62013CC0684_BG
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Има ли правото на селскостопански помощи земеделски производител, който отглежда и събира трева в зоните за безопасност на летищата, за тази земя? От спора между земеделски производител и датските органи по този въпрос възниква в настоящия случай отправеното до Съда преюдициално запитване.
2. Преюдициалното запитване от Vestre Landsret (западен областен съд) (Дания) се отнася до тълкуването на израза „хектар, даващ право на помощ“, и по-конкретно до параметрите за определянето кои площи отговарят или не на условията за селскостопански помощи съгласно релевантното законодателство на ЕС. В този контекст запитващата юрисдикция се съмнява и относно обхвата на задължението за възстановяване в случая на неправомерно предоставени помощи: какви критерии следва да се използват за определяне на обстоятелствата, при които бенефициерът може да бъде освободен от задължението за възстановяване?
3. По-нататък ще изложа причините, поради които считам, че площи като разглежданите пред запитващата юрисдикция по принцип не следва да се считат за попадащи извън обхвата на израза „хектар, даващ право на помощ“. Както ще обясня по-долу, фактът, че a priori не са изключени площи, разположени на летища, е релевантен и за преценката дали професионален земеделски производител е могъл разумно да установи грешката, довела до неправомерното предоставяне на права на плащане и до последващото плащане на помощите.
I – Правна уредба
А –	Право на ЕС
1. Основни регламенти
4. Регламент (ЕО) № 1782/2003(2) установява общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на общата селскостопанска политика. В съответствие с член 1 от него той въвежда нова форма за подпомагане на доходите на земеделските производители.
5. Съгласно член 2, буква б) от този регламент „стопанство“ е „всяка производствена единица, управлявана от един земеделски производител, намираща се на територията на една държава членка“, а съгласно член 2, буква в) „селскостопанска дейност“ е „производството, развъждането или отглеждането на селскостопански продукти, включително прибирането на реколтата, доенето, размножаването на животните и отглеждането на животни за селскостопански цели или поддържането на земята в добро селскостопанско и екологично състояние, както е определено в член 5“.
6. Член 44, параграф 1 от Регламент № 1782/2003 предвижда, че всички права на плащане, свързани с хектари, дават право на плащане на сумата, определена съгласно правото на плащане. Член 44, параграф 2 определя „хектар, даващ право на помощ“ като всякакъв вид селскостопанска площ в стопанството, заета от обработваема земя и постоянни пасища, освен площите, засадени с многогодишни култури, гори или които се използват за неселскостопански дейности.
7. С действие от 1 януари 2009 г. Регламент № 1782/2003 е заменен от Регламент (ЕО) № 73/2009(3) (заедно наричани по-нататък „основните регламенти“).
8. Съображение 2 от преамбюла на Регламент № 73/2009 посочва, че една от причините за отмяната на Регламент № 1782/2003 е, че той е бил значително изменян много пъти. Поради това Регламент № 73/2009 е приет в интерес на постигането на по-голяма яснота. Той по-специално цели опростяване на функционирането на схемата за единно плащане.
9. Точки б) и в) на член 2 от Регламент № 73/2009 определят съответно „стопанство“ и „селскостопанска дейност“ по същия начин като Регламент № 1782/2003.
10. Съгласно член 34, параграф 1 от Регламент № 73/2009 помощта по схемата за единно плащане се отпуска на земеделските стопани при активиране на правото на плащане на хектар, отговарящ на условията за подпомагане. В съответствие с член 34, параграф 2, буква а) „хектар, отговарящ на условията за подпомагане“ означава земеделски площи на стопанството, „които се използват за селскостопанска дейност, или — в случай че площите се използват също и за неселскостопански дейности — които се използват предимно за селскостопански дейности“.
11. Член 137 от Регламент № 73/2009 урежда възстановяването на неправомерно предоставени права на плащане. Член 137, параграф 1 посочва, че правата на плащане, предоставени на земеделските стопани преди 1 януари 2009 г., се считат за законни и редовни от 1 януари 2010 г. В съответствие с член 137, параграф 2 обаче случаят не е такъв, когато права на плащане са били предоставени на земеделските стопани въз основа на фактически неточни заявления. Това изключение обаче се прилага само доколкото „грешката не е могла да бъде [разумно] установена от земеделския стопанин“.
2. Регламенти за прилагането
12. По отношение на релевантния период (между 2005 г. и 2009 г.) регламенти № 1782/2003 и № 73/2009 са приложени по-специално от регламенти (ЕО) № 795/2004(4) и № 796/2004(5) на Комисията (заедно наричани по-нататък „Регламентите за прилагането“).
13. Член 2, буква а) от Регламент № 795/2004 определя „селскостопанска площ“ — предварително условие, за да представлява релевантната площ „хектар, даващ право на помощ“ — като всяка площ, която е заета от обработваема земя, постоянни пасища или трайни насаждения.
14. Регламент № 795/2004 е изменен в частност с Регламент (ЕО) № 370/2009 на Комисията(6) с действие от 1 януари 2009 г. С него в Регламент (ЕО) № 795/2004 се добавя следният член 3в:
„За целите на прилагането на член 34, параграф 2, буква а) от [Регламент № 73/2009], когато земеделската площ на стопанството се използва и за неселскостопански дейности, за тази площ се счита, че се използва предимно за селскостопански дейности, ако селскостопанската дейност може да се упражнява, без да бъде затруднена в значителна степен от интензивността, естеството, продължителността и сроковете на неселскостопанската дейност.
Държавите членки установяват критерии за изпълнението на първата алинея на техните територии“.
15. В съответствие с член 2, параграф 1 от Регламент № 796/2004 „обработваема земя“ означава земя, която в частност е обработвана за отглеждане на култури или поддържана в добро селскостопанско и екологично състояние. Съгласно член 2, параграф 2 от този регламент „постоянно пасище“ означава земя, използвана за отглеждане на трева или други тревни фуражи и които не са включени в ротацията на културите за пет години или повече(7) .
16. В случая релевантен е и член 12 от Регламент № 796/2004(8) . В съответствие с член 12, параграф 1, буква е) земеделски стопанин, който кандидатства за помощи съгласно релевантните схеми за помощи, следва да представи декларация, че разбира условията, свързани с въпросните схеми за помощи. Освен това член 12, параграф 4 предвижда, че при представянето на формуляр молба стопанинът коригира предварително напечатаната форма, ако някаква информация, съдържаща се в предварително напечатаните форми, е неправилна.
17. Член 73, параграф 1 Регламент № 796/2004 посочва, че ако е извършено недължимо плащане, земеделският производител възстановява въпросната сума с лихва.
18. В член 73, параграфи 4 и 5 от този регламент обаче се предвижда изключение от това правило, съгласно което:
„4. Задължението за възстановяване, посочено в параграф 1, не се прилага, ако плащането е извършено по грешка на компетентните власти или друг орган и ако грешката не може да бъде установена по разумен път от земеделския производител.
Въпреки това, когато грешката се отнася до фактически елементи, свързани с изчисляването на въпросното плащане, първа алинея се прилага, само ако решението за възстановяване не е било съобщено до 12 месеца след плащането.
5. Задължението за възстановяване, посочено в [член 73, параграф 1], не се прилага, ако периодът, изтекъл от датата на плащане на помощта и тази на първото известяване на бенефициента от компетентния орган относно недължимото естество на въпросното плащане, е повече от 10 години.
Въпреки това, периодът, посочен в първа алинея, може да бъде ограничен на четири години, ако бенефициентът е действал добросъвестно“.
19. Член 73а, параграф 1 от Регламент № 796/2004(9) предвижда, че ако бъде установено, че права на плащане са били предоставени неправомерно, съответният земеделец отстъпва тези права и се счита, че те ab initio не са били предоставени.
Б – Датското право
20. Съгласно датското право изискванията относно зоните за безопасност на летищата са установени от Trafikstyrelsen (по-рано Statens Luftfartsvæsen, транспортен орган) чрез Bestemmelser for Civil Luftfart (Правила за гражданското въздухоплаване, наричани по-нататък „ПГВ“).
21. Обработването на зоните за безопасност се урежда с ПГВ 3‑16 от 31 януари 2005 г. за мерките за намаляване на риска от сблъсъци между самолети и птици/бозайници на летищата. В съответствие с тези правила:
„5.2.2	Площи без твърда настилка, които са разположени на територията на летището, граничат с пистата/пистите и се простират на разстояние до 150 метра от границите им:
а. Площите се засаждат с трева […]
[…]
5.2.3	Площи без твърда настилка, които са разположени на територията на летището на разстояние между 150 м и 300 м от границите на пистата/пистите:
а. Площите се използват за отглеждането на трева […]
б. Площите може да се използват за отглеждане на житни растения само след консултиране с експерта. Отглеждането на целогодишни растения не е разрешено.
5.2.4	Площи без твърда настилка, които са разположени на територията на летището на разстояние над 300 м от границите на пистата/пистите, могат да се използват за селскостопански цели само след консултиране с експерта.
[…]
6.4.1	Във връзка с обработването на земята се взема предвид следното:
а. Тревата трябва да се поддържа постоянно с височина от най-много 20 см на пистите и пътеките за рулиране без чакъл/твърда настилка […]
б. Извън зоните, посочени в подточка а), но в рамките на зоните по точка 5.2.2 се полагат усилия тревата да бъде поддържана постоянно с височина между 20 см и най-много 40 см […]“.
II – Факти, производство и преюдициални въпроси
22. На 21 декември 1999 г. и на 10 май 2000 г. г‑н Demmer сключва съответно с летище Олборг (Aalborg Lufthavn) и въздушна база Скрюдструп (Flyvestation Skrydstrup) договори за аренда на зоните за безопасност около пистите, пътеките за рулиране и крайните участъци за спиране на тези летища. Тази земя се използва за отглеждане на трева за производство на фуражни гранули.
23. Съгласно тези договори и при посочените в тях условия г‑н Demmer като арендатор получава правото да коси и да използва тревата от земята на летищата срещу заплащане на аренда. Г‑н Demmer следва да събира трева между три и четири пъти годишно.
24. Договорите съдържат няколко условия относно поддръжката на въпросните площи. Сред предвидените разпоредби са условия относно времето и начина за косене на тревата; условия относно използването на торове, а в договора с въздушна база Скрюдструп е предвидена забрана на използването на пестициди(10) .
25. Съгласно параграф 8 от договора с въздушна база Скрюдструп г‑н Demmer следва да извършва работата си по начин, който не възпрепятства полетите, и в съответствие с инструкциите и забраните, които може да издаде Службата за ръководство на въздушното движение или ръководството на въздушна база Скрюдструп.
26. Съгласно параграф 6 от договора за аренда между г‑н Demmer и въздушна база Олборг г‑н Demmer е длъжен да уведомява арендодателя, когато някой иска достъп до арендованата земя. Същият параграф също предоставя на въоръжените сили неограничени права да използват или да разрешават използването на арендованата земя за провеждане на военни учения от всякакъв вид.
27. Считано от 2005 г., г‑н Demmer се съгласява по силата на двата договора да използва земята по начин, който гарантира правото на предоставяне на права на плащане, и да подаде свързаните с това заявления. В отговор на заявление на г‑н Demmer с решение от 29 май 2006 г. FødevareErhverv (Дирекцията по храните, понастоящем NaturEhrverv styrelsen (Агенция по селско стопанство и рибарство) му предоставя права на плащане за разглежданите площи, считано от 2005 година на подпомагане.
28. На 1 февруари 2006 г. г‑н Demmer прехвърля на Въоръжените сили правата на плащане за площите летище Олборг. Така в периода от 2006 до 2009 година на подпомагане г‑н Demmer арендова само земята на въздушна база Скрюдструп и получава помощи само за тези площи.
29. През 2008 г. Дирекцията по храните извършва проверка и одит на регистъра на производствените блокове. Вследствие на този одит някои от производствените блокове, по отношение на които г‑н Demmer е декларирал площи по схемата за единно плащане, са били намалени по граници или са били премахнати от регистъра. Причината е, че според Дирекцията по храните зоните за безопасност на летищата не могат да се приемат за селскостопански площи, отговарящи на условията за подпомагане. В това отношение г‑н Demmer е уведомен, че и заявленията за предходни години ще бъдат преразгледани и предоставените му права на плащане ще бъдат преизчислени.
30. На 2 май 2011 г. Дирекцията по храните взема решение да намали правата на плащане на г‑н Demmer и да изиска възстановяване на недължимо платените помощи за площите на летище Олборг през 2005 г. и за площите във въздушна база Скрюдструп за периода 2005—2009 г.
31. Г‑н Demmer обжалва това решение пред Fødevareministeriets Klagecenter (отдел „Жалби“ на министерството на храните, земеделието и рибарството). През май 2012 г. Fødevareministeriets Klagecenter потвърждава решенията на Дирекцията по храните.
32. На 13 ноември 2012 г. г‑н Demmer обжалва решението на Fødevareministeriets Klagecenter пред запитващата юрисдикция. Понастоящем тази юрисдикция отправя преюдициално запитване, с което иска отговор на следните въпроси:
„1) Трябва ли изискването селскостопанската площ да не се използва за „неселскостопански дейности“ по смисъла на член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003 и изискването селскостопанската площ да се използва за „селскостопанска дейност“ или „[…] предимно за селскостопански дейности“ по смисъла на член 34, параграф 2, буква а) от Регламент № 73/2009 да се тълкуват в смисъл, че едно от условията за подпомагане е площите да се използват основно за селскостопански цели?
а) Ако е така, е необходимо Съдът на Европейския съюз да изясни какви фактори трябва да се вземат предвид при преценката коя е „основната“ цел на използването, когато площите се използват едновременно за няколко различни цели.
б) Ако е така, е необходимо Съдът на Европейския съюз да изясни дали в конкретния случай това означава, че зоните за безопасност около пистите, пътеките за рулиране и крайните участъци за спиране на летищата, които са част от летищата и са обект на специални правила и ограничения за използването на площите като приложимите в случая, но които същевременно се използват за събиране на трева за производство на фуражни гранули, по естеството и предназначението си отговарят на условията за подпомагане съгласно посочените разпоредби.
2) Трябва ли изискването селскостопанската площ да е част от „стопанството“ на земеделския производител по смисъла на член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003 и член 34, параграф 2, буква а) от Регламент № 73/2009 да се тълкува в смисъл, че зоните за безопасност около пистите, пътеките за рулиране и крайните участъци за спиране на летищата, които са част от летищата и са обект на специални правила и ограничения за използването на площите като приложимите в случая, но които същевременно се използват за събиране на трева за производство на фуражни гранули, отговарят на условията за подпомагане съгласно посочените разпоредби?
3) Ако отговорът на въпрос 1, буква б) и/или на въпрос 2 е отрицателен, при положение че площите не само се използват за обработване на постоянни пасища за производство на фуражни гранули, но и представляват зони за безопасност около пистите, пътеките за рулиране и крайните участъци за спиране, налице ли е:
а) грешка, за която може разумно да се предположи, че е могла да бъде установена от земеделския производител по смисъла на член 137 от Регламент № 73/2009, когато за площите все пак са предоставени права на плащане?
б) грешка, която е могла да бъде установена по разумен път от земеделския производител по смисъла на член 73, параграф 4 от [Регламент № 796/2004], когато за площите все пак са платени помощи?
в) недължимо плащане, във връзка с което не може да се счита, че бенефициерът е действал добросъвестно по смисъла на член 73, параграф 5 от [Регламент № 796/2004], когато все пак за площите са платени помощи?
4) Към кой момент се преценява дали:
а) е налице грешка, за която може разумно да се предположи, че е могла да бъде установена от земеделския производител по смисъла на член 137 от Регламент № 73/2009;
б) е налице грешка, която е могла да бъде установена по разумен път от земеделския производител по смисъла на член 73, параграф 4 от [Регламент № 796/2004];
в) може да се счита, че бенефициерът е действал добросъвестно по смисъла на член 73, параграф 5 от [Регламент № 796/2004]?
5) Трябва ли преценката, посочена във въпрос 4, букви а), б) и в), да се прави поотделно за всяка година на подпомагане, или трябва да се прави за плащанията като цяло?“.
33. В настоящото производство писмени становища представят г‑н Demmer, датското, гръцкото и полското правителство и Комисията. Съдът решава да разгледа делото без провеждане на устно заседание.
III – Анализ
А – Предварителни въпроси
34. Запитващата юрисдикция е поставила няколко въпроса на Съда. Въпреки това комплексът от проблеми, които се повдигат в главното производство, се отнася до три тясно свързани въпроса: i) отговарят ли на условията за подпомагане площи, разположени в зоните за безопасност на летищата (въпроси 1 и 2); ii) кои са параметрите за преценка дали бенефициерът е следвало да бъде освободен от задължението да възстанови помощите, които са неправомерно предоставени и недължимо платени (въпрос 3); и iii) коя е подходящата времева рамка за тази преценка (въпроси 4 и 5). Преди да разгледам по-подробно тези въпроси, при все това е важно да се поставят три предварителни въпроса, които имат отношение към последващия анализ.
35. Първо, всяко тълкуване на правилата, регламентиращи предоставянето на помощи по схемата за единно плащане, трябва да взема предвид вложения смисъл в предоставянето на селскостопански помощи. Що се отнася по-специално до схемата за единно плащане, тя е въведена с Регламент № 1782/2003 в контекста на реформата на селскостопанс ката политика на ЕС. Както е видно от член 1 от този регламент, главната цел на Регламент № 1782/2003 е въвеждането на нова форма за подпомагане на доходите на земеделските производители. В този смисъл схемата за единно плащане несъмнено допринася за постигането на социалната политическа цел на селскостопанската политика на ЕС, която е да се осигури приемлив жизнен стандарт за хората, занимаващи се със селско стопанство(11) . Тази цел е от значение за тълкуването на основните регламенти.
36. Второ, както отбелязва запитващата юрисдикция, съществува известна степен на различие между Регламент № 1782/2003 и Регламент № 73/2009 по отношение на това какво е „хектар, даващ право на помощ“ за целите на тези регламенти. Всъщност докато член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003 посочва, че всякакъв вид селскостопанска площ в стопанството, заета от обработваема земя и постоянни пасища, освен площите, които се използват за неселскостопански дейности, следва да се разглежда като „хектар, даващ право на помощ“, Регламент № 73/2009 предвижда по-различно определение. Всъщност член 34, параграф 2, буква а) от Регламент № 73/2009 посочва, че земеделските площи на стопанството, които се използват за селскостопанска дейност, или — в случай че площите се използват също и за неселскостопански дейности — които се използват предимно за селскостопански дейности —
следва да се разглеждат като хектар, даващ право на помощ.
37. При всички случаи внесените промени не са незначителни. Всъщност при чисто буквален прочит би могло да се твърди, че съгласно Регламент № 1782/2003 всяко използване на дадена селскостопанска площ за неселскостопански цели автоматично означава, че тази площ не отговаря на условията на схемата за единно плащане. Както обаче изглежда, че приемат страните, на несъответствието в използваната терминология в тези текстове не следва да се придава особено значение. Всъщност изглежда, че няма нищо в travaux préparatoires (подготвителните работи) по Регламент № 73/2009, което да предполага намерението на законодателя да измени правилата относно хектарите, даващи право на помощ, които несъмнено представляват един от крайъгълните камъни на схемата за единно плащане.
38. Според мен законодателят по-скоро е възнамерявал да поясни правилата, регламентиращи схемите за подпомагане, приложими за земеделски производители. Освен това в никакъв случай не е рядко срещано явление дадена площ да се използва както за селскостопански, така и за неселскостопански дейности. Следователно изглежда логично въпросът дали площта отговаря на условията за подпомагане да се преценява въз основа на това каква е предимно извършваната на тази площ дейност. Регламент № 73/2009 във връзка с член 3в от Регламент № 795/2004, с измененията, донякъде осигурява необходимата яснота в тази област. Всъщност тези разпоредби ясно посочват, че смесеното използване на дадена площ не я изключва автоматично от подпомагане. Всъщност ключовото изискване, за да отговаря площта на условията, е тя да се използва предимно
за селскостопански дейности(12) . Следователно считам за уместно повдигнатите от запитващата юрисдикция въпроси (по-специално въпроси 1 и 2) да се преценят с оглед на текста на Регламент № 73/2009 за целия разглеждан период, с други думи от 2005 г. до 2009 г.
39. Трето, бих искал да посоча, че запитващата юрисдикция основава подхода си на предположението, че става въпрос за площи, използвани както за селскостопански, така и за неселскостопански дейности по смисъла на основните регламенти. В това отношение от преюдициалното запитване е видно, че г‑н Demmer се съгласява да използва земята във въздушна база Скрюдструп, като надлежно взема предвид полетите и в съответствие с евентуални инструкции и забрани. По силата на договора за аренда на летище Олборг Въоръжените сили си запазват неограничено право да използват или да разрешават използването на земята за провеждане на военни учения от всякакъв вид. Освен това, когато иска достъп до земята, г‑н Demmer трябвало да уведомява арендодателя.
40. От преписката по делото обаче не е видно дали на въпросната земя са извършвани неселскостопански дейности или дали арендодателят в действителност е упражнявал своите договорни права по отношение на тази земя.
41. Ето защо е необходимо да се направи следното възражение. Според мен, като доказателство за неселскостопанска дейност не може да се разглежда нито фактът, че съществуват клаузи като споменатите по-горе, нито фактът, че въпросната площ е разположена в зона за безопасност на летище. В този контекст според мен релевантен е фактът дали в действителност се извършват неселскостопански дейности (като военни учения или полети).
42. Според мен, договорна клауза в смисъл, че земята трябва да се използва, като надлежно се вземат предвид полетите и в съответствие с евентуални инструкции и забрани, сама по себе си не може да се разглежда като „дейност“. Същото се отнася и за разпоредби, определящи целта на зона за безопасност на летище или предвиждащи някои ограничения за използването ѝ. Всъщност в никакъв случай не е необичайно арендодателят да си запази някои права по отношение на отдадената под аренда земя или да определя свободата на действие, която земеделският производител има по отношение на арендованата земя (например по отношение на използването на пестициди, насажденията, които ще се отглеждат, или поддръжката на земята по екологичен начин). Бих описал правилата и ограниченията, произтичащи както от законодателството, така и от договорните клаузи, най-много като позволяващи
упражняването на неселскостопанска дейност.
43. Трябва да се има предвид обаче, че за да отговаря на условията за подпомагане, разглежданата земя във всеки случай трябва да е част от стопанството на земеделския производител. Както се пояснява в точка 60 и сл. по-долу, конкретните правила и ограничения във връзка с използването на въпросната земя са релевантни по-скоро в контекста на тази преценка (а не при решаването дали земята се използва основно за селскостопанска дейност или за неселскостопанска дейност).
44. Въпреки всичко запитващата юрисдикция следва да определи и дали земята е използвана или не за военни учения или друга неселскостопанска дейност. Въпреки тези резерви и като се има предвид, че този въпрос не е бил разглеждан задълбочено нито от запитващата юрисдикция, нито от страните, по-долу ще разгледам преюдициалните въпроси, основавайки това разглеждане на предположението, че въпросните площи всъщност са предмет на смесено използване (както за селскостопански, така и за неселскостопански дейности).
Б — „Хектар, даващ право на помощ“
1. Основна цел и предимно използване в случай на смесено използване на земята
45. В контекста на въпроси 1 и 2 запитващата юрисдикция по-специално желае да узнае дали, за да може дадена селскостопанска площ да отговаря на условията за подпомагане, решаващият фактор е площите да се използват основно за селскостопанска цел .
46. Преди да разгледам този въпрос, ще отбележа предварително, че почти няма съмнения относно факта, че разглежданите в главното производство площи представляват селскостопански площи по смисъла на регламенти № 1782/2003 и № 73/2009: всъщност тези площи се използват за отглеждане на трева за производство на фуражни гранули. Ето защо същите могат относително лесно да се квалифицират като селскостопански, тъй като се използват като обработваема земя или като постоянно пасище по смисъла на член 2, параграфи 1 и 2 от Регламент № 796/2004(13) . Изглежда безспорно и че дейността на г‑н Demmer, която се състои в отглеждане на трева на тази земя, представлява „селскостопанска дейност“ по смисъла на основните регламенти.
47. По отношение по-конкретно на целта на разглежданите площи струва ми се разумно да се предположи, че тяхната първоначална
цел (или причината за съществуването им) е била да се гарантира безопасност на летището и въздушното движение. Възможно е първоначално тези площи да не са били предназначени за използване като селскостопанска земя. Това обстоятелство обаче трябва ясно да се разграничи от целта, за която тези площи всъщност се използват понастоящем. Въпреки че трябва да се приеме, че тези понятия са трудно определими, явно е сложно да се разграничи основната цел, за която се използват площите — понятие, за което намеква запитващата юрисдикция в своите въпроси — от предимното използване на тази земя по смисъла на член 34, параграф 2 от Регламент № 73/2009. Всъщност, както вече е отбелязал генералният адвокат Mazák, от значение (за целите на „хектар, даващ право на помощ“) е действителното
използване на площта или по-скоро това, което действително е засадено върху площта, а не предназначението или (главните) цели, за които се използва земята(14) . Ето защо съм на мнение, че при спор дали дадена площ отговаря на условията, релевантният критерий за преценка е предимното (и действително) използване на тази земя.
48. За определяне на това какво представлява предимно използване на конкретна площ, Регламент № 370/2009 (с който се въвежда член 3в в Регламент № 795/2004) предлага полезни насоки относно използваните критерии, въпреки че този регламент не е приложим ratione temporis за целия период между 2005 г. и 2009 г. Всъщност член 3в от Регламент № 795/2004 предвижда, че ако площта се използва и за неселскостопански дейности, за тази площ се счита, че се използва предимно за селскостопански дейности, доколкото въпросната селскостопанска дейност може да се упражнява, без да бъде затруднена в значителна степен от интензивността, естеството, продължителността и сроковете на неселскостопанската дейност.
49. Следователно възниква следният въпрос: какво в този контекст означава изразът „затруднена в значителна степен“? Ще се спра на този въпрос по-нататък.
2. Предимното използване на площта
50. Наистина, бих се изкушил да оставя този въпрос на запитващата юрисдикция с оглед на изключителната ѝ компетентност да преценява фактите. Въпреки това, за да гарантирам, доколкото е възможно, еднаквото прилагане на условията за подпомагане в целия Европейски съюз (въпреки свободата на действие, предоставена на държавите членки за прилагането на тези правила в съответствие с втория параграф на член 3в от Регламент № 795/2004), ще се опитам да очертая някои параметри, които могат да бъдат полезни при определянето на това какво е предимно селскостопанско използване на конкретна площ(15) .
51. Първо, ще отбележа, че понятието за „предимно използване“ само по себе си е донякъде подвеждащо. Всъщност без надлежно разглеждане на член 3в от Регламент № 795/2004 би било разумно да се предположи, че въпросната площ е годна за подпомагане, ако на нея се извършват само чисто допълващи или случайни неселскостопански дейности. Член 3в обаче изрично снижава прага за изпълнение на условията за подпомагане: всъщност за да се приеме, че площта се използва предимно за селскостопанска дейност, необходимо е само селскостопанската дейност да не е затруднена в значителна степен, което според мен означава, че преценката трябва да се концентрира върху конкретните условия за упражняване на селскостопанската дейност, и в частност върху действителните възможности за упражняване на тази дейност(16) . В това отношение няма забрана за упражняването на две (или повече) дейности на една и съща площ, стига неселскостопанските дейности да не затрудняват в значителна степен упражняването на селскостопанската дейност.
52. Като се има предвид, че не е възможно — и по принцип не е желателно — да се изготвя изчерпателен списък на положения, в които селскостопанската дейност следва да се разглежда като предимна, при извършване на своята преценка от особено значение е запитващата юрисдикция да вземе предвид всички фактически обстоятелства относно различното използване. Доколкото е възможно, да се открие известна степен на вмешателство по отношение на упражняването на селскостопанската дейност, следващата стъпка е да се прецени дали това вмешателство достига равнище, което може да се приеме за „в значителна степен“. Считам, че за да се достигне този праг, земеделският производител трябва да се сблъска с действителни — а не незначителни — трудн ости или пречки при извършването на селскостопанската дейност.
53. По-конкретно, да си представим, че земеделски производител сключи договор със ски курорт. Съгласно този договор земеделският производител отглежда трева, но също и пуска говеда на паша в разглежданите площи, които през зимния сезон са част от ски пистите. С други думи, едни и същи площи земя се използват за различни дейности. Доколкото обаче неселскостопанската дейност не затруднява земеделския производител при обработването на земята и събирането на реколтата през релевантните периоди от годината, едва ли може да се приеме, че неселскостопанската дейност представлява пречка, която в значителна степен затруднява селскостопанските дейности на земеделския производител. Очевидни сравнения могат да се направят с организирането на военни учения: само защото военни учения се организират (при условията на проверка от запитващата юрисдикция) на въпросната земя, не означава, че тази земя вече не попада в обхвата на израза „хектари, даващи право на помощ“ — доколкото тези учения не затрудняват в значителна степен въпросните селскостопански дейности.
54. Безспорно, упражняването на релевантните договорни правомощия, както и ограниченията, произтичащи от упражняването на неселскостопанската дейност (в случая: организирането на военни учения или безпрепятственото функциониране на полетите) може да създадат известни затруднения за земеделския производител. Това обаче не означава автоматично, че селскостопанската дейност е затруднена в значителна степен .
55. Според мен изпълнението на условията за подпомагане на определена площ трябва да се постави под въпрос само ако неселскостопанската дейност затруднява и селскостопанското използване на земята с оглед на неговия времеви и/или пространствен обхват(17) . В този смисъл от основополагащо значение е земеделският производител да може да извършва избраната от него селскостопанска дейност независимо от успоредното упражняване на неселскостопанска дейност и в зависимост от случая — от прилагането на специални правила и ограничения за използването на въпросната земя. Според мен селскостопанската дейност не е затруднена в значителна степен, когато земеделският производител действително може да използва въпросната земя за избраната от него селскостопанска дейност(18) .
56. Безспорно, както твърдят Комисията и датското правителство, изборът на потенциални селскостопански дейности е значително ограничен в случая на летища. Също така е вярно, че косенето на трева в близост до пистите и крайните участъци за спиране обслужва други (неселскостопански) цели, като безопасността на въздушното движение: за да съответства на регламентите за въздушна безопасност, тревата при всички случаи трябва да се коси. По схемата за единно плащане обаче тези обстоятелства са без значение. Вместо това от значение е — както по-специално е видно от член 34, параграф 2 от Регламент № 73/2009 и от член 3в от Регламент № 795/2004 — това дали земеделският производител може да извършва избраната от него селскостопанска дейност на въпросната земя.
57. Например в случая г‑н Demmer е избрал да отглежда трева за производство на фуражни гранули на въпросната земя. Това представлява селскостопанска дейност, която може да се упражнява без големи затруднения на тази земя(19) . Не разбирам защо е нужно да се наказва г‑н Demmer за избора му на селскостопанска дейност, която може да се извършва въпреки приложимите ограничения и „конкурентната“ неселскостопанска дейност.
58. Освен това, за да се отчетат тревогите на датското правителство, нужно е да се отбележи още нещо. Не мисля, че при обстоятелства като разглежданите от запитващата юрисдикция, да се приеме, че селскостопанската дейност не е затруднена в значителна степен от неселскостопанската дейност, би означавало да се разшири прекалено много обхватът на понятието за отговаряща на условията площ. Всъщност не бива да се пренебрегва фактът, че в случая става въпрос за провинциални (военни) летища. По-конкретно изглежда нелогично да се твърди, че всяка основна транспортна артерия или зелена площ около натоварени магистрали би отговаряла на посочения в точка 55 по-горе критерий. Поради интензивността (но навярно и естеството, продължителността и
сроковете) на неселскостопанската дейност в такива площи земеделският производител със сигурност би бил възпрепятстван да осъществява избраната от него селскостопанска дейност по време на сезона на отглеждане или съответно паша.
59. След това уточнение ще направя извода, че зоните за безопасност около пистите, пътеките за рулиране и крайните участъци за спиране на летищата, за които има специални правила и ограничения, могат да „отговарят на условията“ за подпомагане по смисъла на член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003 и на член 34, параграф 2 от Регламент № 73/2009, стига селскостопанската дейност, упражнявана в тези площи, да не е затруднена в значителна степен от неселскостопанската дейност. Това обаче не е достатъчно, за да може площта напълно да е годна за подпомагане. В съответствие с член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003 и с член 34, параграф 2 от Регламент № 73/2009 е нужно разглежданите площи да са част от стопанството на земеделския производител. По-нататък ще разгледам този въпрос.
3. Изискването площта да е част от стопанството
60. Първо трябва да се отбележи, че съгласно член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003 и член 34, параграф 2 от Регламент № 73/2009 всяка селскостопанска площ в стопанството отговаря на условията за подпомагане. В член 2, буква б) от Регламент № 1782/2003 (и от Регламент № 73/2009) „стопанство“ се определя като „всяка производствена единица, управлявана от един земеделски производител, намираща се на територията на една държава членка“.
61. Съдът вече е дал насоки относно понятието „стопанство“ по дело Landkreis Bad Dürkheim(20) . Както в настоящия случай, земеделският производител по това дело е имал пълната свобода да използва въпросните площи. За сметка на това същият е бил обвързан от някои указания от страна на националните органи да гарантира, че е постигната целта за опазване на природата и ландшафта на тази земя. В решението си по дело Landkreis Bad Dürkheim
Съдът посочва, че решаващият критерий да се определи дали конкретна площ е част от стопанството на земеделския производител, е последният да има възможност да използва въпросната площ с известна степен на самостоятелност и да взема решения сам в достатъчна степен, за да извършва въпросните селскостопански дейности. Съдът обаче внимателно пояснява, че критерият по отношение на самостоятелността не означава, че земеделският производител трябва да има неограничени правомощия над въпросната площ, когато я използва за селскостопански цели(21) .
62. Безспорно дело Landkreis Bad Dürkheim се вписва в специфичния контекст на опазването на природата, което Съдът признава за съответстващо на общите цели на Регламент № 73/2009. Въпреки този факт считам, че горепосоченото твърдение относно критерия за самостоятелност е релевантно и в контекста на площи, използвани за цели, които не са непосредствено свързани с целите на схемата за единно плащане. Както е видно от това твърдение, преценката дали една площ е част от стопанството на земеделския производител, е тясно свързана с въпроса какво представлява предимното използване на тази конкретна площ. Всъщност изглежда, че релевантните критерии съвпадат в известна степен(22) .
63. В настоящия случай става въпрос за зони за безопасност около пистите, пътеките за рулиране и крайните участъци за спиране на летища. Приложимите правила и ограничения произтичат, от една страна, от национални и международни разпоредби, предназначени да гарантират безопасността на въздушното движение, и от друга страна, от договорните клаузи. Те по-специално се отнасят до поддръжката на земята в определено състояние, насажденията, които могат да се отглеждат, и събират (на практика трева), и допустимата височина на тревата. Следователно трудно може да се отрече, че земеделски производител като г‑н Demmer няма пълна самостоятелност относно използването на въпросните площи.
64. При все това, доколкото земеделски производител може да използва земята за избраната от него селскостопанска дейност, без тази дейност да е затруднена в значителна степен от неселскостопанската дейност, която се извършва на тази земя (или, когато не се извършва действителна неселскостопанска дейност, просто от приложимите правила и ограничения), няма причина да се счита, че разглежданите пред запитващата юрисдикция площи не са част и от стопанството на земеделския производител по смисъла на регламенти № 1782/2003 и № 73/2009. Когато този критерий е изпълнен, не виждам причина земеделски производител като г‑н Demmer да не притежава и известна степен на самостоятелност и правомощие за вземане на решения, достатъчни за извършването на въпросните селскостопански дейности, както се изисква от практиката на Съда.
65. Накрая, обръщам внимание на факта, че схемата за единно плащане е форма за подпомагане на доходите, която може да насърчи селскостопанската дейност в площи, които иначе не биха били използвани за такава дейност. Случаят пред запитващата юрисдикция е именно такъв. При все това не откривам в приложимата законодателна рамка или другаде причини, поради които простият факт, че селскостопанска дейност се упражнява на земя, намираща се в параметрите на летище, автоматично прави тази площ негодна да отговаря на условията за подпомагане. Когато е изпълнен посоченият в точка 55 по-горе критерий, местонахождението на земята е без значение.
66. Ето защо съм на мнение, че селскостопанската земя, която се състои от зони за безопасност около пистите, пътеките за рулиране и крайните участъци за спиране на летищата, следва да се разглежда като част от „стопанство“ и по този начин като отговаряща на условията за подпомагане по смисъла на член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003 и член 34, параграф 2 от Регламент № 73/2009; при това положение въпреки приложимите правила и ограничения земеделският производител разполага със степен на самостоятелност и с правомощие да взема решения, които са достатъчни, за да извършва избраните от него селскостопански дейности на въпросните площи.
67. Ако, след като прецени всички релевантни факти във връзка с висящия пред нея спор, запитващата юрисдикция заключи, че разглежданите площи не отговарят на условията за подпомагане, защото правилата и ограниченията в значителна степен затрудняват селскостопанската дейност на г‑н Demmer, възниква въпросът дали г‑н Demmer е трябвало разумно да установи погрешното предоставяне на права на плащане и плащането на помощите (въпрос 3). В това отношение трябва да се определи и релевантната времева рамка, по отношение на която да се направи тази преценка (въпроси 4 и 5). Ще разгледам всички тези въпроси заедно в последващото изложение.
В – Грешки, които разумно могат да бъдат установени от земеделския производител, и добросъвестност
68. В настоящия случай се повдигат три въпроса: i) дали е допусната грешка, която е могла разумно да бъде установена от земеделския производител по отношение на предоставянето на права на плащане за въпросните площи; ii) дали е допусната грешка, която е могла разумно да бъде установена от земеделския производител към момента на плащането на помощите за въпросната земя; и накрая, iii) дали може да се счита, че бенефициер като г‑н Demmer е действал добросъвестно. Запитващата юрисдикция изпитва съмнения и относно периода, който да се вземе предвид при тази преценка.
69. По принцип неправомерно предоставени права трябва да се отменят и недължимо платените помощи следва да се възстановят. Основната цел на възстановяването на недължими плащания несъмнено е да се защитят финансовите интереси на Европейския съюз и да се предотврати неоснователно обогатяване(23) . Тази идея е изразена ясно в член 73, параграф 1 и член 73а от Регламент № 796/2004. Съществуват обаче изключения от това правило.
70. Тези изключения са посочени в член 137, параграф 2 от Регламент № 73/2009 (недължимо предоставяне на права на плащане) и в член 73, параграфи 4 и 5 от Регламент № 796/2004 (недължимо плащане на помощи). Несъмнено, както отбелязва датското правител ство, тези разпоредби са предназначени да гарантират спазването на принципа на защита на оправданите правни очаквания(24) . Остава обаче въпросът дали тези изключения следва да се приложат към обстоятелствата по настоящия случай.
71. Преди да разгледам този въпрос, най-напред ще отбележа, че съгласно възприетия по-горе подход преценката дали площите в границите на летища отговарят на условията за подпомагане трябва да се прави за всеки отделен случай. Всъщност не може поначало да се изключи възможността те да отговарят на тези условия. Също така може през някои години на подпомагане те да отговарят на условията, а през други — не. Всъщност зоните за безопасност около пистите, пътеките за рулиране и крайните участъци за спиране на летищата могат да представляват хектари, даващи право на помощ, при условие че земеделският производител може действително да извършва избраната от него селскостопанска дейност на разглежданата земя. Освен това следва да се има предвид и че селскостопанската дейност представлява професионална дейност. Според мен на този факт следва да се отдаде специално значение при посочването на степента на грижи, които земеделският производител трябва да полага при кандидатстването за подпомагане по схемата за единно плащане.
72. Във връзка с последното бих искал да привлека вниманието към член 12 от Регламент № 796/2004, и по-специално към член 12, параграф 1, буква е) и параграф 4 от този регламент. Съгласно тези разпоредби земеделският производител следва да провери точността на информацията на предварително напечатаната форма, използвана за кандидатстване за помощите по схемата за единно плащане. Освен това от тези разпоредби е видно, че системата за подпомагане на доходите, предвидена в основните регламенти, е основана на предположението, че земеделските производители са запознати с условията за предоставянето на помощи съгласно въпросните схеми. Тези разпоредби изразяват идеята, че от земеделските производители като професионалисти може да се очаква да положат специална грижа при кандидатстването за подпомагане и да са запознати с условията за предоставянето на помощите.
73. Освен това, както посочва Комисията, фактът, че компетентните органи са предоставили права на плащане на конкретни площи или че са платени помощи по отношение на тези площи, не „освобождава“ земеделския производител от неговите задължения. Всъщност разпоредбите, които запитващата юрисдикция посочва във въпросите си, и по-специално член 73 от Регламент № 796/2004, се отнасят до положения, при които вече е направено недължимо плащане. Нещо повече, съгласно член 73а от този регламент земеделският производител следва да се откаже от неправомерно предоставени права и следва да се приеме, че те изобщо не са били предоставени. Следователно само защото са били предоставени права на плащане (или даже са били извършени плащания), не означава, че недължимо получената облага следва да се разглежда като правомерна. По-скоро съществува вероятност — с която земеделските производители следва да са запознати — че корекции могат да бъдат направени дори и след плащането.
74. Следва, че професионален земеделски производител като г‑н Demmer трябва да познава условията, свързани с „хектари, даващи право на помощ“ по смисъла на член 44, параграф 2 от Регламент № 1782/2003 и член 34, параграф 2 от Регламент № 73/2009. Следователно не изглежда особено строго от такъв земеделски производител да се изисква — особено с оглед на професионалния му опит(25) — да е запознат със специалните правила, които се прилагат по отношение на площи, предмет на смесено използване(26) . Що се отнася по-конкретно до въпроса за добросъвестността и вече изплатените помощи, само ще отбележа, че фактът, че е направено плащане, е почти без значение при преценката дали може да се приеме, че даден бенефициер е действал добросъвестно. В конкретния контекст на схема за помощи, предназначена да предостави подпомагане на доходите за група професионалисти, преценката за добросъвестност — като проверката за разумност по-горе — трябва да почива на обективни елементи.
75. По отношение на релевантния времеви период, с позоваване на който следва да се направи преценката, ще отбележа следното.
76. Първо, член 137 от Регламент № 73/2009 въвежда правилото, че права на плащане, неправомерно предоставени преди 1 януари 2009 г., следва да се уредят към 1 януари 2010 г. Това правило обаче се прилага само доколкото грешката, която е довела до недължимото плащане, не е могла разумно да бъде установена от земеделския производител. В това отношение от преписката по делото е видно, че спорните площи са премахнати от поземления регистър през 2008 г. Към този момент г‑н Demmer е уведомен за тази информация, както и за намерението на компетентния орган да преразгледа заявленията за предишните години и да преизчисли правата на плащане. С оглед на този факт считам, че член 137, параграф 2 от Регламент № 73/2009 не следва да се прилага при обстоятелствата по висящия пред запитващата юрисдикция случай.
77. Поначало, за да се приложи тази разпоредба, грешката трябва да е такава, че земеделският производител да не е могъл разумно да я установи преди 1 януари 2010 г. Когато земеделският производител е бил в значителна степен възпрепятстван в селскостопанската си дейност от неселскостопанската дейност (във всеки случай преди 1 януари 2010 г.) не виждам причина, поради която да може сериозно да се твърди, че земеделски производител в професионалното си качество не е могъл да установи грешката, която е довела до предоставянето на права на плащане.
78. Второ, член 73 от Регламент № 796/2004 се отнася до плащания, които вече са били направени. Като се има предвид информацията, с която е разполагал г‑н Demmer през 2008 г., при конкретните обстоятелства в настоящия случай изключенията от възстановяването, предвидени в член 73, параграфи 4 и 5, следва да се приложат само що се отнася до периода преди този момент.
79. При преценката дали земеделски производител е могъл разумно да установи грешка, водеща до недължимо плащане за целите на член 73, параграф 4 от Регламент № 796/2004, релевантният момент според мен следва да е моментът на плащането — както ясно се посочва и от тази разпоредба. Всъщност защо следва земеделският производител да бъде възпрепятстван да кандидатства за подпомагане, ако площите в крайна сметка могат да представляват „хектари, даващи право на помощ“?
80. По-специално, в случая на смесено използване на земята напълно вероятно е последиците както от договорните, така и от законовите ограничения за използването на въпросната земя да не са станали видни до въпросната година на подпомагане. Например, възможно е преди подаване на заявлението да не е могло да се предвиди дали (и, ако това е така, до каква степен) собственикът на земята de facto се възползва от договорните си правомощия (в настоящия случай, военни учения) или дали земеделският производител може действително да използва въпросната земя за избраната от него селскостопанска дейност. Доколкото тези помощи са изплатени за една година на подпомагане еднократно, преценката по отношение на член 73, параграф 4 от Регламент № 796/2004 според мен следва да се извърши поотделно за всяка година на подпомагане. Това се налага, тъй като обстоятелствата, както е обяснено по-горе, могат да се променят с времето.
81. Трето и последно, в съответствие с член 73, параграф 5 от Регламент № 796/2004 задължението за възстановяване е ограничено до четири години, когато бенефициерът е бил добросъвестен. Както бе посочено по-горе, не вярвам, че земеделски производител, който наистина възнамерява да използва въпросната земя за конкретна селскостопанска дейност, трябва да бъде наказан, че е кандидатствал за подпомагане. Това е така, защото едва впоследствие земеделският производител е могъл да определи дали ограниченията за използването на земята са от такова естество, че да го възпрепятстват да използва въпросните площи за избраната от него селскостопанска дейност.
82. При това положение, за да се възползва от изключението, предвидено в член 73, параграф 5 земеделският производител — с оглед по-специално на необходимостта да се избегне неоснователно обогатяване — трябва да е добросъвестен (т.е. искрено да вярва, че избраната от него селскостопанска дейност може действително да се извършва на земята) към всеки релевантен момент, считано от момента, към който са предоставени права на плащане и до момента на изплащане на помощите. Следователно преценката за добросъвестност за целите на член 73, параграф 5 от Регламент № 796/2004 трябва да се извърши поотделно за всяка година на подпомагане и добросъвестността трябва да продължава до момента на плащането.
IV – Заключение
83. С оглед на гореизложеното предлагам на Съда да отговори на поставените от Vestre Landsret преюдициални въпроси по следния начин:
1) Зоните за безопасност около пистите, пътеките за рулиране и крайните участъци за спиране на летищата могат да отговарят на условията за подпомагане по смисъла на член 44, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета от 29 септември 2003 година относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители и на член 34, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета от 19 януари 2009 година за установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски стопани, когато въпреки приложимите правила и ограничения земеделският производител може действително да използва разглежданата земя за избраната от него селскостопанска дейност.
2) Когато земеделски производител кандидатства за подпомагане за селскостопанска дейност, упражнявана в зоните за безопасност около пистите, пътеките за рулиране и крайните участъци за спиране на летищата,
а) налице е грешка, която е могла разумно да бъде установена от земеделския производител за целите на член 73, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 796/2004 на Комисията от 21 април 2004 година за определяне на подробни правила за прилагане на интегрираната система за администриране и контрол, кръстосано спазване и модулация, предвидени в Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители (изменен), ако — към момента на плащането — земеделският производител е знаел, че не може действително да използва разглежданата земя за избраната от него селскостопанска дейност през релевантната година на подпомагане и
б) бенефициерът не може да се счита за добросъвестен за целите на член 73, параграф 5 от Регламент № 796/2004 ако — към момента на плащането — земеделският производител е знаел, че не може действително да използва разглежданата земя за избраната от него селскостопанска дейност през релевантната година на подпомагане.
3) Преценката по точка 2, букви a) и б) следва да се извърши поотделно за всяка година на подпомагане.
(1) .
(2)  –	Регламент на Съвета от 29 септември 2003 година относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители, и за изменение на регламенти (ЕИО) № 2019/93, (ЕО) № 1452/2001, (ЕО) № 1453/2001, (ЕО) № 1454/2001, (ЕО) № 1868/94, (ЕО) № 1251/1999, (ЕО) № 1254/1999, (ЕО) № 1673/2000, (ЕИО) № 2358/71 и (ЕО) № 2529/2001 (ОВ L 270, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 49, стр. 177), изменен.
(3)  –	Регламент на Съвета от 19 януари 2009 година за установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски стопани, за изменение на регламенти (ЕО) № 1290/2005, (ЕО) № 247/2006, (ЕО) № 378/2007 и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1782/2003 (ОВ L 30, 31.1.2009 г., стр. 16 и поправка в ОВ L 43, 18.2.2010 г., стр. 7), изменен.
(4)  –	Регламент на Комисията от 21 април 2004 година за определяне на подробни правила за прилагането на схемата за единно плащане, предвидена в Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители (OB L 141, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 56, стр. 193), изменен.
(5)  –	Регламент на Комисията от 21 април 2004 година за определяне на подробни правила за прилагане на интегрираната система за администриране и контрол, кръстосано спазване и модулация, предвидени в Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители (OB L 141, стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 56, стр. 210), изменен.
(6)  –	Регламент на Комисията от 6 май 2009 година за изменение на Регламент (ЕО) № 795/2004 за определяне на подробни правила за прилагането на схемата за единно плащане, предвидена в Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета (OB L 114, стр. 3).
(7)  –	Вж. и член 2, букви б) и д) от Регламент № 795/2004.
(8)  –	Изменен с Регламент (ЕО) № 2184/2005 на Комисията от 23 декември 2005 година за изменение на Регламенти (ЕО) № 796/2004 и (ЕО) № 1973/2004 относно създаване на общи подробни правила за прилагане на Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета за създаване на общи правила за схеми за директно плащане в изпълнение на Общата селскостопанска политика и за създаване на някои схеми за помощи на земеделски стопани (ОВ L 347, стр. 61; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 68, стр. 140).
(9)  –	Изменен с Регламент (ЕО) № 239/2005 на Комисията от 11 февруари 2005 година за изменение и поправка на Регламент (ЕО) № 796/2004 за определяне на подробни правила за прилагане на кръстосано съответствие, модулацията и Интегрираната система за администриране и контрол (ИСАК), предвидени от Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета за установяване на общи правила за схемите за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделските стопани (ОВ L 42, стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 62, стр. 226).
(10)  –	Параграфи 4—8 от договора между г‑н Demmer и въздушна база Скрюдструп и параграфи 4 и 6—8 от договора между г‑н Demmer и летище Олборг.
(11)  –	Вж. член 39, параграф 1, буква б) ДФЕС. Дискусия вж. в Hartig Danielsen, J. EU Agricultural Law. Kluwer Law International, Alphen An den Rijn. 2013, р. 17 et sq.
(12)  –	Вж. и член 9 от Регламент (ЕО) № 1120/2009 на Комисията от 29 октомври 2009 година за определяне на подробни правила за прилагането на схемата за единно плащане, предвидена в дял III от Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета за установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители (OB L 316, стр. 1) и член 32, параграф 2, буква а) и параграф 3 от Регламент (ЕС) № 1307/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година за установяване на правила за директни плащания за земеделски стопани по схеми за подпомагане в рамките на общата селскостопанска политика и за отмяна на Регламент (ЕО) № 637/2008 на Съвета и Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета (ОB L 347, стр. 608), които не се прилагат ratione temporis към настоящия случай.
(13)  –	Вж. решение Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09, EU:C:2010:606, т. 37. Квалифицирането като селскостопанска площ не изисква земята да се използва изключително за селскостопански цели.
(14)  –	Вж. в този смисъл заключението на генералния адвокат Mazák по дело Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09, EU:C:2010:265, т. 26. Съдът потвърждава това становище в решение Landkreis Bad Dürkheim, EU:C:2010:606, т. 49.
(15)  –	Съгласно съображение 3 от преамбюла на Регламент № 370/2009 за всички държави членки следва да бъде установена рамка от критерии. Тълкувам тази декларация като отразяваща желанието на законодателя да гарантира, доколкото е възможно, еднакво прилагане на правилата за предоставянето на помощи.
(16)  –	Вж. в този смисъл заключението на генералния адвокат Jääskinen по дело Wree, C‑422/13, EU:C:2014:2108, т. 38—41. Според него особено значение следва да се отдаде на обективните характеристики на площта, както и на целта на въпросната селскостопанска дейност.
(17)  –	Вж. в този смисъл заключението на генералния адвокат Jääskinen по дело Wree, EU:C:2014:2108, т. 36—38.
(18)  –	Вж. по подобен начин заключението на генералния адвокат Mazák по дело Landkreis Bad Dürkheim, EU:C:2010:265, т. 58, в което се обсъждат критериите, които следва да се вземат предвид при определянето дали една площ е предоставена на стопанството на земеделския производител. Вж., що се отнася до покриването на релевантните критерии, точка 62 по-долу.
(19)  –	Най-вероятно анализът би довел до различен извод, ако земеделски производител в положението на г‑н Demmer бе пожелал да отглежда култури като овес, които, доколкото ми е известно, трябва да се събират при определени условия, или да пасе говеда на въпросните зони за безопасност на летища.
(20)  –	Вж. решение Landkreis Bad Dürkheim, EU:C:2010:606.
(21)  –	Пак там, точки 59—66 и цитираната съдебна практика. Въпреки че не се разглежда пряко в настоящия случай, заслужава да се отбележи, че в допълнение към критерия за самостоятелност Съдът приема, че за да може една площ да принадлежи към дадено стопанство, отговарящите на условията за подпомагане площи следва да са били на разположение на земеделския производител за период не по-малък от десет месеца. Нещо повече, през този период спорните площи не трябва да са предмет на каквато и да било селскостопанска дейност, осъществявана от трето лице.
(22)  –	Вж. и заключението на генералния адвокат Jääskinen по дело Wree, EU:C:2014:2108, т. 40. Той приема, че критерият за „достатъчна самостоятелност“, посочен в дело Landkreis Bad Dürkheim, може да се използва mutatis mutandis при преценката дали селскостопанската дейност е затруднена в значителна степен.
(23)  –	Вж. решение Strawson and Gagg & Sons, C‑304/00, EU:C:2002:695, т. 41.
(24)  –	Вж. в този смисъл решение Agroferm, C‑568/11, EU:C:2013:407, т. 52. Вж. и заключението на генералния адвокат Kokott по дело Agroferm, C‑568/11, EU:C:2013:35, т. 47 и сл.
(25)  –	Вж. по аналогия практиката на Съда по отношение на последващо събиране на вносни мита в решение Ilumitrónica, C‑251/00, EU:C:2002:655, т. 54 и цитираната съдебна практика. В този контекст Съдът отдава специално значение на професионалния опит на търговеца при преценката дали задълженото лице е било добросъвестно или, с други думи, дали несъбирането се дължи на грешка, която въпросното лице не е могло разумно да установи.
(26)  –	Вж. mutatis mutandis решение Schilling и Nehring, C‑63/00, EU:C:2002:296, т. 41.