62021CC0524
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
JEAN RICHARD DE LA TOUR
29 päivänä syyskuuta 2022 (
1
)
Yhdistetyt asiat C‑524/21 ja C‑525/21
IG
vastaan
Agenţia Judeţeană de Ocupare a Forţei de Muncă Ilfov (C‑524/21)
ja
Agenţia Municipală pentru Ocuparea Forţei de Muncă Bucureşti
vastaan
IM (C‑525/21)
(Ennakkoratkaisupyynnöt – Curtea de Apel Bucureşti (Bukarestin ylioikeus, Romania))
Ennakkoratkaisupyyntö – Sosiaalipolitiikka – Direktiivi 2008/94/EY – Työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa – Palkkaturvajärjestelmien turvaamat työntekijöiden palkkasaatavat – Palkkaturvajärjestelmien vastuun rajoittaminen – Takaisinperintä, kun maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista edeltäneiden/seuranneiden kolmen kuukauden ajanjakso ylittyy
I Johdanto
1.
Käsiteltävät ennakkoratkaisupyynnöt koskevat työntekijöiden suojasta työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa 22.10.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/94/EY (
2
) tulkintaa.
2.
Ennakkoratkaisupyynnöt on esitetty riita‑asioissa, joista toisessa vastapuolina ovat IG ja Agenția Județeană de Ocupare a Forței de Muncă Ilfov (Ilfovin läänin työvoimaviranomainen, jäljempänä AJOFM Ilfov) (asia C‑524/21) ja toisessa Agenția Municipală pentru Ocuparea Forței de Muncă Bucureşti (Bukarestin kunnan työvoimaviranomainen, jäljempänä AMOFM București) ja IM (asia C‑525/21) ja jotka koskevat sellaisten määrien takaisinperintää, jotka palkkaturvajärjestelmä on maksanut työnantajan maksukyvyttömyyden vuoksi maksamatta olevien palkkasaatavien perusteella. On nimittäin kysyttävä, voidaanko nämä määrät periä takaisin työntekijältä, kun niitä ei ole maksettu direktiivissä 2008/94 tarkoitetulta viiteajanjaksolta tai kun niitä on vaadittu kansallisen lakisääteisen vanhentumisajan jälkeen, ja miten ne voidaan periä takaisin.
3.
Tässä ratkaisuehdotuksessa, joka unionin tuomioistuimen pyynnön mukaisesti kohdistuu kolmanteen ja viidenteen ennakkoratkaisukysymykseen, tuon esiin syyt, joiden vuoksi direktiiviä 2008/94 sekä vastaavuus‑ ja tehokkuusperiaatteita ja luottamuksensuojan periaatetta on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle ja käytännölle, joissa säädetään ja määrätään ilman siirtymätoimenpiteitä sellaisten määrien takaisin perimisestä, jotka on virheellisesti maksettu ajanjaksoilta, jotka eivät sisälly laissa säädettyihin rajoihin, tai joita on vaadittu lakisääteisen vanhentumisajan jälkeen, kun kyseiset entiset työntekijät eivät enää voi vaatia palkkaturvajärjestelmää maksamaan maksamattomia palkkoja.
4.
Niissä tapauksissa, joissa työntekijät takaisinperinnän ajankohtana tai ajankohtana, jona asiaa käsittelevä tuomioistuin antaa ratkaisun, voivat vielä vedota direktiivin 2008/94 mukaisiin oikeuksiinsa, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on varmistuttava siitä, että direktiivin täytäntöönpanoa koskevat säännöt, jotka koskevat ensin maksettujen määrien takaisinperintää, noudattavat yhtäältä vastaavuusperiaatetta, joka edellyttää, etteivät nämä menettelysäännöt saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat näihin tilanteisiin rinnastettavissa olevien täysin jäsenvaltion sisäisten tilanteiden käsittelyä, ja toisaalta tehokkuusperiaatetta, joka edellyttää, etteivät nämä menettelysäännöt saa olla sellaisia, että unionin oikeudessa annettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Direktiivi 2008/94
5.
Direktiivin 2008/94 johdanto‑osan toisessa, kolmannessa ja seitsemännessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(2)
Yhteisön peruskirja työntekijöiden sosiaalisista perusoikeuksista hyväksyttiin 9 päivänä joulukuuta 1989. Sen seitsemännessä kohdassa todetaan, että sisämarkkinoiden toteutumisen on johdettava työntekijöiden elin‑ ja työolojen parantumiseen [Euroopan unionissa] sekä että tämän parantumisen on johdettava tarpeen mukaan työlainsäädännön tiettyjen näkökohtien, kuten joukkoirtisanomisiin tai konkursseihin liittyvien menettelyjen, kehittämiseen.
(3)
Ottaen huomioon tasapainoisen taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen tarpeen [unionissa], on tarpeen antaa säännöksiä työntekijöiden suojasta heidän työnantajansa maksukyvyttömyystilanteessa ja vähimmäissuojan varmistamisesta erityisesti heidän maksamatta olevin saataviensa suorituksen turvaamiseksi. Tätä varten jäsenvaltioiden olisi perustettava palkkaturvajärjestelmä, joka turvaa asianomaisille työntekijöille maksun heidän maksamatta olevista saatavistaan.
– –
(7)
Jäsenvaltiot voivat asettaa palkkaturvajärjestelmän vastuuta koskevia rajoituksia, joiden on oltava direktiivissä asetetun sosiaalisen tavoitteen mukaisia ja joissa voidaan ottaa huomioon palkkasaatavien eri taso.”
6.
Direktiivin I luku, jonka otsikko on ”Soveltamisala ja määritelmät”, sisältää 1 ja 2 artiklan.
7.
Direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä sovelletaan työntekijöiden työsopimuksista tai työsuhteista johtuviin saataviin työnantajalta, joka on 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla maksukyvytön.”
8.
Direktiivin 2008/94 2 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä sovellettaessa työnantajaa pidetään maksukyvyttömänä, jos on pyydetty jonkin jäsenvaltion lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten mukaisen, työnantajan kaikkia velkoja koskevan sellaisen maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista, jossa kyseinen työnantaja menettää osittain tai kokonaan määräysvallan omaisuuteensa ja jossa määrätään selvittäjä tai vastaavaa tehtävää suorittava henkilö, ja jos kyseisten säännösten nojalla toimivaltainen viranomainen on joko
a)
päättänyt menettelyn aloittamisesta; tai
b)
todennut, että työnantajan yritys tai liiketoiminta on kokonaan lopetettu ja että käytettävissä olevat varat eivät riitä perusteeksi menettelyn aloittamiselle.”
9.
Direktiivin 2008/94 II luku, jonka otsikko on ”Palkkaturvajärjestelmiä koskevat säännökset”, sisältää 3–5 artiklan.
10.
Direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta palkkaturvajärjestelmät turvaavat, jollei 4 artiklasta muuta johdu, työsopimuksista tai työsuhteista, myös työsuhteen päättymisen yhteydessä maksettavasta erorahasta, jos tästä on säädetty kansallisessa lainsäädännössä, johtuvien maksamatta olevien työntekijöiden saatavien suorituksen.
Palkkaturvajärjestelmä turvaa maksamattomat palkkasaatavat tiettyä jäsenvaltioiden määrittämää päivää edeltävältä ja/tai tapauksen mukaan sen jälkeiseltä ajalta.”
11.
Direktiivin 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltiot voivat rajoittaa palkkaturvajärjestelmien 3 artiklassa tarkoitettua vastuuta.
2.   Käyttäessään 1 kohdassa tarkoitettua mahdollisuutta jäsenvaltion on vahvistettava sen ajan kesto, jolta palkkaturvajärjestelmän on vastattava maksamatta olevista saatavista. Tämä aika ei kuitenkaan saa olla lyhyempi kuin 3 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettua päivää edeltävä ja/tai sen jälkeinen ajanjakso, joka kattaa työsuhteen kolme viimeistä kuukautta.
Jäsenvaltiot voivat sisällyttää tämän kolmen kuukauden vähimmäisajan viiteajanjaksoon, jonka pituus on vähintään kuusi kuukautta.
Jäsenvaltiot, jotka säätävät vähintään 18 kuukauden viiteajanjakson, voivat rajoittaa kahdeksaan viikkoon ajan, jolta palkkaturvajärjestelmä vastaa maksamatta olevista saatavista. Tässä tapauksessa vähimmäisajanjakson laskemisessa otetaan huomioon työntekijöille edullisimmat ajanjaksot.
3.   Jäsenvaltiot voivat asettaa enimmäismääriä palkkaturvajärjestelmän suoritettavaksi tuleville maksuille. Nämä enimmäismäärät eivät saa alittaa tasoa, joka on yhteensopiva tämän direktiivin sosiaalisen tavoitteen kanssa.
Käyttäessään tätä mahdollisuutta jäsenvaltion on ilmoitettava [Euroopan] komissiolle menetelmä, jota noudattaen se asettaa enimmäismäärän.”
12.
Direktiivin 12 artiklan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tällä direktiivillä ei rajoiteta jäsenvaltioiden oikeutta:
a)
toteuttaa väärinkäytösten estämiseksi tarvittavia toimenpiteitä”.
B
Romanian lainsäädäntö
13.
Palkkaturvarahaston perustamisesta ja käyttämisestä 22.5.2006 annetun lain nro 200/2006 (Legea nr. 200/2006 privind constituirea și utilizarea Fondului de garantare pentru plata creanțelor salariale) (
3
) 2 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Fondul de garantare [pentru plata creanțelor salariale (palkkaturvarahasto, Romania; jäljempänä palkkaturvarahasto)] varmistaa sellaisten palkkasaatavien maksamisen, jotka johtuvat työsopimuksista ja työehtosopimuksista, joita työntekijät ovat tehneet sellaisten työnantajien kanssa, joista on annettu maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista koskeva lainvoimainen tuomioistuimen ratkaisu ja jotka on määrätty menettämään osittain tai kokonaan määräysvalta omaisuuteensa – –”
14.
Lain 13 §:n 1 momentin a kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä luvussa säädetyin rajoituksin ja edellytyksin palkkaturvarahaston varoista turvataan seuraavat luokkiin kuuluvat palkkasaatavat:
a)
maksamattomat palkat”
15.
Lain 14 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Palkkaturvarahaston turvaamien palkkasaatavien kokonaismäärä voi olla työntekijää kohti enintään kolmen kansallisen bruttokeskipalkan määrä.”
16.
Lain 15 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”1)   Palkkasaatavat, joista säädetään edellä 13 §:n 1 momentin a, c, d ja e kohdassa, turvataan kolmelta kalenterikuukaudelta.
2)   Edellä 1 momentissa säädetty ajanjakso on ajanjakso, joka edeltää päivää, jona oikeuksien myöntämistä vaaditaan, ja joka edeltää tai seuraa maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamispäivää.”
17.
[Lain nro 200/2006] täytäntöönpanosta 21.12.2006 annettujen sääntöjen (Normele metodologice de aplicare a Legii nr. 200/2006 privind constituirea și utilizarea Fondului de garantare pentru plata creanțelor salariale) (
4
) 5 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”[Lain nro 200/2006] 13 §:n 1 momentin a, c, d ja e kohdassa tarkoitetut palkkasaatavat kohdistuvat [tämän] lain 15 §:n 1 momentissa tarkoitettuun kolmen kalenterikuukauden ajanjaksoon, joka edeltää kuukautta, jonka aikana oikeuksien myöntämistä vaaditaan.”
18.
Täytäntöönpanosääntöjen 7 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1)   Jos työntekijöiden saatavat maksukyvyttömältä työnantajalta edeltävät maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamiskuukautta, lain [nro 200/2006] 15 §:n 1 momentissa säädetty kolmen kalenterikuukauden aika edeltää menettelyn aloittamispäivää.
2)   Jos työntekijöiden saatavat maksukyvyttömältä työnantajalta seuraavat maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamiskuukautta, [tämän] lain 15 §:n 1 momentissa säädetty aika seuraa menettelyn aloittamispäivää.”
19.
Työttömyysvakuutusjärjestelmästä ja työllisyyden edistämisestä 16.1.2002 annetun lain nro 76/2002 (Legea nr. 76/2002 privind sistemul asigurărilor pentru șomaj și stimularea ocupării forței de muncă) (
5
) 47 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Työttömyysvakuutusbudjetista aiheettomasti maksetut määrät sekä kaikki muut työttömyysvakuutusbudjettiin kohdistuvat veloitukset kuin ne, jotka johtuvat työvakuutuksen maksuista, peritään takaisin – – työvoimatoimistojen päätösten perusteella, ja nämä päätökset ovat täytäntöönpanoperusteita.”
20.
Julkisesta taloudesta 11.7.2002 annetun lain (Legea nr. 500/2002 privind finanțele publice) (
6
) 731 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Perittäessä takaisin toimivaltaisten valvontaviranomaisten määrittämiä vahinkojen ja julkisista varoista suoritettujen lainvastaisten maksujen määriä peritään budjettituloihin sovellettavia korkoja ja viivästyskorkoja tai tapauksen mukaan viivästysseuraamuksia, jotka lasketaan vahingon tapahtumisen/maksun suorittamisen ja määrien takaisinperinnän väliseltä ajalta.”
III Pääasiat ja ennakkoratkaisukysymykset
A
Asia C‑524/21
21.
AJOFM Ilfov hyväksyi 13.3.2017 antamassaan päätöksessä pesänhoitajan 8.2.2017 tekemän hakemuksen, jossa pyydettiin määrittämään ja maksamaan niiden palkkaturvarahaston turvaamien palkkasaatavien määrä, joihin IG:llä oli oikeus touko–heinäkuulta 2013 sen johdosta, että hänen työnantajansa oli asetettu konkurssiin. Palkkasaatavien määräksi vahvistettiin 1308 Romanian leuta (RON) (n. 287 euroa). (
7
)
22.
Curtea de Conturi (tilintarkastustuomioistuin, Romania), joka tukeutui Înalta Curte de Casație și Justițien (ylin tuomioistuin, Romania) 5.3.2018 antamassa ratkaisussa nro 16/2018 (
8
) lain nro 200/2006 15 §:n 1 ja 2 momentista esittämään tulkintaan, määräsi 6.8.2019 antamassaan päätöksessä Agenția Națională pentru Ocuparea Forței de Muncăn (kansallinen työvoimaviranomainen, Romania) toteuttamaan toimenpiteet vahingon laajuuden määrittämiseksi ja sellaisten maksujen takaisin perimiseksi, jotka palkkaturvarahasto oli suorittanut tiettyjen maksukyvyttömien työnantajien maksamatta jääneistä palkoista, jotka kohdistuvat ajanjaksoihin, jotka eivät sisälly laissa säädettyihin rajoihin.
23.
Tämän päätöksen johdosta AJOFM Ilfovin johtaja määräsi 31.12.2019 antamassaan päätöksessä, että IG:n saama palkkasaatavien määrä peritään takaisin ja sille määrätään korkoa ja viivästyskorkoa. Johtaja katsoi päätöksensä tueksi, että hakemus, jossa palkkaturvarahastoa pyydettiin turvaamaan nämä saatavat, oli tehty 8.2.2017, mutta IG:n entiseen työnantajaan kohdistuvan maksukyvyttömyysmenettelyn alkamispäivä, jonka perusteella siis määräytyy viiteajanjakso, jonka aikana tällainen hakemus voidaan tehdä, oli ollut 19.3.2010. Tämä palkkaturvahakemus oli AJOFM Ilfovin mukaan siis tehty lakisääteisten määräaikojen ulkopuolella, eikä sitä siten voitu ottaa tutkittavaksi.
24.
IG on 17.3.2020 nostamallaan kanteella riitauttanut AJOFM Ilfovin päätöksen Tribunalul Bucureştissa (Bukarestin alioikeus, Romania). Kyseinen alioikeus hylkäsi 25.5.2020 antamallaan siviilituomiolla IG:n kanteen perusteettomana.
25.
Päätyessään tähän ratkaisuun Tribunalul Bucureşti tukeutui yhtäältä Înalta Curte de Casație și Justițien 5.3.2018 antamaan ratkaisuun, jossa katsottiin pääasiallisesti, että kolmen kuukauden aika, jolta palkkaturvarahasto voi turvata ja maksaa palkkasaatavat maksukyvyttömältä työnantajalta, liittyy yksinomaan maksukyvyttömyysmenettelyn alkamispäivään. Koska tässä tapauksessa maksukyvyttömyysmenettely IG:n entistä työnantajaa kohtaan oli virallisesti aloitettu 19.3.2010, IG:n olisi pitänyt saada palkkasaatavat vain joulukuusta 2019 helmikuuhun 2010 sekä huhtikuusta 2010 kesäkuuhun 2010 kestäneiltä ajanjaksoilta.
26.
Koska pesänhoitajan tekemä hakemus koski palkkasaatavia ajalta, joka ulottui vuoden 2013 toukokuusta heinäkuuhun ja jäi siten Înalta Curte de Casație și Justițien 5.3.2018 antamassa ratkaisussa määritetyn viiteajanjakson ulkopuolelle, Tribunalul Bucureşti katsoi lisäksi, ettei ollut mitään oikeudellista perustaa, joka olisi mahdollistanut näiden saatavien turvaamisen hakemuksen kohteena olevalta ajanjaksolta.
27.
IG:n kanteen hylätäkseen Tribunalul Bucureşti hylkäsi toisaalta myös hänen väitteensä, jonka mukaan AJOFM Ilfovilla ei ollut toimivaltaa määrittää ja periä takaisin kyseisiä palkkasaatavia. Tribunalul Bucureşti on todennut tältä osin, että Romanian lainsäätäjä on säätänyt nimenomaisesti, että työttömyysvakuutusbudjetista aiheettomasti myönnetyt määrät – kuten IG:n saamat palkkasaatavat – oli perittävä takaisin edunsaajilta, joita palkkaturvarahaston kannalta olivat työntekijät eivätkä työnantajat, sillä viimeksi mainitut olivat pääasiallisesti maksuvelvollisia.
28.
IG on valittanut Tribunalul Bucureştin tuomiosta Curtea de Apel Bucureştiin (Bukarestin ylioikeus, Romania). IG vetoaa valituksensa tueksi ensinnäkin siihen, että asiaa ensimmäisenä oikeusasteena käsitelleen tuomioistuimen arviointi perustuu siihen, että Înalta Curte de Casație și Justiție on soveltanut hänen kannaltaan relevantteja säännöksiä väärin, sillä tämä arviointi kyseenalaistaa palkkasaatavat, jotka hän oli lainmukaisesti saanut AJOFM Ilfovin 13.3.2017 antamalla päätöksellä, eikä tätä hallintotointa voida enää kumota, koska se on siirtynyt siviilioikeuden soveltamisalaan.
29.
IG katsoo toiseksi, että lain nro 200/2006 15 §:n 2 momentin säännöksiä, sellaisina kuin niitä on tulkittu Înalta Curte de Casație și Justițien 5.3.2018 antamassa ratkaisussa, ei voida enää pitää AJOFM Ilfovin 13.3.2017 antaman päätöksen oikeudellisena perustana, koska ne on Curtea Constituționalăn (perustuslakituomioistuin, Romania) päätöksellä (
9
) todettu perustuslain (Constituția) vastaisiksi.
30.
Kolmanneksi IG tähdentää, että Tribunalul Bucureşti on tehnyt virheen hylätessään AJOFM Ilfovin toimivallan puuttumista koskevan väitteen, koska se on sekoittanut, kuka on lain nro 200/2006 säännösten edunsaaja. IG väittää tältä osin, ettei työntekijä ole tämän lain edunsaaja, koska työntekijä saa palkkasaatavia tehdyn työn perusteella, vaan edunsaaja on työnantaja, joka suorittaa maksun palkkaturvarahastoon.
B
Asia C‑525/21
31.
AMOFM Bucureşti hyväksyi 14.3.2018 antamassaan päätöksessä pesänhoitajan hakemuksen, jossa pyydettiin määrittämän ja maksamaan niiden palkkaturvarahaston turvaamien palkkasaatavien määrä, jotka IM:n kuului saada loka‑ ja joulukuulta 2017 hänen työnantajansa maksukyvyttömyyden johdosta. Saatavien määräksi vahvistettiin 3143 RON (n. 674 euroa). (
10
)
32.
Curtea de Conturin 6.8.2019 antaman päätöksen perusteella, sellaisena kuin päätöstä on kuvailtu tämän ratkaisuehdotuksen 22 kohdassa, AMOFM Bucureştin johtaja kumosi 2.12.2019 antamallaan ja 6.12.2019 täydennetyllä päätöksellä (jäljempänä 6.12.2019 annettu päätös) AMOFM Bucureştin 14.3.2018 antaman päätöksen, koska hän katsoi, että ajanjakso, jolta palkkasaatavat oli maksettu, ei vastannut viiteajanjaksoa, sellaisena kuin tämä on määritetty Înalta Curte de Casație și Justițien 5.3.2018 antamassa ratkaisussa.
33.
Lisäksi 6.12.2019 annetussa päätöksessä todettiin, että ajanjakso, jolta palkkaturvarahasto voi turvata ja maksaa IM:n palkkasaatavat, liittyy yksinomaan päivään, jona maksukyvyttömyysmenettely hänen työnantajaansa kohtaan aloitettiin ja joka on 22.1.2015, joten palkkasaatavien määrä oli maksettu aiheettomasti. Tämän vuoksi AMOFM Bucureştin johtaja määräsi, että kyseinen määrä on perittävä takaisin.
34.
IM riitautti 21.1.2020 nostamallaan kanteella 6.12.2019 annetun päätöksen Tribunalul Bucureştissa ja vaati, että hänet on vapautettava maksamasta kyseistä määrää ja että toimen täytäntöönpano on keskeytettävä, kunnes asiassa annetaan aineellinen ratkaisu.
35.
Tribunalul Bucureşti hyväksyi 14.7.2020 antamallaan siviilituomiolla IM:n vaatimuksen ja kumosi 6.12.2019 annetun päätöksen. Se totesi tältä osin yhtäältä, että lain nro 200/2006 säännöksiä, sellaisina kuin niitä on tulkittu Înalta Curte de Casație și Justițien 5.3.2018 antamassa ratkaisussa, ei voida soveltaa käsiteltävään asiaan, koska Curtea Constituțională on todennut ne perustuslain vastaisiksi. (
11
)
36.
Toisaalta Tribunalul Bucureşti on soveltanut Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöä, (
12
) jonka mukaan virheellisesti maksettujen sosiaalietuuksien takautuvaa takaisinperintää koskevalla vaatimuksella rikotaan ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (
13
) lisäpöytäkirjan 1 artiklan määräyksiä. Tribunalul Bucureşti on katsonut ensinnäkin, että kyseisten sosiaalietuuksien maksaminen kuuluu tässä yleissopimuksessa tarkoitettujen omaisuuden ja perustellun luottamuksen käsitteiden alaisuuteen, ja toiseksi, että hallintoviranomaisen IM:lle asettamalla velvollisuudella palauttaa nämä sosiaalietuudet loukataan suhteellisuusperiaatetta.
37.
Tribunalul Bucureşti on katsonut, että koska IM ei ollut mitenkään myötävaikuttanut palkkaturvarahaston maksamien palkkasaatavien myöntämiseen, hänen ei voida katsoa olevan vastuussa AMOFM Bucureştin virheestä, koska viimeksi mainittu oli velvollinen arvioimaan pesänhoitajan hakemusta oman toimivaltansa mukaisesti.
38.
Tämän jälkeen AMOFM Bucureşti on valittanut Tribunalul Bucureştin tuomiosta Curtea de Apel Bucureştiin. AMOFM Bucureşti väittää pääasiallisesti, että asiaa ensimmäisenä oikeusasteena käsitellyt tuomioistuin oli samalla kertaa tulkinnut Înalta Curte de Casație și Justițien 5.3.2018 antamaa ratkaisua sekä useita lain nro 200/2006 säännöksiä virheellisesti ja soveltanut niiden ulottuvuutta väärin.
39.
Tarkemmin sanottuna AMOFM Bucureşti väittää, että IM:lle palkkasaatavana maksettua määrää ei kuulunut maksaa hänelle, koska vaadittu yksilöllinen oikeus ei sisältynyt laissa säädettyyn ajanjaksoon, joka muodostuu työnantajaan kohdistuvan maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamispäivää edeltävistä tai seuraavista kolmesta kuukaudesta.
C
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen perustelut ja ennakkoratkaisukysymykset
40.
Kun edellä esitetty otetaan huomioon, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että vaikka AJOFM Ilfov (asia C‑524/21) ja AMOFM Bucureşti (asia C‑525/21) ovat soveltaneet lakia nro 200/2006, jolla pannaan täytäntöön direktiivi 2008/94, maksamalla IG:lle ja IM:lle palkkaturvarahaston turvaamat palkkasaatavat, Curtea de Conturin 6.8.2019 antama päätös on johtanut palkkaturvarahaston jo hyväksymien maksupyyntöjen myöhempään uudelleenarviointiin. Tämä uudelleenarviointi merkitsee näin ollen, että kunkin työntekijän yksilöllistä oikeutta korvaukseen, joka koskee ajanjaksoa, joka ei sisälly laissa säädettyihin rajoihin, tai jota koskeva hakemus on tehty vanhentumisajan päättymisen jälkeen, tarkastellaan uudelleen.
41.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tulkinnan mukaan tällainen hallintokäytäntö aiheuttaa näille työntekijöille vaikean tilanteen paitsi loukkaamalla oikeussuhteiden pysyvyyttä ja varmuutta siten, että jo maksettuja palkkasaatavia arvioidaan uudelleen, myös siten, että saadut määrät, joihin tapauksen mukaan lisätään verotuksessa sovellettava korko ja viivästysseuraamuksia, määrätään perittäviksi takaisin, vaikka tälle ei ole mitään oikeudellista perustaa.
42.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo lisäksi, että tämä hallintokäytäntö on ristiriidassa direktiivin 2008/94 sosiaalisen päämäärän kanssa, sellaisena kuin se määritellään direktiivin johdanto‑osan kolmannessa ja seitsemännessä perustelukappaleessa, ja että unionin tuomioistuimen esittämä tulkinta direktiivin relevanteista säännöksistä auttaa ratkaisemaan suuren määrän riita‑asioita, jotka koskevat samankaltaisia tosiseikkoja ja joita kansalliset tuomioistuimet ovat ratkaisseet eri tavoin.
43.
Näin ollen Curtea de Apel Bucureşti on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Ovatko [direktiivin 2008/94] 1 artiklan 1 kohdan ja 2 artiklan 1 kohdan säännökset itsenäisen käsitteen ”maksukyvytön” osalta esteenä direktiivin täytäntöön panemiseksi annetulle kansalliselle lainsäädännölle – eli [lain nro 200/2006] 15 §:n 1 ja 2 momentille, kun ne luetaan yhdessä [täytäntöönpanosääntöjen] 7 §:n kanssa – sellaisena kuin Înalta Curte de Casație și Justiție – Completul pentru dezlegarea unor chestiuni de drept [(ylin tuomioistuin – oikeuskysymysten ratkaisemiseen toimivaltainen osasto)] on tulkinnut sitä ratkaisussa nro 16/2018, jonka mukaan kolmen kuukauden aika, jolta palkkaturvarahasto voi turvata ja maksaa palkkasaatavat maksukyvyttömältä työnantajalta, liittyy yksinomaan maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamispäivään?
2)
Ovatko direktiivin 2008/94 3 artiklan toisen kohdan ja 4 artiklan 2 kohdan säännökset esteenä [lain nro 200/2006] 15 §:n 1 ja 2 momentille, sellaisina kuin Înalta Curte de Casație și Justiție – Completul pentru dezlegarea unor chestiuni de drept on tulkinnut niitä ratkaisussa nro 16/2018, jonka mukaan kolmen kuukauden enimmäisaika, jolta palkkaturvarahasto voi turvata ja maksaa palkkasaatavat maksukyvyttömältä työnantajalta, sijoittuu viiteajanjaksoon, joka muodostuu maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista välittömästi edeltäneistä kolmesta kuukaudesta ja maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista välittömästi seuranneista kolmesta kuukaudesta?
3)
Onko kansallinen hallintokäytäntö, jonka mukaisesti Curtea de Conturin päätöksen perusteella ja ilman, että olisi olemassa erityistä kansallista lainsäädäntöä, jossa asetetaan työntekijälle palauttamisvelvollisuus, työntekijältä peritään takaisin määrät, jotka väitetään maksetun ajanjaksoilta, jotka eivät sisälly laissa säädettyihin rajoihin, tai joita on vaadittu lakisääteisen vanhentumisajan jälkeen, direktiivin 2008/94 sosiaalisen päämäärän ja direktiivin 12 artiklan a alakohdan säännösten mukainen?
4)
Kun tulkitaan direktiivin 2008/94 12 artiklan a alakohdassa käytettyä väärinkäytöksen käsitettä, onko objektiivisesti riittävän perusteltua, että työntekijältä peritään takaisin [palkkaturvarahaston] pesänhoitajan välityksellä maksamia palkkasaatavia siinä ilmoitetussa tarkoituksessa, että noudatetaan yleistä vanhentumisaikaa?
5)
Ovatko tulkinta ja kansallinen hallintokäytäntö, joiden mukaan palkkasaatavat, joiden palauttamista työntekijöiltä vaaditaan, rinnastetaan verosaatavaan, jolle kertyy korkoa ja viivästyskorkoa, yhteensopivia direktiivin [2008/94] säännösten ja tarkoituksen kanssa?”
44.
Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet Romanian ja Espanjan hallitukset sekä komissio.
IV Asian tarkastelu
45.
Haluaisin aluksi todeta, että kysymys, joka koskee mahdollisuutta periä takaisin määrät, jotka palkkaturvajärjestelmä on direktiivin 2008/94 perusteella maksanut maksukyvyttömän työnantajan työntekijöille, ja takaisinperintään sovellettavia yksityiskohtaisia sääntöjä, on erillinen suhteessa kysymyksiin, jotka koskevat yhtäältä sen viiteajanjakson vahvistamista, johon sijoittuu kolmen kuukauden vähimmäisajanjakso, jolta palkkasaatavat turvataan, ja toisaalta direktiivin 12 artiklan a alakohdassa tarkoitetun väärinkäytöksen käsitteen määritelmää.
46.
Tämän vuoksi käsittelen unionin tuomioistuimen pyynnön mukaisesti vain kolmatta ja viidettä ennakkoratkaisukysymystä, joita lisäksi voidaan tarkastella ja joihin voidaan vastata yhteisesti molemmissa asioissa. Pidän siis ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toteamusten mukaisesti lähtöolettamuksena, että maksut, jotka on tarkoitus periä takaisin, koskevat ajanjaksoja, jotka eivät sisälly laissa säädettyihin rajoihin, tai että niitä on vaadittu lakisääteisen vanhentumisajan jälkeen.
47.
Koska direktiivissä 2008/94 ei todeta tältä osin mitään, virheellisesti maksettujen palkkasaatavien takaisinperintää koskevat yksityiskohtaiset säännöt kuuluvat jäsenvaltioiden menettelyllisen itsemääräämisoikeuden piiriin. (
14
) Yhteisöjen tuomioistuin on siten katsonut jo direktiivin 80/987/ETY (
15
) voimassaollessa, että perusteettoman edun vanhentumiseen tai palauttamiseen sovellettavia sääntöjä on haettava kyseessä olevan jäsenvaltion lainsäädännöstä. (
16
)
48.
On kuitenkin yhtä vakiintuneesti katsottu, että tätä itsemääräämisoikeutta rajaa se, että on välttämätöntä noudattaa tehokkuus‑ ja vastaavuusperiaatteita, (
17
) joihin voidaan nyt käsiteltävissä asioissa lisätä luottamuksensuojan periaate.
49.
Ennen kuin tarkastelen käsiteltävissä asioissa noudatettua menettelyä kunkin periaatteen kannalta, haluan muistuttaa kolmesta seikasta.
50.
On todettava ensin, että direktiivissä 2008/94 asetettu sosiaalinen tavoite ilmaistaan selvästi direktiivin johdanto‑osan kolmannessa ja seitsemännessä perustelukappaleessa. Lisäksi unionin tuomioistuin on tunnustanut tämän sosiaalisen tavoitteen, kun se on katsonut, että erittäin vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tämän direktiivin sosiaaliseen päämäärään sisältyy se, että työntekijöille on työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa varmistettava unionissa tietty vähimmäissuoja maksamalla työsopimuksista tai työsuhteista johtuvat maksamatta olevat saatavat, jotka koskevat palkkaa määrätyltä ajalta. (
18
) Tämän tavoitteen on siten ohjattava jäsenvaltioita niiden toteuttaessa direktiiviin perustuvia oikeuksia. (
19
)
51.
Toiseksi unionin tuomioistuin on todennut, että direktiivissä 2008/94 annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus rajoittaa tietyssä määrin niiden palkkaturvavastuuta ja otetaan siten huomioon näiden jäsenvaltioiden taloudellinen kapasiteetti ja pyritään säilyttämään niiden palkkaturvajärjestelmien taloudellinen tasapaino. (
20
) Tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteessä 18 mainittuihin tuomioihin johtaneissa asioissa riidanalainen kysymys liittyi kuitenkin ajankohtaan, jona tehtiin päätös siitä, maksetaanko vaaditut korvaukset, eikä jo maksettujen korvausten takaisinperinnän vaiheeseen.
52.
Minusta näyttää siltä, että jos korvaushakemus on ammattilaisen tekemä eikä suoraan työntekijän tekemä, väärinkäytöksen vaara vältetään, vaikka ennakkoratkaisupyynnöissä esitetyistä seikoista ei ilmene, että pääasioissa kyseessä olevissa asioissa olisi kyse väärinkäytöksestä.
53.
Siltä osin kuin on kyse ensinnäkin vastaavuusperiaatteesta, on muistutettava, että tämän periaatteen soveltaminen edellyttää, että on vertailtava unionin oikeudessa säädettyä riitautettua menettelyä ja kansallisessa oikeudessa säädettyjä samankaltaisia menettelyjä toisiinsa rinnastettavissa tilanteissa sen varmistamiseksi, etteivät ensin mainitun menettelyn edellytykset ole epäedullisempia. (
21
)
54.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että kansallisen oikeuden mukainen menettely, johon tässä asiassa sovellettu takaisinperintämenettely perustuu analogisesti, koska laissa ei ole sitä koskevia säännöksiä, on menettely, jota käytetään perittäessä maksamattomia verovelkoja ja jossa peritään korkoa ja viivästyskorkoa.
55.
Kuten komissio toteaa, maksamattomien verovelkojen periminen ei ole millään tavalla rinnastettavissa palkkasaatavien liikamaksun takaisin perimiseen etenkään pääasioiden kohteena olevan kaltaisissa tilanteissa. Työntekijän, joka on maksamattomien palkkojen osalta maksukyvyttömän työnantajan velkoja, tilanne on nimittäin se, että hän on sellaisen virheen johdosta, josta hänen ei voida katsoa olevan vastuussa, virheellisesti saanut määrät, jotka turvaavat erääntyneiden palkkojen maksamisen, mutta hän joutuu palauttamaan ne korkoineen ja viivästyskokoineen. Tämä merkitsee, että hänen palkkasaatavansa ei ainoastaan jää maksamatta, vaikka hänelle piti turvata kolmen kuukauden palkka, vaan lisäksi hänen on maksettava korkoa ja viivästyskorkoa ajalta, joka on alkanut kulua kuukausi määrien maksamista koskevan päätöksen tekemisen jälkeen (asia C‑524/21).
56.
Katson näin ollen, että sen arvioimiseksi, noudatetaanko vastaavuusperiaatetta, vertailukohtana ei pidä käyttää verosaatavien perintämenettelyjä vaan pikemminkin sosiaalietuuksia koskevien saatavien perintämenettelyjä, jotka koskevat perusteetta saatujen etuuksien takaisinperintää. On myös muistutettava, että yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että”palkatun työntekijän [palkkaturvarahastolle] tekemä hakemus maksamattomien palkkojen maksamiseksi ja tällaisen työntekijän esittämä vaatimus maksukyvyttömälle työnantajalle eivät ole samankaltaisia”. (
22
)
57.
Tuomioon Pasquini johtaneessa asiassa, jossa oli kyse perusteettoman edun palauttamista koskevasta kanteesta vanhuuseläkkeen osalta, yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi katsonut, että vastaavuusperiaatteeseen perustuva valvonta koski sekä perusteettoman edun vanhentumista ja palauttamista ja laajemmin kaikkia toisiinsa rinnastettavissa olevien tilanteiden käsittelyä koskevia menettelysääntöjä (
23
) että vilpittömän mielen huomioon ottamista. (
24
)
58.
Jos pääasioissa on maksettava korkoa, sitä voidaan joka tapauksessa vaatia vasta siitä alkaen, kun työntekijöille on ilmoitettu velvollisuudesta palauttaa virheellisesti maksetut määrät, eikä siten kuin pääasioissa sovelletuissa verojen perintämenettelyissä ”vahingon tapahtumisesta” tai julkisista varoista suoritetun lainvastaisen ”maksun suorittamisesta” alkaen. (
25
)
59.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kuuluu siten varmistua vastaavuusperiaatteen kannalta seuraavista seikoista: perusteettoman edun palauttamismahdollisuus, vilpittömän mielen huomioon ottaminen ja tarvittaessa viivästyskorkojen alkamisajankohta.
60.
Siltä osin kuin on toiseksi kysymys tehokkuusperiaatteesta, yhteisöjen tuomioistuin on asettanut säännön, jonka mukaan kansallisen oikeuden nojalla sovelletut menettelysäännöt eivät saa olla sellaisia, että unionin oikeudessa annettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa. (
26
)
61.
Jos takaisinperintä saatetaan tässä tapauksessa loppuun, työntekijöiden on palautettava saadut määrät korkoineen ja viivästyskorkoineen, vaikka direktiivin 2008/94 säännöksissä heille taataan työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa vähintään kolmen kuukauden palkka.
62.
Tästä mahdollisuudesta aiheutuu tehokkuusperiaatteen kannalta kaksi ongelmaa.
63.
On nimittäin todettava yhtäältä, että pääasioissa kuvaillut tosiseikat näyttävät viittaavan siihen, että pesänhoitajan, joka on palkkaturvan alaan kuuluvien määrien maksamista koskevan hakemuksen tekemisestä vastuussa oleva pätevä ammatinharjoittaja, sekä työvoimatoimiston ja palkkaturvajärjestelmän, jotka hyväksyvät ja toteuttavat määrien maksamisen, suorittamassa valvonnassa olleiden puutteiden seuraukset kantaa työntekijä, joka voidaan velvoittaa palauttamaan nämä määrät useita vuosia niiden maksamisen jälkeen. Näin ei kuitenkaan pitäisi olla, jotta työntekijälle taattaisiin mahdollisuus käyttää hänellä direktiivin 2008/94 perusteella olevia oikeuksia niin, ettei tätä tehdä suhteettoman vaikeaksi. Erityisesti se, että toimivaltainen viranomainen voi nostaa perusteettoman edun palauttamista koskevan kanteen useita vuosia myöhemmin ja jopa ilman vanhentumisen määräaikaa ja käyttää veropetoksille tarkoitettua menettelyä, on omiaan saamaan työntekijän luopumaan näiden oikeuksien käyttämisestä. On lisäksi todettava, että jos takaisinperintä aloitetaan ajankohtana, jona työntekijän oikeus nostaa palkkasaatavia koskeva kanne on vanhentunut, tai jos kanne on pakko nostaa pesänhoitajan välityksellä, jolloin on vaarana, ettei tämä enää ole tehtävässään, työntekijän on mahdotonta saada direktiivissä säädettyä palkkaturvaa. Tehokkuusperiaatetta ei näin ollen noudateta.
64.
Toisaalta on todettava, että vaikka olisi edelleen mahdollista tehdä uusi korvausvaatimus, voidaan katsoa, että sillä, että työntekijä tuomitaan maksamaan korkoa ja viivästyskorkoa ensimmäisestä maksusta, loukataan tehokkuusperiaatetta. Koska direktiivin 2008/94 4 artiklan 2 kohdan mukaan työntekijälle on turvattava vähintään kolme viimeistä palkkaa, se, että säädetään takaisinperinnästä, joka merkitsee työntekijän kannalta, että hän joutuu maksamaan enemmän kuin mitä hän on saanut, nimittäin voimistaa tämän periaatteen loukkaamista.
65.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on näin ollen selvitettävä, jättääkö takaisinperinnän toteuttamispäivä työntekijälle vielä mahdollisuuden hakea direktiivin 2008/94 3 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettua palkkasaatavien turvaamista, ja jos tähän vastataan myöntävästi, sen on selvitettävä, eikö koron ja viivästyskoron periminen aiheettomalta maksulta ole omiaan pienentämään direktiivin säännöksissä turvattua määrää. Kansallisessa lainsäädännössä ja käytännössä taataan näiden oikeuksien tehokkuus näillä edellytyksillä.
66.
On joka tapauksessa todettava, että se, miten viiteajanjaksoa on tulkittu oikeuskäytännössä (
27
) sen jälkeen, kun Curtea de Conturi oli määrännyt, että korvaukset, jotka oli aikaisemmin maksettu tämän viiteajanjakson ulkopuolella, on perittävä takaisin ilman siirtymätoimenpiteitä, on sellaisenaan omiaan horjuttamaan tehokkuusperiaatteen noudattamista. Analogisen päättelyn perusteella on todettava, että yhteisöjen tuomioistuin on asiassa, joka koski unionin oikeuden vastaisesti kannettujen rahamäärien palauttamisvaatimusta koskevan määräajan lyhentämistä, nimittäin katsonut, että ”siirtymäsäännös[, jonka perusteella oikeussubjekteilla on käytössään riittävä määräaika, jotta he voivat esittää palauttamisvaatimukset, jotka heillä olisi ollut oikeus esittää aikaisemman lainsäädännön voimassa ollessa] on tarpeen, koska aikaisemmin voimassa ollutta vanhentumisaikaa lyhyemmän vanhentumisajan soveltaminen välittömästi kyseisiin vaatimuksiin aiheuttaisi sen, että joiltakin oikeussubjekteilta vietäisiin taannehtivasti oikeus palautukseen tai että heille jäisi vain liian lyhyt määräaika vedota kyseiseen oikeuteen”. (
28
) Katson sitäkin suuremmalla syyllä, että takaisinperintä, joka on toteutettu ilman siihen liittyviä siirtymätoimenpiteitä, joilla pyrittäisiin säilyttämään työntekijöiden saavutetut oikeudet, on tehokkuusperiaatteen vastaista.
67.
Kolmanneksi ja viimeiseksi haluan tarkastella sitä, ovatko kansallinen lainsäädäntö ja käytäntö, joista pääasioissa on kysymys, luottamuksensuojan periaatteen mukaisia. Tämä periaate suojaa yksityisiä ”sellaisia oikeussäännön muutoksia vastaan, jotka mahdollisesta laillisuudestaan huolimatta ovat niin rajuja, että niiden seuraukset ovat väistämättä tyrmistyttäviä”. (
29
)
68.
Unionin tuomioistuin on tunnustanut, että luottamuksensuojan periaate kuuluu unionin perusperiaatteisiin, (
30
) ja katsonut, että ”ei ole mahdollista luottaa siihen, ettei lainsäädäntöä mitenkään muuteta, vaan ainoastaan kyseenalaistaa tapa, jolla tällaiset muutokset toteutetaan”. (
31
)
69.
Unionin tuomioistuin on täsmentänyt, että ”oikeus vedota luottamuksensuojan periaatteeseen on jokaisella yksityisellä, jolle unionin toimielin on antamalla hänelle täsmällisiä vakuutteluita synnyttänyt perusteltuja odotuksia. Sen sijaan kukaan ei voi vedota tämän periaatteen loukkaamiseen, jollei mainittuja vakuutteluja ole annettu”. (
32
) Se on myös todennut, että jäsenvaltioiden on noudatettava tätä periaatetta soveltaessaan unionin oikeutta. (
33
)
70.
Vaikka unionin tuomioistuin on soveltanut tätä periaatetta pääasiallisesti asioissa, joissa on ollut kyse sellaisten verojen palauttamisesta, joita jäsenvaltio on unionin oikeuden vastaisesti kantanut perusteettomasti, (
34
) tai valtiontukien takaisinperinnästä, (
35
) sitä on kuitenkin sovellettu myös perusteettoman edun palauttamiseen vanhuseläkkeiden osalta. (
36
)
71.
Käsitykseni mukaan on näin ollen mahdollista ja toivottavaa, että periaatetta sovelletaan käsiteltävänä oleviin asioihin, koska työntekijät ovat saanet enemmän kuin täsmällisiä vakuutteluja, sillä he ovat saaneet pyydetyt määrät direktiivissä 2008/94 säädetyltä vähimmäisajalta eli kolmen kuukauden palkan. Heillä oli tämän vuoksi kaikki syy uskoa, että nämä määrät kuului maksaa, ja näin on sitäkin suuremmalla syyllä, koska määrien maksamista oli pyytänyt maksukyvyttömyysmenettelyjen ammattihenkilö eli pesänhoitaja ja ne oli maksanut toimivaltainen järjestelmä eli palkkaturvajärjestelmä.
72.
Jos unionin tuomioistuin unionin oikeuden perusteella saavutettujen oikeuksien suojaamiseksi valvoo luottamuksensuojan periaatteen noudattamisen kannalta siirtymätoimenpiteitä, jotka jäsenvaltio on toteuttanut lainsäädännön muuttuessa asianomaiselle henkilölle epäedullisemmaksi, (
37
) näin on käsitykseni mukaan oltava myös silloin, kun on kyse pääasioiden kohteena olevissa tilanteissa saatujen määrien takaisin perimisestä.
73.
Kun oikeuskäytäntö muuttuu ilman, että toteutetaan siirtymätoimenpiteitä direktiiviin 2008/94 perustuvien saavutettujen oikeuksien säilyttämiseksi, ennen muutosta maksettujen määrien takaisinperinnällä, joka on aloitettu ajankohtana, jona ei enää voida tehdä oikeuskäytännössä asetettujen uusien edellytysten mukaista uutta maksuhakemusta, johtuipa tämä hakemukseen sovellettavasta vanhentumisajasta tai pesänhoitajan tehtävän päättymisestä siinä tapauksessa, etteivät työntekijät itse voi vaatia maksua, loukataan luottamuksensuojan periaatetta.
74.
Tämän perusteella näyttää siltä, että direktiiviä 2008/94 sekä vastaavuus‑ ja tehokkuusperiaatteita ja luottamuksensuojan periaatetta on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle ja käytännölle, joissa säädetään ja määrätään ilman siirtymätoimenpiteitä sellaisten määrien takaisin perimisestä, jotka on virheellisesti maksettu ajanjaksoilta, jotka eivät sisälly laissa säädettyihin rajoihin, tai joita on vaadittu lakisääteisen vanhentumisajan jälkeen, kun kyseiset entiset työntekijät eivät enää voi vaatia palkkaturvajärjestelmää maksamaan maksamattomia palkkoja.
75.
Niissä tapauksissa, joissa työntekijät takaisinperinnän ajankohtana tai ajankohtana, jona asiaa käsittelevä tuomioistuin antaa ratkaisun, voivat vielä vedota direktiivin 2008/94 mukaisiin oikeuksiinsa, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on varmistuttava siitä, että direktiivin täytäntöönpanoa koskevat säännöt, jotka koskevat ensin maksettujen määrien takaisinperintää, noudattavat yhtäältä vastaavuusperiaatetta, joka edellyttää, etteivät nämä menettelysäännöt saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat näihin tilanteisiin rinnastettavissa olevien täysin jäsenvaltion sisäisten tilanteiden käsittelyä, ja toisaalta tehokkuusperiaatetta, joka edellyttää, etteivät nämä menettelysäännöt saa olla sellaisia, että unionin oikeudessa annettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa.
V Ratkaisuehdotus
76.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Curtea de Apel Bucureştin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
1)
Työntekijöiden suojasta työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa 22.10.2008 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2008/94/EY sekä vastaavuus‑ ja tehokkuusperiaatteita ja luottamuksensuojan periaatetta
on tulkittava siten, että
ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle ja käytännölle, joissa säädetään ja määrätään ilman siirtymätoimenpiteitä sellaisten määrien takaisin perimisestä, jotka on virheellisesti maksettu ajanjaksoilta, jotka eivät sisälly laissa säädettyihin rajoihin, tai joita on vaadittu lakisääteisen vanhentumisajan jälkeen, kun kyseiset entiset työntekijät eivät enää voi vaatia palkkaturvajärjestelmää maksamaan maksamattomia palkkoja.
2)
Niissä tapauksissa, joissa työntekijät takaisinperinnän ajankohtana tai ajankohtana, jona asiaa käsittelevä tuomioistuin antaa ratkaisun, voivat vielä vedota direktiivin 2008/94 mukaisiin oikeuksiinsa, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on varmistuttava siitä, että direktiivin täytäntöönpanoa koskevat säännöt, jotka koskevat ensin maksettujen määrien takaisinperintää, noudattavat yhtäältä vastaavuusperiaatetta, joka edellyttää, etteivät nämä menettelysäännöt saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat näihin tilanteisiin rinnastettavissa olevien täysin jäsenvaltion sisäisten tilanteiden käsittelyä, ja toisaalta tehokkuusperiaatetta, joka edellyttää, etteivät nämä menettelysäännöt saa olla sellaisia, että unionin oikeudessa annettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	EUVL 2008, L 283, s. 36.
(
3
)	Monitorul Oficial al României, osa I, nro 453, 25.5.2006; jäljempänä laki nro 200/2006.
(
4
)	Monitorul Oficial al României, osa I, nro 1038, 28.12.2006; jäljempänä täytäntöönpanosäännöt.
(
5
)	Monitorul Oficial al României, osa I, nro 103, 6.2.2002.
(
6
)	Monitorul Oficial al României, osa I, nro 597, 13.8.2002.
(
7
)	13.3.2017 voimassa olleen vaihtokurssin mukaisesti.
(
8
)	Jäljempänä Înalta Curte de Casație și Justițien 5.3.2018 antama ratkaisu. Kyseinen tuomioistuin katsoi tässä ratkaisussa, että lain nro 200/2006 15 §:n 1 ja 2 momentin mukaan viiteajanjakso, jonka aikana voidaan hyväksyä maksukyvyttömiltä työnantajilta maksamatta jääneisiin palkkoihin perustuvien palkkasaatavien maksaminen, kattaa maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista välittömästi edeltäneet kolme kuukautta ja vastaavasti tätä päivämäärää välittömästi seuranneet kolme kuukautta.
(
9
)	Ks. Curtea Constituționalăn 8.7.2020 antama päätös nro 565.
(
10
)	14.3.2018 voimassa olleen vaihtokurssin mukaisesti.
(
11
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 9.
(
12
)	Tribunalul Bucureşti on tukeutunut Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen 26.4.2018 antamaan tuomioon Čakarević v. Kroatia (CE:ECHR:2018:0426JUD004892113).
(
13
)	Roomassa 4.11.1950 allekirjoitettu yleissopimus.
(
14
)	Ks. tuomio 16.7.2009, Visciano (C‑69/08, EU:C:2009:468, 30 kohta) (jäljempänä tuomio Visciano).
(
15
)	Työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20.10.1980 annettu neuvoston direktiivi (EYVL 1980, L 283, s. 23).
(
16
)	Ks. analogisesti vanhuuseläkkeenä perusteettomasti saaduista määristä tuomio 19.6.2003, Pasquini (C‑34/02, EU:C:2003:366, 53 kohta) (jäljempänä tuomio Pasquini).
(
17
)	Ks. tuomio Visciano (39 kohta).
(
18
)	Ks. tuomio 25.7.2018, Guigo (C‑338/17, EU:C:2018:605, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 25.11.2020, Sociálna poisťovňa (C‑799/19, EU:C:2020:960, 64 kohta).
(
19
)	Ks. tuomio 25.7.2018, Guigo (C‑338/17, EU:C:2018:605, 29 kohta).
(
20
)	Ks. tuomio 25.7.2018, Guigo (C‑338/17, EU:C:2018:605, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
21
)	Ks. tuomio Visciano (39 kohta).
(
22
)	Ks. tuomio Visciano (41 kohta).
(
23
)	Ks. tuomio Pasquini (62 kohta ja tuomiolauselman kolmas kohta).
(
24
)	Ks. tuomio Pasquini (63 kohta).
(
25
)	Ks. julkisesta taloudesta annetun lain 731 §.
(
26
)	Ks. tuomio Pasquini (58 kohta) ja tuomio Visciano (39 kohta).
(
27
)	Ks. Înalta Curte de Casație și Justițien 5.3.2018 antama ratkaisu. Muistutan, että kyseinen tuomioistuin katsoi tässä ratkaisussa, että lain nro 200/2006 15 §:n 1 ja 2 momentin mukaan viiteajanjakso, jonka aikana voidaan hyväksyä maksukyvyttömiltä työnantajilta maksamatta jääneisiin palkkoihin perustuvien palkkasaatavien maksaminen, kattaa maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista välittömästi edeltäneet kolme kuukautta ja vastaavasti tätä päivämäärää välittömästi seuranneet kolme kuukautta.
(
28
)	Ks. tuomio 11.7.2002, Marks & Spencer (C‑62/00, EU:C:2002:435, 38 kohta) (jäljempänä tuomio Marks & Spencer).
(
29
)	Ks. Puissochet, J.‑P., ”Vous avez dit confiance légitime?: Le principe de confiance légitime en droit communautaire”, L’État de droit, Mélanges en l’honneur de Guy Braibant, Dalloz, Pariisi, 1996, s. 581–596, erityisesti s. 593.
(
30
)	Ks. tuomio 7.6.2005, VEMW ym. (C‑17/03, EU:C:2005:362, 73 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 14.3.2013, Agrargenossenschaft Neuzelle (C‑545/11, EU:C:2013:169, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
31
)	Ks. tuomio 7.6.2005, VEMW ym. (C‑17/03, EU:C:2005:362, 81 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
32
)	Ks. tuomio 16.12.2020, neuvosto ym. v. K. Chrysostomides & Co. ym. (C‑597/18 P, C‑598/18 P, C‑603/18 P ja C‑604/18 P, EU:C:2020:1028, 178 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
33
)	Ks. tuomio Marks & Spencer (44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
34
)	Ks. tuomio Marks & Spencer (46 kohta) ja tuomio 12.12.2013, Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation (C‑362/12, EU:C:2013:834, 45 kohta).
(
35
)	Ks. mm. tuomio 20.9.1990, komissio v. Saksa (C‑5/89, EU:C:1990:320, 16 kohta).
(
36
)	Ks. tuomio Pasquini (71 kohta).
(
37
)	Ks. tuomio Marks & Spencer (38, 45 ja 46 kohta).