorého sa podáva žaloba).
97.
Uznávam, že v rámci jedného členského štátu uvedená požiadavka znižuje užitočnosť mechanizmu žalôb v zastúpení, ak sa vnútroštátny zákonodarca rozhodol neurčiť súd s jediným obvodom pre celé územie, ktorý bude rozhodovať o žalobách tohto typu. (
59
)
98.
Oprávnený subjekt, ktorý musí rešpektovať obmedzenia týkajúce sa miestnej príslušnosti každého vnútroštátneho súdu, totiž musí vymedziť vecný a osobný dosah žaloby v zastúpení, pričom uvedie, že ku „skutočnosti, ktorá zakladá nárok z mimozmluvnej zodpovednosti“ v zmysle článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012 došlo v obvode každého z týchto súdov. (
60
) Rozsiahlejšia ochrana dotknutých záujmov, ktorá by zahŕňala skutočnosti a škody, ku ktorým došlo v iných územných obvodoch tohto štátu, by si vyžadovala začatie viacerých konaní v súlade s týmito územnými obvodmi.
99.
Možno namietať, že uvedené riešenie celkom nezodpovedá logike žalôb v zastúpení, ktoré nie sú založené na blízkosti medzi sporom a súdom, ktorý o ňom rozhoduje, ale na podobnosti chránených záujmov. Uvedené riešenie však – hoci sa zdá neuspokojivé – vyplýva z uplatnenia článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012 a na situáciu, ktorej právna úprava nebola zmenená s cieľom prispôsobiť ju novej skutočnosti (žaloby v zastúpení).
100.
Podľa súčasných predpisov (
61
) oprávnený subjekt, ktorý chce podať jedinú žalobu v zastúpení, ktorej predmetom je nárok na náhradu škody spôsobenej porušeniami, ku ktorým došlo na rôznych miestach v Holandsku a ktorej následky sa prejavia vo viacerých súdnych obvodoch tejto krajiny, pričom jeho žaloba smeruje proti žalovanému s bydliskom v inom členskom štáte, by mal podať žalobu v tomto druhom štáte (
62
).
101.
Problémy spojené so žalobami v zastúpení v cezhraničných situáciách neboli neznáme v čase prepracovania nariadenia č. 1215/2012 (rok 2012). Vzhľadom na odlišnosť vnútroštátnych modelov, ktoré vtedy existovali, sa napokon rozhodlo, že sa v ňom nezavedú osobitné pravidlá, a to až do ďalšieho vývoja práva v tejto oblasti. (
63
)
102.
K tomuto vývoju už došlo, ale nepremietol sa do zmien v normách priznávajúcich medzinárodnú právomoc. (
64
) Ako zdôrazním nižšie, smernicou 2020/1828 (ktorej schválenie by mohlo byť na tento účel vhodnou príležitosťou) nebolo nariadenie č. 1215/2012 zmenené.
103.
V konečnom dôsledku sa domnievam, že na prvú prejudiciálnu otázku písm. b) a druhú prejudiciálnu otázku písm. b) treba odpovedať tak, že za súčasného stavu práva Únie sa výklad článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012 nemení v závislosti od toho, či žalobu podal subjekt, ktorý je podľa vnútroštátnych predpisov oprávnený podávať vo vlastnom mene žaloby v zastúpení na ochranu záujmov viacerých používateľov.
2. Smernica 2020/1828
104.
Smernica 2020/1828 sa v tomto prípade neuplatní (
65
)ratione temporis (týka sa len žalôb podaných po 25. júni 2023) ani ratione materiae (jej pôsobnosť sa v zásade nevzťahuje na žaloby v zastúpení založené na porušení pravidiel hospodárskej súťaže).
105.
Bez toho, aby som relativizoval význam zámeru posilniť potrebný účinok tejto smernice, (
66
) nie som presvedčený, že tento zámer odôvodňuje výklad, ktorý narúša osobitné pravidlo právomoci do takej miery, ako bolo uvedené vyššie.
106.
V tomto zmysle musím pripomenúť, že „zabezpeč[enie] súla[du] medzi jednotlivými aktmi práva Únie… v žiadnom prípade nemôže viesť k tomu, aby sa ustanovenia nariadenia týkajúceho sa pravidiel súdnej právomoci vykladali spôsobom odporujúcim systematike a cieľom tohto nariadenia“. (
67
)
107.
Smernicou 2020/1828 neboli vykonané zmeny v nariadení č. 1215/2012. Okrem toho podľa jej článku 2 ods. 3 touto smernicou „nie sú dotknuté pravidlá Únie týkajúce sa medzinárodného práva súkromného, najmä pravidlá upravujúce právomoc a uznávanie a výkon rozsudkov v občianskych a obchodných veciach…“. (
68
)
108.
V tom istom zmysle je v odôvodnení 21 smernice 2020/1828 vysvetlené, že „na procesný mechanizmus pre žaloby v zastúpení stanovený touto smernicou by sa mali vzťahovať existujúce nástroje práva Únie“.
109.
Normotvorca Únie teda chcel, aby sa na žaloby v zastúpení vzťahovali jestvujúce pravidlá medzinárodnej právomoci. V pravom zmysle slova by neexistovalo normatívne vákuum, ktoré je orgán podávajúci výklad oprávnený vyplniť, ale úmyselné vylúčenie, ktoré chcel tento normotvorca zachovať.
110.
Prináleží členským štátom, aby správne prebrali smernicu 2020/1828. Pri jej preberaní museli zohľadniť alebo budú musieť zohľadniť, že táto smernica odkazuje na pravidlá medzinárodnej právomoci stanovené v nariadení č. 1215/2012, ktoré ňou nie sú dotknuté.
111.
Už som uviedol, že niektoré členské štáty, ktoré si boli vedomé dôsledkov článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012 pre veci, ako je prejednávaná vec, sa rozhodli stanoviť pre tento typ žalôb jediný súdny obvod (a jediný súd, ktorý má právomoc). (
69
)
112.
Iné členské štáty, ako je Holandsko, sa podľa všetkého rozhodli stanoviť dodatočné korekčné mechanizmy, aj keď len na podanie viacerých súvisiacich žalôb. Touto možnosťou, ktorá je spomenutá v prvej prejudiciálnej otázke písm. c) a druhej prejudiciálnej otázke písm. c), sa budem zaoberať neskôr.
3. Subsidiárne: uznanie vplyvu skutočnosti, že ide o žalobu v zastúpení
113.
Niektorí účastníci konania vo veci samej a subjekty, ktoré vstúpili do prejudiciálneho konania, navrhujú vykladať článok 7 bod 2 nariadenia č. 1215/2012 s cieľom uľahčiť podávanie žalôb v zastúpení. (
70
) V rámci týchto návrhov sa v podstate:
–
navrhuje zohľadniť sídlo subjektu, ktorý podáva žalobu, (
71
)
–
navrhuje, aby mal právomoc súd podľa miesta, kde by jedna alebo viaceré z dotknutých osôb mohli podať žalobu, (
72
)
–
tvrdí, že všetky holandské súdy majú rovnakú právomoc rozhodnúť o žalobe v zastúpení, (
73
)
–
obmedzuje dosah článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012 na medzinárodnú právomoc, pričom na účely určenia miestne príslušného súdu sa odkazuje na vnútroštátne právo. (
74
)
114.
Domnievam sa, že uvedené návrhy do väčšej či menšej miery odporujú zásadám, na ktorých je založený článok 7 bod 2 nariadenia č. 1215/2012 a z ktorých vychádza jeho ustálený výklad. (
75
)
115.
Tieto návrhy rozoberiem samostatne, pričom do prvej skupiny zahrniem návrhy, ktoré predložila holandská vláda, Stichting App Stores Claims a Komisia. V rámci druhej skupiny preskúmam návrhy, ktoré predložila Stichting Right to Consumer Justice.
a) Sídlo subjektu oprávneného podať žaloby v zastúpení a miesto, kde by jedna alebo viaceré z dotknutých osôb mohli podať žalobu
116.
Riešenie spočívajúce v zohľadnení sídla oprávneného subjektu (na podanie žaloby v zastúpení) spôsobuje oddelenie kritérií na priznanie medzinárodnej právomoci a miestnej príslušnosti: toto sídlo neodôvodňuje medzinárodnú právomoc na základe článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012. Ak by sa akceptoval taký výklad, tomuto ustanoveniu by sa priznala funkcia spočívajúca v rozdelení vecí medzi súdy toho istého štátu, ktorá je nezávislá a odlišná od funkcie spočívajúcej v priznaní medzinárodnej právomoci.
117.
Takto sformulovaný návrh by
–
zakotvoval forum actoris, ktoré nemá súvislosť so skutkovými okolnosťami sporu a ktoré by subjekt, ktorý je žalobcom, navyše mohol strategicky určiť v prípade každej jednotlivej žaloby. Toto riziko sa zvyšuje, ak sa tento subjekt založí s konkrétnym cieľom podať žalobu v zastúpení, k čomu niekedy dochádza;
–
priznával právomoc súdu, ktorý žalovaný nemohol predvídať pred začatím konania (
76
) (lebo subjektu, ktorý je žalobcom, ako takému nevznikla žiadna škoda) a ktorého blízkosť ku konaniu (
77
) nie je nijako zabezpečená.
118.
Pokiaľ ide o návrh Komisie (
78
), je v ňom uvedené, že subjekt, ktorý podáva žalobu v zastúpení, „by si mohol vybrať súd“, pričom postačuje, aby bol tento súd miestne príslušný aspoň vo vzťahu k jednej osobe alebo časti osôb, ktoré tvoria skupinu, ktorej záujmy tento subjekt zastupuje.
119.
Ak je návrh Komisie vyjadrený takto, znamená, že v článku 7 bode 2 nariadenia č. 1215/2012 sa oddelí určenie medzinárodnej právomoci od miestnej príslušnosti. Zakotvuje forum actoris, ktoré podľa vlastného uváženia určuje subjekt, ktorý je žalobcom, pričom jediným obmedzením je to, že ide o miesto, kde by aspoň jedna dotknutá osoba alebo skupina dotknutých osôb mohla podať svoju individuálnu žalobu na základe miesta vzniku škody.
120.
V prípade prvkov žaloby v zastúpení, ktoré sú rovnorodé, medzi určeným súdom a dôkazmi neexistuje väčšia alebo menšia blízkosť než tá, ktorú by mohol mať ktorýkoľvek iný súd. V prípade prvkov, ktoré treba odlíšiť, je blízkosť zaručená len vo vzťahu k dotknutej osobe, ktorú ovplyvnila konkrétna „skutočnosť, ktorá zakladá nárok z mimozmluvnej zodpovednosti“, ktorá sa uplatní ako kritérium miestnej príslušnosti. Tie isté konštatovania platia v súvislosti s predvídateľnosťou zo strany žalovaného. (
79
)
121.
Ktorýkoľvek z týchto dvoch návrhov v konečnom dôsledku spôsobuje zásadnú zmenu osobitného pravidla právomoci a tým zmenu rovnováhy záujmov, ktorú normotvorca Únie stanovil v nariadení č. 1215/2012, pričom sa domnievam, že orgán, ktorý podáva výklad, nie je oprávnený urobiť to. (
80
)
122.
Oba návrhy – hoci zdanlivo stále určujú súd, ktorý sa vyznačuje súvislosťou so sporom (
81
) – v skutočnosti zavádzajú nové kritériá na určenie miestnej príslušnosti.
123.
Také (nové) kritériá vychádzajú z cieľa, ktorým je zabezpečiť riadny výkon spravodlivosti, ktorý sa nechápe ako uľahčenie získavania, hodnotenia alebo vykonávania dôkazov, ale ako efektívne posúdenie existujúcich záujmov v konaní. Článok 7 bod 2 nariadenia č. 1215/2012 však sám osebe nesleduje tento druhý cieľ. (
82
)
b) Miestna príslušnosť ktoréhokoľvek holandského súdu alebo odkaz na vnútroštátne právo
124.
Stichting Right to Consumer Justice tvrdí, že za okolností prejednávanej veci majú všetky holandské súdy rovnakú právomoc rozhodnúť o žalobe v zastúpení. Subsidiárne navrhuje obmedziť úlohu článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012 na určenie súdu, ktorý má medzinárodnú právomoc.
125.
Výklad uvedeného ustanovenia v tom zmysle, že bez rozlišovania priznáva medzinárodnú právomoc a miestnu príslušnosť všetkým súdom určitého členského štátu, som už odmietol z dôvodu, že je paradoxný. (
83
)
126.
Väčší význam má návrh vrátiť členským štátom právomoc rozhodovať o určení miestnej príslušnosti. Ak by sa tento návrh akceptoval, článok 7 bod 2 nariadenia č. 1215/2012 by sa naďalej mohol používať (návrh neobmedzuje možnosti žalobcu na súd podľa bydliska žalovaného) v situácii, akou je situácia týkajúca sa žalôb v zastúpení, ktorá nie je upravená nariadením č. 1215/2012, a odstránila by sa prekážka na používanie tohto procesného mechanizmu, ktorého používanie podporuje normotvorca Únie.
127.
Uvedený návrh je však v rozpore s obvyklým chápaním tohto článku, ktorý sa opiera o presvedčivé argumenty. (
84
) Z tohto dôvodu je to možnosť, o ktorej možno uvažovať len de lege ferenda. (
85
)
D.
Prvá prejudiciálna otázka písm. c) a druhá prejudiciálna otázka písm. c)
128.
Vnútroštátny súd sa pýta, či článok 7 bod 2 nariadenia č. 1215/2012 bráni „uplatneniu vnútroštátneho (procesného) práva, ktoré umožňuje postúpiť vec iba jednému súdu v… členskom štáte“ v dvoch situáciách:
–
ak nie je v tomto členskom štáte „miestne príslušný len jeden, ale viacero vnútroštátnych súdov“ [prvá prejudiciálna otázka písm. c)],
–
ak je „miestne príslušný vnútroštátny súd predmetného členského štátu, ktorý má právomoc rozhodovať len o žalobách týkajúcich sa časti používateľov v tomto členskom štáte, zatiaľ čo iné súdy toho istého členského štátu sú miestne príslušné rozhodovať o žalobách týkajúcich sa inej časti používateľov“ [druhá prejudiciálna otázka písm. c)].
129.
Tieto otázky by mohli byť hypotetické vzhľadom na to, že obe žaloby proti spoločnosti Apple boli podané na tom istom vnútroštátnom súde. (
86
) Nevylučujem však, že odpoveď bude užitočná pre tento súd, aby potvrdil vlastnú právomoc.
130.
Súdny dvor rozhodol, že článok 7 bod 2 nariadenia č. 1215/2012 „nebráni tomu, aby sa členský štát rozhodol zveriť určitý druh sporovej agendy len jednému súdu, ktorý teda má výlučnú príslušnosť bez ohľadu na miesto, kde v tomto členskom štáte vznikla škoda“. (
87
)
131.
Toto riešenie je odôvodnené tým, že nariadenie č. 1215/2012 nevyžaduje, aby sa zriadili súdy v miestach, kde došlo ku skutočnosti, ktorá zakladá nárok z mimozmluvnej zodpovednosti, (
88
) a tým, že určenie obvodov vnútroštátnych súdov patrí v zásade do organizačnej právomoci členských štátov (
89
).
132.
Konkrétne „môže technická zložitosť pravidiel uplatniteľných na žaloby o náhradu škody za porušenie ustanovení práva hospodárskej súťaže tiež svedčiť v prospech koncentrácie právomocí“. (
90
)
133.
Vzhľadom na uvedené konštatovania by som nepovažoval za problematické, ak by sa v holandských právnych predpisoch vopred stanovilo, že jediný súd bude rozhodovať o všetkých žalobách v zastúpení týkajúcich sa škody spôsobenej porušením práva hospodárskej súťaže.
134.
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania však vyplýva, že v Holandsku neplatí taká právna úprava. Článok 220 Rv (
91
) podľa všetkého umožňuje, aby sa konania vedené na rôznych súdoch v súlade s normami právomoci, ktoré sú v ňom stanovené, následne spojili na súde, ktorý bude rozhodovať o žalobe, ktorá bola podaná ako prvá.
135.
Ak je to tak, pravidlo týkajúce sa koncentrácie nespôsobuje spojenie vecí na jednom súde, ktorý má právomoc, v rámci súdnej organizácie členského štátu (ktorý by bol navyše špecializovaný z dôvodu predmetu veci), ale na súde, ktorý začal konať ako prvý, spomedzi viacerých súdov.
136.
Cieľom nariadenia č. 1215/2012 nie je harmonizácia procesných predpisov členských štátov, ale rozdelenie súdnej právomoci na rozhodovanie sporov v občianskych a obchodných veciach. (
92
) Uplatňovanie vnútroštátneho procesného práva však nesmie narušiť potrebný účinok uvedeného nariadenia. (
93
)
137.
Vnútroštátna norma, ktorou sa koriguje výsledok uplatnenia článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012, pričom sa následne na jednom súde spoja konania vedené na súdoch, ktoré majú právomoc podľa uvedeného ustanovenia, by v zásade nerešpektovala potrebný účinok tohto ustanovenia.
138.
Hoci príslušnosť k tomu istému vnútroštátnemu súdnemu systému môže zmenšiť vplyv vykonanej korekcie normy právomoci, je nesporné, že súdom, ktorý rozhoduje o druhej žalobe a neskorších žalobách, by už nebol súd určený na základe jeho osobitnej geografickej väzby s každou z týchto žalôb.
139.
Pravidlo týkajúce sa koncentrácie však za určitých okolností môže prispieť k riadnemu výkonu spravodlivosti chápanému ako výkon spravodlivosti, ktorý okrem iného a) optimalizuje vedenie konaní, b) šetrí čas a celkové náklady a c) znižuje riziko nekoherentných alebo protichodných rozhodnutí. (
94
) Tieto ciele nie sú cudzie nariadeniu č. 1215/2012. (
95
)
140.
Nevylučujem, že tieto faktory existujú, ak sú súbežné konania dôsledkom podania žalôb v zastúpení: to znamená, že v uvedených prípadoch všeobecný záujem na čo najracionálnejšie usporiadanej organizácii súdnictva spravidla prevažuje nad záujmom účastníkov každého jednotlivého konania.
141.
Samotná skutočnosť, že predmetom súbežných konaní sú žaloby v zastúpení, však ako taká nepostačuje na odôvodnenie spojenia týchto konaní. (
96
) V každom konkrétnom prípade sa teda vyžaduje zváženie uvedených záujmov, ktoré musí vykonať vnútroštátny súd, aby – zdôrazňujem – overil, či je spojenie konaní najlepším riešením z hľadiska riadneho výkonu spravodlivosti. (
97
)
V. Návrh
142.
Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem odpovedať na prejudiciálne otázky, ktoré položil Rechtbank Amsterdam (Súd prvého stupňa Amsterdam, Holandsko), takto:
Článok 7 bod 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach
sa má vykladať v tom zmysle, že
–
ak sa ako príčinná udalosť, ktorá zakladá nárok z mimozmluvnej zodpovednosti (v prípade zneužitia dominantného postavenia spočívajúceho vo výbere provízie z ceny aplikácií predávaných na online platforme, ktorá je osobitne zameraná na celý členský štát), uzná predaj takých aplikácií, miesto, kde došlo k tejto udalosti, sa môže nachádzať v mieste bydliska používateľa, ktorý si kúpil tieto aplikácie, na území uvedeného členského štátu,
–
miesto, kde vznikla škoda, sa môže zhodovať s miestom bydliska používateľa, ktorý znášal dôsledky zneužitia dominantného postavenia, keďže zaplatil prirážku pri kúpe aplikácií, v rámci dotknutého trhu,
–
za súčasného stavu práva Únie sa výklad článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012 nemení v závislosti od toho, či žalobu podal subjekt, ktorý je podľa vnútroštátnych predpisov oprávnený podávať žaloby v zastúpení, ktoré môžu zahŕňať nároky na náhradu škody, ktorými sa chránia záujmy viacerých používateľov, ale neuplatňujú sa ich v mene,
–
priznanie medzinárodnej právomoci a miestnej príslušnosti súdu členského štátu, ktoré je založené na uplatňovaní článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012, je zlučiteľné s vnútroštátnym predpisom, ktorý umožňuje súdu odmietnuť vykonávať svoju právomoc v prospech iného súdu, ktorý už prejednáva obdobnú žalobu, ak tento predpis slúži na dosiahnutie cieľa riadneho výkonu spravodlivosti, čo musí overiť vnútroštátny súd.
(
1
)	Jazyk prednesu: španielčina.
(
2
)	Nadácie Stichting Right to Consumer Justice a Stichting App Stores Claims (ďalej len „nadácie, ktoré sú žalobkyňami“).
(
3
)	Spoločnosti Apple Inc. a Apple Distribution International Ltd (ďalej len „Apple Ireland“) budem označovať len pojmom „Apple“.
(
4
)	Budem používať toto slovné spojenie, lebo sa nachádza v smernici Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1828 z 25. novembra 2020 o žalobách v zastúpení na ochranu kolektívnych záujmov spotrebiteľov a o zrušení smernice 2009/22/ES (Ú. v. EÚ L 409, 2020, s. 1). Ako vysvetlím nižšie, táto smernica sa neuplatní na spor vo veci samej.
(
5
)	Zákon o uplatňovaní hromadných nárokov na náhradu škody prostredníctvom žalôb v zastúpení (ďalej len „WAMCA“).
(
6
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. EÚ L 351, 2012, s. 1).
(
7
)	Kupujúci v skutočnosti nadobudne licencie na používanie aplikácií.
(
8
)	V týchto návrhoch budem – tak ako vnútroštátny súd – všeobecne označovať aplikácie a digitálne produkty, ktoré sú v nich integrované, všeobecným pojmom „aplikácie“.
(
9
)	Bod 4.9 návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
(
10
)	Bod 4.12 návrhu na začatie prejudiciálneho konania. Na pojednávaní Apple naopak uviedla, že prvkom, ktorý spája používateľa s určitým App Store, je vybraný spôsob platby, ktorý preň musí byť povolený.
(
11
)	Nadácia Stichting Right to Consumer Justice tiež vytýka spoločnosti Apple uzavretie tajnej dohody v zmysle článku 101 ZFEÚ (vertikálne určovanie cien). Vnútroštátny súd však vylučuje uplatnenie tohto článku, lebo uvedená nadácia nespresnila, ktoré skutočnosti by umožnili preukázať túto tajnú dohodu (bod 6.10 návrhu na začatie prejudiciálneho konania).
(
12
)	Body 6.24, 6.25 a 6.35 až 6.37 predbežného rozhodnutia zo 16. augusta 2023.
(
13
)	Rozsudok z 30. novembra 1976, Bier (21/76, EU:C:1976:166, bod 19). Rozdelenie miesta, kde došlo ku skutočnosti, ktorá zakladá nárok z mimozmluvnej zodpovednosti, na „miesto, kde došlo ku skutočnosti“ a „miesto vzniku škody“ je odôvodnené tým, že inak by obvyklá zhoda prvého uvedeného miesta s bydliskom žalovaného narušila potrebný účinok osobitného pravidla právomoci. Oddelenie miesta, kde došlo k príčinnej udalosti, od miesta vzniku škody preto pri výklade článku 7 bodu 2 nie je nevyhnutné.
(
14
)	Rozsudky z 25. októbra 2012, Folien Fischer a Fofitec (C-133/11, EU:C:2012:664, bod 46), a zo 16. januára 2014, Kainz (C-45/13, EU:C:2014:7; ďalej len „rozsudok Kainz“, bod 31).
(
15
)	Okrem iného rozsudok z 22. februára 2024, FCA Italy a FPT Industrial (C-81/23, EU:C:2024:165; ďalej len „rozsudok FCA Italy a FPT Industrial“, bod 23).
(
16
)	Rozsudky z 19. septembra 1995, Marinari (C-364/93, EU:C:1995:289, bod 18); zo 16. mája 2013, Melzer (C-228/11, EU:C:2013:305, body 34 a 35), a z 10. marca 2022, BMA Nederland (C-498/20, EU:C:2022:173; ďalej len „rozsudok BMA Nederland“, bod 38).
(
17
)	Rozsudok BMA Nederland, bod 38.
(
18
)	Uvedené kritérium niekedy umožňuje aj zhodu s rozhodným právom, ktoré sa uplatní vo veci samej podľa práva Únie. Súdny dvor používa túto zhodu, ktorú opisuje v niektorých rozsudkoch ako požiadavku vyplývajúcu z odôvodnenia 7 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 z 11. júla 2007 o rozhodnom práve pre mimozmluvné záväzky (Rím II) (Ú. v. EÚ L 199, 2007, s. 40), ako prvok výkladu: pozri rozsudky z 9. júla 2020, Verein für Konsumenteninformation (C-343/19, EU:C:2020:534, bod 39), alebo z 15. júla 2021, Volvo a i. (C-30/20, EU:C:2021:604; ďalej len „rozsudok Volvo“, bod 32). Treba však pripomenúť, že zhoda právomoci a rozhodného práva nie je primárnym cieľom výkladu nariadenia č. 1215/2012 a že súlad s predpismi týkajúcimi sa rozhodného práva nemôže v žiadnom prípade viesť k tomu, aby sa ustanovenia nariadenia č. 1215/2012 vykladali v rozpore s jeho systematikou a cieľmi: rozsudok Kainz, bod 20, a rozsudok z 3. októbra 2019, Petruchová (C-208/18, EU:C:2019:825, bod 63).
(
19
)	Teda prvkom, ktoré sa netýkajú účastníkov konania. Iná vec je, že miesto, kde došlo k príčinnej udalosti, sa často zhoduje s bydliskom žalovaného. Rovnako nie je zriedkavé, že miesto vzniku škody sa zhoduje s bydliskom poškodeného, pričom v takom prípade treba pripustiť forum actoris. Ak sú prvky tvoriace túto udalosť nehmotné, Súdny dvor použil na určenie miesta, kde došlo k príčinnej udalosti, alebo miesta vzniku škodu osobné faktory: v súvislosti s internetom konkrétne zohľadnil hlavné centrum záujmov poškodeného ako miesto vzniku škody v rozsudku z 25. októbra 2011, eDate Advertising a i. (C-509/09 a C‑161/10, EU:C:2011:685; ďalej len „rozsudok eDate Advertising a i.“), alebo miesto sídla pôvodcu protiprávneho konania ako miesto, kde došlo k príčinnej udalosti, v rozsudku z 19. apríla 2012, Wintersteiger (C-523/10, EU:C:2012:220; ďalej len „rozsudok Wintersteiger“).
(
20
)	V rámci článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012 sa riadny výkon spravodlivosti spravidla stotožňuje s efektívnou organizáciou konania (vďaka tomu, že v dôsledku blízkosti určeného súdu k sporu je ľahké získať a vyhodnotiť dôkazy o prvkoch zakladajúcich zodpovednosť a o škode): pozri okrem mnohých iných rozsudok Kainz, bod 27; rozsudok Wintersteiger, body 31 až 33; rozsudok z 24. novembra 2020, Wikingerhof (C-59/19, EU:C:2020:950, bod 37), a rozsudok FCA Italy a FPT Industrial, body 24 a 25.
(
21
)	Napríklad rozsudok eDate Advertising a i., bod 50, ako aj rozsudky z 28. januára 2015, Kolassa (C-375/13, EU:C:2015:37, bod 56); zo 17. októbra 2017, Bolagsupplysningen a Ilsjan (C-194/16, EU:C:2017:766, bod 35), a z 12. mája 2021, Vereniging van Effectenbezitters (C-709/19, EU:C:2021:377, bod 33).
(
22
)	Pozri judikatúru citovanú v poznámke pod čiarou 21.
(
23
)	Rozsudok Volvo, bod 33.
(
24
)	Rozsudok Volvo, bod 34.
(
25
)	Tieto argumenty boli zhrnuté v návrhoch, ktoré predniesol generálny advokát Richard de la Tour vo veci Volvo a i. (C-30/20, EU:C:2021:322, body 38 až 47).
(
26
)	Rozsudok z 5. júla 2018, flyLAL-Lithuanian Airlines (C-27/17, EU:C:2018:533; ďalej len „rozsudok flyLAL-Lithuanian Airlines“, body 51 a 52).
(
27
)	Body 6.8 a 6.9 návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
(
28
)	Stotožnenie zneužitia dominantného postavenia s predajom konečnému používateľovi v App Store NL by mohlo byť prílišným zjednodušením. Hoci škodlivé účinky, na základe ktorých sa uplatňuje nárok na náhradu škody, nastali na strane používateľov, k (údajnému) zneužitiu dominantného postavenia došlo na strane vývojárov v podobe jednostranného uloženia podmienok subjektom, ktoré chcú poskytovať služby prevádzkované v iOS. K týmto podmienkam patrí používanie IAP a provízia, ktorú Apple zrazí z ceny, ktorú používatelia iOS zaplatia vývojárom (a ktorú vývojári prenášajú na používateľov). Podľa môjho názoru by bolo možné tvrdiť, že uloženie takých podmienok je skutočnosťou, ktorá zakladá nárok z mimozmluvnej zodpovednosti, na účely určenia právomoci. Uznávam, že v závislosti od okolností by pre konečných používateľov nemuselo byť jednoduché určiť toto miesto. Domnievam sa, že tento problém nie je neriešiteľný: v tomto zmysle odkazujem na rozsudok z 21. mája 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C-352/13, EU:C:2015:335; ďalej len „rozsudok CDC Hydrogen Peroxide“, bod 44).
(
29
)	Rozsudok z 27. októbra 1998, Réunion européenne a i. (C-51/97, EU:C:1998:509, bod 33), týkajúci sa miesta, kde došlo ku škode na tovare počas jeho námornej prepravy.
(
30
)	Rozsudok z 5. septembra 2019, AMS Neve a i. (C-172/18, EU:C:2019:674, bod 51), ktorý sa týkal „miesta, kde žalovaný prijal rozhodnutia a technické opatrenia na spustenie zobrazovania“ určitých výrobkov na internete. V bodoch 34 až 38 rozsudku Wintersteiger bolo akceptované to isté kritérium, avšak z dôvodu „jeho neistého umiestnenia“ nebolo konkretizované v mieste, kde sa server nachádza, a bolo uprednostnené miesto sídla žalovaného.
(
31
)	Tento údaj podľa môjho názoru svedčí o zámere spoločnosti Apple zamerať sa na túto krajinu, a nie na všeobecnú holandskú komunitu, ktorá by mohla byť rozptýlená vo viacerých štátoch či dokonca na viacerých kontinentoch.
(
32
)	Ako zrejme vyplýva z bodu 6.24 predbežného rozhodnutia zo 16. augusta 2023.
(
33
)	Prakticky sú nútení postupovať tak vzhľadom na ťažkosti spojené so zmenou Apple ID po jeho vytvorení. Prostredníctvom tohto obchodného modelu samotná spoločnosť Apple rozčleňuje svoju činnosť a oddeľuje trhy. V tom istom rozsahu uľahčuje určenie súdu, ktorý má medzinárodnú právomoc, a vymedzenie rozsahu tejto právomoci.
(
34
)	Aplikácia je spravidla dostupná okamžite po tom, čo používateľ zaplatí cenu (zvýšenú o províziu).
(
35
)	Táto zhoda nie je úplná, a preto si myslím, že možno hovoriť o fikcii určenia miesta. Online nákup v App Store NL tiež môžu z technického hľadiska uskutočniť používatelia s bydliskom v Holandsku, ktorí sa po tom, čo uviedli tento členský štát ako svoju krajinu pri nastavení svojho Apple ID, dočasne nachádzajú mimo neho. Môžu ho uskutočniť aj používatelia, ktorí nemajú bydlisko v Holandsku, avšak uvedú tento členský štát vo svojom Apple ID. V rozhodnutí vnútroštátneho súdu tieto prípady nie sú rozobraté: z jeho bodov 6.15 a 6.18, ktoré sa týkajú miesta vzniku škody, možno vyvodiť, že sa v ňom kladie dôraz na používateľov, ktorí majú bydlisko alebo sídlo („wonen oder gevestigd zijn“) v Holandsku.
(
36
)	Vďaka zariadeniu by mala príčinná udalosť hmotný charakter, ktorý táto udalosť nemá.
(
37
)	Situácia, v ktorej by sa viedlo viacero konaní na základe skutočnosti, ktorá je v podstate vždy rovnaká, by nebola odlišná v prípade hmotného predaja vo fyzických predajniach (Apple Store), ale potenciálny počet konaní by bol oveľa nižší. Napríklad sa zdá, že v Holandsku existujú len tri predajne Apple Store. Tento údaj má v každom prípade vedľajší význam a nemôže určovať principiálne riešenie.
(
38
)	Body 69 až 75 písomných pripomienok Stichting Right to Consumer Justice. Stichting Right to Consumer Justice subsidiárne v bode 76 navrhuje obmedziť dosah článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012, ktorý by stanovoval len medzinárodnú právomoc. Vzhľadom na ťažkosti, ktoré spôsobuje uplatnenie tohto ustanovenia za okolností, akými sú okolnosti prejednávanej veci, by posledné uvedené riešenie podľa môjho názoru nebolo neprimerané. Nie je však v súlade s ustáleným chápaním tohto ustanovenia: pozri body 44 a 45 vyššie.
(
39
)	Návrhy prednesené vo veci Pinckney (C-170/12, EU:C:2013:400, bod 67).
(
40
)	Nezdá sa mi, že by sa dalo niečo iné vyvodiť z rozsudkov, v ktorých sa podáva výklad článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012 alebo ustanovení, ktoré mu predchádzali, a v ktorých sa poukazuje na podanie žaloby na „súdoch“ alebo „súdnych orgánoch“ určitého členského štátu, ako to je v rozsudku eDate Advertising a i. alebo v rozsudku Wintersteiger. Množné číslo sa používa aj v prípadoch, v ktorých výklad kritéria „miesto, kde došlo ku skutočnosti, ktorá zakladá nárok z mimozmluvnej zodpovednosti“ bezpochyby vedie k určeniu jedného súdu na určitom území, ako to je v prípade, keď sa rozhodne, že týmto miestom je miesto sídla žalovaného alebo miesto, kde sa nachádza hlavné centrum záujmov poškodeného: pozri okrem uvedených vecí aj rozsudok z 21. decembra 2021, Gtflix Tv (C-251/20, EU:C:2021:1036, bod 30).
(
41
)	Platí to od vydania rozsudku z 11. januára 1990, Dumez France a Tracoba (C-220/88, EU:C:1990:8, bod 18).
(
42
)	Rozsudok flyLAL-Lithuanian Airlines, bod 56. Priradenie príčinnej udalosti k jednému miestu je tým primeranejšie, ak súd, ktorý na základe článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012 rozhodne, že je súdom podľa miesta, kde došlo k tejto udalosti, bude mať neobmedzenú právomoc, teda bude mať právomoc rozhodnúť o všetkých škodách vyplývajúcich z protiprávneho konania a prijať opatrenia, ktoré sú prirodzene nedeliteľné: pozri rozsudok zo 17. októbra 2017, Bolagsupplysningen a Ilsjan (C-194/16, EU:C:2017:766).
(
43
)	Na rozdiel od iného typu nárokov je nárok na náhradu škody deliteľný. To umožnilo Súdnemu dvoru vypracovať teóriu mozaiky v reálnom svete a preniesť ju do virtuálneho sveta, pričom ako hraničný ukazovateľ použil dostupnosť informácií uverejnených na internete: rozsudok eDate Advertising a i. a rozsudok z 21. decembra 2021, Gtflix Tv (C-251/20, EU:C:2021:1036).
(
44
)	Rozsudok Volvo, body 40 až 42.
(
45
)	Toto určenie miesta by bolo v súlade s obchodnou stratégiou, ktorá „vyhľadáva“ obyvateľov určitého členského štátu. Navyše by zohľadňovalo, že na používanie App Store sa vyžaduje súhlas s podmienkami multimediálnych služieb spoločnosti Apple, ktoré táto spoločnosť vymedzuje ako zmluvu, pričom jej súčasťou je doložka o voľbe právomoci súdov podľa miesta bydliska používateľa, ktorú spomeniem neskôr: bod 84 nižšie.
(
46
)	Toto riešenie by mohlo spôsobiť rozdielne zaobchádzanie s vecami v závislosti od prostriedku použitého na vykonávanie činnosti, pri ktorej vznikla škoda. Je však pravdepodobné, že k tomu už dochádza v iných oblastiach, ako je oblasť porušovania práv na ochranu osobnosti. Od vydania rozsudku eDate Advertising a i. možno miesto vzniku škody v prípadoch šírenia informácií na internete určiť na základe hlavného centra záujmov poškodeného.
(
47
)	Rozsudok z 29. júla 2019, Tibor-Trans (C-451/18, EU:C:2019:635, bod 31). V uvedenej veci sa namietalo porušenie článku 101 ZFEÚ.
(
48
)	Rozsudok flyLAL-Lithuanian Airlines, bod 40, a rozsudok z 29. júla 2019, Tibor-Trans (C‑451/18, EU:C:2019:635, bod 33).
(
49
)	Rozsudok Volvo, bod 39.
(
50
)	Rozsudok CDC Hydrogen Peroxide, bod 52, a rozsudok Volvo pre prípad, že tovar, ktorého sa týkali tajné dohody, bol nadobudnutý v rôznych územných obvodoch (poznámka pod čiarou 44 vyššie).
(
51
)	Tento výklad sa pôvodne týkal predaja vozidiel, ktoré ich výrobca vybavil softvérom, ktorý manipuloval emisné hodnoty výfukových plynov, a vyplýva zo spojenia rozsudku z 9. júla 2020, Verein für Konsumenteninformation (C-343/19, EU:C:2020:534), s rozsudkami FCA Italy a FPT Industrial. Vzhľadom na to, že v bode 39 rozsudku Volvo sa výslovne odkazuje na prvý uvedený rozsudok, možno sa domnievať, že miestom nákupu fyzického tovaru s prirážkou je miesto jeho odovzdania, aj keď táto prirážka nevyplýva z hmotnej vady veci.
(
52
)	V pravom zmysle slova ani nemožno hovoriť o „odovzdaní“ digitálneho obsahu – tento obsah sa sprístupňuje online používateľovi, ktorý si ho môže prevziať z ktoréhokoľvek miesta tým, že sa pripojí na internet.
(
53
)	Body 3.8 a 6.41 až 6.46 predbežného rozhodnutia zo 16. augusta 2023. Na základe rozboru doložky o voľbe právomoci, ktorá sa nachádza v zmluvách uzavretých medzi spoločnosťou Apple a konečnými používateľmi, vnútroštátny súd dospel k záveru, že táto doložka sa neuplatní na sporné žaloby.
(
54
)	V rozsudku z 12. mája 2021, Vereniging van Effectenbezitters (C-709/19, EU:C:2021:377, body 38 a 39), bola odmietnutá otázka podaná v tejto súvislosti, pričom bola považovaná za hypotetickú, a teda neprípustnú. V spore, v rámci ktorého bol vydaný rozsudok BMA Nederland, vystupovala nadácia, ktorá konala s cieľom chrániť kolektívne záujmy. Súdny dvor označil škodu spôsobenú veriteľom za nepriamu, a teda irelevantnú na účely článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012. Tiež rozhodol, že na tento účel nemá žiadny význam žaloba nadácie, lebo nadácia mala len postavenie vedľajšieho účastníka konania.
(
55
)	Rozsudok z 18. júla 2013, ÖFAB (C-147/12, EU:C:2013:490), a rozsudok CDC Hydrogen Peroxide.
(
56
)	Rozsudok BMA Nederland.
(
57
)	Rozsudok z 1. októbra 2002, Henkel (C-167/00, EU:C:2002:555).
(
58
)	Bod 41 vyššie.
(
59
)	V Rakúsku bola zákonom, ktorým sa upravujú žaloby v zastúpení [§ 620 a § 630 Verbandsklagen-Richtlinie-Umsetzungs-Novelle, BGBl. I, 85/2024], priznaná právomoc rozhodovať o nich výlučne jednému súdu. V Holandsku to nie je tak.
(
60
)	Medzi vlastnosťami, ktoré vymedzujú skupinu zastúpených, sa musí v každom prípade nachádzať vlastnosť spočívajúca v tom, že jej členovia sú nositeľmi právnych záujmov porušených činnosťou, ktorá sa vykonáva alebo ktorej účinky vznikajú na území, vo vzťahu ku ktorému má právomoc súd, na ktorom sa podá žaloba.
(
61
)	Článok 7 bod 2 nariadenia č. 1215/2012 v spojení s legislatívnou možnosťou uvedenou v bode 97. Teraz sa nezaoberám možnosťou zaviesť korekčné mechanizmy, ktoré sa uplatnia po určení medzinárodnej právomoci alebo miestnej príslušnosti.
(
62
)	Na základe článku 4 nariadenia č. 1215/2012.
(
63
)	Odôvodnenie 23 návrhu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach, KOM(2010) 748 v konečnom znení, ako aj bod 3.1 oddielu „Právne prvky návrhu“ a oznámenie Komisie Európskemu parlamentu, Rade, Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru a Výboru regiónov „Smerom k európskemu horizontálnemu rámcu pre kolektívne uplatňovanie nárokov na nápravu“, COM(2013) 401 final, bod 3.7.
(
64
)	Bod 107 nižšie. Revízia nariadenia č. 1215/2012, ktorá v súčasnosti prebieha, by mohla zahŕňať osobitné pravidlá týkajúce sa žalôb v zastúpení.
(
65
)	Ako Komisia správne konštatovala v bode 10 svojich písomných pripomienok. Holandská vláda, ktorá vo svojich písomných pripomienkach uviedla opak, sa na pojednávaní pripojila k tomuto názoru.
(
66
)	Preto sa ním zaoberám, hoci sa táto smernica neuplatní na spor.
(
67
)	Rozsudok z 2. mája 2019, Pillar Securitisation (C-694/17, EU:C:2019:345, bod 35).
(
68
)	Presné vymedzenie vzťahu medzi smernicou 2020/1828 a nariadením č. 1215/2012 si vyžaduje zohľadniť aj právne akty Únie uvedené v prílohe I k tejto smernici.
(
69
)	Poznámka pod čiarou 59 vyššie.
(
70
)	Vo všetkých týchto návrhoch sa spomína potreba zachovať potrebný účinok smernice 2020/1828. Podľa môjho názoru v nich však absentuje väčšia pozornosť venovaná ich súladu s riešeniami stanovenými v tejto smernici. Ako príklad uvádzam, že zohľadnenie sídla subjektu oprávneného podať žalobu v zastúpení vyvoláva značné pochybnosti v prípade cezhraničných žalôb v zmysle smernice 2020/1828: pozri článok 3 bod 7 a článok 6 tejto smernice.
(
71
)	Body 3 a 13 písomných pripomienok holandskej vlády. Nie je jasné, či by tento výklad zodpovedal miestu príčinnej udalosti alebo miestu vzniku škody. Stichting App Stores Claims tvrdí niečo podobné na základe miesta vzniku škody [bod 3.1 písomných pripomienok týkajúci sa odpovede na druhú otázku písm. a)].
(
72
)	Body 81, 83 a 88 písomných pripomienok Komisie.
(
73
)	Bod 94 písomných pripomienok Stichting Right to Consumer Justice.
(
74
)	Bod 95 písomných pripomienok Stichting Right to Consumer Justice.
(
75
)	Pozri bod 38 a nasl. vyššie. Súdny dvor sa pri výklade článku 7 bodu 2 nariadenia č. 1215/2012 nevyhýba fikciám určenia miesta. Naopak, ak som vysvetlil, používa ich v situáciách, keď je zložité určiť škodovú udalosť, z dôvodu, že činnosť (udalosť) alebo jej dôsledky (škoda) majú nehmotný charakter. Za uvedených okolností sťažuje jeho uplatnenie imanentný problém, ktorý je spojený s povahou hraničného ukazovateľa zakotveného v tomto ustanovení. Súdny dvor však používa fikciu určenia miesta, pričom sa riadi zásadami, na ktorých spočíva uvedené ustanovenie.
(
76
)	Holandská vláda sa v bode 19 svojich pripomienok na podporu opačného tvrdenia analogicky odvoláva na bod 42 rozsudku Volvo. Podľa jej názoru žalovaný bude poznať miesto, kde má tento subjekt sídlo, takže pre neho bude predvídateľné, že môže byť žalovaný na súdoch podľa tohto miesta. Holandská vláda ďalej uvádza, že ak sa tento subjekt založí v Holandsku na účely uplatnenia konkrétneho nároku, pred podaním žaloby sa musí dohodnúť so žalovaným. Nezdá sa mi potrebné vysvetľovať, že taká predvídateľnosť nie je uvedená v článku 7 bode 2 nariadenia č. 1215/2012. Pokiaľ ide o bod 42 rozsudku Volvo, tento bod sa týka medzinárodnej právomoci a miestnej príslušnosti priznanej súdu podľa bydliska samotného poškodeného, ktoré predstavuje miesto vzniku škody spôsobenej na základe toho, že poškodený si zakúpil viaceré hmotné predmety na viacerých miestach. Domnievam sa, že nie je priestor na analógiu s názorom, ktorý zastáva holandská vláda.
(
77
)	Presnejšie k dôkazom, ktoré uľahčia konštatovanie zodpovednosti, škody a príčinnej súvislosti, ako aj posúdenie výšky škody.
(
78
)	Na pojednávaní holandská vláda uviedla, že by tiež mohla súhlasiť s týmto výkladom.
(
79
)	Podľa Komisie (bod 86 jej písomných pripomienok) podnik, ktorý ponúka tovar a služby na určitom území, musí predpokladať, že ho môžu na tom istom území žalovať kupujúci, ktorí sa budú považovať za poškodených. Domnievam sa však, že toto všeobecné konštatovanie neodôvodňuje, že taký podnik musí nevyhnutne počítať s tým, že ho možno žalovať za všetku škodu, ktorá vznikne pri tejto činnosti viacerým poškodeným, na ktoromkoľvek súde so sídlom na tomto území podľa voľby tretej osoby ex post facto: riziko, ktoré treba zohľadniť, nie je rovnaké a totožné nie je ani vedenie konania.
(
80
)	Odkazujem na návrhy, ktoré som predniesol vo veci Vereniging van Effectenbezitters (C‑709/19, EU:C:2020:1056, bod 95).
(
81
)	Pozri dokumenty citované v poznámkach pod čiarou 76 a 79. Holandská vláda ani Komisia nerozoberajú dôsledky svojich návrhov z hľadiska blízkosti k dôkazom, ako keby okolnosť, že všetky súdy, ktoré môžu mať právomoc, sa nachádzajú v tom istom členskom štáte, bola v uvedenom zmysle dostatočnou zárukou. Stichting App Stores Claims len tvrdí, že medzi Rechtbank Amsterdam (Súd prvého stupňa Amsterdam) a vecou existuje úzka súvislosť (bod 2.13 jej písomných pripomienok).
(
82
)	Tým nie je dotknuté to, čo uvediem nižšie: pozri body 139 a 140.
(
83
)	Bod 66 vyššie.
(
84
)	Body 44 a 45 vyššie.
(
85
)	V skutočnosti je to návrh, ktorý má významnú akademickú podporu: pozri dokument The Reform of the Brussels I Regulation – Academic Position Paper, ktorý schválila European Association of Private International Law (EAPIL), dostupný na https://papers.ssrn.com/sol3/papers.cfm?abstract_id=4853421, s. 13.
(
86
)	Komisia to zdôraznila na pojednávaní.
(
87
)	Rozsudok Volvo, bod 35.
(
88
)	Pozri analogicky rozsudok z 18. decembra 2014, Sanders a Huber (C-400/13 a C‑408/13, EU:C:2014:2461, bod 35).
(
89
)	Rozsudok Volvo, bod 34, a rozsudok z 30. júna 2022, Allianz Elementar Versicherung (C‑652/20, EU:C:2022:514, bod 56).
(
90
)	Rozsudok Volvo, bod 37.
(
91
)	V bodoch 7.13 a 7.16 návrhu na začatie prejudiciálneho konania sú prvá prejudiciálna otázka písm. c) a druhá prejudiciálna otázka písm. c) zamerané na toto ustanovenie Rv, a preto z neho vychádzam.
(
92
)	Rozsudky z 15. mája 1990, Hagen (C-365/88, EU:C:1990:203, bod 17); z 31. mája 2018, Nothartová (C-306/17, EU:C:2018:360, bod 28), a zo 6. októbra 2021, TOTO a Vianini Lavori (C-581/20, EU:C:2021:808, bod 68).
(
93
)	Rozsudky z 15. mája 1990, Hagen (C-365/88, EU:C:1990:203, bod 20), a z 18. decembra 2014, Sanders a Huber (C-400/13 a C‑408/13, EU:C:2014:2461, bod 32).
(
94
)	Rozpor by za okolností prejednávanej veci vznikol v zásade na vnútroštátnej úrovni. Rozhodnutie jedného členského štátu by však aspoň hypoteticky mohlo brániť uznaniu rozhodnutia, ktoré v ňom bolo vydané, v inom členskom štáte, ak by toto rozhodnutie bolo nezlučiteľné s iným skorším rozhodnutím vydaným v tom istom štáte, ktoré je však opačné. Ustanovenia oddielu 9 kapitoly II nariadenia č. 1215/2012, ktoré boli vytvorené v záujme podpory „harmonického výkonu súdnictva“, stanovujú, že sa má čo najviac znížiť možnosť súbežných konaní a zabrániť vydaniu nezlučiteľných rozsudkov v členských (alebo v určitých prípadoch v tretích) štátoch.
(
95
)	Cieľ zabezpečiť lepší výkon spravodlivosti v zmysle uvedenom v týchto návrhoch tak v záujme účastníkov konania, ako aj v záujme spoločnosti vo všeobecnosti je konkrétne vyjadrený v nariadení č. 1215/2012: pozri článok 8 a ustanovenia oddielu 9 kapitoly II.
(
96
)	Intuitívne je logické domnievať sa, že výhody, ktoré sú spojené so žalobou v zastúpení v porovnaní s individuálnou žalobou, sú najväčšie, ak sa spoja všetky žaloby, ktoré sa týkajú tých istých skutkových okolností a smerujú proti tomu istému žalovanému alebo navzájom súvisia. V praxi to však nemusí byť tak. Pokiaľ ide o možné nepriaznivé účinky spojenia súvisiacich žalôb, pozri analogicky rozsudok z 12. decembra 2024, Rada Nadzorcza Getin Noble Bank a i. (C-118/23, EU:C:2024:1013, bod 74).
(
97
)	V uvedenom kontexte možno zohľadniť, či sa žaloby týkajú oblastí, v súvislosti s ktorými normotvorca Únie alebo vnútroštátny zákonodarca podporuje používanie žalôb v zastúpení, a najmä či spojenie konaní uľahčuje dosiahnutie konečných cieľov, na ktorých spočíva podpora používania týchto žalôb.