62022CO0067_INF
Определение на Съда (шести състав) от 1 септември 2022 г. —Pharol
(Дело C‑67/22)
„Преюдициално запитване — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — Членове 63 и 65 ДФЕС — Свободно движение на капитали — Корпоративно подоходно облагане — Дивиденти, получени от дружество, установено в държавата членка на дружеството бенефициер — Дивиденти, получени от дружество, установено в трета държава — Национална правна уредба за премахване на двойното данъчно облагане — Различно третиране — Ограничаване — Обосноваване — Ефективност на данъчния контрол — Липса на задължение по спогодба за предоставяне на данъчна информация“
Свободно движение на капитали и свобода на плащанията — Ограничения — Данъчно законодателство — Корпоративно подоходно облагане — Данъчно облагане на дивидентите — Национална правна уредба за премахване на двойното данъчно облагане — Правна уредба, позволяваща пълно или частично приспадане от дружество, местно лице за държава членка, на дивиденти, разпределяни от дружество, местно лице за същата държава членка — Правна уредба, непозволяваща такова приспадане, когато разпределящото дружество е местно лице за трета държава — Допустимост — Условия
(членове 63 и 65 ДФЕС)
(вж. т. 28 и 34—43, както и диспозитива)
Диспозитив
Членове 63 и 65 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба за премахване на двойното данъчно облагане на дивидентите, съгласно която дружество, местно лице за съответната държава членка, може да приспада от облагаемата си печалба дивиденти, разпределени от друго местно дружество, но не може да приспада дивидентите, разпределени от дружество, установено в трета държава, поради това че последно посочената държава не е обвързана спрямо държавата членка на данъчното облагане с каквото и да било задължение по спогодба за предоставяне на данъчна информация, когато това приспадане е обусловено от изискването за облагаемост на разпределящото дружество във въпросната трета държава, а поради липсата на задължение по спогодба за въпросната трета държава да представи информация, се оказва невъзможно получаването на такива сведения от нея. Държавата членка не е длъжна да предостави на данъчнозадълженото лице възможност самò да представи доказателства, че са изпълнени необходимите условия, за да има право на такова приспадане, когато поради липсата на такова задължение по спогодба посочената държава членка не може да провери достоверността на тези данни.