61983CJ0172_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved to staevninger, indgivet til Domstolens justitskontor henholdsvis den 8 . august og den 5 . oktober 1983, har selskabet Hoogovens Groep BV anlagt to sager med paastand om annullation af
, Kommissionens beslutning 83/398/EKSF af 29 . juni 1983 om stoette, som den nederlandske regering paataenker at yde til jern- og staalindustrien ( EFT L 227, s . 33 ), og
, Kommissionen beslutning 83/396/EKSF af 29 . juni 1983 om stoette, som den italienske regering paataenker at yde til visse jern- og staalproducenter ( EFT L 227, s . 24 ).
2 Den foerste sag, der er indfoert i Domstolens register under nr . 172/83, er anlagt efter at sagsoegeren havde faaet kundskab om de anfaegtede beslutninger, dvs . 11 dage foer disse blev offentliggjort i EFT, og henviser til disse beslutninger af 29 . juni 1983 under anvendelse af deres interne numre, dvs . C(83 ) 950/8, for saa vidt angaar beslutningen om den nederlandske stoette, og C(83 ) 950/6, for saa vidt angaar den italienske stoette . I den anden sag, der er indfoert i Domstolens register under nr . 226/83, og som blev anlagt, efter at disse beslutninger var blevet offentliggjort i EFT, benyttes de nye numre, beslutningerne fik ved offentliggoerelsen, og som er naevnt i praemis 1 .
3 Kommissionen har paa baggrund af forvaerringen af krisen i jern- og staalindustrien og i betragtning af de strenge regler, der skal anvendes for at imoedegaa denne krise, efter opfordring fra Raadet aendret den foerste kodeks for stoette, der blev indfoert ved beslutning 257/80/EKSF af 1 . februar 1980 ( EFT L 29, s . 5 ), og har vedtaget beslutning 2320/81/EKSF af 7 . august 1981 om faellesskabsregler for stoette til jern- og staalindustrien ( EFT L 228, s . 14 ), der betegnes den anden kodeks for stoette .
4 Af artikel 2 i sidstnaevnte beslutning fremgaar, at stoette til jern- og staalindustrien kun kan betragtes som forenelig med faellesmarkedet, saafremt stoettetilsagnet er afgivet senest den 1 . juli 1983 og ikke giver anledning til betalinger efter den 31 . december 1985, og saafremt det paataenkte strukturomlaegningsprogram foerer til en nedbringelse af den samlede produktionskapacitet i alle de virksomheder, som modtager stoette, og ikke oeger produktionskapaciteten for de forskellige produktkategorier, for hvilke der ikke findes et marked i vaekst . Beslutning 2320/81 indeholder ud over disse almindelige regler en raekke regler for hver enkelt form for stoette .
5 Ved afslutningen af behandlingen af samtlige de stoetteordninger, der i henhold til artikel 8 i beslutning 2320/81 skulle vaere meddelt Kommissionen senest den 30 . september 1982, vedtog Kommissionen en raekke beslutninger til medlemsstaterne, den saakaldte serie 950, og herunder de to anfaegtede beslutninger .
6 I beslutningen om den nederlandske stoette fastslaar Kommissionen, at den nettokapacitetsnedskaering inden for varmvalsede produkter, som den nederlandske regering har foreslaaet som modydelse for at kunne yde den paataenkte investeringsstoette og driftsstoette, kan antages at udgoere ca . 250 000 tons, hvilket er utilstraekkeligt . Kommissionen har derfor paalagt den nederlandske jern- og staalindustri at nedskaere sin kapacitet med 700 000 tons, og har herved henvist til, at stoettens stoerrelse og intensitet ifoelge artikel 3, stk . 1, andet led, og artikel 5, stk . 1, tredje led, i beslutning 2320/81 skal vaere begrundet i omfanget af strukturomlaegningsindsatsen, samt at der paa baggrund af de generelle maal for staal skal sikres en rimelig fordeling af de noedvendige kapacitetsnedskaeringer for at opnaa en nedskaering paa 30-35 millioner tons paa faellesskabsniveau af kapaciteten inden for varmvalsede produkter .
7 Selskabet Hoogovens har anfoert, at kravet om en nedsaettelse paa i alt 950 000 tons hverken er berettiget eller tilstraekkeligt begrundet, og at de krav, der stilles til den nederlandske jern- og staalindustri, er betydeligt hoejere end de krav, der stilles til den italienske industri .
Formaliteten
8 Domstolen skal forud for behandlingen af Kommissionens indsigelser mod Hoogovens krav bemaerke, at der ifoelge EKSF-traktatens artikel 33, stk . 3, der indeholder forskellige bestemmelser om de formaliteter, saasom meddelelse eller offentliggoerelse, der har betydning for det tidspunkt, fra hvilket fristen for anlaeggelse af annullationssoegsmaal loeber, intet er til hinder for, at en sagsoeger anlaegger sag ved Domstolen saa snart den beslutning, der anfaegtes, er vedtaget, og ikke venter indtil beslutningen er forkyndt eller offentliggjort . Heraf foelger, at der i sag 172/83 ikke foreligger en afvisningsmangel, fordi der er indgivet staevning i sagen til Domstolens justitskontor, foer de anfaegtede beslutninger blev offentliggjort .
9 Herefter maa det fastslaas, at parterne er de samme i den senere anlagte sag 226/83, hvori der er nedlagt paastand om annullation af de samme beslutninger og fremfoert de samme soegsmaalsgrunde som i sag 172/83 . Sag 226/83 skal derfor afvises .
10 De af Kommissionen fremfoerte afvisningsgrunde skal derfor kun behandles i relation til sag 172/83 .
11 Kommissionen har for det foerste paastaaet sagen afvist, idet paastanden indebaerer et krav om annullation af de skrivelser, hvorved Kommissionen gav den nederlandske og den italienske regering meddelelse om de anfaegtede beslutninger . Kommissionen har gjort gaeldende, at foelgeskrivelser overhovedet ikke har karakter af beslutninger .
12 Det maa fastslaas, at paastanden alene gaar ud paa annullation af beslutningerne vedroerende stoetten, og at foelgeskrivelsernes indhold kun er fremdraget for naermere at kaste lys over begrundelsen til de anfaegtede beslutninger . Denne afvisningspaastand maa derfor anses for grundloes .
13 Kommissionen har for det andet paastaaet sagen afvist i det omfang, der er nedlagt paastand om annullation af Kommissionens beslutning vedroerende den stoette, som den italienske regering paataenker at yde Italiens jern- og staalindustri . Sagsoegeren, der har hjemsted i Nederlandene, er ikke »individuelt beroert« af denne beslutning, og befinder sig ikke i en situation, der adskiller sig fra den situation, alle de oevrige jern- og staalindustrivirksomheder i Faellesskabet befinder sig i .
14 Det bemaerkes, at virksomhederne ifoelge EKSF-traktatens artikel 33, stk . 2, der har en anden ordlyd end bestemmelsen i EOEF-traktatens artikel 173, stk . 2, har adgang til at anlaegge sag med paastand om annullation af »individuelle beslutninger og henstillinger, der angaar dem« .
15 Som fastslaaet af Domstolen, blandt andet i dom af 15 . juli 1960 ( Chambre syndicale de la sidérurgie de l ' est de la France, 24 og 34/58, Sml . 1954-1964, s . 187 ), angaar en kommissionsbeslutning en virksomhed, naar en eller flere andre konkurrerende virksomheder opnaar fordele ved denne beslutning .
16 Det maa fastslaas, at sagsoegeren konkurrerer med en raekke italienske virksomheder, der har fordel af den anfaegtede beslutning, og som paa faellesmarkedet driver den samme form for produktionsvirksomhed og omsaetter de samme produkter . Det maa derfor anerkendes, at den anfaegtede beslutning kan faa virkninger for konkurrencen mellem de paagaeldende virksomheder, og at den dermed angaar sagsoegeren .
17 Kommissionens anden afvisningspaastand maa derfor forkastes .
18 Kommissionen har endelig uden herved at nedlaegge nogen udtrykkelig paastand gjort gaeldende, at sagsoegeren efter vedtagelsen af den anfaegtede beslutning har nedsat sin produktionskapacitet med mere end de 950 000 tons, der blev paalagt den nederlandske jern- og staalindustri . Kommissionen mener derfor, at det maa vaere tvivlsomt, om sagsoegeren stadig har soegsmaalsinteresse .
19 Det er herved tilstraekkeligt at henvise til EKSF-traktatens artikel 39, hvorefter indbringelse af sager for Domstolen ikke har opsaettende virkning . Ved at gennemfoere de kraevede produktionsnedskaeringer har sagsoegeren blot opfyldt sine forpligtelser og efterkommet den anfaegtede beslutning, ogsaa selv om de lukkede produktionsanlaeg af tekniske grunde eventuelt udgoer en kapacitet, der er stoerre end den strengt noedvendige . Denne adfaerd kan ikke paa nogen maade bevirke, at virksomhedens interesse i at paastaa beslutningen annulleret bortfalder .
Realiteten
20 Hoogovens har til stoette for sine paastande fremfoert fire forskellige anbringender . De tre foerste vedroerer udelukkende paastanden om annullation af beslutningen om den nederlandske stoette . Ifoelge disse anbringender har den produktionsnedskaering, der blev paalagt den nederlandske industri, vaeret for stor, og Kommissionen har med urette lagt vaegt paa en stoette paa 570 millioner HFL . og har ikke lovligt kunnet standse udbetalingen af stoetten i tilfaelde af ikke-opfyldelse af de stillede vilkaar . Det sidste anbringende er fremsat til stoette for paastanden om annullation saavel af beslutningen om den nederlandske stoette som beslutningen om den italienske stoette ; ifoelge dette anbringende har der vaeret tale om en urigtig anvendelse af begreberne den maksimale produktionskapacitet og nedskaering af produktionskapacitet .
Anbringendet om, at Kommissionen med urette eller i alt fald uden tilstraekkelig begrundelse har kraevet en kapacitetsnedskaering paa 950 000 tons af den nederlandske jern- og staalindustris kapacitet til produktion af varmvalsede produkter
21 Hoogovens har til stoette for dette anbringende i foerste raekke gjort gaeldende, at det foelger af Domstolens praksis navnlig i dom af 28 . oktober 1981 ( Krupp Stahl mod Kommissionen, 275/80 og 24/81, Sml . s . 2489 ) og dom af 3 . marts 1982 ( Alpha Steel mod Kommissionen, 14/81, Sml . s . 749 ), at Kommissionen kun kan begraense sig til en kortfattet begrundelse i det omfang, den generelle beslutning, i henhold til hvilken den individuelle beslutning er vedtaget, indeholder hovedbestanddelene i den argumentation, der er fulgt, hvilket i det foreliggende tilfaelde vil sige de stoerrelser, ved hjaelp af hvilke det kan fastslaas, at der bestaar en noeje sammenhaeng mellem det foreslaaede stoettebeloeb og omfanget af de kraevede nedskaeringer . Dette synspunkt genfindes imidlertid hverken i foernaevnte generelle beslutning 2320/81 eller i de generelle maa for staal eller i den anfaegtede beslutning . Sagsoegeren har desuden fremhaevet, at det af Domstolens dom af 26 . november 1981 ( Michel mod Parlamentet, 195/80, Sml . s . 2861 ) fremgaar, at en redegoerelse for grundene til en beslutning for Domstolen ikke kan afhjaelpe en mangel paa begrundelse i selve den anfaegtede beslutning .
22 Hoogovens har for det andet gjort gaeldende, at det navnlig af en sammenligning af de i ECU opgjorte beloeb for de forskellige former for stoette, som staterne har ydet pr . ton nedskaaret produktionskapacitet, foelger, at den kraevede nedskaering i ton er al for stor . Kommissionen har derfor ved at undlade at angive sine grunde til at anvende dette tal tilsidesat ikke blot EKSF-traktatens artikel 15, men ogsaa ligebehandlings- og proportionalitetsprincippet . Hermed har Kommissionen desuden tilsidesat ejendomsretten, jfr . artikel 1 i protokol nr . 1 til den europaeiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder .
23 Kommissionen har under henvisning til praemis 18 i foernaevnte dom i Alpha Steel-sagen anfoert, at den, selv om der kun var kort tid til raadighed, har angivet stadierne i den procedure, den fulgte, paa en forholdsvis kortfattet, men dog tilstraek kelig klar og praecis maade . Den har efter en fremhaevelse af de skoenskriterier, paa grundlag af hvilke den har rejst krav om den omtvistede kapacitetsnedskaering, gjort gaeldende, at Hoogovens ikke har kunnet vaere ubekendt med grundene til den anfaegtede beslutning, eftersom Kommissionen hyppigt var i forbindelse med virksomheden .
24 Det maa, naar det gaelder vurderingen af den anfaegtede beslutnings begrundelse, for det foerste anerkendes, at en begrundelse til en beslutning, der indeholder et klagepunkt, vel skal goere det muligt for Domstolen at udoeve sin legalitetskontrol og at give beslutningens adressat de oplysninger, der er noedvendige for at fastslaa, om beslutningen er korrekt eller mangelfuld, men at begrundelsespligten ifoelge artiklerne 5 og 15 i EKSF-traktaten i oevrigt maa vurderes ud fra omstaendighederne i det foreliggende tilfaelde, blandt andet aktens indhold, arten af de anfoerte grunde samt den interesse, som adressaterne eller andre af akten beroerte personer, jfr . EKSF-traktatens artikel 33, stk . 2, har i at modtage yderligere oplysninger .
25 Det bemaerkes, at Domstolen blandt andet i dom af 18 . marts 1980 ( Valsabbia mod Kommissionen, Sml . s . 907 ) har fastslaaet, at Kommissionen ifoelge EKSF-traktatens artikler 5 og 15 er forpligtet til i begrundelsen til sine generelle beslutninger at anfoere den almindelige situation, der begrunder deres vedtagelse, samt de almindelige maal, som den oensker at realisere .
26 Saavel af betragtningerne I, II, IV og V til den anfaegtede beslutning som af de i foelgeskrivelsen anvendte ord, som forklarer beslutningens raekkevidde, fremgaar, at Kommissionen har foretaget en detaljeret vurdering, der foerst har omfattet en undersoegelse af sammenhaengen mellem den paataenke stoettes intensitet og de sociale og regionale problemer, som stoetten skal afhjaelpe ; Kommissionen gaar dernaest over til en vurdering af den paataenkte stoettes forenelighed med det faelles marked paa baggrund af bestemmelserne i artiklerne 2, 3 og 5 i beslutning 2320/81, hvorefter stoettens intensitet kun kan vaere begrundet i omfanget af omstruktureringsindsatsen, der navnlig vurderes ud fra de omhandlede virksomheders oekonomiske situation og produktionskapacitet ; endelig traeffes der bestemmelser om kapacitetsnedskaeringerne, idet der herved laegges vaegt paa en rimelig fordeling paa medlemsstaterne af nedskaeringen paa faellesskabsniveau, nemlig ca . 30-35 millioner tons kapacitet inden for varmvalsede produkter .
27 Af det anfoerte foelger, at Kommissionen har opfyldt sin begrundelsespligt . Domstolen skal yderligere bemaerke, at selv om Kommissionen ved vurderingen har anvendt forskellige indviklede kriterier, der er uddraget af forskelligartet dokumentation, har sagsoegeren deltaget i de droeftelser, der foerte til vedtagelsen af den anfaegtede beslutning og derfor vaeret bekendt med de vaesentligste grunde . Anbringendet om, at den anfaegtede beslutnings begrundelse er mangelfuld, maa derfor forkastes .
28 Domstolen skal dernaest i forbindelse med vurderingen af, om den anfaegtede beslutning er udtryk for en tilsidesaettelse af ligebehandlings- og proportionalitetsprincippet bemaerke, at Kommissionen paa grundlag af en detaljeret vurdering, ved hvilken der er taget hensyn blandt andet til de oekonomiske og sociale realiteter, inden for rammerne af alle de beslutninger, der indgaar i serie 950, har nedsat kapacitetsnedskaeringen for Faellesskabet, for saa vidt angaar varmvalsede produkter, fra de af Raadet til vejledning angivne 30-35 millioner tons til 27 millioner tons . Der findes hverken i sagens akter, eller i det under sagens behandling for Domstolen fremfoerte, oplysninger om, at den maengde nedskaeringer, der blev paalagt Nederlandene, og som repraesenterer en andel paa ca . 13% af den faelles indsats, har vaeret udtryk for en tilsidesaettelse af ligebehandlings- og proportionalitetsprincippet .
29 Domstolen skal for saa vidt angaar den paastaaede kraenkelse af ejendomsretten bemaerke, at det ikke, jfr . dom af 9 . december 1982 ( Metallurgiki Halyps mod Kommissionen, 258/81, Sml . s . 4261 ), kan betragtes som et indgreb i ejendomsretten, at de produktionsbegraensninger, den oekonomiske situation kraever, kan forringe visse virksomheders rentabilitet og bringe deres eksistens i fare .
30 Af de anfoerte grunde maa dette sidste anbringende forkastes .
Anbringendet om, at Kommissionen med urette ved fastsaettelsen af den kraevede kapacitetsnedskaering har lagt vaegt paa en stoette paa 570 millioner HFL
31 Hoogovens har til stoette for dette anbringende anfoert, at det omhandlede stoettebeloeb udelukkende er bestemt til afviklingen af gaeld og forpligtelser, der er tilkommet, efter at koncernen Estel i 1982 var blevet delt i to selskaber, der fra 1972 havde ejet selskabet med lige store andele, nemlig KNHS ( Koninklijke Nederlandse Hoogovens en Staalfabrieken NV ) i IJmuiden, og Hoesch AG, Dortmund ( Forbundsrepublikken Tyskland ), hvilke selskaber senere har erhvervet alle de aktier, som henholdsvis det sagsoegende selskab, Hoogovens Groep BV, og Hoesch ejede . Hoogovens har endvidere anfoert, at selskabet ikke paa nogen maade faar fordel af den omhandlede stoette, idet denne udbetales til moderselskabet KNHS . Disse meget udtalte saeregenheder ved den omhandlede stoette har ifoelge sagsoegeren burdet medfoere, at den ikke blev anset for en af de former for stoette, der kan begrunde en kapacitetsnedskaering . Hoogovens har gjort gaeldende, at denne stoette, saafremt man anlaegger et andet synspunkt, burde vaere blevet anset for udlignet gennem de kapacitetsnedskaeringer, der var foelgen af strukturomlaegningen i Hoesch AG, der har foert til Estel ' s gaeld, som KNHS delvis har betalt .
32 Ifoelge Kommissionen er der intet, der kan begrunde, at den omhandlede stoette afsondres fra de andre former for stoette, der er planlagt, saaledes at Hoogovens fritages for forpligtelsen til kapacitetsnedskaering . Den har gjort gaeldende, at anvendelsen af naevnte stoette er en foelge af forpligtelser, som vedkommende virksomhed tidligere har paataget sig, samt at ydelsen af denne stoette uanset udbetalingsmaaden goer det muligt indirekte at lette finansieringen af investeringer eller andre strukturomlaegningsforanstaltninger .
33 Domstolen skal bemaerke, at ifoelge artikel 6, stk . 2, i den naevnte beslutning 2320/81 er kun ekstraordinaer stoette undtaget fra kravet om en modydelse i form af kapacitetsnedskaering . Omvendt hedder det i artikel 1, stk . 1, i samme beslutning :
»Al stoette til jern- og staalindustrien, der finansieres af en medlemsstat, eller ved hjaelp af statsmidler under enhver form, kan, uanset om den er sektorbestemt eller ej, udelukkende betragtes som faellesskabsstoette og derfor som forenelig med faellesmarkedets tilfredsstillende funktion, hvis den paagaeldende stoette er i overensstemmelse med de almindelige regler i artikel 2 og bestemmelserne i artikel 3 til 7 . Stoetten maa kun ivaerksaettes efter de i denne beslutning fastlagte procedurer« .
34 I oevrigt fremgaar det af artikel 2 i beslutning 2320/81, at kun »den virksomhed eller gruppe af virksomheder«, som modtager stoette, er forpligtet til at gennemfoere kapacitetsnedskaering . At stoetten af staten udbetales til sagsoegerens moderselskab, der er et holdingselskab, er imidlertid ikke til hinder for, at datterselskabet opnaar fordele herved .
35 Af det anfoerte foelger, at den omhandlede stoette ligesom alle de andre af den nederlandske regering planlagte former for stoette har skullet tages i betragtning .
36 Kommissionen har endelig med rette gjort gaeldende, at den ikke har kunnet lade Hoogovens drage fordel af en kapacitetsnedskaering, der var gennemfoert af en virksomhed i en anden medlemsstat, uden at sidstnaevnte virksomhed gav sit samtykke hertil .
37 Dette anbringende maa derfor forkastes .
Anbringendet om, at Kommissionen ikke retmaessigt har kunnet bestemme, at det er muligt at indstille stoetteudbetalingen, saafremt det konstateres, at de fastsatte betingelser ikke er blevet overholdt
38 Hoogovens har til stoette for dette anbringende anfoert, at Kommissionen har overskredet sin kompetence ved i artikel 7 i den anfaegtede beslutning at forbeholde sig adgangen til at indstille stoetteudbetalingen, saafremt de fastsatte betingelser ikke er blevet overholdt . I medfoer af artikel 95, stk . 2, i EKSF-traktaten har de sanktioner, der skal ivaerksaettes, skullet fastsaettes i beslutning 2320/81 . Den eneste sanktion, der er fastsat i denne beslutning, er imidlertid en traktatbrudssag i medfoer af EKSF-traktatens artikel 88, hvortil der udtrykkeligt henvises i artikel 8, stk . 3, i naevnte beslutning .
39 Det er i den forbindelse ufornoedent at tage stilling til, om indstilling af en godkendt stoette i tilfaelde af tilsidesaettelse af de af Kommissionen fastsatte betingelser udgoer en sanktion i den i artikel 95, stk . 2, i traktaten forudsatte betydning, og det vil vaere tilstraekkeligt at bemaerke, at ifoelge artikel 8, stk . 1, i beslutning 2320/81 »[kan] den paagaeldende medlemsstat ... kun gennemfoere de planlagte foranstaltninger med Kommissionens billigelse og under overholdelse af de af den fastsatte betingelser« . Det maa derfor anerkendes, at den i artikel 7 i den anfaegtede beslutning omhandlede foranstaltning er hjemlet ved ovennaevnte bestemmelse i beslutning 2320/81 i det omfang, adgangen til at yde stoette ifoelge sidstnaevnte beslutning har en betinget karakter .
40 Dette anbringende maa derfor ogsaa forkastes .
Anbringendet om urigtig forstaaelse af begreberne maksimal produktionskapacitet og produktionskapacitetsnedskaering
41 Dette anbringende, der er fremfoert til stoette for paastanden om annullation af begge de anfaegtede beslutninger, stoettes paa, at disse blev vedtaget ud fra en forkert retsopfattelse af begreberne maksimal produktionskapacitet og produktionskapacitetsnedskaering og dermed under tilsidesaettelse af saavel foernaevnte beslutning 2320/81 som princippet om ligebehandling .
42 Hoogovens har gjort gaeldende, at Kommissionen har paalagt den nederlandske industri en for stor kapacitetsnedskaering, fordi den ud fra en forkert opfattelse af de naevnte begreber ikke har taget hensyn til det nedskaeringstilbud, den nederlandske industri faktisk tilboed, mens den omvendt har overvurderet den italienske industris nedskaeringstilbud .
43 Det fremgaar af sagen, at de to regeringers tilbud om kapacitetsnedskaering svarer til forskellen mellem den maksimale produktionskapacitet i 1980, der var begyndelsesaaret for Faellesskabets strukturomlaegningsprogram, og den maksimale produktionskapacitet i 1985, hvor de af Raadet paataenkte kapacitetsnedskaeringer skulle vaere afsluttet . Den forkerte retsopfattelse, sagsoegeren har paaberaabt sig, foelger af Kommissionens anvendelse af forskellige kriterier ved vurderingen af den maksimale produktionskapacitet i de to tilfaelde .
Beslutningen vedroerende den nederlandske stoette
44 Hoogovens har saaledes gjort gaeldende, at Kommissionen i forbindelse med den nederlandske beslutning i strid med de retningslinjer, der er fastlagt paa omraadet, for saa vidt angaar den maksimale produktionskapacitet i 1980 har taget hensyn til flaskehalse i produktionen, der betegnes reversible, idet den derved opstaaede begraensning i produktionen er midlertidig, mens den for den maksimale produktionskapacitet i 1985 har afvist at tage hensyn til saadanne flaskehalse . Efter selskabets opfattelse burde Kommissionen have handlet konsekvent og i 1985 enten have anvendt de samme kriterier, som dem der blev anvendt ved ansaettelsen af den maksimale produktionskapacitet for 1980, eller have aendret tallene for denne kapacitet for 1980, saa de for 1980 anvendte kriterier blev tilpasset kriterierne for 1985 .
45 Kommissionen har anfoert, at den, i det omfang 1980 er et referenceaar, hvis tal blev lagt til grund for den af Raadet udarbejdede strukturomlaegningsplan for Faellesskabet, har oensket at grunde sin vurdering paa et ubestridt billede af produktionskapaciteten og derfor har henholdt sig til de oplysninger, som virksomhederne selv gav herom . I 1985 har den til gengaeld vaeret i stand til at afvise, at der blev taget hensyn til de reversible flaskehalse, og har dermed sikret, at de af Raadet fastsatte maal for kapacitetsnedskaeringer blev naaet .
46 Det maa fastslaas, at den kapacitetsnedskaering, der blev paalagt den nederlandske industri ud over den nedskaering, den selv havde tilbudt, er blevet fastlagt ved at sammenholde hele den paalagte kapacitetsnedskaering med den nedskaering, der blev foreslaaet af vedkommende medlemsstat . Det er vigtigt, at der ved vurderingen af denne sidste nedskaering ikke paa nogen maade er begaaet fejl .
47 Den foreslaaede nederlandske kapacitetsnedskaering beregnede Kommissionen ved i den maksimale produktionskapacitet for 1980 at fradrage den maksimale produktionskapacitet, der var foreslaaet for 1985 . For at naa til et rigtigt resultat har det altsaa vaeret noedvendigt, at ansaettelsen af de to tal skete paa grundlag af samme metode .
48 Det staar fast, at der ved ansaettelsen til 5 400 000 tons af den maksimale produktionskapacitet for 1980 for den nederlandske industri blev taget hensyn til de reversible flaskehalse . Selv om det som anfoert af Kommissionen er korrekt, at den herved blot benyttede sig af de tal, virksomhederne selv oplyste, fremgaar det af retsforhandlingerne, at de omhandlede tal af virksomhederne blev meddelt paa et spoergeskema, som Kommissionen tjenestegrene havde udformet, og at Kommissionen var udmaerket bekendt med den anvendte beregningsmetode . Det staar ligeledes fast, at Kommissionen omvendt har set bort fra de naevnte flaskehalse ved vurderingen af den maksimale produktionskapacitet for 1985, der saaledes blev fastsat til 5 300 000 tons . Den oprindeligt af den nederlandske industri foreslaaede produktionsnedskaering blev herefter ansat til kun 100 000 tons . Dette tal blev forhoejet til 250 000 tons, efter at det nederlandske projekt efter meddelelsen til Kommissionen var blevet aendret .
49 Det er som anfoert af Kommissionen korrekt, at det ikke ved medregning af de reversible flaskehalse har vaeret muligt at vurdere den faktiske produktionskapacitet og dermed praecist at fastlaegge den kapacitetsnedskaering, der var noedvendig . Kommissionen har derfor maattet finde frem til et hoejere tal for den nederlandske jern- og staalindustris maksimale produktionskapacitet for 1980 ved at lade de reversible flaskehalse ude af betragtning .
50 Kommissionen har ikke kunnet begrunde, at der ikke er foretaget nogen korrigering af tallet for den nederlandske industris maksimale produktionskapacitet for 1980 . Denne fejl har efter sin art maattet foere til en kunstig nedsaettelse af ansaettelsen af den kapacitetsnedskaering, den nederlandske regering havde foreslaaet . Der maa derfor gives det sagsoegende selskab medhold i, at den anfaegtede beslutning paa dette punkt er udtryk for et fejlskoen, og dets paastand om annullation af artikel 2, stk . 1, maa derfor tages til foelge, da denne bestemmelse er udtryk for en forkert vurdering af den produktionskapacitetsnedskaering, den nederlandske regering har foreslaaet .
Beslutningen vedroerende den italienske stoette
51 Hoogovens har gjort gaeldende, at Kommissionen i den italienske beslutning, for saa vidt angaar den maksimale produktionskapacitet for 1980, har forhoejet de tal, der var oplyst af en raekke virksomheder, samt at den, for saa vidt angaar den maksimale produktionskapacitet for 1985, har taget hensyn til reversible flaskehalse .
52 Kommissionen har anfoert, at den for saa vidt angaar den maksimale produktionskapacitet for 1980 har forhoejet de tal, der var meddelt af en raekke mindre virksomheder, fordi disse var udtryk for en sammenblanding af den faktiske produktion og den maksimale produktionskapacitet ; men den har absolut ikke taget hensyn til reversible flaskehalse for kapaciteten for 1985, men kun til virkelige kapacitetsnedskaeringer som foelge af definitiv lukning af produktionsanlaeg .
53 Der foreligger ikke i sagens akter eller efter retsforhandlingerne oplysninger, paa grundlag af hvilke det kan fastslaas, at beslutningen om den italienske stoette er behaeftet med de mangler i henseende til skoennet, som det sagsoegende selskab har paaberaabt sig . Det her omhandlede anbringende maa derfor forkastes .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
54 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger .
55 Sagsoegte har tabt sagen i sag 172/83, og det paalaegges derfor sagsoegte at afholde omkostningerne i denne sag . Derimod har det sagsoegende selskab tabt sagen i sag 226/83, og det maa derfor paalaegges at betale omkostnigerne i denne anden sag .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Bestemmelserne vedroerende fastlaeggelsen af den af den nederlandske regering foreslaaede kapacitetsnedskaering i artikel 2, stk . 1, i Kommissionens beslutning 83/398/EKSF af 29 . juni 1983 ( EFT L 227, s . 33 ) om stoette, som den nederlandske regering paataenker at yde til jern- og staalindustrien, annulleres .
2 ) I sag 172/83 frifindes sagsoegte i oevrigt . Sag 226/83 afvises .
3 ) Kommissionen betaler omkostningerne i sag 172/83 .
4 ) Selskabet Hoogovens betaler omkostningerne i sag 226/83 .