62022CC0354
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
M. CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
представено на 6 юли 2023 година (
1
)
Дело C‑354/22
Weingut A
срещу
Land Rheinland-Pfalz
(Преюдициално запитване, отправено от Bundesverwaltungsgericht (Федерален административен съд, Германия)
„Преюдициално запитване — Земеделие — Обща организация на пазарите — Вина — Описание и представяне на вината — Наименования за произход и географски указания — Делегиран регламент (ЕС) 2019/33 — Член 54, параграф 1 — Етикетиране — Обозначение на лозаро-винарското стопанство — Понятие за стопанство — Териториална връзка — Винопроизводство, извършено изцяло в лозаро-винарското стопанство — Участие във винопроизводството на трети спрямо лозаро-винарското стопанство лица — Наето съоръжение за пресоване на грозде извън основното място на установяване на лозаро-винарското стопанство, даващо наименованието на виното“
1.
Правото на Съюза урежда подробно наименованията за произход, географските указания и традиционните наименования в лозаро-винарския сектор, както и етикетирането и представянето на вината.
2.
При етикетирането и представянето на лозаро-винарски продукти със защитено наименование за произход или защитено географско указание могат да бъдат включени по избор определени термини, обозначаващи лозаро-винарското стопанство, от което произхождат. Това е предвидено в член 54, параграф 1, втора алинея от Делегиран регламент (ЕС) 2019/33 (
2
), в приложение VI към който за някои държави членки тези термини са изброени.
3.
В спора, който е в основата на настоящото преюдициално запитване, германски лозар иска да използва термина „Weingut“ (винарска изба) при представянето на своите вина, въпреки че гроздето, от което се произвеждат, се отглежда, бере и пресова в чужд имот, който се намира на 70 километра от стопанството на наелия го лозар.
4.
Поради отказа на Администрацията да приеме термина Weingut при представянето на тези вина възниква спор, в който следва да се установи по същество:
–
дали „стопанството“ следва да се разбира като определено физическо пространство, включващо само лозята и винопроизводствените сгради и съоръжения, които попадат в земите на винопроизводителя,
–
дали винопроизводството е извършено изцяло в лозаро-винарското стопанство, когато гроздето е пресовано в наето от производителя съоръжение за пресоване на грозде извън периметъра на собствения му имот. При това положение възниква въпрос относно изискваната от този производител степен на надзор над винопроизводството.
I. Правна уредба
А.
Правото на Съюза
1. Регламент (ЕС) № 1308/2013 (
3
)
5.
Съгласно член 3 („Определения“):
„[…]
3.   За целите на настоящия регламент се прилагат определенията, съдържащи се в […] Регламент (ЕС) № 1307/2013[ (
4
)] […]“.
6.
Съгласно член 122 („Делегирани правомощия“):
„1.   За да се вземат предвид специфичните характеристики на лозаро-винарския сектор, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 във връзка с правилата и ограниченията относно:
[…]
в) незадължителните данни относно:
[…]
iii)
наименованията, които се отнасят до стопанство, и условията за тяхното използване;
[…]“.
2. Регламент № 1307/2013
7.
Член 4 („Определения и свързани разпоредби“) предвижда:
„1.   За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
[…]
б)
„стопанство“ означава всички използвани за селскостопански дейности и управлявани от земеделски стопанин единици, които се намират на територията на една и съща държава членка;
[…]“.
3. Делегиран регламент 2019/33
8.
Съгласно съображение 48:
„Посочването на стопанството, което експлоатира лозята, от които произхождат лозаро-винарските продукти, и където се извършват всички винопроизводствени процеси, може да представлява добавена стойност за производителите и знак за по-високо качество за потребителите. Поради това следва да е разрешено на производителите да посочват наименованието на дадено стопанство върху етикета на лозаро-винарските продукти със защитено наименование за произход или защитено географско указание“.
9.
Член 1 („Предмет“) предвижда:
„С настоящия регламент се определят правила за допълнение на Регламент (ЕС) № 1308/2013 […] по отношение на:
[…]
е) етикетирането и представянето“.
10.
В рамките на глава IV („Етикетиране и представяне“), раздел 2 („Незадължителни данни“), член 54 („Обозначение на стопанството“) предвижда:
„1.   Термините за обозначаване на стопанство, изброени в приложение VI, с изключение на обозначението за наименованието на бутилиращото предприятие, производителя или търговеца, се запазват за лозаро-винарски продукти със защитени наименования за произход или защитени географски указания.
Тези термини се използват само ако лозаро-винарският продукт е произведен изключително от грозде, набрано от лозя, експлоатирани от съответното стопанство, и ако винопроизводството се извършва изцяло в това стопанство.
[…]“.
11.
Член 55 („Посочване на наименованията на географски единици, които са по-малки или по-големи от определения район, даващ защитеното наименование за произход или защитеното географско указание“) предвижда:
„1.   Съгласно член 120, параграф 1, буква ж) от Регламент (ЕС) № 1308/2013 и без да се засягат членове 45 и 46, само върху етикета на лозаро-винарските продукти със защитено наименование за произход, защитено географско указание или географско указание на трета държава може да се посочва наименованието на географска единица, която е по-малка или по-голяма от района на съответното наименование за произход или географско указание.
2.   Когато се посочват наименования на географски единици, които са по-малки от района, даващ наименованието за произход или географското указание, районът на въпросната географска единица трябва да бъде точно определен от заявителя в спецификацията на продукта и в единния документ. Държавите членки могат да въведат правила относно използването на тези географски единици.
[…]“.
12.
Приложение VI („Термини, посочени в член 54, параграф 1“) съдържа следните термини за Германия: „Burg, Domäne, Kloster, Schloss, Stift, Weinbau, Weingärtner, Weingut, Winzer“.
Б.
Германското право. Weinverordnung (Наредба за виното) (
5
)
13.
Член 38, параграф 1 позволява обозначаване на стопанството за вината Federweißer, Landwein (регионални вина), Qualitätswein (качествени вина), Prädikatswein (висококачествени вина), Sekt (пенливи вина), Qualitätsperlwein (качествени пенливи вина) или Qualitätslikörwein (качествени ликьорни вина) само в съответствие с член 54, параграф 1 от Делегиран регламент 2019/33 във връзка с приложение VI към него. В параграфи 3 и 5 се посочва обозначението „Gutsabfüllung“.
II. Фактите, спорът и преюдициалните въпроси
14.
Собственикът (наричан по-нататък „лозар А“) на лозаро-винарско стопанство в Цел, в района на Мозел, Германия, произвежда вино не само от гроздето на лозята, които притежава, но и от лозя, които взема под аренда.
15.
Едни от тези наети лозя с площ от 2,15 хектара се намират на около 70 километра от Цел, в лозаро-винарско стопанство, експлоатирано от лозар Б.
16.
Двамата лозари сключват договор, въз основа на който Б обработва лозята си по указанията на А и освен това ежегодно му отдава под наем, изцяло на негово разположение, съоръжение за пресоване на грозде за период от 24 часа от събирането на реколтата от отдадената под аренда площ.
17.
Пресоването се извършва в стопанството на лозар Б в съответствие с енологичните практики на лозар А. Така полученото вино се пълни в цистерни, чието транспортиране до основното място на установяване на лозар А се извършва от неговия персонал.
18.
Лозар А иска да използва термините „Weingut“ и „Gutsabfüllung“ за виното, произведено от гроздето, пресовано в наетото от лозар Б съоръжение за пресоване на грозде.
19.
Land Rheinland-Pfalz (провинция Райнланд-Пфалц, Германия, наричана по-нататък „Land“) счита, че при тези обстоятелства лозар А не може да използва посочените два термина.
20.
С решение от 16 май 2019 г. сезираният Verwaltungsgericht Trier (Административен съд Трир, Германия) запитващата юрисдикция, уважава предявения от лозар А иск и приема, че той има право да използва термините „Weingut“ и „Gutsabfüllung“. Според посочения съд решаващо е обстоятелството, че винопроизводството се извършва под действителното ръководство, постоянния надзор и изключителната отговорност на лозар А.
21.
Land подава жалба до Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz (Висш административен съд Райнланд-Пфалц, Германия), който отменя първоинстанционното решение и отхвърля иска на лозар А с решение от 12 август 2020 г.
22.
Апелативният съд излага следните мотиви за решението си по същество:
–
съгласно член 54, параграф 1 във връзка с приложение VI към Делегиран регламент 2019/33 обозначението „Weingut“ изисква винопроизводството да се извършва в стопанство, разбирано не като организационна единица, а като оперативна съвкупност с постоянен обект, чието определено от неговия собственик трайно предназначение е производството на вино и в което работи управляван от него персонал. Разделянето на етапите от винопроизводството, като етапа на пресоване на гроздето, е в разрез с идеята, че „всичко трябва да е в ръцете на едно и също лице“,
–
договорът за наем на съоръжението за пресоване на грозде не гарантира, че всички етапи от винопроизводството се извършват под ръководството и отговорността на едно и също лице. Обратно, договорът позволява пресоването на гроздето да се извършва в присъствието както на производителя, така и на оператора на съоръжението за пресоване на грозде, служител на собственика му, което не гарантира, че целият процес се извършва под ръководството и отговорността на лозар А.
23.
Лозар А обжалва въззивното решение пред Bundesverwaltungsgericht (Федерален административен съд, Германия), който отправя до Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Може ли винопроизводството да е извършено, по смисъла на член 54, параграф 1, втора алинея от Делегиран регламент (ЕС) 2019/33 (1), изцяло в лозаро-винарското стопанство, което дава наименованието, ако пресоването на гроздето се извършва в наето за 24 часа от друго лозаро-винарско стопанство съоръжение за пресоване на грозде, което в този период е изцяло на разположение на лозаро-винарското стопанство, даващо наименованието?
2)
Ако отговорът на първия въпрос е положителен, необходимо ли е пресоването на гроздето да се извършва или във всеки случай да се надзирава на място от служители на лозаро-винарското стопанство, което дава наименованието или пресоването на грозде може да се извърши и от служители на лозаро-винарското стопанство, отдаващо под наем пресоващото съоръжение, като се следват указанията на лозаро-винарското стопанство, което дава наименованието?
3)
Ако пресоването на гроздето може да се извърши и от служители на лозаро-винарското стопанство, отдаващо под наем пресоващото съоръжение, може ли на тези служители, при изненадващо появили се проблеми, да бъде предоставено правомощие да се намесят в пресоването на гроздето въз основа на собствено решение?
4)
Допуска ли се причисляване на винопроизводството към лозаро-винарското стопанство, което дава наименованието, ако лозаро-винарското стопанство, което отдава под наем пресоващото съоръжение и извършва пресоването на гроздето има собствен интерес от начина на извършване на пресоването, тъй като в договора за управление на лозята, сключен със същото стопанство, в допълнение към обвързаното с площта възнаграждение за управление е договорена надбавка, свързана с количеството и качеството и начислявана за хектолитър от вината Kabinett/Spätlese/Auslese?“.
III. Производството пред Съда
24.
Преюдициалното запитване постъпва в Съда на 1 юни 2022 г.
25.
Писмени становища представят лозар А и Европейската комисия. Те, както и Land, участват в съдебното заседание, проведено на 3 май 2023 г.
IV. Анализ
А.
По първия преюдициален въпрос
26.
Запитващата юрисдикция иска да се установи по същество дали може винопроизводството да е извършено изцяло в лозаро-винарското стопанство, което дава наименованието на виното, когато пресоването на гроздето се извършва в наето за 24 часа от друго лозаро-винарско стопанство съоръжение за пресоване на грозде (
6
).
27.
Според нея:
–
развитието на правната уредба показва, че текстът на член 57, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 607/2009 (
7
) предполага ограничение, тъй като понастоящем винопроизводството трябва да се извършва „изцяло“ в лозаро-винарското стопанство,
–
смисълът и целта на правната уредба, изглежда, е да се защити обозначението на лозаро-винарските стопанства, които сами отглеждат лозята и гарантират винопроизводството от началото до края му във връзка с очакването на потребителите за високото качество на виното,
–
това твърдение обаче не е съвсем сигурно. Ако наемането на лозя, намиращи се на значително разстояние от основното място на установяване на стопанството, няма значение за обозначението, е логично да няма значение и наемането на съоръжението за пресоване на грозде с цел осъществяване на пресоването на място и избягване на транспортирането на гроздето. Всъщност общото ползване на съоръжения е нещо обичайно при винопроизводството и е рационално от гледна точка на управлението на предприятието.
28.
Делегиран регламент 2019/33 е приет от Комисията въз основа на предоставеното ѝ с член 122 от Регламент № 1308/2013 правомощие (
8
). Сред аспектите, които могат да бъдат обхванати от делегираните актове, са „наименованията, които се отнасят до стопанство, и условията за тяхното използване“ (член 122, параграф 1, буква в), подточка iii) от Регламент № 1308/2013).
29.
С този обхват член 54 от Делегиран регламент 2019/33 съдържа условията за използване на „обозначение на стопанството“. Той препраща към приложение VI по отношение на изброяването на допустимите термини (
9
) при етикетирането или представянето на продукта за обозначаване на стопанство.
30.
От член 54 от делегирания регламент следва, че тези термини:
–
следва да са различни от наименованието на бутилиращото предприятие,
–
запазени са за лозаро-винарски продукти със защитени наименования за произход или защитени географски указания,
–
могат „да се използват само ако лозаро-винарският продукт е произведен изключително от грозде, набрано от лозя, експлоатирани от съответното стопанство, и ако винопроизводството се извършва изцяло в това стопанство“.
31.
Именно последното изискване поражда основателни съмнения в запитващата юрисдикция и е довело до различни тълкувания от първоинстанционния и апелативния съд, които обаче също са основателни. Не се обсъждат другите две изисквания, които никой не оспорва в настоящия случай.
32.
В моя отговор на този преюдициален въпрос ще бъде разгледано понятието за лозаро-винарско стопанство и изискването винопроизводственият процес да е извършен изцяло в него.
1. Лозаро-винарско стопанство
33.
На пръв поглед член 54, параграф 1, втора алинея от Делегиран регламент 2019/33, изглежда, свързва думата „стопанство“ с физическата площ, в която лозарят, който иска да използва термина (в случая „Weingut“), отглежда собствените си лозя и извършва винопроизводствения процес.
34.
Разпоредбата изисква, както вече бе посочено, гроздето да е набрано от лозя, експлоатирани от лозаро-винарското стопанство, и винопроизводството да е извършено изцяло в това стопанство (
10
). Това се потвърждава от съображение 48 от Делегиран регламент 2019/33, като посочва „стопанството, което експлоатира лозята, от които произхождат лозаро-винарските продукти, и където се извършват всички винопроизводствени процеси“ (
11
).
35.
Според първото тълкуване на разпоредбата „стопанството“ би било приравнено на имот, в който са обединени лозята и сградите и инсталациите, в които гроздето (набрано от тези лозя) преминава през винопроизводствения процес. Това е позицията на апелативния съд.
36.
„Стопанство“ обаче може да означава съвкупността от елементи, материали и хора, организирани за осъществяване на производството. Възприето по този начин, то би било свързано повече с понятието за „предприятие“, отколкото с географския му обхват. Свързването на вино с лозаро-винарско стопанство не означава непременно, че произхожда от лозя, намиращи се в земеделските му парцели.
37.
Различните семантични конотации на думата „стопанство“ водят до различни резултати:
–
ако стопанството е равнозначно на имот в географски смисъл, нито лозята, нито съоръжението за пресоване на грозде, намиращи се извън него, отговарят на условията на член 54 от Делегиран регламент 2019/33,
–
обратно, ако стопанството се разбира като предприятие, физическото местоположение на лозята и съоръжението за пресоване на грозде не е определящо (при условие че са изпълнени изискванията за надзор, които ще посоча по-нататък).
38.
Лингвистичният подход далеч не е решаващ, тъй като, въпреки че понятието за „стопанство“ е използвано в Делегиран регламент 2019/33, той не дава определение за него. Не е дадено пряко определение и в Регламент № 1308/2013, който обаче препраща в член 3, параграф 3 от него към определенията, съдържащи се по-специално в Регламент (ЕС) № 1307/2013 (
12
).
39.
Съгласно член 4, параграф 1, буква б) от Регламент № 1307/2013 „стопанство“ означава „всички използвани за селскостопански дейности и управлявани от земеделски стопанин единици, които се намират на територията на една и съща държава членка“.
40.
Тази верига от препращания е важна, тъй като, ако понятието за „стопанство“ в Регламент № 1307/2013 е валидно за Регламент № 1308/2013, то тогава е валидно и за приетия въз основа на него Делегиран регламент 2019/33. Става въпрос за едно и също понятие, поради което неговото тълкуване трябва да е еднакво (
13
).
41.
Подходът от гледна точка на селскостопанските помощи не е необичаен при регулирането на виното: лозаро-винарските продукти като селскостопански продукти, каквито са, попадат в приложното поле на Регламент № 1308/2013 съгласно член 1 от него във връзка с приложение I, част XII.
42.
В обобщение всичко сочи, включително по отношение на Делегиран регламент 2019/33, че думата „стопанство“ не се отъждествява непременно с една-единствена земеделска площ.
2. Практика на Съда относно понятието „стопанство“
43.
Запитващата юрисдикция правилно твърди, че при липсата на определение за „стопанство“ в Делегиран регламент 2019/33 е разумно да се прибегне към съдебната практика, в която това понятие е тълкувано в областта на селскостопанското производство.
44.
Bundesverwaltungsgericht (Федерален административен съд) познава задълбочено практиката на Съда. В акта си за преюдициално запитване той посочва, че тази практика „е разяснил[а] обстоятелствата, при които производствена единица, която е само под аренда, се причислява към дадено стопанство и се управлява от земеделския стопанин“ (
14
).
45.
Като цитира съответните решения, той допълва, че според Съда:
–
определящо е по-специално дали земеделският производител разполага с достатъчна самостоятелност за осъществяване на своята селскостопанска дейност (
15
),
–
въпреки че не е необходимо земеделският стопанин да разполага с неограничени правомощия за разпореждане, той трябва да разполага с известна свобода на действие при осъществяване на дейността си (
16
),
–
успоредното извършване на неселскостопанска дейност не трябва със своята интензивност, естество, продължителност и срокове да затруднява в значителна степен дейността на земеделския стопанин, която е решаваща за причисляването (
17
). Само тогава може да се приеме, че земеделският стопанин самостоятелно управлява арендования обект (
18
).
46.
Всъщност Съдът се е произнесъл относно връзката между земеделските площи и стопанството и е въвел критерии за неговото управление във връзка с разпоредби, в които е използвана думата „стопанство“, подобно на начина на използването ѝ в Регламент № 1307/2013 (към който препраща Регламент № 1308/2013 и съответно Делегиран регламент 2019/33).
47.
В тази съдебна практика се обръща внимание най-вече на елемента „единици“ (или „производствени единици“) като неразделни части от „стопанство“ във връзка с неговото ръководство или управление.
48.
В решение Landkreis Bad Dürkheim Съдът посочва, че за да се приеме използването на земеделска площ като част от управляваните от земеделски производител производствени единици, естеството на правоотношението, на което се основава това използване, е без значение (
19
). Той подчертава, че „дадена площ представлява част от стопанството на земеделския производител, когато той има право да я управлява, за да може да извършва определена селскостопанска дейност, [по отношение на която] земеделският производител следва да разполага с достатъчна самостоятелност за осъществяване на своята селскостопанска дейност“ (
20
).
49.
Териториалната отдалеченост на производствените единици най-силно е изразена в решение Agrargenossenschaft Alkersleben. По посоченото дело производител, чието стопанство се намира в германска федерална провинция, прехвърля съществена част от производството си в друга федерална провинция. Според Съда промяната в експлоатираните производствени единици е без значение: производителят има свобода на избор на мястото на производство. Обратно, от него се изисква да управлява всички производствени единици (макар да не са притежавани от него), намиращи се на географската територия на държава членка (
21
).
50.
В решение Avio Lucos понятието за стопанство е тълкувано вече във връзка с Регламент № 1307/2013, като отново се подчертава връзката на производствените единици с тяхното управление (а не непременно с тяхната собственост) от земеделския стопанин (
22
).
51.
Насоките, произтичащи от това решение, водят до тълкуване на понятието „стопанство“, според което в него не попадат само притежаваните от производителя земи, а може да включва и наетите земи (и следователно намиращи се в земеделски площи, различни от тези на самия производител).
3. Прилагане на тези критерии към настоящия случай
а) Относно „гроздето, набрано от лозя, експлоатирани от съответното стопанство“
52.
С оглед на тези насоки не би имало пречка продуктът, за чието представяне е поискано използването на термина „Weingut“, да е произведен от грозде, набрано от лозя, които, въпреки че не попадат физически в стопанството, даващо наименованието на виното, се намират в наети от производителя земи (
23
). Функционалното, а не чисто пространственото понятие на думата „стопанство“ позволява това.
53.
Всички страни, участващи в съдебното заседание, включително Land, са единодушни по отношение на тази преценка. Позицията на Land е особено релевантна, тъй като приема, че лозаро-винарското стопанство, чието обозначение ще бъде използвано при представянето на виното, може да включва чужди (и отдалечени) лозя, които не са притежавани от собственика на това стопанство.
54.
Както вече посочих (
24
), запитващата юрисдикция, изглежда, извежда същата последица: наемането на лозя, намиращи се на значително разстояние от основното място на установяване на лозаря, по принцип не би следвало да има значение за използването на термините за обозначаване на лозаро-винарското стопанство (
25
).
55.
За разлика от член 5 от Регламент (ЕИО) № 997/81 (
26
), член 54, параграф 1, първа алинея от Делегиран регламент 2019/33 запазва разглежданите в настоящия случай термини за „лозаро-винарски продукти със защитени наименования за произход или защитени географски указания“ (
27
).
56.
Това обяснява защо в настоящия случай няма никакъв проблем, че наетите лозя се намират на 70 километра от Цел, основното място на установяване на производителя, тъй като попадат в същия регион, обхванат от защитено географско указание (
28
).
57.
Правната уредба предвижда, при това изрично, възможността за свързване на качеството с по-малки винопроизводствени териториални единици. Член 120, параграф 1, буква ж) от Регламент № 1308/2013, допълнен с член 55 от Делегиран регламент 2019/33, допуска етикетирането или представянето на вината да съдържа като незадължителни данни „наименованието на друга географска единица, която е по-малка или по-голяма от определения район, даващ [защитеното] наименование[…] за произход или [защитеното] географско[…] указание“.
58.
Използването на израза географска единица за посочването на тези по-малки райони и съответстващата му липса за обозначаване на земеделското стопанство, даващо наименованието на виното, показва, че последното не трябва непременно да се характеризира със земите, попадащи в същия експлоатиран от производителя периметър. Обратно, стопанството, даващо наименованието на виното, може да включва чужди, предоставени или отдадени под аренда на производителя земи, в които да осъществява селскостопанската си дейност.
59.
Гореизложеното е в разрез с изложено от запитващата юрисдикция възражение (
29
): ако включването (при етикетирането или представянето на виното) на термините за обозначаване на лозаро-винарското стопанство има за цел „да бъдат потребителите по-добре информирани за мястото, където е бил произведен лозаро-винарският продукт, особено когато тези места са добре познати на потребителите“ (
30
), няма ли да бъдат подведени потребителите при тълкуване на понятието за стопанство в посочения по-горе смисъл?
60.
Възражението е основателно, но не и непреодолимо. Потребителят ще очаква вино с по-високо качество, представено с термина, обозначаващ стопанството, и има право да бъде запазена връзката между виното и стопанството. За това обаче не е необходимо виното да произхожда точно от земя, принадлежаща на производителя, а е достатъчно винопроизводството да се извършва под неговото ръководство, отговорност и контрол като собственик на стопанството, разбирано в подчертания по-горе функционален смисъл.
б) Относно пресоването като част от винопроизводствения процес
61.
Член 54, параграф 1, втора алинея от Делегиран регламент 2019/33 разграничава събирането на гроздето от производството на вино от него. Винопроизводственият процес се състои от различни етапи, сред които е пресоването.
62.
Следователно следва да се установи дали използваното досега понятие за лозаро-винарско стопанство (
31
) е валидно, когато съгласно посочената разпоредба винопроизводството трябва да се извършва изцяло в стопанството, даващо наименованието на виното (
32
).
63.
Считам, че изложените съображения относно гъвкавото и функционално тълкуване на понятието за „стопанство“ (свързано не с териториалния обхват, а по-скоро с ръководството, управлението и отговорността на производителя за използваните за производството единици) могат да бъдат отнесени не само към отглеждането и събирането на гроздето, но и към пресоването като част от винопроизводствения процес.
64.
От тази гледна точка винопроизводството се извършва изцяло в стопанството, даващо наименованието на виното, дори когато част от този процес се извършва в съоръжение, намиращо се извън периметъра на експлоатираните от производителя земи, ако съоръжението за пресоване на грозде е част от това стопанство (което дава наименованието на виното) в посочения по-горе функционален смисъл.
65.
След като се признава, че отглеждането и събирането на гроздето, които са от съществено значение за крайния резултат, не изискват териториална връзка с притежаваните от лозаря земи (тъй като той може да наеме други, които ще са част от неговото стопанство), същото съображение е приложимо a fortiori и към пресоването на гроздето, от което се произвежда виното (
33
).
66.
Отново участниците в съдебното заседание, включително Land, споделят тази преценка. Физическото местоположение на съоръжението за пресоване на грозде не е релевантно обстоятелство. Необходимо е обаче лозарят, собственик на стопанството, даващо наименованието на гроздето, да упражнява подходящ контрол върху пресоването, за което се отнасят другите преюдициални въпроси.
67.
Това решение не противоречи на практиката на Съда относно извършването на винопроизводствените процеси, от която не могат да се изведат еднозначни решения, тъй като е съсредоточена върху особеностите на всеки конкретен случай. Запитващата юрисдикция правилно подчертава това, като посочва, че:
–
от решение от 18 октомври 1988 г., Erzeugergemeinschaft Goldenes Rheinhessen (
34
) не могат да бъдат изведени насоки, приложими към настоящия случай, тъй като посоченото дело се отнася до бутилирането, но не и до винопроизводството. Освен това тълкуваните по посоченото дело норми се различават от приложимите в настоящия случай,
–
изложеното в решение от 29 юни 1994 г., Baux, също не дава насока (
35
). Според това решение приложимите разпоредби не изискват винопроизводителите да са собственици на съоръженията за производство на вино. Това изложение обаче се отнася до разграничаването от собствеността на кооперация, която сама функционира като „стопанство“. Тази кооперация е събирала гроздето си от собствени лозя и е произвеждала виното в собствените си помещения.
68.
От случаите, разглеждани в тези две решения, решение Baux (
36
) има известно сходство с разглеждания по настоящото дело случай, тъй като спорът се отнася до използването на термина „château“ за обозначаване на наименованието на лозаро-винарско стопанство. Така Съдът приема (
37
), че приложимата към спора разпоредба:
–
от една страна, гарантира „[…] на потребителите, че [купуват] вино с определени престижни наименования като наименованието „château“, че основните етапи от производството на това вино, а именно всички етапи от събирането на гроздето до винопроизводството, са [извършени] под действителното ръководство, стриктния и постоянен контрол и изключителната отговорност на лозаря, на което [може] да се отдаде качеството на продукта“ (
38
);
–
от друга страна, е необходимо „цялото грозде да бъде набрано от лозя, които са част от това стопанство, както и да са въведени надеждни процедури, за да се гарантира отделната винификация на гроздето, набрано от земите, експлоатирани от древното имение „château“ (
39
).
69.
В решение Baux обаче има известно противоречие, произтичащо от особеностите на случая. Въпреки че е в съответствие с основната идея за действително управление на стопанството и отговорността на производителя, на което се отдава качеството на виното, то внася известна неяснота по отношение на териториалната връзка с произведеното грозде в земите на „château“.
70.
Съдът уточнява, че правната уредба не „изисква винопроизводството да се извършва в съоръжения, намиращи се в имение, което включва „château“ (нито самите винопроизводители [да са] собственици на винопроизводствените съоръжения) […]“. По-нататък обаче, изглежда, подкрепя териториалната връзка между винопроизводството и конкретната земя, в която се отглежда гроздето.
71.
С оглед на всички тези елементи според мен пресоването на гроздето може да се счита за извършено в стопанството, даващо наименованието на виното, когато се извършва в отдадено под наем съоръжение за пресоване на грозде, предоставено изцяло на разположение на собственика на това стопанство.
72.
По този начин и с оглед на възможните високи разходи за съоръженията за пресоване на грозде (
40
) се улеснява навлизането на пазара на малките производители при равни условия (
41
). Ако използването на термините за качество за обозначаване на стопанство бъде сведено до лозарите, разполагащи с всички производствени единици в собствените си земи, възможностите за използване на тези термини биха били ограничени само до големите предприятия при нарушаване на конкуренцията и в ущърб на малките производители (
42
).
73.
Както посочва запитващата юрисдикция, това решение е предпочетено в друга държава членка (Австрия) (
43
), която разрешава извършването на обработването, производството, пресоването или филтрирането на виното с наети въз основа на договор производствени средства и труд. Австрия, изглежда, не изисква тясна връзка между постоянния обект и стопанството, даващо наименованието на виното (
44
).
74.
Утвърдителният отговор на първия преюдициален въпрос дава възможност за анализ на следващите преюдициални въпроси.
Б.
По втория и третия преюдициален въпрос
75.
Тези два въпроса, които могат да бъдат разгледани заедно, изхождат от утвърдителния отговор на първия. Изхождайки от тази предпоставка, запитващата юрисдикция посочва намесата на собствени или чужди служители в пресоването на гроздето в наетото съоръжение.
76.
По-конкретно неговите въпроси са:
–
„Необходимо ли е пресоването на гроздето да се извършва или във всеки случай да се надзирава на място от служители на лозаро-винарското стопанство, което дава наименованието, или пресоването на грозде може да се извърши и от служители на лозаро-винарското стопанство, отдаващо под наем пресоващото съоръжение, като се следват указанията на лозаро-винарското стопанство, което дава наименованието?“.
–
„Ако пресоването на гроздето може да се извърши и от служители на лозаро-винарското стопанство, отдаващо под наем пресоващото съоръжение, може ли на тези служители, при изненадващо появили се проблеми, да бъде предоставено правомощие да се намесят в пресоването на гроздето въз основа на собствено решение?“.
77.
В съдебното заседание становищата на страните и на Комисията са съсредоточени именно върху аспектите, свързани със служителите, които се намесват в пресоването. Land изразява своята загриженост относно механизмите за контролиране на управлението, надзора и отговорността на производителя, когато наема технически съоръжения и използва външни доставчици на услуги.
78.
От посочената по-горе съдебна практика следва, че при всички случаи производителят трябва да гарантира, че извършваното винопроизводство в наети съоръжения, но попадащи в собственото му лозаро-винарско стопанство (в посочения по-горе функционален смисъл), е в съответствие със същите техники или практики, използвани в притежаваното от него стопанство.
79.
Лозар, който пресова гроздето в наето съоръжение за пресоване на грозде, трябва да извършва това, поемайки „[…] действителното ръководство, стриктния и постоянен контрол и изключителната отговорност“ (
45
) за този етап (както и за други етапи) от винопроизводствения процес.
80.
При спазване на това изискване няма никаква пречка пресоването да се извършва от служители, които обичайно работят със съоръжението за пресоване на грозде (
46
), а не от служителите на стопанството, даващо наименованието на виното. За да може обаче процесът да се причисли към собственика на това стопанство, лозарят, наемател на съоръжението за пресоване на грозде, трябва да контролира (лично или чрез собствен персонал или персонал, обвързан с договор за предоставяне на услуги) спазването на неговите предписания при пресоването.
81.
Не считам за достатъчно предоставянето на общи указания на наемодателя на съоръжението за пресоване на грозде, тъй като не е изключено при пресоването да възникнат непредвидени обстоятелства, изискващи незабавно вземане на решения. Тези решения могат да бъдат взети само от производителя или неговия персонал и не могат да бъдат възложени на трети лица, тъй като само той или неговият персонал е запознат със специфичните характеристики на метода му на винопроизводство.
82.
Не считам, че Съдът трябва да отива по-далече от посочването на този критерий. Административните органи (евентуално регулаторните съвети по защитеното наименование за произход или защитеното географско указание) следва да го превърнат в по-точни правила.
83.
В крайна сметка, запитващата юрисдикция следва да установи дали степента на намеса на производителя в пресоването, извършвано в наетото от него съоръжение за пресоване на грозде, отговоря на тези изисквания. Сключеният договор за наем на съоръженията е релевантен (но не единствен) елемент за очертаване на границите на действие на всяко лице.
В.
По четвъртия преюдициален въпрос
84.
Запитващата юрисдикция иска да се установи до каква степен може да повлияе обстоятелството, че наемодателят на съоръжението за пресоване на грозде, където се извършва пресоването, има собствен икономически интерес от начина на извършване на тази операция. Този интерес може да произтича от предвидената в договора надбавка, свързана с количеството и качеството.
85.
Юрисдикцията, сезирана със спор в тази област, следва във всеки отделен случай да установи дали договорна клауза води до икономически риск, който би могъл да противоречи на изключителната отговорност на собственика на лозаро-винарското стопанство, даващо наименованието на виното.
86.
Считам обаче, че няма причина договореното възнаграждение и стимули да затрудняват действителната възможност за вземане на решения и контрол на производителя върху свързаните с пресоването действия. Що се отнася до лицето, отговорно за винопроизводствения процес, то също има интерес от получаването на по-високо количество от пресоването при запазване на качеството на продукта, без да се засяга прилагането на техниките или практиките, определящи енологичните характеристики на неговото вино.
V. Заключение
87.
С оглед на изложените съображения предлагам на Съда да отговори на Bundesverwaltungsgericht (Федерален административен съд, Германия) по следния начин:
„Член 54, параграф 1, втора алинея от Делегиран регламент (ЕС) 2019/33 на Комисията от 17 октомври 2018 година за допълнение на Регламент (ЕС) № 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на заявленията за предоставяне на закрила на наименования за произход, географски указания и традиционни наименования в лозаро-винарския сектор, процедурата за предявяване на възражения, ограниченията на употребата, измененията на спецификациите на продуктите, отмяната на закрилата и етикетирането и представянето,
следва да се тълкува в смисъл, че:
1)
винопроизводството може да е извършено изцяло в лозаро-винарското стопанство, което дава наименованието на виното, когато пресоването на гроздето се извършва в чуждо съоръжение за пресоване на грозде, наето за 24 часа от друго лозаро-винарско стопанство съоръжение за пресоване на грозде, което е изцяло на разположение на лозаро-винарското стопанство, даващо наименованието на виното, при условие че неговият собственик е поел действителното управление, стриктния и постоянен контрол и отговорността за операцията;
2)
при същите условия, свързани с действителното управление, стриктния и постоянен контрол и отговорността на собственика на стопанството, даващо наименованието на виното, нищо не пречи служителите на земеделското стопанство, наемодател на съоръжението за пресоване на грозде, да се наместват в пресоването на гроздето, както и договорът за наем да съдържа клаузи, които предвиждат надбавка, свързана с количеството и качеството и начислявана за хектолитър вино“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: испански.
(
2
)	Делегиран регламент на Комисията от 17 октомври 2018 година за допълнение на Регламент (ЕС) № 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на заявленията за предоставяне на закрила на наименования за произход, географски указания и традиционни наименования в лозаро-винарския сектор, процедурата за предявяване на възражения, ограниченията на употребата, измененията на спецификациите на продуктите, отмяната на закрилата и етикетирането и представянето (ОВ L 9, 2019 г., стр. 2).
(
3
)	Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година за установяване на обща организация на пазарите на селскостопански продукти и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 922/72, (ЕИО) № 234/79, (ЕО) № 1037/2001 и (ЕО) № 1234/2007 (ОВ L 347, 2013 г., стр. 671), в редакцията му след изменението с Регламент (ЕС) 2021/2117 на Европейския парламент и на Съвета от 2 декември 2021 година за изменение на регламенти (ЕС) № 1308/2013 за установяване на обща организация на пазарите на селскостопански продукти (ЕС) № 1151/2012 относно схемите за качество на селскостопанските продукти и храни (ЕС) № 251/2014 за определяне, описание, представяне, етикетиране и правна закрила на географските указания на ароматизирани лозаро-винарски продукти и (ЕС) № 228/2013 за определяне на специфични мерки за селското стопанство в най-отдалечените региони на Съюза (ОВ L 435, 2021 г., стр. 262).
(
4
)	Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година за установяване на правила за директни плащания за земеделски стопани по схеми за подпомагане в рамките на общата селскостопанска политика и за отмяна на Регламент (ЕО) № 637/2008 на Съвета и Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета (ОВ L 347, 2013 г., стр. 608).
(
5
)	Weinverordnung in der Fassung der Bekanntmachung vom 21. April 2009 (BGBl. I S. 827), die zuletzt durch Artikel 1 der Verordnung vom 21. Oktober 2022 (BGBl. I S. 1873) geändert worden ist.
(
6
)	Страните не спорят, че в този период съоръжението за пресоване на грозде е изцяло на разположение на лозаро-винарското стопанство, даващо наименованието на виното.
(
7
)	Регламент на Комисията от 14 юли 2009 година за определяне на някои подробни правила за прилагането на Регламент (ЕО) № 479/2008 на Съвета по отношение на защитените наименования за произход и защитените географски указания, традиционните наименования, етикетирането и представянето на определени лозаро-винарски продукти (ОВ L 193, 2009 г., стр. 60).
(
8
)	Като определя правилата за предлагане на пазара на определени продукти, Регламент № 1308/2013 съдържа отделен раздел, уреждащ етикетирането и представянето в лозаро-винарския сектор (дял II („Правила относно предлагането на пазара и организациите на производители“), глава I („Правила за предлагане на пазара“), раздел 3 („Етикетиране и представяне в лозаро-винарския сектор“).
(
9
)	За Германия то включва по-специално термина „Weingut“. Обхваща и термините Burg, Domäne, Kloster, Schloss, Stift, Weinbau, Weingärtner и Winzer. Не е упоменат „Gutsabfüllung“, който е предвиден в германското право с член 38 от Наредбата за виното. Поради това ще се посочва само терминът „Weingut“, използван в правото на Съюза.
(
10
)	В текста на други езици този израз е възприет по сходен начин. Така на немски език „die Weinbereitung vollständig in diesem Betrieb erfolgt“; на английски език „the winemaking is entirely carried out on that holding“; на френски език „la vinification est entièrement effectuée dans cette exploitation“ или на италиански език „la vinificazione è interamente effettuata nell’azienda“.
(
11
)	Курсивът е мой.
(
12
)	Тази препратка, която е била действаща към датата на спора, е заменена с препратка към определенията, съдържащи се в Регламент(ЕС) 2021/2115 на Европейския парламент и на Съвета от 2 декември 2021 година за установяване на правила за подпомагане за стратегическите планове, които трябва да бъдат изготвени от държавите членки по линия на общата селскостопанска политика (стратегически планове по ОСП) и финансирани от Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР), и за отмяна на регламенти (ЕС) № 1305/2013 и (ЕС) № 1307/2013 (ОВ L 435, 2021 г., стр. 1).
(
13
)	Вж. решение от 26 октомври 2006 г., Kibler (C‑275/05, EU:C:2006:682, т. 22): „от понятието „стопанство“, съдържащо се в член 12, параграф 1, буква г) от Регламент [(ЕИО)] № 857/84 [на Съвета от 31 март 1984 година относно общи правила за прилагане на таксата по член 5в от Регламент (ЕИО) № 804/68 в сектора на млякото и млечните продукти (ОВ L 90, 1984 г., стр. 13)] […], следва, че за целите на посочения регламент „стопанство“ означава всички управлявани от производителя производствени единици. Тъй като същото понятие се упоменава в член 7, параграф 1 от Регламент № 857/84 и член 7, първа алинея, точки 2, 3 и 4 от Регламент [(ЕИО) № 1546/88 [на Комисията от 3 юни 1988 година за определяне на подробни правила за прилагане на допълнителната такса, предвидена в член 5в от Регламент (ЕИО) № 804/68 (ОВ L 139, 1988 г., стр. 12)], посочените разпоредби трябва да се тълкуват еднакво. Освен това, доколкото с тези разпоредби се преследва една и съща цел и тъй като втората посочена разпоредба е мярка за прилагане на първата, трябва да се приеме, че посочените разпоредби следва да се тълкуват еднакво в интерес на правната сигурност“.
(
14
)	Акт за преюдициално запитване, точка 18.
(
15
)	Решения от 14 октомври 2010 г., Landkreis Bad Dürkheim (C‑61/09; EU:C:2010:606, т. 62), и от 2 юли 2015 г., Wree (C‑422/13, EU:C:2015:438, т. 44).
(
16
)	Решение от 2 юли 2015 г., Demmer (C‑684/13, EU:C:2015:439, т. 61 и 62). Според мен ползата от това решение в настоящия случай не е голяма: спорът по него се е отнасял до наложените ограничения на земеделски стопанин с цел осигуряване на безопасността на въздушното движение.
(
17
)	Пак там, точки 69 и 70.
(
18
)	Решение от 15 януари 1991 г., Ballmann (C‑341/89, EU:C:1991:11, т. 15).
(
19
)	Решение от 14 октомври 2010 г. (C‑61/09, EU:C:2010:606, т. 52, 54, 55, 58 и 62). Ирелевантността на основанието, на което производителят експлоатира стопанството, е безспорно установена в съдебната практика (решение от 8 май 2003 г., Agrargenossenschaft Alkersleben, C‑268/01, EU:C:2003:263, т. 30, и решение от 24 юни 2010 г., Pontini и др., C‑375/08, EU:C:2010:365, т. 62).
(
20
)	Тази съдебна практика е посочена по-късно в решение от 2 юли 2015 г., Wree (C‑422/13, EU:C:2015:438, т. 44).
(
21
)	Решение от 8 май 2003 г., Agrargenossenschaft Alkersleben (C‑268/01, EU:C:2003:263, т. 30—33). Нормативният контекст е бил този на Регламент (ЕИО) № 3950/92 на Съвета от 28 декември 1992 година относно въвеждане на допълнителна такса в сектора на млякото и млечните продукти (ОВ L 405, 1992 г., стр. 1).
(
22
)	Решение от 7 април 2022 г., Avio Lucos (C‑176/20, EU:C:2022:274, т. 36). Тези производствени единици, управлявани от земеделския стопанин, могат да включват например животните, които той използва за паша, при условие че разполага по отношение на тях с достатъчна самостоятелност, за да осъществява селскостопанската си дейност.
(
23
)	Ако се предположи, логично, че наетите лозя се намират в периметъра на защитеното наименование за произход или защитеното географско указание.
(
24
)	Вж. точка 27 по-горе.
(
25
)	Акт за преюдициално запитване, точка 31.
(
26
)	Регламент на Комисията от 26 март 1981 година относно определяне на подробни правила за описанието и представянето на вината и гроздовата мъст (ОВ L 106, 1981 г., стр. 1).
(
27
)	Логично е да е така, тъй като за наименованията за произход и географските указания е от съществено значение качеството, характеристиките или известността на продукта да се дължат или отдават на географски произход (член 93, параграф 1, букви а) и б) от Регламент № 1308/2013).
(
28
)	Landwein der Mosel (https://ec.europa.eu/info/food-farming-fisheries/food-safety-and-quality/certification/quality-labels/geographical-indications-register/details/EUGI00000004687).
(
29
)	Акт за преюдициално запитване, точка 24.
(
30
)	Съображение 49 от Делегиран регламент 2019/33.
(
31
)	Както посочва запитващата юрисдикция, установените критерии в общата сфера на селскостопанското производство трябва да се тълкуват стеснително, когато се прилагат по отношение на лозаро-винарската правна уредба, предвид тясната връзка между постоянния производствен обект и лозаро-винарското стопанство, даващо наименованието на виното.
(
32
)	Това изискване е въведено с член 57 от Регламент № 607/2009. Дотогава се е изисквало „винопроизводството [да се извършва] в съответното лозаро-винарско стопанство“ (член 4, параграф 3 от Регламент (ЕИО) № 1608/76 на Комисията от 4 юни 1976 година относно определяне на подробни правила за описанието и представянето на вината и гроздовата мъст (ОВ L 183, 1976 г., стр. 1).
(
33
)	Според лозар А в настоящия случай пресоването не отнема повече от три ефективни часа (подточка 1 от точката относно първия преюдициален въпрос от писменото му становище).
(
34
)	Дело 311/87 (ЕU:C:1988:483).
(
35
)	Дело C‑403/92 (EU:C:1994:269).
(
36
)	Прилагал се е член 5, параграф 1 от Регламент № 997/81.
(
37
)	Решение от 29 юни 1994 г., Baux (C‑403/92, EU:C:1994:269, т. 13). И тогава виното е трябвало да произхожда „само от набраното в съответното стопанство грозде, а […] винопроизводството [да е] извършено в същото стопанство“.
(
38
)	Пак там, точки 14 и 15. Курсивът е мой.
(
39
)	Пак там, точка 19, и в същия смисъл точка 24.
(
40
)	В съдебното заседание са представени примерни разходи за съоръженията за пресоване на грозде и е подчертана икономическата рационалност (посочена и от запитващата юрисдикция) на споделеното им използване от няколко лозари. Освен това Комисията се позовава на енологични причини, тъй като транспортирането на набраното грозде до отдалечено съоръжение за пресоване на грозде може да засегне неговото качество.
(
41
)	Законодателят на Съюза взема предвид икономическата жизнеспособност на тези малки стопанства. Съгласно съображение 13 от Регламент 2021/2117 „[…] лозаро-винарският сектор на Съюза се характеризира и с много голям брой малки семейни стопанства, в резултат на което се получават разнообразни вина“. Същото съображение предлага гарантиране на икономическата жизнеспособност на техните проекти.
(
42
)	Съгласно член 40, параграф 1 ДФЕС „[з]а постигане на целите, заложени в член 39 [Обща селскостопанска политика], се създава обща организация на селскостопанските пазари“. Съгласно параграф 2 от него „[о]бщата организация […] изключва дискриминацията между производителите […] в рамките на Съюза“.
(
43
)	Член 22, параграф 2 от Bundesgesetz über den Verkehr mit Wein und Obstwein (Федерален закон за търговията с вино и плодово вино) в редакцията му, обнародвана на 17 ноември 2009 г. (BGBl. I, Австрия, брой 111/2009), изменен със Закона от 29 май 2019 г. (BGBl. I, Австрия, брой 48/2019), във връзка с член 2, параграф 1 и параграф 2, точка 1 от Verordnung des Bundesministers für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft über die Bezeichnung von Weinen (Наредба на федералния министър на земеделието, горите, околната среда и управлението на водите относно наименованието на вината) в редакцията, обнародвана на 1 април 2011 г. (BGBl. II, Австрия, брой 111/2011), последно изменен със Закон за изменение от 23 юли 2018 г. (BGBl. II, Австрия, брой 184/2018).
(
44
)	Точка 32 от акта за преюдициално запитване.
(
45
)	Решение от 29 юни 1994 г., Baux (C‑403/92, EU:C:1994:269, т. 15).
(
46
)	Както посочва Комисията в съдебното заседание, именно те познават най-добре функционирането на съоръжението.