61987CC0002_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
I - Faktiske omstaendigheder og sagens genstand
1 . Sagsoegeren, der er tjenestemand ved Revisionsretten, har nedlagt paastand om annullation af en erklaering afgivet af laegeudvalget som foelge af et faerdselsuheld, han var ude for den 8 . december 1980, og hvorved der den 5 . december 1985 blev anerkendt en invaliditetsgrad paa 9%; han har endvidere paa dette grundlag nedlagt paastand om, at der nedsaettes et saerligt laegeudvalg, der skal foretage en fornyet undersoegelse af hans uarbejdsdygtighed .
2 . Han har endvidere nedlagt paastand om betaling af morarenter af de beloeb, han har krav paa, at regne fra konsolideringen af eftervirkningerne, der ifoelge speciallaegerne indtraadte den 9 . december 1983 .
3 . Den paagaeldende erklaering er den sidste i en serie af laegelige udtalelser, der er blevet udarbejdet efter ulykken, som sagsoegeren stadig klager over at have eftervirkninger af .
4 . Efter at sagsoegerens tilstand er blevet vurderet af forskellige speciallaeger, der har fastslaaet invaliditetsgrader, der varierer fra 15 til 40%, er sagsoegeren blevet undersoegt af en
laege, udpeget i henhold til artikel 18 i "ordning om daekning af risikoen for ulykker og erhvervssygdomme hos tjenenestemaend ved De Europaeiske Faellesskaber" ( herefter benaevnt "ordningen "), der fastslog ( i en erklaering af 15 . november 1983 ) en invaliditetsgrad paa 6 %. Paa dette grundlag udbetalte sagsoegte den 1 . august 1984 sagsoegeren et beloeb paa 930*030 BFR svarende til denne grad af uarbejdsdygtighed .
5 . Da sagsoegeren ikke var tilfreds med resultatet af denne erklaering, anmodede han i medfoer af artikel 21 i ordningen om, at der maatte blive nedsat et laegeudvalg, der som bestemt ved artikel 23 i samme ordning skulle bestaa af én laege udpeget af sagsoegeren, en anden udpeget af sagsoegte og en tredje udpeget efter faelles aftale af de to foerste .
6 . Den erklaering, som laegeudvalget afgav, mundede ud i, at man anerkendte en invaliditetsgrad paa 9%; herefter udbetalte Revisionsretten sagsoegeren forskellen i forhold til de 6%, der oprindelig var tillagt, nemlig et beloeb paa 466*016 BFR .
7 . Da sagsoegeren ikke var tilfreds med dette resultat, indgav han den 9 . juni 1986 en klage, hvori han foruden at kraeve annullation af den erklaering, der var afgivet af laegeudvalget, ogsaa kraevede sig tillagt morarenter, ligesom han forlangte, at der skulle nedsaettes et saerligt laegeudvalg ( eller "overordnet udvalg "), der skulle foretage en fornyet gennemgang af hans sag .
8 . Tjenestemanden har anlagt naervaerende sag til proevelse af sagsoegtes afslag paa denne begaering .
II - Gennemgangen af parternes anbringender
9 . Domstolen har allerede med al oenskelig tydelighed i sin praksis fastslaaet, at Domstolens proevelsesret ( 1 ) med hensyn til beslutninger vedroerende fastsaettelsen af en tjenestemands invaliditetsgrad skal begraenses til at kontrollere spoergsmaalet om, hvorvidt laegeudvalget er korrekt sammensat og virker forskriftsmaessigt uden at kunne udvides til at omfatte det laegelige skoen, der er udoevet af udvalgets medlemmer .
10 . Domstolen er blot kompetent - under en sag, der vedroerer "erhvervssygdom", jfr . vedtaegtens artikel 73 ( 2 ) - til at "annullere enhver afgoerelse, som i medfoer af denne bestemmelse traeffes af ansaettelsesmyndigheden, og som er retsstridig, fordi den stoettes paa en irrelevant konklusion fra laegeudvalget . Det vil vaere tilfaeldet, hvis laegeudvalget laegger en fejlagtig fortolkning af begrebet 'erhvervssygdom' til grund, eller hvis sammenhaengen mellem udvalgets udtalelser og dets konklusioner ikke tydeliggoeres i udvalgets erklaering ".
11 . Domstolen ( 3 ) har anset sig for kompetent til at "proeve, om en sagkyndig, der *... har afgivet en udtalelse om, at en sygdom maa anses som en erhvervssygdom, har udtalt sig i overensstemmelse med indholdet af de relevante bestemmelser ".
12 . Om noget saadant er der ikke tale i naervaerende sag, hvor sagsoegeren alene har kritiseret sammensaetningen og afviklingen af opgaverne i det laegeudvalg, der har undersoegt ham .
a)*Nedsaettelsen af laegeudvalget
13 . Sagsoegeren har haevdet, at den laege, der blev udpeget af sagsoegte til at deltage i udvalget, ikke har haft den fornoedne uafhaengighed til at udoeve sine opgaver, dels fordi han havde
udarbejdet den foerste anfaegtede laegeerklaering, dels fordi han var speciallaege for det implicerede forsikringsselskab . Hertil kommer, at det var ham der koordinerede udvalgets arbejde .
14 . Der er hverken nogen bestemmelse i ordningen eller noget retsprincip, der er til hinder for, at den laege, der har foretaget den undersoegelse, der er hjemlet i ordningens artikel 18, er medlem af laegeudvalget . Naar der desuden ikke foreligger konkrete holdepunkter, der kan rejse tvivl om, at dette medlem af udvalget er upartisk under udoevelsen af sine kliniske opgaver, kan den omstaendighed, at han ligeledes er laege for forsikringsselskabet, ikke i sig selv give anledning til nogen mistanke om, at han ikke skulle have loest sin opgave korrekt .
15 . I oevrigt har Domstolen tidligere udtrykkeligt anset ( 4 de samme omstaendigheder som vaerende ganske retmaessige, uden skadevirkninger for tjenestemaendenes interesser og derfor et utilstraekkeligt grundlag for disse til at anfaegte udvalgets sammensaetning, hvilket gaelder saa meget mere som ordningen ikke hjemler nogen ret til at goere indsigelse ( 5 ).
16 . Desuden har sagsoegte udpeget sin repraesentant i udvalget - saaledes som institutionen har ret til det i henhold til artikel 23, stk . 1, i ordningen - fordi det drejede sig om institutionens raadgivende laege; imidlertid gaelder det, saaledes som Domstolen har udtalt det i dommen Morbelli-sagen ( praemis 24 ), at sagsoegeren "ingen kompetence (( havde )) vedroerende den *... laege", der var udpeget af Revisionsretten .
17 . Sagsoegeren har i oevrigt efter reglerne udpeget den laege, han havde ret til at udpege i overensstemmelse med samme artikel 23, ligesom den tredje laege blev udpeget i faellesskab af
de to andre medlemmer af udvalget .
18 . Hensynet til ligevaegten og objektiviteten, der ligger til grund for den klageprocedure, der er hjemlet ved ordningens artikler 19-23, har til "formaal *... at overlade det til sagkyndige laeger at vurdere, hvilke laegelige spoergsmaal der er relevante i forbindelse med ordningens forsikringsbestemmelser" ( 6 ). Disse hensyn er saaledes blevet respekteret .
19 . I og med, at den af sagsoegte udpegede laege har accepteret at indtraede i udvalget, har han naturligvis accepteret en sammenligning mellem sine resultater og sine to kollegers opfattelse, og det er ikke overraskende, at laegeudvalget har foretaget en aendring til sagsoegerens fordel ( fra 6% til 9 %) i den af udvalget anerkendte invaliditetsgrad efter den foerste undersoegelse . I oevrigt havde den laege, der blev udpeget af sagsoegeren, ogsaa undersoegt ham tidligere og havde ved den lejlighed ( den 20 . september 1983 ) fastslaaet en invaliditetsgrad, der var hoejere end den, der med hans billigelse i sidste ende blev lagt til grund af laegeudvalget .
20 . Ifoelge de af parterne fremlagte samstemmende oplysninger blev den endelige erklaering saaledes udfaerdiget af den laege, der var udpeget efter faelles aftale, og blev underskrevet uden forbehold overhovedet, hvilket - uafhaengigt af spoergsmaalet om, hvem der har koordineret arbejderne ( et spoergsmaal, hvorom vi kun har sagsoegerens redegoerelse at henholde os til ) - bekraefter, at udvalgets sammensaetning og arbejde er forloebet forskriftsmaessigt .
b)*Arbejdet i laegeudvalget
21 . Sagsoegeren har for det foerste klaget over, at han ikke har kunnet goere sin egen overbevisning gaeldende over for laegeudvalget og herved faa lejlighed til at "imoedegaa de uovervejede og uetiske opfattelser og i den forbindelse fremsaette den opfattelse, som udtrykkes af den laege, som han har konsulteret ".
22 . Sagsoegeren har for det andet gjort gaeldende, at udvalgets laegeerklaering henviser til en scanningundersoegelse, der aldrig har fundet sted : han er alene blevet underkastet roentgenundersoegelser og tomografisk densimetri .
23 . Sagsoegeren har for det tredje henholdt sig til det forhold, at udvalget ikke har taget hensyn til udtalelser afgivet af en raekke laeger, der tidligere er blevet konsulteret af ham, og for en stor dels vedkommende har henholdt sig til en erklaering fra en speciallaege i neurologi, hvis opfattelse allerede var blevet gentaget af den af Revisionsretten udpegede laege, som henholdt sig til den ved udfaerdigelsen af sin anfaegtede erklaering af 15 . november 1983 . Sagsoegeren har endvidere henvist til en modsigelse i datoerne mellem denne erklaering og den af neurologen afgivne, idet det er hoejst besynderligt, at denne sidstnaevnte, der er dateret efter den foerstnaevnte ( 22.-23 . december 1983 ), har kunnet tjene som grundlag . Alt dette viser paa hvilken uordentlig maade, arbejdet er forloebet .
24 . Vedroerende disse anbringender skal foelgende anfoeres i sammendrag :
1 ) Fastsaettelse af vedvarende invaliditetsgrad sker efter artikel 21 i ordningen paa den maade, at tjenestemanden eller dennes repraesentanter informeres om
ansaettelsesmyndighedens udkast til beslutning og om de konklusioner, som er afgivet af den eller de laeger, der er udpeget i medfoer af artikel 18, ligesom tjenestemanden kan anmode om, at laegeerklaeringen oversendes til en af ham valgt laege . Tjenestemanden eller hans repraesentant og ogsaa laegen efter hans valg kan saaledes undersoege aktstykkerne og efter omstaendighederne kraeve nedsat et laegeudvalg . Hvad angaar dette sidstnaevnte, er der ikke ved ordningen hjemlet nogen "kontradiktorisk" hoering af tjenestemanden, og der er heller ikke nogen grund til at kraeve dette i betragtning af sammensaetningen og beskaffenheden af udvalgets arbejder, der med Domstolens ord skal organiseres, saaledes at man "i tilfaelde af tvist, (( bliver i stand til )) at naa frem til en endelig afgoerelse af alle laegelige spoergsmaal paa dette trin" ( dom i Suss-sagen, praemis 11 );
2 ) tjenestemandens interesser er blevet vaernet gennem tilstedevaerelsen i laegeudvalget af en af ham udpeget laege, der i oevrigt i det konkrete tilfaelde fuldt ud har tiltraadt udvalgets konklusioner . Trepartssammensaetningen af dette udvalg sikrer, saaledes som vi har set det, at arbejdet forloeber upartisk og afspejler en retfaerdig afvejning af de beroerte interesser;
3 ) som Domstolen allerede har anfoert det ( 7 ), maa "udvalgets opgave, der gaar ud paa objektivt og uafhaengigt at bedoemme laegelige spoergsmaal, forudsaette *... et frit skoen ". Det tilkommer bl.a . udvalget at vurdere, "i hvor hoej grad der (( skal )) tages hensyn til laegeerklaeringer, som sagsoegeren selv (( har )) forelagt" ( 8 ); det fremgaar klart af laegeudvalgets erklaering, at dette ikke blot har taget
hensyn til, men ogsaa kritisk vurderet resultaterne af de forudgaaende laegeerklaeringer . Det var i oevrigt alene udvalgene, der var kompetent til at traeffe afgoerelse om, hvorvidt en fornyet neurologisk undersoegelse var noedvendig eller overfloedig, ligesom udvalget inden for sit skoen paa det medicinske omraade kunne godtage de resultater, som den tidligere konsulterede speciallaege i neurologi var naaet frem til . Under udoevelsen af sin funktionelle og professionelle uafhaengighed tilkom det ligeledes alene laegeudvalget at afgoere, om der var grund til at foretage andre undersoegelser; paa dette punkt er der i udvalgets erklaering henvist til resultaterne af en scanningundersoegelse; at denne har fundet sted, er blevet bekraeftet af den raadgivende laege ved Revisionsretten ( jfr . svaret paa klagen ), og det tilkommer ikke Domstolen at bestride den medicinske terminologi, der bruges til at betegne en saadan undersoegelse;
4 ) den modsigelse, der af sagsoegeren er konstateret mellem datoen paa laegeerklaeringen af 15 . november 1983 og erklaeringen afgivet af speciallaegen i neurologi kan ikke paavirke gyldigheden af den anfaegtede erklaering, der er afgivet af laegeudvalget; det er derfor meningsloest at foretage nogen undersoegelse overhovedet vedroerende de eventuelle logiske grunde ( eller simpelt hen skoedesloeshed ), der har kunnet afstedkomme denne modsigelse .
25 . Jeg maa herefter naa til det resultat, at der ikke er noget grundlag for anbringendet vedroerende den maade, laegeudvalget har loest sin opgave paa .
c)*Laegeudvalgets konklusioner
26 . Sagsoegeren har paaberaabt sig Domstolens praksis ( Chaumont-Barthel mod Parlamentet, dom af 18 . marts 1982 ( 9 ) og Leussink mod Kommissionen, dom af 8 . oktober986 ( 10 )), og haevdet, at der ikke er blevet taget hensyn til sondringen mellem "erstatning for vedvarende invaliditet og erstatning ( for tabet ) i forbindelse med ikke-oekonomisk skade" eller mellem "de rent oekonomiske virkninger og virkninger for saa vidt angaar hans familieliv og hans forhold til andre"; han har naermere bestemt haevdet, at den tillagte erstatning ( der svarer til den anerkendte invaliditetsgrad ) "alene og kun i utilstraekkeligt omfang giver daekning for den anatomisk-funktionelle invaliditet, hvorimod der overhovedet ikke tages hensyn til invaliditeten af psykisk natur", bl.a . for en traumatisk neurose i forbindelse med ulykken .
27 . Disse anbringender munder efter min opfattelse ud i en uklarhed, der maa ryddes af vejen .
28 . Der skal saaledes klart sondres - og det er netop det, der er sket i de to domme, som sagsoegeren har fremhaevet - mellem erstatning for vedvarende total eller delvis invaliditet, der rammer tjenestemanden som foelge af en ulykke eller en erhvervssygdom ( artikel 12 i forordningen ), og erstatning for "enhver varig beskadigelse eller misdannelse, der, selv om den ikke paavirker tjenestemandens arbejdsevne, skader hans fysiske integritet og forvolder faktisk skade paa hans forhold til omverdenen" ( artikel 14 i ordningen ), og supplerende erstatning, der ikke er hjemlet ved ordningen, men som der efter omstaendighederne bestaar et krav paa, "naar institutionen ifoelge almindelige retsregler er ansvarlig for ulykken, og ydelserne
efter tjenestemandsvedtaegtens ordning ikke er tilstraekkelige til at sikre fuld erstatning for den lidte skade" ( dom i Leussink-sagen, praemis 13 ).
29 . I naervaerende sag drejer det sig alene om at fastsaette den vedvarende invaliditetsgrad som foelge af ulykken ifoelge den procedure, der er hjemlet ved ordningens artikler 18 til 23 .
30 . Hvad denne invaliditet angaar, fremgaar det af erklaeringen fra laegeudvalget, at det har overvejet "det reelle posttraumatiske syndrom i forbindelse med uheldet", at det har taget hensyn til tjenestemandens klager over psykologiske forstyrrelser, men at det ikke anser disse for at vaere "posttraumatiske eftervirkninger, men sygelige tegn af konstitutionel karakter"; hvad angaar den haevdede nedsaettelse af koncentrationsevnen, har udvalget ikke ment, at det har kunnet formindske arbejdsevnen, og det har i oevrigt henholdt sig til konklusionerne fra den speciallaege i neurologi, der har foretaget en almindelig undersoegelse inden for rammerne af sin kompetence .
31 . Paa grundlag af konklusionerne i erklaeringen fra laegeudvalget, der har tilkendt sagsoegeren en invaliditetsgrad paa 9% paa grundlag af en vurdering af hans samlede helbredstilstand i forhold til hans arbejdsevne, maa man naa til det resultat, at denne bedoemmelse maa "staa endeligt fast" for nu at gentage en vending fra dommen i Morbelli-sagen ( praemis 29 ).
III - Sammenfatning
32 . Herefter er jeg af den opfattelse, at eftersom alle sagsoegerens anbringender maa forkastes, kan der ikke gives medhold
i hans paastand om annullation af den anfaegtede erklaering og derfor heller ikke i paastanden om tilkendelse af morarenter eller nedsaettelse af et "overordnet laegeudvalg", idet en saadan instans hverken er hjemlet ved vedtaegten eller ordningen .
33 . I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, jfr . artikel 70, boer hver part betale sine egne omkostninger .
(*) Oversat fra portugisisk .
( 1 ) Dom af 21 . maj 1981 i sag 56/80, Morbelli mod Kommissionen, Sml . s.*1357, 1374, praemis 20; dom af 29 . november 1984 i sag 265/83, Suss mod Kommissionen, Sml . s.*4029, 4040, praemis 11 .
( 2 ) Dom af 26 . januar 1984 i sag 189/82, Seiler mod Raadet, Sml . s.*229, 241 .
( 3 ) Dom af 20 . juni 1985 i sag 118/84, Kommissionen mod Royale belge, Sml . s.*1889, 1904, praemis 17 .
( 4 ) Dom af 14 . juli 1981 i sag 186/80, Suss mod Kommissionen, Sml . s.*2041, 2051, praemisserne 10 og 11 .
( 5 ) Dom i Suss-sagen af 14 . juli 1981, praemis 9 .
( 6 ) Dom i Suss-sagen af 29 . november 1984, praemis 11 .
( 7 ) Dom i Suss-sagen af 29 . november 1984, praemis 13 .
( 8 ) Dom i Morbelli-sagen, praemis 27 .
( 9 ) Dom i sag 103/81, Sml . 1982, s.*1003, 1010, praemis 9 .
( 10 ) Dom i de forenede sager 169/83 og 136/84, Sml . 1986, s.*2801, praemis 18 . ++++
Hoeje Domstol .
I - Faktiske omstaendigheder og sagens genstand
1 . Sagsoegeren, der er tjenestemand ved Revisionsretten, har nedlagt paastand om annullation af en erklaering afgivet af laegeudvalget som foelge af et faerdselsuheld, han var ude for den 8 . december 1980, og hvorved der den 5 . december 1985 blev anerkendt en invaliditetsgrad paa 9%; han har endvidere paa dette grundlag nedlagt paastand om, at der nedsaettes et saerligt laegeudvalg, der skal foretage en fornyet undersoegelse af hans uarbejdsdygtighed .
2 . Han har endvidere nedlagt paastand om betaling af morarenter af de beloeb, han har krav paa, at regne fra konsolideringen af eftervirkningerne, der ifoelge speciallaegerne indtraadte den 9 . december 1983 .
3 . Den paagaeldende erklaering er den sidste i en serie af laegelige udtalelser, der er blevet udarbejdet efter ulykken, som sagsoegeren stadig klager over at have eftervirkninger af .
4 . Efter at sagsoegerens tilstand er blevet vurderet af forskellige speciallaeger, der har fastslaaet invaliditetsgrader, der varierer fra 15 til 40%, er sagsoegeren blevet undersoegt af en
laege, udpeget i henhold til artikel 18 i "ordning om daekning af risikoen for ulykker og erhvervssygdomme hos tjenenestemaend ved De Europaeiske Faellesskaber" ( herefter benaevnt "ordningen "), der fastslog ( i en erklaering af 15 . november 1983 ) en invaliditetsgrad paa 6 %. Paa dette grundlag udbetalte sagsoegte den 1 . august 1984 sagsoegeren et beloeb paa 930*030 BFR svarende til denne grad af uarbejdsdygtighed .
5 . Da sagsoegeren ikke var tilfreds med resultatet af denne erklaering, anmodede han i medfoer af artikel 21 i ordningen om, at der maatte blive nedsat et laegeudvalg, der som bestemt ved artikel 23 i samme ordning skulle bestaa af én laege udpeget af sagsoegeren, en anden udpeget af sagsoegte og en tredje udpeget efter faelles aftale af de to foerste .
6 . Den erklaering, som laegeudvalget afgav, mundede ud i, at man anerkendte en invaliditetsgrad paa 9%; herefter udbetalte Revisionsretten sagsoegeren forskellen i forhold til de 6%, der oprindelig var tillagt, nemlig et beloeb paa 466*016 BFR .
7 . Da sagsoegeren ikke var tilfreds med dette resultat, indgav han den 9 . juni 1986 en klage, hvori han foruden at kraeve annullation af den erklaering, der var afgivet af laegeudvalget, ogsaa kraevede sig tillagt morarenter, ligesom han forlangte, at der skulle nedsaettes et saerligt laegeudvalg ( eller "overordnet udvalg "), der skulle foretage en fornyet gennemgang af hans sag .
8 . Tjenestemanden har anlagt naervaerende sag til proevelse af sagsoegtes afslag paa denne begaering .
II - Gennemgangen af parternes anbringender
9 . Domstolen har allerede med al oenskelig tydelighed i sin praksis fastslaaet, at Domstolens proevelsesret ( 1 ) med hensyn til beslutninger vedroerende fastsaettelsen af en tjenestemands invaliditetsgrad skal begraenses til at kontrollere spoergsmaalet om, hvorvidt laegeudvalget er korrekt sammensat og virker forskriftsmaessigt uden at kunne udvides til at omfatte det laegelige skoen, der er udoevet af udvalgets medlemmer .
10 . Domstolen er blot kompetent - under en sag, der vedroerer "erhvervssygdom", jfr . vedtaegtens artikel 73 ( 2 ) - til at "annullere enhver afgoerelse, som i medfoer af denne bestemmelse traeffes af ansaettelsesmyndigheden, og som er retsstridig, fordi den stoettes paa en irrelevant konklusion fra laegeudvalget . Det vil vaere tilfaeldet, hvis laegeudvalget laegger en fejlagtig fortolkning af begrebet 'erhvervssygdom' til grund, eller hvis sammenhaengen mellem udvalgets udtalelser og dets konklusioner ikke tydeliggoeres i udvalgets erklaering ".
11 . Domstolen ( 3 ) har anset sig for kompetent til at "proeve, om en sagkyndig, der *... har afgivet en udtalelse om, at en sygdom maa anses som en erhvervssygdom, har udtalt sig i overensstemmelse med indholdet af de relevante bestemmelser ".
12 . Om noget saadant er der ikke tale i naervaerende sag, hvor sagsoegeren alene har kritiseret sammensaetningen og afviklingen af opgaverne i det laegeudvalg, der har undersoegt ham .
a)*Nedsaettelsen af laegeudvalget
13 . Sagsoegeren har haevdet, at den laege, der blev udpeget af sagsoegte til at deltage i udvalget, ikke har haft den fornoedne uafhaengighed til at udoeve sine opgaver, dels fordi han havde
udarbejdet den foerste anfaegtede laegeerklaering, dels fordi han var speciallaege for det implicerede forsikringsselskab . Hertil kommer, at det var ham der koordinerede udvalgets arbejde .
14 . Der er hverken nogen bestemmelse i ordningen eller noget retsprincip, der er til hinder for, at den laege, der har foretaget den undersoegelse, der er hjemlet i ordningens artikel 18, er medlem af laegeudvalget . Naar der desuden ikke foreligger konkrete holdepunkter, der kan rejse tvivl om, at dette medlem af udvalget er upartisk under udoevelsen af sine kliniske opgaver, kan den omstaendighed, at han ligeledes er laege for forsikringsselskabet, ikke i sig selv give anledning til nogen mistanke om, at han ikke skulle have loest sin opgave korrekt .
15 . I oevrigt har Domstolen tidligere udtrykkeligt anset ( 4 de samme omstaendigheder som vaerende ganske retmaessige, uden skadevirkninger for tjenestemaendenes interesser og derfor et utilstraekkeligt grundlag for disse til at anfaegte udvalgets sammensaetning, hvilket gaelder saa meget mere som ordningen ikke hjemler nogen ret til at goere indsigelse ( 5 ).
16 . Desuden har sagsoegte udpeget sin repraesentant i udvalget - saaledes som institutionen har ret til det i henhold til artikel 23, stk . 1, i ordningen - fordi det drejede sig om institutionens raadgivende laege; imidlertid gaelder det, saaledes som Domstolen har udtalt det i dommen Morbelli-sagen ( praemis 24 ), at sagsoegeren "ingen kompetence (( havde )) vedroerende den *... laege", der var udpeget af Revisionsretten .
17 . Sagsoegeren har i oevrigt efter reglerne udpeget den laege, han havde ret til at udpege i overensstemmelse med samme artikel 23, ligesom den tredje laege blev udpeget i faellesskab af
de to andre medlemmer af udvalget .
18 . Hensynet til ligevaegten og objektiviteten, der ligger til grund for den klageprocedure, der er hjemlet ved ordningens artikler 19-23, har til "formaal *... at overlade det til sagkyndige laeger at vurdere, hvilke laegelige spoergsmaal der er relevante i forbindelse med ordningens forsikringsbestemmelser" ( 6 ). Disse hensyn er saaledes blevet respekteret .
19 . I og med, at den af sagsoegte udpegede laege har accepteret at indtraede i udvalget, har han naturligvis accepteret en sammenligning mellem sine resultater og sine to kollegers opfattelse, og det er ikke overraskende, at laegeudvalget har foretaget en aendring til sagsoegerens fordel ( fra 6% til 9 %) i den af udvalget anerkendte invaliditetsgrad efter den foerste undersoegelse . I oevrigt havde den laege, der blev udpeget af sagsoegeren, ogsaa undersoegt ham tidligere og havde ved den lejlighed ( den 20 . september 1983 ) fastslaaet en invaliditetsgrad, der var hoejere end den, der med hans billigelse i sidste ende blev lagt til grund af laegeudvalget .
20 . Ifoelge de af parterne fremlagte samstemmende oplysninger blev den endelige erklaering saaledes udfaerdiget af den laege, der var udpeget efter faelles aftale, og blev underskrevet uden forbehold overhovedet, hvilket - uafhaengigt af spoergsmaalet om, hvem der har koordineret arbejderne ( et spoergsmaal, hvorom vi kun har sagsoegerens redegoerelse at henholde os til ) - bekraefter, at udvalgets sammensaetning og arbejde er forloebet forskriftsmaessigt .
b)*Arbejdet i laegeudvalget
21 . Sagsoegeren har for det foerste klaget over, at han ikke har kunnet goere sin egen overbevisning gaeldende over for laegeudvalget og herved faa lejlighed til at "imoedegaa de uovervejede og uetiske opfattelser og i den forbindelse fremsaette den opfattelse, som udtrykkes af den laege, som han har konsulteret ".
22 . Sagsoegeren har for det andet gjort gaeldende, at udvalgets laegeerklaering henviser til en scanningundersoegelse, der aldrig har fundet sted : han er alene blevet underkastet roentgenundersoegelser og tomografisk densimetri .
23 . Sagsoegeren har for det tredje henholdt sig til det forhold, at udvalget ikke har taget hensyn til udtalelser afgivet af en raekke laeger, der tidligere er blevet konsulteret af ham, og for en stor dels vedkommende har henholdt sig til en erklaering fra en speciallaege i neurologi, hvis opfattelse allerede var blevet gentaget af den af Revisionsretten udpegede laege, som henholdt sig til den ved udfaerdigelsen af sin anfaegtede erklaering af 15 . november 1983 . Sagsoegeren har endvidere henvist til en modsigelse i datoerne mellem denne erklaering og den af neurologen afgivne, idet det er hoejst besynderligt, at denne sidstnaevnte, der er dateret efter den foerstnaevnte ( 22.-23 . december 1983 ), har kunnet tjene som grundlag . Alt dette viser paa hvilken uordentlig maade, arbejdet er forloebet .
24 . Vedroerende disse anbringender skal foelgende anfoeres i sammendrag :
1 ) Fastsaettelse af vedvarende invaliditetsgrad sker efter artikel 21 i ordningen paa den maade, at tjenestemanden eller dennes repraesentanter informeres om
ansaettelsesmyndighedens udkast til beslutning og om de konklusioner, som er afgivet af den eller de laeger, der er udpeget i medfoer af artikel 18, ligesom tjenestemanden kan anmode om, at laegeerklaeringen oversendes til en af ham valgt laege . Tjenestemanden eller hans repraesentant og ogsaa laegen efter hans valg kan saaledes undersoege aktstykkerne og efter omstaendighederne kraeve nedsat et laegeudvalg . Hvad angaar dette sidstnaevnte, er der ikke ved ordningen hjemlet nogen "kontradiktorisk" hoering af tjenestemanden, og der er heller ikke nogen grund til at kraeve dette i betragtning af sammensaetningen og beskaffenheden af udvalgets arbejder, der med Domstolens ord skal organiseres, saaledes at man "i tilfaelde af tvist, (( bliver i stand til )) at naa frem til en endelig afgoerelse af alle laegelige spoergsmaal paa dette trin" ( dom i Suss-sagen, praemis 11 );
2 ) tjenestemandens interesser er blevet vaernet gennem tilstedevaerelsen i laegeudvalget af en af ham udpeget laege, der i oevrigt i det konkrete tilfaelde fuldt ud har tiltraadt udvalgets konklusioner . Trepartssammensaetningen af dette udvalg sikrer, saaledes som vi har set det, at arbejdet forloeber upartisk og afspejler en retfaerdig afvejning af de beroerte interesser;
3 ) som Domstolen allerede har anfoert det ( 7 ), maa "udvalgets opgave, der gaar ud paa objektivt og uafhaengigt at bedoemme laegelige spoergsmaal, forudsaette *... et frit skoen ". Det tilkommer bl.a . udvalget at vurdere, "i hvor hoej grad der (( skal )) tages hensyn til laegeerklaeringer, som sagsoegeren selv (( har )) forelagt" ( 8 ); det fremgaar klart af laegeudvalgets erklaering, at dette ikke blot har taget
hensyn til, men ogsaa kritisk vurderet resultaterne af de forudgaaende laegeerklaeringer . Det var i oevrigt alene udvalgene, der var kompetent til at traeffe afgoerelse om, hvorvidt en fornyet neurologisk undersoegelse var noedvendig eller overfloedig, ligesom udvalget inden for sit skoen paa det medicinske omraade kunne godtage de resultater, som den tidligere konsulterede speciallaege i neurologi var naaet frem til . Under udoevelsen af sin funktionelle og professionelle uafhaengighed tilkom det ligeledes alene laegeudvalget at afgoere, om der var grund til at foretage andre undersoegelser; paa dette punkt er der i udvalgets erklaering henvist til resultaterne af en scanningundersoegelse; at denne har fundet sted, er blevet bekraeftet af den raadgivende laege ved Revisionsretten ( jfr . svaret paa klagen ), og det tilkommer ikke Domstolen at bestride den medicinske terminologi, der bruges til at betegne en saadan undersoegelse;
4 ) den modsigelse, der af sagsoegeren er konstateret mellem datoen paa laegeerklaeringen af 15 . november 1983 og erklaeringen afgivet af speciallaegen i neurologi kan ikke paavirke gyldigheden af den anfaegtede erklaering, der er afgivet af laegeudvalget; det er derfor meningsloest at foretage nogen undersoegelse overhovedet vedroerende de eventuelle logiske grunde ( eller simpelt hen skoedesloeshed ), der har kunnet afstedkomme denne modsigelse .
25 . Jeg maa herefter naa til det resultat, at der ikke er noget grundlag for anbringendet vedroerende den maade, laegeudvalget har loest sin opgave paa .
c)*Laegeudvalgets konklusioner
26 . Sagsoegeren har paaberaabt sig Domstolens praksis ( Chaumont-Barthel mod Parlamentet, dom af 18 . marts 1982 ( 9 ) og Leussink mod Kommissionen, dom af 8 . oktober986 ( 10 )), og haevdet, at der ikke er blevet taget hensyn til sondringen mellem "erstatning for vedvarende invaliditet og erstatning ( for tabet ) i forbindelse med ikke-oekonomisk skade" eller mellem "de rent oekonomiske virkninger og virkninger for saa vidt angaar hans familieliv og hans forhold til andre"; han har naermere bestemt haevdet, at den tillagte erstatning ( der svarer til den anerkendte invaliditetsgrad ) "alene og kun i utilstraekkeligt omfang giver daekning for den anatomisk-funktionelle invaliditet, hvorimod der overhovedet ikke tages hensyn til invaliditeten af psykisk natur", bl.a . for en traumatisk neurose i forbindelse med ulykken .
27 . Disse anbringender munder efter min opfattelse ud i en uklarhed, der maa ryddes af vejen .
28 . Der skal saaledes klart sondres - og det er netop det, der er sket i de to domme, som sagsoegeren har fremhaevet - mellem erstatning for vedvarende total eller delvis invaliditet, der rammer tjenestemanden som foelge af en ulykke eller en erhvervssygdom ( artikel 12 i forordningen ), og erstatning for "enhver varig beskadigelse eller misdannelse, der, selv om den ikke paavirker tjenestemandens arbejdsevne, skader hans fysiske integritet og forvolder faktisk skade paa hans forhold til omverdenen" ( artikel 14 i ordningen ), og supplerende erstatning, der ikke er hjemlet ved ordningen, men som der efter omstaendighederne bestaar et krav paa, "naar institutionen ifoelge almindelige retsregler er ansvarlig for ulykken, og ydelserne
efter tjenestemandsvedtaegtens ordning ikke er tilstraekkelige til at sikre fuld erstatning for den lidte skade" ( dom i Leussink-sagen, praemis 13 ).
29 . I naervaerende sag drejer det sig alene om at fastsaette den vedvarende invaliditetsgrad som foelge af ulykken ifoelge den procedure, der er hjemlet ved ordningens artikler 18 til 23 .
30 . Hvad denne invaliditet angaar, fremgaar det af erklaeringen fra laegeudvalget, at det har overvejet "det reelle posttraumatiske syndrom i forbindelse med uheldet", at det har taget hensyn til tjenestemandens klager over psykologiske forstyrrelser, men at det ikke anser disse for at vaere "posttraumatiske eftervirkninger, men sygelige tegn af konstitutionel karakter"; hvad angaar den haevdede nedsaettelse af koncentrationsevnen, har udvalget ikke ment, at det har kunnet formindske arbejdsevnen, og det har i oevrigt henholdt sig til konklusionerne fra den speciallaege i neurologi, der har foretaget en almindelig undersoegelse inden for rammerne af sin kompetence .
31 . Paa grundlag af konklusionerne i erklaeringen fra laegeudvalget, der har tilkendt sagsoegeren en invaliditetsgrad paa 9% paa grundlag af en vurdering af hans samlede helbredstilstand i forhold til hans arbejdsevne, maa man naa til det resultat, at denne bedoemmelse maa "staa endeligt fast" for nu at gentage en vending fra dommen i Morbelli-sagen ( praemis 29 ).
III - Sammenfatning
32 . Herefter er jeg af den opfattelse, at eftersom alle sagsoegerens anbringender maa forkastes, kan der ikke gives medhold
i hans paastand om annullation af den anfaegtede erklaering og derfor heller ikke i paastanden om tilkendelse af morarenter eller nedsaettelse af et "overordnet laegeudvalg", idet en saadan instans hverken er hjemlet ved vedtaegten eller ordningen .
33 . I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, jfr . artikel 70, boer hver part betale sine egne omkostninger .
(*) Oversat fra portugisisk .
( 1 ) Dom af 21 . maj 1981 i sag 56/80, Morbelli mod Kommissionen, Sml . s.*1357, 1374, praemis 20; dom af 29 . november 1984 i sag 265/83, Suss mod Kommissionen, Sml . s.*4029, 4040, praemis 11 .
( 2 ) Dom af 26 . januar 1984 i sag 189/82, Seiler mod Raadet, Sml . s.*229, 241 .
( 3 ) Dom af 20 . juni 1985 i sag 118/84, Kommissionen mod Royale belge, Sml . s.*1889, 1904, praemis 17 .
( 4 ) Dom af 14 . juli 1981 i sag 186/80, Suss mod Kommissionen, Sml . s.*2041, 2051, praemisserne 10 og 11 .
( 5 ) Dom i Suss-sagen af 14 . juli 1981, praemis 9 .
( 6 ) Dom i Suss-sagen af 29 . november 1984, praemis 11 .
( 7 ) Dom i Suss-sagen af 29 . november 1984, praemis 13 .
( 8 ) Dom i Morbelli-sagen, praemis 27 .
( 9 ) Dom i sag 103/81, Sml . 1982, s.*1003, 1010, praemis 9 .
( 10 ) Dom i de forenede sager 169/83 og 136/84, Sml . 1986, s.*2801, praemis 18 .