62024CJ0348
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (oсми състав)
30 октомври 2025 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Митнически съюз — Регламент (ЕИО) № 2913/92 — Митнически кодекс на Общността — Режим на митническо складиране — Допускане за свободно обращение — Член 29 — Стойност на стоките за митнически цели — Стоки, продадени за износ с местоназначение в митническата територия на Европейския съюз — Член 112, параграф 3 — Определяне на митническата стойност — Член 214, параграф 1 — Меродавен момент за определяне на митническата стойност — Регламент (ЕИО) № 2454/93 — Член 97н, параграф 2 — Доказателство за произход на стоките — Член 118, параграфи 1 и 3 — Срок за представяне на доказателства за произход — Загуба на правото на преференциално третиране — Валидност на документите, доказващи произхода на стоките — Член 147 — Последователни продажби“
По дело C‑348/24
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Tribunal Supremo (Върховен съд, Испания) с акт от 12 април 2024 г., постъпил в Съда на 9 май 2024 г., в рамките на производство по дело
Compañía de Distribución Integral Logista, SA
срещу
Administración General del Estado,
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (oсми състав)
състоящ се от: S. Rodin, изпълняващ функцията на председател на състава, N. Piçarra и N. Fenger (докладчик), съдии,
генерален адвокат: D. Spielmann,
секретар: L. Carrasco Marco, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 5 юни 2025 г.,
като има предвид становищата, представени:
–
за Compañía de Distribución Integral Logista, SA, от M. Flores Navarro, J. I. Guerra García и M. Muñoz Domínguez, abogados,
–
за испанското правителство, от A. Pérez-Zurita Gutiérrez, в качеството на представител,
–
за Европейската комисия, от I. Galindo Martín и F. Moro, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 29, член 112, параграф 3 и член 214 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (ОВ L 302, 1992 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58), изменен с Регламент (EО) № 82/97 на Европейския парламент и на Съвета от 19 декември 1996 г. (ОВ L 17, 1997 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 9, стр. 250) (наричан по-нататък „Митническият кодекс на Общността“), както и на член 97к, членове 118 и 147 от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Общността (OВ L 253, 1993 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 7, стр. 3), изменен с Регламент (ЕС) № 1063/2010 на Комисията от 18 ноември 2010 г. (ОВ L 307, 2010 г., стр. 1) (наричан по-нататък „Регламент № 2454/93“).
2
Запитването е отправено в рамките на спор между Compañía de Distribución Integral Logista SA и Agencia Estatal de la Administración Tributaria (данъчна администрация, Испания) по повод определянето на митническата стойност на някои стоки и валидността на доказателствата за техния произход за целите на прилагането на преференциален режим.
Правна уредба
Митнически кодекс на Общността
3
Член 29, параграф 1 от Митническия кодекс на Общността, включен в глава 3 („Стойност на стоките за митнически цели“) от дял II от този кодекс („Елементи, на основата на които се прилагат вносни или износни сборове и другите мерки, предвидени по отношение на търговията със стоки“), е предвиждал:
„Митническата стойност на внасяни стоки е договорната им стойност, а именно, платената действително или подлежаща на плащане цена на стоките при продажбата им за износ с местоназначение в митническата територия на [Европейския съюз], коригирана, при необходимост […]“.
4
Съгласно член 76, параграф 1, буква в) от посочения кодекс:
„За облекчаване на митническите формалности и процедури, без това да засяга редовността на операциите, митническите органи разрешават при спазване на условията, определени съгласно процедурата на комитета:
[…]
в)
декларирането на стоките под съответния митнически режим да се извърши чрез вписването им в счетоводната отчетност на декларатора. В този случай митническите органи могат да освободят декларатора от задължението за представяне на стоките“.
5
Член 112, параграф 3, първа и втора алинеи от същия кодекс е гласял следното:
„Когато вносни стоки са освободени за свободен оборот в съответствие с член 76, параграф 1, буква в), естеството на стоките, митническата стойност и количеството, които се вземат предвид за целите на член 214 са тези, приложими към момента на поставянето им под режим на митническо складиране.
Първата алинея се прилага, при условие че правилата за оценка, които се отнасят за тези стоки, са утвърдени или приети по време, когато стоките са поставени под режим на митническо складиране, освен когато деклараторът изиска прилагането им към датата на възникване на митническото задължение“.
6
Член 201, параграфи 1 и 2 от Митническия кодекс на Общността е предвиждал:
„1.   Вносно митническо задължение възниква при:
a)
допускане за свободно обращение на стока, подлежаща на облагане с вносни сборове; или
[…]
2.   Митническото задължение възниква от момента на приемане на митническата декларация“.
7
Член 214, параграф 1 от този кодекс е предвиждал:
„Ако не е предвидено друго в настоящия кодекс и без да се засяга параграф 2, размерът на вносните или износните сборове, дължими за дадена стока, се определя на основата на елементите за облагане на тази стока към момента на възникване на съответното митническо задължение“.
Регламент № 2454/93
8
Дял IV от Регламент № 2454/93 („Произход на стоките“), е включвал глава 2 („Преференциален произход“). В раздел 1а („Процедури и методи на административно сътрудничество, приложими до влизането в сила на системата за регистрирани износители“) от тази глава, член 97к от този регламент е предвиждал в параграф 5:
„Доказателството за произход е валидно 10 месеца от датата на издаване в държавата износител и се представя в посочения срок на митническите органи на държавата вносител“.
9
Член 97н, параграф 2 от същия раздел 1а от този регламент е гласял следното:
„Доказателствата за произход, представени на митническите органи в държавата вносител след срока на валидност, посочен в член 97к, параграф 5, могат да бъдат приети с цел преференциално третиране, когато закъснението при представянето на тези документи след крайната дата се дължи на изключителни обстоятелства. В други случаи на закъсняло представяне митническите органи на държавата вносител могат да приемат доказателствата за произход, ако продуктите са им били представени преди посочения краен срок“.
10
Същата глава 2 е включвала раздел 2 („Страни бенефициери, или територии за които се прилагат преференциални тарифни мерки, приети едностранно от [Съюза] за някои страни или територии“). В подраздел 2 („Доказателство на произход“) от този раздел 2 е член 118 от същия регламент, който е предвиждал в параграфи 1—3:
„1.   Доказателството за произход е валидно четири месеца от датата на издаване в страната-износител и трябва да се представи в този срок на митническите органи на страната-вносител.
2.   Доказателства за произход, които са представени на митническите органи на страната-вносител след крайната дата за представяне, посочена в параграф 1, могат да бъдат приети за целите на прилагане на тарифните преференции, упоменати в член 98, когато не-подаването на тези документи до крайната дата се дължи на изключителни обстоятелства.
3.   При други случаи на закъсняло представяне митническите органи на страната-вносител могат да приемат доказателствата за произход, когато продуктите са били представени преди указаната крайна дата“.
11
Съгласно член 147, параграф 1, първа и втора алинеи от Регламент № 2454/93:
„За целите на член 29 от [Митническия кодекс на Общността] обстоятелството, че стоката, която е предмет на продажба, се декларира за допускане за свободно обращение, се смята за достатъчно доказателство че тя е продадена за износ в митническата територия на [Съюза]. При последователни продажби преди остойностяване се отчита само последната продажба, довела до въвеждане в митническата територия на [Съюза], или продажбата на митническата територия на [Съюза] преди допускането за свободно обращение на стоките.
Когато се декларира цена, свързана с продажба преди последната продажба, въз основа на която стоките са въведени в митническата територия на [Съюза], следва да се докаже пред митническите органи, че продажбата на тези стоки се е състояла с цел износ във въпросната митническа територия“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
12
Corporación Habanos продава на Altadis пури (наричана по-нататък „първата продажба“) и се ангажира да ги превози от Куба до митническия склад в Агонсильо — Ла Риоха (Испания), където Compañía de Distribución Integral Logista ги въвежда като получател.
13
Пурите, складирани в този митнически склад и поставени под режим на митническо складиране, са с различно местоназначение. По-конкретно една част от тях се продала, без да е допусната в свободно обращение, за да бъде продавана впоследствие в безмитните магазини („duty free“) на летищата. Друга част от пурите Altadis продала на Compañía de Distribución Integral Logista (наричана по-нататък „втората продажба“), за да бъде впоследствие продадена отчасти извън митническата територия на Съюза, а именно в Сеута (Испания) и Мелила (Испания), и отчасти в магазини за тютюневи изделия.
14
Що се отнася до последната част, за която единствено става въпрос в главното производство, Altadis запазва собствеността върху пурите до момента, в който Compañía de Distribución Integral Logista договори продажбата им с магазините за тютюневи изделия. Към този момент Altadis прехвърля собствеността върху пурите на Compañía de Distribución Integral Logista. Тогава последното дружество ги допуска за свободно обращение, за да бъдат продадени и впоследствие доставени на магазините за тютюневи изделия.
15
При допускането за свободно обращение митническата стойност на въпросните пури е установена и декларирана въз основа на първата продажба.
16
Данъчната администрация обаче приема, че първата продажба, извършена преди стоките да бъдат поставени в митническия склад, не може да се счита за сключена за износ с местоназначение в митническата територия на Съюза. Ето защо според нея тази продажба не може да се вземе предвид, за да се определи митническата стойност на стоките съгласно режима на последователни продажби, предвиден в член 147 от Регламент № 2454/93. Поради това тази администрация приема, че митническата стойност трябва да се определи въз основа на втората продажба.
17
Освен това данъчната администрация отбелязва, че внесените стоки с произход от Куба, Доминиканската република, Панама, Хондурас, Мексико, Перу и Египет не могат да се ползват от тарифните преференции, прилагани към момента на допускането им в свободно обращение от Compañía de Distribución Integral Logista, тъй като са изтекли две години от издаването на доказателства за произход, които позволяват прилагането на тези преференции.
18
Между януари 2015 г. и януари 2018 г. данъчната администрация издава актове за установяване на митнически задължения за периода 2012—2015 г., които изискват корекция по-специално на митата по двете съображения, посочени съответно в точки 16 и 17 от настоящото решение.
19
Compañía de Distribución Integral Logista обжалва тези актове пред Tribunal Económico-Administrativo Central (Централен административно-икономически съд, Испания), който с решение от 25 октомври 2018 г. отхвърля подадената по административен ред жалба срещу корекцията на митата.
20
Compañía de Distribución Integral Logista обжалва това решение пред Audiencia Nacional (Национален съд, Испания), който с решение от 9 юли 2021 г. отхвърля тази жалба.
21
На първо място, Audiencia Nacional (Национален съд) приема, че член 112, параграф 3 от Митническия кодекс на Общността не изключва прилагането на член 29, параграф 1 от този кодекс. Така, след като не е доказано, че при първата продажба всички стоки, продадени от Corporación Habanos на Altadis, са били предназначени за износ към митническата територия на Съюза, нито че са били изпратени без изключение до тази територия, митническата стойност е трябвало да се определи въз основа на втората продажба, която е сключена с цел износ на така продадените стоки в същата територия.
22
На второ място, Audiencia Nacional (Национален съд) счита, че съответните доказателства за произход не могат да бъдат взети предвид за целите на прилагането на искания преференциален режим към въпросните стоки, тъй като тези доказателства са изпратени след изтичането на двугодишния срок, предвиден в изготвените от Комитета по Митническия кодекс насоки относно произхода.
23
Compañía de Distribución Integral Logista подава касационна жалба пред Tribunal Supremo (Върховен съд, Испания), който е запитващата юрисдикция.
24
Тази юрисдикция счита, че е необходимо да се уточнят, от една страна, редът и условията за определяне на митническата стойност на внесените стоки, които са поставени под режим на митническо складиране и впоследствие са допуснати за свободно обращение съгласно процедурата, предвидена в член 76, параграф 1, буква в) от Митническия кодекс на Общността, и от друга страна, правилата относно валидността на доказателствата за произход на стоките след изтичането на срок от две години от датата на издаване или на съставяне на тези доказателства, когато през този период стоки, които са част от същата квота, са били допуснати за свободно обращение.
25
При това положение Tribunal Supremo (Върховен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Що се отнася до митническата стойност, трябва ли член 29 от [Митническия кодекс на Общността] да се тълкува в смисъл, че тази разпоредба установява единствено метода за определяне на митническата стойност — договорната стойност, независимо от корекциите за увеличаване или намаляване, които трябва да бъдат извършени — но не определя момента, към който трябва да се извърши остойностяването?
2)
Отчитайки обстоятелството, че съгласно практиката на Съда, за целите на член 29 от [Митническия кодекс на Общността] методът за определяне на митническата стойност на стоките въз основа на тяхната договорна стойност се прилага, когато същите са продадени за износ в Европейския съюз, трябва ли посоченият член 29 от [този кодекс] във връзка с член 112, параграф 3 и член 214 от [посочения кодекс] да се тълкува в смисъл, че поставянето на стоките под режим на митническо складиране в съответствие с опростената процедура по член 76, параграф 1, буква в) от [същия кодекс] означава или допуска да се приеме, че продажбата на стоките е извършена за износ в Европейския съюз? От значение ли е за отговора на този въпрос обстоятелството, че стоките са допуснати за свободно обращение след продажба, извършена докато същите са се намирали в митническия склад?
3)
При отрицателен отговор на въпросите по предходната точка, предвид обстоятелството, че режимът на митническо складиране, като режим с отложено плащане, не води до възникването на митническо задължение, каквото възниква в момента на допускане на стоките за свободно обращение, може ли въпреки това член 29, член 112, параграф 3 и член 214 от [Митническия кодекс на Общността] да се тълкуват в смисъл, че моментът за определяне на митническата стойност е този на поставянето на стоката под режим на митническо складиране? По-конкретно, трябва ли посочените разпоредби задължително да се тълкуват в смисъл, че тази стойност следва да се изчислява към момента, в който стоките се допускат за свободно обращение, с други думи, когато възниква митническото задължение, въпреки че тези стоки са поставени в митнически склад в по-ранен момент?
4)
Може ли член 147 от [Регламент № 2454/93] да се тълкува в смисъл, че в случай на схема на последователни продажби самият факт на въвеждане на стоките в митнически склад допуска да се приеме, че продажбата преди последната продажба, въз основа на която стоките са въведени в митническата територия на Съюза, е извършена с цел износ в Европейския съюз?
5)
По отношение на сертификатите за произход, трябва ли член 118 и член 97к от Регламент № 2454/93 да се тълкуват в смисъл, че представянето на доказателството за целите на допускането за свободно обращение на стоките след изтичане на двугодишния срок води до изгубване на правото за прилагане на тарифните облекчения за преференциален произход, въпреки че сертификатът за произход, въз основа на който се иска тарифното облекчение, е използван при предходно допускане за свободно обращение на част от внесените стоки, извършено в рамките на посочения двугодишен срок?“.
По първите четири преюдициални въпроса
26
Съгласно постоянната съдебна практика в рамките на въведеното с член 267 ДФЕС производство за сътрудничество между националните юрисдикции и Съда той трябва да даде на националния съд полезен отговор, който да му позволи да реши спора, с който е сезиран. С оглед на това при необходимост Съдът може да преформулира въпросите, които са му зададени. В това отношение той е длъжен да извлече от цялата информация, предоставена от националния съд, и по-специално от мотивите на акта за преюдициално запитване, разпоредбите от правото на Съюза, които изискват тълкуване предвид предмета на спора (вж. решения от 17 юли 1997 г., Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, т. 22 и 23, и от 25 февруари 2025 г., Alphabet и др., C‑233/23, EU:C:2025:110, т. 33).
27
В случая от акта за преюдициално запитване е видно, че данъчната администрация е оспорила митнически декларации с мотива, че митническата стойност на съответните стоки е била установена с оглед на договорната им стойност при продажбата, извършена преди тези стоки да бъдат поставени в митнически склад, намиращ се на митническата територия на Съюза. Според тази администрация е трябвало да се вземе предвид договорната стойност на посочените стоки към момента на продажбата, извършена докато са били в този склад и преди да бъдат допуснати за свободно обращение в съответствие с опростената процедура по член 76, параграф 1, буква в) от Митническия кодекс на Общността.
28
В този контекст от данните, съдържащи се в запитването, е видно, че целта на първите четири поставени въпроса е да се даде възможност на запитващата юрисдикция да определи кой е меродавният момент за установяване на митническата стойност на съответните стоки и коя продажба може да бъде взета предвид в това отношение, когато заинтересованото лице се позовава на член 112, параграф 3 от този кодекс.
29
С оглед на тези обстоятелства следва да се приеме, че с първите си четири въпроса, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 29, параграф 1 и член 112, параграф 3 от Митническия кодекс на Общността, както и член 147 от Регламент № 2454/93 трябва да се тълкуват в смисъл, че когато стоките са били предмет на първа продажба, въз основа на която са въведени на митническата територия на Съюза, за да бъдат поставени под режим на митническо складиране, и след това — на втора продажба, въз основа на която са били допуснати за свободно обращение в съответствие с опростената процедура, предвидена в член 76, параграф 1, буква в) от този кодекс, меродавният момент за определяне на митническата стойност на тези стоки е моментът на въвеждането им под този режим, а митническата стойност на посочените стоки може да се определи въз основа на договорната им стойност при първата продажба.
По меродавния момент за определяне на митническата стойност
30
Съгласно постоянната съдебна практика правото на Съюза относно митническото остойностяване цели да установи справедлива, еднообразна и обективна система, която изключва използването на субективно определени или фиктивни митнически стойности. Следователно митническата стойност трябва да отразява реалната икономическа стойност на внесената стока, като при определянето на тази стойност следва да се отдаде приоритет на т.нар. „метод на договорната стойност“ на внасяните стоки (вж. в този смисъл решения от 19 ноември 2020 г., 5th AVENUE Products Trading, C‑775/19, EU:C:2020:948, т. 22 и 24, и от 15 май 2025 г., Tauritus, C‑782/23, EU:C:2025:353, т. 51 и 54).
31
Този метод е описан в член 29, параграф 1 от Митническия кодекс на Общността, съгласно който митническата стойност на внасяни стоки е договорната им стойност, а именно платената действително или подлежаща на плащане цена на стоките при продажбата им за износ с местоназначение в митническата територия на Съюза, при необходимост коригирана.
32
От текста на тази разпоредба, и по-конкретно от израза „продажбата им за износ с местоназначение в митническата територия на [Съюза]“, следва, че договорната стойност трябва да съответства на цената за износ с местоназначение в Съюза. Поради това към момента на продажбата следва да бъде установено, че стоките с произход от трета държава ще бъдат превозени към митническата територия на Съюза (вж. решения от 6 юни 1990 г.Unifert, C‑11/89, EU:C:1990:237, т. 11, и от 9 ноември 2017 г., LS Customs Services, C‑46/16, EU:C:2017:839, т. 27).
33
Тази разпоредба обаче не посочва кой е меродавният момент за определяне на митническата стойност.
34
От член 214, параграф 1 от Митническия кодекс на Общността обаче следва, че ако не е предвидено друго в този кодекс и без да се засяга параграф 2 на посочения член 214, размерът на вносните или износните сборове, дължими за дадена стока, се определя на основата на елементите за облагане на тази стока към момента на възникване на съответното митническо задължение.
35
Тази разпоредба съдържа принципното правило, че митата се изчисляват съобразно обстоятелствата към момента на възникването на митническото задължение (вж. в този смисъл решение от 8 октомври 2020 г.Exter, C‑330/19, EU:C:2020:809, т. 33).
36
В това отношение съгласно член 201, параграф 1, буква а) и параграф 2 от Митническия кодекс на Общността, когато правопораждащият задължението факт е допускането за свободно обращение на съответната стока, вносното митническо задължение възниква от момента на приемане на съответната митническа декларация (вж. този смисъл решение от 1 февруари 2001 г., D. Wandel, C‑66/99, EU:C:2001:69, т. 41).
37
Следователно, когато митническото задължение възникне поради допускането в свободно обращение на съответната стока, размерът на приложимите за нея вносни мита се определя въз основа на елементите за облагане на тази стока към момента на приемане на съответната митническа декларация.
38
При това положение, що се отнася до вносни стоки, допуснати за свободно обращение съгласно член 76, параграф 1, буква в) от Митническия кодекс на Общността, член 112, параграф 3, първа и втора алинеи от този кодекс предвижда, че естеството на стоката, митническата стойност и количеството, които се вземат предвид за целите на член 214 от посочения кодекс са тези, приложими към момента на поставянето ѝ под режим на митническо складиране, при условие че тези елементи за облагане са утвърдени или приети по време, когато стоката е поставена под този режим, освен когато деклараторът изиска прилагането им към датата на възникване на митническото задължение.
39
Ето защо, когато митническото задължение възникне поради допускането в свободно обращение на стоката и са изпълнени условията, предвидени в посочения член 112, параграф 3, заинтересованото лице може да декларира митническата ѝ стойност, такава, каквато е не към момента на декларацията за допускане за свободно обращение на тази стока, а към момента на поставянето ѝ под режим митническо складиране.
40
При това положение член 112, параграф 3 от Митническия кодекс на Общността трябва да се тълкува в смисъл, че когато стоките са въведени на митническата територия на Съюза, за да бъдат поставени под режим на митническо складиране, а след това са били допуснати за свободно обращение по опростената процедура, предвидена в член 76, параграф 1, буква в) от този кодекс, заинтересованото лице може да декларира митническата стойност на тези стоки, каквато е била към момента на поставянето им под този режим.
По доказателството, че стоките са били продадени за износ с местоназначение в митническата територия на Съюза
41
За целите на прилагането на член 29, параграф 1 от Митническия кодекс на Общността член 147, параграф 1 от Регламент № 2454/93 предвижда три правила относно доказателствата, които трябва да се представят, за да се установи надлежно, че стоките са били продадени за износ с местоназначение в митническата територия на Съюза по смисъла на член 29 от този кодекс.
42
Член 147, параграф 1, първа алинея, първо изречение от този регламент предвижда, че обстоятелството, че стоката, която е предмет на продажба, се декларира за допускане за свободно обращение, се смята за достатъчно доказателство, че тя е продадена за износ в митническата територия на Съюза. Във второто изречение от тази разпоредба се уточнява, че при последователни продажби преди остойностяване се отчита само последната продажба, довела до въвеждане в тази територия, или продажбата на тази територия преди допускането за свободно обращение на стоките. За сметка на това член 147, параграф 1, втора алинея от този регламент предвижда, че когато се декларира цена, свързана с продажба преди последната продажба, въз основа на която стоките са въведени в митническата територия на Съюза, следва да се докаже пред митническите органи, че продажбата на тези стоки се е състояла с цел износ във въпросната митническа територия.
43
За разлика от хипотезите, посочени в член 147, параграф 1, първа алинея от този регламент, за които не е необходимо допълнително да се доказва, че съответната продажба е била сключена за износ с местоназначение в митническата територия на Съюза, в случай че декларираната митническа стойност е цената, свързана с продажба преди последната продажба, въз основа на която стоките са въведени на тази територия, заинтересованото лице трябва да докаже, че такава продажба е била сключена за износ с местоназначение в посочената територия.
44
Една от хипотезите, посочени в член 147, параграф 1, първа алинея от същия регламент — в първото изречение от тази разпоредба — е хипотезата на продажба на стоки, декларирани за допускане за свободно обращение.
45
В това отношение от текста на въпросното изречение не следва, че продажбата трябва да се извърши непосредствено преди допускането в свободно обращение на съответните стоки. Следователно не може да се изключи възможността между продажбата и допускането им в свободно обращение тези стоки да са били поставени под режим на митническо складиране.
46
Освен това трябва да се отбележи, че член 147, параграф 1, първа алинея, второ изречение от Регламент № 2454/93 позволява при последователни продажби преди остойностяване като митническа стойност да се декларира цената на последната продажба, довела до въвеждане на стоките в митническата територия на Съюза.
47
Ето защо, след като цената на такава продажба може да бъде взета предвид като митническа стойност при последователни продажби, тя трябва a fortiori да може да се вземе предвид за тази цел и когато към момента на остойностяването е имало само една продажба, въз основа на която стоките са били въведени на митническата територия на Съюза, а след това и в митническия склад, преди да бъдат допуснати за свободно обращение.
48
Всъщност подобно отчитане е в съответствие с целта на член 147 от Регламент № 2454/93 да се улесни установяването на договорната стойност на стоките, предмет на една или повече продажби, като същевременно се гарантира, че тази стойност отразява реалната икономическа стойност на внесената стока.
49
От това следва, че когато са изпълнени условията за прилагане на член 112, параграф 3 от Митническия кодекс на Общността и към момента на поставянето на стоките под режим на митническо складиране те са били предмет на продажба, въз основа на която са въведени на митническата територия на Съюза, митническата им стойност може да се определи съгласно член 147, параграф 1, първа алинея от Регламент № 2454/93, като се вземе предвид договорната стойност на тази продажба, без да е необходимо да се доказва допълнително, че целта на продажбата е била за износ с местоназначение в митническата територия на Съюза.
50
При тези условия, след като поставянето на стоките под режим на митническо складиране предполага, че те могат да имат различни бъдещи митнически направления, обстоятелството, че други стоки от същата квота са били поставени под този режим, а впоследствие са продадени, без да бъдат допуснати за свободно обращение, е ирелевантно за целите на прилагането на член 147, параграф 1, първа алинея от този регламент.
51
С оглед на всички гореизложени обстоятелства на въпроси от първи до четвърти следва да се отговори, че член 29, параграф 1 и член 112, параграф 3 от Митническия кодекс на Общността, както и член 147 от Регламент № 2454/93 трябва да се тълкуват в смисъл, че когато стоките са били предмет на първа продажба, въз основа на която са въведени на митническата територия на Съюза, за да бъдат поставени под режим на митническо складиране, и след това — на втора продажба, въз основа на която са били допуснати за свободно обращение в съответствие с опростената процедура, предвидена в член 76, параграф 1, буква в) от този кодекс, меродавният момент за определяне на митническата стойност на тези стоки е моментът на въвеждането им под този режим, а митническата стойност на посочените стоки може да се определи въз основа на договорната им стойност при първата продажба.
По петия преюдициален въпрос
52
С петия си преюдициален въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 97к, параграф 5, член 97н, параграф 2 и член 118, параграфи 1 и 3 от Регламент № 2454/93 трябва да се тълкуват в смисъл, че за целите на прилагането на тарифни преференции за дадена стока митническите органи на държавата вносител не са длъжни да приемат доказателство за произход, което им е било представено след изтичането на срока на валидност на това доказателство, дори ако същото доказателство за произход вече им е било представено, преди да изтече срокът му на валидност, за прилагането на тарифни преференции относно други стоки от същата квота.
53
В самото начало следва да се уточни, че макар участниците в съдебното заседание да изразяват съмнения относно приложимостта на член 118 от Регламент № 2454/93 в спора по главното производство, запитващата юрисдикция следва да провери дали освен член 97к, параграф 5 и член 97н, параграф 2 от този регламент, член 118 от него се прилага към някои от държавите износители на разглежданите в главното производство стоки.
54
На първо място, член 97к, параграф 5 от Регламент № 2454/93 предвижда, че доказателството за произход е валидно 10 месеца от датата на издаване в държавата износител и се представя в посочения срок на митническите органи на държавата вносител. Съгласно член 97н, параграф 2 от този регламент доказателствата за произход, представени на тези митнически органи след този срок на валидност, могат да бъдат приети с цел преференциално третиране, когато закъснението при представянето на документите след крайната дата се дължи на изключителни обстоятелства. Тази разпоредба уточнява, че в други случаи на закъсняло представяне митническите органи могат да приемат доказателствата за произход, ако продуктите са им били представени преди посочения краен срок.
55
На второ място, член 118, параграф 1 от Регламент № 2454/93 предвижда, че доказателството за произход е валидно четири месеца от датата на издаване в страната износител и трябва да се представи в този срок на митническите органи на страната вносител, докато в параграф 2 от същия член 118 се предвижда, че доказателства за произход, които са представени на тези митнически органи след крайната дата за представяне, посочена в параграф 1, могат да бъдат приети за целите на прилагане на тарифните преференции, упоменати в член 98 от този регламент, когато неподаването на тези документи до крайната дата се дължи на изключителни обстоятелства. При други случаи на закъсняло представяне, член 118, параграф 3 от този регламент предвижда, че тези митнически органи могат да приемат доказателствата за произход, когато продуктите са били представени преди указаната крайна дата.
56
Тези две групи от разпоредби предвиждат срокове на валидност и представяне на доказателствата за произход на внасяните стоки за целите на прилагането на тарифните преференции, за които се отнасят. За да се гарантира, че такова прилагане е обосновано, тези срокове позволяват в частност на митническите органи на държавите вносители да извършат необходимите за тази цел физически и документни проверки.
57
Освен това член 97н, параграф 2, второ изречение и член 118, параграф 3 от Регламент № 2454/93 предвиждат случаите, в които доказателството за произход на дадена стока не е било представено на митническите органи на държавата вносител в определения срок по причини, които не са свързани с изключителни обстоятелства. В тези случаи, при условие че стоките са им били представени преди изтичането на тези срокове, митническите органи могат да приемат това доказателство.
58
Тази възможност не е допълнително уредена в посочените разпоредби. При това положение митническите органи на държавата вносител трябва да определят във всеки отделен случай дали дадена стока може да се ползва от благоприятно тарифно третиране въз основа на късно представено доказателство за произход, като по-специално вземат предвид целта на тези разпоредби, а именно да се позволи на митническите органи да проверят действителния произход на съответната стока.
59
Следователно същите органи не са длъжни да приемат доказателство за произход след определените за тази цел срокове, дори когато доказателството за произход е представено — в рамките на тези срокове — при допускането за свободно обращение на стоки, които са част от същата квота като стоките, за които това доказателство за произход е представено късно. Всъщност това обстоятелство само по себе си не позволява да се изключи необходимостта, за да се приложи благоприятно тарифно третиране, при допускането на такава стока за свободно обращение да се извършват физически и документни проверки въз основа на доказателството за произход на тази стока.
60
С оглед на всички гореизложени обстоятелства на петия въпрос следва да се отговори, че член 97к, параграф 5, член 97н, параграф 2 и член 118, параграфи 1 и 3 от Регламент № 2454/93 трябва да се тълкуват в смисъл, че за целите на прилагането на тарифни преференции за дадена стока митническите органи на държавата вносител не са длъжни да приемат доказателство за произход, което им е било представено след изтичането на срока му на валидност, дори ако същото доказателство за произход вече им е било представено, преди да изтече срокът му на валидност, за прилагането на тарифни преференции относно други стоки от същата квота.
По съдебните разноски
61
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (осми състав) реши:
1)
Член 29, параграф 1 и член 112, параграф 3 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността, изменен с Регламент (EО) № 82/97 на Европейския парламент и на Съвета от 19 декември 1996 г., както и член 147 от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Общността, изменен с Регламент (ЕС) № 1063/2010 на Комисията от 18 ноември 2010 г.,
трябва да се тълкуват в смисъл, че
когато стоките са били предмет на първа продажба, въз основа на която са въведени на митническата територия на Европейския съюз, за да бъдат поставени под режим на митническо складиране, и след това — на втора продажба, въз основа на която са допуснати за свободно обращение в съответствие с опростената процедура, предвидена в член 76, параграф 1, буква в) от Регламент№ 2913/92, изменен с Регламент № 82/97, меродавният момент за определяне на митническата стойност на тези стоки е моментът на въвеждането им под този режим, а митническата стойност на посочените стоки може да се определи въз основа на договорната им стойност при първата продажба.
2)
Член 97к, параграф 5, член 97н, параграф 2 и член 118, параграфи 1 и 3 от Регламент № 2454/93, изменен с Регламент № 1063/2010,
трябва да се тълкуват в смисъл, че
за целите на прилагането на тарифни преференции за дадена стока митническите органи на държавата вносител не са длъжни да приемат доказателство за произход, което им е било представено след изтичането на срока му на валидност, дори ако същото доказателство за произход вече им е било представено, преди да изтече срокът му на валидност, за прилагането на тарифни преференции относно други стоки от същата квота.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: испански.