62023CJ0605
PRESUDA SUDA (prvo vijeće)
3. srpnja 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Članak 273. – Članak 47. prvi stavak Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Pravo na djelotvoran pravni lijek – Prisilna upravna mjera pečaćenja poslovnog prostora – Zahtjev za suspenziju – Ograničeni sudski nadzor”
U predmetu C‑605/23,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Administrativen sad Blagoevgrad (Upravni sud u Blagoevgradu, Bugarska), odlukom od 21. rujna 2023., koju je Sud zaprimio 4. listopada 2023., u postupku
„Ati-19” EOOD
protiv
Načalnik na otdel „Operativni dejnosti” – Sofija v Glavna direkcija „Fiskalen kontrol” pri Centralno upravlenie na Nacionalna agencija za prihodite
SUD (prvo vijeće),
u sastavu: F. Biltgen, predsjednik vijeća, T. von Danwitz (izvjestitelj), potpredsjednik Suda, u svojstvu suca prvog vijeća, A. Kumin, I. Ziemele i S. Gervasoni, suci,
nezavisni odvjetnik: M. Campos Sánchez‑Bordona,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za bugarsku vladu, T. Mitova i T. Tsingileva, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, P. Carlin i D. Drambozova, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 13. veljače 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 47. prvog stavka Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), u vezi s člankom 273. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.) (u daljnjem tekstu: Direktiva o PDV‑u).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između društva osnovanog u skladu s bugarskim pravom „Ati-19” EOOD i Načalnika na otdel „Operativni dejnosti” – Sofija v Glavna direkcija „Fiskalen kontrol” pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prihodite (načelnik odjela „Operativni poslovi” u Gradu Sofiji u Glavnoj upravi za porezni nadzor pri Središnjoj upravi Nacionalne agencije za javne prihode, Bugarska) (u daljnjem tekstu: porezna uprava), u vezi s mjerom pečaćenja poslovnog prostora kojim upravlja to društvo.
Pravni okvir
Pravo Unije
Povelja
3
Člankom 47. Povelje određuje se:
„Svatko čija su prava i slobode zajamčeni pravom Unije povrijeđeni ima pravo na djelotvoran pravni lijek pred sudom, u skladu s uvjetima utvrđenima ovim člankom.
Svatko ima pravo da zakonom prethodno ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično, javno i u razumnom roku ispita njegov slučaj. Svatko ima mogućnost biti savjetovan, branjen i zastupan.
[…]”
Direktiva o PDV‑u
4
Članak 2. stavak 1. točka (a) Direktive o PDV‑u predviđa da porezu na dodanu vrijednost (PDV) podliježe isporuka robe koju obavlja porezni obveznik koji djeluje kao takav na teritoriju države članice u zamjenu za plaćanje.
5
U skladu s člankom 273. te direktive:
„Države članice mogu propisati i druge obveze koje smatraju potrebnima da bi osigurale pravilnu naplatu PDV‑a, te da bi spriječile utaju, uz poštovanje jednakog postupanja s domaćim transakcijama i transakcijama koje obavljaju porezni obveznici između država članica, te pod uvjetom da te obveze u trgovini između država članica ne uzrokuju formalnosti povezane s prelaskom preko granice.
Mogućnost predviđena prvim stavkom ne može se upotrebljavati za određivanje dodatnih obveza izdavanja računa, koje su veće od onih propisanih u poglavlju 3.”
Bugarsko pravo
Zakon o PDV‑u
6
Člankom 118. stavkom 1. Zakona za danak vrhu dobavenata stojnost (Zakon o porezu na dodanu vrijednost) (DV br. 63 od 4. kolovoza 2006.), u verziji koja se primjenjuje na činjenice u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: Zakon o PDV‑u), određuje se:
„Svaka osoba koja je registrirana ili neregistrirana na temelju ovog zakona dužna je u pisanom obliku registrirati i evidentirati isporuke i prodaje koje je izvršila u poslovnim prostorima izdavanjem fiskalnog računa koji je generirao porezni uređaj (račun blagajne) ili računa izrađenog integriranim automatskim sustavom za upravljanje trgovačkom djelatnosti (račun sustava), i to neovisno o tome je li zatražen drugi porezni dokument. Primatelj mora dobiti račun blagajne ili račun sustava i zadržati ga do napuštanja poslovnog prostora.”
7
Člankom 185. stavcima 1. i 2. tog zakona propisuje se:
„1.   Za neizdavanje dokumenta iz članka 118. stavka 1. fizičke osobe koje nisu trgovci kažnjavaju se novčanom kaznom od 100 do 500 BGN [bugarskih leva] [između 50 i 250 eura], a pravne osobe i trgovci pojedinci novčanom sankcijom od 500 do 2000 BGN [između 250 i 1000 eura].
2.   Osim u slučajevima iz stavka 1., osobi koja počini ili dopusti povredu članka 118. ili odredbe za njegovu provedbu, izreći će se, ako je fizička osoba, a ne trgovac, novčana kazna u iznosu od 300 do 1000 BGN [između 150 i 500 eura] ili, ako je pravna osoba ili trgovac pojedinac, novčana sankcija u iznosu od 3000 do 10000 BGN [između 1500 i 5000 eura]. Ako povreda ne utječe na porezne prihode, izriču se kazne propisane u stavku 1.”
8
Članak 186. navedenog zakona, u verziji koja se primjenjuje na činjenice u glavnom postupku, glasi kako slijedi:
„1.   Prisilna upravna mjera pečaćenja poslovnog prostora u trajanju do najviše 30 dana, neovisno o predviđenim novčanim kaznama ili novčanim sankcijama, primjenjuje se na osobu koja:
1. propusti
(a)
izdati odgovarajući dokument o prodaji u skladu s člankom 118.
[…]
3.   Prisilna upravna mjera na temelju stavka 1. primjenjuje se obrazloženim nalogom Službe za prihode ili službenika kojeg je ta služba ovlastila.
4.   Protiv naloga iz stavka 3. može se podnijeti tužba u skladu s postupkom predviđenim Administrativnoprocesualen kodeksom (Zakonik o upravnom postupku) (DV br. 30 od 11. travnja 2006.), u verziji primjenjivoj na činjenice u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: Zakonik o upravnom postupku).”
9
U skladu s člankom 187. stavcima 1. i 4.:
„1.   U slučaju primjene prisilne upravne mjere predviđene u članku 186. stavku 1., pristup poslovnom prostoru ili poslovnim prostorima osobe također je zabranjen, a osoba ili njezin opunomoćenik uklanjaju robu koja se nalazi u tim prostorima i pripadajućim skladištima. Mjera se primjenjuje na prostor ili prostore u kojima su povrede utvrđene, uključujući slučajeve u kojima u trenutku pečaćenja prostorom ili prostorima upravlja treća osoba, ako ta treća osoba zna da će prostor biti zapečaćen. Nacionalna agencija za javne prihode na svojoj internetskoj stranici objavljuje popise poslovnih prostora koje treba zapečatiti i njihovu lokaciju. Smatra se da je osoba upoznata s pečaćenjem prostora u slučaju trajnog postavljanja obavijesti o pečaćenju na prostoru ili u slučaju objave na internetskoj stranici uprave za prihode informacije o poslovnom prostoru koji treba zapečatiti i o lokaciji tog prostora.
[…]
4.   Tijelo koje je primijenilo prisilnu upravnu mjeru ukida tu mjeru na zahtjev osobe kojoj je izrečena upravna kazna i nakon što ta osoba podnese dokaz o plaćanju cijele novčane kazne ili novčane sankcije. Uklanjanje plombi uvjetovano je obvezom suradnje počinitelja povrede. U slučaju ponavljanja povrede skidanje plombi nije dopušteno prije isteka roka od mjesec dana nakon njegova pečaćenja.”
10
Člankom 188. Zakona o PDV‑u predviđeno je:
„1.   Prisilna upravna mjera iz članka 186. stavka 1. privremeno se izvršava pod uvjetima predviđenima u članku 60. stavcima 1. do 7. [Zakonika o upravnom postupku].
[…]”
11
U članku 193. tog zakona navodi se:
„1.   [Zakonom za administrativnite narušenija i nakazanija (Zakon o prekršajima i upravnim sankcijama)] uređuje se utvrđivanje povreda ovog zakona i normativnih akata za njegovu provedbu, donošenje i izvršenje odluka kojima se izriču upravne sankcije kao i pravna sredstva koja se mogu podnijeti protiv tih odluka.
2.   Prekršaje utvrđuju službe za prihode, a odluke kojima se izriču upravne sankcije donosi izvršni direktor Nacionalne agencije za javne prihode ili službenik kojeg on za to ovlasti.”
Zakonik o upravnom postupku
12
Članak 6. stavak 5. Zakonika o upravnom postupku predviđa:
„Upravna tijela moraju se suzdržati od donošenja akata i postupanja koji mogu uzrokovati štetu koja je očito neproporcionalna s obzirom na zadani cilj.”
13
Člankom 21. stavkom 1. tog zakonika određuje se:
„Pojedinačni upravni akt je izričito očitovanje volje ili očitovanje volje izraženo radnjom ili propuštanjem upravnog tijela ili drugog zakonski ovlaštenog tijela ili organizacije, osoba koje obavljaju javne zadaće i organizacija koje pružaju javne usluge, a kojim nastaju prava ili obveze ili se izravno utječe na prava, slobode ili pravne interese pojedinaca ili organizacija, kao i odbijanje donošenja takvog akta.”
14
U skladu s člankom 60. navedenog zakonika:
„1.   Upravni akt sadržava rješenje o privremenom izvršenju kada to zahtijeva život ili zdravlje građana, kako bi se zaštitili osobito važni interesi države ili javnosti, kada bi izvršenje odluke moglo biti onemogućeno ili znatno otežano, ili ako bi kašnjenje izvršenja moglo dovesti do teške ili teško popravljive štete ili pak na zahtjev jedne od stranaka, kako bi se zaštitio neki od njezinih interesa koji su za nju osobito važni. U potonjem slučaju upravno tijelo zahtijeva odgovarajuće jamstvo.
2.   Rješenje o privremenom izvršenju mora biti obrazloženo.
[…]
5.   Protiv rješenja kojim se odobrava ili odbija privremeno izvršenje upravno tijelo može podnijeti žalbu pred sudom u roku od tri dana od dostave rješenja, neovisno o tome je li protiv upravnog akta bila podnesena žalba ili ne.
6.   Žalba se razmatra na zatvorenoj sjednici što je prije moguće bez dostave preslika žalbe strankama. Žalba ne odgađa privremeno izvršenje, ali ga sud može odgoditi dok ne donese konačnu odluku o žalbi.
7.   Kada ukine pobijano rješenje, sud odlučuje o meritumu. Ako se privremeno izvršenje poništi, upravno tijelo ponovno uspostavlja stanje prije izvršenja.
8.   Protiv rješenja suda može se podnijeti žalba.”
15
Na temelju članka 128. stavka 1. točke 1. Zakonika o upravnom postupku, upravni sudovi nadležni su za odlučivanje u predmetima u kojima se nastoji, među ostalim, ishoditi izmjena ili poništenje upravnih akata.
16
Člankom 166. tog zakonika, naslovljenim „Odgoda izvršenja upravnog akta”, predviđa se:
„1.   Žalba odgađa izvršenje upravnog akta.
2.   U svakom stadiju postupka sve do pravomoćnosti presude sud može, na žaliteljev zahtjev, odgoditi privremeno izvršenje odobreno pravomoćnom odlukom tijela koje je donijelo akt iz članka 60. stavka 1., ako bi privremeno izvršenje moglo tužitelju prouzročiti tešku ili teško popravljivu štetu. Izvršenje se može suspendirati samo na temelju novih okolnosti.
3.   Zahtjev iz stavka 2. razmatra se vijećanjem u komorama. Sud u najkraćem mogućem roku odlučuje rješenjem protiv kojeg se može podnijeti pravni lijek u roku od sedam dana od njegove dostave.
[…]”
Glavni postupak i prethodno pitanje
17
Ati-19 je jednočlano društvo s ograničenom odgovornošću.
18
Inspektori Nacionalne agencije za javne prihode proveli su 3. kolovoza 2023. inspekciju u poslovnom prostoru kojim upravlja društvo Ati-19, odnosno restoranu brze prehrane koji se nalazi u Blagoevgradu (Bugarska). Prilikom te inspekcije ti su inspektori kupili robu (hranu i piće) u ukupnom iznosu od 14,80 bugarskih leva (oko 8 eura), plaćenom u gotovini, a da pritom nisu otkrili svoje identitete. Uplatu je prihvatio zaposlenik društva Ati-19, ali za tu prodaju nije izdan nikakav fiskalni račun.
19
Nakon što su objasnili u kojem svojstvu djeluju, inspektori su proveli nadzor nad podudarnošću između prodaja zabilježenih tijekom istog dana u dnevnom financijskom izvještaju i novčanih sredstava koja se nalaze u blagajni društva. Utvrđeno je da je prodaja zabilježena u ukupnom iznosu od 327,80 bugarskih leva (oko 167 eura), dok je novčani iznos koji se nalazio u toj blagajni iznosio 573,55 bugarskih leva (oko 293 eura).
20
Na temelju tih utvrđenja, u skladu s nacionalnim zakonodavstvom protiv društva Ati-19 donesen je upravni akt kojim je utvrđen prekršaj.
21
Slijedom toga, porezna uprava izrekla je 29. kolovoza 2023. tom društvu novčanu sankciju u iznosu od 1000 bugarskih leva (otprilike 500 eura).
22
Ta je uprava 30. kolovoza 2023. donijela nalog na temelju nacionalnog propisa kojim se određuje prisilna upravna mjera pečaćenja poslovnog prostora u kojem je počinjen upravni prekršaj u trajanju od četrnaest dana. Kao dopuna tom nalogu određeno je privremeno izvršenje te mjere 21. rujna 2023.
23
Nalog je društvu Ati-19 dostavljen 6. rujna 2023.
24
To je društvo 14. rujna 2023. Administrativen sadu Blagoevgrad (Upravni sud u Blagoevgradu, Bugarska) podnijelo tužbu protiv, s jedne strane, naloga o prisilnoj upravnoj mjeri i, s druge strane, rješenja o privremenom izvršenju te mjere.
25
Sud koji je uputio zahtjev odbacio je 18. rujna 2023. tu tužbu u dijelu u kojem je podnesena protiv rješenja o privremenom izvršenju prisilne upravne mjere kao nedopuštenu uz obrazloženje da je istekao rok od tri dana predviđen za podnošenje takve tužbe Zakonikom o upravnom postupku.
26
Sljedećeg dana, odnosno 19. rujna 2023., društvo Ati-19 podnijelo je u okviru istog postupka zahtjev za suspenziju privremenog izvršenja prisilne upravne mjere na temelju Zakonika o upravnom postupku.
27
Sud koji je uputio zahtjev pita se predstavlja li taj pravni lijek djelotvoran pravni lijek u smislu članka 47. prvog stavka Povelje.
28
Naime, taj sud navodi da se u okviru tog postupka činjenice koje predstavljaju povredu iz članka 118. stavka 1. Zakona o PDV‑u smatraju utvrđenima u zapisniku o rezultatima provjere koju je provela Nacionalna agencija za javne prihode u predmetnom poslovnom prostoru i u aktu kojim se utvrđuje upravni prekršaj.
29
Navedeni sud također pojašnjava da se sudski nadzor proveden u okviru tužbe podnesene na temelju članka 166. stavaka 2. i 3. Zakonika o upravnom postupku ne proteže na uvjete donošenja naloga za „pečaćenje” poslovnog prostora na temelju članka 186. stavka 1. točke (a) Zakona o PDV‑u. Sud pred kojim se vodi postupak stoga ne provodi „istragu” o činjenicama koje su poslužile kao osnova za takvo donošenje. Isto tako, on ne provodi ocjenu uvjerljivosti osnovanosti tužbe protiv samog naloga s obzirom na tužbene razloge iz članka 146. Zakonika o upravnom postupku. U okviru tužbe iz članka 166. stavaka 2. i 3. tog zakonika, tužitelj se može osloniti samo na „tešku ili teško popravljivu štetu” koja bi mu nastala privremenim izvršenjem upravnog akta donesenog u odnosu na njega.
30
Uvjeti za donošenje rješenja o privremenom izvršenju iz članka 188. stavka 1. Zakona o PDV‑u također se ne mogu preispitivati. Nakon isteka roka za podnošenje tužbe za poništenje takvog rješenja, predviđenog u članku 60. stavku 5. Zakonika o upravnom postupku, smatra se da je to rješenje doneseno u skladu sa zakonom.
31
Iako sud pred kojim se vodi postupak može preispitati ocjenu ispunjenja uvjeta iz članka 60. stavka 1. tog zakonika koju je provelo upravno tijelo koje je donijelo to rješenje, opseg zaštite protiv rješenja donesenog na temelju potonje odredbe ograničen je na ocjenu postojanja „teške ili teško popravljive štete” uzrokovane adresatu tog rješenja, što odgovara opsegu sudskog nadzora provedenog u okviru postupka suspenzije privremenog izvršenja na temelju članka 166. stavka 2. navedenog zakonika.
32
U svakom slučaju, postupak predviđen u članku 166. stavcima 2. i 3. Zakonika o upravnom postupku ne omogućuje sudu pred kojim se vodi postupak da provjeri nastoji li se privremenim izvršenjem naloga zaštititi važan interes države. U tom kontekstu nije isključeno da privremeno izvršenje naloga donesenog na temelju članka 186. stavka 1. točke 1. podtočke (a) Zakona o PDV‑u proizvodi pravne učinke prije nego što sam nalog bude poništen.
33
S obzirom na prethodno navedeno, sud koji je uputio zahtjev, koji uostalom ističe kaznenu prirodu mjere pečaćenja, poput one o kojoj odlučuje, dvoji u pogledu mogućnosti da se nadzorom, ograničenim na nadzor postojanja teške ili teško popravljive štete, osigura učinkovitost sredstava zaštite od privremenog izvršenja u smislu članka 47. prvog stavka Povelje i članka 6. stavka 1. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane u Rimu 4. studenoga 1950.
34
U tim je okolnostima Administrativen sad Blagoevgrad (Upravni sud u Blagoevgradu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„Treba li članak 47. prvi stavak [Povelje] tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis o zaštiti od privremenog izvršenja mjera koje je uveo nacionalni zakonodavac radi osiguravanja interesa u skladu s člankom 273. [Direktive o PDV‑u] u okviru kojeg je doseg sudskog nadzora nad primjenom tog nacionalnog propisa ograničen na postojanje pretrpljene štete?”
O prethodnom pitanju
35
Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 47. prvi stavak Povelje tumačiti na način da mu se protivi propis države članice koji, na temelju mogućnosti predviđene člankom 273. prvim stavkom Direktive o PDV‑u, opseg sudskog nadzora provedenog u okviru zahtjeva za odgodu privremenog izvršenja prisilne upravne mjere kaznene naravi ograničava samo na postojanje ozbiljne ili teško popravljive štete koju bi takvo privremeno izvršenje uzrokovalo.
Dopuštenost
36
Bugarska vlada osporava dopuštenost pitanja jer je ono hipotetsko, s obzirom na to da je, s jedne strane, rješenje o privremenom izvršenju u ovom slučaju nepostojeće, s obzirom na to da potvrda o primitku naloga za pečaćenje potvrđuje samo datum dostave tog naloga i, s druge strane, ako pečaćenje nije izvršeno, postupak za odgodu tog izvršenja nije relevantan.
37
U tom pogledu, iz teksta i strukture članka 267. UFEU‑a doduše proizlazi da se prethodnim postupkom pretpostavlja, među ostalim, da se pred nacionalnim sudovima uistinu vodi sudski postupak, pri čemu zatražena prethodna odluka mora biti „potrebna” kako bi se sudu koji je uputio zahtjev omogućilo „donijeti presudu” u predmetu koji se pred njim vodi. Naime, razlog za postojanje prethodnog postupka nije davanje savjetodavnih mišljenja na općenita ili hipotetska pitanja, već stvarna potreba za učinkovitim rješavanjem spora (presude od 21. travnja 1988., Pardini, 338/85, EU:C:1988:194, t. 11. i od 27. veljače 2025., Adjak, C‑277/24, EU:C:2025:130, t. 29. i navedena sudska praksa).
38
Međutim, isključivo je na nacionalnom sudu pred kojim se vodi postupak i koji mora preuzeti odgovornost za sudsku odluku koja će biti donesena da, s obzirom na posebnosti glavnog predmeta, ocijeni relevantnost pitanja koje postavlja Sudu. Posljedično, ako se postavljeno pitanje odnosi na tumačenje ili valjanost pravnog pravila Unije, Sud je načelno dužan odlučiti. Iz navedenoga proizlazi da prethodno pitanje koje se odnosi na pravo Unije uživa pretpostavku relevantnosti. Odbijanje Suda da odluči o takvom pitanju moguće je samo ako je očito da zatraženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora u glavnom postupku, ako je problem hipotetski ili ako Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima potrebnima da bi se mogao dati koristan odgovor na upućena pitanja (presuda od 27. veljače 2025., Adjak, C‑277/24, EU:C:2025:130, t. 30. i navedena sudska praksa).
39
U ovom slučaju argumentacija bugarske vlade o hipotetskoj prirodi postavljenog pitanja nije uvjerljiva. S jedne strane, prema podacima koje je dostavio sud koji je uputio zahtjev, datum određen za izvršenje naloga za pečaćenje bio je određen neovisno o tome je li taj nalog postao konačan, čime je njegovo izvršenje postalo privremeno s obzirom na bugarski propis. S druge strane, neprovođenje privremenog izvršenja svojstveno je zahtjevu za suspenziju tog privremenog izvršenja podnesenom sudu koji je uputio zahtjev i omogućuje Sudu da mu pruži koristan odgovor.
40
S obzirom na ta razmatranja, valja zaključiti da postavljeno pitanje nije hipotetsko i da je stoga dopušteno.
Meritum
41
Najprije valja podsjetiti na to da, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, prisilne upravne mjere koje izriču nacionalne porezne uprave u području PDV‑a, poput pečaćenja poslovnog prostora u kojem su utvrđene povrede Zakona o PDV‑u, čine provedbu članaka 2. i 273. Direktive o PDV‑u te stoga i prava Unije u smislu članka 51. stavka 1. Povelje (vidjeti u tom smislu presudu od 4. svibnja 2023., MV – 98, C‑97/21, EU:C:2023:371, t. 34.).
42
Osim toga, neovisno o fakultativnoj naravi donošenja mjera na temelju navedenog članka 273., valja podsjetiti na to da, u svrhu stvarnog izvršenja obveze koja proizlazi iz prava Unije, nacionalna tijela mogu biti dužna naložiti njezino trenutačno izvršenje (vidjeti u tom smislu presudu od 10. srpnja 1990., Komisija/Njemačka, C‑217/88, EU:C:1990:290, t. 25.).
43
Iz toga slijedi da i nametanje i trenutačno izvršenje, iako privremeno, prisilne upravne mjere poput pečaćenja poslovnog prostora moraju poštovati temeljno pravo zajamčeno člankom 47. prvim stavkom Povelje.
44
U tom pogledu, iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da nacionalni sud pred kojim se vodi spor na koji se primjenjuje pravo Unije mora biti u mogućnosti odrediti privremene mjere kako bi zajamčio punu učinkovitost buduće sudske odluke o postojanju prava istaknutih na temelju prava Unije (vidjeti u tom smislu presudu od 14. svibnja 2020., Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél‑alföldi Regionális Igazgatóság, C‑924/19 PPU i C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, t. 297. i navedenu sudsku praksu).
45
Što se tiče, s jedne strane, prava na koja se može pozvati u situaciji poput one u glavnom postupku, valja podsjetiti na to da mjere donesene na temelju članka 273. Direktive o PDV‑u ne smiju prekoračivati ono što je nužno za postizanje ciljeva iz tog članka 273. i ne smiju dovesti u pitanje neutralnost PDV‑a ili ugroziti temeljna prava priznata Poveljom, među kojima je osobito sloboda poduzetništva (vidjeti u tom smislu presudu od 26. listopada 2017., BB construct, C‑534/16, EU:C:2017:820, t. 24. i 34.).
46
Što se tiče, s druge strane, korisnog učinka buduće sudske odluke, valja utvrditi da je točno da stvarno poštovanje prava Unije može, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 42. ove presude, zahtijevati trenutačno, iako privremeno, izvršenje mjere poduzete na temelju tog prava.
47
Međutim, ostaje činjenica da se privremene mjere kojima je cilj suspenzija navodno nezakonite obveze moraju odrediti kada su nužne za osiguranje zaštite dodijeljene pravom Unije (vidjeti u tom smislu presudu od 15. lipnja 2023., Getin Noble Bank (Obustava ispunjenja ugovora o kreditu)C‑287/22, EU:C:2023:491, t. 55.).
48
Kako bi se ocijenila navedena nužnost u kontekstu neposrednog izvršenja prisilne upravne mjere poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, valja provesti ne samo konkretno odvagivanje javnih i privatnih interesa koji idu u korist odnosno protiv tog izvršenja nego i ispitivanje, barem sažeto, zakonitosti predmetne mjere.
49
Naime, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 87. svojeg mišljenja, u nedostatku bilo kakve mogućnosti da sudac pred kojim se vodi postupak ocijeni zakonitost prisilne upravne mjere koju treba izvršiti, privremena sudska zaštita predviđena u članku 47. Povelje ne bi bila djelotvorna jer bi se zahtjev za odgodu mogao odbiti čak i u slučaju da se odnosi na suspenziju očito nezakonite mjere.
50
Kad je riječ o pitanju poštuje li propis o kojem je riječ u glavnom postupku zahtjeve iz članka 47. Povelje, iz ustaljene sudske prakse također proizlazi da se načelom usklađenog tumačenja nacionalnog prava s pravom Unije zahtijeva da nacionalni sudovi, poštujući osobito zabranu contra legem tumačenja nacionalnog prava, učine sve što je u njihovoj nadležnosti, uzimajući u obzir cjelokupno nacionalno pravo i primjenjujući metode tumačenja koje to pravo poznaje, kako bi se zajamčila puna djelotvornost predmetne odredbe prava Unije i došlo do rješenja koje je u skladu s ciljem koji se njome želi postići (presude od 5. listopada 2004., Pfeiffer i dr., C‑397/01 do C‑403/01, EU:C:2004:584, t. 118. i 119. i od 15. listopada 2024., KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, t. 51. i navedena sudska praksa).
51
Zahtjev usklađenog tumačenja uključuje, među ostalim, obvezu nacionalnih sudova da izmijene, ako je potrebno, ustaljenu sudsku praksu ako se ona temelji na tumačenju nacionalnog prava koje nije u skladu s ciljevima prava Unije. Slijedom toga, nacionalni sud ne može valjano smatrati da nije u mogućnosti protumačiti nacionalnu odredbu u skladu s pravom Unije samo zbog činjenice da se ta odredba ustaljeno tumačila na način koji nije spojiv s tim pravom (presude od 19. travnja 2016., DI, C‑441/14, EU:C:2016:278, t. 33. i 34. i od 15. listopada 2024., KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, t. 52. i navedena sudska praksa).
52
Na temelju načela nadređenosti prava Unije, ako nacionalnu odredbu nije moguće tumačiti u skladu sa zahtjevima prava Unije, nacionalni sud koji u okviru svoje nadležnosti ima zadaću primjenjivati odredbe tog prava dužan je, kao tijelo države članice, osigurati im puni učinak i po potrebi po službenoj dužnosti izuzeti iz primjene sve nacionalne odredbe suprotne odredbi prava Unije koja ima izravan učinak u sporu u kojem odlučuje (presuda od 12. prosinca 2024., Getin Holding i dr., C‑118/23, EU:C:2024:1013, t. 76. i navedena sudska praksa).
53
Međutim, treba smatrati da odredbe članka 47. Povelje imaju izravan učinak (presuda od 17. travnja 2018., Egenberger, C‑414/16, EU:C:2018:257, t. 78. i od 12. prosinca 2024., Getin Holding i dr., C‑118/23, EU:C:2024:1013, t. 77.).
54
Stoga je u ovom slučaju na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, uzimajući u obzir cjelokupno nacionalno pravo i primjenjujući metode tumačenja koje ono priznaje, nudi li, kao što je to tvrdila bugarska vlada, sustav privremene sudske zaštite predviđen tim pravom mogućnost da se pravno i činjenično ispitaju rješenja o privremenom izvršenju prisilne upravne mjere donesene na temelju članka 273. Direktive o PDV‑u, kao što je pečaćenje poslovnog prostora.
55
Ako se takvo tumačenje pokaže nemogućim, taj sud mora izuzeti iz primjene odredbe nacionalnog postupovnog prava koje mu zabranjuju da ocijeni je li zahtjev za odgodu privremenog izvršenja takve mjere koji mu je podnesen pravno i činjenično opravdan argumentima koji na prvi pogled mogu otkriti nezakonitost predmetne mjere.
56
S obzirom na prethodna razmatranja, na prethodno pitanje valja odgovoriti tako da članak 47. prvi stavak Povelje treba tumačiti na način da mu se protivi propis države članice koji, na temelju mogućnosti predviđene člankom 273. prvim stavkom Direktive o PDV‑u, opseg sudskog nadzora provedenog u okviru zahtjeva za odgodu privremenog izvršenja prisilne upravne mjere kaznene naravi ograničava samo na postojanje ozbiljne ili teško popravljive štete koju bi takvo privremeno izvršenje uzrokovalo, čime se isključuje svaka mogućnost da sud kojem je podnesen taj zahtjev ocijeni je li on pravno i činjenično opravdan argumentima koji na prvi pogled mogu otkriti nezakonitost predmetne mjere.
Troškovi
57
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (prvo vijeće) odlučuje:
Članak 47. prvi stavak Povelje Europske unije o temeljnim pravima
treba tumačiti na način da mu se:
protivi propis države članice koji, na temelju mogućnosti predviđene člankom 273. prvim stavkom Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, opseg sudskog nadzora provedenog u okviru zahtjeva za odgodu privremenog izvršenja prisilne upravne mjere kaznene naravi ograničava samo na postojanje ozbiljne ili teško popravljive štete koju bi takvo privremeno izvršenje uzrokovalo, čime se isključuje svaka mogućnost da sud kojem je podnesen taj zahtjev ocijeni je li on pravno i činjenično opravdan argumentima koji na prvi pogled mogu otkriti nezakonitost predmetne mjere.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: bugarski