62004CC0251_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Tässä asiassa komissio vaatii EY 226 artiklan nojalla sen toteamista, että Helleenien tasavalta ei ole noudattanut palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta meriliikenteeseen jäsenvaltioissa (meriliikenteen kabotaasi) annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3577/92(2) 1 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on sallinut ainoastaan Kreikan lipun alla purjehtivien alusten tarjota hinauspalveluja Helleenien tasavallan kansalliseen vesialueeseen kuuluvalla avomerellä.(3)
Asiaa koskeva yhteisön lainsäädäntö
2. EY:n perustamissopimuksen kolmannen osan III osaston (Henkilöiden, palvelujen ja pääomien vapaa liikkuvuus) 49–55 artiklassa käsitellään palveluja.
3. EY 49 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätään seuraavaa:
”Jäljempänä olevien määräysten mukaisesti kielletään rajoitukset, jotka koskevat muuhun yhteisön valtioon kuin palvelujen vastaanottajan valtioon sijoittautuneen jäsenvaltion kansalaisen vapautta tarjota palveluja yhteisössä.”
4. EY 51 artiklan 1 kohdassa määrätään, että palvelujen tarjoamisen vapauteen liikenteen alalla sovelletaan liikennettä koskevan osaston määräyksiä.
5. EY 54 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Kunnes rajoitukset, jotka koskevat palvelujen tarjoamisen vapautta, on poistettu, kukin jäsenvaltio soveltaa näitä rajoituksia 49 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuihin palvelujen tarjoajiin heidän kansalaisuudestaan tai asuinpaikastaan riippumatta.”
6. EY 80 artiklan 2 kohdassa, joka sisältyy perustamissopimuksen kolmannen osan V osastoon (Liikenne), todetaan, että neuvosto voi määräenemmistöllä päättää, annetaanko meri- ja lentoliikennettä koskevia aiheellisia säännöksiä sekä missä laajuudessa ja mitä menettelyä noudattaen niitä annetaan.
7. Komissio ehdotti alun perin tämän määräyksen, joka oli tuolloin ETY:n perustamissopimuksen 84 artiklan 2 kohta, perusteella neuvostolle luonnosta yhdeksi asetukseksi palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta meriliikenteen palveluihin yhteisössä.(4) Asetusta oli tarkoitus soveltaa tietyin rajoituksin meriliikenteen palveluihin jäsenvaltioissa, jäsenvaltioiden välillä sekä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välillä. Tätä asetusluonnosta ei kuitenkaan hyväksytty.
8. Neuvosto antoi myöhemmin samalla perusteella kaksi toisiinsa liittyvää säädöstä. Asetuksella N:o 4055/86 sovelletaan palvelujen tarjoamisen vapauden periaatetta jäsenvaltioiden väliseen meriliikenteeseen sekä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden väliseen meriliikenteeseen.(5) Asetuksella N:o 3577/92 sovelletaan kyseessä olevaa periaatetta meriliikenteeseen jäsenvaltioissa (meriliikenteen kabotaasi).
9. Asetuksen N:o 3577/92 johdanto-osan perustelukappaleissa todetaan tämän asian kannalta merkityksellisiltä osiltaan seuraavaa:
” – –
[2] perustamissopimuksen 61 artiklan mukaan vapauteen tarjota palveluja meriliikenteen alalla sovelletaan liikennettä koskevan osaston määräyksiä,
[3] sisämarkkinoiden toteuttamiseksi on tarpeen poistaa rajoituksia, jotka koskevat meriliikenteen palvelujen tarjoamista jäsenvaltioissa; sisämarkkinat käsittävät alueen, jolla taataan tavaroiden, henkilöiden, palvelujen ja pääoman vapaa liikkuvuus,
– –
[8] tämä vapaus olisi toteutettava asteittain eikä siinä välttämättä tarvitsisi noudattaa yhdenmukaista menettelyä kaikkien kyseisten palvelujen osalta ottaen huomioon tiettyjen erityispalvelujen luonne ja niiden ponnistelujen laajuus, joihin tiettyjen, eri tavalla kehittyneiden yhteisön talouksien on pystyttävä,
– –
[11] sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan takaamiseksi ja mahdollisten kokemuksiin perustuvien mukautusten toteuttamiseksi komission on laadittava kertomus tämän asetuksen täytäntöönpanosta ja tarvittaessa tehtävä lisäehdotuksia”.
10. Asetuksen N:o 3577/92 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tammikuun 1 päivästä 1993 lähtien meriliikenteen palvelujen tarjoamisen vapautta jäsenvaltiossa (meriliikenteen kabotaasi) sovelletaan yhteisön laivanvarustajiin, jotka harjoittavat liikennettä jäsenvaltiossa rekisteröidyillä ja jäsenvaltion lipun alla purjehtivilla aluksilla, jos nämä täyttävät kaikki kyseisessä jäsenvaltiossa kabotaasiliikenteelle asetetut edellytykset, mukaan lukien Euros-rekisteriin rekisteröidyt alukset heti, kun neuvosto on hyväksynyt kyseisen rekisterin.”(6)
11. Asetuksen N:o 3577/92 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetaan
”’meriliikenteen palveluilla jäsenvaltiossa (meriliikenteen kabotaasi)’ palveluja, joita tavallisesti tarjotaan korvausta vastaan ja jotka käsittävät [erityisesti]:
a) mannerkabotaasin: matkustaja- tai tavaraliikenne meritse sellaisten satamien välillä, jotka sijaitsevat yhden ja saman jäsenvaltion mantereella tai sen pääasiallisella alueella, saarilla poikkeamatta,
b) offshore-toimintaa palvelevan kuljetuksen: matkustaja- tai tavaraliikenne meritse jäsenvaltion satamien ja kyseisen jäsenvaltion aluevesillä sijaitsevien laitteistojen ja rakennelmien välillä,
c) saarikabotaasin: matkustaja- tai tavaraliikenne meritse:
– yhden ja saman jäsenvaltion mantereella ja yhdellä tai useammalla saarella sijaitsevien satamien välillä,
– yhden ja saman jäsenvaltion saarilla sijaitsevien satamien välillä,
Ceutaa ja Melillaa kohdellaan samoin kuin saarten satamia”.
Asiaa koskeva kansallinen lainsäädäntö
12. Kreikan julkista merioikeutta koskevan lain (jäljempänä merilaki) 11 §:n 1b momentissa todetaan, että kansallisella vesialueella hinauspalveluja ja muuta merellä annettavaa apua voivat tarjota ainoastaan Kreikan lipun alla purjehtivat alukset.
13. Merilain 188 §:n 2 momentin nojalla hinausluvan myöntämisehdoista, hinaustoiminnan sääntelystä, hinauspalvelujen tarjoamisen perusteista, hinausoikeuksista satamassa ja ankkurointipaikoilla ”sekä kaikista muista tarpeellisista yksityiskohdista” on säädettävä satamaviranomaisen antamassa satama-asetuksessa.
14. Merilain 188 §:n 3 momentissa säädetään seuraavaa:
”Hinausoikeuden laajuudesta, muiden alusten antamasta satunnaisesta avusta tai hätähinausavusta, muun kuin Kreikan lipun alla purjehtivien hinaajien ja muiden alusten vastaavista oikeuksista sekä kaikista muista tähän liittyvistä yksityiskohdista on säädettävä presidentin asetuksessa.”
15. Alusten hinauksesta annetun presidentin asetuksen 45/83 1 §:n 1 momentissa säädetään lähinnä, että kansallisella vesialueella sijaitsevan kahden kohteen välillä tapahtuvaa ammatillista hinaustoimintaa voivat harjoittaa ja mitä tahansa tähän toimintaan suoraan liittyviä palveluja voivat tarjota ainoastaan Kreikan lipun alla purjehtivat alukset. Näiden alusten on oltava voimassa olevassa lainsäädännössä tarkoitettuja hinaajia, ja niillä on oltava toimivaltaisen satamaviranomaisen myöntämä lupa.
16. Satamia koskevan yleisen asetuksen, jonka on antanut toimivaltainen viranomainen, joka harjoittaa merilain 188 §:n 2 momentissa sille annetun toimivallan mukaisia valtuuksia, 4 §:n 2 momentissa edellytetään, että sataman hinauslupaa anovan aluksen omistajan on esitettävä satamaviranomaiselle asiakirjoja, joihin kuuluu myös kansalaisuutta koskeva todistus.(7)
Asian käsittelyn vaiheet
17. Komissio lähetti 18.1.2001 Kreikalle EY 226 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla virallisen ilmoituksen, jossa se totesi, että sen mielestä julkisoikeudellisen merilain 11 §:n 1b momentti sekä 188 §:n 2 ja 3 momentti sekä presidentin asetuksen 45/83 1 §:n 1 momentti olivat ristiriidassa asetuksen N:o 3577/92 1 artiklan kanssa.
18. Kreikka vastasi 27.3.2001 päivätyllä kirjeellään, ettei asetusta N:o 3577/92 sen mielestä sovelleta hinauspalveluihin. Asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa meriliikenteen palveluiksi ei määritellä hinauspalveluja tai merellä annettavaa apua, joten sen mielestä hinauspalvelut eivät kuulu asetuksen soveltamisalaan. Kreikka lisäsi, että neuvosto oli vastikään tekemässään satamapalvelujen markkinoille pääsyä koskevassa direktiiviehdotuksessa(8) viitannut joulukuussa 1997 hyväksyttyyn satamia ja meriliikenteen infrastruktuuria koskevaan komission vihreään kirjaan,(9) jossa komissio oli ensimmäisen kerran ilmoittanut aikomuksestaan säännellä satamapalveluja. Siksi komissio toimi Kreikan mielestä ristiriitaisesti, koska se oli ehdottanut satamapalvelujen tarjonnan sääntelemistä mutta tutki samalla, onko Kreikan lainsäädäntö sopusoinnussa alalla voimassa olevan yhteisön oikeuden kanssa. Lopuksi Kreikka totesi, että sen mielestä komissio oli lisäksi myöntänyt, että riidanalaisesta Kreikan lainsäädännöstä johtuvan tilanteen kaltainen tilanne vallitsee myös useissa muissa jäsenvaltioissa.
19. Komissio lähetti 22.7.2002 Kreikalle EY 226 artiklan nojalla perustellun lausunnon. Se pysyi virallisessa ilmoituksessa esittämässään kannassa, mutta esitti lisäksi väitteen, jonka mukaan myös satamia koskevan yleisen asetuksen 4 §:n 2 momentti on ristiriidassa asetuksen N:o 3577/92 1 artiklan kanssa.
20. Kreikka vastasi perusteltuun lausuntoon 13.11.2002 päivätyllä kirjeellään, jossa se väitti edelleen, etteivät hinauspalvelut ole asetuksessa N:o 3577/92 tarkoitettuja meriliikenteen palveluja.
21. Tästä syystä komissio nosti nyt käsiteltävänä olevan kanteen. Kanteessaan (siinä muodossa kuin se on suullisessa käsittelyssä annetun selvennyksen perusteella) se vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
– toteaa, että Helleenien tasavalta ei ole noudattanut palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta meriliikenteeseen jäsenvaltioissa (meriliikenteen kabotaasi) annetun asetuksen N:o 3577/92 1 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on sallinut ainoastaan Kreikan lipun alla purjehtivien alusten tarjota hinauspalveluja Helleenien tasavallan kansalliseen vesialueeseen kuuluvalla avomerellä, ja
– velvoittaa Helleenien tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
22. Kreikka vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin hylkää kanteen perusteettomana ja velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Asian arviointi
23. Vakiintuneen lainsäädännön mukaan EY 226 artiklaan perustuvan oikeudenkäynnin kohde rajataan oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä.(10) Tällaisessa kanteessa on siis esitettävä väitteet yhtenäisesti ja täsmällisesti, jotta yhteisöjen tuomioistuin voi arvioida tarkasti sen yhteisön oikeuden rikkomisen laajuuden, josta jäsenvaltiota moititaan; tämä on välttämätön edellytys sille, että yhteisöjen tuomioistuin voi tutkia, onko jäsenyysvelvoitteita jätetty noudattamatta väitetyllä tavalla.(11) Vaatimukset on muotoiltava yksiselitteisesti, jottei yhteisöjen tuomioistuin lausuisi kanteen ulkopuolelta.(12)
24. On todettava, että komission kanne perustuu yksinomaan asetukseen N:o 3577/92. Mikä tärkeintä, se ei
ole vaatinut yhteisöjen tuomioistuinta toissijaisesti toteamaan, että Kreik an lainsäädännössä, jonka komissio riitauttaa ja jossa alukset erotellaan selvästi toisistaan kansallisuuden perusteella, säännellään palveluja, jotka eivät
asianmukaisesti tarkasteltuina ole meriliikenteen
palveluja, ja että kyseessä oleva lainsäädäntö on tästä syystä ristiriidassa palvelujen tarjoamisen vapautta koskevien tavanomaisten perustamissopimuksen määräysten (erityisesti EY 49 artiklan 1 kohdan ja EY 54 artiklan) ja/tai minkä tahansa muun yhteisön oikeussäännön (kuten EY 12 artiklan) kanssa, luettuna yhdessä edellä mainittujen määräysten kanssa. Ainoa oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä ja yhteisöjen tuomioistuimessa nostetussa kanteessa esitetty kysymys on se, onko riitautettu kansallinen lainsäädäntö ristiriidassa asetuksen N:o 3577/92 1 artiklan kanssa. Yhteisöjen tuomioistuimen on siksi rajoitettava tarkastelunsa tähän kysymykseen. Jäljempänä en nimenomaisesti käsittele kysymystä siitä, kuuluvatko avomerellä tarjotut hinauspalvelut kuitenkin yhteisön muiden oikeussääntöjen soveltamisalaan, jos asetus N:o 3577/92 ei
kata niitä.
25. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on myös niin, että asetuksen N:o 3577/92 1 artiklassa vahvistetaan merikabotaasia koskevien palvelujen tarjoamisen vapauden periaate yhteisössä(13) – edellyttäen tietenkin, että kyseessä olevat palvelut kuuluvat asetuksen soveltamisalaan. Tätä EY 49 artiklassa ja EY 51 artiklassa vahvistettua periaatetta koskevat soveltamisedellytykset on näin ollen määritetty merikabotaasin alalla.(14) Yhteisöjen tuomioistuin on samalla tavoin jo soveltanut EY 49 artiklasta johdettuja sääntöjä sekä asetuksen N:o 4055/86(15) että asetuksen N:o 3577/92(16) yhteydessä.
26. Mielestäni on selvää – eikä Kreikka väitä päinvastaista – että jos
asetus N:o 3577/92 kattaa hinauspalvelut avomerellä, kyseessä olevan oikeuskäytännön soveltamisen pitäisi johtaa siihen, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee asian kantajan vaatimusten mukaisesti.
27. Tämän kanteen hyväksyminen tai hylkääminen riippuu näin ollen ainoastaan siitä, sisältyvätkö hinauspalvelut avomerellä asetuksen N:o 3577/92 soveltamisalaan, joka on määritetty asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa.
Palvelujen tarjoamisen vapauden yleisperiaatteen ja ”liikenteen alan palvelujen” välinen suhde
28. Palvelujen tarjoaminen yleensä on vapautettu jo EY 49 artiklassa. Perustamissopimuksessa tehdään kuitenkin poikkeus ”liikenteen alan palvelujen tarjoamisen” osalta, sillä – EY 51 artiklan 1 kohdassa – todetaan, että tällaisten palvelujen tarjoamisen vapauteen ”sovelletaan liikennettä koskevan osaston määräyksiä”. Koska tämä palvelujen ryhmä muodostaa poikkeuksen yleissäännöstä, sitä olisi tavanomaisten tulkintasääntöjen mukaisesti tulkittava suppeasti. Tämä tarkoittaa, että poikkeusta sovelletaan ainoastaan niihin palveluihin, jotka kuuluvat perusolemukseltaan ”liikenteen alaan”. Jos palvelut kuuluvat liikenteen alaan, nykyisen EY 80 artiklan 2 kohdan nojalla on annettava erityissäännöksiä, jos kyseessä oleviin palveluihin halutaan (esimerkiksi) soveltaa palvelujen tarjoamisen vapautta koskevia ”tavanomaisia” sääntöjä.
29. Mielestäni voidaan perustellusti todeta, että sellaisten palvelujen, jotka liittyvät liikenteen alaan tai ovat satunnaisessa yhteydessä tai liitännäisiä siihen (mutta erotettavissa siitä), sisällyttämiseksi palvelujen tarjoamisen vapautta koskevien tavanomaisten sääntöjen soveltamisalaan ei tarvita erityissäännöksiä, sillä kyseessä olevat säännöt kattavat ne jo. Tämä perustelu vaikuttaa pätevimmältä sellaisten palvelujen tapauksessa, jotka liittyvät ainoastaan sivuavasti liikenteen alaan. Voi kuitenkin olla muita palveluja, jotka liittyvät niin läheisesti liikenteen alan ”ydinpalveluihin”, että myös ne olisi vapautettava (ja voitaisiin vapauttaa) ainoastaan EY 80 artiklan 2 kohdan nojalla annetulla asetuksella.
30. Oikeusvarmuuden, jäsenvaltioille kuuluvien velvollisuuksien asianmukaisen noudattamisen ja avoimuuden vuoksi (jotta yhteisön kansalaiset voivat helposti määritellä yhteisön oikeudesta johtuvien oikeuksiensa laajuuden) on mielestäni olennaisen tärkeää, että lainsäädännössä, jonka nimenomaisena tarkoituksena on soveltaa
palvelujen tarjoamisen vapauden periaatetta ”liikenteen alalla”, määritetään selvästi ja yksiselitteisesti kyseessä olevat palvelut.
31. Hinauspalvelujen olemassaolo on yleisesti tiedossa. Siksi onkin valitettavaa, ettei asetuksessa N:o 3577/92 mainita (tavalla tai toisella) lainkaan hinauspalveluja.
Asetuksen N:o 3577/92 2 artiklan 1 kohdan tulkinta
32. Asetuksen 2 artiklan 1 kohdan alussa todetaan, että käsitteellä ”meriliikenteen palvelut jäsenvaltiossa (meriliikenteen kabotaasi)” tarkoitetaan ”palveluja, joita tavallisesti tarjotaan korvausta vastaan”. On kiistatonta, että kyseessä olevat hinauspalvelut täyttävät tämän edellytyksen. Kyseisen 2 artiklan 1 kohdassa todetaan edelleen, että meriliikenteen kabotaasipalvelut (”käsittävät [erityisesti]”) kolmenlaista toimintaa: mannerkabotaasin, offshore-toimintaa palvelevan kuljetuksen ja saarikabotaasin.(17)
33. Kreikka väittää, että tämä on tyhjentävä luettelo asetuksen soveltamisalaan kuuluvista meriliikenteen palveluista. Säännöksen tässä kohdassa käytetty kreikankielinen käsite (ειδικότερα) tarkoittaa ”aivan erityisesti” eikä ”erityisesti”. Jos 2 artiklan 1 kohdan olisi tarkoitus olla kuvaava pikemminkin kuin tyhjentävä, siinä olisi Kreikan mielestä käytetty sanaa ”esimerkiksi”. Näin ollen 2 artiklan 1 kohta kattaa sen mielestä ainoastaan tavaroiden tai matkustajien kuljetuksen käsittävät meriliikenteen palvelut. Hinausta ei voida luokitella tavaroiden tai matkustajien kuljetukseksi. Se on Kreikan mielestä pikemminkin liitännäinen palvelu, jonka tarkoituksena on estää vahingon tapahtuminen hinattavalle alukselle. Se käsittää hinattavan aluksen siirtämisen, ei aluksen kyydissä olevien matkustajien tai tavaroiden siirtämistä. Hinattava alus ei myöskään ole tavara, vaan apua tarvitseva kuljetusväline.
34. Komission mielestä ilmaisu ”erityisesti” tarkoittaa, että 2 artiklan 1 kohta on kuvaava ja että siihen sisältyvää meriliikenteen palvelujen määritelmää on tulkittava väljästi. Näin ollen sen on komission mielestä katsottava sisältävän hinauspalvelut, sillä ne todellakin ovat tavanomaisesti korvausta vastaan tarjottavia meriliikenteen palveluja.
35. Olen tähän asti samaa mieltä komission kanssa: mielestäni ilmaisu ”erityisesti” osoittaa, että artiklassa määritettyjen käsitteiden ”mannerkabotaasi”, ”offshore-toimintaa palveleva kuljetus” ja ”saarikabotaasi” ei lähtökohtaisesti ole tarkoitus muodostaa kattavaa luetteloa palveluista, joiden on katsottava olevan asetuksessa N:o 3577/92 tarkoitettuja ”meriliikenteen palveluita”. Tutkimani muut kielitoisinnot 2 artiklan 1 kohdasta sisältävät ilmaisua ”erityisesti” vastaavan ilmaisun(18) ja osoittavat mielestäni näin ollen, että lainsäätäjä on halunnut viitata sellaisiin meriliikenteen palveluihin, joihin sovelletaan asetusta N:o 3577/92, eikä niinkään määrittää niitä tyhjentävästi.
36. Mielestäni yhteisöjen tuomioistuin voi ratkaista nyt esillä olevan kanteen kahta lähestymistapaa noudattaen. Se voi määrittää sellaisen palvelun keskeiset ominaisuudet, joka selvästi sisältyy
2 artiklan 1 kohdan sisältämään määritelmään, ja pohtia tämän jälkeen, ovatko hinauspalvelut luonteeltaan palveluja, jotka voidaan mielekkäästi lukea tällaisiksi palveluiksi, jotta (vaikka mannerkabotaasia, offshore-toimintaa palvelevaa kuljetusta ja saarikabotaasia koskevat määritelmät eivät nimenomaisesti kata niitä) ne voitaisiin sisällyttää tähän määritelmään ilmaisun ”erityisesti” johdosta. Vaihtoehtoisesti se voi täyttää laadintavaiheessa jääneen aukon – kuten komissio sitä epäsuorasti kehottaa tekemään – ja ottaa sen kannan, että hinauspalvelut ovat ”ilmiselvästi” niin olennainen osa meriliikennettä, että yhteisön lainsäätäjän tarkoituksena ”on täytynyt” olla sisällyttää ne asetuksen N:o 3577/92 2 artiklan 1 kohdan sisältämään määritelmään, vaikka ne eivät
ole keskeisiltä ominaisuuksiltaan a, b ja c alakohdassa nimenomaisesti lueteltua toimintaa.
37. Asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti luetellut kolme kabotaasimuotoa ovat ne tärkeimmät toiminnot, jotka yhteisön lainsäätäjä katsoi tarpeelliseksi luokitella ”meriliikenteen palveluiksi”. Sen lisäksi, että näitä palveluja tarjotaan tavanomaisesti korvausta vastaan, mannerkabotaasilla, offshore-toimintaa palvelevalla kuljetuksella ja saarikabotaasilla on yhteistä se, että ne käsittävät i) ”matkustaja- tai tavaraliikenteen meritse” ii) saman jäsenvaltion alueella sijaitsevan kahden kohteen välillä – olivatpa ne mantereella, saaressa tai jäsenvaltion aluevesillä sijaitsevilla offshore-laitteistoilla tai rakennelmilla.
38. Tämä ei ole yllättävää. Minulle sana ”meriliikenne” tuo luonnollisesti mieleen matkustajien ja/tai rahdin kuljettamisen meritse lähtöpaikasta määränpäähän. Tätä käsitystä siitä, mitä meriliikenteellä tarkoitetaan, tukee myös niiden meriliikenteen palvelujen luonne, jotka on nimenomaisesti mainittu asetuksessa N:o 4055/86(19) ja sitä edeltäneessä palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamista meriliikenteeseen koskeneessa asetusluonnoksessa(20) (jota ei hyväksytty).
39. Muut nämä kriteerit täyttävät toiminnot (eli matkustaja- tai tavaraliikenne meritse saman jäsenvaltion alueella sijaitsevan kahden kohteen välillä) voidaan mielestäni perustellusti sisällyttää asetuksen 2 artiklan 1 kohdan määritelmään ilmaisun ”erityisesti” perusteella. Tämän pidemmälle määritelmän, sellaisena kuin se on laadittu, luonnollinen aineellinen soveltamisala ei kuitenkaan ulotu.
40. Komissio vetosi vastauksessaan asetuksen N:o 3577/92 tulkintaa koskevaan tiedonantoonsa(21) osoittaakseen, että hinauspalvelut avomerellä kuuluvat jo kyseessä olevan asetuksen soveltamisalaan. Tiedonannossa ei kuitenkaan perustella mitenkään sitä, miksi asetuksen N:o 3577/92 2 artiklan 1 kohtaa olisi tulkittava mainitulla tavalla. Siinä ainoastaan todetaan, että säädöstekstiä olisi tulkittava näin. Tämä ei edistä millään lailla asian tarkastelua.
41. Voisi luulla, että tässä tutkimani suppeampi lähestymistapa on ristiriidassa sen lähestymistavan kanssa, jota yhteisöjen tuomioistuin on soveltanut niissä neljässä asiassa, joissa se on tähän mennessä tarkastellut asetusta N:o 3577/92: asiat Analir, komissio vastaan Kreikka, komissio vastaan Espanja(22) ja Agip Petroli.(23) Mielestäni näiden asioiden välillä on kuitenkin merkittävä ero.
42. Kaikissa edellä mainituissa asioissa kyseessä olleet palvelut sisältyivät kiistatta 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun ”meriliikenteen kabotaasin” määritelmään ja olivat näin ollen palveluja, joihin asetusta sovellettiin lähtökohtaisesti. Yhteisöjen tuomioistuimessa nostetut kanteet koskivat asetuksen täsmällistä soveltamisalaa. Onko saarikabotaasipalvelujen tarjoamisen edellytykseksi asetettava hallinnollisen ennakkoluvan saaminen ja jos on, millä ehdoilla (Analir)? Voiko Kreikka pitää Peloponnesosta ”saarena” ja voiko se soveltaa alusten miehistöä koskevia kansallisia sääntöjä yhteisön risteilyaluksiin, joiden bruttovetoisuus on yli 650 tonnia ja jotka harjoittavat saarikabotaasia (komissio v. Kreikka)? Onko Vigon lahtea pidettävä asetuksessa N:o 3577/92 tarkoitettuna ”merenä” ja Vigoa, Cangasia, Moañaa ja Cies-saaria ”satamina”, jotta julkisen käyttöoikeussopimuksen nojalla lahdella tarjottavia meriliikenteen palveluja voidaan pitää kyseessä olevan asetuksen soveltamisalaan kuuluvina (komissio v. Espanja)? Voiko jäsenvaltio väärinkäytösten välttämiseksi vaatia, että asetuksen N:o 3577/92 3 artiklan 3 kohtaa (miehistöä koskevat lippuvaltion säännöt) sovelletaan kansainväliseen matkaan, jota seuraa tai edeltää kyseessä olevan jäsenvaltion aluevesillä tapahtuva saarikabotaasi, ainoastaan, jos matkaa ei tehdä painolastissa (Agip Petroli)?
43. Nyt esillä olevassa asiassa kyse on sen sijaan siitä, kuuluvatko kyseessä olevat palvelut ylipäänsä asetuksen N:o 3577/92 soveltamisalaan. Mielestäni tämä kysymys eroaa luonteeltaan sekä niistä kysymyksistä, jotka koskevat tiettyjen (määrittelemättömien) käsitteiden tulkintaa, että niistä kysymyksistä, jotka liittyvät siihen, kuinka laaja on jäsenvaltion jatkuva valtuus säännellä asetuksen kattamia asioita (esimerkiksi väärinkäytösten estämiseksi tai oikeutettujen turvallisuustavoitteiden saavuttamiseksi).
44. Tutkin tästä syystä seuraavaksi sitä, täyttävätkö hinauspalvelut sen kaksoisperusteen, jonka mukaan niiden on käsitettävä i) ”matkustaja- tai tavaraliikenne meritse” ii) saman jäsenvaltion alueella sijaitsevan kahden kohteen välillä.
Hinauspalvelujen luonne
45. Hinaus ei yleensä sisällä suoraviivaista matkustaja- tai tavaraliikennettä meritse. Se käsittää pikemminkin aluksen, porauslaitteen, lautan tai poijun liikkumisessa avustamisen.(24) Yleisenä sääntönä on, että hinauspalvelujen tarkoitus eroaa 2 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti lueteltujen ja määritettyjen merikabotaasin muotojen tarkoituksesta.
46. Esimerkki selventänee asiaa. Kuvitelkaamme öljysäiliöalus, johon on tullut moottorivika viisi meripeninkulmaa Lizardista(25) lounaaseen, ja kohtalainen etelätuuli puhaltaa, maininki on lounaasta ja Englannin kanaalissa on nousuveden aika. Öljysäiliöaluksen kapteeni pyytäisi epäilemättä radiolla kiireellistä hinausapua ainakin yhdeltä merikelpoiselta hinaajalta välttääkseen sen, että miehistö joutuu hengenvaaraan, rahti uppoaa tai aluksen runko vaurioituu ja välttääkseen kaikesta tästä aiheutuvat ympäristöhaitat. Hinaus olisi todellakin välttämätöntä, jotta alus saataisiin satamaan turvallisesti ja jotta öljylasti saataisiin kuljetettua määränpäähänsä. Hinausta ei tavanomaisesti kuitenkaan pidettäisi sen paremmin öljyn kuin öljysäiliöaluksenkaan ”kuljetuksena”. Hinausalus, joka auttaa toista alusta liikkumaan tai joka täydentää tämän aluksen kulkukoneistoa tai korvaa koko koneiston sen toimintahäiriön tai rikkoontumisen johdosta, avustaa alusta, jolla kuljetetaan matkustajia tai tavaroita. Se ei itse ole niitä kuljettava alus.
47. On mahdollista, että jotkin tilanteet – esimerkiksi kun merikelpoinen hinaaja hinaa porauslaitetta, lauttaa tai poijua tiettyyn määränpäähän – muistuttavat joiltakin osin tavanomaista tavarankuljetusta.(26) Komissio ei kuitenkaan pyri kannekirjelmässään eikä vaatimuksessaan millään tavalla erottamaan toisistaan eri toimintoja, joita hinauspalveluja tarjoavat alukset voivat suorittaa. Sen vuoksi ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin ottaa kannetta tutkiessaan huomioon kaikki hinauspalvelut.
48. Jos olen ymmärtänyt oikein sen, että asetuksen N:o 3577/92 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen ”meriliikenteen palvelujen” on käsitettävä matkustaja- ja/tai tavaraliikenne meritse lähtöpaikasta määränpäähän, siitä seuraa, että hinauspalvelut eivät säännönmukaisesti sisälly tähän määritelmään.
49. Mielestäni yhteisön tuomioistuimen ei pidä tulkita asetuksen N:o 3577/92 2 artiklan 1 kohtaa niin, että se käsittää kaikki palvelut, jotka liittyvät jollain tapaa meriliikenteen palvelujen tarjontaan jäsenvaltiossa tai ovat satunnaisessa yhteydessä tai liitännäisiä siihen, riippumatta siitä, onko kyseessä oleva palvelu keskeisiltä ominaisuuksiltaan 2 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti määritettyjen palvelujen kaltainen.
50. Ensinnäkään asetuksen N:o 3577/92 johdanto-osasta tai sen keskeisistä säännöksistä ei löydy perustett a tällaiselle tulkinnalle.
51. Johdanto-osasta käy selvästi ilmi, ettei asetuksen N:o 3577/92 tarkoituksena ollut vapauttaa kerralla kokonaan meriliikenteeseen liittyvien palvelujen tarjoamisen markkinoita. Johdanto-osan kahdeksannessa perustelukappaleessa todetaan, että palvelujen tarjoamisen vapaus olisi toteutettava ”asteittain eikä siinä välttämättä tarvitsisi noudattaa yhdenmukaista menettelyä kaikkien kyseisten palvelujen osalta”. Asetuksen 10 artiklassa edellytetään, että komissio antaa neuvostolle joka toinen vuosi kertomuksen tämän asetuksen soveltamisesta ja tekee tarvittaessa tarpeelliset ehdotukset. Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi vastikään vahvistanut, että ”on huomautettava, että asetuksen vapauttamista koskevaa tavoitetta, – – jolla pyritään poistamaan rajoitukset, jotka koskevat meriliikenteen palvelujen tarjoamista jäsenvaltioissa, ei ole vielä saavutettu täysimääräisesti”.(27) Vaikuttaa siltä, että komissio ei ole esittänyt täydentävää ehdotusta siitä, että palvelujen tarjoamisen vapauden periaatetta olisi sovellettava erityisesti avomerellä tarjottaviin hinauspalveluihin.(28)
52. Toiseksi, jos asetuksen N:o 3577/92 2 artiklan 1 kohtaa tulkitaan niin, että se kattaa kaikki palvelut, jotka jollain tapaa liittyvät meriliikenteen palvelujen tarjontaan jäsenvaltiossa tai ovat satunnaisessa yhteydessä tai liitännäisiä siihen, riippumatta siitä, onko palvelu olennaisilta ominaisuuksiltaan asetuksessa nimenomaisesti määritetyn merikabotaasin kaltaista, tekstin perusteella olisi erittäin vaikeaa ellei jopa mahdotonta määrittää meriliikenteen palveluja koskevan määritelmän todellinen ulottuvuus (jolloin viedään 2 artiklan 1 kohdan perimmäinen tarkoitus määritelmänä). Tällainen tulkinta on ristiriidassa oikeusvarmuuden periaatteiden kanssa. Tämä voidaan testata seuraavalla tavalla.
53. Oletetaan, että 2 artiklan 1 kohtaa tulkitaan halutulla tavalla niin, että se käsittää kaikki palvelut, jotka jollain tapaa ”liittyvät” meriliikenteen palvelujen tarjontaan tai ovat ”satunnaisessa yhteydessä” tai ”liitännäisiä” siihen. Tässä tapauksessa asetuksen N:o 3577/92 soveltamisalan ulkopuolelle ei voitaisi sulkea myöskään (esimerkiksi) kaikkien tai joidenkin seuraavien alusten toimintaa: merenmittausalukset (jotka keräävät tarvittavia tietoja merikarttojen tietojen korjaamiseksi ja ajantasaistamiseksi), ruoppaajat (jotka pitävät kanavat avoinna tiettyyn syväykseen saakka), luotsiveneet (luotsaus on joskus vapaaehtoista ja joskus pakollista), kevyet veneet ja alukset, jotka asettavat paikoilleen merimerkkejä ja poijuja (joita kaikkia tarvitaan merenkulussa), alukset tai automaattiset mittausasemat, jotka keräävät tietoa merisääennusteita varten (meteorologia on olennaisen tärkeä tekijä turvallisen merenkulun takaamisessa) sekä pelastusveneet (jotka pelastavat äärimmäisissä hätätilanteissa). Kaikki nämä alukset osallistuvat sellaisten palvelujen tarjontaan, jotka tavalla tai toisella edistävät meriliikennettä. Mihin raja olisi siis vedettävä? On selvää, että tällainen lähestymistapa laajentaisi 2 artiklan 1 kohdan soveltamisalaa lähes rajattomasti ja siinä jätettäisiin huomiotta se, että kyseessä olevan artiklan perimmäinen tarkoitus on määrittää asetuksen N:o 3577/92 soveltamisalaan kuuluvat meriliikenteen palvelut.
54. Näin ollen katson, ettei Helleenien tasavalta ole rikkonut asetuksen N:o 3577/92 1 artiklaa, vaikka se on sallinut ainoastaan Kreikan lipun alla purjehtivien alusten tarjota hinausapua Kreikan kansalliseen vesialueeseen kuuluvalla avomerellä, sillä hinauspalvelut eivät kuulu asetuksen N:o 3577/92, sellaisena kuin se on muotoiltu tällä hetkellä, soveltamisalaan. Komissio ei ole pyytänyt yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että sen riitauttama kansallinen lainsäädäntö – jonka vaikutukset eroavat selvästi kansalaisuuden perusteella – rikkoo jotain muuta yhteisön oikeussääntöä. Tästä syystä komission kanne on hylättävä.
Oikeudenkäyntikulut
55. Kreikka on vaatinut komission velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Mielestäni ei ole syytä poiketa yhteisöjen tuomioistuimen tavanomaisesta käytännöstä. Siksi komissio on yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan nojalla velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Ratkaisuehdotus
56. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin
– hylkää kanteen ja
– velvoittaa Euroopan yhteisöjen komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1) .
(2)  –	Annettu 7.12.1992 (EYVL L 364, s. 7).
(3)
–	Komissio totesi kirjallisissa huomautuksissaan, että sen kanne koski hinauspalveluja ”aavalla merellä”. Suullisessa käsittelyssä se kuitenkin selitti, että alue, jota käsitteellä ”aava meri” tarkoitetaan kansainvälisessä oikeudessa (ks. esim. 10.12.1982 tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimuksen (Montego Bayn yleissopimuksen) 37 artikla) ei vastaa sitä aluetta, johon komission kanteessa viitataan. Komissio vastasi yhteisöjen tuomioistuimen jatkokysymykseen, että kanne koski hinauspalveluja, joita tarjotaan merialueella, joka sijaitsee satama-alueiden ulkopuolella mutta kuitenkin Helleenien tasavallan kansallisella vesialueella ja joka käsittää epäsuorasti rannikkomeren. Tässä ratkaisuehdotuksessa käytän näistä alueista ilmaisua ”Helleenien tasavallan kansalliseen vesialueeseen kuuluva avomeri” ja nyt esillä olevassa asiassa tarkoitetuista palveluista ilmaisua ”Helleenien tasavallan kansalliseen vesialueeseen kuuluvalla avomerellä tarjotut hinauspalvelut”.
(4)  –	Luonnos neuvoston asetukseksi palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta meriliikenteeseen (KOM(1985) 90 lopullinen) (EYVL 1985, C 212, s. 4).
(5)  –	Palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta jäsenvaltioiden väliseen meriliikenteeseen sekä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden väliseen meriliikenteeseen 22 päivänä joulukuuta 1986 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 4055/86 (EYVL L 378, s. 1).
(6)  – Euros-rekisteriksi oli tarkoitus kutsua yhteisön alusrekisteriä: ks. yhteisön alusrekisterin perustamista ja merialusten purjehtimista yhteisön lipun alla koskeva ehdotus neuvoston asetukseksi (KOM(1989) 266 lopullinen). Ehdotus poistettiin vuonna 1997 (EYVL 1997, C 2, s. 2), eikä Euros-rekisteriä koskaan perustettu.
(7)  –	Presidentin asetuksen 45/83 1 §:n 1 momentin nojalla kyseessä oleva kansalaisuutta koskeva todistus liittyy oletettavasti siihen valtioon, jossa alus on rekisteröity.
(8)  –	Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi satamapalvelujen markkinoille pääsystä (KOM(2001) 35 lopullinen; EYVL 2001, C 154, s. 290).
(9)  –	KOM(1997) 678 lopullinen.
(10)  –	Asia C-274/83, komissio v. Italia, tuomio 28.3.1985 (Kok. 1985, s. 1077, 19 kohta) ja asia C‑191/95, komissio v. Saksa, tuomio 29.9.1998 (Kok. 1998, s. I-5449, 55 kohta).
(11)  –	Asia C-98/04, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta, tuomio 4.5.2006 (18 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(12)  –	Asia C-255/04, komissio v. Ranska, tuomio 15.6.2006 (24 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(13)  –	Asia C-288/02, komissio v. Kreikka, tuomio 21.10.2004 (Kok. 2004, s. I-10071, 29 kohta). Kun otetaan huomioon asetuksen soveltamisala, siihen perustuvaa vapautta on tulkittava niin, että se viittaa merikabotaasia koskeviin palveluihin jäsenvaltiossa.
(14)  –	Asia C-205/99, Analir, tuomio 20.2.2001 (Kok. 2001, s. I-1271, 20 kohta).
(15)  –	Esim. yhdistetyt asiat C-430/99 ja C-431/99, Sea-Land Service ja Nedlloyd Lijnen, tuomio 13.6.2002 (Kok. 2002, s. I-5235, 30–32 kohta).
(16)  –	Esim. asia C-323/03, komissio v. Espanja, tuomio 9.3.2006 (Kok. 2006, s. I-0000, 44 ja 45 kohta ja sitä seuraava arviointi). Korostan, että toisistaan on erotettava se, että sovelletaan EY 49 artiklassa tarkoitettua palvelujen tarjoamisen vapautta koskevia sääntöjä asetusten N:o 4055/86 ja N:o 3577/92 yhteydessä, ja se, että sovelletaan EY 49 artiklaa sinänsä. Tämä ero on tehty selväksi asiassa C-18/93, Corsica Ferries Italia, tuomio 17.5.1994 (Kok. 1994, s. I-1783, Kok. Ep. XV, s. I-147). Tuossa asiassa yhteisöjen tuomioistuinta oli pyydetty ratkaisemaan, olivatko kansalliset säännöt, joiden yhteisöjen tuomioistuin oli todennut kuuluvan asetuksen N:o 4055/86 soveltamisalaan, sopusoinnussa EY 49 artiklan (tuolloisen EY:n perustamissopimuksen 59 artiklan) kanssa. Yhteisöjen tuomioistuin sovelsi kyseessä olevassa artiklassa tarkoitettua syrjimättömyysperiaatetta, mutta selvensi, että se teki niin EY 51 artiklan 1 kohdan (tuolloisen EY:n perustamissopimuksen 61 artiklan 1 kohdan), EY 80 artiklan 2 kohdan (tuolloisen EY:n perustamissopimuksen 84 artiklan 2 kohdan) ja asetuksen N:o 4055/86 1 artiklan perusteella (ks. tuomion 22–37 kohta).
(17)  –	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 11 kohta.
(18)
–	Siten esim. espanjaksi ”en particular”, saksaksi ”insbesondere”, ranskaksi ”notamment”, italiaksi ”in particolare”, hollanniksi ”omvatten” ja ruotsiksi ”i synnerhet”.
(19)  –	Mainittu edellä alaviitteessä 5: ks. 1 artiklan 4 kohdan a ja b alakohta.
(20)  –	Mainittu edellä alaviitteessä 4. Asetusluonnoksen 2 artiklan a–d kohdassa mainitaan ”matkustaja- tai tavaraliikenne meritse yhdessä jäsenvaltiossa sijaitsevien satamien välillä, mukaan lukien tämän jäsenvaltion merentakaiset alueet”, ”matkustaja- tai tavaraliikenne meritse jäsenvaltion satamien ja kyseisen jäsenvaltion aluevesillä sijaitsevien laitteistojen tai rakennelmien välillä”, ”matkustaja- tai tavaraliikenne meritse yhden jäsenvaltion satamien ja toisen jäsenvaltion satamien välillä” ja ”yhteen jäsenvaltioon sijoittautuneen merenkulkuyrityksen hoitama matkustaja- tai tavaraliikenne meritse toisen jäsenvaltion satamien ja kolmansien maiden satamien välillä”.
(21)  –	Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Komission tulkinta palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta meriliikenteeseen jäsenvaltioissa (meriliikenteen kabotaasi) annetusta neuvoston asetuksesta (ETY) N:o 3577/92, KOM(2003) 595 lopullinen. Ks. erityisesti 3.3 kohta.
(22)  –	Mainittu edellä alaviitteissä 14 (Analir), 13 (komissio v. Kreikka) ja 16 (komissio v. Espanja).
(23)  –	Asia C-456/04, Agip Petroli, tuomio 6.4.2006.
(24)  –	Olen vakuuttunut siitä, että jäsenvaltioiden kansallisesta oikeudesta johtuva tilanne vaihtelee. Esimerkiksi ranskalaiset kommentoijat ovat pohtineet, onko hinaussopimus vuokrapalveluista tehty sopimus (jonka nojalla hinaajan miehistö on hinattavan aluksen palveluksessa) vai ”kuljetuksesta” tehty sopimus, jonka nojalla hinattavan aluksen liikkuminen riippuu ”kuljetusaluksesta” (hinaajasta) (ks. Pestel-Debord, ”Le remorquage maritime: controverses et contentieux”, Le Droit Maritime Français, 2003, s. 324–327). Hinauspalveluja ei kuitenkaan edes viimeksi mainitun määritelmän mukaan voi luokitella i) tavara- tai matkustajaliikenteeksi (sillä siinä ”kuljetetaan” hinattavaa alusta eikä aluksen lastia) tai ii) kuljetukseksi lähtöpaikasta valittuun määränpäähän. Englannin oikeuden nojalla on esitetty, ettei hinaajaa voida pitää hinattavan aluksen kuljetusaluksena (Davison ja Snelson, The Law of Towage, 1990, s. 2). Englannin lain mukaisen, hinauksen perinteisen määritelmän mukaan hinattava alus ei tarvitse hinaajalta muuta kuin ”matkanteon nopeuttamista” (Davison ja Snelson, The Law of Towage, 1990, s. 1).
(25)  –	Lizard Point, Cornwall.
(26)  –	Tällaisia hinauksia koskevat sopimusjärjestelyt ovat yleensä kuitenkin huomattavasti mutkikkaampia kuin tavanomaiset meritse tapahtuvan tavara- tai matkustajaliikenteen järjestelyt (ks. Pestel-Debord, s. 327–335 ja Davison ja Snelson, s. 15–30, molemmat mainittu edellä alaviitteessä 24).
(27)  –	Edellä alaviitteessä 23 mainittu asia Agip Petroli, tuomion 13 kohta.
(28)  –	Olettaen, että tällaista ehdotusta tosiasiassa tarvittaisiin palvelujen tarjoamisen vapautta koskevien perustamissopimuksen määräysten soveltamiseksi hinauspalveluihin: ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 28 ja 29 kohta.