Ediție provizorie
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL JEAN RICHARD DE LA TOUR
prezentate la 16 aprilie 2026(1)
Cauza C‑131/25
Axel Dris
împotriva
Gouvernement de la Communauté française
[cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d’État (Consiliul de Stat, Belgia)]
„ Trimitere preliminară – Cetățenia Uniunii – Dreptul de liberă circulație și de liberă ședere pe teritoriul statelor membre – Articolele
18 și 21 TFUE – Directiva
2004/38/CE – Principiul nediscriminării – Acces la învățământul superior – Studenți resortisanți ai unui stat membru care se deplasează în alt stat membru pentru a urma acolo o formare profesională – Contingentarea înscrierilor studenților nerezidenți la primul ciclu de studii de științe medicale după reușita la examenul de admitere – Student cu reședința în Luxemburg care și‑a efectuat studiile secundare în Belgia ”
I.      Introducere
1.        Universitatea din Marele Ducat al Luxemburgului a fost înființată în anul 2003(2). Începând din anul 2020, această universitate oferă un „Bachelor” în medicină cu o durată de trei ani, cu posibilitatea de a pleca în anul al doilea la universitățile sale partenere(3) din Belgia, din Germania și din Franța(4).
2.        Până în anul universitar 2019/2020 inclusiv, studenții puteau efectua doar primul lor an de studii de științe medicale la Universitatea din Luxemburg și erau obligați să le continue la una dintre aceste universități partenere. Numeroși studenți, rezidenți luxemburghezi, preferau să se orienteze direct, încă din primul an de studii de științe medicale, către universități din Belgia, din Germania, din Franța, din Italia, din Austria, din Portugalia, din Regatul Unit și din Elveția. Cu titlu de exemplu, în cursul anului universitar 2018/2019, 133 dintre rezidenții luxemburghezi care au depus o cerere de ajutor financiar din partea statului luxemburghez pentru studii superioare au efectuat studii de științe medicale în Belgia(5).
3.        Acesta este contextul în care se înscrie situația domnului Axel Dris, un student de cetățenie luxemburgheză, cu domiciliul în Luxemburg, care și‑a efectuat studiile secundare într‑o instituție de învățământ situată în Arlon (Belgia) și care dorea să se înscrie la o universitate din Belgia pentru a urma studii de științe medicale. Această situație se află la originea cererii de decizie preliminară adresate de Conseil d’État (Consiliul de Stat, Belgia), care privește interpretarea articolului 18 primul paragraf și a articolului 21 alineatul (1) TFUE.
4.        Communauté française de Belgique (Comunitatea Franceză din Belgia)(6) a refuzat să îi acorde domnului Dris certificatul de promovare care îi permitea să se înscrie la o facultate de medicină în Comunitatea Franceză, în pofida promovării examenului de admitere și de acces în domeniul științelor medicale și dentare, din cauza regimului de contingentare a înscrierilor studenților nerezidenți la studiile din primul ciclu în științe medicale (denumit în continuare „contingentarea studenților nerezidenți”) în vigoare. În cadrul contestării acestei decizii, domnul Dris a arătat printre altele că situația sa este similară celei a studentului calificat drept „rezident”, în sensul articolului 1 din décret de la Communauté française régulant le nombre d’étudiants dans certains cursus de premier cycle de l’enseignement supérieur (Decretul Comunității Franceze de reglementare a numărului de studenți la anumite programe din primul ciclu de învățământ superior)(7) din 16 iunie 2006, în versiunea aplicabilă litigiului principal(8), ca urmare a faptului că și‑a efectuat studiile secundare și a obținut diploma de absolvire a studiilor secundare în acest stat membru.
5.        Reglementarea belgiană în discuție în litigiul principal, în special acest decret, a făcut obiectul, în cursul anului 2006, al unei acțiuni în anulare care a determinat Cour constitutionnelle (Curtea Constituțională, Belgia) să adreseze Curții o cerere de decizie preliminară. Această cerere a condus la pronunțarea Hotărârii din 13 aprilie 2010, Bressol ș.a.(9), în urma căreia Cour constitutionnelle (Curtea Constituțională), prin hotărârea nr. 89/2011 din 31 mai 2011, a anulat o parte a articolului 8 din decretul menționat.
6.        Prezenta trimitere preliminară se înscrie, așadar, în continuarea Hotărârii Bressol ș.a. și invită Curtea să aprecieze, în raport cu articolele 18 și 21 TFUE, similitudinea dintre situația studenților care au reședința într‑o zonă transfrontalieră și care și‑au efectuat studiile secundare în statul membru vecin și situația studenților care au reședința în acest din urmă stat membru.
7.        Vom propune Curții să dea același răspuns ca în Hotărârea Bressol ș.a., precizând în același timp elementele de care instanța de trimitere va trebui să țină seama pentru a analiza situația domnului Dris, care, în opinia noastră, ar trebui să beneficieze de același regim ca studenții rezidenți.
II.    Cadrul juridic
A.      Dreptul internațional
8.        Articolul 1 din accord particulier relatif à la coopération universitaire en formation médicale entre le Gouvernement de la Communauté française de Belgique et le Gouvernement du Grand‑Duché de Luxembourg (Acordul special privind cooperarea universitară în domeniul formării medicale între Guvernul Comunității Franceze din Belgia și Guvernul Marelui Ducat al Luxemburgului)(10) prevede:
„Instituțiile spitalicești din Marele Ducat al Luxemburgului contribuie la formarea medicală asigurată de universitățile Comunității Franceze […] în special prin primirea în structurile lor a studenților la medicină din primul și al doilea ciclu pentru stagii neremunerate […]”
9.        Articolul 2 din acest acord prevede:
„În fiecare an, un număr maxim de 15 studenți ai Universității din Luxemburg, care dețin o diplomă de studii secundare acordată de o instituție de învățământ secundar din Marele Ducat al Luxemburgului și îndeplinesc condițiile de admitere pe bază de dosar la Universitatea din Luxemburg, pot avea acces la continuarea programei din primul ciclu în științe medicale și dentare într‑o universitate din Comunitatea Franceză.
Acești studenți sunt aleși de Universitatea din Luxemburg dintre cei care, numai în anul respectiv, au absolvit cu succes anul întâi al ciclului de studii «Licență academică în Științele vieții – filiera Medicină» și s‑au clasat pe o poziție utilă în urma examenului de sfârșit de an, în cadrul căruia locurile sunt atribuite pe bază de merite în funcție de media generală.
Modalitățile operaționale ale cooperării sunt stabilite prin acorduri interuniversitare specifice încheiate între Universitatea din Luxemburg și universitățile respective din Comunitatea Franceză […]”
B.      Dreptul belgian
10.      Articolul 1 din Decretul din 16 iunie 2006 prevede:
„Prin student rezident în sensul prezentului decret se înțelege studentul care, la data înscrierii sale într‑o instituție de învățământ superior, dovedește că are reședința principală în Belgia și că îndeplinește una dintre următoarele condiții:
1°      are drept de ședere permanentă în Belgia;
2°      are reședința principală în Belgia de cel puțin 15 luni la data înscrierii sale într‑o instituție de învățământ superior, exercitând aici o activitate profesională salariată sau nesalariată sau beneficiind de un venit de înlocuire acordat de un serviciu public belgian;
[…]
7°      are reședința principală în Belgia de cel puțin trei ani la data înscrierii într‑o instituție de învățământ superior;
[…]
Prin «drept de ședere permanentă» în sensul primului paragraf punctul 1° se înțelege, pentru resortisanții unui alt stat membru al Uniunii Europene, dreptul recunoscut în temeiul articolelor 16 și 17 din [Directiva 2004/38/CE(11)] […]”
11.      Articolul 1 alineatul 1 din décret de la Communauté française relatif aux études de sciences médicales et dentaires (Decretul Comunității Franceze privind studiile de științe medicale și dentare)(12) din 29 martie 2017, în versiunea aplicabilă litigiului principal(13), prevede:
„Au acces la studiile din primul ciclu în științe medicale și la studiile din primul ciclu în științe dentare în vederea obținerii diplomei care le atestă numai studenții care îndeplinesc condițiile generale de acces la studiile din primul ciclu prevăzute la articolul 107 din Decretul [Comunității Franceze] din 7 noiembrie 2013 de definire a structurii învățământului superior și a organizării academice a studiilor[(14)] și care dețin un certificat de promovare emis în urma unui examen de admitere și de acces la studiile din primul ciclu în științe medicale și/sau la studiile din primul ciclu în științe dentare, denumit în continuare «examenul de admitere și de acces».”
12.      Articolul 6 din Decretul din 29 martie 2017 prevede:
„1.      În termen de cel mult 3 zile de la deliberare, președintele comisiei de evaluare a examenului de admitere și de acces comunică candidaților rezultatele la examen prin intermediul [Académie de recherche et d’enseignement supérieur (Academia de Cercetare și de Învățământ Superior), Belgia (ARES)] și transmite lista candidaților care au reușit instituțiilor universitare abilitate să organizeze și care organizează studii din primul ciclu în științe medicale și/sau studii din primul ciclu în științe dentare.
În termen de cel mult 10 zile de la organizarea examenului, comisia de evaluare a examenului de admitere și de acces eliberează candidaților care au reușit la examen un certificat de promovare a examenului de admitere și de acces, prin intermediul ARES. Fără a aduce atingere celorlalte condiții de acces, studentul care deține acest certificat este înscris la instituția universitară identificată cu ocazia înscrierii sale la examen în conformitate cu articolul 1 alineatul 3.
Acest certificat de promovare a examenului este valabil numai pentru înscrierea în anul universitar următor. El este personal și netransmisibil. În caz de forță majoră apreciată în mod corespunzător de comisia de evaluare a examenului de admitere și de acces, acest certificat poate fi valorificat în cursul celor doi ani universitari consecutivi.
2.      Atunci când deliberează, comisia de evaluare a examenului de admitere și de acces aplică următorul dispozitiv: pe filieră, se stabilește un număr T egal cu numărul total de candidați care au reușit la examenul de admitere și de acces menționat la articolul 1, precum și un număr NR pe filieră egal cu numărul de candidați care au reușit la examenul de admitere și de acces care nu sunt considerați studenți rezidenți în sensul articolului 1 din Decretul din 16 iunie 2006 […]
Atunci când raportul dintre numărul NR și numărul T este mai mare de 30 %, comisia de evaluare din cadrul examenului de admitere și de acces efectuează o clasificare a candidaților care au reușit la examenul de admitere care nu pot fi considerați studenți rezidenți pentru a‑i desemna pe cei cărora li se va elibera un certificat de promovare. Comisia de evaluare clasifică acești candidați în ordinea descrescătoare a punctajelor totale obținute de fiecare dintre candidații la examenul de admitere și de acces. Aceasta acordă certificatele de promovare candidaților care au reușit la examenul de admitere clasați în ordine utilă până când proporția candidaților care nu pot fi considerați studenți rezidenți corespunde unui procent de 30 % din numărul total de candidați care au reușit.
La finalul acestei proceduri, se stabilește pe filieră un număr L egal cu numărul de studenți care beneficiază de un certificat de promovare a examenului.”
13.      Potrivit articolului
17bis din acest decret:
„Articolele 1-7 din prezentul decret nu se aplică studenților care, în executarea [Acordului dintre Comunitatea Franceză și Luxemburg], au acces la continuarea programei din primul ciclu în științe medicale într‑o universitate.”
III. Situația de fapt din litigiul principal și întrebarea preliminară
14.      Domnul Dris, cetățean luxemburghez și domiciliat într‑o comună luxemburgheză de la frontiera cu Belgia, și‑a efectuat studiile secundare într‑o instituție de învățământ situată în Arlon.
15.      La 5 iulie 2022, acesta a susținut examenul de admitere și de acces în domeniul științelor medicale și dentare, pe care l‑a promovat. Cu toate acestea, întrucât nu a putut fi calificat drept „student rezident” în sensul articolului 1 din Decretul din 16 iunie 2006, domnului Dris i s‑a aplicat contingentarea studenților nerezidenți și, având în vedere media sa, nu a obținut certificatul de promovare care să îi permită să se înscrie la o facultate de medicină în Comunitatea Franceză.
16.      La 12 septembrie 2022, domnul Dris a introdus o acțiune la Conseil d’État (Consiliul de Stat) având ca obiect, pe de o parte, suspendarea, potrivit procedurii de extremă urgență, a executării deciziei prin care i se refuza acordarea certificatului de promovare, despre care a avut cunoștință la 14 iulie 2022, cerere care a fost respinsă printr‑o hotărâre a acestei instanțe din 27 septembrie 2022,
și, pe de altă parte, anularea deciziei menționate.
17.      În calitate de resortisant luxemburghez care deține un certificat de învățământ secundar superior eliberat de o instituție de învățământ secundar situată în Belgia, domnul Dris consideră printre altele, în primul rând, că este discriminat:
–        mai întâi, în raport cu resortisanții luxemburghezi care dețin o diplomă de studii secundare acordată de o instituție de învățământ secundar situată în Luxemburg și care, din acest motiv, pot avea acces la continuarea programei din primul ciclu în științe medicale la o universitate din Comunitatea Franceză;
–        în continuare, în raport cu studenții care dețin un certificat de învățământ secundar superior eliberat de o instituție de învățământ secundar situată în Belgia și care, fiind rezidenți în sensul articolului 1 din Decretul din 16 iunie 2006, trebuiau doar să promoveze examenul de admitere și nu erau, așadar, supuși contingentării studenților nerezidenți și
–        în sfârșit, în raport cu studenții care dețin un certificat de învățământ secundar superior eliberat de o instituție de învățământ secundar situată în Marele Ducat al Luxemburgului și care, fiind rezidenți în sensul articolului 1 din Decretul din 16 iunie 2006, trebuiau doar să promoveze examenul de admitere și de acces și nu erau, așadar, supuși contingentării studenților nerezidenți.
18.      În al doilea rând, domnul Dris apreciază că articolul 1 din Decretul din 16 iunie 2006, articolele 1, 6 și 17bis din Decretul din 29 martie 2017, precum și Acordul dintre Comunitatea Franceză și Luxemburg încalcă articolul 18 primul paragraf și articolul 21 alineatul (1) TFUE, întrucât nu țin seama de situația studenților transfrontalieri la instituirea regimului examenului de admitere și la organizarea excepției stabilite în favoarea studenților luxemburghezi.
19.      Mai precis, în ceea ce privește calitatea sa de student transfrontalier, domnul Dris consideră printre altele că situația sa este asemănătoare cu cea a studentului calificat drept „rezident”, în sensul articolului 1 din Decretul din 16 iunie 2006, din moment ce și‑a efectuat întregul parcurs școlar în Belgia, iar principalele sale legături sunt în Belgia, și anume activitățile extrașcolare sau relațiile sale de prietenie. Acesta adaugă că un cetățean al Uniunii nu poate fi supus unui tratament defavorabil pentru simplul fapt că și‑a exercitat libertatea de circulație. Astfel, invocând Hotărârea Bressol ș.a., el susține că contingentarea studenților nerezidenți poate fi justificată numai în privința studenților care nu și‑au exercitat încă libertatea de circulație, dar nu poate fi aplicată unui student care, întrucât și‑a exercitat libertatea de circulație, prezintă deja o legătură cu Comunitatea Franceză.
20.      Domnul Dris concluzionează că condiția privind reședința impusă constituie o discriminare directă pe motiv de cetățenie și adaugă că Hotărârea din 15 martie 2005, Bidar(15), asimilează un student care își urmează studiile într‑un stat membru unui rezident al acestui stat. Din acest motiv, el nu poate fi tratat altfel decât studenții din statul membru de destinație, chiar dacă nu are statutul legal de rezident.
21.      Domnul Dris afirmă de asemenea că elevii luxemburghezi școlarizați în Belgia și elevii belgieni din provincia Luxemburg împart același mare bazin al pieței forței de muncă și că profesioniștii din domeniul sănătății formați vor deservi acest mare bazin al pieței forței de muncă și Marea Regiune vizată. O mare parte a ofertei de îngrijiri medicale care se adresează locuitorilor din provincia Luxembourg ar fi furnizată de prestatorii de îngrijiri medicale din Marele Ducat al Luxemburgului. El adaugă că zona de frontieră belgiană în discuție suferă de o lipsă marcantă de medici.
22.      Guvernul Comunității Franceze contestă aceste argumente, susținând în special că, pe de o parte, situația studenților transfrontalieri nu este diferită de cea a celorlalți studenți nerezidenți care au obținut un certificat de învățământ secundar superior eliberat de o instituție de învățământ secundar situată în Belgia. Pe de altă parte, argumentul potrivit căruia studentul transfrontalier și‑ar putea oferi serviciile de medic pe teritoriul belgian nu poate fi primit, din moment ce ar fi valabil pentru orice student nerezident care ar decide să se stabilească în Belgia la finalul studiilor sale și, de altfel, ar pleca de la presupunerea că un astfel de student transfrontalier va fi un medic „transfrontalier” la finalizarea studiilor sale universitare de medicină, ceea ce nu ar fi decât o așteptare.
23.      Pe de altă parte, jurisprudența Curții invocată de domnul Dris, în măsura în care privește reglementări naționale în materia ajutoarelor financiare pentru studii și a prestațiilor sociale, nu ar fi relevantă, întrucât litigiul principal ar privi restricții justificate de imperative de sănătate publică.
24.      În aceste condiții, Conseil d’État (Consiliul de Stat) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Articolul 18 primul paragraf și articolul 21 alineatul (1) TFUE, citite separat sau coroborate cu articolul 165 alineatul (1) și alineatul (2) a doua liniuță [TFUE] și cu articolul 14 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretate în sensul că aceste dispoziții se opun unui sistem de contingentare pentru studenți «nerezidenți» precum cel instituit de articolul 1 din Decretul [din 16 iunie 2006] și de articolele 1, 6 și 17bis din Decretul [din 29 martie 2017], pentru accesul la studiile universitare de medicină, având obiectivul de a menține un serviciu medical de calitate, precum și de a garanta obiectivele de calitate a încadrării în cursul formării și de protecție a sănătății publice ca urmare a proporției ridicate de studenți nerezidenți care părăsesc teritoriul la finalizarea formării medicale complete?”
25.      Domnul Dris, guvernul belgian, precum și Comisia Europeană au depus observații scrise și au participat la ședința care a avut loc la 14 ianuarie 2026, în cursul căreia au răspuns la întrebările cu solicitare de răspuns oral adresate de Curte.
IV.    Analiză
26.      Înainte de a examina întrebarea adresată de instanța de trimitere cu privire la aspectul dacă, în esență, articolul 18 primul paragraf și articolul 21 alineatul
(1) TFUE se opun unei reglementări care instituie, pentru accesul la studiile în domeniul științelor medicale, o contingentare a studenților nerezidenți în statul membru care organizează aceste studii, apreciem că este important să se precizeze două elemente cu titlu introductiv.
A.      Observații introductive
27.      Pe de o parte, contrar afirmațiilor Comisiei din observațiile sale scrise, reluate în ședință, considerăm că Directiva 2004/38 nu se aplică în speță pentru a justifica un drept de reședință al domnului Dris în Belgia. Astfel, articolul 6 alineatul (1) din această directivă prevede că „[c]etățenii Uniunii au dreptul de ședere pe teritoriul altui stat membru pe o perioadă de cel mult trei luni fără nicio altă condiție sau formalitate în afara cerinței de a deține o carte de identitate valabilă sau un pașaport valabil”. Simplul fapt de a se deplasa în alt stat membru în timpul zilei, fără a înnopta acolo, nu este suficient pentru a caracteriza acest drept de ședere temporară care permite cetățeanului respectiv să beneficieze de egalitatea de tratament prevăzută la articolul 24 alineatul (1) din directiva menționată. În plus, alineatul (2) al acestui articol prevede excepții, printre altele că statul membru gazdă nu este „obligat ca, înainte de dobândirea dreptului de ședere permanentă, să acorde ajutoare pentru studii, inclusiv pentru formare profesională, constând în burse de studiu sau împrumuturi, unor persoane altele decât lucrătorii care desfășoară activități salariate sau independente, persoanelor care își mențin acest statut și membrilor familiilor acestora”.
28.      Nu considerăm că se poate deduce o concluzie contrară din Hotărârea Bressol ș.a.(16), în care Curtea s‑a limitat să solicite instanței de trimitere să verifice dacă anumiți reclamanți locuiau în Belgia înainte de a dori să se înscrie la unul dintre profilurile în cauză. Or, calitatea de cetățean și de rezident luxemburghez a domnului Dris nu este contestată.
29.      Concluzionăm că Directiva 2004/38 nu este aplicabilă litigiului principal.
30.      Pe de altă parte, Acordul dintre Comunitatea Franceză și Luxemburg, la care face trimitere articolul 17bis din Decretul din 29 martie 2017, prevede în esență că un anumit număr de studenți ai Universității din Luxemburg care dețin o diplomă de studii secundare luxemburgheză își pot continua studiile de științe medicale începute la Universitatea din Luxemburg la o universitate din Comunitatea Franceză, din moment ce Universitatea din Luxemburg nu dispune de o programă completă de științe medicale.
31.      În această privință, trebuie amintit că domnul Dris nu îndeplinește condițiile de acces la această cooperare interuniversitară, dat fiind că nu dispune de o diplomă de studii secundare acordată de o instituție de învățământ secundar din Marele Ducat al Luxemburgului și nu a început studii de științe medicale la Universitatea din Luxemburg.
32.      Or, litigiul principal are ca obiect o acțiune în anularea deciziei comisiei de evaluare de a nu îi elibera domnului Dris certificatul de promovare, după ce i‑a aplicat regimul de contingentare pentru studenții nerezidenți. Prin urmare, întrebarea preliminară este, în opinia noastră, ipotetică în ceea ce privește articolul 17bis din Decretul din 29 martie 2017.
B.      Cu privire la fond
33.      Cu privire la fondul cauzei, trebuie amintit că o reglementare națională care dezavantajează anumiți resortisanți naționali pentru simplul fapt că și‑au exercitat libertatea de circulație și de ședere într‑un alt stat membru constituie o restricție privind libertățile recunoscute oricărui cetățean al Uniunii prin articolul 21 alineatul (1) TFUE(17), în special în domeniul educației(18).
34.      În Hotărârea Bressol ș.a., Curtea a amintit că principiul nediscriminării interzice nu numai discriminările directe, întemeiate pe cetățenie sau naționalitate, ci și orice forme indirecte de discriminare, care, prin aplicarea altor criterii de diferențiere, conduc, în fapt, la același rezultat(19). Astfel, exceptând cazul în care este justificată în mod obiectiv și proporțională cu obiectivul urmărit, o dispoziție de drept național trebuie considerată indirect discriminatorie atunci când este susceptibilă, prin însăși natura sa, să îi afecteze mai mult pe resortisanții altor state membre decât pe cei naționali și riscă, în consecință, să îi defavorizeze în special pe primii(20).
35.      Pe de altă parte, în această hotărâre, Curtea a precizat că statele membre pot alege un sistem de învățământ întemeiat pe selecția studenților, cu condiția ca acesta să nu fie discriminatoriu(21).
36.      În speță, decretele în cauză stabilesc modalități de selecție diferite în funcție de reședința studenților și definesc această noțiune printr‑o serie de criterii. Pentru studenții nerezidenți, promovarea examenului de admitere poate fi insuficientă pentru a avea acces la studiile de științe medicale în Belgia. Astfel, dacă aceștia din urmă reprezintă mai mult de 30 % din numărul total de studenți care au promovat examenul de admitere, ei fac obiectul unei clasificări în funcție de rezultatele lor, astfel încât procentul de studenți nerezidenți cărora li se eliberează certificatul de promovare necesar pentru a avea acces la studiile de științe medicale este limitat la 30 % din numărul total de studenți care au promovat examenul de admitere(22). A contrario, studenții rezidenți care au promovat examenul de admitere obțin certificatul de promovare indiferent de numărul lor.
37.      Astfel, această reglementare națională creează o inegalitate de tratament între studenții rezidenți și studenții nerezidenți. Or, o condiție privind reședința, precum cea în discuție în litigiul principal, este mai ușor de îndeplinit de resortisanții naționali, care, de cele mai multe ori, au reședința în Belgia, decât de resortisanții altor state membre, a căror reședință este adesea situată într‑un alt stat membru(23). O asemenea inegalitate de tratament constituie o restricție privind dreptul de liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre.
38.      Potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, o restricție privind dreptul de liberă circulație și de ședere nu poate fi justificată în raport cu dreptul Uniunii decât dacă este întemeiată pe motive obiective de interes general independente de cetățenia persoanelor în cauză și dacă este proporțională cu obiectivul urmărit în mod legitim de dreptul național(24).
39.      Hotărârea Bressol ș.a. a oferit o serie de indicații care permit să se răspundă la întrebarea preliminară. Astfel, Curtea a admis că obiectivul de „menținere a unui serviciu medical de calitate, echilibrat și accesibil tuturor” era legitim în măsura în care acest obiectiv contribuie la realizarea unui nivel ridicat al sănătății publice(25), printre altele prin garantarea calității încadrării în cursul formării(26). Pentru aceasta, ea a amintit competența instanței naționale de a analiza măsura în care reglementarea națională este de natură să asigure realizarea obiectivului menționat și dacă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestuia(27). Pentru a furniza răspunsuri utile instanței naționale(28), Curtea prevede un raționament în trei etape.
40.      Într‑o primă etapă, instanța de trimitere trebuie să verifice dacă există riscuri veritabile pentru protecția sănătății publice(29), precizându‑se că statul membru poate adopta măsuri de protecție fără să trebuiască să aștepte ca penuria de profesioniști din domeniul sănătății sau riscurile pentru calitatea învățământului să se materializeze(30). În plus, autoritățile competente trebuie să dovedească că aceste riscuri există printr‑o analiză numerică care să țină seama, mai întâi, de impactul grupului de studenți nerezidenți care au obținut o diplomă belgiană de absolvire a studiilor secundare, studii efectuate într‑o instituție din Comunitatea Franceză, asupra atingerii obiectivului de garantare a unei disponibilități de profesioniști în cadrul Comunității Franceze. În continuare, trebuie să se țină seama de posibilitatea ca, la terminarea studiilor, unii studenți rezidenți să decidă să își exercite profesia într‑un alt stat decât Regatul Belgiei. În sfârșit, această analiză trebuie să ia în considerare posibila instalare în Comunitatea Franceză, pentru a exercita profesia de medic, a unor persoane care nu au studiat pe teritoriul acesteia(31).
41.      În cadrul analizei menționate, se va putea ține seama și de posibilitățile de efectuare integrală sau parțială a stagiilor practice în instituțiile spitalicești din Marele Ducat al Luxemburgului, potrivit dispozițiilor articolului 1 din Acordul dintre Comunitatea Franceză și Luxemburg.
42.      Într‑o a doua etapă, instanța de trimitere, în cazul în care consideră că riscurile pentru protecția sănătății publice sunt dovedite, va trebui să aprecieze, având în vedere elementele prezentate de autoritățile competente, dacă reglementarea în discuție în litigiul principal poate fi considerată ca fiind de natură să garanteze realizarea obiectivului de protecție a sănătății publice(32).
43.      În acest context, instanța de trimitere va trebui să evalueze dacă contingentarea întemeiată pe criteriul reședinței aplicată domnului Dris contribuie la acest obiectiv.
44.      În realitate, criteriul pe care se poate întemeia o contingentare a studenților nerezidenți pentru accesul la studiile superioare a făcut obiectul discuțiilor. Astfel, doar criteriul statului în care fusese obținută diploma de absolvire a studiilor secundare a fost acceptat de Comisie, care a închis, în luna mai 2017(33), procedura de constatare a neîndeplinirii obligațiilor inițiată împotriva Republicii Austria la 24 ianuarie 2007(34). În schimb, în ședință, Comisia a arătat că a fost inițiată o nouă procedură, sub forma unui EU
Pilot, împotriva Regatului Belgiei cu privire la contingentarea studenților nerezidenți pentru accesul la studiile de științe medicale întemeiată pe reședința studentului și că plângerea domnului Dris formulată în anul 2023 fusese anexată la aceasta.
45.      Deși existența unui criteriu privind reședința poate fi înțeleasă pentru a limita accesul la studii de științe medicale și pentru a evita un „turism” universitar în vederea efectuării studiilor într‑un stat membru în care accesul la aceste studii este mai puțin strict decât în alte state membre, în scopul exercitării profesiei într‑un alt stat membru, cazul domnului Dris arată totuși că acest criteriu unic este, în sine, inadecvat în anumite situații.
46.      Astfel, întrucât domnul Dris și‑a efectuat toate studiile secundare în Belgia, atestate prin obținerea diplomei de absolvire a studiilor secundare, el și‑a petrecut majoritatea timpului în acest stat membru, ceea ce a contribuit la dezvoltarea unor legături de prietenie cu ceilalți elevi și la implicarea sa în activități extrașcolare la Arlon. Întrucât viața unui copil este determinată în mare măsură de școlarizarea sa și de activitățile extrașcolare, s‑ar putea considera că acesta are o legătură cu Belgia echivalentă cu cea a unui rezident în sensul reglementării naționale.
47.      Curtea a soluționat o dezbatere similară privind criteriul care trebuie utilizat pentru acordarea de ajutoare financiare studenților nerezidenți.
48.      Cu privire la acest aspect(35), Curtea a statuat deja că o condiție unică referitoare la locul obținerii diplomei de absolvire a studiilor secundare prezintă un caracter prea general și exclusiv și că o astfel de condiție privilegiază în mod nejustificat un element care nu este în mod necesar reprezentativ pentru gradul real și efectiv de legătură între un solicitant de alocații de șomaj și piața geografică a muncii(36).
49.      În această privință, Curtea a considerat că faptul de a fi efectuat o parte importantă a studiilor sale secundare într‑un stat membru are consecința că studentul respectiv și‑a creat o legătură reală cu societatea acestui stat membru(37). În cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea Bidar, garantarea unei integrări suficiente în societatea statului membru gazdă decurgea din condițiile care impuneau reședința anterioară pe teritoriul acestui stat(38). Or, Curtea a constatat că reglementarea în discuție în cauza menționată, care privea un ajutor acordat sub forma unui împrumut subvenționat numai studenților stabiliți pe teritoriul național, punea un resortisant al altui stat membru în imposibilitatea de a îndeplini această condiție, indiferent de gradul său de integrare reală în societatea statului membru gazdă. În consecință, Curtea a statuat că un astfel de tratament nu putea fi considerat ca fiind justificat de obiectivul legitim urmărit de reglementarea în cauză(39).
50.      Considerăm că această noțiune de „legătură” ar putea fi utilă pentru a avea în vedere situațiile în care cetățenii Uniunii care și‑au exercitat libertatea de circulație pentru a urma studii secundare, atestate printr‑o diplomă de absolvire a studiilor secundare, într‑un alt stat membru, dar care nu au reședința în acest stat, sunt tratați în mod diferit față de cetățenii Uniunii care au reședința în statul membru respectiv. Această legătură ar putea fi materializată, pentru a evita o analiză de la caz la caz la momentul examenului de admitere, prin cerința unei anumite durate de școlarizare în Belgia în anii imediat anteriori obținerii diplomei care atestă finalizarea studiilor secundare. Prin urmare, temerea de turismul universitar ar fi înlăturată în privința tinerilor, cetățeni ai Uniunii, care au efectuat parcursul școlar în Belgia la o vârstă la care alegerile de orientare profesională nu sunt stabilite.
51.      Astfel, apreciem că sistemul de contingentare pentru studenții nerezidenți prevăzut în prezent pentru studiile de științe medicale ar putea fi discutat în ceea ce privește capacitatea sa de a garanta realizarea obiectivului de sănătate publică, în special cu privire la aspectul dacă o limitare a numărului de studenți aflați în aceeași situație cu domnul Dris este într‑adevăr de natură să crească numărul de absolvenți dispuși să asigure, în timp, disponibilitatea serviciului de sănătate în cadrul Comunității Franceze(40).
52.      Într‑o a treia etapă, în orice caz, revine instanței de trimitere sarcina de a aprecia dacă reglementarea în discuție în litigiul principal, în măsura în care nu asimilează „rezidenților”, în sensul articolului 1 din Decretul din 16 iunie 2006, studenți care, asemenea domnului Dris, au urmat o mare parte a ciclului de învățământ secundar, atestat prin obținerea diplomei de absolvire a studiilor secundare, în Belgia, având în același timp domiciliul în Luxemburg, nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului invocat, cu alte cuvinte, dacă nu există măsuri mai puțin restrictive care să permită atingerea acestuia(41).
53.      Tot în domeniul ajutoarelor financiare pentru studii superioare, Curtea, efectuând controlul de proporționalitate prevăzut la punctul precedent din prezentele concluzii, a admis că o condiție privind reședința nu constituie neapărat singurul element reprezentativ pentru gradul real de atașament al persoanei vizate față de statul membru în cauză și, din acest motiv, prezintă un caracter prea exclusiv(42). Astfel, în Hotărârea Giersch ș.a., Curtea a statuat că „existența unei probabilități rezonabile ca beneficiarii ajutorului să revină, să se instaleze în Luxemburg și să se pună la dispoziția pieței muncii din acest stat membru, pentru a contribui la dezvoltarea economică a acestuia din urmă, poate fi stabilită plecând de la alte elemente decât cerința unei condiții privind reședința prealabilă a studentului în discuție”(43). În această hotărâre, Curtea a admis că se putea ține seama de faptul că studentul are reședința, singur sau împreună cu părinții săi, într‑un stat membru vecin cu cel în care lucrează părinții săi pentru o perioadă semnificativă(44).
54.      Este necesar să se constate că Hotărârile Bidar și Giersch ș.a., care nu privesc accesul la o formare de studii superioare, se referă la ajutoare financiare pentru a urma astfel de studii. Totuși, acest criteriu de integrare în sensul unei legături reale sau al unui grad real de legătură cu societatea gazdă, astfel cum a fost interpretat în hotărârile menționate, ar putea fi de natură să confere un efect util libertății de circulație în materie de educație atunci când nu este însoțită de o ședere permanentă în statul membru în care sunt urmate studiile secundare și în care este obținută diploma de absolvire a studiilor secundare, situație care se regăsește în zonele transfrontaliere. Pentru elevii care stau într‑un internat, elementul de legătură ar fi și mai puternic.
55.      În plus, în situații asemănătoare cu cea a domnului Dris, proximitatea geografică legată de situația transfrontalieră nu împiedică o instalare profesională în bazinul pieței forței de muncă din regiunea în cauză, de care, chiar dacă este situată pe partea luxemburgheză a frontierei, ar putea beneficia pacienții luxemburghezi și belgieni. Astfel, există o directivă care reglementează asistența medicală transfrontalieră(45) și care a condus la jurisprudența privind rambursarea asistenței medicale transfrontaliere(46). În plus, Comunitatea Franceză, în fața penuriei de profesioniști în domeniul sănătății, a instituit subvenții pentru ocuparea forței de muncă cu scopul de a atrage tineri profesioniști în vederea consolidării efectivelor în această regiune(47).
56.      În consecință, propunem să se răspundă instanței de trimitere că articolele 18 și 21 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care nu asimilează rezidenților în Belgia studenți care au urmat, integral sau în mare parte, învățământul secundar, atestat prin obținerea diplomei de absolvire a studiilor secundare, în Belgia, având în același timp domiciliul în alt stat membru, cu scopul de a limita numărul de studenți nerezidenți care se pot înscrie pentru prima dată la profilul de științe medicale al instituțiilor de învățământ superior.
V.      Concluzie
57.      Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, propunem Curții să răspundă la întrebarea preliminară adresată de Conseil d’État (Consiliul de Stat, Belgia) după cum urmează:
Articolele 18 și 21 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care nu asimilează rezidenților în Belgia studenți care au urmat, integral sau în mare parte, învățământul secundar, atestat prin obținerea diplomei de absolvire a studiilor secundare, în Belgia, având în același timp domiciliul în alt stat membru, cu scopul de a limita numărul de studenți nerezidenți care se pot înscrie pentru prima dată la profilul de științe medicale al instituțiilor de învățământ superior.
1      Limba originală: franceza.
2      A se vedea loi portant création de l’Université du Luxembourg (Legea privind înființarea Universității din Luxemburg) din 12 august 2003 (Mémorial A 149, p. 2990), intrată în vigoare la 10 octombrie 2003. Universitatea din Luxemburg a preluat programele de studii care erau oferite până atunci de Centre Universitaire de Luxembourg, de Institut Supérieur de Technologie, de Institut Supérieur d’Études et de Recherches Pédagogiques și de Institut d’Études Éducatives et Sociales (a se vedea articolele 54-57 din această lege).
3      A se vedea criteriile de admitere la acest „Bachelor” pe site‑ul internet al Universității din Luxemburg: https://www.uni.lu/fstm‑fr/study‑programs/bachelor‑en‑medecine/
4      A se vedea precizările privind numărul de studenți admiși în fiecare dintre aceste state pe site‑ul internet al Universității din Luxemburg: https://www.uni.lu/fstm‑fr/study‑programs/bachelor‑en‑medecine/universités‑partenaires/
5      A se vedea expunerea de motive a proiectului de lege care a condus la loi portant organisation d’études spécialisées en médecine à l’Université du Luxembourg (Legea privind organizarea studiilor specializate în medicină la Universitatea din Luxemburg) din 31 iulie 2020 (Mémorial A 662), disponibilă la următoarea adresă de internet: https://wdocs‑pub.chd.lu/docs/Dossiers_parlementaires/7531/20250515_Dep%C3 %B4t.pdf (p. 3).
6      Denumită în continuare „Comunitatea Franceză”.
7      Moniteur belge din 6 iulie 2006, p. 34055.
8      Denumit în continuare „Decretul din 16 iunie 2006”.
9      C‑73/08, denumită în continuare „Hotărârea Bressol ș.a.”, EU:C:2010:181.
10      Semnat la Bruxelles la 17 iulie 2017 (denumit în continuare „Acordul dintre Comunitatea Franceză și Luxemburg”). Acest acord a fost anulat și înlocuit de accord particulier relatif à la coopération universitaire en formation médicale entre le Gouvernement du Grand‑Duché de Luxembourg et le Gouvernement de la Communauté française (Acordul special privind cooperarea universitară în domeniul formării medicale între Guvernul Marelui Ducat al Luxemburgului și Guvernul Comunității Franceze), încheiat la Luxemburg la 4 ianuarie 2022, care nu era încă în vigoare la data faptelor din litigiul principal.
11      Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO 2004, L 158, p. 77, precum și rectificări în JO 2020, L 191, p. 5, și JO
L, 2026/90164, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).
12      Moniteur belge din 14 aprilie 2017, p. 51063.
13      Denumit în continuare „Decretul din 29 martie 2017”.
14      Moniteur belge din 18 decembrie 2013, p. 99347.
15      C‑209/03, denumită în continuare „Hotărârea Bidar”, EU:C:2005:169.
16      A se vedea Hotărârea Bressol ș.a. (punctele 34, 37 și 39).
17      A se vedea Hotărârea din 16 ianuarie 2025, Ministarstvo financija (Bursă Erasmus+) (C‑277/23, EU:C:2025:18, punctul 38 și jurisprudența citată).
18      A se vedea Hotărârea din 16 ianuarie 2025, Ministarstvo financija (Bursă Erasmus+) (C‑277/23, EU:C:2025:18, punctul 40 și jurisprudența citată).
19      A se vedea Hotărârea Bressol ș.a. (punctul 40 și jurisprudența citată).
20      A se vedea Hotărârea Bressol ș.a. (punctul 41 și jurisprudența citată).
21      A se vedea Hotărârea Bressol ș.a. (punctul 29).
22      A se vedea articolul 6 alineatul 2 din Decretul din 29 martie 2017.
23      A se vedea Hotărârea Bressol ș.a. (punctul 45 și jurisprudența citată).
24      A se vedea Hotărârea din 16 ianuarie 2025, Ministarstvo financija (Bursă Erasmus+) (C‑277/23, EU:C:2025:18, punctul 53 și jurisprudența citată).
25      A se vedea Hotărârea Bressol ș.a. (punctul 62 și jurisprudența citată).
26      A se vedea Hotărârea Bressol ș.a. (punctele 54 și 67).
27      A se vedea Hotărârea Bressol ș.a. (punctele 63 și 64).
28      A se vedea Hotărârea Bressol ș.a. (punctul 65).
29      A se vedea Hotărârea Bressol ș.a. (punctele 66-74).
30      A se vedea Hotărârea Bressol ș.a. (punctul 70).
31      A se vedea prin analogie Hotărârea Bressol ș.a. (punctul 73). Hotărârea Curții Constituționale nr. 89/2011 din 31 mai 2011 a făcut aplicarea Hotărârii Bressol ș.a., analizând fiecare dintre filierele vizate de reglementarea în discuție la acel moment în lumina criteriilor prezentate de Curte. Astfel, contingentarea studenților nerezidenți a fost justificată în ceea ce privește profilurile de kinetoterapie și de studii veterinare, însă nu a fost recunoscută ca fiind justificată în raport cu celelalte șapte profiluri care, după analiza de către instanța națională în raport cu indicațiile furnizate de Curte, nu erau vizate de o penurie a absolvenților lor astfel încât să provoace un risc real pentru sănătatea publică. În consecință, Regatul Belgiei a încetat să aplice acest sistem de contingentare pentru studenții nerezidenți în șapte dintre cele nouă filiere pentru care nu exista un risc real pentru sănătatea publică.
32      A se vedea Hotărârea Bressol ș.a. (punctul 75).
33      A se vedea Comunicatul de presă al Comisiei disponibil la următoarea adresă de internet: https://ec.europa.eu/commission/presscorner/detail/fr/ip_17_1282
34      A se vedea procedura INFR(1998)2308 și comunicatul de presă al Comisiei intitulat „Libre circulation des étudiants: la Commission envoie des lettres de mise en demeure à l’Autriche et à la Belgique” din 24 ianuarie 2007, disponibil la următoarea adresă de internet: ec.europa.eu/commission/presscorner/detail/fr/ip_07_76
35      Spre deosebire de poziția reținută de Comisie în privința Republicii Austria în materie de contingentare a studenților nerezidenți (a se vedea punctul 44 din prezentele concluzii).
36      A se vedea Hotărârea din 11 iulie 2002, D’Hoop (C‑224/98, EU:C:2002:432, punctul 39).
37      A se vedea Hotărârea Bidar (punctul 62).
38      A se vedea hotărârea Bidar (punctul 60).
39      A se vedea hotărârea Bidar (punctul 61).
40      A se vedea Hotărârea Bressol ș.a. (punctul 76).
41      A se vedea Hotărârea Bressol ș.a. (punctul 77).
42      A se vedea Hotărârea din 20 iunie 2013, Giersch ș.a. (C‑20/12, denumită în continuare „Hotărârea Giersch ș.a.”, EU:C:2013:411, punctul 73).
43      A se vedea Hotărârea Giersch ș.a. (punctul 77).
44      A se vedea Hotărârea Giersch ș.a. (punctul 78).
45      Directiva 2011/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 2011 privind aplicarea drepturilor pacienților în cadrul asistenței medicale transfrontaliere (JO 2011, L 88, p. 45).
46      A se vedea, de exemplu, Hotărârea din 4 septembrie 2025, Casa Județeană de Asigurări de Sănătate Mureș
ș.a. (C‑489/23, EU:C:2025:651).
47      A se vedea în această privință, în ceea ce privește asistenții medicali din provincia Luxemburg: https://www.province.luxembourg.be/actualites/subvention‑infirmier