62023CJ0610
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)
3 päivänä heinäkuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Turvapaikkapolitiikka – Kansainvälinen suojelu – Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevat yhteiset menettelyt – Direktiivi 2013/32/EU – 46 artikla – Euroopan unionin perusoikeuskirja – 47 artikla – Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin – Oikeussuojakeinon ex nunc ‑tutkimista kaikilta osin koskeva vaatimus – Velvollisuus saapua henkilökohtaisesti valituksen tutkinnasta vastaavan viranomaisen eteen – Olettama, jonka mukaan valituksen tekeminen on väärinkäyttöä – Valituksen hylkääminen selvästi perusteettomana tutkimatta sen sisältöä – Suhteellisuusperiaate
Asiassa C‑610/23 [Al Nasiria] (
i
),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis (Thessalonikin hallintotuomioistuin, Kreikka) on esittänyt 30.6.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 3.10.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
FO
vastaan
Ypourgos Metanastefsis kai Asylou,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja F. Biltgen, varapresidentti T. von Danwitz (esittelevä tuomari), joka hoitaa ensimmäisen jaoston tuomarin tehtäviä, sekä tuomarit A. Kumin, I. Ziemele ja S. Gervasoni,
julkisasiamies: L. Medina,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Kreikan hallitus, asiamiehinään Z. Chatzipavlou, K. Georgiadis ja T. Papadopoulou,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään F. Blanc-Simonetti ja A. Katsimerou,
kuultuaan julkisasiamiehen 6.2.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee pääosin kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU (EUVL 2013, L 180, s. 60) 46 artiklan, luettuna Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklan valossa, tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat FO ja Ypourgos Metanastefsis kai Asylou (maahanmuutto- ja turvapaikkaministeri, Kreikka) ja joka koskee FO:n tekemän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen hylkäämistä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Kansainvälinen oikeus
3
Genevessä 28.7.1951 allekirjoitetun pakolaisten oikeusasemaa koskevan yleissopimuksen (Yhdistyneiden kansakuntien sopimussarja, nide 189, s. 150, nro 2545 (1954)), joka tuli voimaan 22.4.1954 ja jota on täydennetty New Yorkissa 31.1.1967 tehdyllä pakolaisten oikeusasemaa koskevalla pöytäkirjalla, joka tuli voimaan 4.10.1967, 33 artiklan, jonka otsikko on ”Karkoituksen ja palauttamisen kieltäminen”, 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Sopimusvaltio ei tavalla tai toisella saa karkoittaa tai palauttaa pakolaista sellaisten alueiden rajoille, jossa hänen henkeään tai vapauttaan uhataan rodun, uskonnon, kansalaisuuden ja tiettyyn yhteiskunnalliseen ryhmään kuulumisen tai poliittisen mielipiteen vuoksi.”
Unionin oikeus
Direktiivi 2008/115/EY
4
Jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/115/EY (EUVL 2008, L 348, s. 98) 7 artiklan 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos on olemassa pakenemisen vaara tai laillista oleskelua koskeva hakemus on hylätty selvästi perusteettomana tai vilpillisenä taikka jos asianomainen henkilö on vaaraksi yleiselle järjestykselle, yleiselle turvallisuudelle tai valtion turvallisuudelle, jäsenvaltiot voivat olla myöntämättä aikaa vapaaehtoista poistumista varten tai myöntää sitä varten vähemmän kuin seitsemän päivää.”
5
Kyseisen direktiivin 11 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Palauttamispäätöksiin on liitettävä maahantulokielto
a)
jos vapaaehtoista paluuta varten ei ole myönnetty aikaa; tai
b)
jos paluuvelvoitetta ei ole noudatettu.
Muissa tapauksissa palauttamispäätöksiin voidaan liittää maahantulokielto.”
Direktiivi 2011/95/EU
6
Vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/95/EU (EUVL 2011, L 337, s. 9) 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
d)
’pakolaisella’ kolmannen maan kansalaista, jolla on perusteltua aihetta pelätä joutuvansa vainotuksi rodun, uskonnon, kansallisuuden, poliittisten mielipiteiden tai tiettyyn yhteiskunnalliseen ryhmään kuulumisen vuoksi ja joka oleskelee kansalaisuusmaansa ulkopuolella ja on kykenemätön tai sellaisen pelon johdosta haluton turvautumaan sanotun maan suojaan, ja kansalaisuudetonta henkilöä, joka oleskelee entisen pysyvän asuinmaansa ulkopuolella edellä mainittujen seikkojen tähden ja on kykenemätön tai sanotun pelon vuoksi haluton palaamaan sinne ja jota 12 artikla ei koske;
– –
f)
’henkilöllä, joka voi saada toissijaista suojelua’, kolmannen maan kansalaista tai kansalaisuudetonta henkilöä, jolle ei voida myöntää pakolaisasemaa mutta jonka suhteen on esitetty merkittäviä perusteita uskoa, että jos hänet palautetaan alkuperämaahansa tai kansalaisuudettoman henkilön ollessa kyseessä entiseen pysyvään asuinmaahansa, hän joutuisi todelliseen vaaraan kärsiä 15 artiklassa määriteltyä vakavaa haittaa, ja jota 17 artiklan 1 ja 2 kohta ei koske ja joka on kykenemätön tai sellaisen vaaran johdosta haluton turvautumaan sanotun maan suojaan;
– –”
7
Direktiivin 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Tosiseikkojen ja olosuhteiden arviointi”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltiot voivat katsoa, että hakija on velvollinen esittämään mahdollisimman pian kaikki kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteiksi tarvittavat seikat. Jäsenvaltio on velvollinen yhteistyössä hakijan kanssa arvioimaan kaikki hakemukseen liittyvät olennaiset seikat.
– –
3.   Kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen arviointi on suoritettava tapauskohtaisesti, ja se käsittää:
a)
kaikki alkuperämaahan silloin, kun jäsenvaltiot tekevät hakemusta koskevan päätöksen, liittyvät asiaan vaikuttavat tosiseikat, mukaan luettuina alkuperämaan lait ja asetukset ja tapa, jolla niitä sovelletaan;
b)
hakijan esittämät asiaan vaikuttavat lausumat ja asiakirjat, mukaan luettuina tiedot siitä, onko hakija joutunut tai voiko hän joutua vainotuksi tai kärsimään vakavaa haittaa;
c)
hakijan asema ja henkilökohtaiset olosuhteet, kuten tausta, sukupuoli ja ikä, jotta voidaan arvioida, onko hakijan henkilökohtaisten olosuhteiden perusteella niitä tekoja, joiden kohteeksi hakija on joutunut tai voisi joutua, pidettävä vainona tai vakavana haittana;
– –
5.   Vaikka jäsenvaltiot soveltavat periaatetta, jonka mukaan hakijan velvollisuutena on esittää kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteluiksi tarvittavat seikat, ja vaikka joidenkin hakijan lausumien seikkojen tueksi ei olisi esitetty asiakirjoja tai muita todisteita, näitä seikkoja ei tarvitse todentaa, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
hakija on todella yrittänyt esittää näyttöä hakemuksensa tueksi;
b)
kaikki hakijan saatavissa olevat olennaiset seikat on esitetty ja muiden asiaan vaikuttavien seikkojen puuttumisesta on annettu tyydyttävä selitys;
c)
hakijan lausumia pidetään johdonmukaisina ja uskottavina eivätkä ne ole ristiriidassa hänen tapaukseensa liittyvien saatavilla olevien tapauskohtaisten ja yleisten tietojen kanssa;
d)
hakija on tehnyt kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa heti kun mahdollista, jollei hakija voi esittää uskottavia syitä sille, miksei hän ole toiminut näin; ja
e)
hakija on todettu yleisesti uskottavaksi.”
Direktiivi 2013/32
8
Direktiivin 2013/32 johdanto-osan 18, 23, 25, 43 ja 50 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(18)
On sekä jäsenvaltioiden että kansainvälistä suojelua hakevien edun mukaista, että kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset ratkaistaan mahdollisimman nopeasti, tämän kuitenkaan rajoittamatta asianmukaisen ja perusteellisen tutkinnan suorittamista.
– –
(23)
Muutoksenhakumenettelyissä hakijoille olisi tietyin edellytyksin järjestettävä maksutta oikeusapua ja oikeudellinen edustus siten, että tätä oikeusapua tarjoavat ja oikeudellisina edustajina toimivat kansallisen lainsäädännön mukaisesti pätevät henkilöt. Hakijoilla pitäisi lisäksi olla menettelyn kaikissa vaiheissa oikeus omalla kustannuksellaan käyttää neuvonantajana kansallisen lainsäädännön mukaisesti hyväksyttyjä tai luvan saaneita oikeudellisia neuvonantajia.
– –
(25)
Jotta suojelua tarvitsevat henkilöt voidaan tunnustaa asianmukaisesti [Genevessä 28.7.1951 allekirjoitetun pakolaisten oikeusasemaa koskevan] yleissopimuksen 1 artiklassa tarkoitetuiksi pakolaisiksi tai henkilöiksi, jotka voivat saada toissijaista suojelua, jokaisella hakijalla olisi oltava tosiasiallinen pääsy menettelyihin sekä mahdollisuus toimia yhteistyössä toimivaltaisten viranomaisten kanssa ja olla näihin yhteydessä asianmukaisella tavalla, niin että hän voi esittää tapaukseensa liittyvät tosiseikat, sekä riittävät menettelyä koskevat takeet asiansa hoitamiseksi menettelyn kaikissa vaiheissa. Kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkintamenettelyssä hakijalla olisi myös yleensä oltava vähintään seuraavat oikeudet: oikeus jäädä maahan, kunnes määrittävä viranomainen on tehnyt päätöksensä; – – oikeus saada päätös asianmukaisesti tiedoksi ja saada tieto päätöksen perusteluina olevista tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista; mahdollisuus pyytää neuvoa oikeudelliselta tai muulta neuvonantajalta; oikeus saada tietoja oikeudellisesta asemastaan menettelyn ratkaisevissa vaiheissa kielellä, jota hän ymmärtää tai jota hänen voidaan kohtuudella olettaa ymmärtävän; ja, jos päätös on kielteinen, oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin tuomioistuimessa.
– –
(43)
Jäsenvaltioiden olisi tutkittava kaikki hakemukset sisällöllisesti eli arvioitava, voidaanko asianomaista hakijaa pitää henkilönä, joka voi saada kansainvälistä suojelua direktiivin [2011/95] mukaisesti, ellei tässä direktiivissä säädetä toisin, erityisesti silloin, kun voidaan kohtuudella olettaa, että toinen valtio suorittaa tutkinnan tai antaa riittävän suojelun. – –
– –
(50)
Unionin oikeuden perusperiaatteiden mukaisesti kansainvälistä suojelua koskevista hakemuksista tehtyjen päätösten, hakemuksen ottamisesta uudelleen tutkittavaksi sen jälkeen, kun tutkinta on keskeytetty, tehtyjen kielteisten päätösten ja pakolaisaseman tai toissijaisen suojeluaseman poistamista koskevien päätösten osalta on olemassa tehokkaat oikeussuojakeinot tuomioistuimessa.”
9
Direktiivin 2013/32 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
f)
’määrittävällä viranomaisella’ jäsenvaltion mitä tahansa lainkäyttöelimiin verrattavaa tai hallinnollista elintä, joka vastaa kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten tutkinnasta ja jolla on toimivalta tehdä niistä ensimmäinen päätös;
– –”
10
Kyseisen direktiivin 28 artiklan, jonka otsikko on ”Turvapaikkahakemuksen implisiittiseen peruuttamiseen tai siitä luopumiseen liittyvä menettely”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Kun on perusteltu syy katsoa, että hakija on implisiittisesti peruuttanut hakemuksensa tai luopunut siitä, jäsenvaltioiden on varmistettava, että määrittävä viranomainen tekee päätöksen joko hakemuksen tutkinnan keskeyttämisestä tai, jos määrittävä viranomainen pitää hakemusta perusteettomana tutkittuaan asianmukaisesti sen sisällön direktiivin [2011/95] 4 artiklan mukaisesti, hakemuksen hylkäämisestä.
Jäsenvaltiot voivat olettaa, että hakija on implisiittisesti peruuttanut kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa tai luopunut siitä erityisesti silloin, kun voidaan todeta, että:
a)
hakija ei ole vastannut pyyntöihin toimittaa direktiivin [2011/95] 4 artiklassa tarkoitettuja tapauksensa kannalta olennaisia tietoja tai ei ole saapunut tämän direktiivin 14–17 artiklassa säädettyyn henkilökohtaiseen puhutteluun, paitsi jos hakija osoittaa kohtuullisen ajan kuluessa, että hän ei voinut vastata pyyntöihin tai saapua puhutteluun hänestä riippumattomista syistä;
b)
hakija pakoilee tai on lähtenyt ilman lupaa asuin- tai säilöönottopaikastaan ottamatta yhteyttä toimivaltaiseen viranomaiseen kohtuullisen ajan kuluessa, tai hän ei ole kohtuullisen ajan kuluessa täyttänyt ilmoittautumisvelvollisuuttaan tai muita yhteydenpitoa koskevia velvoitteitaan, paitsi jos hakija osoittaa tämän johtuneen hänestä riippumattomista syistä.
Jäsenvaltiot voivat vahvistaa määräaikoja tai ohjeita näiden säännösten täytäntöönpanemiseksi.
2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että hakijalla, joka ilmoittautuu toimivaltaiselle viranomaiselle uudelleen sen jälkeen, kun tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettu päätös hakemuksen tutkinnan keskeyttämisestä on tehty, on oikeus pyytää, että hänen tapauksensa tutkinta aloitetaan uudelleen, tai oikeus tehdä uusi hakemus, johon ei sovelleta 40 ja 41 artiklassa tarkoitettua menettelyä.
Jäsenvaltiot voivat säätää vähintään yhdeksän kuukauden pituisesta määräajasta, jonka päätyttyä hakijan tapausta ei voida enää ottaa uudelleen tutkittavaksi tai jonka päätyttyä uusi hakemus voidaan katsoa myöhemmäksi hakemukseksi, johon sovelletaan 40 ja 41 artiklassa säädettyä menettelyä. Jäsenvaltiot voivat säätää, että hakijan tapaus voidaan ottaa uudelleen tutkittavaksi vain yhden kerran.
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tällaista henkilöä ei poisteta maasta palauttamiskiellon periaatteen vastaisesti.
Jäsenvaltiot voivat sallia, että määrittävä viranomainen jatkaa hakemuksen tutkintaa siitä, mihin se oli keskeytetty.”
11
Direktiivin 2013/32 31 artiklan, jonka otsikko on ”Tutkintamenettely”, 8 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot voivat säätää, että II luvun perusperiaatteiden ja takeiden mukaista tutkintamenettelyä nopeutetaan ja/tai että se suoritetaan rajalla tai kauttakulkualueella 43 artiklan mukaisesti, jos:
a)
hakija on hakemusta tehdessään ja asiaa esittäessään tuonut esiin vain seikkoja, joilla ei ole lainkaan merkitystä sen selvittämiseksi, voidaanko häntä pitää direktiivin [2011/95] nojalla kansainvälistä suojelua saavana henkilönä; tai
b)
hakija tulee tässä direktiivissä tarkoitetusta turvallisesta alkuperämaasta; tai
c)
hakija on johtanut viranomaisia harhaan esittämällä vääriä tietoja tai asiakirjoja tai jättämällä tahallaan ilmoittamatta olennaisia tietoja tai esittämättä henkilöllisyyttään ja/tai kansalaisuuttaan koskevia asiakirjoja, jotka olisivat saattaneet vaikuttaa päätökseen kielteisesti; tai
d)
hakijan voidaan olettaa vilpillisessä tarkoituksessa tuhonneen tai kadottaneen henkilö- tai matkustusasiakirjan, josta olisi ollut apua hänen henkilöllisyytensä tai kansalaisuutensa selvittämisessä; tai
e)
hakija on esittänyt selvästi epäjohdonmukaisia ja ristiriitaisia, selvästi vääriä tai ilmeisen epätodennäköisiä tietoja, jotka ovat ristiriidassa riittävällä tavalla varmennettujen alkuperämaata koskevien tietojen kanssa, tehden näin väitteensä selvästi epäuskottavaksi sen suhteen, voidaanko häntä pitää direktiivin [2011/95] nojalla kansainvälistä suojelua saavana henkilönä; tai
f)
hakija on esittänyt myöhemmän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen, jolta ei 40 artiklan 5 kohdan mukaisesti puutu tutkittavaksi ottamisen edellytykset; tai
g)
hakija tekee hakemuksen vain viivyttääkseen jo tehdyn tai välittömästi odotettavissa olevan päätöksen täytäntöönpanoa tai estääkseen sen, mikä merkitsisi hänen poistamistaan maasta; tai
h)
hakija on tullut jäsenvaltion alueelle tai jatkanut siellä oleskeluaan laittomasti ja ilman hyvää syytä joko ei ole ilmoittautunut viranomaisille tai ei ole tehnyt kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta mahdollisimman pian maahantuloonsa liittyvät olosuhteet huomioon ottaen; tai
i)
hakija kieltäytyy noudattamasta velvoitetta suostua sormenjälkien ottamiseen – – tai
j)
hakijan voidaan vakavista syistä katsoa olevan vaaraksi jäsenvaltion kansalliselle turvallisuudelle tai yleiselle järjestykselle taikka hakija on poistettu maasta pakkokeinoin kansallisen lainsäädännön mukaisesti yleistä turvallisuutta tai yleistä järjestystä koskevista vakavista syistä.”
12
Direktiivin 2013/32 32 artiklassa, jonka otsikko on ”Perusteettomat hakemukset”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltiot voivat katsoa hakemuksen perusteettomaksi vain, jos määrittävä viranomainen on todennut, että hakijalla ei ole edellytyksiä kansainvälisen suojelun saamiseksi direktiivin [2011/95] nojalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 27 artiklan soveltamista.
2.   Perusteettomia hakemuksia koskevissa tapauksissa, joihin pätee jokin 31 artiklan 8 kohdassa mainituista olosuhteista, jäsenvaltiot voivat kansallisen lainsäädännön nojalla katsoa hakemuksen ilmeisen perusteettomaksi.”
13
Direktiivin 2013/32 46 artiklassa, jonka otsikko on ”Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että hakijoilla on oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin tuomioistuimessa muutoksen hakemiseksi:
a)
päätökseen, joka koskee heidän tekemäänsä kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta, mukaan lukien:
i)
päätös hakemuksen katsomisesta perusteettomaksi pakolaisaseman ja/tai toissijaisen suojeluaseman suhteen;
ii)
päätös hakemuksen tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttumisesta 33 artiklan 2 kohdan perusteella;
iii)
jäsenvaltion rajalla tai sen kauttakulkualueilla 43 artiklan 1 kohdan mukaisesti tehty päätös;
iv)
päätös jättää tutkinta suorittamatta 39 artiklan nojalla;
b)
kieltävään päätökseen hakemuksen ottamisesta uudelleen tutkittavaksi sen jälkeen, kun tutkinta on keskeytetty 27 ja 28 artiklan nojalla;
c)
päätökseen kansainvälisen suojelun poistamisesta 45 artiklan nojalla.
– –
3.   Edellä olevan 1 kohdan noudattamiseksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että tehokkaat oikeussuojakeinot sisältävät sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen ex nunc ‑tutkimisen kaikilta osin, mukaan lukien tarvittaessa kansainvälisen suojelun tarpeen tutkiminen direktiivin [2011/95] mukaisesti, ainakin muutoksenhakumenettelyissä ensimmäisessä oikeusasteessa.
4.   Jäsenvaltioiden on säädettävä kohtuullisista määräajoista ja muista tarpeellisista säännöistä, joita hakijan on noudatettava käyttäessään oikeuttaan tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin 1 kohdan nojalla. Määräajat eivät saa tehdä tämän oikeuden käyttöä mahdottomaksi tai liian vaikeaksi.
Jäsenvaltiot voivat säätää myös 43 artiklan nojalla tehtyjen päätösten uudelleentarkastelusta viran puolesta.
5.   Jäsenvaltion on sallittava hakijoiden jäädä alueelleen siihen asti, kun määräaika, jonka kuluessa näiden on käytettävä oikeuttaan tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin, on päättynyt, ja silloin, kun tällaista oikeutta on käytetty määräajassa, odottamaan muutoksenhaun tulosta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 6 kohdan soveltamista.
6.   Kun kyseessä on
a)
päätös katsoa hakemus ilmeisen perusteettomaksi 32 artiklan 2 kohdan mukaisesti tai perusteettomaksi 31 artiklan 8 kohdan mukaisen tutkinnan perusteella, paitsi jos nämä päätökset perustuvat 31 artiklan 8 kohdan h alakohdassa tarkoitettuihin olosuhteisiin;
b)
päätös hakemuksen tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttumisesta 33 artiklan 2 kohdan a, b tai d alakohdan perusteella;
c)
päätös kieltäytyä hakijan tapauksen ottamisesta uudelleen tutkittavaksi sen jälkeen, kun tutkinta on keskeytetty 28 artiklan mukaisesti; tai
d)
päätös olla tutkimatta hakemusta tai olla tutkimatta hakemusta kokonaisuudessaan 39 artiklan mukaisesti,
tuomioistuimella on oltava valtuudet ratkaista joko hakijan pyynnöstä tai omasta aloitteestaan, saako hakija jäädä jäsenvaltion alueelle, jos päätöksen seurauksena hakijan oikeus jäädä jäsenvaltioon lakkaa ja kun kansallisessa lainsäädännössä ei ole tällaisissa tapauksissa säädetty oikeudesta jäädä jäsenvaltion alueelle odottamaan muutoksenhaun tulosta.
– –
11.   Jäsenvaltiot voivat kansallisessa lainsäädännössä säätää myös edellytyksistä, joiden perusteella voidaan olettaa, että hakija on peruuttanut 1 kohdan mukaiset oikeussuojakeinonsa implisiittisesti tai luopunut niistä, sekä tällöin noudatettavista menettelysäännöistä.”
Kreikan oikeus
Laki 3907/2011
14
Turvapaikkayksikön ja ensivaiheen vastaanottoyksikön perustamisesta, Kreikan lainsäädännön yhdenmukaistamisesta [direktiivin 2008/115] kanssa ja muista säännöksistä annetun lain 3907/2011 (Nomos 3907/2011, Idrysi Ypiresias Asylou kai Ypiresias Protis Ypodochis, prosarmogi tis ellinikis nomothesias pros tis diatakseis tis Odigias 2008/115/EK schetika me tous koinous kanones kai diadikasies sta krati-meli gia tin epistrophi ton paranomos diamenonton ypikoon triton choron kai loipes diatakseis; FEK A’ 7/26.1.2011) 22 §:n, jonka otsikko on ”Vapaaehtoinen paluu”, 4 momentissa säädetään seuraavaa:
”Jos on olemassa pakenemisen vaara tai jos kolmannen maan kansalainen on vaaraksi yleiselle järjestykselle, yleiselle turvallisuudelle tai valtion turvallisuudelle – – tai jos laillista oleskelua koskeva hakemus on hylätty selvästi perusteettomana tai väärinkäyttönä, nimenomaisesti toimivaltaiset viranomaiset eivät saa myöntää mitään aikaa vapaaehtoista poistumista varten.”
Laki 4375/2016
15
Turvapaikkayksikön, valitusviranomaisen sekä vastaanotto- ja tunnistusyksikön organisaatiosta ja toiminnasta, vastaanottamisesta vastaavan pääsihteeristön perustamisesta, Kreikan lainsäädännön yhdenmukaistamisesta [direktiivin 2013/32] säännösten kanssa, kansainvälistä suojelua saavien henkilöiden työllistämisestä ja muista säännöksistä annetun lain 4375/2016 (Nomos 4375/2016, Organosi kai leitourgia Ypiresias Asylou, Archis Prosfygon, Ypiresias Ypodochis kai Taftopoiisis, systasi Genikis Grammateias Ypodochis, prosarmogi tis Ellinikis Nomothesias pros tis diatakseis tis Odigias 2013/32/ΕΕ tou Evropaikou Koinovouliou kai tou Symbouliou ”schetika me tis koines diadikasies gia ti chorigisi kai anaklisi tou kathestotos diethnous prostasias (anadiatyposi)” (EE 2013 L 180), diatakseis gia tin ergasia dikaiouchon diethnous prostasias kai alles diatakseis; FEK A’ 51/3.4.2016), sellaisena kuin se on muutettuna lailla 4399/2016 (jäljempänä laki 4375/2016), 4 §:n 1 momentilla on perustettu kyseisen direktiivin 46 artiklassa säädetyn tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden takaamiseksi riippumattomia muutoksenhakulautakuntia, joiden kotipaikka on Ateena ja jotka ovat alueellisesti toimivaltaisia koko Kreikan osalta. Ne ovat toimivaltaisia ratkaisemaan kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden tekemät valitukset, jotta Ypiresia Asyloun (turvapaikkayksikkö, Kreikka) päätökset, joilla kyseisten hakijoiden tekemät hakemukset hylätään ensimmäisessä asteessa, tutkittaisiin oikeudellisesti ja sisällöllisesti.
Laki 4636/2019
16
Direktiivi 2013/32 on saatettu osaksi Kreikan oikeusjärjestystä kansainvälisestä suojelusta ja muista säännöksistä annetulla lailla 4636/2019 (Nomos 4636/2019 peri diethnous prostasias kai alles diatakseis; FEK A’ 169/1.11.2019), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan (jäljempänä laki 4636/2019).
17
Kyseisen lain 78 §:n 3 ja 9 momentissa säädettiin seuraavaa:
”3.   Hakijoilla on velvollisuus ilmoittautua välittömästi henkilökohtaisesti vastaanottaville viranomaisille kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen jättämiseksi ja milloin tahansa, jos heidät kutsutaan toimivaltaiseen viranomaiseen tämän lain tämän osan mukaisesti. – – Kun hakijat saapuvat henkilökohtaisesti, he voivat käyttää 71 §:n 1 momentin mukaisesti apunaan oikeudenkäyntiasianajajia ja muita nimenomaisesti valtuutettuja neuvonantajia. Velvollisuus saapua henkilökohtaisesti jokaiseen hakemuksen tai oikeussuojakeinon tutkintamenettelyn vaiheeseen ei pääty edellä olevassa momentissa tarkoitettujen henkilöiden läsnäolon vuoksi. Tästä poiketen riippumattomissa muutoksenhakulautakunnissa valitusten tutkimiseksi pidettäviin istuntoihin sovelletaan erityisesti seuraavia säännöksiä:
a)
Jos hakijat asuvat vastaanotto- tai majoitusyksiköissä, heidän ei tarvitse saapua henkilökohtaisesti. Tällaisissa tapauksissa hakijat voivat käyttää edustajanaan joko oikeudenkäyntiasianajajia, nimenomaisesti valtuutettuja neuvonantajia tai muita luvan saaneita henkilöitä 71 §:n 1 momentin mukaisesti tai toimittaa valitusten tutkinnasta vastaavalle viranomaiselle millä tahansa asianmukaisella tavalla viimeistään istuntopäivää edeltävänä päivänä vastaanotto- tai majoitusyksikön vastuuhenkilön todistuksen. Tästä todistuksesta on käytävä ilmi, että hakijat tosiasiallisesti asuvat vastaanotto- tai vastaanottokeskuksessa todistuksen pyytämispäivänä. Tämä päivämäärä saa olla korkeintaan kolme (3) päivää ennen sitä päivämäärää, jolloin istunto valituksen tutkimiseksi pidetään.
b)
Jos hakijoille on asetettu 45 §:n nojalla heidän liikkumisvapauttaan koskevia rajoituksia tai velvollisuus asua tietyssä paikassa, heidän ei tarvitse saapua henkilökohtaisesti. Tällaisissa tapauksissa hakijat voivat joko käyttää edustajaan oikeudenkäyntiasianajajia, nimenomaisesti valtuutettuja neuvonantajia tai muita luvan saaneita henkilöitä 71 §:n 1 momentin mukaisesti tai lähettää valituksen tutkinnasta vastaavalle viranomaiselle millä tahansa asianmukaisella tavalla viimeistään istuntopäivää edeltävänä päivänä asuinpaikkansa poliisilaitoksen tai kansalaisten palvelukeskuksen todistuksen, jossa heidän todetaan ilmoittautuneen henkilökohtaisesti todistuksen pyytämispäivänä. Tämä päivämäärä saa olla korkeintaan kaksi (2) päivää ennen sitä päivämäärää, jolloin istunto valituksen tutkimiseksi pidetään. Jos valitusten tutkinnasta vastaava viranomainen ei saa a ja b kohdassa tarkoitettuja todistuksia, hakijan katsotaan implisiittisesti peruuttaneen valituksensa tämän lain 81 §:n säännösten mukaisesti.
Kun on kyse ylivoimaisesta esteestä, kuten vakavasta sairaudesta, vakavasta fyysisestä vammasta tai ylitsepääsemättömästä esteestä, jonka johdosta hakija ei voi saapua henkilökohtaisesti, velvollisuutta saapua henkilökohtaisesti lykätään ylivoimaisen esteen ajaksi. Tässä tapauksessa hakijan on tehtävä hakemus, jossa ilmoitetaan ne olosuhteet, jotka muodostavat ylivoimaisen tai ylitsepääsemättömän esteen, jonka johdosta hakija ei voi saapua henkilökohtaisesti, ja tätä hakemusta on perusteltava asianmukaisesti asiakirjatodisteilla ja toimivaltaisen viranomaisen lausunnoilla tai todistuksilla. Jos edellä mainittu ylivoimainen tai ylitsepääsemätön este todetaan ja jos hakija ilmoittautuu henkilökohtaisesti toimivaltaisille viranomaisille, tässä momentissa tarkoitetut saapumatta jäämisen vaikutukset lakkaavat.
– –
9.   Jos edellä olevissa momenteissa täsmennettyä velvollisuutta tehdä yhteistyötä toimivaltaisten viranomaisten kanssa ei noudateta, ja etenkin, jos asianomainen ei keskustele tai tee yhteistyötä viranomaisten kanssa hakemuksen tutkinnan kannalta tarpeellisten seikkojen toteamiseksi, minkä seurauksena kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkintamenettelyn asianmukainen sujuminen vaikeutuu, hakemuksen tai valituksen katsotaan tulleen implisiittisesti peruutetuksi tämän lain 81 §:n säännösten mukaisesti.”
18
Kyseisen lain 81 §:ssä säädettiin seuraavaa:
”1.   Jos on perusteltu syy katsoa, että hakija on implisiittisesti peruuttanut hakemuksensa, asian ratkaisemisen osalta toimivaltaiset viranomaiset tutkivat asianmukaisesti hakemuksen sisällön tämän lain 4 §:n mukaisesti yksikön käytettävissä olevien tietojen perusteella, ja jos ne katsovat, ettei hakemus ole perusteltu, hylkäävät hakemuksen. Jos hakemuksen sisällön asianmukainen tutkiminen ei ole mahdollista yksikön käytettävissä olevien tietojen perusteella ja edellä olevan momentin mukaisesti, toimivaltaiset viranomaiset lopettavat hakemuksen tutkinnan ja antavat keskeyttämispäätöksen. Päätöksellä, jolla kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittely keskeytetään, määrätään samanaikaisesti hakijan palauttamisesta lain 3907/2011 tai lain 3386/2005 säännösten mukaisesti. Edellä mainitut toimet annetaan tiedoksi tämän lain 82 §:n säännösten mukaisesti.
2.   Hakemus oletetaan implisiittisesti peruutetuksi muun muassa silloin, kun on osoitettu, että hakija
a)
ei ole vastannut pyyntöihin toimittaa tapauksensa kannalta olennaisia tietoja – – tai
b)
ei ole saapunut [riippumattomassa] muutoksenhakulautakunnassa järjestettyyn henkilökohtaiseen puhutteluun tai istuntoon tämän lain 77 ja 97 §:n mukaisesti, vaikka hänet on kutsuttu pätevästi, tai
c)
on paennut säilöönottopaikastaan – –
d)
on lähtenyt siitä paikasta, jossa hän asui, pyytämättä siihen lupaa ja ilmoittamatta siitä toimivaltaisille viranomaisille, vaikka hänellä oli siihen velvollisuus, tai lähtenyt maasta saamatta siihen lupaa toimivaltaisilta vastaanottavilta viranomaisilta tai
e)
ei ole noudattanut tämän lain 78 §:n mukaisia velvollisuuksiaan tai ei ole täyttänyt velvollisuutta ilmoittautua säännöllisesti viranomaisille tai muita yhteydenpitoa koskevia velvollisuuksia – – tai
f)
ei ole ilmoittautunut kansainvälisen suojelun hakijan korttinsa uusimiseksi [viimeistään] sen voimassaolon päättymispäivää seuraavana päivänä 70 §:n mukaisesti tai
g)
ei tee yhteistyötä viranomaisten kanssa vastoin 78 §:n – – mukaista yhteistyövelvollisuuttaan
– –
3.   Hakija voi tehdä valituksen tämän pykälän 1 momentissa tarkoitetuista hylkäämispäätöksistä riippumattomille muutoksenhakulautakunnille tämän lain 92 §:n mukaisesti.
4.   Jos tehdään 1 momentissa tarkoitettu keskeyttämispäätös, hakijalla on oikeus pyytää keskeyttämispäätöksen tehneeltä viranomaiselta yhden kerran yhdeksän (9) kuukauden kuluessa kyseisen päätöksen tekemisestä, että hänen tapauksensa tutkintamenettelyä jatketaan tai että hänellä on oikeus tehdä uusi hakemus, johon ei sovelleta 89 §:ssä tarkoitettua [myöhempiä hakemuksia] koskevaa menettelyä. Hakijaa ei saa poistaa maasta eikä mitään palauttamispäätöstä saa panna täytäntöön niin kauan kuin tätä hakemusta ei ole lopullisesti ratkaistu.”
19
Lain 4636/2019 92 §:n, jonka otsikko on ”Muutoksenhakuoikeus”, 1 ja 4 momentissa säädettiin seuraavaa:
”1.   Hakijalla on oikeus tehdä lain 4375/2016 7 §:n 5 momentissa tarkoitettu hallinnollinen valitus lain 4375/2016 4 §:ssä tarkoitetulle valitusten tutkinnasta vastaavalle viranomaiselle
a)
päätöksestä, jolla kansainvälistä suojelua koskeva hakemus hylätään perusteettomana tavanomaisessa menettelyssä tai jolla kansainvälinen suojeluasema peruutetaan, tai päätöksestä, jolla myönnetään kansainvälinen suojeluasema siltä osin kuin sillä kieltäydytään tunnustamasta hakijalle pakolaisasemaa, kolmenkymmenen (30) päivän kuluessa päätöksen tiedoksi antamisesta tai siitä päivästä, jona valituksen tekijän katsotaan saaneen siitä tiedon 82 §:n 5 momentin mukaisesti;
b)
päätöksestä, jolla kansainvälistä suojelua koskeva hakemus jätetään tutkimatta tai hylätään nopeutetussa menettelyssä – –
– –
4.   Jos valitus hylätään, hakija – jollei hän ole ilman huoltajaa oleva alaikäinen – pidetään ennen hänen lähtöään säilöönottokeskuksessa, kunnes hänet on poistettu maasta tai kunnes hänen hakemuksensa on lopullisesti hyväksytty. Myöhemmän hakemuksen jättäminen ja/tai kumoamiskanteen nostaminen ja/tai lykkäämisen hakeminen ei johda suoraan lain nojalla säilöönoton lopettamiseen.”
20
Kyseisen lain 95 §:n 1 momentissa säädettiin seuraavaa:
”Jos valitus tehdään, toimivaltainen vastaanottava viranomainen ilmoittaa samana päivänä hakijalle, minä päivänä tämän valituksen osalta pidetään istunto.”
21
Kyseisen lain 97 §:n 2 momentissa säädettiin seuraavaa:
”Riippumattomissa muutoksenhakulautakunnissa käytävässä menettelyssä valittajalla on velvollisuus saapua paikalle henkilökohtaisesti tai oikeudenkäyntiasianajajan välityksellä, jollei 78 §:n 3 momentista muuta johdu. Jos hakija ei saavu paikalle henkilökohtaisesti tai ei toimita 78 §:n 3 momentissa tarkoitettua todistusta, hänen katsotaan valittaneen vain viivyttääkseen jo tehdyn tai välittömästi odotettavissa olevan maastapoistamista tai oleskelun päättämistä muilla keinoin koskevan päätöksen täytäntöönpanoa tai estääkseen sen, ja hänen valituksensa hylätään selvästi perusteettomana.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
22
FO, joka on Irakin kansalainen, teki 28.2.2019 kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen Perifereiako Grafeio Asylou Samoulle (Samosin alueellinen turvapaikkavirasto, Kreikka), koska hänen henkensä on uhattuna hänen alkuperämaassaan.
23
FO täsmensi Perifereiako Grafeio Asylou Thessalonikisissa (Thessalonikin alueellinen turvapaikkavirasto, Kreikka) 24.2.2020 suoritetussa puhuttelussa olleensa rakkaussuhteessa nuoreen naiseen, minkä vuoksi eräs kyseisen naisen perheenjäsen oli hyökännyt hänen kimppuunsa ja vahingoittanut häntä ampuma-aseella. FO väitti ilmoittaneensa tästä tapahtumasta poliisille, joka ei ollut ryhtynyt kuitenkaan toimenpiteisiin. Koska FO oli mainitun tapahtuman jälkeen jatkanut suhdettaan kyseiseen naiseen, hänestä tehtiin hänen mukaansa heimon päätös, jossa vaadittiin hänen surmaamistaan. FO toimitti kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa tutkimista koskevassa hallinnollisessa menettelyssä 1.10.2018 päivätyn asiakirjan, joka on osoitettu siihen liitetyn epävirallisen käännöksen mukaan ”kaikille heimoille ja [jossa] määrätään, että hakija on surmattava heimoon kohdistuvan väärinkäytöksensä vuoksi”.
24
Thessalonikin alueellinen turvapaikkavirasto hylkäsi 18.5.2020 tekemällään päätöksellä FO:n tekemän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen sillä perusteella, etteivät FO:n väitteet hänen suhteestaan nuoreen naiseen ja syyt, joiden vuoksi hän oli joutunut lähtemään maastaan, olleet uskottavia. Sitä 1.10.2018 päivättyä asiakirjaa, jossa väitetään määrätyn FO:n surmaamisesta, ei hyväksytty ratkaisevaksi todisteeksi, koska siinä esitetyt väitteet eivät olleet täsmällisiä eikä niiden todenperäisyyttä ollut mahdollista selvittää.
25
FO teki 27.8.2021 tästä päätöksestä valtuutetun asianajajan avustuksella valituksen kolmanteen riippumattomaan muutoksenhakulautakuntaan. Hänelle ilmoitettiin tämän valituksen jättämisen yhteydessä ensinnäkin, että valituksen tutkintapäiväksi oli vahvistettu 11.10.2021, toiseksi, että tämäntyyppisen valituksen tutkintamenettely on yleensä kirjallinen mutta että jos hänet kutsutaan paikalle suulliseen käsittelyyn, hänelle ilmoitettaisiin siitä vähintään kymmenen työpäivää ennen hänen valituksensa tutkintapäivää, ja kolmanneksi, että vaikka häntä ei kutsuttaisi istuntoon, hänen oli joka tapauksessa saavuttava henkilökohtaisesti kyseiseen lautakuntaan valituksen tutkintapäivänä klo 9.30, paitsi jos hän oleskelee laillisesti vastaanotto- ja tunnistuskeskuksessa tai jos häneen on kohdistettu toimenpide, jolla hänen liikkumisensa tai oleskelunsa on rajoitettu Attikan alueen (Kreikka) ulkopuolella sijaitsevaan paikkaan.
26
FO ei saapunut henkilökohtaisesti kolmanteen riippumattomaan muutoksenhakulautakuntaan sinä päivänä, jolloin istunto hänen valituksensa tutkimiseksi pidettiin. Varmistuttuaan siitä, ettei FO asunut vastaanotto- ja tunnistuskeskuksessa eikä häneen ollut kohdistettu mitään liikkumista rajoittavaa toimenpidettä ja ettei ollut myöskään ilmeistä, että kyse olisi sellaisesta ylivoimaisesta esteestä, jonka johdosta FO:n oli mahdotonta saapua istuntoon, riippumaton muutoksenhakulautakunta hylkäsi valituksen lain 4636/2019 97 §:n 2 momentin nojalla selvästi perusteettomana tutkimatta sen sisältöä. Lisäksi se määräsi lain 3907/2011 22 §:n 4 momentin nojalla FO:n osalta palauttamistoimenpiteestä myöntämättä aikaa vapaaehtoista maasta poistumista varten.
27
FO nosti kyseisestä päätöksestä kumoamiskanteen Dioikitiko Protodikeio Thessalonikisssa (Thessalonikin hallintotuomioistuin, Kreikka), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, ja väitti, että kolmas riippumaton muutoksenhakulautakunta on lainvastaisesti hylännyt hänen valituksensa yksinomaan sillä perusteella, ettei hän ollut ollut läsnä valituksen tutkimiseksi pidetyssä istunnossa, eikä se ole tutkinut valitusta riittävästi sisällöllisesti, vaikka hän ei ollut voinut saapua tähän istuntoon sellaisten taloudellisten vaikeuksien vuoksi, jotka olivat estäneet häntä matkustamasta Thessalonikista, jossa hän asuu, Ateenaan (Kreikka).
28
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa aluksi, että riippumattomat muutoksenhakulautakunnat on perustettu lain 4375/2016 4 §:n 1 momentilla, jotta taataan direktiivin 2013/32 46 artiklassa ja perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistettu oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin henkilöille, joiden osalta on tehty päätös haetun kansainvälisen suojelun epäämisestä. Se katsoo, että kun otetaan huomioon 31.1.2013 annettuun tuomioon D. ja A. (C‑175/11, EU:C:2013:45) perustuva oikeuskäytäntö, kyseiset lautakunnat ovat direktiivin 2013/32 46 artiklassa tarkoitettuja tuomioistuimia.
29
Tämän täsmennyksen jälkeen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, ovatko kansallisessa lainsäädännössä säädetty velvollisuus saapua henkilökohtaisesti kyseisiin lautakuntiin ja tämän velvollisuuden noudattamatta jättämisen seuraukset yhteensopivia direktiivin 2013/32 46 artiklan kanssa ja – koska kyseisessä direktiivissä ei ole erityistä sääntöä kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden saapumisesta asiaa käsittelevään lainkäyttöelimeen – vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteen kanssa.
30
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tältä osin ensinnäkin, että direktiivin 2013/32 46 artiklan 1 ja 3 kohdassa edellytetään, että tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi kansainvälisen suojelun hakija on saattanut asian, suorittaa tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen ex nunc ‑tutkimisen kaikilta osin, mitä pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa lainsäädännössä ei sen mukaan taata, jollei hakija saavu henkilökohtaisesti riippumattomiin muutoksenhakulautakuntiin, koska tässä tapauksessa valitus hylätään ilmeisen perusteettomana tutkimatta sen sisältöä.
31
Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, onko tällaisissa muutoksenhakulautakunnissa käytävää menettelyä verrattava vastaavuusperiaatetta sovellettaessa menettelyyn muissa hallintoviranomaisissa, jotka käsittelevät hallinnollisia oikeussuojakeinoja, tai menettelyyn, jota sovelletaan kanteeseen tai hallintotuomioistuimessa nostettavaan kumoamiskanteeseen. Se täsmentää, ettei asianomaisen henkilön tarvitse kummassakaan näistä tapauksista saapua paikalle henkilökohtaisesti, kun hänen oikeussuojakeinoaan tutkitaan, vaan hän voi käyttää edustajana muun muassa valtuutettua asianajajaa.
32
Kolmanneksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tehokkuusperiaatteesta, että lain 4636/2019 97 §:n 2 momentilla pyritään siihen, että riippumattomat muutoksenhakulautakunnat voivat varmistua siitä, että kansainvälistä suojelua hakevilla henkilöillä on edelleen intressi valituksen lopputulokseen ja että he ovat edelleen Kreikan alueella, jotta vältetään näiden hakijoiden kannalta kohdetta vaille jääneiden hakemusten tutkiminen sisällöllisesti ja nopeutetaan muiden valitusten tutkimista. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii kuitenkin, onko kyseinen säännös – jonka mukaan hakijat, jotka eivät kuulu minkään kyseisen lain 78 §:n 3 momentissa tarkoitetun poikkeuksen soveltamisalaan, joutuvat matkustamaan mistä tahansa Kreikan paikkakunnalta näiden lautakuntien kotipaikkaan Ateenaan voimatta käyttää edustajanaan asianajajaa tai muuta henkilöä, ja jossa säädetään olettamasta, jonka mukaan valituksen tekeminen on väärinkäyttöä, jos tätä menettelyllistä velvollisuutta ei ole noudatettu – sellainen, että sen johdosta unionin oikeuden soveltaminen on mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa ja että se aiheuttaa kyseisille hakijoille kohtuuttoman rasitteen.
33
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa tältä osin, että lain 4636/2019 97 §:n 2 momentissa säädetään tällaisissa tapauksissa valituksen hylkäämisestä ilmeisen perusteettomana, kun taas direktiivissä 2013/32 säädetään jäsenvaltioiden mahdollisuudesta säätää olettamasta, jonka mukaan kansainvälistä suojelua koskeva hakemus on peruutettu implisiittisesti, jos jotakin kyseisessä direktiivissä säädettyä velvollisuutta vastata viranomaisille ei noudateta. Kyseisen direktiivin mukaan näet tällaisen hakemuksen hylkääminen ilmeisen perusteettomana edellyttää sitä, että hakemus on ainakin perusteeton.
34
Direktiivin 2008/115 7 artiklan 4 kohdan ja 11 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan lisäksi tällaisen hakemuksen hylkääminen ilmeisen perusteettomana estää myöntämästä aikaa vapaaehtoista poistumista varten ja johtaa lisäksi maahantulokiellon määräämiseen kolmannen maan kansalaiselle. Vaikka direktiivin 2013/32 46 artiklan 11 kohdassa säädetään, että jäsenvaltiot voivat säätää edellytyksistä, joiden perusteella voidaan olettaa, että kansainvälistä suojelua hakeva henkilö on peruuttanut oikeussuojakeinonsa implisiittisesti tai luopunut siitä implisiittisesti, sekä tällöin noudatettavista menettelysäännöistä, kyseiseen direktiiviin ei sisälly myöskään mitään säännöstä, joka koskisi mahdollisuutta hylätä oikeussuojakeinot ilmeisen perusteettomina.
35
Tässä tilanteessa Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Kun otetaan huomioon direktiivin 2013/32 46 artiklan mukaisen oikeussuojakeinon merkitys, voiko lainsäätäjä säätää olettamasta, jonka mukaan valituksen tekeminen on väärinkäyttöä, minkä seurauksena se on hylättävä ilmeisen perusteettomana ilman asian ex nunc ‑tutkimista kaikilta osin (mikä johtaa myös siihen, että aikaa vapaaehtoista poistumista varten ei myönnetä lain 3907/2011 22 §:n 4 momentin ja direktiivin 2008/115 7 artiklan mukaisesti), siitä syystä, että [kansainvälistä suojelua hakeva] henkilö ei ole saapunut henkilökohtaisesti valitusta tutkivaan lautakuntaan?
2)
a)
Jos tämän kysymyksen todetaan kuuluvan jäsenvaltioiden menettelyllisen itsemääräämisoikeuden piiriin, olisiko vastaavuusperiaatteen tarkastelun yhteydessä katsottava, että vertailukelpoisilla kansallisilla menettelysäännöillä tarkoitetaan menettelysääntöjä, jotka koskevat menettelyä kansallisen oikeuden mukaisia hallinnollisia muutoksenhakukeinoja käsittelevissä hallinnollisissa lautakunnissa, vai menettelysääntöjä, jotka koskevat aineellisin perustein nostettavaa kannetta (tai kumoamiskannetta) hallinnollisessa tuomioistuimessa?
b)
Onko velvollisuutta saapua paikalle henkilökohtaisesti (tai velvollisuutta lähettää lain 4636/2019 78 §:n 3 momentissa tarkoitettu todistus niissä tapauksissa, joissa näin säädetään) koskeva säännös yhdenmukainen unionin oikeuden tehokkuusperiaatteen ja erityisesti tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden tehokkaan käyttämisen kanssa? Onko tässä yhteydessä lisäksi merkitystä yhtäältä sillä, missä määrin lain 4636/2019 97 §:n 2 momentissa tarkoitettu olettama, jonka mukaan valituksen tekeminen on väärinkäyttöä, vastaa yleistä kokemusta, ja toisaalta sillä, että käsiteltäessä kansainvälistä suojelua koskevia hakemuksia (ensimmäisessä asteessa) sama menettely johtaisi olettamaan hakemuksen implisiittisestä peruuttamisesta eikä hakemuksen hylkäämiseen ilmeisen perusteettomana?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Alustavat huomautukset
36
Siltä osin kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii direktiivin 2013/32 46 artiklan, jossa säädetään oikeussuojakeinoista sellaisen viranomaisen päätöksien osalta, jolla on toimivalta ratkaista kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset ensimmäisessä asteessa, täytäntöönpanemiseksi annetun kansallisen lainsäädännön yhteensoveltuvuutta, on aluksi selvitettävä, voidaanko riippumattomia muutoksenhakulautakuntia, jotka luonnehditaan lain 4399/2016, jolla muutetaan lakia 4375/2016, 86 §:n perusteluissa lainkäyttöelimiin verrattaviksi elimiksi ja jotka on perustettu viimeksi mainitun lain 4 §:n 1 momentilla, pitää kyseisen direktiivin 46 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina ”tuomioistuimina”, joilla voidaan taata oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin.
37
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää tältä osin, että vaikka riippumattomia muutoksenhakulautakuntia ei pidetä kansallisessa oikeusjärjestyksessä tarkoitettuina tuomioistuimina, ne käyttävät kuitenkin tuomiovaltaa, mitä ei voida kyseenalaistaa sillä, että niiden toimista voidaan nostaa kumoamiskanne toimivaltaisissa hallintotuomioistuimissa, joiden ratkaisut on pantava täytäntöön.
38
Aluksi on todettava, että direktiivin 2013/32 46 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansainvälistä suojelua hakevilla henkilöillä on oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin tuomioistuimessa muutoksen hakemiseksi erilaisiin toimiin, jotka koskevat heidän tekemäänsä kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta ja joihin kuuluu muun muassa päätös tällaisen hakemuksen hylkäämisestä perusteettomana. Lisäksi on niin, että – kuten direktiivin 2013/32 johdanto-osan 50 perustelukappaleessa todetaan – unionin oikeuden perusperiaatteen mukaan muun muassa kansainvälistä suojelua koskevista hakemuksista tehtyjen päätösten osalta on oltava olemassa tehokkaat oikeussuojakeinot tuomioistuimessa.
39
Unionin tuomioistuin on viitannut tältä osin sen selvittämiseksi, onko jokin elin ”tuomioistuin” käytettäessä tehokkaita oikeussuojakeinoja pakolaisaseman myöntämistä tai poistamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista 1.12.2005 annetussa neuvoston direktiivissä 2005/85/EY (EUVL 2005, L 326, s. 13) tarkoitetun määrittävän viranomaisen päätösten osalta, samoihin kriteereihin, jotka on kehitetty arvioitaessa sitä, onko ennakkoratkaisua pyytänyt elin SEUT 267 artiklassa tarkoitettu ”tuomioistuin” (ks. vastaavasti tuomio 31.1.2013, D. ja A., C‑175/11, EU:C:2013:45, 83 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), kun otetaan huomioon, että kyseisen direktiivin johdanto-osan 27 perustelukappaleen ensimmäisessä virkkeessä viitataan nimenomaisesti SEUT 267 artiklassa tarkoitettuun tuomioistuimeen. Tätä arviointia ei muuta mitenkään se, ettei direktiivin 2013/32 johdanto-osan 50 perustelukappaleessa ole tällaista viittausta.
40
Unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee näin ollen, että arvioitaessa sitä, onko toimivaltainen elin tuomioistuin, on otettava huomioon useita seikkoja, joita ovat muun muassa elimen lakisääteisyys, pysyvyys, sen tuomiovallan pakottavuus, menettelyn kontradiktorisuus, toimiminen oikeussääntöjen soveltajana ja riippumattomuus (ks. vastaavasti tuomio 17.9.1997, Dorsch Consult, C‑54/96, EU:C:1997:413, 23 kohta ja tuomio 7.5.2024, NADA ym., C‑115/22, EU:C:2024:384, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
41
Nyt käsiteltävässä asiassa pääasiassa sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä perustetaan riippumattomia muutoksenhakulautakuntia, jotka ovat toimivaltaisia ratkaisemaan kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden tekevät valitukset sellaisten päätösten valvomiseksi oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen osalta, joilla heidän tekemänsä hakemukset hylätään ensimmäisessä asteessa.
42
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista tiedoista ilmenee tältä osin aluksi, että kaikki nämä lautakunnat koostuvat suurilta osin yleisten hallintotuomioistuinten tuomareista, joiden toimikausi on kolme vuotta ja jotka ovat henkilökohtaisesti ja toiminnallisesti riippumattomia hoitaessaan tehtäviään. Nämä lautakunnat ovat lisäksi ulkopuolisia niiden käsiteltäväksi saatetun valituksen asianosaisiin nähden, eikä yksikään niiden jäsenistä edusta hallintoa, millä taataan puolueettomuuden periaatteen noudattaminen. Tämän jälkeen on todettava, että lautakunnissa käydyssä menettelyssä kunnioitetaan oikeutta tulla kuulluksi ja puolustautumisoikeuksia ja otetaan huomioon kansainvälistä suojelua koskevan menettelyn erityispiirteet, jotka edellyttävät luottamuksellisuuden kunnioittamista. Lopuksi on todettava, että näiden lautakuntien päätökset tehdään perusteellisen oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen tutkimisen jälkeen, ja niissä on kattavat, erityiset ja konkreettiset perustelut. Päätökset sitovat asianosaisia, erityisesti toimivaltaista ministeriä, ja ne voidaan riitauttaa ainoastaan hallintotuomioistuimissa nostetulla kumoamiskanteella.
43
Erityisesti riippumattomuutta koskevasta kriteeristä on todettava, että se, että riippumattomien muutoksenhakulautakuntien toimet kuuluvat yleisten hallintotuomioistuimien harjoittaman tuomioistuinvalvonnan piiriin, on sinällään omiaan suojaamaan näitä lautakuntia mahdollisilta houkutuksilta taipua sellaisiin ulkoisiin toimenpiteisiin tai painostukseen, jotka voivat vaarantaa niiden jäsenten riippumattomuuden (ks. analogisesti tuomio 31.1.2013, D. ja O., C‑175/11, EU:C:2013:45, 103 kohta).
44
Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamasta selvityksestä muuta johdu, on siis todettava, että pääasiassa kyseessä olevalla kansallisella lainsäädännöllä perustetut riippumattomat muutoksenhakulautakunnat, jotka käsittelevät kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden tekemiä valituksia heidän osaltaan tehdyistä päätöksistä, täyttävät edellytykset sille, että niitä voidaan pitää direktiivin 2013/32 46 artiklassa tarkoitettuina tuomioistuimina. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamat tiedot ja Kreikan hallituksen ja Euroopan komission esittämät argumentit eivät näet sisällä sellaisia seikkoja, joilla voitaisiin kyseenalaistaa tämä arviointi unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä, sellaisena kuin se on palautettu mieleen tämän tuomion 40 kohdassa, ilmenevien kriteerien nojalla.
Esitettyjen kysymysten tarkastelu
45
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kahdella kysymyksellään, jotka on tutkittava yhdessä, lähinnä, onko direktiivin 2013/32 46 artiklaa, luettuna perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa, tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jossa siinä tapauksessa, että kansainvälistä suojelua hakenut henkilö ei noudata menettelyllistä velvollisuutta saapua henkilökohtaisesti tuomioistuimeen, joka on toimivaltainen ratkaisemaan hänen valituksensa hänen hakemuksensa hylkäävästä päätöksestä, otetaan käyttöön olettama, jonka mukaan valituksen tekeminen on väärinkäyttöä, ja säädetään, että valitus on hylättävä ilmeisen perusteettomana sen sisältöä mitenkään tutkimatta.
46
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen epäilyt unionin oikeuden tulkinnasta johtuvat siitä, että direktiivin 2013/32 46 artiklan saattamiseksi osaksi kansallista oikeusjärjestystä annetun kansallisen lainsäädännön mukaan on niin, että jos kansainvälistä suojelua hakenut henkilö ei saavu henkilökohtaisesti tuomioistuimeen, joka on toimivaltainen ratkaisemaan hänen valituksensa hänen hakemuksensa hylkäävästä päätöksestä, valituksen ainoana tarkoituksena katsotaan olevan viivyttää jo tehdyn tai välittömästi odotettavissa olevan maasta poistamista tai oleskelun päättämistä muilla keinoin koskevan päätöksen täytäntöönpanoa tai estää se, ja se on hylättävä ilmeisen perusteettomana. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan se, ettei henkilö ole saapunut henkilökohtaisesti toimivaltaiseen tuomioistuimeen, voi kuitenkin johtua syistä, joilla ei ole yhteyttä aikomukseen estää jo tehdyn tai välittömästi odotettavissa olevan, hakijan maastapoistamista tai hänen oleskelunsa päättämistä muilla keinoin koskevan päätöksen täytäntöönpanoa tai viivyttää sitä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo lisäksi, että direktiivin 2013/32 mukaan siitä, ettei kyseinen hakija ole noudattanut velvollisuuttaan saapua viranomaiseen, seuraa olettama kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen implisiittisestä peruuttamisesta eikä siitä seuraa kyseisen hakemuksen hylkääminen ilmeisen perusteettomana.
47
Aluksi on huomautettava, että direktiivin 2013/32 46 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on taattava kansainvälisen suojelun hakijoille oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin tuomioistuimessa muutoksen hakemiseksi päätöksiin, jotka koskevat heidän tekemiään hakemuksia ja joihin kuuluu muun muassa päätös, jolla kansainvälistä suojelua koskeva hakemus hylätään perusteettomana; siinä ei kuitenkaan määritetä tyhjentävästi tätä oikeussuojakeinoa koskevia menettelysääntöjä.
48
Tämän jälkeen direktiivin 2013/32 46 artiklan 3 kohdassa, jonka tarkoituksena on täsmentää tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden ulottuvuutta, säädetään, että jäsenvaltioiden on kyseisen direktiivin 46 artiklan 1 kohdan noudattamiseksi varmistettava, että tuomioistuin, jossa kansainvälistä suojelua koskevasta hakemuksesta tehty päätös on riitautettu, suorittaa ”sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen ex nunc ‑tutkimisen kaikilta osin, mukaan lukien tarvittaessa kansainvälisen suojelun tarpeen tutkiminen direktiivin [2011/95] mukaisesti” (ks. vastaavasti tuomio 25.7.2018, Alheto, C‑585/16, EU:C:2018:584, 105 ja 106 kohta).
49
Erityisesti direktiivin 2013/32 46 artiklan 3 kohdan mukaan kansainvälistä suojelua hakevan henkilön käyttämän oikeussuojakeinon on sisällettävä se, että tuomioistuin tutkii kaikki tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joiden avulla se kykenee arvioimaan käsiteltävänään olevan tapauksen ajantasaisesti, siten, että kansainvälistä suojelua koskeva hakemus voidaan käsitellä perusteellisesti, ilman että asiaa on tarpeen palauttaa määrittävälle viranomaiselle. Tällainen tulkinta edistää direktiivin 2013/32 tavoitetta taata se, että nämä hakemukset käsitellään mahdollisimman nopeasti, tämän kuitenkaan rajoittamatta asianmukaisen ja perusteellisen tutkinnan suorittamista (tuomio 8.2.2024, Saksan liittotasavalta (Myöhemmän hakemuksen tutkittavaksi ottaminen), C‑216/22, EU:C:2024:122, 58 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
50
Direktiivin 2013/32 46 artiklan 4 kohdan ensimmäisessä virkkeessä jätetään lopuksi jäsenvaltioiden tehtäväksi säätää tarpeellisista säännöistä, joita kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden on noudatettava käyttäessään oikeuttaan tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin (tuomio 9.9.2020, Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Myöhemmän hakemuksen hylkääminen – Muutoksenhaun määräaika), C‑651/19, EU:C:2020:681, 33 kohta).
51
Vaikka asiaa koskevien unionin sääntöjen puuttuessa menettelysäännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla turvataan unionin oikeusjärjestyksestä johdetut yksityisten oikeudet, on vahvistettava jäsenvaltioiden menettelyllisen itsemääräämisoikeuden periaatteen nojalla sisäisessä oikeusjärjestyksessä, kunhan vastaavuus- ja tehokkuusperiaatetta noudatetaan (ks. vastaavasti tuomio 3.4.2025, Barouk, C‑283/24, EU:C:2025:236, 37 kohta), jäsenvaltioiden vastuulla on kuitenkin varmistaa, että kussakin tapauksessa kunnioitetaan mainittujen oikeuksien tehokasta oikeussuojaa koskevaa oikeutta, sellaisena kuin se on taattu perusoikeuskirjan 47 artiklassa (ks. vastaavasti tuomio 14.5.2020, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság, C‑924/19 PPU ja C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, 142 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
52
Direktiivin 2013/32 46 artiklassa tarkoitetun oikeussuojakeinon ominaispiirteet on siis määritettävä perusoikeuskirjan 47 artiklan mukaisesti; sen mukaan jokaisella, jonka unionin oikeudessa taattuja oikeuksia ja vapauksia on loukattu, on oltava käytettävissään tehokkaat oikeussuojakeinot tuomioistuimessa. Tästä seuraa, että jokaisen jäsenvaltion, jota tämä direktiivi sitoo, on mukautettava kansallista oikeuttaan siten, että kansainvälistä suojelua hakevat henkilöt voivat käyttää oikeuttaan saada tehokasta oikeussuojaa, sellaisena kuin tämä oikeus taataan perusoikeuskirjan 47 artiklassa ja konkretisoidaan direktiivin 2013/32 46 artiklassa (ks. vastaavasti tuomio 8.2.2024, Saksan liittotasavalta (Myöhemmän hakemuksen tutkittavaksi ottaminen), C‑216/22, EU:C:2024:122, 61 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
53
Nyt käsiteltävässä tapauksessa lain 4636/2019 92 §:ssä, jolla direktiivin 2013/32 46 artikla saatetaan osaksi kansallista oikeusjärjestystä, säädetään kansainvälistä suojelua hakevan henkilön oikeudesta valittaa päätöksestä, jolla hänen hakemuksensa on hylätty. Kyseisen lain 97 §:ssä säännellään menettelyä, jota noudattaen valitus tutkitaan riippumattomissa muutoksenhakulautakunnissa. Kyseisen 97 §:n 2 momentin mukaan kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden on riippumatta siitä, missä paikassa he oleskelevat Kreikassa, matkustettava näiden lautakuntien kotipaikkaan saapuakseen niihin henkilökohtaisesti, jolleivät he kuulu jonkin kyseisen lain 78 §:n 3 momentissa säädetyn poikkeuksen soveltamisalaan. Kaikkien näiden lautakuntien kotipaikka on kuitenkin Ateena. Lisäksi kyseisen lain 97 §:n 2 momentin toisessa virkkeessä säädetään tämän henkilökohtaista saapumista koskevan velvollisuuden noudattamatta jättämisen oikeudellisena seurauksena, että hakijan katsotaan hakeneen muutosta vain viivyttääkseen jo tehdyn tai välittömästi odotettavissa olevan maastapoistamista tai oleskelun päättämistä muilla keinoin koskevan päätöksen täytäntöönpanoa tai estääkseen sen ja että hänen valituksensa hylätään selvästi perusteettomana.
54
Kun pääasiassa kyseessä olevassa lainsäädännössä otetaan käyttöön tämä menettelyvaatimus ja säädetään, että sen noudattamatta jättäminen johtaa tällaiseen seuraukseen, siinä tosin vain määritellään yksityiskohtaiset säännöt, joiden mukaisesti hakijat voivat hakea muutosta päätökseen, jolla heidän kansainvälistä suojelua koskeva hakemuksensa on hylätty. Nämä yksityiskohtaiset säännöt ovat kuitenkin omiaan rajoittamaan näiden hakijoiden oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan, koska niissä asetetaan heille rajoite, joka liittyy heidän fyysiseen läsnäoloonsa asiaa käsittelevissä riippumattomissa muutoksenhakulautakunnissa käytävässä menettelyssä, koska muutoin on mahdollista soveltaa olettamaa siitä, että he ovat peruttaneet hakemuksensa implisiittisesti, ja hakemukset hylätään ilmeisen perusteettomina tutkimatta mitenkään niiden sisältöä.
55
Perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan mukaan perusoikeuskirjassa vahvistettujen oikeuksien ja vapauksien käyttämistä voidaan rajoittaa, jos näistä rajoituksista säädetään lailla, jos niissä kunnioitetaan kyseisten oikeuksien ja vapauksien keskeistä sisältöä ja jos ne ovat suhteellisuusperiaatteen mukaisesti välttämättömiä ja vastaavat tosiasiallisesti unionin tunnustamia yleisen edun mukaisia tavoitteita tai tarvetta suojella muiden henkilöiden oikeuksia ja vapauksia (tuomio 6.10.2020, Luxemburgin valtio (Muutoksenhakuoikeus verotietopyyntöön), C‑245/19 ja C‑246/19, EU:C:2020:795, 51 kohta).
56
Tältä osin on huomautettava, että vaikka direktiivissä 2013/32 ei säädetä sellaisista erityisistä vaatimuksista, jotka koskevat hakijaan sovellettavia menettelyllisiä velvollisuuksia tutkittaessa hänen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa hylkäämisestä tehtyyn päätökseen kohdistettua tehokasta oikeussuojakeinoa, kuten henkilökohtaisesta saapumisesta, eikä näiden velvollisuuksien noudattamatta jättämisen seurauksista, direktiivin 2013/32 46 artiklan 11 kohdassa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus säätää kansallisessa lainsäädännössään edellytyksistä, joiden perusteella voidaan olettaa, että hakija on implisiittisesti peruuttanut kyseisen 46 artiklan 1 kohdan mukaiset oikeussuojakeinonsa tai luopunut niistä, sekä tällöin noudatettavista menettelysäännöistä.
57
Kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa lainsäädännössä säädetyllä menettelyvaatimuksella ja sen noudattamatta jättämisen seurauksella pyritään takaamaan se, että hakijoilla on todellinen intressi muutoksenhakuun, tarkastamalla, että he ovat Kreikan valtion alueella sillä hetkellä, kun valitus tutkitaan, ja edistämään siten menettelyn moitteetonta ja nopeaa kulkua toimivaltaisessa tuomioistuimessa. Tällaisten valitusten käsittelyn nopeutta ja tuomioistuinjärjestelmän tehokkuuden säilyttämistä koskevat tavoitteet ovat hyväksyttäviä päämääriä siltä osin kuin niillä osaltaan edistetään sitä, että näitä valituksia käsittelevät tuomioistuimet keskittyvät sellaisten hakijoiden valituksiin, joilla on todellinen intressi muutoksenhakunsa lopputulokseen. Ne ovat siten hyväksyttäviä tavoitteita ja oikeuttavat ottamaan käyttöön pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen olettaman, joka on sekä jäsenvaltioiden että tällaista suojelua hakevien henkilöiden edun mukainen, kuten kyseisen direktiivin johdanto-osan 18 perustelukappaleessa täsmennetään.
58
Unionin tuomioistuin on näet jo todennut, että menettelysäännöt, joilla varmistetaan selvästi perusteettomien kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten nopeampi käsittely, mahdollistavat sellaisten henkilöiden tekemien hakemusten tehokkaamman käsittelyn, joille voidaan perustellusti myöntää pakolaisasema, ja niillä siten osaltaan edistetään kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten tutkintamenettelyn moitteetonta kulkua (ks. vastaavasti tuomio 9.9.2020, Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Myöhemmän hakemuksen hylkääminen – Muutoksenhaun määräaika), C‑651/19, EU:C:2020:681, 54 ja 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
59
Kansallinen säännöstö, jossa säädetään velvollisuudesta saapua henkilökohtaisesti tuomioistuimeen, joka on toimivaltainen ratkaisemaan valituksen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen hylkäämisestä tehdystä päätöksestä, ja – jos tätä velvollisuutta ei noudateta – senkaltaisesta olettamasta kuin olettama tällaisen hakemuksen implisiittisestä peruuttamisesta tai siitä luopumisesta, voi siis lähtökohtaisesti olla perusteltu, kun direktiivillä 2013/32 tavoiteltava nopeuden päämäärä, oikeusvarmuuden periaate ja kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten tutkintamenettelyn moitteeton kulku otetaan huomioon (ks. analogisesti tuomio 9.9.2020, Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Myöhemmän hakemuksen hylkääminen – Muutoksenhaun määräaika), C‑651/19, EU:C:2020:681, 56 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
60
Jäsenvaltion lainsäädännön, jolla pannaan täytäntöön direktiivin 2013/32 46 artiklan 1 kohdassa säädetty oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin, on kuitenkin oltava suhteellisuusperiaatteen mukainen, mikä edellyttää muun muassa, että sillä voidaan taata sen tavoitteen toteutuminen, että sillä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi, ja että se on oikeasuhteinen (ks. analogisesti tuomio 6.10.2020, Luxemburgin valtio (Muutoksenhakuoikeus verotietopyyntöön), C‑245/19 ja C‑246/19, EU:C:2020:795, 85 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
61
Ensinnäkin on todettava, että – kuten tämän tuomion 53 ja 57 kohdasta ilmenee – pääasiassa kyseessä olevalla kansallisella lainsäädännöllä pyritään siihen, että riippumattomat muutoksenhakulautakunnat voivat varmistaa kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten hylkäämisestä tehtyihin päätöksiin kohdistettujen valitusten nopean käsittelyn, ja siihen, että tuomioistuinjärjestelmän tehokkuus säilyy, jolloin nämä lautakunnat voivat keskittyä hakijoihin, joilla on todellinen intressi muutoksenhakunsa lopputulokseen. Menettelyllinen velvollisuus, jonka mukaan hakijoiden on saavuttava henkilökohtaisesti näihin lautakuntiin, on näet omiaan edistämään näiden tavoitteiden saavuttamista. Koska kyseinen velvollisuus mahdollistaa hakijoiden, joilla on edelleen intressi muutoksenhakunsa lopputulokseen, tekemien hakemusten tehokkaamman käsittelyn ja sen ansiosta vältetään samalla kohdetta vaille jääneiden hakemusten tutkiminen sisällöllisesti, sillä edistetään kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten tutkintamenettelyn moitteetonta kulkua.
62
Toiseksi on todettava siitä, ylitetäänkö kyseisellä kansallisella lainsäädännöllä se, mikä on tarpeen sen tavoitteiden saavuttamiseksi, että on ilmeistä, että nyt käsiteltävässä tapauksessa voitaisiin ajatella vähemmän rajoittavia toimenpiteitä, kuten valituksen tehneiden hakijoiden mahdollisuutta – joka on rinnastettavissa lain 4636/2019 78 §:n 3 momentin b kohdassa mainittuun mahdollisuuteen – käyttää edustajanaan asianajajaa tai muuta tähän valtuutettua henkilöä ja saapua poliisilaitokselle tai muuhun sellaiseen viranomaiseen tai tuomioistuimeen, joka sijaitsee heidän asuinpaikkansa läheisyydessä, todistaakseen sen, että he ovat Kreikan valtion alueella.
63
Kuten Kreikan hallitus on kirjallisissa huomautuksissaan todennut, kansallisessa laissa tosin säädetään selkeästi henkilökohtaista saapumista koskevasta menettelyllisestä velvollisuudesta ja tämän velvollisuuden noudattamatta jättämisen seurauksista. Tältä osin lain 4636/2019 95 §:n 1 momentin mukaan hakijalle, joka valittaa hänen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa hylkäämisestä tehdystä päätöksestä, ilmoitetaan samana päivänä, jolloin valitus tehdään, siitä, minä päivänä istunto hänen valituksensa tutkimiseksi pidetään, ja velvollisuudesta saapua kyseisenä päivänä henkilökohtaisesti toimivaltaiseen riippumattomaan muutoksenhakulautakuntaan, jollei kyse ole sellaisesta kyseisen lain 78 §:n 3 momentin toisessa kohdassa tarkoitetusta ylivoimaisesta tai ylitsepääsemättömästä esteestä, jonka johdosta hakija ei voi saapua henkilökohtaisesti; jos kyse on tällaisesta esteestä, on mahdollista panna vireille menettely, jolla velvollisuutta saapua henkilökohtaisesti voidaan lykätä ylivoimaisen esteen ajaksi ja jolla saapumatta jäämisen oikeudelliset vaikutukset voidaan poistaa.
64
Kolmanneksi on kuitenkin vielä selvitettävä, onko niin, etteivät pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa lainsäädännössä asetetut menettelysäännöt ole suhteettomia kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten käsittelyn nopeutta koskevaan tavoitteeseen nähden, kun otetaan huomioon niiden mahdollinen vaikutus siihen, miten hakijat käyttävät oikeuttaan tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin.
65
Tältä osin on huomautettava, että vaikka kansallinen sääntö, jossa säädetään henkilökohtaista saapumista koskevasta menettelyvaatimuksesta ja – jos tätä vaatimusta ei noudateta – implisiittistä peruuttamista tai luopumista muutoksenhausta tuomioistuimessa koskevasta olettamasta, voi olla perusteltu oikeusvarmuuteen ja kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten tutkintamenettelyn moitteettomaan kulkuun liittyvistä syistä, tämä sääntö ei kuitenkaan saa olla esteenä näiden hakemusten asianmukaisen ja perusteellisen tutkinnan suorittamiselle. Direktiivin 2013/32 johdanto-osan 18 perustelukappaleesta näet ilmenee, että jäsenvaltion lainsäädännössä säädetty toimenpide, jolla pyritään nopeuttamaan kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten tutkintamenettelyä, ei saa rajoittaa tällaisten hakemusten asianmukaisen ja perusteellisen tutkinnan suorittamista.
66
Kuten ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista tiedoista ilmenee, nyt käsiteltävässä tapauksessa velvollisuudesta, jonka mukaan hakijan on saavuttava henkilökohtaisesti tuomioistuimeen, joka on toimivaltainen ratkaisemaan hänen valituksensa tällaisen hakemuksen hylkäämisestä tehdystä päätöksestä, ja jonka ainoana tavoitteena on selvittää, onko hakija Kreikan valtion alueella, muttei kuulla hakijaa, aiheutuu kohtuuton ja liiallinen rasite sellaisille kansainvälistä suojelua hakeville henkilöille, jotka eivät asu Ateenan alueella, kuten pääasian kantajalle, jonka kotipaikka on useiden satojen kilometrien päässä Ateenan alueesta, koska jos kyseiset hakijat eivät ole jossakin lain 4636/2019 78 §:n 3 momentissa säädettyjä poikkeuksia merkitsevistä tilanteista, heidän on matkustettava Ateenaan, jossa riippumattomat muutoksenhakulautakunnat sijaitsevat, pelkästään osoittaakseen olevansa läsnä, vaikka heitä ei välttämättä kuultaisikaan. Tältä osin se, että lain 4636/2019 95 §:n 1 momentin mukaan hakijoille ilmoitetaan hyvissä ajoin heidän velvollisuudestaan saapua henkilökohtaisesti näihin lautakuntiin, ei ole omiaan muuttamaan tätä toteamusta.
67
Pääasiassa kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön suhteettomuus johtuu näet muun muassa siitä oikeudellisesta seurauksesta, josta kyseisessä lainsäädännössä säädetään, jos henkilökohtaista saapumista koskevaa velvollisuutta ei noudateta tai jos ylivoimaisen tai ylitsepääsemättömän esteen olemassaolon osoittavaa todistusta ei ole lähetetty, koska siinä vahvistetaan olettama, joka ei ole kumottavissa, siitä, että valituksen tekeminen on väärinkäyttöä, joten valitus on hylättävä ilmeisen perusteettomana tutkimatta mitenkään sen sisältöä. Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on korostanut, se, ettei hakija ole saapunut henkilökohtaisesti tuomioistuimeen, joka on toimivaltainen ratkaisemaan valituksen, voi johtua syistä, joilla ei ole yhteyttä aikomukseen estää sellaisen jo tehdyn tai välittömästi odotettavissa olevan päätöksen täytäntöönpano, jolla määrätään hakijan maastapoistamisesta tai hänen oleskelunsa päättämisestä muilla keinoin, tai viivyttää sitä.
68
Kuten julkisasiamies on pääosin ratkaisuehdotuksensa 77–89 kohdassa korostanut, tilanteessa, jossa kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden on matkustettava maan pääkaupunkiin henkilökohtaista saapumista muttei kuulemista varten ja vastattava kuljetus-, asumis- ja majoituskustannuksista, jotka voivat olla merkittäviä, olettama, jonka mukaan valituksen tekeminen on väärinkäyttöä, minkä vuoksi se on hylättävä ilmeisen perusteettomana, säätämättä muista keinoista, joilla tällainen hakija voi osoittaa, että hän on kyseisen valtion alueella, ja tarjoamatta hänelle materiaalisia keinoja noudattaa velvollisuutta olla fyysisesti läsnä istunnossa, voi näin ollen johtaa siihen, että direktiivin 2013/32 46 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden käyttäminen on suhteettoman vaikeaa, ja sillä voidaan siis loukata perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistettua tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevaa oikeutta.
69
Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että direktiivin 2013/32 46 artiklaa, luettuna perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa, on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jossa siinä tapauksessa, että kansainvälistä suojelua hakenut henkilö ei noudata menettelyllistä velvollisuutta, jonka mukaan hänen on saavuttava henkilökohtaisesti tuomioistuimeen, joka on toimivaltainen ratkaisemaan hänen valituksensa hänen hakemuksensa hylkäävästä päätöksestä, ja jonka ainoana tavoitteena on selvittää, onko hakija kyseisen valtion alueella, eikä kuulla hakijaa, otetaan käyttöön olettama, jonka mukaan valituksen tekeminen on väärinkäyttöä, ja säädetään, että valitus on hylättävä ilmeisen perusteettomana.
Oikeudenkäyntikulut
70
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU 46 artiklaa, luettuna Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan valossa,
on tulkittava siten, että
se on esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jossa siinä tapauksessa, että kansainvälistä suojelua hakenut henkilö ei noudata menettelyllistä velvollisuutta, jonka mukaan hänen on saavuttava henkilökohtaisesti tuomioistuimeen, joka on toimivaltainen ratkaisemaan hänen valituksensa hänen hakemuksensa hylkäävästä päätöksestä, ja jonka ainoana tavoitteena on selvittää, onko hakija kyseisen valtion alueella, eikä kuulla hakijaa, otetaan käyttöön olettama, jonka mukaan valituksen tekeminen on väärinkäyttöä, ja säädetään, että valitus on hylättävä ilmeisen perusteettomana.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: kreikka.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.