62017CJ0622_RES
Predmet C-622/17
Baltic Media Alliance Ltd.
protiv
Lietuvos radijo ir televizijos komisija
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Vilniaus apygardos administracinis teismas)
Presuda Suda (drugo vijeće) od 4. srpnja 2019.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Slobodno pružanje usluga – Direktiva 2010/13/UE – Audiovizualne medijske usluge – Televizijsko emitiranje – Članak 3. stavci 1. i 2. – Sloboda prijema i ponovnog prijenosa – Poticanje na mržnju na temelju nacionalnosti – Mjere koje je poduzela država članica primateljica – Privremena obveza pružateljâ medijskih usluga i drugih osoba koje pružaju uslugu internetske distribucije kanala ili televizijskih emisija da na državnom području te države članice emitiraju odnosno ponovno prenose televizijski kanal samo u okviru televizijskih paketa kanala za koje se plaća dodatna naknada”
Prethodna pitanja – Dopuštenost – Granice – Pitanja koja očito nisu relevantna i hipotetska pitanja postavljena u kontekstu koji isključuje koristan odgovor
(čl. 267. UFEU-a)
(t. 24.-27., 31.)
Slobodno pružanje usluga – Djelatnosti televizijskog emitiranja – Direktiva 2010/13 – Područje primjene – Pružatelji medijskih usluga u nadležnosti države članice – Pojam – Kriteriji – Urednička odgovornost – Poslovni nastan – Ocjena nacionalnog suda
(Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2010/13, uvodna izjava 35. i čl. 1. st. 1. t. (c) i (d), čl. 2. st 2. t. (a). i čl. 2. st. 3. t. (a) do (c))
(t. 37.-41., 43., 45.-48., 52.)
Slobodno pružanje usluga – Djelatnosti televizijskog emitiranja – Direktiva 2010/13 – Zabrana ograničavanja ponovnih prijenosa audiovizualnih medijskih usluga iz drugih država članica – Područje primjene – Mjera javnog poretka kojom se nameće obveza emitiranja odnosno ponovnog prijenosa televizijskog kanala koji dolazi iz druge države članice samo u okviru televizijskih paketa kanala za koje se plaća dodatna naknada – Isključenost
(Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2010/13, čl. 3. st. 1. i 2., Direktiva Vijeća 89/552, čl. 2.a st. 1. i 2.)
(t. 70.-77., 84. i izreka)
Kratak prikaz
Država članica može, zbog razloga javnog poretka kao što je borba protiv poticanja na mržnju, nametnuti privremenu obvezu emitiranja odnosno ponovnog prijenosa televizijskog kanala koji dolazi iz druge države članice samo u okviru televizijskih paketa kanala za koje se plaća dodatna naknada
U presudi od 4. srpnja 2019., Baltic Media Alliance (C-622/17), Sud je presudio da mjera ‐ kojom se, zbog razloga javnog poretka, nameće privremena obveza emitiranja odnosno ponovnog prijenosa televizijskog kanala koji dolazi iz druge države članice samo u okviru televizijskih paketa kanala za koje se plaća dodatna naknada ‐ nije obuhvaćena člankom 3. Direktive 2010/13. Tom se odredbom države članice obvezuju da osiguraju slobodu prijema i da na svojem državnom području ne ograničavaju ponovne prijenose televizijskog emitiranja iz drugih država članica zbog razloga koji spadaju u područja usklađena direktivom, među kojima se nalaze mjere protiv poticanja na mržnju. (
1
)
NTV Mir Lithuania je kanal usmjeren litavskoj javnosti čija je većina programa na ruskom jeziku. Litavska komisija za radio i televiziju donijela je odluku kojom se pružateljima medijskih usluga nalaže da tijekom dvanaest mjeseci na litavskom državnom području emitiraju odnosno ponovno prenose taj kanal samo u okviru televizijskih paketa kanala za koje se plaća dodatna naknada. Ta je odluka donesena zato što je jedan od programa navedenog kanala sadržavao lažne informacije koje su poticale na nesnošljivost i mržnju na temelju nacionalnosti prema baltičkim zemljama. Baltic Media Alliance, društvo sa sjedištem u Ujedinjenoj Kraljevini i nositelj britanske licencije za emitiranje televizijskog kanala NTV Mir Lithuania, smatrao je da je ta odluka donesena protivno Direktivi 2010/13 jer je njome ograničen ponovni prijenos televizijskog kanala iz druge države članice.
Kad je riječ o zabrani ograničavanja ponovnih prijenosa predviđenoj u članku 3. Direktive 2010/13, Sud je najprije istaknuo, oslanjajući se na njezin kontekst, ciljeve i povijest nastanka, da pojam „ograničavati” u kontekstu te direktive ima posebno značenje koje je uže od onog pojma ograničenja iz članka 56. UFEU‑a. Ona se ne odnosi na svako ograničenje slobode prijema i ponovnog prijenosa od strane države članice primateljice. Stoga se Direktivi 2010/13 u načelu ne protivi primjena nacionalnog propisa kojim se, na općenit način, ostvaruje cilj od općeg interesa, a da se njime pritom ne uspostavlja sekundarni nadzor televizijskog emitiranja, uz onaj koji država članica emisije mora provoditi.
Pojašnjavajući svoju raniju sudsku praksu, Sud je zatim presudio da nacionalna mjera kojom se, na općenit način, ostvaruje cilj povezan s javnim redom i uređuju modaliteti distribucije televizijskog kanala potrošačima u državi članici primateljici ne predstavlja takvo ograničenje u smislu članka 3. Direktive 2010/13, s obzirom na to da se takvim modalitetima na sprječava ponovni prijenos kao takav tog kanala. (
2
) Naime, takvom se mjerom ne uspostavlja sekundarni nadzor emitiranja.
S obzirom na ta utvrđenja, Sud je zaključio da mjera poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku nije obuhvaćena člankom 3. Direktive 2010/13. Naime, s jedne strane, predmetnom odlukom se nastoji ostvariti cilj od općeg interesa s obzirom na to da se njome doprinosi borbi protiv širenja informacija kojima se diskreditira litavska država i nastoji zaštititi sigurnost litavskog informacijskog područja kao i zajamčiti i zaštititi javni interes za primjerenim informiranjem. S druge strane, njome se ne sprječava ponovni prijenos kao takav na litavskom državnom području, iz druge države članice, televizijskih emisija jer se televizijski kanal na koji se ona odnosi može i dalje zakonito emitirati na tom području i litavski potrošači ga i dalje mogu gledati, pod uvjetom da su se pretplatili na televizijski paket kanala za koji se plaća dodatna naknada.
(
1
)	Direktiva 2010/13/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 10. ožujka 2010. o koordinaciji određenih odredaba utvrđenih zakonima i drugim propisima u državama članicama o pružanju audiovizualnih medijskih usluga (Direktiva o audiovizualnim medijskim uslugama) (SL 2010., L 95, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 7., str. 160.)
(
2
)	Presuda od 22. rujna 2011., Mesopotamia Broadcast i Roj TV, C-244/10 i C-245/10, EU:C:2011:607