61992CC0234_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
I den foreliggende sag skal Domstolen traeffe afgoerelse vedroerende den af Shell International Chemical Company Ltd (herefter »Shell«) ivaerksatte appel i henhold til artikel 49 i EOEF-statutten for Domstolen af en dom afsagt af Retten i Foerste Instans den 10. marts 1992 (1). Den appellerede dom frifandt sagsoegte i den efter EOEF-traktatens (herefter »traktaten«) artikel 173 anlagte annullationssoegsmaal vedroerende Kommissionens beslutning af 23. april 1986 (herefter »polypropylen-beslutningen«) (2). Denne beslutning vedroerte anvendelsen af traktatens artikel 85 i forbindelse med produktion af polypropylen.
I - Sagens faktiske omstaendigheder og retsforhandlingerne for Retten i Foerste Instans
1 Med hensyn til sagens faktiske omstaendigheder og retsforhandlingerne for Retten i Foerste Instans fremgaar foelgende af den appellerede dom: Det vesteuropaeiske polypropylen-marked blev foer 1977 naesten udelukkende forsynet af ti producenter, hvoraf den ene var Shell (som tillige var en af »de fire store«), hvis markedsandel svingede mellem 10,7 og 11,7%. Efter at firmaet Montedison's patenter var udloebet, fremkom der fra 1977 syv nye producenter med en betydelig produktionskapacitet. Dette modsvaredes ikke af en tilsvarende stigning i efterspoergslen, saaledes at der i det mindste indtil 1982 ikke var nogen ligevaegt mellem udbud og efterspoergsel. Generelt var polypropylen-markedet i perioden fra 1977 til 1983 kendetegnet ved en lav rentabilitet eller endda betydelige tab.
2 Den 13. og 14. oktober 1983 foretog tjenestemaend fra Kommissionen i medfoer af artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962 (3) (herefter »forordning nr. 17«) samtidige kontrolundersoegelser hos en raekke virksomheder, der fremstillede polypropylen. I tilslutning til disse kontrolundersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 anmodning om oplysninger, ikke blot over for disse virksomheder, men ogsaa over for andre virksomheder med tilsvarende forretningsomraade. Paa grundlag af bevismateriale, der blev tilvejebragt i forbindelse med kontrolundersoegelserne og anmodningen om oplysninger, naaede Kommissionen til den konklusion, at visse polypropylen-producenter, herunder Shell, fra 1977 til 1983 havde tilsidesat traktatens artikel 85. Kommissionen besluttede derfor den 30. april 1984 at ivaerksaette en procedure i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17, og den fremsendte en skriftlig meddelelse om klagepunkterne til de paagaeldende virksomheder.
3 Paa grundlag af denne procedure vedtog Kommissionen den 23. april 1986 den ovennaevnte beslutning, der lyder saaledes:
»Artikel 1
(Virksomhederne) ... Shell International Chemical Co. Ltd ... har overtraadt EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved:
...
- for Hoechst's, ICI's, Montepolimeri's og Shell's vedkommende, fra omkring midten af 1977 og mindst til november 1983 ...
at have deltaget i en aftale og samordnet praksis, der havde sin oprindelse i 1977, og hvorved de producenter, der leverer polypropylen paa Faellesskabets omraade:
a) kontaktede hinanden og regelmaessigt (fra begyndelsen af 1981 to gange om maaneden) moedtes paa en raekke hemmelige moeder for at droefte og fastlaegge deres forretningspolitik
b) fra tid til anden fastsatte 'maalpriser' (eller minimumspriser) for salg af produktet i hver af EF's medlemsstater
c) vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at lette ivaerksaettelsen af saadanne maalpriser, omfattende (hovedsagelig) midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om deres leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra udgangen af 1982 et 'kundeledelsessystem' med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder
d) indfoerte samtidige prisforhoejelser for at virkeliggoere disse maal
e) delte markedet ved at tildele hver producent et aarligt salgsmaal eller en aarlig 'kvote' (1979, 1980 og i det mindste en del af 1983) eller, i mangel af en endelig aftale for hele aaret, kraevede, at producenterne begraensede deres salg i hver maaned paa basis af salget i en foregaaende periode (1981, 1982).
...
Artikel 3
For den i artikel 1 fastslaaede overtraedelse paalaegges nedenstaaende virksomheder foelgende boeder:
...
xiii) Shell International Chemical Co. Ltd en boede paa 9 000 000 ECU, eller 5 803 173 GBP ...«
4 Fjorten af de femten virksomheder, til hvem den omhandlede beslutning var rettet, herunder appellanten, rejste annullationssoegsmaal vedroerende Kommissionens beslutning. Under den mundtlige forhandling, der fandt sted for Retten i Foerste Instans fra den 10. december 1990 til den 15. december 1990, blev parternes anbringender behandlet mundtligt, og parterne besvarede Rettens spoergsmaal.
5 Ved skrivelse indgivet til Rettens Justitskontor den 6. marts 1992, og saaledes efter at den skriftlige og mundtlige forhandling var afsluttet, men dog inden dommens afsigelse, begaerede Shell for Retten i Foerste Instans genaabning af den mundtlige forhandling. Til stoette for begaeringen anfoerte Shell visse faktiske oplysninger, som selskabet haevdede ikke at have haft kendskab til foer efter den mundtlige forhandling, isaer naermere efter afsigelsen af Rettens dom i de beslaegtede sager BASF m.fl. mod Kommissionen (herefter »PVC-sagerne«) (4). Efter Shell's opfattelse kunne det af disse oplysninger udledes, at den anfaegtede beslutning var behaeftet med alvorlige formelle mangler, og at den derfor var en nullitet. Der var endvidere alvorlig grund til at antage, at den omhandlede beslutning var behaeftet med andre vaesentlige formelle mangler. Derfor anmodede Shell Retten i Foerste Instans om at genaabne den mundtlige forhandling og foranstalte bevisoptagelse.
Efter paa ny at have hoert generaladvokaten afslog Retten ved sin ovennaevnte afgoerelse af 10. marts 1992 denne begaering. Samtidig gav Retten til dels sagsoegeren medhold og nedsatte boeden.
6 Shell har derefter appelleret sagen og nedlagt foelgende paastande:
»1) Den appellerede dom ophaeves, navnlig for saa vidt Retten afslog at genaabne den mundtlige forhandling og at foranstalte bevisoptagelse, og
- fastslaa, at enten er Kommissionens beslutning en nullitet, eller beslutningen annulleres paa grund af manglende kompetence eller tilsidesaettelse af vaesentlige procedurekrav
- eller at hjemvise sagen til Retten.
2) Der anordnes saadanne yderligere foranstaltninger med henblik paa bevisoptagelse og sagens tilrettelaeggelse.
3) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.«
Kommissionen har paastaaet appellen afvist, henholdsvis forkastet, og appellanten paalagt sagens omkostninger.
DSM NV har interveneret under appellen til stoette for Shell's paastande.
II - Spoergsmaalet, om interventionen kan admitteres
7 Med hensyn til, om DSM's intervention i denne sag kan admitteres, er min bedoemmelse noejagtig den samme som i mit forslag til afgoerelse i den tilsvarende sag Huels mod Kommissionen (5).
III - Undersoegelse af anbringenderne til stoette for appellen
A - Parternes argumenter
8 Efter appellantens opfattelse er den appellerede dom behaeftet med en retlig fejl, for saa vidt angaar proevelsen og forkastelsen af de anbringender, der blev gjort gaeldende i begaeringen af 6. marts 1992. Shell anfoerer, at man havde fremlagt overbevisende dokumentation, som ingen domstol med rette burde have tilsidesat. Denne dokumentation vedroerte manglende stadfaestelse af polypropylen-beslutningen i henhold til artikel 12 i Kommissionens forretningsorden, hvilket medfoerer, at den anfaegtede beslutning retligt var en nullitet. Som foelge heraf var det ikke noedvendigt at fremlaegge yderligere bevis for, at teksten i beslutningen var blevet aendret efter vedtagelsen. Shell henviser imidlertid for en sikkerheds skyld til teksten i den polypropylen-beslutning, der blev meddelt selskabet, og som selskabet har fremlagt for Domstolen som bevis for disse aendringer. Shell goer endvidere opmaerksom paa, at selskabet ikke kunne fremskaffe mere fuldstaendig dokumentation, netop fordi Retten i Foerste Instans afslog at tilrettelaegge sagens behandling saaledes, at denne dokumentation kunne fremlaegges. Appellanten konkluderer, at Retten burde have genaabnet den mundtlige forhandling og underkendt den anfaegtede beslutning som nullitet, hvorefter den til sidst burde have afvist hovedsagen. Eftersom Retten ikke gjorde det, boer dommen ophaeves af foelgende grunde:
1) Retten manglede kompetence til at afsige dom som naevnt i punkt 1-4 i domskonklusionen til den appellerede dom.
2) Der foreligger rettergangsfejl, idet Retten uden behoerig begrundelse afviste appellantens begaering af 6. marts 1992.
3) Retten tilsidesatte faellesskabsretten ved at afslaa denne begaering og ved at afvise at underkende polypropylen-beslutningen som nullitet.
9 Subsidiaert har appellanten fremhaevet, at selskabet i begaeringen var fremkommet med beviser, hvorefter den anfaegtede beslutning kunne formodes at vaere behaeftet med vaesentlige formelle mangler. Ved at naegte at tage hensyn til disse indicier og foranstalte bevisoptagelse tilsidesatte Retten faellesskabsretlige bestemmelser (saavel materielle som formelle).
10 Endelig anfoerer appellanten, at Domstolen ex officio kan underkende den anfaegtede beslutning som nullitet, idet den kan traeffe enhver relevant processuel foranstaltning med henblik herpaa. Efter Shell's opfattelse har Domstolen pligt hertil for at beskytte offentlighedens interesser.
11 Kommissionens anbringender til imoedegaaelse af appellantens paastande er de samme som de, der blev anfoert i den tilsvarende sag ICI mod Kommissionen. En detaljeret redegoerelse for Kommissionens argumentation er givet i mit forslag til afgoerelse i den sag, hvortil jeg - for at undgaa gentagelse - skal henvise (6).
B - Min stillingtagen til de ovennaevnte anbringender
a) Begraensning af proevelsen under appel og af appelinstansens kompetence
12 Den under appellen nedlagte paastand om, at Domstolen kan eller skal tilrettelaegge sagen saaledes, at der kan fremskaffes beviser for den anfaegtede beslutnings nullitet, boer afvises af Domstolen, eftersom den ikke er omfattet af proevelsen i en appelsag. I den henseende vil jeg henvise til de relevante steder i mit forslag til afgoerelse i den tilsvarende sag Huels mod Kommissionen (7).
Shell's henvisning til bevismateriale, som ikke er omfattet af den appellerede dom, maa afvises, og Shell goer ikke gaeldende, at tilsvarende anbringender vedroerende de faktiske omstaendigheder lovligt blev gjort gaeldende for foersteinstansen (8).
b) Rettens kompetence
13 Dette anbringende maa afvises, da det er uklart formuleret. Appellanten har i appelskriftet ikke fremsat anbringender om faktiske eller retlige omstaendigheder til stoette for synspunktet om, at Retten i Foerste Instans manglede befoejelse til at traeffe den afgoerelse, som er appelleret.
c) Retten i Foerste Instans' undladelse af at underkende polypropylen-beslutningen som nullitet
14 Begrundelsen i den appellerede dom, hvorefter de mangler, der var gjort gaeldende i begaeringen af 6. marts 1992, ikke var tilstraekkelige til at sikre, at polypropylen-beslutningen blev anset for en nullitet, er korrekt. I virkeligheden goer en manglende overholdelse af proceduren i medfoer af artikel 12 i Kommissionens forretningsorden - i henhold til den opfattelse, Domstolen gav udtryk for i PVC-sagerne (9), og som boer foelges i den foreliggende sag - hvis denne manglende overholdelse endelig bevises, ikke den beslutning, der beroeres heraf, til en nullitet, men den danner grundlag for annullation.
15 Selv om sagsoegerens fejlagtige retlige kvalifikation af de formelle mangler, som sagsoegeren paaberaaber sig i sin begaering til Retten, til dels kunne finde anvendelse (10), kan Rettens dom ikke ophaeves. Det skyldes, at det ikke af den appellerede dom fremgaar, at Retten, som skulle foretage en realitetsbedoemmelse, fandt, at saadanne mangler var blevet godtgjort. Som foelge deraf er appellantens antagelser i den henseende, samt interventionen som helhed, uden grundlag. (Med hensyn til dette punkt skal jeg henvise til den analyse, jeg har givet i punkt 31 ff. i mit forslag til afgoerelse i sagen Hoechst mod Kommissionen.)
d) Spoergsmaalet, om den anfaegtede beslutning er behaeftet med vaesentlige formelle mangler
16 Appellanten har gjort gaeldende, at der paa grundlag af den dokumentation, man fremlagde med skrivelse af 6. marts 1992, var tilstraekkelige indicier for, at polypropylen-beslutningen blev vedtaget under tilsidesaettelse af vaesentlige formforskrifter. Som foelge heraf begik Retten en fejl, idet den afslog at genaabne den mundtlige forhandling og at foranstalte ny bevisoptagelse med henblik paa at fastslaa, om disse tilsidesaettelser forelaa.
17 Jeg skal foerst praecisere, at det spoergsmaal, der er rejst af appellanten, er et retsspoergsmaal og derfor kan paakendes under appellen, hvilket Kommissionen ikke mener. Mere praecist er spoergsmaalet, om en korrekt fortolkning og anvendelse af bevisbyrdereglerne, sammenholdt med bestemmelserne i artikel 48, 62 og 64 i Rettens procesreglement, kraevede, at Retten genaabnede den mundtlige forhandling udelukkende paa grundlag af de oplysninger, som blev fremsat i processkriftet fra Shell af 6. marts 1992, et retsspoergsmaal om subsumptionen af fastslaaede fakta under de relevante retsregler, hvorfor det kan proeves under appelsagen (11).
18 Endvidere finder jeg, at Rettens begrundelse for at afslaa appellantens begaering om genaabning af den mundtlige forhandling retligt er urigtig (12). Det resultat, Retten naaede frem til, er imidlertid korrekt, uanset indholdet af den paagaeldende argumentation i den appellerede dom. Shell's begaering opfyldte ikke de i lovgivningen fastsatte betingelser for at blive imoedekommet af Retten, som heller ikke efter reglerne om domsproevelse ex officio (13) havde pligt til at genaabne den mundtlige forhandling. Disse anbringender boer foelgelig forkastes.
IV - Forslag til afgoerelse
19 Jeg skal herefter foreslaa Domstolen,
1) i det hele at forkaste den af Shell International Chemical Company Ltd ivaerksatte appel
2) at afvise begaeringen om intervention
3) at paalaegge intervenienten at betale sine egne omkostninger
4) at doemme appellanten til at betale appelsagens omkostninger.
(1) - Sag T-11/89, Shell mod Kommissionen, Sml. II, s. 757.
(2) - Vedroerende en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.149 - Polypropylen), EFT L 230, s. 1.
(3) - Foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86, EFT 1959-1962, s. 81.
(4) - Dom af 27.2.1992, forenede sager T-79/89, T-84/89, T-85/89, T-86/89, T-89/89, T-91/89, T-92/89, T-94/89, T-96/89, T-98/89, T-102/89 og T-104/89, BASF m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 315. Den mundtlige forhandling i disse sager blev afsluttet den 10.12.1991.
(5) - Jf. punkt 10-16 i mit forslag til afgoerelse, ligeledes af dags dato, i sag C-199/92 P.
(6) - Jf. punkt 19 ff. i mit forslag til afgoerelse af dags dato i sag C-200/92 P.
(7) - Jf. punkt 26 og 27.
(8) - Jf. punkt 19 og 20 i mit forslag til afgoerelse af dags dato i sag C-227/92 P, Hoechst mod Kommissionen.
(9) - Dom af 15.6.1994, sag C-137/92 P, Kommissionen mod BASF m.fl., Sml. I, s. 2555. Jf. tillige punkt 20 ff. i mit forslag til afgoerelse af dags dato i sag C-199/92 P, Huels mod Kommissionen.
(10) - Den afgoerende faktor, som sagsoegeren fremlagde for Retten i Foerste Instans, bestaar ikke i muligheden for, at den anfaegtede beslutning var en nullitet, men i sandsynligheden for formelle mangler, nemlig undladelsen af at bekraefte beslutningens aegthed, senere aendring af dens indhold og tilsidesaettelse af sprogordningen. Med andre ord er den retlige kvalifikation, parterne tillaegger de faktiske omstaendigheder, ikke afgoerende for Faellesskabets retsinstanser, men derimod selve de faktiske omstaendigheder, som de laegger til grund. Navnlig naar disse faktiske omstaendigheder, saafremt de godtgoeres, ikke kan goere beslutningen til en nullitet, men alligevel udgoer en tilsidesaettelse af et vaesentligt formkrav i forbindelse med vedtagelsen af den omhandlede beslutning, skal de ex officio undersoeges af retsinstansen, hvilket kan medfoere ugyldighed.
(11) - Jf. punkt 9 i mit forslag til afgoerelse i sagen Huels mod Kommissionen.
(12) - Eftersom grundlaget for den appellerede dom er noejagtig det samme som det, der er anfoert i praemis 401 i dom af 10.3.1992, sag T-13/89, ICI mod Kommissionen, Sml. II, s. 1021, finder jeg det hensigtsmaessigt - for at undgaa gentagelse - at henvise spoergsmaalet om den paagaeldende argumentations lovlighed til punkt 26 i mit forslag til afgoerelse i sag C-200/92 P, ICI mod Kommissionen.
(13) - Se den analyse, der er givet i punkt 57-79 i mit forslag til afgoerelse i sagen Huels mod Kommissionen, som jeg her skal henvise til.