61982CJ0009_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 8 . januar 1982, har Lene OEhrgaard og Jean-Louis Delvaux, der paa davaerende tidspunkt begge var tjenestemaend i loenklasse LA 6 i den danske oversaettelsesafdeling ved Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, anlagt sag med paastand dels om annullation af Kommissionens afslag, meddelt ved skrivelse af 3 . april 1981, paa deres ansoegninger om stillinger som ledende oversaettere i loenklasse LA 5 i henhold til stillingsopslag KOM/1134-1140/80, dels om, at Kommissionen tilpligtes at udnaevne dem i de naevnte stillinger, enten ved at oprette to nye stillinger som ledende oversaettere eller ved at annullere udnaevnelserne af to tjenestemaend, som blev udnaevnt, og hvis kvalifikationer sagsoegerne har bestridt .
2 I stillingsopslaget KOM/1134-1140/80 var »kvalifikationskravene« angivet som foelger :
», Uddannelse paa universitetsniveau afsluttet med eksamensbevis eller faglig erfaring paa tilsvarende niveau ;
‚lang erfaring i oversaettelse . Erfaring i revision, og
‚sikker udtryksfaerdighed og stilfornemmelse« .
3 Det er ubestridt, at sagsoegerne opfyldte betingelserne for at kunne forfremmes til loenklasse LA 5 . Deres ansoegninger blev imidlertid ikke imoedekommet, og Kommissionen udnaevnte den 1 . marts 1981 de to tjenestemaend, hvis udnaevnelser sagsoegerne har anfaegtet .
4 Efter at have indbragt en klage for ansaettelsesmyndigheden i medfoer af vedtaegtens artikel 90 har sagsoegerne anlagt denne sag, som oprindelig stoettedes paa to hovedanbringender . For det foerste har sagsoegerne gjort gaeldende, at de to tjenestemaend, Kommissionen forfremmede, ikke opfyldte alle betingelserne ifoelge stillingsopslaget, og at Kommissionen ved at udnaevne dem har begaaet en aabenbar fejl . For det andet har sagsoegerne anfoert, at de paagaeldende stillinger i stedet burde vaere tildelt dem, navnlig paa grund af, at de var bedre kvalificerede .
5 I replikken har sagsoegerne desuden gjort gaeldende, at Kommissionen har gjort sig skyldig i magtfordrejning, hvilket haevdes at fremgaa af nye oplysninger, Kommissionen har givet i svarskriftet .
6 Kommissionen har anfoert, at sidstnaevnte anbringende boer afvises i medfoer af procesreglementets artikel 42, stk . 2 ; inden der tages stilling til Kommissionens indsigelse om, at det tredje anbringende er fremfoert for sent, skal der dog knyttes foelgende bemaerkninger til de to foerste anbringender .
Det foerste anbringende
7 Til stoette for det foerste anbringende har sagsoegerne navnlig henvist til, at det efter deres opfattelse kun er den faglige erfaring, der er erhvervet efter opnaaelsen af det kraevede eksamensbevis, der kan tages i betragtning, og at de to hovedbetingelser i stillingsopslaget, nemlig et eksamensbevis paa universitetsniveau og faglig erfaring, derfor maa vaere kumulative . I denne sag opfyldte imidlertid ingen af de to personer, der blev forfremmet, begge betingelserne ; den ene havde ikke noget eksamensbevis paa universitetsniveau og kunne derfor heller ikke have faglig erfaring, mens den anden, som foerst fik sit eksamensbevis paa universitetsniveau i 1979, ved sin forfremmelse kun havde to aars anciennitet, hvilket ikke er »lang erfaring« .
8 Som Kommissionen med rette har anfoert, fremgaar det klart af ordet »eller« i stillingsopslaget, at der er tale om alternative betingelser . Det er saaledes ikke blot noedvendigt, men ogsaa tilstraekkeligt, at ansoegerne enten har et eksamensbevis paa universitetsniveau eller en tilsvarende faglig erfaring, hvilket i oevrigt ogsaa foelger af tjenestemandsvedtaegtens artikel 5, stk . 1 og 2, hvor det blandt andet bestemmes, at stillingerne i kategori LA »kraever universitetsuddannelse eller hermed ligestillede faglige kundskaber« .
9 Det er i denne forbindelse tilstraekkeligt at paapege, at de to tjenestemaend, hvis forfremmelser anfaegtes, i 1974 bestod en udvaelgelsesproeve med henblik paa ansaettelse inden for Faellesskaberne, og at ansaettelsesmyndigheden paa davaerende tidspunkt skoennede, at de var i besiddelse af faglige kundskaber ligestillet med universitetsuddannelse ; de har derfor utvivlsomt begge opfyldt den foerste betingelse i stillingsopslaget .
10 Da de paagaeldende to tjenestemaend siden 1974 havde arbejdet som oversaettere ved Kommissionen, kan det saaledes ikke bestrides, at de havde lang erfaring i oversaettelse, og at de dermed ogsaa har opfyldt den anden betingelse i stillingsopslaget .
11 Det foerste anbringende kan herefter ikke tages til foelge .
Det andet anbringende
12 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at selv om de to tjenestemaend, hvis udnaevnelser sagsoegerne har anfaegtet, maatte antages at opfylde kvalifikationskravene i stillingsopslaget, burde ansaettelsesmyndigheden ikke desto mindre have forfremmet sagsoegerne ; ikke alene opfyldte de alle betingelserne, men Kommissionen har endog gjort sig skyldig i en aabenbar fejl ved ikke at udnaevne dem, naar det tages i betragtning, at de navnlig paa baggrund af deres universitetsuddannelse var bedre kvalificerede end de to tjenestemaend, der blev forfremmet .
13 Kommissionen har afvist sagsoegernes argumentation under henvisning til, at den er i strid med tjenestemandsvedtaegtens artikel 45, hvorefter forfremmelser sker paa grundlag af en sammenligning af ansoegernes fortjenester og ikke alene paa grundlag af universitetseksaminer .
14 Da der er tale om en forfremmelse, skal det indledningsvis fremhaeves, at ansaettelsesmyndigheden ved sin vurdering af tjenestens interesse og af de fortjenester, der skal tages i betragtning i forbindelse med den i vedtaegtens artikel 45 naevnte afgoerelse, har et vidt skoen, og at Domstolen paa dette omraade kun boer tage stilling til, om administrationen har holdt sig inden for graenser, som ikke kan kritiseres, og ikke har udoevet sine befoejelser aabenbart fejlagtigt .
15 I den foreliggende sag er der intet i sagens akter, der giver grundlag for at antage, at ansaettelsesmyndigheden ikke har foretaget en korrekt vurdering af de enkelte ansoegeres, herunder sagsoegernes, kvalifikationer og fortjenester .
16 Saerlig med hensyn til det af sagsoegerne rejste spoergsmaal om eksamensbeviserne skal det, saaledes som Domstolen har udtalt i dommen af 17 . marts 1983 ( Hoffmann, sag 280/81, Sml . 1983, s . 889 ), bemaerkes, at for saa vidt angaar spoergsmaalet om forfremmelser har ogsaa andre omstaendigheder betydning for den sammenligning af fortjenester, der skal foretages for de tjenestemaend, der kan forfremmes, navnlig hvorledes de i almindelighed har udfoert deres arbejdsopgaver .
17 Sagsoegerne kan herefter ikke rejse indsigelse mod, at ansaettelsesmyndigheden under udoevelsen af sit skoen ikke udelukkende har taget ansoegernes eksamensbeviser i betragtning, og at den har valgt at forfremme to personer, hvis eksaminer efter sagsoegernes opfattelse laa paa et lavere niveau end deres egne .
18 Sagsoegerne har endvidere anfoert, at den tjenestefrihed af personlige aarsager, de havde fra 1 . januar 1976 til 1 . juli 1977, i virkeligheden har hindret dem i at blive forfremmet, idet den afbroed deres anciennitet, selv om tjenestefriheden blev givet dem i tjenestens interesse .
19 Det skal i denne forbindelse foerst bemaerkes, dels at ancienniteten kun er ét blandt flere kriterier, og at den under ingen omstaendigheder kan have stoerre vaegt end ansoegernes fortjenester, dels at vedtaegtens artikel 40, stk . 3, bestemmer, at tjenestemanden »under tjenestefriheden . . . ikke [kan] avancere til et hoejere loentrin eller forfremmes til en hoejere loenklasse« . Det kan derfor ikke bebrejdes ansaettelsesmyndigheden, at den har betragtet sagsoegernes
anciennitet som afbrudt under deres tjenestefrihed . Desuden er der intet i sagens akter, der giver grundlag for at antage, at ancienniteten har spillet en afgoerende rolle i forbindelse med de paagaeldende udnaevnelser .
20 Da sagsoegerne ikke har fremfoert andre oplysninger, der kunne foere til at antage, at ansaettelsesmyndigheden har overskredet graenserne for sit skoen ved at foretraekke at forfremme andre ansoegere, kan det andet anbringende heller ikke tages til foelge .
21 Anbringendet vedroerende magtfordrejning savner herefter ethvert grundlag og kan derfor heller ikke tages til foelge .
22 Sagsoegte vil herefter vaere at frifinde for paastanden om annullation af den anfaegtede afgoerelse . For saa vidt angaar paastanden om, at Kommissionen af Domstolen tilpligtes at udnaevne de to sagsoegere, skal det blot bemaerkes, at en saadan paastand under alle omstaendigheder falder uden for Domstolens kompetence .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
23 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, skal den part, der taber sagen, afholde sagens omkostninger . Ifoelge procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne i sager vedroerende ansatte ved Faellesskaberne imidlertid selv de af dem afholdte udgifter .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( anden afdeling )
1 . Sagsoegte frifindes .
2 . Hver part betaler sine omkostninger .