62006CC0331
ĢENERĀLADVOKĀTA JANA MAZAKA [JÁN MAZÁK] SECINĀJUMI,
sniegti 2008. gada 16. janvārī (
1
)
Lieta C-331/06
K. D. Chuck
pret
Raad van Bestuur van de Sociale Verzekeringsbank
“Vecuma apdrošināšana — Darba ņēmējs, kas ir dalībvalsts pilsonis — Sociālā nodrošinājuma iemaksas — Dažādi laikposmi — Dažādas dalībvalstis — Apdrošināšanas laikposmu aprēķināšana — Pensijas pieprasījums — Dzīvesvieta trešā valstī”
1.
Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, kura grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 5. jūnija Regulu (EK) Nr. 1386/2001, 48. pantu (turpmāk tekstā — “Regula Nr. 1408/71” vai “Regula”) (
2
).
2.
Šī tiesību norma attiecas uz apdrošināšanas laikposmiem, kas saskaņā ar attiecīgās valsts pensiju sistēmu ir mazāki par vienu gadu. Regulas Nr. 1408/71 48. panta 2. punktā būtībā noteikts, ka šādi īsi laikposmi jāieskaita apdrošināšanas laikposmos, kuri ir pabeigti atbilstoši citām vienas vai vairāku dalībvalstu sociālā nodrošinājuma sistēmām.
3.
Šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatā esošajā lietā Lielbritānijas pilsonis vairākus gadus strādāja Kopienā (galvenokārt Nīderlandē, taču deviņus mēnešus arī Dānijā), bet tad pārcēlās uz Amerikas Savienotajām Valstīm, kur kopš tā laika viņš dzīvo. Kad viņš Nīderlandes kompetentajai iestādei iesniedza lūgumu par pensijas piešķiršanu, radās jautājums, vai Regulas Nr. 1408/71 48. panta 2. punktā iekļautais noteikums ir jāpiemēro pensijai, kuru pieprasa persona, kuras pastāvīgā dzīvesvieta ir ārpus Kopienas, un kas šajā lietā nozīmētu, ka kompetentajai Nīderlandes iestādei, aprēķinot pieprasīto pensiju, būtu jāņem vērā apdrošināšanas laikposmi, kas pabeigti gan saskaņā ar Nīderlandes, gan Dānijas tiesību aktiem.
I — Atbilstošās tiesību normas
A — Kopienu tiesiskais regulējums
4.
Regulā Nr. 1408/71 ir paredzēti noteikumi sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanas darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, koordinēšanai.
5.
Šīs regulas 2. pantā noteikts:
“Personas, uz kurām attiecas regula
1.   Šī regula attiecas uz darbiniekiem vai pašnodarbinātām personām, un uz studentiem, uz kuriem attiecas vienas vai vairāku dalībvalstu tiesību akti, un kuri ir kādas dalībvalsts pilsoņi, vai kuri ir bezvalstnieki vai bēgļi, kas dzīvo kādā dalībvalstī, kā arī [uz] viņu ģimenes locekļi[em] vai viņus kā apgādniekus zaudējušie ģimenes locekļi [zaudējušajām personām].
[..]”
6.
Šīs regulas 3. panta 1. punktā noteikts:
“Vienāda [Vienlīdzīga] attieksme
1.   Ievērojot šīs regulas īpašos noteikumus, uz personām, [kas dzīvo kādā dalībvalstī (
3
)], uz kuru attiecas šī regula, attiecas tie paši pienākumi un tie paši pabalsti saskaņā ar jebkuras dalībvalsts tiesību aktiem, kas attiecas uz šīs valsts pilsoņiem.”
7.
Regulas 10. pantā noteikts:
“Atteikšanās no noteikumiem par dzīvesvietu — Obligātās apdrošināšanas ietekme uz ieguldījumu atlīdzināšanu
1.   Izņemot gadījumus, kad šajā regulā paredzēts citādi, invaliditātes, vecuma pabalstus vai naudas pabalstus apgādnieka zaudējuma gadījumā, pensijas par nelaimes gadījumu darbā vai arodslimību un apbedīšanas pabalstus, kas iegūti saskaņā ar vienas vai vairāku dalībvalstu tiesību aktiem, nevar nekādā veidā samazināt, pārveidot, apturēt, atsaukt vai konfiscēt tāda iemesla dēļ, ka to saņēmējs dzīvo citā dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā atrodas institūcija, kura ir atbildīga par to maksāšanu.
Šā punkta iepriekšējā daļa attiecas arī uz piešķirtajiem kopsummas pabalstiem, ko izmaksā, ja atkārtoti salaulājas pārdzīvojušais laulātais, kuram bija tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju.
[..]”
8.
Regulas 46. panta 2. punktā paredzēts:
“Ja kādi dalībvalsts tiesību aktos prasīti nosacījumi par tiesībām uz pabalstiem tiek izpildīti, vienīgi piemērojot 45. pantu vai 40. panta 3. punktu, tad piemēro šādus noteikumus:
a)
kompetentā institūcija aprēķina teorētisko pabalsta summu, ko attiecīgā persona varētu pieprasīt, ja tie visi apdrošināšanas un/vai dzīvesvietas laika posmi, kas pabeigti saskaņā ar dalībvalstu tiesību aktiem, kuri attiekušies uz šo darbinieku vai pašnodarbināto personu, būtu pabeigti attiecīgajā valstī saskaņā ar tiesību aktiem, ko tā piemēro pabalsta piešķiršanas dienā. Ja saskaņā ar šiem tiesību aktiem pabalsta summa nav atkarīga no pabeigto laika posmu ilguma, tad šo summu pieņem par teorētisko summu, kas minēta šajā daļā;
[..].”
9.
Regulas 48. pantā paredzēts:
“Apdrošināšanas vai dzīvesvietas laika posmi, kas ir mazāki par gadu
1.   Neatkarīgi no 46. panta 2. punkta dalībvalsts institūcijai nav pienākuma piešķirt pabalstus attiecībā uz laika posmiem, kas pabeigti saskaņā ar tiesību aktiem, kurus tā piemēro, kas ir ņemti vērā, iestājoties riskam, ja:
—
minēto laika posmu ilgums nesasniedz vienu gadu
un
—
ņemot vērā vienīgi šos laika posmus, netiek iegūtas nekādas tiesības uz pabalstiem saistībā ar šiem tiesību aktiem.
2.   Kompetentā institūcija katrā no pārējām attiecīgajām dalībvalstīm ņem vērā 1. punktā minētos laika posmus, lai piemērotu 46. panta 2. punktu, izņemot b) apakšpunktu.
3.   Gadījumā, ja, piemērojot 1. punktu, visas attiecīgo valstu institūcijas tiktu atbrīvotas no to saistībām, pabalstus piešķir vienīgi saskaņā ar tiesību aktiem pēdējā no tām valstīm, kuru nosacījumiem persona atbilst, tā, it kā visi apdrošināšanas un dzīvesvietas laika posmi, kas ir pabeigti un ņemti vērā saskaņā ar 45. panta 1. līdz 4. punktu, būtu pabeigti saskaņā ar šīs valsts tiesību aktiem.”
10.
Regulas (EEK) Nr. 574/72 (
4
) (turpmāk tekstā — “Īstenošanas regula”) 36. panta 3. punktā noteikts šādi:
“Ja pieprasījuma iesniedzējs dzīvo tādā valstī, kas nav dalībvalsts, viņš iesniedz savu pieprasījumu kompetentajai institūcijai dalībvalstī, kuras tiesību subjekts šis darba ņēmējs vai pašnodarbinātā persona bijusi pēdējā laikā.
Pieprasījuma iesniedzējam nosūtot savu pieprasījumu institūcijai dalībvalstī, kuras pilsonis viņš ir, tā pārsūta šo pieprasījumu kompetentajai institūcijai.”
B — Valsts tiesiskais regulējums
1) Nīderlandes tiesību normas
11.
Saskaņā ar Algemene Ouderdomswet (Likums par vecuma pensijas vispārīgo sistēmu, turpmāk tekstā — “AOW”) personām, kas apdrošinātas atbilstoši šim likumam, vecuma pensija tiek izmaksāta no 65 gadu vecuma. Apdrošinātas ir personas, kuras nav sasniegušas 65 gadu vecumu un dzīvo šajā valstī, vai arī nedzīvo tajā, bet maksā algas nodokli par darba algu vai atalgojumu, kas saņemts par Nīderlandē veikto darbu. Vecuma pensija tiek samazināta par 2 % par katru pilnu kalendāro gadu, kurā persona, kura ir tiesīga saņemt pensiju, pēc 15 gadu vecuma un līdz 65 gadu vecumam nav bijusi apdrošināta.
2) Dānijas tiesību normas
12.
Dānijas vecuma pensiju sistēma piedāvā apdrošināšanu personām, kas Dānijā dzīvo vai strādā. Dānijas sistēma līdzīgi kā Nīderlandē ir uzkrājumu sistēma. Saskaņā ar Dānijas tiesību aktu noteikumiem Čakam [Chuck] nav tiesību pieprasīt vecuma pensiju, pamatojoties uz faktu, ka viņš pirms tam ir bijis apdrošināts deviņus mēnešus.
II — Fakti, tiesvedība valsts tiesā un prejudiciālais jautājums
13.
Prasītājs ir dzimis 1935. gada 13. decembrī un ir Lielbritānijas pilsonis. No 1972. gada 1. septembra līdz 1975. gada 1. aprīlim un no 1976. gada 1. janvāra līdz 1977. gada 31. decembrim, t.i., četrus gadus un septiņus mēnešus, viņš dzīvoja un strādāja Nīderlandē. Deviņus mēnešus starp minētajiem laikposmiem prasītājs strādāja Dānijā un maksāja tur sociālās apdrošināšanas iemaksas. Kopš 1978. gada 1. janvāra viņš dzīvo Amerikas Savienotajās Valstīs.
14.
Sasniedzot pensijas vecumu, prasītājs iesniedza Raad van bestuur van de Sociale Verzekeringsbank [Sociālā nodrošinājuma kases direktoru valde] (turpmāk tekstā — “SVB”) pieteikumu par vecuma pensijas piešķiršanu.
15.
Ar 2001. gada 11. septembra lēmumu SVB paziņoja prasītājam, ka, sākot ar 2000. gada decembri saskaņā ar AOW viņam ir tiesības pieprasīt pensiju 10 % apmērā no AOW noteiktās pilna apmēra pensijas. Aprēķinot pensijas apmēru, SVB neņēma vērā Dānijā maksātās sociālās apdrošināšanas iemaksas, jo Čaks tajā brīdī, kad iesniedza pieteikumu pensijai, nedzīvoja Kopienu teritorijā un, pēc SVB domām, tādējādi nevarēja prasīt Regulas 48. panta piemērošanu.
16.
Prasītājam tika arī paziņots, ka, tā kā viņa sieva ir jaunāka par 65 gadiem, tad viņam no 2002. gada decembra ir tiesības uz piemaksu 26 % apmērā no pilna apmēra piemaksas.
17.
Čaks iesniedza sūdzību par šo lēmumu, taču 2002. gada 2. janvārīSVB to noraidīja kā nepamatotu. Čaks cēla prasību Rechtbank Amsterdam [Amsterdamas Apgabaltiesa]. Tajā viņš būtībā apgalvoja, ka, aprēķinot viņa pensiju, SVB ir jāņem vērā laika periods, kad viņš veica iemaksas Dānijas sociālās apdrošināšanas sistēmā, un ka SVB nepamatoti nav piemērojusi Regulas 48. panta 2. punktu, jo fakts, ka viņš nedzīvo Kopienu teritorijā nav šķērslis šīs tiesību normas piemērošanai.
18.
Rechtbank Amsterdam2006. gada 27. jūlijā izlēma apturēt tiesvedību un uzdot Eiropas Kopienu Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai gadījumā, ja darba ņēmējs pensijas vecuma sasniegšanas brīdī dzīvo ārpus Kopienas teritorijas, Regulas 48. pants ir jāpiemēro tādā pašā veidā kā gadījumos, kad attiecīgais darba ņēmējs dzīvo Kopienas teritorijā?”
III — Tiesvedība Tiesā
19.
Tiesa ir saņēmusi apsvērumus no SVB, Komisijas un Grieķijas, Itālijas un Nīderlandes valdībām.
20.
Tiesas sēde notika 2007. gada 27. septembrī.
IV — Lietas dalībnieku galvenie argumenti
21.
Komisija uzskata, ka atbildei būtu jābūt tādai, ka, ja darba ņēmējs dzīvo ārpus Kopienu teritorijas laikā, kad tas sasniedz pensionēšanās vecumu, Regulas 48. pants jāpiemēro tādā pat veidā kā tad, ja darba ņēmējs dzīvo Kopienu teritorijā. Lai piemērotu šo pantu, jautājums par to, vai persona, kura pensionējas, dzīvo Kopienu teritorijā vai ārpus tās, nav izšķirošs.
22.
No Tiesas judikatūras izriet, ka ar Regulu Nr. 1408/71 netiek izveidota vienota sociālā nodrošinājuma sistēma, bet tikai koordinētas valstu sistēmas. Kamēr migrējoši darba ņēmēji, kuri ir apdrošināti dažādās valstu sistēmās, saglabā prasības tiesības pret dažādu valstu sociālā nodrošinājuma iestādēm, Kopienu noteikumi par migrējošo darba ņēmēju sociālo nodrošinājumu nodrošina, ka tiesības tiek atzītas un aizsargātas, tiklīdz tās iegūst tie, kuri šo tiesību aktu izpratnē ir uzskatāmi par migrējošiem darba ņēmējiem.
23.
Tiesas judikatūrā turklāt ir norādīts, ka šo noteikumu piemērošanai svarīgas ir attiecības starp darba ņēmēju un attiecīgo dalībvalsts sociālā nodrošinājuma sistēmu, kurā viņš ir apdrošināts attiecīgajā periodā, un nevis, piemēram, vieta, kurā tiek veikta profesionālā darbība. Komisija uzskata, ka tādējādi attiecības starp darba ņēmēju un dalībvalsts sociālā nodrošinājuma sistēmu ir būtisks Regulas Nr. 1408/71 piemērošanas kritērijs.
24.
Ja piekristu SVB argumentācijai, tad lielā mērā tiktu mazināta Regulā Nr. 1408/71 noteiktā apdrošināšanas laikposmu summēšanas principa efektivitāte.
25.
Tomēr ir skaidrs, ka nevienā no Regulas noteikumiem nav paredzēta sociālo pabalstu eksportējamība uz trešām valstīm. Šis jautājums arī turpmāk tiek regulēts valstu tiesībās.
26.
Grieķijas un Itālijas valdības būtībā piekrīt Komisijai. Grieķijas valdība norāda arī, ka Regulas Nr. 574/72 36. panta 3. punktā noteikts, ka, ja pieprasījuma iesniedzējs dzīvo tādā valstī, kas nav dalībvalsts, viņš iesniedz savu pieprasījumu kompetentajai institūcijai dalībvalstī, kuras tiesību subjekts šis darba ņēmējs bijis pēdējā laikā.
27.
Itālijas valdība norāda, ka Regulas Nr. 1408/71 10. panta 1. punktā, kura mērķis ir saglabāt pabalstus gadījumos, ja persona pārceļas no vienas dalībvalsts uz citu, nav paredzēts, ka tiesības saņemt pabalstu tiek saglabātas tikai tajos gadījumos, ja attiecīgā persona pārceļas no vienas dalībvalsts uz otru, kā arī nav izslēgta iespēja iegūt tiesības saņemt pabalstu, ja pieprasījuma iesniedzējs pensionēšanās brīdī vairs nedzīvo dalībvalstī. Tā atsaucas arī uz Regulas Nr. 1408/71 3. panta grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 647/2005 un ar kuriem atcelta prasība par dzīvesvietu dalībvalsts teritorijā, lai nediskriminējošā veidā gūtu labumu no jebkuras dalībvalsts sociālā nodrošinājuma tiesību aktiem. Turklāt tā norāda, ka Regulas (EK) 883/2004 (
5
), ar kuru aizstāj Regulu Nr. 1408/71 no tās piemērošanas dienas (
6
), 2. panta 1. punktā noteikts, ka “šī regula attiecas uz dalībvalstu piederīgajiem, uz bezvalstniekiem un uz bēgļiem, kas dzīvo dalībvalstī, kuri ir pakļauti vai bijuši pakļauti vienas vai vairāku dalībvalstu tiesību aktiem”.
28.
Nīderlandes valdība, sniedzot argumentu par labu apstiprinošai atbildei uz prejudiciālo jautājumu, norāda, ka, lai veicinātu darba ņēmēju brīvu pārvietošanos, EKL 42. pantā paredzēta sistēma, kura garantē darba ņēmēju tiesības uz sociālo nodrošinājumu, pirmkārt, ar visu apdrošināšanas laikposmu ārpus katras dalībvalsts teritorijas summēšanas sistēmu, kura attiecas uz pabalstu tiesību iegūšanu un saglabāšanu, un, otrkārt, ar pienākumu maksāt pabalstus visā Kopienu teritorijā. Turklāt Regulas Nr. 574/72 36. panta 3. punktā paredzēta kārtība, kādā trešo valstu rezidenti var pieprasīt vecuma un invaliditātes pensijas.
29.
Sniedzot argumentu par labu noliedzošai atbildei, Nīderlandes valdība tomēr norāda, ka Regula Nr. 1408/71 ir veidota, lai veicinātu darba ņēmēju un viņu ģimeņu brīvu pārvietošanos Kopienu teritorijā. Šo viedokli atbalsta arī EKL 42. panta redakcija, kurā ir noteikts, ka Padome paredz tādus pasākumus, kas nodrošina pabalstu izmaksu personām, kuras dzīvo dalībvalstu teritorijā.
30.
Visbeidzot, Nīderlandes valdība uzsver, ka, lai arī vecuma pensija ir jāaprēķina saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 48. panta 2. punktu, tas nenozīmē, ka tā ir eksportējama uz trešām valstīm un izmaksājama tur. Šo jautājumu neregulē Regula Nr. 1408/71, bet tas tiek regulēts tikai atsevišķu valstu līmenī.
31.
SVB, atbildētājs valsts iesniedzējtiesas tiesvedībā, uzskata, ka Tiesai ir jāsniedz noliedzoša atbilde uz prejudiciālo jautājumu.
32.
SVB, pirmkārt, norāda, ka Regula garantē tiesības un priekšrocības tikai tiem darba ņēmējiem, kuri pārvietojas Kopienu teritorijā. No Tiesas judikatūras kā vispārēju noteikumu nevar secināt, ka personas, kuras ietilpst Regulas piemērošanas jomā, automātiski no tās iegūst tiesības.
33.
Turklāt SVB Regulas 48. pants attiecībā uz ārpus Kopienu teritorijas dzīvojošu pensijas pieprasītāju būtu jāpiemēro tikai tad, ja piešķiramie pabalsti būtu eksportējami, pamatojoties uz Regulas 10. pantu. Šķiet, 10. pantā garantēta pensiju eksportējamība tikai uz citu dalībvalsti. Tas nozīmē, ka ar 10. pantu Dānijas iestādēm nav uzlikts pienākums noteikt pensijas eksportējamību ārpus Eiropas Savienības, tādējādi nebūtu loģiski, ja ar Regulas 48. pantu Nīderlandes iestādēm būtu noteikts pienākums ņemt vērā sociālās apdrošināšanas obligātās iemaksas, kuras Čaks veicis deviņu mēnešu laikā Dānijā, un šīm iemaksām tādējādi būtu iedarbība ārpus Kopienu teritorijas. Pašreiz izskatāmajā lietā pensionēšanās tiesības, kas izriet no AOW, Čakam ir tiesības eksportēt uz Amerikas Savienotajām Valstīm, tikai un vienīgi pamatojoties uz Nīderlandes tiesību aktiem.
34.
Tā kā Kopienu tiesību aktos nav paredzēts, ka Dānijas pabalsti būtu jāeksportē, tad a fortiori nav iespējams secināt, ka no Kopienu tiesību aktiem izriet tiesības eksportēt šo pabalstu kopsummu, pamatojoties uz Regulas 48. panta 2. punktu. Šo secinājumu apstiprina Regulas Nr. 883/2004 7. pants (
7
).
V — Vērtējums
35.
Iesniedzējtiesas izskatāmajā prasībā galvenais strīdus jautājums starp pusēm ir, vai saskaņā ar Regulas 48. panta 2. punktu SVB, aprēķinot prasītājam maksājamo pensiju, ir jāņem vērā deviņu mēnešu periods, kurā prasītājs bija apdrošināts Dānijā.
36.
Šajā lietā Regulas 48. panta 2. punkta princips kā tāds netiek apstrīdēts. Regulas 48. pantā regulēts īpašs jautājums par apdrošināšanas laikposmiem, kas saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem ir mazāki par vienu gadu. 48. panta 1. punktā noteikts, ka, ņemot vērā apdrošināšanas laikposma īsumu, institūcijai, kura administrē šo tiesību aktu, nav pienākuma piešķirt pabalstus. Regulas 48. panta 2. punkts nodrošina, ka šādus laikposmus tomēr ņem vērā dalībvalstu institūcijas, kuras aprēķina pensijas. (
8
)
37.
Strīdus jautājums ir, vai šis pants ir piemērojams attiecībā uz darba ņēmēju, kurš brīdī, kad pieprasa pensiju, nedzīvo Kopienā.
38.
Regulas Nr. 1408/71 2. pantā paredzēti divi kumulatīvi kritēriji, kuri ir jāievēro, lai Regula tiktu piemērota attiecībā uz privātpersonu: Kopienas dalībvalsts pilsonība (vai bezvalstnieka vai bēgļa, kas dzīvo kādā dalībvalstī, statuss) un personas piederība dalībvalsts sociālās apdrošināšanas sistēmai.
39.
Tomēr Regulā Nr. 1408/71 nav paredzēti speciāli noteikumi par tās teritoriālo piemērojamību vai noteikumi par tiesisko situāciju attiecībā uz pensionēšanās tiesībām, kuras ieguvis darba ņēmējs, kurš pēc tam pārcēlies uz trešo valsti.
40.
Tiešām, Regulas Nr. 1408/71 10. pantā skaidri aizliegti tā sauktie noteikumi par dzīvesvietu vienīgi tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Kopienu dalībvalstīm. Tomēr tas pats par sevi nenoved pie secinājuma, ka darba ņēmēji brīdī, kad tie pārceļas uz trešo valsti, pārstāj gūt priekšrocības, kas izriet no Regulā noteiktajām tiesībām. Patiesi EKL 299. pantā iekļautā teritoriālās piemērojamības definīcija nenoteic, ka Kopienu tiesību aktiem nav iedarbības ārpus Savienības teritorijas (
9
).
41.
Tādējādi ir jāaplūko vispārējā sistēma un Regulas 48. panta 2. punkta mērķis, lai noteiktu, vai prasītāja dzīves vieta pensijas pieteikuma iesniegšanas brīdī ir svarīga, lai varētu piemērot īsu apdrošināšanas laikposmu summēšanas principu, kā noteikts Regulas 48. panta 2. punktā.
42.
Vispirms ir jānorāda uz faktu, ka Regulas Nr. 1408/71 Īstenošanas regulā ir ietverts noteikums, kurā ir noteikta kompetentā sociālā nodrošinājuma iestāde, kas izskata trešo valstu iedzīvotāju prasības. Tas, šķiet, norāda, ka Regulu Nr. 1408/71 ir paredzēts piemērot prasītājiem, kuri nedzīvo Kopienā pieteikuma iesniegšanas brīdī.
43.
Attiecībā uz Regulas Nr. 1408/71 48. panta 2. punktu Tiesa konsekventi ir spriedusi, ka EKL 42. panta īstenošanai pieņemto regulu mērķis ir iespējami plašākas migrējošu darba ņēmēju pārvietošanās brīvības kopējā tirgū veicināšana un ka tās ir jāinterpretē atbilstoši šim mērķim (
10
).
44.
Ar Regulu Nr. 1408/71 ir lūkots sasniegt šo mērķi, novēršot iespējamās negatīvās sekas, kas darba ņēmēju pārvietošanās brīvības izmatošanas rezultātā varētu rasties darba ņēmējiem un viņu ģimenēm, saņemot sociālā nodrošinājuma pabalstus. Saistībā ar tiesībām uz pensiju Regula ir veidota tā, lai apvienotu migrējoša darba ņēmēja darba stāžu attiecībā uz iemaksām dažādās sociālā nodrošinājuma sistēmās, tādējādi nodrošinot darba ņēmējiem tiesisko paļāvību, ka tie saglabās tiesības uz pensiju, kuras izriet no to iemaksām pensiju sistēmā, tādā pat veidā kā darba ņēmējs, kurš nebūs izmantojis savas tiesības uz brīvu pārvietošanos Kopienas ietvaros (
11
).
45.
Regulas Nr. 1408/71 48. pantā vēl precīzāk noteikta apdrošināšanas laikposmu, kuri saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem ir īsāki par vienu gadu, summēšana ar apdrošināšanas laikposmiem, kuri pabeigti citā dalībvalstī. Ja īsie apdrošināšanas laikposmi, kuri pabeigti saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem, nebūtu jāņem vērā, aprēķinot pensiju pensionēšanās vecumā, tad šis zaudējums varētu ietekmēt darba ņēmēja lēmumu izmantot savas tiesības uz brīvu pārvietošanos Kopienā, jo darba ņēmējs brīdī, kad tas izlemj pārcelties uz citu dalībvalsti, nepārprotami nav spējīgs paredzēt, cik ilgi viņš tur strādās un vai viņš tādā veidā iegūs tiesības uz pensiju saskaņā ar piemērojamajiem valsts tiesību aktiem. Tādēļ Regulas 48. pants nodrošina, ka šādi laikposmi tiek summēti ar apdrošināšanas laikposmiem, kuri pabeigti saskaņā ar vienas vai vairāku dalībvalstu tiesību aktiem, un tie dod tiesības uz pensijas maksājumu pat tad, ja, pamatojoties tikai uz valsts tiesību aktiem, no šādiem īsiem apdrošināšanas laikposmiem neizriet autonomas tiesības uz vecuma pensijas saņemšanu.
46.
Čaka lietā ir skaidrs, ka viņa pārcelšanās no Nīderlandes uz [Amerikas] Savienotajām Valstīm nekādā veidā nav saistīta ar darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Kopienu teritorijā. Tomēr šī saikne izriet no fakta, ka viņš pirms tam, brīdī, kad kā Lielbritānijas pilsonis strādāja Nīderlandē, pēc tam pārcēlās uz Dāniju, lai tur strādātu deviņus mēnešus un pēc tam atgrieztos atpakaļ Nīderlandē, izmantoja savas tiesības uz brīvu pārvietošanos Kopienas ietvaros. Šie ir tieši tādi apstākļi, kuros ar Regulu Nr. 1408/71 lūkots nodrošināt, lai darba ņēmēju sociālā nodrošinājuma tiesības netiktu negatīvi ietekmētas, izmantojot tiesības uz brīvu pārvietošanos.
47.
Kopienu pilsonis, pieņemot lēmumu par to, vai doties un strādāt īsu laika periodu citā dalībvalstī, patiešām nevar paredzēt, kur viņš dzīvos pensionēšanās brīdī. Tādējādi, ja šādi īsi nodarbinātības periodi attiecīgajā dalībvalstī kā Čaka deviņu mēnešu uzturēšanās Dānijā netiktu ņemti vērā, aprēķinot pensiju pensionēšanās vecumā, un tas būtu atkarīgs no tā, vai darba ņēmējs dzīvo Kopienā brīdī, kad pieprasa pensiju, tad šāda nedrošība varētu ietekmēt darba ņēmēja, kurš strādā Kopienā, lēmumu izmantot savas tiesības brīvi pārvietoties Kopienā tā darba gaitu agrākajos posmos. Šāds iznākums būtu pretējs Regulas Nr. 1408/71 mērķim, jo tas varētu atturēt darba ņēmējus izmantot savas tiesības uz brīvu pārvietošanos Kopienas ietvaros.
48.
No iepriekš minētā izriet, ka Regulas Nr. 1408/71 48. pants, ņemot vērā ar to sasniedzamo mērķi, būtu jāpiemēro tādām situācijām kā Čaka situācija.
49.
Šo secinājumu apstiprina Regulas Nr. 1408/71 pamatā esošo principu analīze. Kopienu tiesību aktos paredzēta nevis tādu pasākumu veikšana, ar kuriem tiktu saskaņoti dalībvalstu tiesību akti, bet gan koordinētas valstu sociālā nodrošinājuma sistēmas (
12
). Šīs koordinēšanas pamatprincips ir tāds, ka dažādu valstu pensiju sistēmās veiktās iemaksas atzīst citas dalībvalstis un ar šādām iemaksām iegūtās tiesības tiek saglabātas līdz pensionēšanās brīdim. Lai arī Regulā Nr. 1408/71 nav iekļauta norma, kurā skaidri būtu paredzēts šis princips par iegūto tiesību saglabāšanu, tomēr gan apdrošināšanas laikposmu summēšanas princips, gan princips par atteikšanos no noteikumiem par dzīvesvietu faktiski ir līdzekļi, kuri nodrošina šī principa pilnīgu ievērošanu (
13
).
50.
Tiesa šo principu ir piemērojusi konsekventi. Tas, piemēram, ir redzams spriedumā lietā Belbouab (
14
), kurā Tiesa, pamatojoties uz tiesiskās paļāvības principu, pauda viedokli, ka fakts, ka prasītājs pensijas pieprasīšanas brīdī bija trešās valsts pilsonis, nekavē pensijas aprēķināšanai piemērot Regulu Nr. 1408/71. Taču bija jāņem vērā fakts, ka darba tiesisko attiecību un apdrošināšanas laikā darba ņēmējs atbilda diviem Regulas Nr. 1408/71 2. pantā noteiktiem kritērijiem, un it īpaši, kas šajā lietā bija svarīgi, viņš bija Kopienu pilsonis. Tiesa uzskatīja, ka, aprēķinot prasītāja pensiju, nav svarīgi, ka viņš vēlāk ir mainījis savu pilsonību un kļuvis par trešās valsts pilsoni. Ja vien prasītājs šajā laikā ir izpildījis divus Regulas piemērošanas nosacījumus, viņš ir ieguvis tiesības uz to, lai pensija tiktu aprēķināta saskaņā ar Regulu (
15
), un šīs tiesības nevar ietekmēt vēlākas izmaiņas pilsonībā.
51.
Tiesa šo pamatojumu nesen piemēroja spriedumā lietā Buhari Haji (
16
), taču prasītājam nelabvēlīgā veidā. Brīdī, kad pastāvēja darba tiesiskās attiecības un kad saskaņā ar Beļģijas tiesību aktiem tika veiktas iemaksas sociālā nodrošinājuma sistēmā, prasītājs bija Apvienotās Karalistes pilsonis (
17
), kura tad vēl nebija Kopienu dalībvalsts. Tādējādi viņš šajā laika periodā neatbilda kritērijiem, ka viņam jābūt dalībvalsts pilsonim un jābūt piederīgam dalībvalsts sociālā nodrošinājuma sistēmai. Tādējādi šādā situācijā Regula Nr. 1408/71 nebija piemērojama.
52.
No tā izriet, ka, lai noteiktu, vai privātpersona var gūt labumu no Regulas Nr. 1408/71 normām, it īpaši no tādiem aprēķināšanas noteikumiem kā 48. panta 2. punkts, pietiek ar to, ka tā atbilst 2. pantā uzskaitītajiem nosacījumiem. Tiesiskās paļāvības princips paredz, ka šie nosacījumi jāizvērtē, tieši atsaucoties uz periodiem, kuros attiecīgais darbinieks veicis savus darba pienākumus (
18
). Šī principa viendabīga piemērošana nozīmē arī, ka vēlāk iestājušies apstākļi, tādi kā dzīvesvieta pensijas pieteikuma iesniegšanas brīdī, nevar ietekmēt prasītāja tiesības uz pensijas aprēķināšanu saskaņā ar Regulā Nr. 1408/71 ietvertajiem aprēķināšanas noteikumiem un it īpaši — Regulas 48. panta 2. punktu (
19
).
53.
Pašreiz izskatāmajā lietā Čaks vienmēr ir bijis Lielbritānijas pilsonis un kā darba ņēmējs ir bijis apdrošināts Nīderlandes un Dānijas sociālā nodrošinājuma sistēmās. Tādējādi viņš atbilst Regulas Nr. 1408/71 piemērošanas nosacījumiem tiktāl, ciktāl tas attiecas uz viņa veiktajām iemaksām Kopienas dalībvalstu sociālā nodrošinājuma sistēmās.
54.
Manuprāt, no tā izriet, ka neatbilstoši sistēmai un Regulas mērķim būtu noteikt, ka pensijas aprēķina veikšana saskaņā ar Regulas 48. panta 2. punktu ir pakļauta nosacījumam, ka prasītājs pieteikuma iesniegšanas brīdī dzīvo Kopienu teritorijā.
55.
Tomēr šis secinājums ir jānošķir no jautājuma, vai ir iespējams saņemt pensiju maksājumus, kas trešā valstī aprēķināti saskaņā ar Regulas 48. panta 2. punktu. Ņemot vērā SVB un Nīderlandes valdības iesniegtos apsvērumus, un, lai iesniedzējtiesai sniegtu noderīgu atbildi uz uzdoto jautājumu, šķiet, veicamas šādas piezīmes par šo jautājumu.
56.
Lai arī Regulas 10. pantā noteiktas tiesības saņemt pensiju, kas izmaksājama jebkurā dalībvalstī, ne Regulā, ne arī Kopienu tiesību aktos vispārīgi nav paredzēts noteikums, saskaņā ar kuru dalībvalstīm būtu pienākums izmaksāt pensiju trešā valstī. No tā izriet, ka, pamatojoties uz Regulas normām, Čakam nav tiesību pieprasīt, lai pensija tiktu pārskaitīta uz bankas kontu [Amerikas] Savienotajās Valstīs (
20
).
57.
Tādējādi pensijas izmaksāšana trešā valstī ir pakļauta tās dalībvalsts tiesību aktu noteikumiem, kurā atrodas kompetentā iestāde, kurai jāizmaksā pensija. Praktiski tas nozīmē, ka iespējamība, ka pensija tiks izmaksāta trešā valstī, un praktiskas šāda maksājuma izvēles iespējas ir atkarīgas no tās dalībvalsts, kuras kompetencē ir pensijas izmaksāšana, tiesību aktu noteikumiem. Šos valsts tiesību aktus var ietekmēt divpusējās konvencijas par sociālo nodrošinājumu, kuras dalībvalstis ir individuāli noslēgušas ar vairākām trešām valstīm. Šādās konvencijās vairāku citu lietu starpā parasti paredzēta iespēja, ka pensija tiek tieši izmaksāta attiecīgajā trešā valstī.
58.
No lietas materiāliem izriet, ka Nīderlande un [Amerikas] Savienotās Valstis ir noslēgušas divpusēju konvenciju saistībā ar tiesībām uz pensiju. Apdrošināšanas laikposmu savstarpējās atzīšanas princips un princips par vienlīdzīgu nediskriminējošu attieksmi pret apdrošināšanas laikposmiem, kuri pabeigti saskaņā ar otras līgumslēdzējas valsts tiesību aktiem (
21
), kuri abi ir iekļauti Regulā Nr. 1408/71, noteic, ka šādas konvencijas noteikumi, kas piemērojami tiesībām uz pensiju, kuras izriet no pensiju laikposmiem, kuri pabeigti saskaņā ar dalībvalsts, kura noslēgusi divpusējo konvenciju ar trešo valsti, tiesību aktiem, ir jāpiemēro vienādi arī tām tiesībām uz pensiju, kuras izriet no pensiju laikposmiem, kuri pabeigti saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem (
22
). Tādējādi nevar piekrist no SVB apsvērumiem izrietošajai nostājai, ka divpusēja līguma piemērošanas priekšrocības ir attiecināmas tikai un vienīgi uz tām tiesībām uz pensiju, kuras iegūtas saskaņā ar Nīderlandes tiesību aktiem.
59.
Tādējādi, ja pastāv divpusējas konvencijas noteikums, saskaņā ar kuru pensija, kas noteikta, pamatojoties uz Nīderlandes tiesību aktiem, var tikt izmaksāta [Amerikas] Savienotajās Valstīs, tad Čakam ir tiesības saņemt pensijas, kura aprēķināta saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71, tostarp 48. panta 2. punkta, noteikumiem, maksājumus [Amerikas] Savienotajās Valstīs atbilstoši attiecīgās divpusējas konvencijas noteikumiem.
60.
Manuprāt, no iepriekš minētā izriet, ka Regulas Nr. 1408/71 48. panta piemērošana Čaka pensijas aprēķināšanai nav atkarīga no nosacījuma, ka prasītājam jādzīvo Kopienu teritorijā brīdī, kad tas iesniedz pieteikumu pensijas izmaksai.
VI — Secinājumi
61.
Ņemot vērā iepriekš minēto, es uzskatu, ka atbildei uz Tiesai uzdoto jautājumu ir jābūt šādai:
Gadījumā, ja darba ņēmējs pensijas vecuma sasniegšanas brīdī dzīvo ārpus Kopienu teritorijas, Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, kura grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 5. jūnija Regulu (EK) Nr. 1386/2001, 48. pants ir jāpiemēro tādā pašā veidā kā gadījumos, kad attiecīgais darba ņēmējs dzīvo Kopienu teritorijā.
(
1
)	Oriģinālvaloda — angļu.
(
2
)	OV L 149, 2. lpp. Pēdējo reizi grozījumi izdarīti inter alia ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 13. aprīļa Regulu (EK) Nr. 647/2005, ar ko groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma shēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenes locekļiem, kas pārvietojas Kopienā, un Padomes Regulu (EEK) Nr. 574/72, ar kuru nosaka izpildes kārtību Regulai (EEK) Nr. 1408/71 (OV L 117, 1. lpp.).
(
3
)	Atcelts ar Regulu Nr. 647/2005.
(
4
)	Padomes 1972. gada 21. marta Regula (EEK) Nr. 574/72, ar kuru nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 74, 1. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97 (OV 1997, L 28, 1. lpp.).
(
5
)	Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV L 166, 1. lpp.).
(
6
)	Saskaņā ar Regulas Nr. 883/2004 91. pantu šī regula nav piemērojama līdz brīdim, kamēr spēkā nav stājusies īstenošanas regula, kura vēl nav pieņemta (Komisijas priekšlikumus šajā sakarā skat. COM (2006) 0016, galīgā redakcija).
(
7
)	Būtībā šajā normā atkārtots Regulas Nr. 1408/71 10. panta 1. punkts.
(
8
)	Skat. šajā sakarā 1982. gada 18. februāra spriedumu lietā 55/81 Vermaut (Recueil, 649. lpp.). Šajā lietā Tiesa nosprieda, ka valsts institūcijai, kura ir atbildīga par vecuma pensijām, ir jāņem vērā apdrošināšanas laikposmi, kuri mazāki par vienu gadu un kuros darba ņēmējs ir bijis apdrošināts saskaņā ar tiesību aktiem. Būtībā šādi laikposmi tiek ieskaitīti apdrošināšanas laikposmos, kas pabeigti atbilstoši citām vienas vai vairāku dalībvalstu sociālā nodrošinājuma sistēmām un kuri rada autonomas tiesības pieprasīt pensiju saskaņā ar šiem valsts tiesību aktiem.
(
9
)	Skat., piemēram, 1996. gada 30. aprīļa spriedumu lietā C-214/94 Boukhalfa (Recueil, I-2253. lpp., 14. punkts).
(
10
)	Kopš tās pirmā sprieduma šajā jomā Tiesa sākotnējos Kopienu tiesību aktus sociālā nodrošinājuma jomā konsekventi ir piemērojusi šajā plašākajā kontekstā. Skat., piemēram, 1964. gada 19. marta spriedumu lietā 75/63 Unger (Recueil, 347. lpp.), 1964. gada 9. jūnija spriedumu lietā 92/63 Nonnenmacher (Recueil, 557. lpp.) un 1967. gada 5. jūlija spriedumu lietā 1/67 Ciechelski (Recueil, 235. lpp.).
(
11
)	Skat. Prodromos Mavridis, La sécurité sociale à l’épreuve de l’intégration européenne, Bruylant, 2003, 500. lpp.
(
12
)	Dalībvalstis saglabā tiesības noteikt sociālo pabalstu veidus un to piešķiršanas nosacījumus, savukārt Kopienu tiesību aktos paredzēti noteikti noteikumi un principi, tādējādi nodrošinot, ka dažādu valstu noteikumu piemērošana nelabvēlīgi neietekmē personas, kuras izmanto tiesības uz brīvu pārvietošanos Kopienas ietvaros.
(
13
)	Skat. Prodromos Mavridis, minēts 11. zemsvītras piezīmē, 524. lpp.
(
14
)	1978. gada 12. oktobra spriedums lietā 10/78 (Recueil, 1915. lpp.).
(
15
)	Skat. spriedumu lietā Belbouab, minēts 14. zemsvītras piezīmē, 8. punkts.
(
16
)	1990. gada 14. novembra spriedums lietā C-105/89 (Recueil, I-4211. lpp.).
(
17
)	Prasītājs, kurš bija dzimis Nigērijā, bija Lielbritānijas pilsonis līdz brīdim, kad Nigērija ieguva neatkarību 1960. gadā — trīspadsmit gadus pirms Apvienotās Karalistes pievienošanās ES, un kad viņš kļuva par Nigērijas pilsoni. Kopš 1937. gada viņš dzīvoja un strādāja Beļģijas Kongo un veica iemaksas Beļģijas pensiju sistēmā līdz brīdim, kad šī teritorija 1960. gada 1. jūlijā ieguva neatkarību.
(
18
)	Skat. šajā sakarā spriedumu lietā Belbouab, minēts 14. zemsvītras piezīmē, 7. punkts.
(
19
)	Šajā sakarā var norādīt, ka kopš sprieduma lietā Belbouab (minēts 14. zemsvītras piezīmē) pieņemšanas daudz skaidrāks ir kļuvis tas, ka Regulā Nr. 1408/71 ievērotā pieeja ir atšķirīga no starptautiskos līgumos par sociālo nodrošinājumu ievērotās pieejas, saskaņā ar kuru sociālo pabalstu piešķiršanas nosacījumiem ir jābūt izpildītiem laikā, kad iestājas apstāklis, kas dod tiesības saņemt maksājumus, t.i., saistībā ar tiesībām uz pensiju — pensionēšanās vecums vai pensijas pieprasīšanas datums. (Skat. Ph. Gosseries, “Europe sociale — La libre circulation des travailleurs et les règlements CEE Nos 1408/71 et 1612/68: champ d’application matériel et personnel — règle de l’égalité de traitement”, Journal des Tribunaux du travail, 1993, Nr. 560, 273.–274. lpp.).
(
20
)	Skat. šajā sakarā ģenerāladvokāta Mišo [Mischo] secinājumus lietā Buhari Haji (minēta 16. zemsvītras piezīmē), 11. punkts. Ģenerāladvokāts Mišo pauž viedokli, ka pat tad, ja prasītājs būtu bijis Kopienu dalībvalsts pilsonis, viņš nevarētu pamatoties uz Regulas Nr. 1408/71 10. panta 1. punktu un prasīt valsts pensiju iestādei pārskaitīt pensiju uz finanšu iestādes, kura atrodas Zairā vai Nigērijā, kontu.
(
21
)	Šajā sakarā ir svarīgi atgādināt, ka, lai arī pensiju iestādēm ir savstarpēji jāatzīst apdrošināšanas laikposmi, tas nenozīmē, ka tie tiek pārvērsti par otras valsts apdrošināšanas laikposmiem.
(
22
)	Skat. šajā sakarā 2002. gada 15. janvāra spriedumu lietā C-55/00 Gottardo (Recueil, I-413. lpp.). Šajā lietā divpusējs līgums par sociālo nodrošinājumu, kas noslēgts starp dalībvalsti un trešo valsti, ļāva saistībā ar šīs dalībvalsts pilsoņiem ņemt vērā apdrošināšanas laikposmus trešā valstī, lai aprēķinātu vecuma pensiju. Tiesa nosprieda, ka, pildot saistības, kas uzņemtas šādos starptautiskos līgumos, dalībvalstīm ir jāievēro tām saskaņā ar Kopienu tiesībām uzliktās saistības. No sprieduma šajā lietā izrietēja, ka šīs dalībvalsts sociālā nodrošinājuma iestādei citas dalībvalsts pilsoņiem ir jāpiešķir tādas pat priekšrocības, kādas saskaņā ar divpusējo sociālā nodrošinājuma līgumu noteiktas tās pilsoņiem.