Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
L. MEDINA
представено на 23 октомври 2025 година(1)
Съединени дела C‑258/23—C‑260/23
IMI — Imagens Médicas Integradas SA (C‑258/23)
Synlabhealth II S.A. (C‑259/23)
SIBS — Sociedade Gestora de Participações Sociais SA,
SIBS, Cartões — Produção e Processamento de Cartões SA,
SIBS Processos — Serviços Interbancários de Processamento SA,
SIBS International SA,
SIBS Pagamentos SA,
SIBS Gest SA,
SIBS Forward Payment Solutions, SA,
SIBS MB SA (C‑260/23)
срещу
Autoridade da Concorrência
(Преюдициално запитване, отправено от Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (Съд по конкурентни, регулаторни и надзорни въпроси, Португалия)
„ Преюдициално запитване — Нарушение на правилата на конкуренцията — Изземване на служебни документи — Заповед, издадена от прокуратурата — Харта на основните права — Член 8 — Нарушение на правото на защита на личните данни — Предварително съдебно разрешение “
Въведение
1.        В заключението, което представих на 20 юни 2024 г. по настоящите съединени дела(2), предложих на (разглеждалия ги преди това) четвърти състав на Съда да тълкува член 7 от Хартата на основните права на Европейския съюз(3) в смисъл, че допуска правна уредба на държава членка да предвижда възможност при разследване на предполагаемо нарушение на член 101 или 102 ДФЕС националният орган по конкуренция да изземва електронни писма, чието съдържание е свързано с предмета на проверката, без да разполага с предварително съдебно разрешение. Това съображение обаче е обвързано с условието да е предвидена строга правна рамка за правомощията на националния орган по конкуренция, както и подходящи и достатъчни гаранции срещу злоупотреби и произвол. Такива гаранции трябва по-специално да се изразяват в пълен последващ съдебен контрол върху въпросните мерки(4).
2.        След постановяването на решение от 4 октомври 2024 г. по дело Bezirkshauptmannschaft Landeck(5) Съдът решава по искане на (разглеждалия преди това настоящите дела) четвърти състав и в съответствие с член 60, параграф 3 от Процедурния правилник да преразпредели настоящите дела на голям състав. В споменатото решение Съдът по-конкретно приема, че член 4, параграф 1, буква в) от Директива (ЕС) 2016/680(6), разглеждан в светлината на членове 7 и 8 и на член 52, параграф 1 от Хартата, допуска национална правна уредба, която предоставя на компетентните органи възможност за достъп до съдържащите се в мобилен телефон лични данни за целите на предотвратяването, разследването, разкриването и наказателното преследване на престъпления. Съдът обаче приема, че използването на тази възможност трябва да подлежи, наред с други условия, на предварителен контрол от съд или независим административен орган, освен в надлежно обосновани неотложни случаи(7).
3.        В настоящото допълнително заключение по искане на Съда
разглеждам въпроса дали решение Landeck е от значение за отговора на въпросите на запитващата юрисдикция по настоящите дела, и по-специално на третия ѝ преюдициален въпрос. Всъщност Съдът счита за необходимо да се установи дали изискването за предварителен контрол от съд или независим административен орган е приложимо и към разследванията за нарушения на член 101 или 102 ДФЕС в областта на конкуренцията по-конкретно в случаите, когато електронните писма, предмет на изземване от националния орган по конкуренция, и документите, които са резултат от тези писма, съдържат лични данни.
4.        В съответствие с новото искане на Съда в настоящото заключение излагам и съображенията си от първото заключение. За подробно изложение на правната уредба, обстоятелствата по спора, главните производства и производствата пред Съда си позволявам да препратя към точки 3—19 от първото заключение. Това изложение трябва да бъде допълнено само с уточнението, че на 3 юни 2025 г., след възобновяването на устната фаза на производството, големият състав на Съда провежда заседание за изслушване на устните състезания. В него вземат участие страните в главното производство, португалското, гръцкото, финландското и шведското правителство, както и Европейската комисия и Надзорният орган на ЕАСТ.
Преценка
5.        Припомням, че с третия преюдициален въпрос по настоящите дела запитващата юрисдикция иска да се установи по същество дали член 7 от Хартата допуска, без предварително разрешение на съдебен орган, изземване на електронни писма, разменени между управителите и служителите на дадено предприятие, както и на служебни документи, които са резултат от тези писма, когато се води разследване за забранени от членове 101 и 102 ДФЕС споразумения и практики(8). По-специално запитващата юрисдикция иска да се установи дали такова изземване може да бъде разрешено от орган като португалската прокуратура, на която според тази юрисдикция е възложено, наред с другото, да представлява държавата, да защитава определените от закона интереси и да образува наказателни производства въз основа на принципа на законност(9).
6.        В самото начало следва да се отбележи, че видно от самия текст на този въпрос, запитващата юрисдикция иска от Съда да тълкува член 7 от Хартата само в контекста на изземвания, обикновено извършвани от националните органи по конкуренция, на служебни електронни писма, разменени между управителите и служителите на предприятия, спрямо които се провежда разследване. Доколкото обаче тези изземвания може да засягат не само съобщенията, обхванати от член 7 от Хартата(10), но и произтичащите от тях лични данни, защитени с член 8 от Хартата, този въпрос е уместно да се разгледа и в светлината на последната разпоредба, за да се даде полезен отговор на запитващата юрисдикция(11).
7.        В това отношение следва да се припомни, че член 8 от Хартата прогласява в параграф 1 правото на защита на личните данни. В параграф 2 този член налага и задължение тези данни да се обработват при спазване на определени условия, от което зависи дали съответното обработване е законосъобразно(12). Макар и от различно естество(13), правото на защита на личните данни е тясно свързано и допълва правото на зачитане на личния и семейния живот, закрепено в член 7 от Хартата(14).
8.        Освен това правото на защита на личните данни не допуска информация, свързана с определени или определяеми физически лица, да се събира от трети лица или последните да имат достъп до нея, независимо дали става въпрос за публични органи, или за обществото като цяло, освен ако събирането или достъпът се извършва при справедлива обработка на данни, която отговаря на изискванията по член 8, параграф 2 от Хартата(15). Извън тази хипотеза събирането на лични данни и достъпът до тях, които представляват обработване на тези данни(16), трябва да се считат за ограничаващи правото, гарантирано в член 8, параграф 1 от Хартата(17).
9.        В конкретния случай, що се отнася до електронните писма, разменени между управителите и служителите на дадено предприятие, както и до служебните документи, които са резултат от тях, е очевидно, че доколкото тези електронни писма и документи могат да съдържат и лични данни по смисъла на член 4, точка 1) от Общия регламент относно защитата на данните(18), изземването, извършено от национален орган по конкуренция в рамките на разследване, представлява ограничение на упражняването на гарантираното с член 8 от Хартата право.
10.      Съгласно постоянната съдебна практика обаче основното право на защита на личните данни не е абсолютно, а трябва да се разглежда във връзка с функцията му в обществото и да бъде в равновесие с другите основни права(19). С оглед на това то подлежи на ограничаване, което съгласно член 52, параграф 1 от Хартата трябва обаче да бъде предвидено в закон и да зачита основното му съдържание, както и принципа на пропорционалност(20).
11.      На първо място, изискването ограниченията да са предвидени в закон означава, че допускащата ги правна уредба
трябва ясно и точно да определя обхвата им(21).
12.      В това отношение следва да се отбележи, че член 6, параграф 1, буква д) от Общия регламент относно защитата на данните, който е приложим към националните органи по конкуренция в рамките на провежданите от тях разследвания(22), предвижда по-специално, че обработването на данни е законосъобразно, когато е необходимо за изпълнението на задача при упражняването на официални правомощия, които са предоставени на администратора. Съгласно съдебната практика на Съда тази разпоредба, разглеждана във връзка с член 6, параграф 3 от същия
регламент(23), изисква да е налице национално правно основание за обработването на лични данни от администраторите, които действат в изпълнение на задача при упражняването на официални правомощия(24).
13.      Запитващата юрисдикция следва да установи дали в конкретните случаи посочените изисквания са изпълнени. При все това, от една страна, е ясно, че обработването на лични данни, когато то е част от разследване, провеждано от национален орган по конкуренция, е свързано с упражняването на официални правомощия(25). От друга страна, както констатирах в първото заключение(26), разглежданите в главните производства мерки се основават на членовете от Lei n.º 19/2012 (novo regime jurídico da concorrência) (Закон № 19/2012 (нов правен режим на конкуренцията) от 8 май 2012 г., които разрешават изземването на служебни документи с цел получаване на доказателства за антиконкурентно поведение.
14.      От това следва, че доколкото изземването на електронни писма от участващия в главните производства национален орган по конкуренция представлява ограничение на правото, гарантирано в член 8 от Хартата, това ограничение е обвързано с първото изискване, предвидено в член 52, параграф 1 от Хартата.
15.      На второ място, що се отнася до изискването за зачитане на основното съдържание на правото на защита на личните данни, в научната литература се изтъква трудността да се установи основното съдържание на това право(27). Това е още по-сложно предвид нелеката задача да се установи ясна разделителна линия между, от една страна, закрепеното в член 7 от Хартата право на зачитане на личния и семейния живот, а от друга страна, закрепеното в член 8 от Хартата право на защита на личните данни(28).
16.      При всички случаи следва да се констатира, че в практиката си Съдът по-скоро приема, че само неограниченият или общият достъп на публичните органи до данните, съдържащи се в електронните съобщения, без да са предвидени специални гаранции срещу незаконен достъп и обработване с цел защита на тези данни, може да засегне основното съдържание на правото на защита на личните данни(29).
17.      В разглежданите случаи, без да се засягат проверките, които трябва да извърши запитващата юрисдикция, следва да се отбележи, че изземването на служебната кореспонденция на управителите и служителите на предприятие, спрямо което се провежда разследване, по принцип не води нито до неограничено събиране на лични данни, нито до общ достъп до тях. Както посочих в първото заключение(30), изземването на такава кореспонденция е ограничено от предмета на разследването, определен в решението за проверка, от което следва, че събирането на съдържащите се в нея данни е ограничено до тези, които са от значение за разследваните антиконкурентни практики. Освен това събраните лични данни не могат да се използват за цели, различни от установяването на разследваното антиконкурентно поведение. Накрая, както ще обясня по-нататък в настоящото заключение(31), изземването на служебна кореспонденция от страна на национален орган по конкуренция обикновено е подчинено на допълнителни процесуални гаранции по-специално по отношение на сигурността, целостта и поверителността на тези данни.
18.      От това следва, че ако изземването на електронните писма, за които се отнасят делата в главните производства, не е довело до общо събиране на лични данни съгласно приетото в практиката на Съда, не може да се счита, че това изземване може да засегне основното съдържание на член 8 от Хартата.
19.      На трето място, що се отнася до принципа на пропорционалност, следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда ограничения на правото на защита на личните данни могат да бъдат налагани само ако са необходими и действително отговарят на признати от Съюза цели от общ интерес или на необходимостта да се защитят правата и свободите на други хора. Освен това такива ограничения трябва да са в границите на строго необходимото и правната уредба, разрешаваща такава намеса, трябва да предвижда ясни и точни правила, уреждащи обхвата и прилагането на съответната мярка(32).
20.      На първо място, както посочвам в първото заключение(33), с извършваните от националните органи по конкуренция изземвания — при които на основание член 3, параграф 1 и член 5 от Регламент (ЕО) № 1/2003(34) прилагат членове 101 и 102 ДФЕС — се цели да се установи дали са налице противоречащи на тези императивни разпоредби практики. Споменатите разпоредби забраняват съответно картелите и злоупотребите с господстващо положение и целят гарантиране на
представляващата несъмнено общ интерес ненарушена конкуренция на вътрешния пазар. Приетото в това отношение в практиката на Съда, свързана с член 7 от Хартата(35), е напълно приложимо и за член 8 от Хартата.
21.      На второ място, за преследването на целта за установяване на антиконкурентни практики на вътрешния пазар — като алтернатива на изземването на електронните писма, разменяни между управителите и служителите на дадено предприятие чрез служебната електронна поща — според мен не съществува друго средство, което да е толкова ефективно и да засяга в по-малка степен правото на защита на личните данни(36). Електронните писма всъщност са един от основните източници, с които разполагат органите по конкуренция, за да разкриват антиконкурентно поведение на вътрешния пазар. От своя страна член 20, параграф 2 от Регламент № 1/2003 позволява, като правомощие на Комисията за извършване на проверка, възможността за извършване на такива изземвания(37), което е предвидено и от законодателя на Европейския съюз за националните органи по конкуренция с Директива (ЕС) 2019/1(38), и по-конкретно с член 6, параграф 1, буква в) от нея. Следователно изземването на служебни електронни писма и събирането на съдържащите се в тях лични данни трябва да се счита за необходимо за постигане на целта от общ интерес за защита на конкуренцията на вътрешния пазар.
22.      Трето, що се отнася до пропорционалния характер на ограничението, произтичащо от изземването на електронните писма, разменени между управителите и служителите на предприятия, с оглед по-конкретно на основното право, гарантирано в член 8 от Хартата, Съдът е постановил, че този характер трябва да се прецени в контекста, в който се вписва това ограничение, като се претеглят всички релевантни за конкретния случай фактори(39). Съгласно решение Landeck(40) към тези фактори спадат тежестта на ограничението за упражняването на разглежданото основно право, значимостта на преследваната от това ограничение цел от общ интерес, съществуващата връзка между притежателя на иззетите документи и разглежданото нарушение или релевантността на разглежданите данни за установяването на фактите(41).
23.      Освен това, що се отнася до тежестта на ограничението, съгласно практиката на Съда тя трябва да се прецени в зависимост от характера и чувствителността на данните, до които компетентните публични органи могат да имат достъп(42). По-конкретно, ако достъпът до тези данни от публичните органи позволява да се направят „много точни“ заключения за личния живот на субекта на данните, например относно ежедневните му навици, мястото на постоянно или временно пребиваване, пътуванията му, упражняваните от него дейности, социалните връзки на това лице и социалните кръгове, в които се движи, намесата в основното право, защитено с член 8 от Хартата, трябва да се квалифицира като тежка, и дори като особено тежка(43). Такъв е случаят и когато е възможно разглежданите данни да включват особено чувствителни данни(44), като например такива, които разкриват расов или етнически произход, политически идеи и религиозни или философски убеждения(45).
24.      В случая следва да се отбележи, че съгласно текста на преюдициалното запитване отправеният от запитващата юрисдикция въпрос се отнася до изземването на служебни електронни писма, разменени между управителите и служителите на предприятие, чиито професионални или търговски помещения са проверявани(46). Както вече беше посочено в настоящото заключение, общоизвестно е — и следователно това твърдение не се нуждае повече от обосноваване — че лични данни могат да бъдат намерени както в текста на тези електронни писма, така и в прикачените към тях служебни документи.
25.      Според мен обаче това положение не е сравнимо с разглежданото от Съда в решение Landeck, което се отнася до изземването от полицейските органи, действащи в частен дом, на личния мобилен телефон на физическо лице, заподозряно в извършването на престъпление, както и до „широк и неконтролиран достъп“(47) до всички запазени в него данни. То не може да бъде приравнено и на положенията, обхванати от редица решения на Съда, които по същество се отнасят до достъпа на публичните органи до данни за трафик или данни за местонахождение, запазени общо и неизбирателно от доставчици на електронни съобщителни услуги(48).
26.      Всъщност мобилните телефони са устройства, които понастоящем съхраняват голямо количество лични данни на едно място. Това са по-специално идентификационни данни (пряка идентичност, данни за контакт), данни за местонахождение (геолокация, списък на повикванията и съобщенията, сърфиране), данни за връзка и плащания (онлайн идентификатори, банкови данни) и данни за приложения и използване, включително лични настройки. Много от тези данни освен това попадат в специалните категории лични данни по смисъла на член 9 от Общия регламент относно защитата на данните, като например предоставящите информация за биометричните данни на субекта на данните, здравословното му състояние, сексуалния живот или сексуалната му ориентация, или за расовия или етническия му произход. Към тези данни се причисляват и други твърде лични елементи като съобщенията или снимките(49). Предвид броя и разнообразието им(50), всички тези данни могат да предоставят много подробна и всеобхватна картина на почти всички области от личния живот на засегнатото лице, по-специално ако са разглеждани в своята съвкупност, както Съдът впрочем установява в решение Landeck(51). Както вече посочих, това съображение се отнася и за данните, запазвани общо и неизбирателно на цифрови сървъри на доставчиците на електронни съобщителни услуги.
27.      При все това считам, също като правителствата на Португалия, Гърция, Финландия и Швеция, Надзорния орган на ЕАСТ и Комисията, че личните данни, съдържащи се в служебните електронни писма, иззети в хода на разследване в областта на конкуренцията, по-конкретно разменените между управителите и служителите на дадено предприятие чрез електронната поща, не могат да бъдат предмет на подобна преценка.
28.      Всъщност нито електронните писма, разменени между управителите и служителите на дадено предприятие, нито служебните документи, които са резултат от тях, по принцип могат да съдържат данни, чрез които да бъдат разкрити със същата точност и в същата степен, както съдържащите се в личен мобилен телефон, навиците в ежедневието на засегнатите лица. В това отношение следва да се отбележи, от една страна, че когато провеждат разследване в търговските помещения на дадено предприятие, органите по конкуренция не търсят лични данни, а информация от търговски характер, с която може да се докаже антиконкурентно поведение на това предприятие. Това означава, че събирането на произтичащи от служебната кореспонденция на управителите и служителите на предприятия лични данни —
освен когато имат търговско значение и следователно могат да послужат за уличаване на съответното предприятие —
е само съпътстващо(52). От друга страна, струва ми се, че при търсенето на търговска информация за предприятие в такава кореспонденция наличието на личните данни е по-скоро случайно. В този контекст органите по конкуренция би трябвало да действат проактивно и извън обхвата на разследването(53), като
създадат система, която съчетава или свързва тези лични данни, за да може да се счита, че те позволяват да се реконструира подробна картина на засегнатото лице извън професионалната сфера(54), което в никакъв случай не е целта на разследването(55).
29.      Освен това, въпреки че в електронните писма, разменени между управителите и служителите на дадено предприятие, могат несъмнено да се посочват по принцип служебни срещи или пътувания на тези лица, в тях не се съдържат данни за местонахождение или за трафик, които са събрани с цел създаване на профил и биха могли да позволят наистина да се проследи пътят на тези лица(56). Тези писма не могат и да предоставят информация в същия обем като мобилните телефони или други подобни лични устройства за дейностите в личния живот на притежателя на данните, както и за неговите социални връзки и среди. И тук, при липсата на система за съчетаване или свързване на всички тези данни, която в никакъв случай не би попаднала в обхвата на разследването, не считам, че може да се създаде щателен и подробен профил на някои лични аспекти от живота на засегнатите физически лица, основавайки се единствено на професионални електронни писма.
30.      От това следва, че за разлика от констатациите, направени от Съда по дело Landeck, събирането на данни, съдържащи се в електронните писма, разменени между управителите и служителите на дадено предприятие чрез неговата електронна поща, както и в служебните документи, които са резултат от тези електронни писма, по принцип не позволява да се направят „много точни“ заключения за личния живот на субекта на данните по смисъла, изискван от съдебната практика. Поради това намесата в правото на защита на личните данни не може да се счита за много
тежка(57), а
още по-малко за особено тежка, за разлика от случая по делото, по което постановено решение Landeck(58).
31.      По отношение на останалите елементи, които съгласно съдебната практика, цитирана в точка 22 от настоящото заключение, трябва да бъдат взети под внимание при оценката на пропорционалността на ограничението на упражняването на основното право, гарантирано в член 8 от Хартата, следва да се отбележи, че предвидената в членове 101 и 102 ДФЕС цел за преследване на антиконкурентни практики в Съюза е достатъчно важна, за да се приеме, че намесата, причинена от събирането на лични данни, съдържащи се в служебни електронни писма, както и от последващия достъп до тези данни, не е непропорционална(59). Освен това, както вече посочих, това събиране и достъп са по принцип спомагателни в рамките на търсенето на информация от търговски характер за установяване дали предприятието, което е обект на разследването, е извършило нарушение. От това следва, че за разлика от констатацията на Съда в решението по делото Landeck, събирането и достъпът до лични данни, свързани с разследване в областта на конкуренцията, не целят, априори, да установят отговорността в областта на конкуренцията на физическото лице, титуляр на тези данни, а само тази на юридическото лице, с което това физическо лице има трудовоправни отношения(60).
32.      Съображенията, изложени в предходните точки, подкрепят извода, че намеса като тази, която е предмет на главните производства, е в съответствие с принципа на пропорционалност. Този извод се потвърждава и от целта, която преследва изземването на електронните съобщения, обменени между ръководителите и служителите на предприятие. Въпреки това, както посочват и някои от страните по време на съдебното заседание, за целта се изисква да бъдат спазени и някои допълнителни процедурни гаранции(61). Те
по същество съответстват на принципите, предвидени в член 5 от Общия регламент относно защитата на данните, и обикновено се прилагат за изземванията, извършвани от националните органи по конкуренция в съответствие с правото на всяка държава членка(62). В случая запитващата юрисдикция естествено е длъжна да провери дали това е така в случаите по главните производства.
33.      Следователно, първо, при спазване на вече добре познатите принципи, всяко разследване, извършено от националните органи по конкуренция, трябва да се основава на надлежно мотивирано решение за проверка, което трябва да се подкрепя, както впрочем се посочва в решение Landeck(63), на основателни подозрения, че дадено предприятие е нарушило предвидените в Договора правила за конкуренция. Както вече посочих в настоящото заключение(64), решението за проверка трябва да бъде достатъчно точно, за да ограничи ефективно обхвата на разследването, както в материално, така и във времево отношение. По-специално, що се отнася до личните данни, решението за проверка трябва да гарантира, че събирането им и достъпът до тях, дори и да са съпътстваща дейност при търсенето на търговска информация, са ограничени до строго необходимото за предмета на разследването и са предназначени изключително за целите му(65). Освен това, ако разследването се извършва с помощта на софтуер за компютърно разследване, каквато е обичайната практика(66), процедурата по индексиране, която предшества търсенето на търговска информация от значение за разследването, трябва да се извършва с помощта на ключови думи, строго определени във връзка с предварително зададения предмет на разследването. Всички тези мерки трябва да позволяват провеждане на разследването в съответствие с приложимите за обработването на тези данни принципи на ограничаване в рамките на целта и свеждане на данните до минимум(67).
34.      Второ, за да се спазят изискванията за добросъвестност и прозрачност, свързани с обработването на данните(68), съответният национален орган по конкуренция трябва прозрачно и изчерпателно да информира засегнатите физически лица за евентуалното обработване на личните им данни и за правата им. Разбира се, обхватът на това задължение за предоставяне на информация може да бъде ограничен, когато това е необходимо, за да се защити целта на разследването, както изрично е предвидено в член 23, параграф 1 от Общия регламент относно защитата на данните. При все това обаче, както предвижда Решение 2018/1927 за разследванията на Комисията(69), националният орган по конкуренция трябва според мен да борави с всички тези ограничения по прозрачен начин и да регистрира всяко едно от тях в съответния регистър.
35.      Трето, съгласно принципа на ограничение на съхранението и принципа на цялостност и поверителност на данните(70), събраните лични данни трябва да се съхраняват в сигурна среда. В това отношение целта е да се предотврати всякакъв незаконен достъп или предаване на данни на лица, които нямат никаква връзка с разследването, и да се избегне всякаква промяна на тези данни. Нещо повече, личните данни трябва да се съхраняват в органите, отговарящи за разследването, само за времето, строго необходимо за провеждането му, което трябва да бъде определено с оглед на обективни критерии(71), по-специално в административно производство и евентуално
при последващо обжалване по съдебен ред. Освен това събирането на лични данни, и по-специално достъпът до тях, трябва да бъде ограничено до възможно най-малък брой оправомощени лица или специалисти, на които трябва да бъдат наложени задължения за поверителност и забрана за използване на тези данни за цели, различни от тези на разследването(72). Накрая, трябва да се предвиди сигурно изтриване на личните данни, било то поради тяхното несъответствие с целта на разследването, било то поради изтичане на приемливия срок за съхранение, посредством механизъм за общо почистване, който не позволява по-късното им възстановяване.
36.      Четвърто, и отново с цел спазване на прозрачността при обработката на лични данни, е важно събирането и достъпът до тях, чрез подбор на документи, полезни за разследването, да се извършват в присъствието на представители на предприятието. Тези представители трябва да имат възможност да прегледат всички неокончателни документи, които ще бъдат включени в преписката, и по този начин да могат да установят кои лични данни се съдържат в тези документи. Те трябва също да могат да повдигат възражения срещу включването в преписката на документи, съдържащи лични данни, които, от една страна, очевидно не са от значение за разследването, а от друга страна, са специфични или чувствителни — обстоятелство, което следва да накара отговорните за разследването лица да им осигурят по-голяма защита(73). Освен това, с оглед на вече споменатия принцип на минимизиране, личните данни, съдържащи се в документи, които са добавени окончателно към преписката и които като такива не са релевантни за разследването, следва да бъдат подложени на процедура по анонимизиране. Накрая, съгласно принципа на отчетност(74) длъжностното лице по защита на данните на разследващия орган трябва да може да извърши независима проверка на прилагането на ограниченията на правото на защита на личните данни, за да гарантира спазването им.
37.      Описаните в предходните точки гаранции, допълващи задълженията на националните органи по конкуренция по Общия регламент за защита на данните, са по-специално от такова естество, че да предотвратяват пълен и безпрепятствен достъп до всички данни на физическо лице. Ето защо, ако посочените задължения са ясно и точно определени и изпълнени, принципът на пропорционалност, изискван от прилагането на член 8 от Хартата, следва да се счита за спазен, по-специално в контекста на изземването на електронни писма между служители и ръководители на предприятие и на свързаните с тях служебни документи. Това важи в още по-голяма степен, ако, както посочих в първото заключение(75), се вземе предвид фактът, че в практиката си Европейският съд по правата на човека и Съдът признават, че намесата на държавните власти може да бъде по-голяма за професионални или търговски помещения или дейности, отколкото в други случаи(76).
38.      С оглед на това не считам, че правото на защита на личните данни по член 8 от Хартата изисква, както впрочем предвижда практиката на Съда относно закрепеното в член 7 от Хартата право на зачитане на личния и семейния живот, предварително разрешение от съдебен орган при разследвания в областта на конкурентното право.
39.      Както посочих в началото на настоящото заключение, в решение Landeck Съдът по същество приема, че член 8 от Хартата допуска национална правна уредба, която предоставя на компетентните органи възможност за достъп до съдържащите се в мобилен телефон данни за целите на предотвратяването, разследването, разкриването и наказателното преследване на престъпления като цяло, при условие че упражняването на тази възможност подлежи, наред с други условия, на предварителен контрол от страна на съд или независим административен орган, освен в надлежно обосновани неотложни случаи(77). В това отношение Съдът е приел, че именно за да се гарантира спазването на принципа на пропорционалност във всеки конкретен случай, като се претеглят всички релевантни фактори, е от съществено значение, когато достъпът на компетентните национални органи до лични данни води до риск от тежка, дори особено тежка намеса в основните права на засегнатото лице, този достъп да е обвързан с предварителен контрол(78).
40.      В това отношение бих искала най-напред да отбележа, че изискването за предварително съдебно разрешение вече е предвидено в правото на Съюза за случаите, когато националният орган по конкуренция провежда разследването в частния дом или помещения на управител или служител на съответното предприятие(79). Целта на тази норма е да се защити едно от най-чувствителните места от личния живот на дадено лице, какъвто е именно случаят по делото, по което е постановено решение Landeck, при който изземването е извършено в дома на заподозрения.
41.      Освен това, видно от съдебната практика, изискванията, свързани със защитата на предвидено в Хартата основно право, могат да бъдат по-големи, когато съгласно националното законодателство събраните в рамките на разследване доказателства могат да се използват за целите на производство срещу физическо лице за установяване на извършено от него престъпление(80). От това следва, що се отнася до правото на защита на личните данни, предвидено в член 8 от Хартата, че може да се изисква предварително съдебно разрешение, когато личните данни, съдържащи се в документите, иззети от национален орган по конкуренция, се използват не само за установяване на отговорността на съответното предприятие за нарушение на нормите за конкуренция на Договора, но и за установяване на наказателната отговорност на физическо лице за антиконкурентно поведение, ако това е предвидено в националното право на държавата членка.
42.      Като се изключат обаче случаите, при които по-конкретно, от една страна, се изземват съдържащи лични данни електронни писма в частния дом на дадено лице и от друга страна, се изземват такива документи с цел уличаване на физическо лице в престъпление, какъвто е случаят в решение Landeck, не считам, че предварително разрешение се изисква от член 8 от Хартата. Тук са приложими същите съображения като тези, които са довели до заключението в практиката на Европейския съд по правата на човека и на Съда, че съгласно член 7 от Хартата не се изисква предварително съдебно разрешение за проверките в областта на конкуренцията, извършвани в помещенията на дружествата, както обясних в първото си заключение(81), към което си позволявам да препратя.
43.      По-конкретно не ми се струва, че изземването от национален орган по конкуренция на електрони писма, разменени между управителите и служителите на предприятие, нарушава принципа на пропорционалност, ако са изпълнени следните условия. От една страна, ако изземването подлежи на процедурни гаранции като описаните в настоящото заключение, а от друга страна, на последващ съдебен контрол, осъществяван по време на разследването и състоящ се по-специално в проверка на спазването на тези гаранции в светлината на член 8 от Хартата(82). Този извод се подкрепя и от наскоро приетата практика на Европейския съд по правата на човека относно член 8 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г., и по-конкретно от решения от 6 февруари 2025 г., Italgomme Pneumatici Srl и др. с/у Италия(83), и от 18 март 2025 г., BRD —
Groupe Société Générale S.A. с/у Румъния(84).
44.      Освен това по отношение на довода, че предварителното съдебно разрешение би могло да гарантира в по-голяма степен спазването на принципа на пропорционалност, както е постановил Съдът в решението по делото Landeck, следва да се отбележи, че ако при последващ контрол на разследването националният съд установи нарушение на посочения принцип от националните органи по конкуренция поради неспазване на процедурните гаранции, събраната по време на разследването информация
изцяло или частично не би могла да се използва като доказателство(85). С оглед на съществуващите рискове ми се струва, че националните органи по конкуренция са достатъчно мотивирани да гарантират спазването на принципа на пропорционалност. Към това се добавя, разбира се, задължението да се предостави на засегнатото лице подходящо обезщетение в случай на неправомерни действия на съответния национален орган(86).
45.      Следователно, както предложих в първото си заключение относно член 7 от Хартата, член 8 от същата следва да се тълкува в смисъл, че допуска законодателство на държава членка, което предвижда, че при проверка в помещенията на предприятие, извършена в рамките на разследване за нарушение на членове 101 или 102 ДФЕС, националният орган по конкуренция изземва електронни писма, чието съдържание е свързано с предмета на проверката, без да разполага с предварително съдебно разрешение, при условие че
са предвидени, от една страна, строги правни рамки за правомощията на този орган, както е описано в настоящото заключение, а от друга страна, адекватни и достатъчни гаранции срещу злоупотреби и произвол, по-специално под формата на съдебен контрол ex post на въпросните мерки, както в хода, така и след приключване на разследването.
46.      Както обаче посочвам и в първото заключение, понастоящем Директива 2019/1 допуска държавите членки да предвидят в правните си системи механизъм за предварително разрешение от съдебен орган, включително и от прокурор(87), за целите на упражняването на правомощието за извършване на проверка от националните органи по конкуренция(88). Това означава, че макар съгласно анализа, изложен в предходните точки, член 8 от Хартата да не изисква такова предварително разрешение, при условие че са спазени гаранциите, описани в настоящото заключение, и че е предвиден последващ съдебен контрол, този член допуска това. Предвид това следва да се счита, че не може да се установи нарушение на посочения член за държавите членки, които решат да си осигурят такава възможност.
47.      Накрая, бих искал да отбележа, че с оглед на анализа в настоящото допълнително заключение считам, че приетото в решението Landeck не е приложимо за разследвания в областта на конкуренцията, по-специално що се отнася до изискването за предварително разрешение, като не е необходимо да се произнасям по въпроса дали такова разрешение може да бъде дадено от орган като португалската прокуратура. Във всеки случай, ако Съдът не споделя моя анализ, достатъчно е да се отбележи, че в своята практика той е определил условията, при които даден орган, отговорен за проверката на законността на намесата в основните права, може да се счита за независим. По-специално изискването за независимост предполага наличието на статут, който позволява да се действа обективно, безпристрастно и без външно влияние(89). В конкретния случай, тъй като описанието на функциите на португалската прокуратура, дадено от запитващата юрисдикция, отговаря на тези условия, считам, че следва да се приеме, че прокуратурата представлява независим орган, компетентен да издава предварително разрешение съгласно изискванията на решението Landeck.
Заключение
48.      С оглед на всички изложени съображения предлагам на Съда да отговори на третия преюдициален въпрос, отправен от Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (Съд по конкурентни, регулаторни и надзорни въпроси, Португалия) по всяко от съединените дела C‑258/23—C‑260/23, както следва:
„Членове 7 и 8 от Хартата на основните права на Европейския съюз трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат правна уредба на държава членка, по силата на която в хода на проверка в помещенията на предприятие, извършена в рамките на разследване за нарушение на член 101 или 102 ДФЕС, националният орган по конкуренция претърсва електронни пощенски кутии и изземва електронни писма, чието съдържание е свързано с предмета на проверката, без да разполага с предварително съдебно разрешение, при условие че е предвидена строга правна уредба на правомощията на този орган и подходящи и достатъчни гаранции срещу злоупотреби и произвол, и по-конкретно последващ съдебен контрол върху разглежданите мерки, както в хода, така и след приключване на разследването“.
1      Език на оригиналния текст: френски.
2      Заключение на генерален адвокат Medina по съединени дела IMI и др. (C‑258/23—C‑260/23, наричано по-нататък „първото заключение“, EU:C:2024:537).
3      Наричана по-нататък „Хартата“
4      Първо заключение, точка 63.
5      Решение от 4 октомври 2024 г., Bezirkshauptmannschaft Landeck (Опит за достъп до запазени на мобилен телефон данни) (C‑548/21, наричано по-нататък „решение Landeck“, EU:C:2024:830).
6      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни от компетентните органи за целите на предотвратяването, разследването, разкриването или наказателното преследване на престъпления или изпълнението на наказания и относно свободното движение на такива данни, и за отмяна на Рамково решение 2008/977/ПВР на Съвета (OB L 119, 2016 г., стр. 89).
7      Решение Landeck, точка 1 от диспозитива.
8      Първо заключение, точка 18.
9      Първо заключение, точка 40.
10      Вж. в това отношение първото заключение, точки 30 и 31.
11      За подобен подход вж. решение Landeck, точка 60 и цитираната съдебна практика.
12      Вж. по-специално решение от 4 септември 2025 г., Quirin Privatbank (C‑655/23, EU:C:2025:655, т. 40).
13      Вж. решение от 21 декември 2016 г., Tele2 Sverige и Watson и др. (C‑203/15 и C‑698/15, EU:C:2016:970, т. 129).
14      Вж. в този смисъл решения от 24 ноември 2011 г., Asociación Nacional de Establecimientos Financieros de Crédito (C‑468/10 и C‑469/10, EU:C:2011:777, т. 41)
и
от 27 февруари 2025 г., Dun &
Bradstreet Austria и др. (C‑203/22, EU:C:2025:117, т. 51 и цитираната съдебна практика).
15      Вж. в този смисъл решение от 18 юни 2020 г., Комисия/Унгария (Прозрачност при сдружаването) (C‑78/18, EU:C:2020:476, т. 126).
16      Вж. член 4, точка 2) от Регламент (ЕС) 2016/679 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Директива 95/46/ЕО (Общ регламент относно защитата на данните) (ОВ L 119, 2016 г., стр. 1).
17      Вж. в този смисъл решение от 2 октомври 2018 г., Ministerio Fiscal (C‑207/16, EU:C:2018:788, т. 51).
18      Личните данни, събирани и обработвани в рамките на разследвания, свързани с антиконкурентни практики, включват по-специално, макар и не само, имената, данните за контакт (служебен (електронен) адрес, номер на телефон и факс, а понякога и лични данни за контакт), длъжността и функцията на физическото лице в предприятието, както и евентуално декларации и документи от или отнасящи се до частни лица. Вж. в това отношение Европейска комисия, генерална дирекция „Конкуренция“, „Декларация за поверителност“ (наричана по-нататък „Декларацията за поверителност“), стр. 2, достъпна на следния интернет адрес: https://competition-policy.ec.europa.eu/document/download/5294e82f-a0b0‑4eaf-84b8‑3eda9ac9ca35_en?filename=privacy_statement_antitrust_en.pdf&prefLang=fr.
19      Вж. по-специално решение от 9 ноември 2010 г., Volker und Markus Schecke и Eifert (C‑92/09 и C‑93/09, EU:C:2010:662, т. 48 и цитираната съдебна практика).
20      Вж. решение от 7 март 2024 г., Endemol Shine Finland (C‑740/22, EU:C:2024:216, т. 52 и цитираната съдебна практика).
21      Вж. решение от 26 януари 2023 г., Министерство на вътрешните работи (Регистрация на биометрични и генетични данни от полицията) (C‑205/21, EU:C:2023:49, т. 65 и цитираната съдебна практика).
22      Вж. в това отношение член 2, параграф 1 и член 4, точка 7) от Общия регламент относно защитата на данните. Вж. също в този смисъл решение от 2 март 2023 г., Norra Stockholm Bygg (C‑268/21, EU:C:2023:145, т. 29).
23      Вж. също съображение 45 от Общия регламент относно защита на данните.
24      Решения от 2 март 2023 г., Norra Stockholm Bygg (C‑268/21, EU:C:2023:145, т. 32), и от 20 октомври 2022 г., Коалиция „Демократична България — Обединение“ (C‑306/21, EU:C:2022:813, т. 52).
25      Вж. в този смисъл и по аналогия решение от 24 май 2023 г., Meta Platforms Ireland/Комисия (T‑451/20, EU:T:2023:276, т. 192).
26      Първо заключение, точка 34.
27      Вж. в това отношение González Fuster, G.
Study on the essence of the fundamental rights to privacy and to protection of personal data. —
Law, Science, Technology &
Society Research Group, Vrije Universiteit Brussel, 12.2022, 17—23, достъпно на следния интернет адрес: https://www.edps.europa.eu/data-protection/our-work/publications/papers/2023‑11‑08-study-essence-fundamental-rights-privacy-and-protection-personal-data_en, както и Brkan, M.
The essence of the fundamental rights to privacy and data protection: finding the way through the maze of the CJEU’s constitutional reasoning. —
German Law Journal, 2019, vol. 20, 867—869.
28      Вж. по-специално Kokott, J. et Sobotta, C.
The distinction between privacy and data protection in the jurisprudence of the CJEU and the ECtHR. — International Data Privacy Law, 2013, vol. 3, No. 4, p. 228.
29      Вж. в този смисъл решения
от 8 април 2014 г., Digital Rights Ireland и др. (C‑293/12 и C‑594/12, EU:C:2014:238, т. 40),
от 21 декември 2016 г., Tele2 Sverige и Watson и др. (C‑203/15 и C‑698/15, EU:C:2016:970, т. 101) и от 21 юни 2022 г., Ligue des droits humains (C‑817/19, EU:C:2022:491, т. 120), както и Становище 1/15 (Споразумение PNR ЕС-Канада) от 26 юли 2017 г. (EU:C:2017:592, т. 151). Що се отнася до член 7 от Хартата, вж. също решение от 6 октомври 2015 г., Schrems (C‑362/14, EU:C:2015:650, т. 94 и цитираната съдебна практика).
30      Първо заключение, точка 35.
31      Вж. настоящото заключение, точки
33—37.
32      Решение от 1 август 2022 г., Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (C‑184/20, EU:C:2022:601, т. 70 и цитираната съдебна практика).
33      Първо заключение, точка 36.
34      Регламент на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).
35      Относно член 101 ДФЕС вж. решение от 22 март 2022 г., Nordzucker и др. (C‑151/20, EU:C:2022:203, т. 51 и цитираната съдебна практика), а относно член 102 ДФЕС — решение от 22 март 2022 г., bpost (C‑117/20, EU:C:2022:202, т. 46 и цитираната съдебна практика).
36      Вж. по-специално решение от 26 януари 2023 г., Министерство на вътрешните работи (Регистрация на биометрични и генетични данни от полицията) (C‑205/21, EU:C:2023:49, т. 126 и цитираната съдебна практика).
37      Вж. решение от 16 юли 2020 г., Nexans France и Nexans/Комисия (C‑606/18 P, EU:C:2020:571, т. 63), както и Европейска комисия, Explanatory note on Commission inspections pursuant to Article 20(4) of Council Regulation (EC) No 1/2003, Revised March 2024, точки 4, 9 и 18, достъпна на следния интернет адрес: https://competition-policy.ec.europa.eu/document/download/c84d4245-ae08‑492e-bffd-760fa0ca4df8_en?filename=inspections_explanatory_note_en.pdf.
38      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2018 година за предоставяне на правомощия на органите по конкуренция на държавите членки, за да бъдат по-ефективни в правоприлагането, и за гарантиране на правилното функциониране на вътрешния пазар (OB L 11, 2019 г., стр. 3). Вж. също и съображение 32 от тази директива.
39      Вж. решение от 30 април 2024 г., La Quadrature du Net и др. (Лични данни и борба срещу фалшифицирането) (C‑470/21, наричано по-нататък „решение La Quadrature du Net“, EU:C:2024:370, т. 107), и решение Landeck, точка 89.
40      Решение Landeck, точка 90.
41      Въпреки че предметът на решение Landeck е тълкуването на Директива 2016/680, отнасяща се по-специално до защитата на данните в рамките на разследвания по наказателни дела, не виждам причина същите тези фактори, на които в крайна сметка се основава тълкуването на член 8 във връзка с член 52, параграф 1
от Хартата, да не бъдат взети предвид в контекста на разследванията в областта на конкуренцията.
42      Решение Landeck, точка 90.
43      Вж. решение от 21 декември 2016 г., Tele2 Sverige и Watson и др. (C‑203/15 и C‑698/15, EU:C:2016:970, т. 99), и решение Landeck, точка 93.
44      Решение Landeck, точка 94.
45      Вж. член 9, параграф 1 от Общия регламент относно защитата на данните. Вж. също решение от 26 януари 2023 г., Министерство на вътрешните работи (Регистрация на биометрични и генетични данни от полицията) (C‑205/21, EU:C:2023:49, т. 62).
46      Първо заключение, точки 32, 39 и 40.
47      Решение Landeck, точки 26, 28 и 30.
48      Вж. например решения от 6 октомври 2020 г., La Quadrature du Net и др. (C‑511/18, C‑512/18 и C‑520/18, EU:C:2020:791, т. 119), от 5 април 2022 г., Commissioner of An Garda Síochána и др. (C‑140/20, EU:C:2022:258, т. 46), от 20 септември 2022 г., SpaceNet и Telekom Deutschland (C‑793/19 и C‑794/19, EU:C:2022:702, т. 61) и от 17 ноември 2022 г., Специализирана прокуратура (Запазване на данни за трафик и на данни за местонахождение) (C‑350/21, EU:C:2022:896, т. 58 и цитираната съдебна практика).
49      Вж. в този смисъл решение Landeck, точка 26.
50      Вж. в този смисъл решение от 20 септември 2022 г., SpaceNet и Telekom Deutschland (C‑793/19 и C‑794/19, EU:C:2022:702, т. 87).
51      Решение Landeck, точки 92 и 93.
52      Вж. в този смисъл решение от 22 октомври 2002 г., Roquette Frères (C‑94/00, EU:C:2002:603, т. 45).
53      Вж. в това отношение решение Landeck, точка 92, в което Съдът по същество приема, че преценката на тежестта на нарушение, свързано с достъп
до лични данни, дори и в случаите, в които става въпрос за личен мобилен телефон, трябва да се прецени „в зависимост от […] избора, който правят тези [публичните] органи“.
54      Вж. в този смисъл решение La Quadrature du Net и др., точки 81 и 96. Вж. a contrario решение Landeck, точка 92.
55      Вж. в това отношение решение La Quadrature du Net, точка 111, в която се говори за „нетипични случаи“.
56      Вж. в този смисъл решение La Quadrature du Net, точка 115.
57      Вж. в това отношение решение La Quadrature du Net, точка 113.
58      Решение Landeck, точка 95. Различно становище е изразено в обезпечително производство — вж. определение на заместник‑председателя на Съда от 11 април 2024 г., Vivendi/Комисия
(C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, т. 95—100).
59      Следва да се припомни, че в решението Landeck, отнасящо се до предполагаемо нарушение в областта на трафика на наркотици, Съдът по същество е счел, че борбата срещу престъпления, които не са непременно тежки, може да представлява цел от значителен обществен интерес, която позволява да се счита за пропорционална тежка или особено тежка намеса. Вж. решение Landeck, точка 97.
60      Вж. в това отношение ЕСПЧ, 18 март 2025 г., BRD —
Groupe Société Générale S.A. с/у Румъния (CE:ECHR:2025:0318JUD003879813, § 105).
61      Вж. в този смисъл решение La Quadrature du Net, точка 115. Вж. също ЕСПЧ, 18 март 2025 г., BRD —
Groupe Société Générale S.A. с/у Румъния (CE:ECHR:2025:0318JUD003879813, § 107—110).
62      По отношение на провежданите от Комисията разследвания вж. Решение (ЕС) 2018/1927 на Комисията от 5 декември 2018 година за определяне на вътрешните правила по отношение на обработването на лични данни от Европейската комисия в областта на конкуренцията във връзка с предоставянето на информация на субектите на данни и ограничаването на някои права (ОВ L 313, 2018 г., стр. 39) и „Декларацията за поверителност“ на Комисията (вж. бележката под линия на стр. 18 от настоящото заключение).
63      Вж. в това отношение решение Landeck, точка 101.
64      Вж. точка 17 от настоящото заключение.
65      Вж. в този смисъл решение La Quadrature du Net, точка 113. Това следва да означава също, че събирането на и достъпът до лични данни ще засяга само лица, които имат поне косвена връзка с предполагаемото нарушение.
66      Относно разследванията на Комисията вж. например решения от 16 юли 2020 г., Nexans France и Nexans/Комисия (C‑606/18 P, EU:C:2020:571, т. 15 и 66), и от 24 септември 2020 г., Prysmian и Prysmian Cavi e Sistemi/Комисия (C‑601/18 P, EU:C:2020:751, т. 29 и 60),
както и документа на генерална дирекция „Конкуренция“ на
Европейската комисия, озаглавен
„Обяснителна бележка относно проверките, извършвани от Комисията съгласно член 20, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета“, преразгледана през март 2014 г., точка 10, достъпна [на френски език] на https://competition-policy.ec.europa.eu/document/download/c84d4245-ae08‑492e-bffd-760fa0ca4df8_fr?filename=inspections_explanatory_note_fr.pdf. Във връзка с борбата с измамите вж. също решение от 28 октомври 2021 г., Vialto Consulting/Комисия (C‑650/19 P, EU:C:2021:879, т. 65 и 75).
67      Вж. член 5, параграф 1, букви б) и в) от Общия регламент относно защитата на данните и решение La Quadrature du Net, точка 113.
68      Вж. член 5, параграф 1, буква а) от Общия регламент относно защитата на данните.
69      Вж. член 3, параграф 2 от Решение 2018/1927, както и съображение 15 от същото решение.
70      Вж. член 5, параграф 1, букви д) и е) от Общия регламент относно защитата на данните.
71      Вж. решения от 8 април 2014 г., Digital Rights Ireland и др. (C‑293/12 и C‑594/12, EU:C:2014:238, т. 64) и от 20 октомври 2022 г., Digi (C‑77/21, EU:C:2022:805, т. 53).
72      Вж. решение La Quadrature du Net, точки 113 и 114.
73      Вж. в този смисъл решение Landeck, точка 107.
74      Вж. член 5, параграф 2 от Общия регламент относно защитата на данните и решение La Quadrature du Net, точка 113.
75      Първо заключение, точка 38.
76      Вж. по-специално ЕСПЧ, Niemietz с/у Германия, 16 декември 1992 г. (CE:ECHR:1992:1216JUD001371088, § 31); вж. също решение от 18 юни 2015 г., Deutsche Bahn и др./Комисия (C‑583/13 P, EU:C:2015:404, т. 20).
77      Решение Landeck, точка 1 от диспозитива.
78      Решение Landeck, точка 102.
79      Вж. член 7, параграф 2 от Директива 2019/1.
80      Вж. в този смисъл решение от 2 февруари 2021 г., Consob (C‑481/19, EU:C:2021:84, т. 44).
81      Първо заключение, точки 42 и 44. Вж. по-конкретно позоваването на решение от 2 октомври 2014 г., Delta Pekárny a.s. с/у Чешка република (CE:ECHR:2014:1002JUD000009711, § 86 и 87 и цитираната съдебна практика).
82      Вж. в този смисъл решение от 18 юни 2015 г., Deutsche Bahn и др./Комисия (C‑583/13 P, EU:C:2015:404, т. 32—35) и от 9 март 2023 г., Les Mousquetaires и ITM Entreprises/Комисия (C‑682/20 P, EU:C:2023:170, т. 57 и цитираната съдебна практика).
83      CE:ECHR:2025:0206JUD003661718, § 137.
84      CE:ECHR:2025:0318JUD003879813, § 111—116.
85      Вж. в този смисъл решение от 2 март 2021 г., Prokuratuur (Условия за достъп до данните за електронните съобщения) (C‑746/18, EU:C:2021:152, т. 43 и 44).
86      Вж. в този смисъл решение от 9 март 2023 г., Intermarché Casino Achats/Комисия (C‑693/20 P, EU:C:2023:172, т. 45 и 46).
87      Вж. член 6, параграф 3 от Директива 2019/1 и съображение 34 от същата директива.
88      Понастоящем процедура за предварително разрешение за извършване на проверки и изземвания в професионални помещения са предвидени в 21 държави членки, сред които Германия, Австрия, Белгия, България, Хърватия, Дания, Испания, Естония, Франция, Унгария, Ирландия, Латвия, Литва, Люксембург, Малта, Полша, Португалия, Румъния, Словакия, Словения и Швеция. Вж. проучвателна записка 25/005, изготвена от дирекция „Изследвания и документация“ на Съда на Европейския съюз през май 2025 г.
89      Вж. решение La Quadrature du Net, точки 125 и 126.