62018CJ0457_RES
Asia C-487/18
Slovenian tasavalta
vastaan
Kroatian tasavalta
Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 31.1.2020
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – SEUT 259 artikla – Unionin tuomioistuimen toimivalta – Kahden jäsenvaltion välisen yhteisen rajan määrittäminen – Kroatian tasavallan ja Slovenian tasavallan välinen rajakiista – Välityssopimus – Välitysmenettely – Kroatian tasavallan ilmoitus päätöksestään saattaa välityssopimus päättymään sellaisen sääntöjenvastaisuuden vuoksi, johon se katsoo erään välitystuomioistuimen jäsenen syyllistyneen – Välitystuomioistuimen antama välitystuomio – Kroatian tasavallan väitetty välityssopimuksen ja välitystuomiossa vahvistetun rajan noudattamatta jättäminen – Vilpittömän yhteistyön periaate – Vaatimus asiakirjan poistamisesta asiakirja-aineistosta – Oikeudellisen neuvonannon suoja
Euroopan unioni – Toimielimet – Yleisön oikeus tutustua asiakirjoihin – Asetus N:o 1049/2001 – Poikkeukset oikeudesta tutustua asiakirjoihin – Oikeudellisen neuvonannon suoja – Ylivoimainen yleinen etu, joka oikeuttaa asiakirjojen sisältämien tietojen ilmaisemisen – Käsite – Komission oikeudellisen lausunnon ilmaiseminen yhden asianosaisen omien intressien perusteella – Ei kuulu käsitteen alaan
(SEUT 259 artiklan kolmas kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan toinen luetelmakohta)
(ks. 70 ja 71 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne – Unionin tuomioistuimen toimivalta – Rajat – Kahden jäsenvaltion välinen välityssopimus rajakiistan ratkaisemiseksi – Jäsenvaltioiden tekemä kansainvälinen sopimus, joka ei ole osa unionin oikeutta – Unionin oikeuden noudattamatta jättämiseen perustuva kanne, joka on liitännäinen väitettyyn mainitun sopimuksen noudattamatta jättämiseen nähden – Unionin tuomioistuimen toimivallan puuttuminen – Rajakiista
(SEUT 258 ja SEUT artikla)
(ks. 91, 92 ja 101 -108 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Jäsenvaltiot – Velvoitteet – Vilpittömän yhteistyön velvoite – Ulottuvuus – Kahden jäsenvaltion välinen rajakiista – Velvollisuus pyrkiä vilpittömässä yhteistyössä kyseisen kiistan lopulliseen ratkaisuun, joka on kansainvälisen oikeuden mukainen – Riitojen ratkaisukeinot – Käsite – Kiistan saattaminen unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi välityssopimuksen nojalla – Kuuluminen käsitteen alaan
(SEUT 4 artiklan 3 kohta ja SEUT 273 artikla)
(ks. 109 kohta)
Tiivistelmä
Euroopan unionin tuomioistuimella ei ole toimivaltaa ratkaista Slovenian ja Kroatian välistä rajakiistaa, mutta näiden jäsenvaltioiden on kuitenkin SEU 4 artiklan 3 kohdan nojalla pyrittävä vilpittömässä yhteistyössä pääsemään tämän kiistan lopulliseen oikeudelliseen ratkaisuun, joka on kansainvälisen oikeuden mukainen
Unionin tuomioistuimen suuri jaosto totesi 31.1.2020 julistamassaan tuomiossa Slovenia vastaan Kroatia (C-457/18), että sillä ei ole toimivaltaa ratkaista Slovenian SEUT 259 artiklaan perustuvaa kannetta, jossa vaadittiin toteamaan, että Kroatia on jättänyt noudattamatta Euroopan unionin oikeuden mukaisia velvoitteitaan, koska kyseinen jäsenvaltio on jättänyt noudattamatta sille Slovenian kanssa tehdystä välityssopimuksesta, jolla oli tarkoitus ratkaista näiden kahden jäsenvaltion välinen rajakiista, sekä välitystuomiosta, jossa määritettiin mainittujen valtion väliset meri- ja maarajat, johtuvia velvoitteitaan. Näin todettuaan unionin tuomioistuin täsmensi, että tämä toimivallan puuttuminen ei vaikuta SEU 4 artiklan 3 kohdasta johtuviin velvollisuuksiin, joita kummallakin kyseessä olevalla jäsenvaltiolla on keskinäisissä suhteissaan mutta myös unioniin ja muihin jäsenvaltioihin nähden, pyrkiä vilpittömässä yhteistyössä pääsemään liittymisasiakirjassa edellytetyin tavoin lopulliseen oikeudelliseen ratkaisuun, joka on kansainvälisen oikeuden mukainen ja jolla varmistetaan unionin oikeuden tehokas ja esteetön soveltaminen asianomaisilla alueilla. Tähän päästäkseen ne voivat käyttää jotakin keinoa kiistansa ratkaisemiseksi ja tarvittaessa sen saattamista unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi välityssopimuksen nojalla SEUT 273 artiklan mukaisesti.
Kroatia ja Slovenia tekivät marraskuussa 2009 välityssopimuksen ratkaistakseen kysymyksen yhteisten rajojensa määrittämisestä sen jälkeen, kun ne olivat julistautuneet itsenäisiksi Jugoslavian sosialistisesta liittotasavallasta. Ne sitoutuivat tällä vuotta myöhemmin voimaan tulleella sopimuksella saattamaan tämän kiistan kyseisellä sopimuksella perustetun välitystuomioistuimen ratkaistavaksi ja noudattamaan sen antamaa tuomiota. Kun välitysmenettelyssä oli esitetty väite menettelyn edellytysten puuttumisesta sen vuoksi, että Slovenian nimeämä välitystuomioistuimen jäsen ja kyseisen valtion asiamies kyseisessä tuomioistuimessa olivat olleet epävirallisesti yhteydessä toisiinsa välitystuomioistuimen päätösneuvottelujen aikana, Kroatia katsoi, että tämän tuomioistuimen kyky antaa tuomio riippumattomasti ja puolueettomasti oli vaarantunut. Se ilmoitti siten Slovenialle heinäkuussa 2015, että se katsoi tämän syyllistyneen välityssopimuksen olennaisiin rikkomisiin. Näin ollen se vetosi valtiosopimusoikeutta koskevaan Wienin yleissopimukseen (
1
) ja päätti välityssopimuksen välittömästä päättämisestä. Välitystuomioistuin kuitenkin katsoi, että välitysmenettelyä oli syytä jatkaa, ja antoi kesäkuussa 2017 välitystuomion, jossa se vahvisti kyseisten kahden valtion meri- ja maarajojen määrittelyn. Kroatia ei pannut tätä välitystuomiota täytäntöön. Slovenia nosti heinäkuussa 2018 jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen unionin tuomioistuimessa. Se väitti ensiksi, että Kroatia on jättänyt noudattamatta useita primaarioikeudesta (
2
) johtuvia velvoitteitaan jättämällä noudattamatta välityssopimuksesta ja välitystuomiosta johtuvia velvoitteitaan, erityisesti koska se ei kunnioita tuomiossa vahvistettua rajaa. Se väitti lisäksi, että Kroatia on samasta syystä rikkonut useita johdetun oikeuden (
3
) oikeusääntöjä.
Lausuessaan Kroatian esittämästä oikeudenkäyntiväitteestä unionin tuomioistuin muistutti, että sillä ei ole toimivaltaa lausua sellaisen kansainvälisen sopimuksen tulkinnasta, jonka jäsenvaltiot ovat tehneet ja jonka kohde on unionin toimivaltaan kuuluvien alojen ulkopuolella, eikä velvoitteista, jotka jäsenvaltioille tästä sopimuksesta johtuvat. Unionin tuomioistuin päätteli sitten, että sillä ei ole toimivaltaa lausua jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevasta kanteesta, perustui se sitten SEUT 258 artiklaan tai SEUT 259 artiklaan, jos unionin oikeuden säännösten tai määräysten rikkominen, johon kanteen tueksi vedotaan, on liitännäinen tällaiseen sopimukseen perustuvien velvoitteiden väitettyyn noudattamatta jättämiseen nähden.
Unionin tuomioistuin totesi, että Slovenian väittämät unionin oikeuden rikkomiset joko johtuvat siitä, että Kroatian väitetään jättäneen noudattamatta välityssopimuksesta ja sen perusteella annetusta välitystuomiosta johtuvia velvollisuuksiaan, tai ne perustuvat lähtökohtaan, jonka mukaan näiden kahden jäsenvaltion välinen maa- ja meriraja on määritetty tässä välitystuomiossa.
Unionin tuomioistuin korosti, että välitystuomion antoi kansainvälinen tuomioistuin, joka oli muodostettu sellaisen kansainvälisen oikeuden alaisen kahdenvälisen välityssopimuksen nojalla, jonka kohde ei kuulu unionin toimivaltaan kuuluvien alojen alaan ja jonka osapuoli unioni ei ole, ja totesi, ettei välityssopimus eikä välitystuomio ole osa unionin oikeutta. Se täsmensi, että Kroatian Euroopan unioniin liittymisestä tehdyn sopimuksen eräässä määräyksessä neutraalein sanamuodoin esitettyä viittausta mainittuun välitystuomioon ei voida tulkita siten, että tällä liittymisasiakirjalla olisi sisällytetty unionin oikeuteen kansainvälisiä sitoumuksia, jotka nämä kaksi jäsenvaltiota ovat tehneet edellä mainitun välityssopimuksen puitteissa.
Unionin tuomioistuin katsoi, että väitetyt unionin oikeuden rikkomiset ovat tässä tapauksessa liitännäisiä siihen nähden, että Kroatian tasavallan väitetään jättäneen noudattamatta velvoitteitaan, jotka perustuvat kyseessä olevaan kahdenväliseen kansainväliseen sopimukseen. Unionin tuomioistuin totesi, että koska SEUT 259 artiklan nojalla nostetun jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen kohteena voi olla ainoastaan unionin oikeudesta johtuvien velvoitteiden noudattamatta jättäminen, sillä ei siis ole toimivaltaa lausua nyt käsiteltävän kanteen yhteydessä välityssopimuksesta ja välitystuomiosta johtuvien velvoitteiden väitetystä noudattamatta jättämisestä, johon Slovenian tasavallan unionin oikeuden väitettyjä rikkomisia koskevat väitteet perustuvat.
Lopuksi unionin tuomioistuin, palautettuaan mieleen jäsenvaltioille kansainvälisen oikeuden mukaisesti niiden rajojen maantieteellisessä määrittelyssä varatun toimivallan sekä sen, että välityssopimuksen mukaan sopimuspuolten asiana on toteuttaa välitystuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet, katsoi, että sen tehtävänä ei ole nyt käsiteltävänä olevan SEUT 259 artiklaan perustuvan kanteen yhteydessä tutkia kysymystä Kroatian tasavallan ja vastaavasti Slovenian tasavallan alueen laajuudesta ja rajoista soveltamalla suoraan välitystuomiossa määritettyä rajaa kyseessä olevien unionin oikeuden rikkomisten todenperäisyyden tarkistamiseksi.
(
1
)	Valtiosopimusoikeutta koskeva Wienin yleissopimus 23.5.1969 (Yhdistyneiden Kansakuntien sopimuskokoelma, nide 1155, s. 331).
(
2
)	SEU 2 artikla ja SEU 4 artiklan 3 kohta.
(
3
)	Yhteisestä kalastuspolitiikasta, neuvoston asetusten (EY) N:o 1954/2003 ja (EY) N:o 1224/2009 muuttamisesta sekä neuvoston asetusten (EY) N:o 2371/2002 ja (EY) N:o 639/2004 ja neuvoston päätöksen 2004/585/EY kumoamisesta 11.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1380/2013 (EUVL 2013, L 354, s. 22) 5 artiklan 2 kohta; unionin valvontajärjestelmästä, jonka tarkoituksena on varmistaa yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattaminen, 20.11.2009 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1224/2009 (EUVL 2009, L 343 s. 1) ja yhteisön valvontajärjestelmästä, jonka tarkoituksena on varmistaa yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattaminen, annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1224/2009 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 8.4.2011 annetussa komission täytäntöönpanoasetuksessa (EU) N:o 404/2011 (EUVL 2011, L 112, s. 1) säädetty valvontaa, tarkastuksia ja täytäntöönpanon valvontaa koskeva järjestelmä; henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta unionin säännöstöstä (Schengenin rajasäännöstö) 9.3.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/399 (EUVL 2016, L 77, s. 1; jäljempänä Schengenin rajasäännöstö) 4 ja 17 artikla, luettuna yhdessä 13 artiklan kanssa sekä merten aluesuunnittelun puitteista 23.7.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/89/EU (EUVL 2014, L 257, s. 135) 2 artiklan 4 kohta ja 11 artiklan 1 kohta.