Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT]
SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 26. martā (1)
Lietas C‑531/24 un C‑895/24
An Taisce - The National Trust for Ireland u.c.
(High Court (Augstā tiesa, Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Vide – Direktīva 91/676/EEK – Ūdeņu aizsardzība pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti – Rīcības programma attiecībā uz īpaši jutīgām zonām – Atkāpes piešķiršana par slāpekļa, kas iegūts no kūtsmēsliem un pārsniedz maksimālo paredzēto daudzumu, iestrādāšanu zemē – Direktīva 2000/60/EK – Sistēmas izveidošana Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā – Pasākumu programma – Direktīva 92/43/EEK – Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība – Ietekmes uz Natura 2000 teritorijām novērtējums, ņemot vērā to aizsardzības mērķus – Direktīva 2001/42/EK – Noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējums – Monitoringa pasākumi – Materiālās vērtības – Alternatīvas
Satura rādītājs
I.
Ievads
II.
Atbilstošās tiesību normas
A.
Savienības tiesības
1.
Nitrātu direktīva
2.
Komisijas atļauja
3.
Dzīvotņu direktīva
4.
Ūdens pamatdirektīva
5.
SIVN direktīva
B.
Īrijas tiesības
III.
Fakti un lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu
IV.
Juridiskā analīze
A.
Novērtējums saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvu
1.
Rīcības programma saskaņā ar Nitrātu direktīvu Ūdens pamatdirektīvas regulējuma sistēmā
2.
Nitrātu direktīvā paredzēto rīcības programmu pārskatīšana atbilstoši Ūdens pamatdirektīvai
3.
Komisijas piešķirtā atkāpe
4.
Starpsecinājums
B.
Ietekmes uz Natura 2000 teritorijām novērtējums
1.
Pienākums veikt ietekmes novērtējumu
2.
Ietekmes novērtējuma priekšmets
3.
Starpsecinājums
C.
Stratēģiskais ietekmes uz vides novērtējums
1.
Pirmais līdz ceturtais jautājums lietā C531/24
2.
Septītais jautājums lietā C531/24 – monitoringa pasākumi vides pārskatā
a)
SIVN direktīvas 10. pantā izvirzītajām prasībām atbilstošu monitoringa pasākumu izklāsts
b)
Informācijas par monitoringa pasākumiem precizitāte
c)
Reakcija uz neparedzētu nelabvēlīgu ietekmi uz vidi
3.
Astotais jautājums lietā C531/24 un pirmais jautājums lietā C895/24 – materiālās vērtības
4.
Otrais jautājums lietā C895/24 – alternatīvu pārbaude vides pārskatā
D.
Devītais jautājums lietā C531/24 – ietekme uz Komisijas atļauju iestrādāt zemē palielinātu nitrātu daudzumu
E.
Seku saglabāšana spēkā
V.
Secinājumi
I.      Ievads
1.        Kādas prasības izriet no Nitrātu direktīvas (2) mijiedarbības ar Dzīvotņu direktīvu (3), Ūdens pamatdirektīvu (4) un SIVN direktīvu (SIVN ir saīsinājums no “stratēģiskais ietekmes uz vidi novērtējums”) (5), ja Komisija pēc dalībvalsts lūguma piešķir atkāpi, kas ļauj lauksaimniecības zemē iestrādāt vairāk kūtsmēslu, nekā tas ir paredzēts Nitrātu direktīvā? Par to ir runa abos šajos High Court (Augstā tiesa, Īrija) lūgumos sniegt prejudiciālu nolēmumu.
2.        Šo lūgumu mērķis ir precizēt Dzīvotņu direktīvā, Ūdens pamatdirektīvā un SIVN direktīvā izvirzītās prasības attiecībā uz vides novērtējumu šādai atkāpei, kas paredzēta Īrijas rīcības programmā nitrātu emisiju regulēšanai lauksaimniecībā. Turklāt High Court (Augstā tiesa)
jautā, vai atbilde uz jautājumiem par vides novērtējumu liek apšaubīt Komisijas piešķirtās atkāpes atļaujas (6) spēkā esību.
II.    Atbilstošās tiesību normas
A.      Savienības tiesības
1.      Nitrātu direktīva
3.        Nitrātu direktīvas 1. pantā ir definēti tās mērķi:
“Šīs direktīvas mērķis ir:
–        samazināt ūdens piesārņojumu, ko rada vai izraisa lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti, un
–        novērst turpmāku šādu piesārņojumu.”
4.        Nitrātu direktīvas 2. panta j) punktā ir definēts, kas jāuzskata par piesārņojumu:
“lauksaimnieciskas izcelsmes slāpekļa savienojumu tieša vai netieša izplūde ūdens vidē, kuras dēļ tiek apdraudēta cilvēku veselība, tiek kaitēts dzīvajiem resursiem un ūdens ekosistēmām, ainavai vai citiem likumīgiem ūdens izmantošanas veidiem”.
5.        Saskaņā ar Nitrātu direktīvas 3. pantu dalībvalstis kā jutīgas zonas nosaka konkrētas zemes platības tās teritorijā, kurās ir pārmērīgs slāpekļa piesārņojums, ja pastāv šāda piesārņojuma risks, vai kuras to varētu veicināt, nonākot ūdenim šādās zemes platībās.
6.        5. pantā ir paredzēts, ka dalībvalstis izveido rīcības programmas attiecībā uz jutīgām zonām vai uz visu to teritoriju:
“1.      Divu gadu laikā pēc 3. panta 2. punktā minētās jūtīgo zonu saraksta sākotnējās pieņemšanas vai viena gada laikā pēc katras 3. panta 4. punktā minētās saraksta papildināšanas 1. pantā noteikto mērķu īstenošanai dalībvalstis izveido rīcības programmas attiecībā uz noteiktajām īpaši jūtīgajām zonām.
2.      Rīcības programma var attiekties uz visām īpaši jūtīgajām zonām dalībvalsts teritorijā vai, ja dalībvalsts uzskata par vajadzīgu, dažādām īpaši jūtīgajām zonām vai to daļām var izveidot dažādas programmas.
3.      Rīcības programmās ņem vērā:
a)      pieejamos zinātniskos un tehniskos datus, galvenokārt par attiecīgo lauksaimnieciskas izcelsmes un citas izcelsmes slāpekļa piesārņojumu;
b)      vides apstākļus attiecīgās dalībvalsts attiecīgajos reģionos.
4.      Rīcības programmas īsteno četru gadu laikā pēc to izveidošanas, un tās veido šādi obligāti pasākumi:
a)      III pielikumā uzskaitītie pasākumi;
b)      pasākumi, ko dalībvalstis ir noteikušas labas lauksaimniecības prakses kodeksā(-os), kas izveidots(-i) saskaņā ar 4. pantu, izņemot tos, kurus aizstāj III pielikumā uzskaitītie pasākumi.
5.      Bez tam saskaņā ar rīcības programmām dalībvalstis veic tādus papildu pasākumus vai pastiprinātas darbības, kādas uzskata par vajadzīgām, ja sākumā vai atbilstīgi pieredzei, kas gūta rīcības programmu īstenošanā, izrādās, ka 4. punktā minētie pasākumi nebūs pietiekami 1. pantā noteikto mērķu sasniegšanai. Izvēloties šos pasākumus vai darbības, dalībvalstis ņem vērā to efektivitāti un izmaksas attiecībā pret citiem iespējamiem aizsargpasākumiem.”
7.        Rīcības programmu nepieciešamais saturs izriet no labas lauksaimniecības prakses prasībām saskaņā ar Nitrātu direktīvas 4. pantu, kā arī no III pielikumā paredzētajām īpašajām prasībām. Ja šie pasākumi nav pietiekami, lai novērstu nitrātu piesārņojumu, dalībvalstij saskaņā ar 5. panta 5. punktu ir jāparedz plašāki pasākumi.
8.        Nitrātu direktīvas III pielikuma 2. punktā ir precizēti pasākumi, kas dalībvalstīm jāiekļauj to rīcības programmās attiecībā uz zemē iestrādāto kūtsmēslu daudzumu:
“Šie pasākumi nodrošina, ka zemē iestrādāto kūtsmēslu daudzums gadā attiecībā uz katru lauku saimniecības vai ganāmpulka vienību, ieskaitot pašus dzīvniekus, nepārsniedz noteikto daudzumu uz hektāru.
Noteiktais daudzums uz hektāru ir mēslošanas līdzekļu daudzums, kas satur 170 kg N. Tomēr:
a)      [..]
b)      pirmo četru gadu rīcības programmas laikā un pēc tās dalībvalstis var noteikt daudzumus, kas atšķiras no iepriekš minētajiem. Šie daudzumi jānosaka tā, lai neskartu 1. pantā noteikto mērķu sasniegšanu, un tie jāpamato ar tādiem objektīviem kritērijiem kā, piemēram:
– ilgi veģetācijas periodi,
– kultūras ar lielu slāpekļa patēriņu,
– liels tīro nokrišņu daudzums īpaši jutīgajā zonā,
– augsnes ar īpaši lielu denitrifikācijas spēju.
Ja kāda dalībvalsts atļauj atšķirīgu daudzumu saskaņā ar b) apakšpunktu, tā par to informē Komisiju, kas izskata tās pamatojumu saskaņā ar 9. pantā noteikto procedūru.”
2.      Komisijas atļauja
9.        Komisija attiecīgo atļauju Īstenošanas lēmuma (ES) 2022/696 17. un 23. apsvērumā paskaidroja šādi:
“(17) Ņemot vērā 11. līdz 13. apsvērumā minētos datus, šajā lēmumā būtu jānosaka stingrāki nosacījumi nekā Īstenošanas lēmumā (ES) 2018/209. Noteiktajiem nosacījumiem un monitoringa un kontroles sistēmām vajadzētu būt pietiekamiem, lai nodrošinātu, ka šī atkāpe ir saskanīga ar Ūdens pamatdirektīvas juridiski saistošajiem mērķrādītājiem [..].
[..]
(23)      Šajā lēmumā paredzētā atkāpe neskar Īrijas pienākumu piemērot [Dzīvotņu direktīvu], arī [Eiropas Savienības Tiesas 2018. gada 7. novembra spriedumu
lietā Coöperatie Mobilisation for the Environment u.c.
(C‑293/17 un C‑294/17, EU:C:2018:882)], it sevišķi par minētās direktīvas 6. panta 3. punkta interpretāciju.”
10.      Ar Īstenošanas lēmuma (ES) 2022/696 1. pantu ir atļauta mēslošana, kas pārsniedz 170 kg slāpekļa uz hektāru gadā, ievērojot 4.–12. pantā izklāstītos nosacījumus.
11.      Saskaņā ar Īstenošanas lēmuma (ES) 2022/696 4. pantu zālkopjiem, kuri vēlas izmantot atkāpi, ik gadu jāiesniedz atļaujas pieteikums. Tā 5. pantā ir atļauta kūtsmēslu izkliedēšana zemē līdz 250 kg slāpekļa uz hektāru gadā, un tajā ir minēti citi nosacījumi.
3.      Dzīvotņu direktīva
12.      Dzīvotņu direktīvas 6. panta 2.–4. punktā ir reglamentēta Natura 2000
teritoriju aizsardzība:
“2.      Dalībvalstis veic attiecīgus pasākumus, lai īpaši aizsargājamās dabas teritorijās novērstu dabisko dzīvotņu un sugu dzīvotņu noplicināšanos, kā arī lai novērstu traucējumu, kas skar sugas, kuru dēļ noteikta attiecīgā teritorija, ja šāds traucējums varētu būt nozīmīgs attiecībā uz šīs direktīvas mērķiem.
3.      Visos plānos vai projektos, kas nav tieši saistīti ar konkrēto teritoriju vai nav vajadzīgi tās apsaimniekošanai, bet kas atsevišķi vai kopā ar citiem plāniem vai projektiem varētu būtiski ietekmēt minēto teritoriju, attiecīgi izvērtē ietekmi uz šo teritoriju, ievērojot tās aizsardzības mērķus. Ņemot vērā novērtējuma atzinumus par ietekmi uz minēto teritoriju, un saskaņā ar 4. panta noteikumiem, kompetentā valsts iestāde piekrīt plāna vai projekta īstenošanai tikai tad, ja tā ir pārliecinājusies, ka netiks izjaukta attiecīgās teritorijas viengabalainība, un vajadzības gadījumā noskaidrojusi plašas sabiedrības viedokli.
4.      Ja, neņemot vērā negatīvu vērtējumu saistībā ar ietekmi uz teritoriju, alternatīvu risinājumu trūkuma dēļ plāns vai projekts tomēr ir jāīsteno sevišķi svarīgu sabiedrības interešu labā, kas ietver arī sociāla un ekonomiska rakstura intereses, tad dalībvalsts veic visus vajadzīgos kompensācijas pasākumus, lai nodrošinātu Natura 2000
tīkla kopējās vienotības aizsardzību. Dalībvalsts informē Komisiju par pieņemtajiem kompensācijas pasākumiem.
[..]”
4.      Ūdens pamatdirektīva
13.      Ūdens pamatdirektīvas 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) un ii) punktā attiecībā uz virszemes ūdeņiem ir noteikts pasliktināšanās aizliegums un uzlabošanas pienākums. Aizsargājamām teritorijām piemērojamais īpašais režīms ir paredzēts c) apakšpunktā:
“1. Ieviešot praksē pasākumu programmas, kas precizētas upju baseinu apsaimniekošanas plānos:
a)      attiecībā uz virszemes ūdeņiem
i)      dalībvalstis īsteno vajadzīgos pasākumus, lai novērstu visu virszemes ūdens objektu stāvokļa pasliktināšanos, ievērojot 6. un 7. punktu un neierobežojot 8. punktu;
ii)      dalībvalstis aizsargā, stiprina un atjauno visus mākslīgus un stipri pārveidotos ūdens objektus, nolūkā panākt labu ekoloģisko potenciālu un labus virszemes ūdeņu ķīmiskos rādītājus vēlākais 15 gadus pēc šīs direktīvas spēkā stāšanās dienas, saskaņā ar V pielikumā paredzētajiem noteikumiem, ievērojot saskaņā ar 4. punktu noteiktos pagarinājumus un ievērojot 5., 6. un 7. punktu, neierobežojot 8. punktu;
iii)      [..]
neierobežojot attiecīgos starptautiskos nolīgumus, kas minēti 1. pantā, attiecīgajām pusēm;
[..]
c)      attiecībā uz aizsargātiem apgabaliem
dalībvalstis panāk atbilstību jebkādiem standartiem un mērķiem vēlākais 15 gadus pēc šīs direktīvas spēkā stāšanās dienas, ja vien Kopienas tiesību aktos, saskaņā ar kuriem ir izveidoti atsevišķi aizsargāti apgabali, nav noteikts citādi.”
14.      Ūdens pamatdirektīvas 5. pantā ir reglamentēta ūdens resursu stāvokļa noteikšana:
“1.      Visas dalībvalstis nodrošina, ka katram upju baseinu apgabalam vai starptautiska upju baseina apgabala daļai, kas atrodas tās teritorijā:
– to īpašību analīze,
– cilvēku darbības ietekmes uz virszemes ūdeņu un gruntsūdeņu stāvokli pārskats, un
– ūdens izmantošanas ekonomiskā analīze
tiek veikta saskaņā ar II un III pielikumā izklāstītajām specifikācijām un to pabeidz vismaz četrus gadus pēc šīs direktīvas spēkā stāšanās dienas.
2.      Analīzes un pārskatus, kas minēti 1. punktā, pārskata un vajadzības gadījumā koriģē vēlākais 13 gadus pēc šīs direktīvas spēkā stāšanās dienas un turpmāk – reizi sešos gados.”
15.      Ūdens pamatdirektīvas 10. pantā ir noteikta kombinēta pieeja piesārņojuma noplūdēm no stacionārajiem un difūzajiem avotiem. Tas skaidri ietver emisiju kontroles pasākumus, pamatojoties uz vislabākajām pieejamām metodēm un vislabāko pieejamo vides aizsardzības praksi saskaņā ar Nitrātu direktīvu. Turklāt 10. panta 3. punktā ir paredzēta iespēja paredzēt stingrākus nosacījumus:
“Ja kvalitātes mērķis vai kvalitātes standarts, kas noteikts, ievērojot šo direktīvu, IX pielikumā uzskaitītajās direktīvās vai, ievērojot jebkādu citu Kopienas tiesību aktu, paredz stingrākus nosacījumus [..], attiecīgi nosaka stingrākus emisiju kontroles pasākumus.”
16.      Ūdens pamatdirektīvas 11. panta 1. punktā ir paredzēta pasākumu programma, lai sasniegtu direktīvas mērķus:
“1.      Visas dalībvalstis nodrošina, ka katrā upju baseinu apgabalā vai starptautiska upju baseina daļā, kas atrodas tās teritorijā, ņemot vērā 5. pantā paredzētās analīzes rezultātus, tiek īstenota pasākumu programma, lai sasniegtu 4. pantā noteiktos mērķus. [..]
2.      Visas pasākumu programmas ietver pamatpasākumus, kas precizēti 3. punktā, un vajadzības gadījumā papildpasākumus.
3.      Pamatpasākumi ir izpildāmo prasību minimums, un tie ir šādi:
a)      pasākumi, kas vajadzīgi, lai īstenotu Kopienas tiesību aktus ūdens resursu aizsardzībai, ieskaitot tos pasākumus, kas paredzēti 10. pantā un VI pielikuma A daļā uzskaitītajos tiesību aktos;
[..].
5.      Ja apsekojums vai citi dati liecina, ka 4. pantā ūdenstilpei izvirzītie mērķi nav sasniedzami, dalībvalsts nodrošina, ka:
–        tiek izmeklēti iespējamās neveiksmes cēloņi,
–        pēc vajadzības tiek pārbaudītas un pārskatītas attiecīgās atļaujas un pilnvarojumi,
–        pēc vajadzības tiek pārskatītas un koriģētas monitoringa programmas,
–        tiek noteikti papildus pasākumi, kas, iespējams, ir vajadzīgi, lai sasniegtu šos mērķus, tostarp, pēc vajadzības, stingrāku vides kvalitātes standartu noteikšana saskaņā ar V pielikumā noteiktajām procedūrām.
Ja šo cēloņu pamatā ir dabīgi cēloņi vai nepārvarama vara, kas ir ārkārtas gadījums un ko nav varēts pienācīgi paredzēt, jo īpaši ārkārtēji plūdi un ilgstošs sausums, dalībvalstis var noteikt, ka papildpasākumi nav iespējami, ievērojot 4. panta 6. punktu.”
17.      Saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvas VI pielikuma A daļas ix) punktu Nitrātu direktīva ir pamats pasākumiem, kas iekļaujami pasākumu programmās atbilstoši Ūdens pamatdirektīvas 11. panta 3. punkta a) apakšpunktam.
18.      Ūdens pamatdirektīvas II pielikuma 1.4. punktā ir precizēta spiedienu identificēšana:
“Dalībvalstis vāc un saglabā informāciju par ievērojamu antropogēnu spiedienu veidu un apjomu, kādiem var būt pakļautas virszemes ūdenstilpes katrā upju baseinu apgabalā, jo īpaši turpmāk doto.
[..]
Ievērojama piesārņojuma novērtējums un identificēšana no difūziem avotiem, jo īpaši ar vielām, kas uzskaitītas VIII pielikumā, no pilsētvides, rūpnieciskām, lauksaimnieciskām iekārtām un darbībām, pamatojoties, inter alia, uz informāciju, kas apkopota saskaņā ar:
i)      [Nitrātu direktīvas] 3., 5. un 6. pantu, [..].”
19.      Šādi iegūtas informācijas sekas ir aplūkotas Ūdens pamatdirektīvas II pielikuma 1.5. punktā:
“Dalībvalstis veic novērtējumu virszemes ūdenstilpju stāvokļa jutībai attiecībā uz iepriekš identificētajiem spiedieniem.
Dalībvalstis izmanto iepriekš minēto informāciju un jebkādu citu atbilstošu informāciju, tostarp esošos vides monitoringa datus, lai veiktu novērtējumu iespējamībai, ka virszemes ūdenstilpes upju baseinu apgabalā nespēs sasniegt vides kvalitātes mērķus, kas noteikti tilpēm saskaņā ar 4. pantu. Dalībvalstis var izmantot modelēšanas paņēmienus, lai palīdzētu veikt šādu novērtējumu.
Tām ūdenstilpēm, kuras identificē kā tādas, kurās pastāv risks, ka tās neatbilst vides kvalitātes rādītājiem, vajadzības gadījumā veic turpmāku raksturojumu, lai optimizētu gan 8. pantā noteikto monitoringa programmu, gan 11. pantā noteikto pasākumu programmu sastādīšanu.”
5.      SIVN direktīva
20.      SIVN direktīvas mērķi it īpaši izriet no tās 1. panta:
“Šīs direktīvas mērķis ir nodrošināt augstu vides aizsardzības līmeni un veicināt noturīgu attīstību, sekmējot ekoloģisko apsvērumu integrēšanu plānu un programmu sagatavošanas un pieņemšanas procesā, nodrošinot, lai saskaņā ar šo direktīvu veiktu vides novērtējumu tādiem plāniem un programmām, kam var būt būtiska ietekme uz vidi.”
21.      Plānu un programmu definīcija ir sniegta SIVN direktīvas 2. panta a) punktā:
“Šajā direktīvā:
a)      “plāni un programmas” ir plāni un programmas, tostarp ar Eiropas Kopienas līdzfinansējumu, kā arī visi plānu un programmu grozījumi:
–        kurus sagatavo un/vai pieņem valsts, reģionālā vai vietējā līmenī, vai arī tādi, ko pieņemšanai likumdošanas kārtībā parlamentā vai valdībā sagatavo iestāde, un
–        kas prasīti saskaņā ar normatīviem vai administratīviem aktiem”.
22.      Pienākums veikt stratēģisko ietekmes uz vidi novērtējumu ir reglamentēts SIVN direktīvas 3. pantā:
“1.      Vides novērtējumu saskaņā ar 4. līdz 9. pantu veic 2. līdz 4. punktā minētajiem plāniem un programmām, kam var būtiska ietekme uz vidi.
2.      Saskaņā ar 3. punktu vides novērtējumu veic visiem plāniem un programmām:
a)      kas sagatavoti lauksaimniecībā, mežsaimniecībā, zvejniecībā, enerģētikā, rūpniecībā, transportā, atkritumu apsaimniekošanā, ūdens resursu apsaimniekošanā, telekomunikāciju un tūrisma nozarē, pilsētas un lauku plānošanā vai zemes lietošanā un kuros noteikti pamatprincipi turpmākās attīstības saskaņošanai projektiem, kas uzskaitīti I un II pielikumā [IVN direktīvai (7)]; vai
b)      kuru iespējamās ietekmes dēļ uz vidi noteikta prasība veikt novērtējumu saskaņā ar [Dzīvotņu direktīvas (8)] 6. vai 7. pantu.
[..]”
23.      SIVN direktīvas 5. pants attiecas uz vides novērtējuma saturu un alternatīvu ņemšanu vērā:
“1.      Ja vides novērtējums jāizdara saskaņā ar 3. panta 1. punktu, sagatavo vides pārskatu, kurā identificē, apraksta un izvērtē attiecīgā plāna vai programmas īstenošanas iespējamo būtisko ietekmi uz vidi, kā arī iespējamās alternatīvas, ņemot vērā plāna vai programmas mērķus un ģeogrāfisko darbības jomu. Šim nolūkam nepieciešamā informācija minēta I pielikumā.
2.      Saskaņā ar 1. punktu sagatavotajā vides pārskatā iekļauj informāciju, ko var pamatoti prasīt, ņemot vērā pašreizējās zināšanas un novērtēšanas metodes, plāna vai programmas saturu un detalizācijas pakāpi, tā vietu lēmumu pieņemšanas procesā un pakāpi, līdz kādai konkrēti jautājumi dažādos minētā procesa līmeņos ir pienācīgi novērtēti, lai novērstu novērtējuma dublēšanos.
3.      [..]”
24.      SIVN direktīvas 9. panta 1. punktā ir reglamentēts lēmuma par plānu vai programmu saturs:
“1.      Dalībvalstis nodrošina, lai pēc plāna vai programmas pieņemšanas tiktu informētas 6. panta 3. panta minētās iestādes, sabiedrība un visas dalībvalstis, ar kurām notikusi apspriešana saskaņā 7. pantu, un tām būtu pieejama šāda informācija:
a)      pieņemtais plāna vai programmas variants;
b)      paziņojums, kurā īsi izklāstīts, kā plānā vai programmā integrēti ekoloģiskie apsvērumi un kā, ievērojot 8. pantu, ņemti vērā – vides pārskats, kas sagatavots saskaņā ar 5. pantu, saskaņā ar 6. pantu sniegtie atzinumi, saskaņā ar 7. pantu notikušo pārrobežu apspriežu rezultāti, kā arī pamatojums, kāpēc no visiem iespējamajiem plāna vai programmas variantiem izraudzīts tieši pieņemtais variants; un
c)      pasākumi, kas attiecībā uz monitoringu pieņemti saskaņā ar 10. pantu.”
25.      SIVN direktīvas 10. panta 1. punktā ir reglamentēta plānu un programmu ietekmes uz vidi pārraudzīšana:
“Dalībvalstis pastāvīgi pārrauga plānu un programmu īstenošanas ietekmi uz vidi, lai inter alia agrīnā pakāpē konstatētu to iepriekš neparedzētu nelabvēlīgu ietekmi un varētu veikt atbilstīgu koriģējošu darbību.”
26.      Vides pārskatā sniedzamā informācija ir reglamentēta SIVN direktīvas I pielikumā:
“Informācija, kas jāsniedz saskaņā ar 5. panta 1. punktu, ievērojot 5. panta 2. un 3. punkta noteikumus, ir šāda:
a)      [..];
c)      vides raksturojums teritorijās, kurās var būt ievērojama ietekme uz vidi;
d)      visas esošās ekoloģiskās problēmas, kas saistītas ar plānu vai programmu, tostarp jo īpaši tās, kas saistītas ar vides aspektā īpašas nozīmes teritorijām, piemēram, teritorijām, kas norādītas saskaņā ar [Dzīvotņu direktīvu vai Putnu aizsardzības direktīvu];
e)      vides aizsardzības mērķi, kas noteikti starptautiskā, Kopienas vai dalībvalsts līmenī un kas saistīti ar plānu vai programmu, kā arī to, kādā veidā šie mērķi un citi ekoloģiskie apsvērumi ņemti vērā plāna vai programmas sagatavošanas laikā;
f)      iespējamā būtiskā ietekme uz [..] uz vidi, ietverot tādus aspektus kā bioloģiskā daudzveidība, apdzīvotība, iedzīvotāju veselības aizsardzība, fauna, flora, augsne, ūdens, gaiss, klimatiskie faktori, materiālās vērtības, kultūras mantojums, ietverot arhitektūras un arheoloģisko mantojumu, ainavu un iepriekšminēto faktoru mijiedarbību;
g)      [..]
h)      īss iespējamo alternatīvu izvēles pamatojums, novērtējuma veikšanas apraksts, ietverot visas grūtības (piemēram, tehniskas nepilnības vai zinātības trūkumu), ar kurām bija jāsaskaras, apkopojot vajadzīgo informāciju;
i)      to pasākumu apraksts, kas paredzēti attiecībā uz monitoringu saskaņā ar 10. pantu;
j)      [..].”
B.      Īrijas tiesības
27.      Saskaņā ar Planning and Development Act 2000 Section 4 un
European Communities (Birds and Natural Habitats) Regulations 2011 28. pantu lauksaimnieciskas darbības var aizliegt, ja tās var ietekmēt aizsargājamās teritorijas atbilstoši Dzīvotņu direktīvai vai Putnu aizsardzības direktīvai.
28.      Tādu kūtsmēslu iestrādāšanu zemē, kas satur vairāk nekā 170 kg slāpekļa uz hektāru gadā, galvenokārt reglamentē European Union (Good Agricultural Practice for Protection of Waters) Regulations 2022 (2022. gada
S. I. Nr. 113), redakcijā ar grozījumiem, kas izriet no 2022. gada S. I. Nr. 393 (turpmāk tekstā – “Regulations 2022”), 35. panta 1. punkts:
“Kūtsmēslu iestrādāšanu zemē uzņēmuma teritorijās konkrētā gadā, kas pārsniedz 20. panta 1. punktā minēto daudzumu, neuzskata par minētā panta pārkāpumu, ja ir izpildīti visi turpinājumā izklāstītie nosacījumi:
(a)      uzņēmuma īpašnieks par attiecīgo gadu ir iesniedzis lauksaimniecības, pārtikas un jūras lietu ministram pieteikumu par atkāpi no minētā panta prasībām;
(b)      a) punktā minētais pieteikums ir ticis pienācīgi aizpildīts ministra noteiktajā formā un līdz viņa paredzētajam datumam;
(c)      a) punktā minētajam pieteikumam ir tikusi pievienota īpašnieka rakstiska apņemšanās ievērot visus 5. pielikumā uzskaitītos nosacījumus; un
(d)      īpašnieks ievēro visus 5. pielikumā uzskaitītos apsaimniekošanas nosacījumus.”
29.      Regulations 2022 5. pielikumā slāpekļa daudzums tostarp ir ierobežots līdz 250 kg.
30.      Saskaņā ar Regulations 2022 35. panta 2. punktu, ja pieteikums neatbilst prasībām, ministrs to noraida. 3. punktā ir paredzēts, ka lauksaimniecības uzņēmumam nav jāizsniedz atļauja nākamajam gadam, ja tiek konstatēts, ka tas konkrētajā gadā neatbilst Komisijas lēmuma 6.–9. pantā izvirzītajām prasībām.
III. Fakti un lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu
31.      Lūgumos sniegt prejudiciālu nolēmumu fakti ir izklāstīti tā, kā tas ir norādīts turpinājumā.
32.      Saskaņā ar Nitrātu direktīvas 5. panta 2. punktu Īrija attiecīgi piemēro nitrātu rīcības programmu visā tās teritorijā.
33.      Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir minēti kopš 2007. gada pieņemtie Komisijas lēmumi, kas ļauj Īrijai tās lauksaimniecības uzņēmumiem saskaņā ar nitrātu rīcības programmām ar konkrētiem nosacījumiem atļaut kūtsmēslu, kas satur līdz 250 kg slāpekļa uz hektāru gadā, iestrādāšanu zemē (9). Pamatlietas priekšmets ir pēdējais no šiem lēmumiem, kas pieņemts prejudiciāla lūguma iesniegšanas brīdī, un attiecīgā nitrātu rīcības programma laikposmam no 2022. gada līdz 2025. gadam.
34.      Vienlaikus lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir minēti Environmental Protection Agency (Vides aizsardzības aģentūra, turpmāk tekstā – “EPA”) ziņojumi, saskaņā ar kuriem gandrīz puse no Īrijas upēm un ezeriem vairs neatrodas apmierinošā stāvoklī, jo tajos ir pārāk augsts fosfora un slāpekļa piesārņojums (10).
35.      Minister for Housing, Local Government and Heritage (mājokļu, vietējās pašpārvaldes un kultūras mantojuma ministrs)
veica lietas pamatā esošās nitrātu rīcības programmas ietekmes uz Natura 2000
teritorijām novērtējumu. Tomēr netika veikts pilnīgs novērtējums par nitrātu atbrīvojošo lauksaimniecisko darbību ietekmi uz vidi, kas būtu jāveic, pamatojoties uz atkāpi par slāpekļa iestrādāšanu zemē. Novērtēti tika tikai paredzētie aizsardzības pasākumi. Tomēr no avotiem (it īpaši EPA ziņojumiem un “Natura Impact Statement” [Īrijas tiesību aktos paredzēts zinātniskais atzinums par ietekmi uz Natura 2000 teritorijām] attiecībā uz apsaimniekošanas plānu saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvu attiecībā uz Īrijas ūdeņiem 2022.–2027. gadam) viennozīmīgi izriet, ka to pamatā esošo lauksaimniecisko darbību ietekmes uz vidi novērtējums, visticamāk, būtu pierādījis būtisku negatīvu ietekmi uz vidi arī Eiropas teritorijās Dzīvotņu direktīvas izpratnē.
36.      Saskaņā ar minēto “Natura Impact Statement” Īrijas ūdeņu apsaimniekošanas plāna ietvaros būs būtiski novērtēt visu to atkāpju saderību, kas piešķirtas konkrētiem lauksaimniecību uzņēmumiem saskaņā ar nitrātu rīcības programmu, un arī ticami ņemt vērā negatīvo kumulatīvo ietekmi. Katru gadu no vairāk nekā 130 000 lauksaimniecības uzņēmumu Īrijā aptuveni 6500 lauksaimnieku iesniedz pieteikumu par atkāpes piemērošanu. Lielākā daļa šo pieteikumu iesniedzēju ir piena ražotāji. Individuālas atkāpes netiekot publicētas, bet tiekot publicēti tikai apkopoti dati par attiecīgo lauksaimniecības uzņēmumu atrašanās vietu pēc vietējā vēlēšanu apgabala. Praksē ietekmes novērtējums netika veikts nevienam no šiem lēmumiem; nepastāv arī praktiska sistēma, lai to izdarītu. Dzīvotņu direktīvas transponēšanai paredzētās valsts tiesību normas šajā ziņā praksē netiek piemērotas.
37.      Turklāt mājokļu, vietējās pašpārvaldes un kultūras mantojuma ministrs  veica nitrātu rīcības programmas stratēģisko ietekmes uz vidi novērtējumu, taču šajā ziņā neizvērtējot alternatīvas tikpat detalizēti kā pašu programmu. Tāpat nav tikusi novērtēta nitrātu rīcības programma saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvas 4. pantu, un netika pilnībā novērtēta pamatā esošo lauksaimniecisko darbību ietekme.
38.      Novērtējot stratēģisko ietekmi uz vidi, vides pārskatā netika iekļauta pilnīga informācija par monitoringu. Vides pārskatā nebija ietverts SIVN direktīvas 10. pantā paredzēto monitoringa pasākumu apraksts, kas būtu bijis pietiekami detalizēts, lai pierādītu atbilstību 10. pantam. It īpaši tajā nebija sniegta informācija par to, kā šis monitorings notiktu, kad tas notiktu, kā tas tiktu piemērots un kā tiktu reaģēts uz konstatētu neparedzētu nelabvēlīgu ietekmi uz vidi.
39.      Novērtējot stratēģisko ietekmi uz vidi, tika pārbaudīta ekonomiskā ietekme uz materiālajām vērtībām, un tā tika uzskatīta par videi draudzīgāku risinājumu, salīdzinot ar citiem risinājumiem. Šajā ziņā tika ņemtas vērā un iekļautas citu starpā tādas plašākas ekonomiskās intereses kā materiālās vērtības, lauksaimniecisko darbību plašā ietekme uz sabiedrību, plāna vai projekta ietekme uz lauksaimniecības rūpniecību un lauksaimnieku ražošanu un ienākumiem, Īrijas lauksaimniecības nozares ilgtspēja, pārtikas piegādes ķēde un lielas iedzīvotāju daļas nodarbinātība.
40.      Mājokļu, vietējās pašpārvaldes un kultūras mantojuma ministrs  2022. gada 9. martā apstiprināja piekto nitrātu rīcības programmu 2022.–2025. gadam un parakstīja Good Agricultural Practice Regulations (S. I. Nr. 113). Komisija 2022. gada 29. aprīlī pagarināja Īrijai iepriekš piešķirtās atkāpes termiņu saskaņā ar Nitrātu direktīvas III pielikuma 2. punktu. Līdz ar to ministrs 2022. gada 28. jūlijā papildināja rīcības programmu ar attiecīgiem noteikumiem (S. I. Nr. 393).
41.      An Taisce 2022. gada 31. maijā cēla prasību High Court (Augstā tiesa) par rīcības programmas pārskatīšanu tiesā. Saistībā ar šo tiesvedību High Court iesniedz Tiesai divus lūgumus sniegt prejudiciālu nolēmumu, kurus Tiesa reģistrēja kā lietas C‑531/24 un C‑895/24 un 2025. gada 11. novembrī tās apvienoja.
42.      Lietā C‑531/24 uzdotie jautājumi ir formulēti šādi:
“1)      Vai Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkts, Ūdens pamatdirektīvas 4. panta 1. punkts un/vai SIVN direktīvas 3. panta 1. punkts, lasot tos kopsakarā ar LES 3. panta 3. punktu un/vai LESD 11. pantu un/vai 191. panta 2. punktu, un/vai Pamattiesību hartas 37. pantu, nozīmē, ka rīcības programma saskaņā ar Nitrātu direktīvas 5. pantu, ko novērtē saskaņā ar šīm direktīvām vai atsaucoties uz tām, ir jānovērtē attiecībā uz to, kāda ietekme uz vidi būs lauksaimnieciskām darbībām, kas rada nitrātus un kas tiks veiktas, pamatojoties uz plānā piešķirtajām atkāpēm, vai nu vispārīgi, vai arī tiktāl, ciktāl šo ietekmi netieši veicina stingrāku aizsardzības pasākumu neesība plānā, tā vietā, lai to novērtētu, atsaucoties tikai uz aizsardzības pasākumiem, ko šis plāns ietver?
2)      Ja atbilde uz pirmo jautājumu kopumā ir noliedzoša, vai minētajām tiesību normām ir šāda ietekme, ja attiecīgās dalībvalsts tiesību normas tādu individuālu atkāpju novērtēšanai, kas piešķirtas saskaņā ar rīcības programmu atbilstoši Nitrātu direktīvas 5. pantam, šajā kontekstā praksē netiek īstenotas, tādējādi, ka praksē saskaņā ar Dzīvotņu direktīvu netiek novērtētas individuālas atkāpes, kas piešķirtas atbilstoši plānam, attiecībā uz ietekmi uz Eiropā veiktām lauksaimnieciskām darbībām, kas rada nitrātus un tiks veiktas, pamatojoties uz šādām atkāpēm?
3)      Vai Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkts un/vai SIVN direktīvas 3. panta 1. punkts un/vai 5. panta 1. punkts, un/vai 11. panta 2. punkts, lasot tos kopsakarā ar LES 3. panta 3. punktu un/vai LESD 11. pantu un/vai 191. panta 2. punktu, un/vai Pamattiesību hartas 37. pantu, nozīmē, ka plāna vai programmas, uz ko attiecas šie panti un kas var ietekmēt vidi ūdensobjektos, novērtējumam ir jāietver novērtējums saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvas 4. pantu vai nu atsevišķi, vai kopā ar citiem saistošiem dalībvalsts pasākumiem, kas ir pietiekami stingri, lai nodrošinātu, ka plāns vai programma nepasliktinās virszemes ūdensobjekta stāvokli vai neapdraudēs virszemes ūdeņu laba stāvokļa vai laba ekoloģiskā potenciāla un virszemes ūdeņu laba ķīmiskā stāvokļa sasniegšanu līdz datumam, kas noteikts Ūdens pamatdirektīvā, un, ja tas tā ir, vai šīs tiesību normas vai kāda no tām paredz, ka šādā novērtējumā ir tiešā un/vai skaidri pārliecinošā veidā jānorāda, vai pēc plāna vai programmas pieņemšanas tiks sasniegti attiecīgie Ūdens pamatdirektīvā noteiktie vidiskie mērķi vai nu vispārīgi, vai konkrēti attiecībā uz ierosināto pamatpasākuma pieņemšanu, kā tas definēts Ūdens pamatdirektīvas 11. panta 3. punktā, un it īpaši nitrātu rīcības programmu atbilstoši Nitrātu direktīvas 5. pantam (kā minēts Ūdens pamatdirektīvas VI pielikuma A daļas ix) punktā, uz kuru ir atsauce minētās direktīvas 11. panta 3. punkta a) apakšpunktā)?
4)      Ja uz trešo jautājumu tiek atbildēts tādējādi, ka plāna vai programmas, uz kuru attiecas Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkts un/vai SIVN direktīvas 3. panta 1. punkts un kuram var būt ietekme uz vidi ūdensobjektā, novērtējumam ir jāietver novērtējums, ko veic, ņemot vērā Ūdens pamatdirektīvas 4. pantu, un atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir tāda, ka šajā novērtējumā, ko veic SIVN direktīvas mērķiem saistībā ar atbilstību Ūdens pamatdirektīvai, ir jāietver novērtējums par ietekmi uz vidi, kāda būs lauksaimnieciskām darbībām, kuras rada nitrātu emisijas un kuras tiks veiktas, pamatojoties uz atbilstoši plānam piešķirtajām atkāpēm, un/vai it īpaši stingrāku noteikumu neesību plānā, vai Ūdens pamatdirektīvas 4. panta 1. punkts (un it īpaši tiesību princips, kas nosaka, ka, ja vien nav piešķirta atkāpe, dalībvalstij ir jāatsaka atsevišķa projekta apstiprināšana, ja tas var pasliktināt virszemes ūdensobjekta stāvokli vai ja tas apdraud virszemes ūdeņu laba stāvokļa vai laba ekoloģiskā potenciāla un virszemes ūdeņu laba ķīmiskā stāvokļa sasniegšanu līdz datumam, kas noteikts minētajā direktīvā), lasot tos kopsakarā ar LES 3. panta 3. punktu un/vai LESD 11. pantu un/vai 191. panta 2. punktu, un/vai Pamattiesību hartas 37. pantu, nozīmē to, ka dalībvalstij ir arī jāatsakās pieņemt plānu, ja plānā paredzētie īpašie aizsardzības pasākumi vai nu atsevišķi, vai kopā ar citiem saistošiem dalībvalsts pieņemtiem pasākumiem ir nepietiekami stingri, lai nodrošinātu, ka lauksaimnieciskās darbības, kas radīs nitrātu emisijas un kas tiks veiktas, pamatojoties uz atbilstoši plānam piešķirtajām atkāpēm, nepasliktinās virszemes ūdensobjekta stāvokli vai neapdraudēs virszemes ūdeņu laba stāvokļa vai laba ekoloģiskā potenciāla un virszemes ūdeņu laba ķīmiskā stāvokļa sasniegšanu līdz datumam, kas noteikts Ūdens pamatdirektīvā, vai nu vispārīgi, vai konkrēti attiecībā uz ierosināto pamatpasākuma pieņemšanu, kā tas definēts Ūdens pamatdirektīvas 11. panta 3. punktā, un it īpaši nitrātu rīcības programmu atbilstoši Nitrātu direktīvas 5. pantam (kā minēts Ūdens pamatdirektīvas VI pielikuma A daļas ix) punktā, uz kuru ir atsauce minētās direktīvas 11. panta 3. punkta a) apakšpunktā)?
5)      Ja atbilde uz trešo un/vai ceturto jautājumu kopumā ir noliedzoša, vai minētajām tiesību normām ir minētās sekas, ja attiecīgās dalībvalsts tiesību normas šajā kontekstā praksē netiek piemērotas, lai novērtētu individuālas atkāpes, kas piešķirtas saskaņā ar rīcības programmu atbilstoši Nitrātu direktīvas 5. pantam, tādējādi, ka praksē atbilstoši Dzīvotņu direktīvai (neatkarīgi no tā, vai tas būtu saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvas 4. pantu vai citādi) netiek izvērtētas individuālas atkāpes, kas ir piešķirtas atbilstoši plānam, attiecībā uz ietekmi uz ūdensobjektiem, kuru dalībvalstī rada lauksaimnieciskās darbības, kas rada nitrātus un kas tiks veiktas, pamatojoties uz šādām atkāpēm?
6)      Vai Ūdens pamatdirektīvas 4. pants, lasot to kopsakarā ar LES 3. panta 3. punktu un/vai LESD 11. pantu un/vai 191. panta 2. punktu, un/vai Pamattiesību hartas 37. pantu, nozīmē to, ka dalībvalsts kompetentā iestāde nevar pieņemt plānu vai programmu, it īpaši nitrātu rīcības programmu saskaņā ar Nitrātu direktīvu, kas var ietekmēt jebkura attiecīgā ūdensobjekta stāvokli dalībvalstī, ja vien kompetentajai iestādei nav jāpārliecinās, pirmkārt, ka plāna vai programmas pieņemšana nevar pasliktināt neviena tāda virszemes ūdensobjekta stāvokli, ko šī dalībvalsts ir noteikusi vai ko tai būtu bijis jānosaka kā virszemes ūdensobjekta “tipu”, kā arī nevar apdraudēt šāda virszemes ūdensobjekta laba virszemes ūdens stāvokļa vai laba ekoloģiskā potenciāla un laba ķīmiskā stāvokļa sasniegšanu, un, otrkārt, ka plāna vai programmas pieņemšana ir saderīga ar pasākumiem, ko īsteno saskaņā ar programmu, kura noteikta Ūdens pamatdirektīvā un kura saskaņā ar šīs direktīvas 11. pantu ir izstrādāta attiecīgajam upes baseina apgabalam?
7)      Vai SIVN direktīvas 5. panta 1. punkts un I pielikuma i) punkts, lasot tos kopsakarā ar LES 3. panta 3. punktu un/vai LESD 11. pantu un/vai 191. panta 2. punktu, un/vai Pamattiesību hartas 37. pantu, nozīmē to, ka pašā vides pārskatā saskaņā ar 10. pantu paredzēto monitoringa pasākumu apraksts ir jāietver pietiekami detalizēti, lai pierādītu atbilstību 10. pantam, tostarp sīkāka informācija par šā monitoringa veikšanas kārtību, to, kad tas tiks veikts, un/vai kā monitorings tiks izmantots un kā tiks risinātas visas konstatētās neparedzētās negatīvās vidiskās sekas?
8)      Vai SIVN direktīvas I pielikuma f) punktā minētais jēdziens “materiālās vērtības” izslēdz šādu vērtību finansiālo vērtību, un/vai it īpaši rīcības programmas novērtējuma saskaņā ar Nitrātu direktīvas 5. pantu gadījumā šis jēdziens izslēdz lauksaimniecisko darbību plašu ietekmi uz sabiedrību, plāna vai projekta ietekmi uz lauksaimniecības rūpniecību, kā arī uz lauksaimnieku ražošanu un ienākumiem, lauksaimniecības nozares ilgtspēju attiecīgajā dalībvalstī, pārtikas piegādes ķēdi un lielas iedzīvotāju daļas nodarbinātību, un, ja tā ir, vai SIVN direktīva nozīmē, ka šādu aspektu ņemšana vērā plāna ietekmes novērtējumā ir nelikumīga?
9)      Ja atbildes uz vienu vai vairākiem no pirmajiem astoņiem jautājumiem sekas ir tādas, ka Nitrātu rīcības programmas pieņemšana nozīmē Dzīvotņu direktīvas, Ūdens pamatdirektīvas un/vai SIVN direktīvas pārkāpumu, vai Komisijas Lēmums 2022/696 ir spēkā neesošs, inter alia ņemot vērā LES 3. panta 3. punktu un/vai LESD 11. pantu, un/vai 191. panta 2. punktu, un/vai Pamattiesību hartas 37. pantu?”
43.      Abi papildu jautājumi lietā C‑895/24 ir formulēti šādi:
“1)      Vai SIVN direktīvas 5. panta 1. punkta un/vai 9. panta 1. punkta b) apakšpunkta, kā arī I pielikuma f) punkta sekas ir tādas, ka materiālās vērtības nevar uzskatīt par faktoru, kas faktiski atsver citus faktorus, tostarp citu ietekmi uz vidi, kad tiek veikts novērtējums saskaņā ar šīs direktīvas 3. panta 1. punktu, un/vai kā vēlamais rezultāts šajā novērtējumā jāizvēlas risinājums ar vismazāko negatīvo ietekmi uz vidi?
2)      Vai SIVN direktīvas 5. panta 1. punkta un/vai 9. panta 1. punkta b) apakšpunkta, kā arī I pielikuma h) punkta sekas ir tādas, ka, veicot novērtējumu saskaņā ar šīs direktīvas 3. panta 1. punktu, alternatīvas jāidentificē, jāapraksta un jāizvērtē salīdzināmā veidā?”
44.      Abās lietās rakstveida apsvērumus sniedza An Taisce – The National Trust for Ireland, Irish Creamery Milk Suppliers Association (ICMSA), Īrija, kā arī Eiropas Komisija, lietā C‑531/24 – arī Feirmeoirí Aontuithe na hÉireann Iontaobaithe Teoranta kā Trustee for the Irish Farmers’ Association (IFA), kā arī lietā C‑895/24 – Vācija.
45.      2025. gada 11. decembrī Tiesa abās lietās rīkoja tiesas sēdi, kurā piedalījās An Taisce, IFA, ICMSA, Īrija un Komisija.
IV.    Juridiskā analīze
46.      Nitrātu direktīvas mērķis ir radīt nepieciešamos instrumentus, lai nodrošinātu ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti (11). Lai sasniegtu šos mērķus, dalībvalstīm, kā izriet no Nitrātu direktīvas 5. panta 1. punkta, jāizstrādā un jāievieš rīcības programmas attiecībā uz noteiktajām īpaši jutīgajām zonām (12). Tomēr tās, tāpat kā Īrija, var piemērot šādas programmas visā to teritorijā atbilstoši 3. panta 5. punktam.
47.      Saskaņā ar 5. panta 4. punkta a) un b) apakšpunktu minētajās rīcības programmās, kuras dalībvalstīm jāievieš, it īpaši jāietver daži obligāti šīs direktīvas II un III pielikumā uzskaitītie pasākumi (13). Šajā lietā lielākā daļa šo pasākumu tika pieņemti 2022. gada 9. martā. Tie nav lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu un – cik noprotams – to pamatā esošā valsts strīda priekšmets. Šajā ziņā nevērtēšu šo prasību īstenošanu un iespējamos šajā ziņā nepieciešamos vides novērtējumus.
48.      Tomēr saskaņā ar Nitrātu direktīvas III pielikuma 2. punktu rīcības programmai it īpaši jānodrošina, ka lauksaimnieki gadā uz hektāru iestrādā zemē tikai tādus kūtsmēslus, kas satur ne vairāk kā 170 kg slāpekļa. Taču atbilstoši III pielikuma 2. punkta b) apakšpunktam dalībvalstis var atļaut lielāku daudzumu, ja vien tas neapdraud direktīvas mērķus. Tāpēc Īrija, tāpat kā iepriekšējās rīcības programmās, ar piekto nitrātu rīcības programmu atļauj visiem lauksaimniecības uzņēmumiem ar konkrētiem nosacījumiem iestrādāt zemē līdz 250 kg slāpekļa uz hektāru gadā. Vienīgi šis tiesiskais regulējums, kas tika pieņemts tikai 2022. gada 28. jūlijā, ir šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu priekšmets.
49.      Atbilstoši Nitrātu direktīvas III pielikuma 2. punkta b) apakšpunktam dalībvalstīm jāpamato Komisijai šādas atkāpes saderība ar Nitrātu direktīvas mērķiem. Komisija pārbauda šo pamatojumu un pieņem lēmumu par palielinātā slāpekļa daudzuma atļaušanu.
50.      Turklāt Nitrātu direktīvā nav paredzēts cits novērtējums par slāpekļa iestrādāšanas zemē pieauguma ietekmi uz vidi. Tomēr abu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu mērķis ir noskaidrot, vai un kādā mērā šāds novērtējums ir nepieciešams saskaņā ar Dzīvotņu direktīvu, Ūdens pamatdirektīvu un SIVN direktīvu.
51.      Faktiski Ūdens pamatdirektīva uzliek dalībvalstīm pienākumu pārbaudīt palielinātās slāpekļa iestrādāšanas zemē ietekmi uz ūdeņiem (šajā ziņā skat. A daļu). Lai gan šajā ziņā jānovērtē arī ietekme uz gruntsūdeņiem (14), izklāstīšu savus argumentus tikai par virszemes ūdeņiem, jo High Court (Augstā tiesa) jautājumi ir tikai par tiem.
52.      Novērtēšanas pienākums saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvu attiecas arī uz nelabvēlīgo ietekmi uz Natura 2000
teritorijām, bet novērtēšanas nosacījumi izriet no Dzīvotņu direktīvas (šajā ziņā skat. B daļu). Citas prasības, kas ir izvirzītas attiecībā uz ietekmes uz vidi novērtējumu un sabiedrības līdzdalību, izriet no SIVN direktīvas (šajā ziņā skat. C daļu). Visbeidzot jāanalizē tas, vai citu jautājumu izskatīšanā, iespējams, konstatējamie Savienības tiesību pārkāpumi saistībā ar atļauju iestrādāt zemē palielinātu slāpekļa daudzumu liek apšaubīt Komisijas lēmuma par šo atļauju spēkā esību (šajā ziņā skat. D daļu). Turklāt jāizdara dažas piezīmes par to, vai iesniedzējtiesai ir tiesības saglabāt rīcības plāna sekas, ja tā konstatē, ka Īrija to ir pieņēmusi, pilnībā vai vismaz daļēji pārkāpjot minētās normas (šajā ziņā skat. E daļu).
A.      Novērtējums saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvu
53.      Lai gan pirmajos sešos jautājumos lietā C‑531/24 ir minēta Ūdens pamatdirektīva, trešā, ceturtā, piektā un sestā jautājuma galvenais mērķis ir noskaidrot, vai Īrija varēja pieņemt rīcības programmu un it īpaši atļaut palielināta
slāpekļa daudzuma iestrādāšanu zemē, ņemot vērā Ūdens pamatdirektīvu.
54.      Uzdodot ceturto jautājumu, High Court (Augstā tiesa) vēlas noskaidrot, vai Ūdens pamatdirektīvas 4. panta 1. punkts nepieļauj rīcības programmas pieņemšanu, ja paredzētie aizsardzības pasākumi nav pietiekami, lai nodrošinātu laba virszemes ūdeņu stāvokļa sasniegšanu saskaņā ar 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta ii) punktu.
55.      Taču šis jautājums ir hipotētisks un līdz ar to nepieņemams. Ir gan pamats uzskatīt, ka, novērtējot paredzētos aizsardzības pasākumus, tiktu secināts, ka rīcības programma ir pretrunā Ūdens pamatdirektīvas 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta ii) punktā ietvertajai uzlabošanas prasībai (15). Tomēr saskaņā ar prejudiciālo lūgumu un it īpaši High Court (Augstā tiesa) apsvērumiem par trešo jautājumu nebija veikts nozīmīgs rīcības programmas ietekmes uz 4. panta mērķiem novērtējums un noteikti nebija veikts skaidrs novērtējums šajā ziņā (16). No tā izriet, ka arī piektais jautājums ir daļēji hipotētisks, ciktāl tas ir saistīts ar ceturto jautājumu.
56.      Savukārt ir pieņemams trešais un sestais jautājums, kuru mērķis ir noskaidrot, vai atļauja iestrādāt zemē palielinātu slāpekļa daudzumu jāpārbauda saistībā ar jautājumu par to, vai tā ir saderīga ar Ūdens pamatdirektīvas 4. panta mērķiem, kā arī piektais jautājums, ciktāl tas ir saistīts ar trešo jautājumu.
57.      Tāpēc turpinājumā vispirms izvērtēšu Nitrātu direktīvā paredzētās rīcības programmas nozīmi Ūdens pamatdirektīvas īstenošanā un pēc tam – no tās izrietošos pārbaudes pienākumus attiecībā uz atļauju iestrādāt zemē lielāku slāpekļa daudzumu. Visbeidzot jāpārbauda tas, kāda nozīme ir šīs atļaujas apstiprināšanai Komisijā.
1.      Rīcības programma saskaņā ar Nitrātu direktīvu Ūdens pamatdirektīvas regulējuma sistēmā
58.      Atbilstoši Ūdens pamatdirektīvas 1. panta 1. punkta a) apakšpunktam tās mērķis ir noteikt tiesisko regulējumu it īpaši iekšējo virszemes ūdeņu aizsardzībai. Šī regulējuma mērķis ir novērst ne tikai turpmāku stāvokļa pasliktināšanos, bet arī nostiprināt ūdens ekosistēmas un sauszemes ekosistēmas, kas ir tieši atkarīgas no tām (17).
59.      Līdz ar to Ūdens pamatdirektīvas 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā ir ietverti divi atsevišķi, lai gan cieši saistīti pienākumi. Pirmkārt, saskaņā ar 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktu dalībvalstis īsteno vajadzīgos pasākumus, lai novērstu visu virszemes ūdens objektu stāvokļa pasliktināšanos (pasliktināšanās aizliegums). Otrkārt, piemērojot 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta ii) un iii) punktu, dalībvalstis aizsargā, uzlabo un atjauno visus virszemes ūdens objektus, lai panāktu “labu” virszemes ūdeņu “stāvokli” vēlākais līdz 2015. gada beigām (uzlabošanas pienākums) (18). Tomēr 4. panta 4. punkts ļauj dalībvalstīm līdz 2027. gadam atlikt 4. panta 1. punktā paredzētos termiņus.
60.      Atbilstoši Īrijas EPA datiem, lai virszemes ūdeņi būtu labā ekoloģiskā stāvoklī Ūdens pamatdirektīvas 4. panta izpratnē, tajos nedrīkst konstatēt vairāk par 8 mg/l NO3 (19). Savukārt Nitrātu direktīvā paredzētais robežlielums ir ievērojami lielāks – 50 mg/l NO3. Saskaņā ar I pielikuma A daļas 1. punktu, lasot to kopā ar atcelto Direktīvu 75/440/EEK (20), runa ir par tādam ūdenim piemērojamu robežvērtību, no kura tiek iegūts dzeramais ūdens un attiecībā uz kuru saskaņā ar Dzeramā ūdens direktīvu ir piemērojama tāda pati robežvērtība (21). Šī atšķirība parāda, ka noteiktas dzīvotnes un sugas ir daudz jutīgākas pret nitrātiem nekā cilvēki (22).
61.      Lai gan Nitrātu direktīvā tādējādi nitrātu robežvērtība ir ievērojami augstāka nekā tas – iespējams – tiek pieprasīts saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvu, rīcības programmas saskaņā ar Nitrātu direktīvu ir svarīgas, piemērojot Ūdens pamatdirektīvu. Tas tāpēc, ka atbilstoši 11. panta 1. punktam katrai dalībvalstij jāizveido pasākumu programma, lai sasniegtu Ūdens pamatdirektīvas 4. panta mērķus. Saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvas 11. panta 2. punktu un 3. punkta a) apakšpunktu, kā arī 10. pantu un VI pielikuma A daļas ix) punktu Nitrātu direktīvas transponēšana ir viens no “pamatpasākumiem”, kas jāiekļauj pasākumu programmās. Tāpēc rīcības programmas ir daļa no šīs pasākumu programmas.
2.      Nitrātu direktīvā paredzēto rīcības programmu pārskatīšana atbilstoši Ūdens pamatdirektīvai
62.      Tā kā rīcības programma saskaņā ar Nitrātu direktīvu ir daļa no pasākumu programmas saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvu, jāpārbauda rīcības programmas pasākumi un it īpaši tajā atļautā slāpekļa iestrādāšana lauksaimniecības zemē saistībā ar jautājumu, vai tie atbilst Ūdens pamatdirektīvas 4. panta mērķiem. It īpaši saskaņā ar pastāvīgo judikatūru 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētais pasliktināšanās aizliegums saglabā savu saistošo raksturu katrā no direktīvas īstenošanas stadijām, un tas ir piemērojams “jebkuram” virszemes ūdens objekta “veidam” (23), kā to pamatoti uzsver Komisija. Tas pats attiecas uz uzlabošanas pienākumu.
63.      Kā pamatoti norāda ICMSA un Īrija, šajā ziņā runa nav par atsevišķu pasākumu programmas vai atļaujas palielināt slāpekļa daudzumu pārbaudi. Tās drīzāk jāvērtē kā rīcības programmas kopuma sastāvdaļas. Tomēr šajā pārskatīšanā ir pilnībā jāņem vērā rīcības programmas un it īpaši atļaujas ietekme uz Ūdens pamatdirektīvas 4. panta mērķiem. Tāpēc jābūt skaidram, kādas ir slāpekļa daudzuma palielināšanas atļaujas sekas un kā pārbaudē nonākts pie šāda secinājuma.
64.      Nepieciešamība ņemt vērā slāpekļa iestrādāšanu lauksaimniecības zemē turklāt izriet arī no informācijas, kas dalībvalstīm jānoskaidro saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvas 5. un 8. pantu, kā arī II, V un VIII pielikumu un kas tām saskaņā ar 11. panta 1. un 5. punktu jāņem vērā, izstrādājot pasākumu programmu.
65.      Ūdens pamatdirektīvas 11. panta 1. punktā ir skaidri paredzēts, ka pasākumu programmu izstrādā, ņemot vērā 5. pantā minēto analīžu rezultātus. Saskaņā ar II pielikuma 1.4. punktu šajās analīzēs tostarp ietilpst ievērojams piesārņojums no difūzajiem avotiem no lauksaimnieciskām iekārtām un darbībām. Šajā ziņā Nitrātu direktīvas II pielikuma 1.4. punktā ir skaidra atsauce uz informāciju, kas jāiegūst saskaņā ar Nitrātu direktīvu, proti, galvenokārt uz informāciju par slāpekļa ieplūdi, kā arī uz vielām, kas uzskaitītas Ūdens pamatdirektīvas VIII pielikumā, kur nitrāts kā viela, kas veicina eitrofikāciju, joprojām (24) ir uzskaitīts 11. punktā.
66.      Ja šajā ziņā tiek identificētas ūdenstilpes, kurās pastāv risks, ka tās neatbilst vides kvalitātes rādītājiem, dalībvalstis atbilstoši Ūdens pamatdirektīvas II pielikuma 1.5. panta trešajai daļai optimizē pasākumu programmu sastādīšanu atbilstoši 11. pantam.
67.      Turklāt Ūdens pamatdirektīvas 11. panta 5. punktā ir paredzēts, ka pasākumu programma jākoriģē, ja apsekojums liecina, ka 4. panta mērķi, visticamāk, netiks sasniegti. Šādā gadījumā dalībvalstij it īpaši jāizpēta šādas situācijas iemesli, jāpārbauda attiecīgās atļaujas un licences, vajadzības gadījumā tās jāpārskata un jānosaka nepieciešamie papildu pasākumi. Šis monitorings ir sīkāk izklāstīts 8. pantā un V pielikumā. V pielikuma 1.3.3. punktā it īpaši ir paredzēti tāda monitoringa pasākumi, lai noteiktu iemeslus, kāpēc nav sasniegti vides aizsardzības mērķi, lai, pamatojoties uz to, izstrādātu 11. pantā minēto pasākumu programmu.
68.      Līdz ar to rīcības programmas ietvaros saskaņā ar Nitrātu direktīvu dalībvalsts var atļaut lielāka slāpekļa daudzuma iestrādāšanu zemē tikai pēc tam, kad tā, it īpaši pamatojoties uz Ūdens pamatdirektīvas 5. un 8. pantu, ir pārbaudījusi un konstatējusi, ka tādējādi netiek pārkāpti tās 4. pantā izvirzītie mērķi.
69.      Ieviešot efektīvu sistēmu, lai garantētu Ūdens pamatdirektīvas 4. panta mērķu sasniegšanu saistībā ar atļauju izmantošanu konkrētos lauksaimniecības uzņēmumos, ir iespējams samazināt to pārbaužu skaitu, kuras skar
atļaujas saistībā ar palielinātu slāpekļa daudzumu. Principā šai sistēmai būtu jānodrošina, ka šie uzņēmumi kopā izmanto tikai tik daudz slāpekļa, lai, ņemot vērā visus pārējos slāpekļa ieplūdes avotus, netiktu pasliktināts virszemes ūdeņu stāvoklis un netiktu kavēta laba stāvokļa sasniegšana. Taču piektais jautājums lietā C‑531/24 ir balstīts uz konstatējumu par šādas sistēmas neesību. Tādējādi, izsniedzot atļauju, bija jāveic pilnīgs novērtējums.
70.      Ja dalībvalsts konstatētu, ka lielāka daudzuma slāpekļa
iestrādāšana zemē nav saderīga ar Ūdens pamatdirektīvas 4. panta 1. punktā paredzēto pasliktināšanās aizliegumu vai uzlabošanas pienākumu, tas obligāti nenozīmē, ka šāda iestrādāšana zemē nebūtu atļauta. Tieši pretēji, to varētu atļaut, ja būtu piemērojams kāds no 4. pantā minētajiem izņēmumiem (25).
71.      Šo secinājumu neatspēko Īrijas arguments, ka Ūdens pamatdirektīvas 4. panta mērķus nevar sasniegt tikai ar rīcības programmu. Acīmredzami ir tiesa, ka 4. panta mērķu sasniegšanai ir nepieciešamas arī citas pasākumu programmas daļas. Ir arī iespējams, ka gadījumā, ja nitrātu ieplūde ir pārāk liela, pasākumu programmas ietvaros prioritāri tiek samazinātas ieplūdes no citiem avotiem. Tomēr, veicot pasākumu programmas vispārēju novērtējumu, dalībvalstij jāpārliecinās, ka, pamatojoties uz visiem paredzētajiem pasākumiem, zemē tiek iestrādāts tikai tik daudz nitrāta, ka tiek sasniegti 4. panta mērķi. Minētā priekšnoteikums savukārt ir tāds, ka tiek identificēta un ņemta vērā ietekme, kāda ir atļaujai palielināt slāpekļa iestrādāšanu zemē saskaņā ar rīcības programmu atbilstoši Nitrātu direktīvai.
3.      Komisijas piešķirtā atkāpe
72.      Komisija gan ar Īstenošanas lēmumu (ES) 2022/696 atļāva palielināta slāpekļa daudzuma iestrādāšanu zemē un 17. apsvērumā uz nosacījumu pamata pieņēma, ka šī atkāpe ir saderīga ar Ūdens pamatdirektīvas mērķiem. Tomēr tas nemaina dalībvalsts pienākumu veikt pārbaudi un vēl nenozīmē, ka atļautie pasākumi ir
saderīgi ar Ūdens pamatdirektīvu.
73.      Ūdens pamatdirektīvā nekas neliecina par to, ka Komisija varētu atļaut atkāpi no tās mērķiem. Tieši pretēji, atkāpes iespējas ir izsmeļoši reglamentētas 4. pantā, un par tām ir atbildīgas dalībvalstis. Komisija var tikai uzraudzīt šo noteikumu ievērošanu un vajadzības gadījumā uzsākt pārkāpuma procedūru.
74.      Nitrātu direktīva un it īpaši tajā paredzētā iespēja atļaut lielāku slāpekļa daudzumu arī nevar tikt saprasta kā atkāpe no Ūdens pamatdirektīvas 4. panta mērķiem. Lai gan Nitrātu direktīvas interpretācija kā lex specialis attiecībā pret Ūdens pamatdirektīvu metodiski varētu būt iespējama, pēdējās minētās direktīvas mērķis saskaņā ar tās 1. panta c) punktu ir stiprināt un uzlabot ūdens vides aizsardzību. Turklāt atbilstoši 4. panta 2. punktam
attiecīgi jābūt spēkā plašākajam mērķim. Tas izpaužas arī tajā, ka, pēc Īrijas EPA domām, virszemes ūdeņu labam stāvoklim ir nepieciešama ievērojami zemāka nitrātu robežvērtība, nekā paredzēts Nitrātu direktīvā (26). Šo Ūdens pamatdirektīvas ambiciozo mērķi nevarētu sasniegt, ja konkrētās ūdens politikas jomās turpinātu piemērot agrākus, mazāk ambiciozus mērķus.
75.      Tāpēc Ūdens pamatdirektīva kā lex posterior ietver stingrākas prasības, kas jāņem vērā arī saistībā ar pasākumiem, kuri balstās uz vecāko Nitrātu direktīvu.
76.      Šajā lietā var neatbildēt uz jautājumu par to, vai Komisijas kontroles pilnvaras saskaņā ar Nitrātu direktīvas III pielikuma 2. punkta b) apakšpunktu ietver stingrākās Ūdens pamatdirektīvas prasības vai arī tās attiecas tikai uz Nitrātu direktīvas prasībām. Tas tāpēc, ka šī pārbaude aprobežojas ar dalībvalsts sniegtā pamatojuma pārbaudi. Turpretim dalībvalstī uz vietas Komisijai nav pašai savas izmeklēšanas pilnvaras vai instrumenti, lai novērtētu atbilstību Ūdens pamatdirektīvai. Ciktāl Komisija šajā procedūrā pārbauda Ūdens pamatdirektīvas mērķu ievērošanu, dalībvalstij tāpēc šī ievērošana jānorāda pamatojumā un līdz ar to šī ievērošana tai vispirms jāpārbauda
pašai.
77.      Tāpēc Īstenošanas lēmuma (ES) 2022/696 17. apsvērumā ir norādīts tikai uz Komisijas novērtējumu par atļauju iestrādāt zemē lielāku slāpekļa daudzumu. Tomēr īstenošanas lēmumā nevar saistoši konstatēt, ka šī atļauja ir saderīga ar Ūdens pamatdirektīvu.
4.      Starpsecinājums
78.      Līdz ar to jāsecina, ka dalībvalsts ar rīcības programmu saskaņā ar Nitrātu direktīvas 5. pantu var atļaut paaugstināta slāpekļa daudzuma iestrādāšanu tikai pēc tam, kad tā, it īpaši pamatojoties uz Ūdens pamatdirektīvas 5. un 8. pantu, ir pārbaudījusi un konstatējusi, ka tādējādi netiek apdraudēti šīs direktīvas 4. panta mērķi. Tomēr tā šādu pārbaudi var neveikt, ja ir nodrošināts, ka tiek pārbaudīts tas, kā konkrētie uzņēmumi izmanto šo iespēju. Ja pārbaudē tiktu konstatēts, ka lielāka daudzuma iestrādāšana zemē nav saderīga ar 4. panta 1. punktā paredzēto pasliktināšanās aizliegumu vai uzlabošanas pienākumu, 4. panta mērķi tiktu sasniegti tikai tad, ja būtu piemērojams arī kāds no tajā paredzētajiem izņēmumiem.
B.      Ietekmes uz Natura 2000
teritorijām novērtējums
79.      Tomēr Ūdens pamatdirektīvas 4. panta 1. punkta mērķi nav tikai a) apakšpunktā minētais pasliktināšanās aizliegums un uzlabošanas pienākums. Tieši pretēji, kā uzsver Komisija, 4. panta 1. punkta c) apakšpunktā dalībvalstīm ir noteikts pienākums sasniegt visus standartus un mērķus vienā un tajā pašā termiņā, tātad ne vēlāk kā 2027. gadā (27), tostarp attiecībā uz aizsargājamām teritorijām. Saskaņā ar 6. pantu un IV pielikuma 1. punkta v) apakšpunktu tas it īpaši attiecas uz Natura 2000
teritorijām, ja ūdens stāvokļa saglabāšana vai uzlabošana ir svarīgs faktors teritorijas aizsardzībā (28).
80.      Tas ir vēl viens mērķis, kas jāsasniedz ar pasākumu programmām saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvas 11. pantu un līdz ar to arī ar rīcības programmām saskaņā ar Nitrātu direktīvu (29). Tāpēc dalībvalstīm pirms rīcības programmas pieņemšanas ir jāizvērtē arī tās ietekme uz Natura 2000
teritorijām.
81.      Šī novērtējuma kritēriji izriet no Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta. Līdz ar to vispirms jānoskaidro, vai saskaņā ar šo tiesību normu jāpārbauda, vai ir atļauts palielināt slāpekļa iestrādāšanu zemē ar rīcības programmu saskaņā ar Nitrātu direktīvu. Pēc tam jāprecizē šīs pārbaudes priekšmets. Tāpēc pirmie divi prejudiciālie jautājumi lietā C‑531/24 ir par atļaujas ietekmes novērtējumu saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punktu. Valsts tiesa vēlas uzzināt, vai pārbaudīt drīkst tikai rīcības programmā paredzētos aizsardzības pasākumus vai, tieši pretēji, jāpārbauda arī ietekme, ko rada nitrātu izdalīšanās lauksaimnieciskās darbībās, kuras ir atļautas saskaņā ar šo programmu. Ja principā drīkst pārbaudīt tikai paredzētos aizsardzības pasākumus, iesniedzējtiesa uzdod jautājumu arī par to, vai šis secinājums mainās, ja praksē arī konkrēto uzņēmumu līmenī netiek novērtēta minēto lauksaimniecisko darbību ietekme uz vidi.
82.      Tā kā lietas dalībniekiem ir domstarpības par to, vai rīcības programmai vispār jāveic ietekmes novērtējums saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punktu, vispirms izvērtēšu šo jautājumu (šajā ziņā skat. 1. punktu) un pēc tam – šī novērtējuma priekšmetu (šajā ziņā skat. 2. punktu).
1.      Pienākums veikt ietekmes novērtējumu
83.      Saskaņā ar 6. panta 3. punkta otro teikumu, ņemot vērā ietekmes novērtējumā ietvertos atzinumus un atkāpes piemērošanu saskaņā ar 6. panta 4. punkta noteikumiem, kompetentās valsts iestādes piekrīt plāna vai attiecīgi projekta īstenošanai tikai tad, ja tās ir pārliecinājušās, ka netiks apdraudēta Natura 2000 teritorijas viengabalainība. Lai sasniegtu šo mērķi, Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta pirmajā teikumā ir paredzēts, ka visos plānos vai projektos, kas nav tieši saistīti ar konkrēto teritoriju vai nav vajadzīgi tās apsaimniekošanai, bet kas atsevišķi vai kopā ar citiem plāniem vai projektiem varētu būtiski ietekmēt minēto teritoriju, attiecīgi izvērtē ietekmi uz šo teritoriju, ievērojot tās aizsardzības mērķus.
84.      Rīcības programmā ietverta atļauja palielināt slāpekļa iestrādi zemē saskaņā ar Nitrātu direktīvu nav nedz tieši saistīta ar Natura 2000 teritoriju apsaimniekošanu, nedz arī nepieciešama šim nolūkam.
85.      Taču atļauja nav piekrišana projektam Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta izpratnē. Tā tikai dod daudziem lauksaimniecības uzņēmumiem iespēju iestrādāt zemē palielinātu slāpekļa daudzumu. Labākajā gadījumā to, ka konkrēti uzņēmumi izmanto šo iespēju, varētu uzskatīt par projektu (30).
86.      Tomēr rīcības programmā paredzēta atļauja varētu būt plāns Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta izpratnē.
87.      Tā kā direktīvā nav definēts jēdziens “plāns”, ir loģiski domāt par konkrētiem valsts tiesību aktos paredzētiem instrumentiem, bet, tā kā nav atsauces uz tiem, arī šajā gadījumā runa ir par jēdzienu, kas jāinterpretē autonomi saskaņā ar Savienības tiesībām (31).
88.      Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta dažādās valodu versijas teorētiski ļauj jēdzienam “plāns” piešķirt vairāk vai mazāk atšķirīgas nozīmes. Franču valodā ar to var apzīmēt arī apstādītu platību un bieži vien ar to saprot īpašus grafiskus attēlojumus.
89.      Tomēr, ņemot vērā tiesiskā regulējuma sistēmu, jēdziens “plāns” atbilstoši tā
abstraktākai nozīmei jāsaprot kā tāds, kas paredz konkrētus mērķus un izskaidro, kā tie jāsasniedz. Šī interpretācija principā ļauj novērtēt plāna ietekmi uz Natura 2000 teritorijas aizsardzības mērķiem Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta pirmā teikuma izpratnē vai kā iestādei to apstiprināt Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta otrā teikuma izpratnē.
90.      Lai gan jēdzienam “plāns” atbilstoši minētajam ir ļoti plaša nozīme, tieši šī iemesla dēļ tas ļauj sasniegt Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta mērķi. Tas tāpēc, ka šai tiesību normai ir efektīvi jānovērš plānu vai projektu radītais kaitējums
Natura 2000
teritorijām (32). Šis mērķis netiktu sasniegts, ja jēdziens “plāns” (vai arī jēdziens “projekts”) tiktu interpretēts tādējādi, ka konkrēta – cilvēku izraisīta – ietekme nebūtu jāpārbauda. Šis mērķis atspoguļojas arī apstāklī, ka lielākā daļa šīs tiesību normas sākotnējo valodu versiju aptver “visus” (33) plānus un projektus. Turpretim jēdzieni “plāns” un “projekts” nav skaidri jānošķir vismaz Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta izpratnē, jo abiem jēdzieniem ir vienādas tiesiskās sekas.
91.      Saskaņā ar minēto vispārēja atļauja lauksaimniecības uzņēmumiem iestrādāt zemē palielinātu slāpekļa daudzumu ir plāns Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta izpratnē, jo tajā kā mērķis ir paredzēts atļaut šādu praksi un kā līdzeklis šī mērķa sasniegšanai – atbilstoša atļauja.
92.      Taču jēdziena “plāns” plašā izpratnē nenozīmē, ka noteikti jānovērtē visu tādu pasākumu ietekme, kuros ir paredzēti mērķi, kā arī veids, kā tie jāsasniedz. Tieši pretēji, ietekmes novērtējuma pienākuma ierobežojumi izriet no nepieciešamības pietiekami identificēt apdraudējumu teritorijai, kā arī no tā, ka ietekmes novērtējumam jābūt attiecīgam.
93.      Pirmkārt, Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punktā ir paredzēts ietekmes novērtējums tikai tad, ja pasākums varētu būtiski ietekmēt Natura 2000
teritoriju, ko Tiesa saprot kā šādas ietekmes iespēju vai risku (34). Ņemot vērā it īpaši piesardzības principu, tiek uzskatīts, ka šāda iespēja vai risks pastāv, ja, pamatojoties uz objektīviem apstākļiem, nevar izslēgt, ka attiecīgais plāns vai projekts varētu ietekmēt šīs teritorijas aizsardzības mērķus (35). Šis izvērtējums jāveic, ņemot vērā attiecīgās teritorijas, kuru plāni vai projekti skar, īpašas pazīmes un vides apstākļus (36). Tādējādi Tiesa pieprasīja, lai saskaņā ar Apvienotās Karalistes tiesību aktiem tiktu pārbaudīti konkrēti zemes izmantošanas plāni, jo tie varēja ievērojami ietekmēt projektu apstiprināšanu un līdz ar to arī attiecīgās aizsargājamās teritorijas (37).
94.      Pārmērīga slāpekļa nogulsnēšanās lauksaimnieciskās mēslošanas dēļ var būtiski ietekmēt Natura 2000 teritorijas (38). Šajā ziņā noteicošā nozīme ir it īpaši dažādo dzīvotņu veidu zinātniski noteiktajām piesārņojuma robežām, t.s. “critical loads” (39). Komisija kā piemēru min purvu un mitrāju biotopus, kā arī ziemeļu upespērleni (Margaritifera margaritifera), kuri ir
ļoti jutīgi pret nitrātiem jau krietni zem Nitrātu direktīvas robežvērtības (50 mg/l). Līdz ar to, ja lauksaimniecības uzņēmumiem Natura 2000 teritorijās vai to apkārtnē ir atļauts izmantot palielinātu slāpekļa daudzumu to platībās, pastāv iespēja vai risks, ka šādas teritorijas tiks būtiski ietekmētas.
95.      Otrkārt, ietekmes novērtējumu var lietderīgi veikt tikai tad, ja kaitējuma risks Natura 2000
teritorijām jau ir pietiekami identificējams. Pasākumus, kas, lai gan rada abstraktu apdraudējumu aizsargājamajām teritorijām, bet vēl neļauj identificēt konkrētu ietekmi uz konkrētām teritorijām, nevar pārbaudīt saistībā ar to saderību ar Natura 2000 teritoriju saglabāšanas mērķiem. Tāpēc Tiesa pret Itāliju ierosinātajā procedūrā nolēma, ka plāni jānošķir no vienkāršiem administrācijas iepriekšējiem apsvērumiem un tiem jābūt tik precīziem, ka ietekmes uz vidi novērtējums
ir nepieciešams (40).
96.      Atļauja iestrādāt zemē palielinātu slāpekļa daudzumu vēl nenozīmē, ka konkrētām
Natura 2000
teritorijām tiek nodarīts kaitējums ar pārmērīgu slāpekļa nogulsnēšanos. Šāda kaitējuma risku var konstatēt tikai tad, ja ir zināms, kuri lauksaimniecības uzņēmumi izmanto ar atļauju nodrošināto iespēju.
97.      Tomēr tas nenozīmē, ka atļaujas ietekmes novērtējums nebūtu iespējams. Tieši pretēji, varētu pieņemt, ka visi lauksaimniecības uzņēmumi arī pilnībā izmanto atļaujas sniegto iespēju un, pamatojoties uz to, pārbauda, vai tiktu ietekmētas Natura 2000
teritorijas.
98.      Tā kā šāda pārbaude ir iespējama, taču ir ļoti darbietilpīga, treškārt, svarīgs ir ierobežojums, ka ietekmes uz vidi novērtējumam jābūt “attiecīgam”. Šāda novērtējuma kvalifikācija gan nav ietverta visās Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta sākotnējās valodu versijās (41), taču ir vismaz visās versijās tās preambulas 10. apsvērumā.
99.      Nebūtu piemēroti, ja konkrēti jautājumi tiktu vairākkārt izskatīti vairāku posmu atļaujas piešķiršanas procedūrās, lai gan būtiskas pasliktināšanās risks vai iespējamība dažādos posmos paliek nemainīga (42). Tomēr ir piemēroti arī pēc iespējas ātrāk veikt novērtējumu, lai varētu pilnībā ņemt vērā iespējamo ietekmi (43). It īpaši jānovērš, ka plānošanas agrīnās stadijās jau tiek pieņemti lēmumi, kas projektu īstenošanas gadījumā nodara kaitējumu videi, taču vēlāk vairs nevar tikt mainīti (44).
100. Šajā gadījumā prima facie nešķiet piemēroti pieņemt, ka visi lauksaimniecības uzņēmumi izmanto iespēju iestrādāt zemē palielinātu slāpekļa daudzumu un, pamatojoties uz to, veikt ietekmes novērtējumu. Šāds novērtējums būtu ļoti darbietilpīgs un, ņemot vērā līdzšinējo pieredzi ar atļaujas izmantošanu, arī nevajadzīgs. Proti, saskaņā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atkāpi faktiski izmanto “tikai” aptuveni 6500 no vairāk nekā 130 000 lauksaimniecības uzņēmumiem.
101. Vienkārša iespēja iestrādāt zemē palielinātu daudzumu vēl nav lēmums, ko vēlākā ietekmes novērtējumā vairs nevarētu apstrīdēt. Tieši pretēji, pietiktu ar to, ka tikai attiecībā uz uzņēmumiem, kas vēlas iestrādāt zemē vairāk slāpekļa, tiktu veikta iepriekšēja pārbaude saistībā ar to, vai tādēļ pastāv iespēja vai risks, ka Natura 2000
teritorijas tiek ievērojami ietekmētas. Ja to nevarētu izslēgt, it īpaši to Natura 2000
teritoriju ģeogrāfisko apstākļu un aizsardzības mērķu dēļ, kuras var tikt ietekmētas, būtu jāveic pilnīgs novērtējums, kas varētu likt kompetentajām iestādēm atteikt atkāpes piemērošanu.
102. Tomēr, ņemot vērā slāpekļa iestrādāšanas zemē kumulatīvo iedarbību (45), uzņēmumi, kuros notiekošā slāpekļa atbrīvošana var izraisīt nogulsnējumus konkrētā Natura 2000
teritorijā, jāizvērtē kopā. Pretējā gadījumā pastāvētu risks, ka sākotnēji pārbaudītie uzņēmumi iestrādā zemē pieļaujamo slāpekļa daudzumu un vēlāk pārbaudītie uzņēmumi to nevar darīt. Tāpat, veicot paralēlas, bet atsevišķas pārbaudes, varētu tikt atļauts pārāk liels slāpekļa daudzums.
103. Iespējams, ka Īrija, pirmoreiz atļaujot palielināt slāpekļa daudzumu, pamatojoties uz tās veikto Dzīvotņu direktīvas transponēšanu, varēja pieņemt, ka tiks veikta šāda konkrēto uzņēmumu pārbaude. Tomēr pieredze ar iepriekšējām rīcības programmām liek šo pieņēmumu noraidīt. Tas tāpēc, ka saskaņā ar lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ietvertajām norādēm palielināta slāpekļa daudzuma iestrādāšana zemē dažos lauksaimniecības uzņēmumos nekad nav tikusi pārbaudīta saskaņā ar 6. panta 3. punktu. Arī piektajā Īrijas rīcības programmā nav norādes par to, ka šī tiesību norma vai attiecīgais Īrijas transponējošais tiesiskais regulējums būtu jāievēro, iestrādājot zemē palielinātu daudzumu slāpekļa. Līdz ar to tiesas sēdē Īrija atzina, ka līdz šim nav tikušas veiktas pārbaudes uzņēmumu līmenī, un paziņoja, ka kompetentās iestādes strādājot pie tā, lai nākotnē tiktu nodrošināta 6. panta 3. punkta ievērošana.
104. Tomēr, kamēr Īrijas iestādes nav veikušas atbilstošus pasākumus, lauksaimniecības uzņēmumi, pamatojoties uz rīcības programmā piešķirto atļauju, iestrādā zemē palielinātu slāpekļa daudzumu. Tā kā attiecīgi nav veikta individuāla vai grupveida pārbaude, joprojām pastāv pamatotas zinātniskas šaubas par to, ka, iestrādājot zemē palielinātu daudzumu, ir izslēgta kaitējuma nodarīšana Natura 2000
teritorijām, tajās veidojoties slāpekļa nogulsnēm.
105. Līdz ar to tiesisko regulējumu, atbilstoši kuram ir atļauta šāda iestrādāšana zemē, nedrīkst pieņemt, ja nav veikts ietekmes novērtējums saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punktu.
106. Īrija gan pamatoti uzsver – kā jau esmu apgalvojusi –, ka no Nitrātu direktīvas neizriet, ka rīcības programma noteikti ietekmē tādu projektu atļaušanu, kas var būtiski ietekmēt aizsargājamās teritorijas (46). Tomēr šis apsvērums acīmredzami balstījās arī uz – šajā lietā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atspēkoto – pieņēmumu, ka kompetentās valsts iestādes konkrētā gadījumā novērtē rīcības programmā iekļautos pasākumus saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punktu.
107. Turklāt rīcības programma, ar kuru tiek tikai īstenotas Nitrātu direktīvas prasības – piemēram, nosakot tajā paredzēto maksimālo zemē iestrādājamā slāpekļa daudzumu –, atšķiras no atkāpes, kas pieļauj palielinātu slāpekļa daudzumu. Programma ir tiesību aktos noteikts nelabvēlīgas ietekmes uz vidi ierobežojums. Ar atkāpi ir atļauti pasākumi, kuriem ir lielāka negatīva ietekme uz vidi, nekā tas paredzēts tiesību aktos.
108. Tikai pilnības labad jānorāda, ka arī slāpekļa iestrādāšana zemē Nitrātu direktīvā paredzētajā maksimālajā daudzumā konkrētā gadījumā var likt veikt ietekmes uz vidi novērtējumu. Tas tāpēc, ka šis maksimālais daudzums netika noteikts, ņemot vērā ievērojami zemākas piesārņojuma robežvērtības aizsargājamajās teritorijās sastopamajiem dzīvotņu veidiem un sugām (47). Ja šīs robežas tiek pārsniegtas, pastāv risks, ka Natura 2000 teritorijas tiks būtiski ietekmētas.
2.      Ietekmes novērtējuma priekšmets
109. Saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta otro teikumu kompetentās valsts iestādes var apstiprināt plānu, šajā lietā – rīcības programmu, tikai tad, ja, ņemot vērā ietekmes novērtējumā izdarītos secinājumus, tās ir konstatējušas, ka projekts neietekmēs nevienas Natura 2000 teritorijas viengabalainību. Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai tās var izdarīt šādu konstatējumu tikai tad, ja no zinātniskā viedokļa nepastāv pamatotas šaubas par šādas ietekmes neesību (48).
110. Tāpēc ietekmes novērtējums nedrīkst būt nepilnīgs, un tajā ir jābūt pilnīgiem, precīziem un galīgiem konstatējumiem, kas varētu kliedēt jebkuras zinātniski pamatotas šaubas par plāna vai projekta ietekmi uz attiecīgo aizsargājamo teritoriju .(49) Tajā, ņemot vērā pieejamos labākos zinātniskos atzinumus, jāizvērtē visi plāna vai projekta aspekti, kas atsevišķi vai kopā ar citiem plāniem vai projektiem var ietekmēt attiecīgo teritoriju aizsardzības mērķus (50).
111. Nepieciešamība veikt rīcības programmas ietekmes novērtējumu balstās uz pamatotām zinātniskām šaubām, ka palielinātā slāpekļa iestrādāšana zemē neietekmēs Natura 2000 teritorijas, izveidojoties slāpekļa nogulsnēm (51).
112. Tādējādi ietekmes novērtējuma mērķim jābūt šo šaubu kliedēšanai. Līdz ar to tajā jāizvērtē, vai lielāka daudzuma slāpekļa iestrādāšana zemē negatīvi ietekmēs Natura 2000
teritoriju saglabāšanas mērķus, veidojoties nitrātu nogulsnēm.
3.      Starpsecinājums
113. Tādēļ, ņemot vērā Dzīvotņu direktīvu, uz pirmajiem diviem jautājumiem lietā C‑531/24 jāatbild tādējādi, ka rīcības programma saskaņā ar Nitrātu direktīvas 5. pantu, kas, ievērojot zināmus nosacījumus, ļauj visiem dalībvalsts lauksaimniecību uzņēmumiem iestrādāt zemē palielinātu nitrātu daudzumu, saistībā ar pasākumu programmas izstrādi saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvas 11. pantu un 6. pantu, kā arī Dzīvotņu direktīvas 3. punktu jāpārbauda, vai ir izslēgtas jebkādas zinātniski pamatotas šaubas par to, ka šīs iestrādāšanas zemē dēļ slāpekļa nogulsnes neapdraud Natura 2000
teritoriju viengabalainību. Tomēr šādu pārbaudi var neveikt, ja tiek nodrošināts, ka to, kā katrs uzņēmums izmanto šo iespēju, pārbauda saskaņā ar 6. panta 3. punktu.
C.      Stratēģiskais ietekmes uz vidi novērtējums
114. Pirmais līdz ceturtais jautājums, kā arī septītais un astotais jautājums lietā C‑531/24 un abi jautājumi lietā C‑895/24 ir par SIVN direktīvas piemērošanu. Pirmie četri jautājumi lietā C‑531/24 papildus jau minētajiem jautājumiem ir par to, vai bija jāveic stratēģiskais ietekmes uz vides novērtējums, kas it īpaši ietvēra ietekmi uz Natura 2000
teritorijām un Ūdens pamatdirektīvas 4. panta mērķiem, lai atļautu palielinātu slāpekļa iestrādāšanu zemē saskaņā ar rīcības programmu (šajā ziņā skat. 1. punktu). Ar septīto jautājumu lietā C‑531/24 High Court (Augstā tiesa) vēlas noskaidrot, kā jāvērtē ietekmes uz vidi monitoringa pasākumi (šajā ziņā skat. 2. punktu). Astotais jautājums lietā C‑531/24 un pirmais jautājums lietā C‑895/24 ir par materiālo vērtību analīzi (šajā ziņā skat. 3. punktu). Otrais jautājums lietā C‑895/24 ir par alternatīvu pārbaudi (šajā ziņā skat. 4. punktu).
1.      Pirmais līdz ceturtais jautājums lietā C‑531/24
115. Lai atbildētu uz pirmo līdz ceturto
jautājumu lietā C‑531/24, vispirms jāpaskaidro, kāpēc, lai varētu atļaut palielināta slāpekļa daudzuma iestrādāšanu zemē, jāveic stratēģiskās ietekmes uz vidi novērtējums, un tas, ka tajā ir arī jāizvērtē ietekme uz Ūdens pamatdirektīvas 4. pantā izvirzītajiem mērķiem un Natura 2000
teritorijām.
116. Atļauja ietilpst SIVN direktīvas 2. panta a) punktā ietvertajā plānu un programmu definīcijā, jo to ir pieņēmusi Īrijas valdība likumdošanas procesā un tā bija jāizdod saskaņā ar Nitrātu direktīvu.
117. Atļauja ir daļa no rīcības programmas atbilstoši Nitrātu direktīvai, kurai kopumā ir nepieciešams stratēģiskais ietekmes uz vidi novērtējums saskaņā ar SIVN direktīvas 3. panta 2. punkta a) apakšpunktu, jo tajā ir noteikti pamatprincipi projektiem saskaņā ar IVN direktīvu (52). Īpaši attiecībā uz atļauju novērtējuma pienākums izriet arī no 3. panta 2. punkta b) apakšpunkta, jo – kā jau minēts (53) – vismaz šajā lietā (54) atļaujai bija nepieciešams atbilstoši Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punktam paredzētais ietekmes uz vidi novērtējums, ņemot vērā tās iespējamo ietekmi uz Natura 2000 teritorijām.
118. Saskaņā ar SIVN direktīvas 5. panta 1. punktu stratēģiskā ietekmes uz vidi novērtējumā ietvertā vides pārskatā identificē, apraksta un izvērtē it īpaši plāna vai programmas īstenošanas iespējamo būtisko ietekmi uz vidi. Atbilstoši I pielikuma d) punktam tā ietver visas esošās ekoloģiskās problēmas, kas saistītas ar plānu vai programmu. Šajā ziņā īpaši jāņem vērā problēmas, kas saistītas ar vides aspektā īpašas nozīmes teritorijām, piemēram, Natura 2000
teritorijām, kas norādītas saskaņā ar Putnu aizsardzības direktīvu un Dzīvotņu direktīvu. Atbilstoši e) punktam jāizklāsta izvirzītie vides aizsardzības mērķi, kas saistīti ar plānu vai programmu, kā arī to, kādā veidā šie mērķi un citi ekoloģiskie apsvērumi ņemti vērā plāna vai programmas sagatavošanas laikā. Atbilstoši f) punktam sniedzamā informācija ietver arī iespējamo būtisko ietekmi uz vidi, ietverot it īpaši tādus aspektus kā bioloģiskā daudzveidība, fauna, flora un ūdens.
119. Tāpēc vides pārskatā bija jāiekļauj jau izklāstītais saturs saistībā ar atbilstības Ūdens pamatdirektīvas (55) 4. pantā izvirzītajiem mērķiem pārbaudi un ietekmes uz vidi novērtējumu saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas (56) 6. panta 3. punktu. Ja šīs pārbaudes netika veiktas, vides pārskats bija nepilnīgs.
120. Šim vides pārskatam bija jābūt par pamatu sabiedrības līdzdalībai saskaņā ar SIVN direktīvas 6. pantu, un atbilstoši 8. pantam, pieņemot atkāpi, bija jāņem vērā ziņojums un atzinumi. Arī šie pasākumi būtu bijuši nepilnīgi, ja vides pārskats bija nepilnīgs.
121. Rezumējot jākonstatē, ka, lai atļautu lauksaimniecības uzņēmumiem iestrādāt zemē palielinātu slāpekļa daudzumu saistībā ar rīcības programmu saskaņā ar Nitrātu direktīvu, jāveic vides novērtējums atbilstoši
SIVN direktīvai, kurā ir identificēta, aprakstīta un novērtēta šīs atļaujas ietekme uz Ūdens pamatdirektīvas 4. pantā izvirzītajiem mērķiem un Natura 2000 teritorijām.
2.      Septītais jautājums lietā C‑531/24 – monitoringa pasākumi vides pārskatā
122. SIVN direktīvas 10. panta 1. punktā ir paredzēts, ka dalībvalstis pastāvīgi pārrauga plānu un programmu īstenošanas ietekmi uz vidi, lai inter alia agrīnā pakāpē konstatētu to iepriekš neparedzētu nelabvēlīgu ietekmi un varētu veikt atbilstīgu koriģējošu darbību. Ar septīto jautājumu lietā C‑531/24 High Court (Augstā tiesa) vēlas noskaidrot, vai vides pārskatā jāietver plānoto monitoringa pasākumu apraksts, kas ir pietiekami detalizēts, lai pierādītu atbilstību 10. pantam (šajā ziņā skat. a) punktu), it īpaši detalizēta informācija par to, kā šis monitorings tiks veikts, kad tas tiks veikts un/vai kā monitorings tiks piemērots (šajā ziņā skat. b) punktu), kā arī par to, kā tiks reaģēts uz konstatētu neparedzētu nelabvēlīgu ietekmi uz vidi (šajā ziņā skat. c) punktu).
a)      SIVN direktīvas 10. pantā izvirzītajām prasībām atbilstošu monitoringa pasākumu izklāsts
123. Saskaņā ar SIVN direktīvas 5. panta 1. punkta otro teikumu I pielikumā ir precizēta informācija, kas jāiekļauj vides pārskatā. Atbilstoši I pielikuma i) punktam šī informācija ietver to pasākumu aprakstu, kas paredzēti attiecībā uz monitoringu saskaņā ar 10. pantu.
124. Ņemot vērā, ka SIVN direktīvas I pielikuma i) punktā ir prasīts tikai plānoto monitoringa pasākumu izklāsts, varētu pieņemt, ka vides pārskatā nav jāiekļauj informācija par šo jautājumu, ja (vēl) nav plānots neviens pasākums.
125. Tomēr Īrija pamatoti uzsver, ka SIVN direktīvas I pielikumā minētā informācija jāsniedz saskaņā ar 5. panta 2. un 3. punktu. Atbilstoši 5. panta 2. punktam vides pārskatā iekļauj informāciju, ko var pamatoti prasīt. Šajā ziņā tajā iekļauj informāciju, ko var pamatoti prasīt, ņemot vērā pašreizējās zināšanas un novērtēšanas metodes, plāna vai programmas saturu un detalizācijas pakāpi, tā vietu lēmumu pieņemšanas procesā un pakāpi, līdz kādai konkrēti jautājumi dažādos minētā procesa līmeņos ir pienācīgi novērtēti, lai novērstu novērtējuma dublēšanos.
126. Tāpēc ir gan jāpiekrīt Īrijai, ka dalībvalstīm ir zināma rīcības brīvība attiecībā uz to, kādu informāciju tās iekļauj vides pārskatā par monitoringa pasākumiem.
127. Tomēr SIVN direktīvas 5. panta 2. punktā vienlaikus ir norādītas šīs rīcības brīvības robežas, kuru uzraudzība
jāveic valstu tiesām (57). Proti, pārskatā nedrīkst būt vairāk informācijas, nekā to var pamatoti pieprasīt, bet tajā arī nedrīkst būt mazāk informācijas.
128. Tomēr var (un vajag) pamatoti prasīt, lai vides pārskats tiktu iesniegts tikai pēc tam, kad kompetentās iestādes ir plānojušas SIVN direktīvas 10. pantā izvirzīto prasību izpildei vajadzīgos pasākumus. Tas tāpēc, ka 9. panta 1. punkta c) apakšpunktā ir paredzēts, ka, pieņemot plānu vai programmu, tiek veikti 10. pantā paredzētie monitoringa pasākumi. Tāpēc I pielikuma i) punkts ir balstīts uz pieņēmumu, ka šādus pasākumus ir plānots veikt, un tajā ir
paredzēta šīs informācijas paziņošana, lai gan stricto sensu runa nav par identificēšanu, aprakstu vai ietekmes uz vidi novērtējumu.
129. Saistībā ar šo rīcības programmu un atļauju iestrādāt zemē palielinātu slāpekļa daudzumu jāpiebilst, ka Īrija to ir pieņēmusi nevis pirmo, bet jau piekto reizi. Tādējādi faktiski jau bija jābūt paredzētiem piemērotiem monitoringa pasākumiem. Nav skaidrs, kāpēc vides pārskatā nevarēja izklāstīt šo pasākumu turpināšanu.
130. Turklāt būtu jāpastāv arī monitoringa pasākumiem saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvas 8. pantu un V pielikumu, kurus atbilstoši SIVN direktīvas 10. panta 2. punktam var izmantot, lai uzraudzītu attiecīgo pasākumu ietekmi. Ja tas bija ar nodomu, Īrijai būtu bijis jāatsaucas uz šiem pasākumiem.
131. Tāpēc saskaņā ar SIVN direktīvas 5 pantu un I pielikuma i) punktu, kā arī 10. pantu vides pārskatā jāizklāsta pasākumi, ar kuriem tiek uzraudzīta rīcības programmas īstenošanas būtiskā ietekme un it īpaši atļauja iestrādāt zemē palielinātu slāpekļa daudzumu.
b)      Informācijas par monitoringa pasākumiem precizitāte
132. High Court (Augstā tiesa) vēlas arī noskaidrot, cik lielā mērā šajā izklāstā jāiekļauj monitoringa veids.
133. Vides pārskatā paredzēto monitoringa pasākumu izklāstam jāļauj apspriest šos pasākumus saistībā ar sabiedrības līdzdalību, kas paredzēta SIVN direktīvas 6. un 7. pantā. Tāpēc vides pārskatā ietvertajai informācijai jābūt pietiekami detalizētai, lai sabiedrība varētu novērtēt, vai paredzētie pasākumi ir pietiekami, lai izpildītu 10. pantā izvirzītās prasības.
134. SIVN direktīvas 10. pantā ir prasīts uzraudzīt visu plānu un programmu īstenošanas būtisko ietekmi uz vidi, tātad visu ietekmi, kas jau ir identificēta, aprakstīta un novērtēta saistībā ar ietekmes uz vidi novērtējumu.
135. Pamatlietā šķiet acīmredzami, ka it īpaši jāuzrauga lauksaimniecības uzņēmumu veiktās palielinātā slāpekļa daudzuma iestrādes zemē ietekme uz nitrātu daudzumu virszemes ūdeņos un Natura 2000
teritorijās.
136. Turklāt nepieciešamība uzraudzīt Natura 2000 teritorijas nav atkarīga no tā, vai, vispārēji atļaujot rīcības programmā iestrādāšanu zemē, var neveikt ietekmes novērtējumu saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punktu, jo tiek nodrošināts, ka iestrādāšana zemē tiek pārbaudīta konkrēto uzņēmumu līmenī (58). Proti, tas, ka ir piemērotāk veikt šo novērtējumu uzņēmumu līmenī, neattaisno SIVN direktīvas 10. panta nepiemērošanu. Šajā tiesību normā paredzētais monitorings drīzāk ir svarīga pārbaude saistībā ar to, vai uzņēmumos veiktās pārbaudes ir devušas pareizus rezultātus.
137. Līdz ar to monitoringa pasākumiem vides pārskatā jābūt pietiekami precīzi izklāstītiem, lai varētu novērtēt atbilstību SIVN direktīvas 10. pantam, kas ietver ietekmi uz nitrātu daudzumu virszemes ūdeņos un Natura 2000
teritorijās, atļaujot lauksaimniecības uzņēmumos iestrādāt zemē palielinātu slāpekļa daudzumu.
c)      Reakcija uz neparedzētu nelabvēlīgu ietekmi uz vidi
138. Visbeidzot High Court (Augstā tiesa) jautā, vai vides pārskatā ir arī jāizklāsta, kāda būs reakcija uz, iespējams, noskaidrotu konstatētu neparedzētu nelabvēlīgu ietekmi uz vidi.
139. Šajā ziņā jāpiekrīt Komisijai, ka SIVN direktīvā šajā ziņā nav iekļautas prasības. 10. panta vienīgais mērķis ir ļaut dalībvalstīm veikt atbilstīgu koriģējošu darbību.
140. Savukārt atbilde uz jautājumu par to, vai dalībvalstīm jāveic koriģējoša darbība, var izrietēt no citām tiesību normām. Kā jau minēts, saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvas 11. panta 5. punktu tām jāpielāgo pasākumu programma, ja monitoringa dati liecina, ka 4. panta mērķi, visticamāk, netiks sasniegti (59). Turklāt Dzīvotņu direktīvas 6. panta 2. punktā dalībvalstīm ir noteikts pienākums novērst dabisko dzīvotņu un sugu dzīvotņu noplicināšanos Natura 2000 teritorijās.
141. Tomēr pasākumus, kas jāveic neparedzētas nelabvēlīgas ietekmes uz vidi gadījumā, var noteikt, tikai ņemot vērā minēto ietekmi. Bieži vien būs iespējami dažādi pasākumi, tāpēc dalībvalstu kompetentajām iestādēm ir rīcības brīvība.
142. Tas ir iespējams arī tad, ja virszemes ūdeņos vai Natura 2000
teritorijās parādās lielāks nitrātu daudzums, nekā paredzēts. Tas tādēļ, ka nitrātu ieplūdes samazināšanu var panākt arī tad, ja dalībvalsts samazina nitrātu emisijas no citiem avotiem, kas nav lauksaimniecība.
143. Tāpēc vides novērtējumā nav jākonstatē, kā reaģēt uz neparedzētu nelabvēlīgu ietekmi uz vidi.
3.      Astotais jautājums lietā C‑531/24 un pirmais jautājums lietā C‑895/24 – materiālās vērtības
144. Astotais jautājums lietā C‑531/24 un pirmais jautājums lietā C‑895/24 ir par “materiālo vērtību” ņemšanu vērā vides novērtējumā. Šī jautājuma pamatā ir apstāklis, ka vides novērtējumā tika ņemta vērā lauksaimniecības ekonomiskā nozīme, lai dotu priekšroku atļaujai iestrādāt zemē palielinātu slāpekļa daudzumu, nevis videi draudzīgākām alternatīvām. An Taisce šaubās par to, vai tas ir saderīgs ar SIVN direktīvu.
145. An Taisce viedokļa pamatā izmantotais pieņēmums ir pareizs. SIVN direktīvas 5. pantā un I pielikuma f) punktā gan ir paredzēts, ka vides pārskatā tiek identificēta, aprakstīta un izvērtēta ietekme uz materiālajām vērtībām. Tomēr atbilstoši I pielikuma f) punkta ievaddaļai runa ir par ietekmi uz vidi, kas ietekmē materiālās vērtības. Turklāt saistībā ar IVN direktīvu Tiesa ir uzsvērusi, ka var ņemt vērā tikai tādu ietekmi uz materiālajām vērtībām, kas pēc savas būtības var ietekmēt arī vidi. Savukārt ietekmei uz šo labumu vērtību neesot nozīmes IVN direktīvas piemērošanā (60).
146. Tādējādi, piemēram, atļaujot iestrādāt zemē palielinātu slāpekļa daudzumu, varētu uzskatīt, ka zvejniecība tiek ietekmēta, ja šīs prakses dēļ ūdeņi tiks eitroficēti. Būtu arī iespējams, ka mēslošanas rezultātā panākto ražas pieaugumu varētu ņemt vērā kā ietekmi uz vidi.
147. Turpretim, fakts, ka lauksaimniecības uzņēmumiem jāiestrādā zemē slāpekli saturoši kūtsmēsli, jo tie rodas lopkopībā (61), un līdz ar to stingrāki ierobežojumi tā izmantošanai prasītu lopu skaita samazināšanu, nav atļaujas ietekme uz vidi, bet gan iespējamā ierobežojuma ekonomiskās sekas.
148. Tomēr no tā izriet tikai tas, ka šim apsvērumam
nav jābūt
identificētam, aprakstītam un izvērtētam vides pārskatā saskaņā ar SIVN direktīvas 5. pantu un I pielikuma f) punktu.
149. Taču šīs tiesību normas neliedz vides novērtējumā ņemt vērā apsvērumus par lauksaimniecības ekonomisko nozīmi. Tieši pretēji, ir pat nepieciešams izteikties par to, izvēloties alternatīvas, ja šādi apsvērumi ir viens no iemesliem, kuru dēļ dažiem pasākumiem ir dota priekšroka salīdzinājumā ar citiem.
150. Tā ir tāpēc, ka saskaņā ar SIVN direktīvas 9. panta 1. punkta b) apakšpunktu pēc plāna vai programmas pieņemšanas sabiedrībai un attiecīgajām iestādēm jābūt pieejamam paziņojumam, kurā it īpaši ir īsi izklāstīts pamatojums, kāpēc no visiem iespējamajiem plāna vai programmas variantiem izraudzīts tieši pieņemtais variants.
151. Līdz ar to SIVN direktīvas I pielikuma f) punktā ietvertais jēdziens “materiālās vērtības” attiecas tikai uz materiālajām vērtībām, kuras ietekmē plāna vai programmas ietekme uz vidi. Tomēr lauksaimniecisko darbību sociālo ietekmi, plāna vai projekta ietekmi uz lauksaimniecisko darbību, kā arī ražošanas rādītājus un lauksaimnieku ienākumus, attiecīgās dalībvalsts lauksaimniecības nozares ilgtspēju, pārtikas piegādes ķēdi un nozīmīgas iedzīvotāju daļas nodarbinātību var ņemt vērā vides novērtējumā, lai saskaņā ar minētās direktīvas 9. panta 1. punkta b) apakšpunktu pamatotu izvēli starp dažādām alternatīvām.
4.      Otrais jautājums lietā C‑895/24 – alternatīvu pārbaude vides pārskatā
152. Ar otro jautājumu lietā C‑895/24 jānoskaidro, vai SIVN direktīvas 5. panta 1. punkta un/vai 9. panta 1. punkta b) apakšpunkta, kā arī I pielikuma h) punkta sekas ir tādas, ka alternatīvas jāidentificē, jāapraksta un jāizvērtē salīdzināmā veidā, lai veiktu šīs direktīvas 3. panta 1. punktā paredzēto novērtējumu.
153. Atbildot uz šo jautājumu, lielā mērā balstīšos uz saviem apsvērumiem secinājumos lietā Friends of the Irish Environment (Projet Ireland 2040) (62), kurus Tiesa spriedumā šajā lietā (63) nav vērtējusi.
154. Atbilstoši SIVN direktīvas 5. panta 1. punktam vides pārskatā identificē, apraksta un izvērtē attiecīgā plāna vai programmas īstenošanas iespējamo būtisko ietekmi uz vidi, kā arī iespējamās alternatīvas, ņemot vērā plāna vai programmas mērķus un ģeogrāfisko darbības jomu.
155. Līdz ar to iespējamām alternatīvām jābūt vides pārskata priekšmetam. Tomēr šo tiesību normu varētu saprast tādējādi, ka iespējamā būtiskā ietekme uz vidi jāidentificē, jāapraksta un jāizvērtē tikai saistībā ar izvēlēto risinājumu. Par to liecina arī tas, ka pārējās SIVN direktīvas normas attiecas uz attiecīgā plāna vai programmas vides novērtējumu, nevis uz iespējamo alternatīvu novērtējumu.
156. Taču vismaz saskaņā ar SIVN direktīvas 5. panta 1. punkta holandiešu valodas versiju jāidentificē, jāapraksta un jāizvērtē arī alternatīvu būtiskā ietekme uz vidi. Katrā gadījumā visu valodu versijās paredzētā alternatīvu izvērtēšana var ietvert arī to ietekmi uz vidi, kas savukārt nozīmē, ka vispirms jāidentificē un jāapraksta šī ietekme.
157. Šāda alternatīvu ietekmes uz vidi ņemšana vērā atbilst SIVN direktīvas mērķim. Atbilstoši 4. apsvērumam, kā arī 1. pantam tās mērķis ir ar vides novērtējumu sekmēt ekoloģisko apsvērumu integrēšanu plānu un programmu sagatavošanas un pieņemšanas procesā. Alternatīvu novērtējums, neņemot vērā ietekmi uz vidi, būtu pretrunā šim mērķim.
158. Izvēloties starp dažādām alternatīvām vides apsvērumu ņemšana vērā iegūst pat īpašu nozīmi. Proti, SIVN direktīva tika pieņemta, jo, apstiprinot projektus saskaņā ar IVN direktīvu, bieži tika atklāts, ka jau pastāvēja prasības, kas izslēdza noteiktas iespējas, kaut arī tās bija mazāk kaitīgas videi (64). Tāpēc vides novērtējuma mērķis ir nodrošināt, ka šādas prasības tiek pieņemtas tikai tad, ja ir vismaz apzinātas videi draudzīgākas alternatīvas.
159. Līdz ar to vides pārskatā ir nepieciešams identificēt, aprakstīt un izvērtēt arī iespējamo alternatīvu ietekmi uz vidi. Tam SIVN direktīvas 5. panta 1. punktā kā orientējoši punkti tiek minēti plāna vai programmas mērķi un ģeogrāfiskā darbības joma. Alternatīvas, ar kurām nevar sasniegt mērķus vai kuras pārsniedz ģeogrāfisko darbības jomu, parasti nav iespējamās alternatīvas un tāpēc nav papildus jāvērtē.
160. Taču kompetentās iestādes nedrīkst arī pārmērīgi ierobežot novērtēšanas pamatprincipus, izslēdzot potenciāli iespējamās alternatīvas jau tad, ka tiek noteikti mērķi vai ģeogrāfiskās darbības joma.
161. Šī doma ir pausta arī SVN direktīvas 5. panta 2. punktā. Saskaņā ar to jāņem vērā plāna vai programmas vieta lēmumu pieņemšanas procesā, kā arī pakāpe, līdz kādai konkrēti jautājumi dažādos minētā procesa līmeņos ir pienācīgi novērtēti, lai novērstu novērtējuma dublēšanos. Piemēram, attiecībā uz plānu par starppilsētu autoceļa izveidi var jautāt, vai dzelzceļa savienojums nav jānovērtē kā iespējama alternatīva. Tomēr šis novērtējums ir lieks, ja lēmums par ceļa būves projektu izriet no augstāka līmeņa plāna, kurā abas alternatīvas jau ir salīdzinātas.
162. Attiecībā uz informāciju iespējamo alternatīvu noteikšanai SIVN direktīvas I pielikuma h) punktā tiek precizēts, ka informācija, kas jāsniedz vides pārskatā, ir iespējamo alternatīvu izvēles īss pamatojums. Pamatojumā jāparāda, kāpēc novērtētās alternatīvas tiek uzskatītas par iespējamām, turpretim citas alternatīvas tādas nav, proti, kā tika noteiktas iespējamās alternatīvas.
163. Taču šis īsā pamatojuma jēdziens neattiecas uz iespējamo alternatīvu aprakstu un novērtējumu. Tāpēc to nevar izmantot, lai ierobežotu šīs informācijas apjomu. Tieši pretēji, SIVN 5. panta 2. punktā ir paredzēta informācija, ko var pamatoti pieprasīt, ņemot vērā pašreizējās zināšanas un novērtēšanas metodes, plāna vai programmas saturu un detalizācijas pakāpi, kā arī citus 161. punktā minētos aspektus.
164. Tomēr netiek tieši norādīts uz vienu no galvenajiem kritērijiem saistībā ar vides pārskata saturu: ietekmes uz vidi izklāstam it īpaši jāpierāda, ka pieņemtais plāns vai programma atbilst piemērojamajām būtiskajām vides tiesību prasībām (65). Tas tāpēc, ka ietekme uz vidi, kas ir pretrunā tiesību normām vides jomā, katrā ziņā būtu būtiska (66).
165. Pretēji Īrijas paustajām bažām tas nenozīmē, ka būtu jāpārbauda visu alternatīvu saderība ar visām iespējamām vides prasībām. Gluži pretēji, minētā pamatā drīzāk ir galīgi pieņemtās alternatīvas atbilstības šīm prasībām pārbaude.
166. Šajā lietā it īpaši rodas jautājums par to, vai palielināta slāpekļa daudzuma atļaušana ir saderīga ar Nitrātu direktīvu, Ūdens pamatdirektīvu un Dzīvotņu direktīvu. Tomēr, ja atļaujas pamatā būtu atkāpe saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvas 4. panta 7. punktu un/vai Dzīvotņu direktīvas 6. panta 4. punktu, būtu jāpiemēro tajā paredzētie kritēriji attiecībā uz izvēli starp dažādām alternatīvām. Saistībā ar Dzīvotņu direktīvas 6. panta 4. punktu Tiesa jau ir nospriedusi, ka Natura 2000
teritoriju viengabalainība var tikt apdraudēta tikai tad, ja – tostarp – nav alternatīvu risinājumu, kas mazāk kaitētu attiecīgās teritorijas viengabalainībai (67).
167. Taču pašā SIVN direktīvā nav ietverti būtiski kritēriji alternatīvu izvēlei (68). Tāpēc tā neuzliek pienākumu kompetentajām iestādēm izvēlēties risinājumu, kas vismazāk ietekmē vidi. Kā jau minēts (69), vides novērtējuma mērķis ir tikai tas, ka izvēles lēmums tiek pieņemts, ņemot vērā iespējamu būtisku ietekmi uz vidi.
168. Ciktāl izvēle starp dažādām alternatīvām nav atkarīga no citu regulējumu būtiskām juridiskajām prasībām, nosakot informāciju, ko var pamatoti pieprasīt, papildus norādījumiem SIVN direktīvas 5. panta 2. punktā galvenokārt ir noteicoši vēl divi aspekti. Pirmkārt, šai informācijai jāļauj salīdzināt vēlamo risinājumu ar alternatīvām attiecībā uz argumentiem, kas ir būtiski lēmuma pieņemšanai. Otrkārt, informācijai jābūt tādai, lai šajā salīdzinājumā varētu ņemt vērā attiecīgos vides apsvērumus.
169. Ja izvēle starp alternatīvām galvenokārt tiek pamatota, piemēram, ar ekonomiskiem apsvērumiem, jānosaka un jāapraksta visu iespējamo alternatīvu ekonomiskās priekšrocības un trūkumi vismaz tiktāl, lai būtu skaidrs, kāda ir saikne starp dažādajiem risinājumiem. Tomēr ir arī jānoskaidro, vai ekonomiskas priekšrocības ir saistītas ar tādu nelabvēlīgu ietekmi uz vidi, no kuras varētu izvairīties, izvēloties citus risinājumus. Pretējā gadījumā šos vides apsvērumus nevarētu pietiekami ņemt vērā, izvēloties starp pārbaudītajām alternatīvām.
170. Šīs prasības neizslēdz to, ka vēlamā risinājuma vides novērtējums ir detalizētāks nekā citu novērtēto alternatīvu vides novērtējums – arī attiecībā uz ekonomisko ietekmi. Tas ir sagaidāms it īpaši tad, ja vēlamā risinājuma priekšrocības samērā skaidri pārsniedz novērtēto alternatīvu priekšrocības, arī ņemot vērā ietekmi uz vidi. Šajā gadījumā detalizētākai informācijai par novērtētajām alternatīvām nebūtu patstāvīgas funkcijas, turpretim informācija par vēlamā risinājuma ietekmi uz vidi ir svarīga vēlākai plāna vai programmas īstenošanai.
171. Tomēr, ja dažādu risinājumu priekšrocības un trūkumi ir līdzvērtīgi, kļūst grūtāk pamatot izvēles lēmumu. Šajā gadījumā var būt nepieciešams sniegt detalizētāku informāciju par iespējamām alternatīvām vides pārskatā, pat ja tas ir saistīts ar ievērojamām pūlēm. Tas tā ir it īpaši tad, ja alternatīvu risinājumu pārbaudei vienlaikus ir arī materiāltiesisks raksturs, jo tās mērķis, piemēram, ir tādas atkāpes piemērošana kā Dzīvotņu direktīvas 6. panta 4. punkts vai Ūdens pamatdirektīvas 4. panta 7. punkts.
172. Tāpēc uz otro jautājumu lietā C‑895/24 jāatbild tādējādi, ka saskaņā ar SIVN direktīvas 5. panta 1. un 2. punktu vides pārskatā jāiekļauj tāda informācija par pieņemtā plāna vai programmas novērtētajām iespējamajām alternatīvām, kas ir nepieciešama, lai:
–      varētu konstatēt citu tiesību normu prasību ievērošanu attiecībā uz alternatīvu izvērtēšanu un
–      varētu saprast, kā ietekme uz vidi ir ņemta vērā lēmumā par pieņemto plānu vai programmu salīdzinājumā ar novērtētajām alternatīvām.
D.      Devītais jautājums lietā C‑531/24 – ietekme uz Komisijas atļauju iestrādāt zemē palielinātu nitrātu daudzumu
173. Ar devīto jautājumu lietā C‑531/24
High Court (Augstā tiesa) vēlas noskaidrot, vai iespējamie saistībā ar citiem jautājumiem konstatētie Dzīvotņu direktīvas, Ūdens pamatdirektīvas un/vai SIVN direktīvas pārkāpumi padara Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2022/696 par spēkā neesošu.
174. Tomēr lietas dalībnieki tiesas sēdē vienprātīgi apgalvoja, ka šajā stadijā šis jautājums ir priekšlaicīgs. Pašlaik jautājumā minētie Savienības tiesību pārkāpumi ir iespējami, taču līdz šim tie vēl nav konstatēti. Tieši pretēji, iesniedzējtiesai, ņemot vērā Tiesas atbildes uz pārējiem prejudiciālajiem jautājumiem un pamatojoties uz citiem lietas dalībnieku izvirzītajiem argumentiem, vēl jāpārbauda, vai Īrija patiešām ir pārkāpusi minētās direktīvas.
175. Tiesas sēdē Īrija gan atzina, ka, pārkāpjot Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punktu, līdz šim nav ticis veikts tādas ietekmes novērtējums, ko rada palielināta
slāpekļa daudzuma iestrādāšana zemē dažos lauksaimniecību uzņēmumos. Vienlaikus šī dalībvalsts tomēr kategoriski noliedza, ka saistībā ar rīcības programmu būtu jāpārbauda šī palielinātā daudzuma atļaušana.
176. Tādējādi pagaidām vēl nav izdarīti nepieciešamie konstatējumi, lai atbildētu uz devīto jautājumu lietā C‑531/24.
177. Tāpēc šajā stadijā šis jautājums ir hipotētisks un līdz ar to nepieņemams.
178. Tikai pilnīguma labad jāpiebilst, ka An Taisce varēja apstrīdēt Īstenošanas lēmuma (ES) 2022/696 likumību, iesniedzot iekšējas pārskatīšanas pieprasījumu saskaņā ar Orhūsas regulas (70) 10. pantu.
E.      Seku saglabāšana spēkā
179. Gadījumā, ja iesniedzējtiesa secinātu, ka Īrija ir pieņēmusi rīcības plānu, pilnībā vai daļēji pārkāpjot šajā lietā izskatītās normas, daži lietas dalībnieki ierosina saglabāt tā spēkā esību.
180. Principā dažādo vides pārbaužu trūkumi varētu nozīmēt to, ka uz to pamata pieņemtais lēmums jāaptur vai jāatceļ. Tas tāpēc, ka saskaņā ar LES 4. panta 3. punktā paredzēto lojālas sadarbības principu dalībvalstīm jānovērš Savienības tiesību pārkāpuma sekas (71). To Tiesa ir skaidri konstatējusi attiecībā uz to, ka vispār nav veikts nepieciešamais stratēģiskais vides novērtējums (72), un vismaz netieši to ir pieņēmusi attiecībā uz stratēģiskā vides novērtējuma trūkumiem (73).
181. Tāpat šķiet neiespējami izvairīties no šīm tiesiskajām sekām, pamatojoties uz to, ka ir pierādīts, ka minētās kļūdas nevarēja mainīt lēmumu pieņemšanas procesa rezultātu (74). Tas tāpēc, ka saskaņā ar pieejamo informāciju ir maz ticams, ka atļauja iestrādāt zemē palielinātu slāpekļa daudzumu būtu pieņemama, nepiemērojot Dzīvotņu direktīvas 6. panta 4. punktu un vismaz vienu no Ūdens pamatdirektīvas 4. pantā paredzētajām atkāpēm. Tomēr nevar pieņemt, ka šajā ziņā nepieciešamās svarīgākās intereses var tikt attiecinātas uz katru lauksaimniecības uzņēmumu Īrijā, kas var atsaukties uz atļauju.
182. Taču, tā kā Savienības tiesībām pretrunā esošas valsts tiesību normas apturēšana vai atcelšana var radīt negatīvas sekas, Tiesa ir pieļāvusi izņēmumus no noteikuma, saskaņā ar kuru valsts pasākumi, kas pieņemti, pārkāpjot Savienības tiesības, jāatceļ, ko arī atgādina Komisija. Sākotnēji paredzot šajā ziņā četrus nosacījumus (75), Tiesa spriedumā A u.c. (vēja ģeneratori Ālterā un Nēvelē) tos – pamatoti – samazināja līdz to galvenajiem elementiem: saglabāšanai spēkā, pirmkārt,
jābūt nepieciešamai, lai nodrošinātu sevišķi svarīgas intereses, proti, turpināt īstenot Savienības tiesību aktu par vides aizsardzību (76) vai novērst būtisku kaitējumu dalībvalsts energoapgādei (77). Tāpēc tā, otrkārt, nedrīkst ilgt ilgāk, nekā nepieciešams, lai novērstu vides novērtējuma trūkumus, veicot atkārtotu novērtējumu (78).
183. Saskaņā ar šiem kritērijiem būtu pamatoti iemesli saglabāt rīcības plāna sekas. Tā atcelšana radītu juridisku vakuumu, kas nebūtu saderīgs ar Īrijas pienākumu veikt Nitrātu direktīvas transponēšanas pasākumus (79). Visi rīcības plānā ietvertie ierobežojumi attiecībā uz nitrātu iestrādāšanu lauksaimniecību uzņēmumu zemē līdz turpmākai rīcībai tiktu atcelti, tos neaizstājot. Tas varētu arī apdraudēt Ūdens pamatdirektīvas un Dzīvotņu direktīvas mērķus.
184. Tomēr šo secinājumu apsvērumi neattiecas uz rīcības plānu kopumā, bet tikai uz atļauju iestrādāt zemē palielinātu slāpekļa daudzumu. Šī atļauja ir nodalāma no rīcības plāna pārējās daļas, par ko liecina arī tas, ka tā tika pieņemta tikai dažus mēnešus pēc citiem noteikumiem. Ja tā tiktu atcelta, pārējie ierobežojumi attiecībā uz nitrātu iestrādāšanu zemē paliktu spēkā un atkal tiktu piemērota maksimālā robežvērtība 170 kg slāpekļa uz hektāru gadā (80).
185. Ciktāl var spriest, šādam rezultātam pretstatā būtu tikai ekonomiskie zaudējumi lauksaimniecības uzņēmumiem, kuri izmanto izņēmumu, lai iestrādātu zemē palielinātu slāpekļa daudzumu. Šiem uzņēmumiem būtu jāsamazina lopu skaits vai jāatrod citi pircēji kūtsmēsliem, kurus tie nevarētu iestrādāt zemē līdzšinējās platībās. Lai gan šķiet apšaubāms, ka šīm interesēm varētu piešķirt tikpat lielu nozīmi kā jau atzītām interesēm par enerģijas piegādi dalībvalstij (81), galīgais lēmums par to, vai tas būtu pietiekams, lai attaisnotu atļaujas pagaidu saglabāšanu, būtu jāpieņem valsts tiesai.
V.      Secinājumi
186. Tāpēc ierosinu Tiesai uz abiem lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu atbildēt šādi:
1)      Rīcības programmā saskaņā ar Direktīvas 91/676/EEK
attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti, 5. pantu dalībvalsts var atļaut palielināta
slāpekļa daudzuma iestrādāšanu lauksaimniecības zemē tikai pēc tam, kad tā, it īpaši pamatojoties uz Direktīvas 2000/60/EK, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā, 5. un 8. pantu, ir pārbaudījusi un konstatējusi, ka tādējādi netiek apdraudēti šīs direktīvas 4. panta mērķi. Tomēr tā šādu pārbaudi var neveikt, ja ir nodrošināts, ka tiek pārbaudīts tas, kā konkrētie uzņēmumi izmanto šo iespēju. Ja pārbaudē tiktu konstatēts, ka palielināta iestrādāšana zemē nav saderīga ar 4. panta 1. punktā paredzēto pasliktināšanās aizliegumu vai uzlabošanas pienākumu, 4. panta mērķi tiktu sasniegti tikai tad, ja būtu piemērojams arī kāds no tajā paredzētajiem izņēmumiem.
2)      Rīcības programma saskaņā ar Direktīvas 91/676 5. pantu, kas konkrētos apstākļos ļauj visiem lauksaimniecības uzņēmumiem dalībvalstī iestrādāt zemē palielinātu nitrātu daudzumu, izstrādājot pasākumu programmu atbilstoši Direktīvas 2000/60 11. pantam un atbilstoši Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 3. punktam, jāizvērtē, lai pārbaudītu, vai nav pamatotu zinātnisku šaubu, ka Natura 2000
teritoriju viengabalainība, pamatojoties uz šo iestrādāšanu zemē, netiek ietekmēta ar slāpekļa nogulsnēm. Tomēr šādu pārbaudi var neveikt, ja tiek nodrošināts, ka to, kā katrs uzņēmums izmanto šo iespēju, pārbauda saskaņā ar 6. panta 3. punktu.
3)      Lai atļautu lauksaimniecības uzņēmumiem iestrādāt zemē palielinātu slāpekļa daudzumu saistībā ar rīcības programmu saskaņā ar Direktīvu 91/676, jāveic vides novērtējums atbilstoši Direktīvai 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu, kurā ir identificēta, aprakstīta un novērtēta šīs atļaujas ietekme uz Direktīvas 2000/60 4. pantā izvirzītajiem mērķiem un Natura 2000 teritorijām.
4)      Saskaņā ar Direktīvas 2001/42 5. pantu un I pielikuma i) punktu, kā arī 10. pantu vides pārskatā jāizklāsta pasākumi, ar kuriem tiek uzraudzīta rīcības programmas īstenošanas būtiskā ietekme un it īpaši atļauja iestrādāt zemē palielinātu slāpekļa daudzumu. Monitoringa pasākumiem vides pārskatā jābūt pietiekami precīzi izklāstītiem, lai varētu novērtēt atbilstību šīs direktīvas 10. pantam, kas ietver ietekmi uz nitrātu daudzumu virszemes ūdeņos un Natura 2000
teritorijās, atļaujot lauksaimniecības uzņēmumos iestrādāt zemē palielinātu slāpekļa daudzumu.
5)      Direktīvas 2001/42 I pielikuma f) punktā ietvertais jēdziens “materiālās vērtības” attiecas tikai uz materiālajām vērtībām, kuras ietekmē plāna vai programmas ietekme uz vidi. Tomēr lauksaimniecisko darbību sociālo ietekmi, plāna vai projekta ietekmi uz lauksaimniecisko darbību, kā arī ražošanas rādītājus un lauksaimnieku ienākumus, attiecīgās dalībvalsts lauksaimniecības nozares ilgtspēju, pārtikas piegādes ķēdi un nozīmīgas iedzīvotāju daļas nodarbinātību var ņemt vērā vides novērtējumā, lai saskaņā ar direktīvas 9. panta 1. punkta b) apakšpunktu pamatotu izvēli starp dažādām alternatīvām.
6)      Atbilstoši
Direktīvas 2001/42 5. panta 1. un 2. punktam vides pārskatā
jāiekļauj tāda informācija par pieņemtā plāna vai programmas novērtētajām iespējamajām alternatīvām, kas ir nepieciešama, lai:
–        varētu konstatēt citu tiesību normu prasību ievērošanu attiecībā uz alternatīvu izvērtēšanu un
–        saprastu, kā ietekme uz vidi ir ņemta vērā lēmumā par pieņemto plānu vai programmu salīdzinājumā ar novērtētajām alternatīvām.
1      Oriģinālvaloda – vācu.
2      Padomes Direktīva 91/676/EEK (1991. gada 12. decembris) attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti (OV 1991, L 375, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Regulu (EK) Nr. 1137/2008 (OV 2008, L 311, 1. lpp.).
3      Padomes Direktīva 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV 1992, L 206, 7. lpp.) redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes Direktīvu 2013/17/ES (2013. gada 13. maijs), ar ko pielāgo dažas direktīvas vides jomā saistībā ar Horvātijas Republikas pievienošanos (OV 2013, L 158, 193. lpp.).
4      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/60/EK (2000. gada 23. oktobris), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (OV 2000, L 327, 1. lpp.), redakcijā, kas grozīta ar Komisijas 2014. gada 30. oktobra Direktīvu 2014/101/ES (OV 2014, L 311, 32. lpp.).
5      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/42/EK (2001. gada 27. jūnijs) par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV 2001, L 197, 30. lpp.).
6      Komisijas Īstenošanas lēmums (ES) 2022/696 (2022. gada 29. aprīlis), ar ko Īrijai piešķir atkāpi, kuru tā pieprasījusi saskaņā ar Padomes Direktīvu 91/676/EEK (OV 2022, L 129, 37. lpp.).
7      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/92/ES (2011. gada 13. decembris) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV 2012, L 26, 1. lpp.), redakcijā ar
jaunākajiem grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2014/52/ES (OV 2014, L 124, 1. lpp.).
8      Padomes Direktīva 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV 1992, L 206, 7. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 2013. gada 13. maija Direktīvu 2013/17/ES (OV 2013, L 158, 193. lpp.).
9      Komisijas Lēmums 2007/697/EK (2007. gada 22. oktobris), ar ko Īrijai piešķir atkāpi, ko tā pieprasījusi atbilstīgi Padomes Direktīvai 91/676/EEK (OV 2007, L 284, 27. lpp.), Komisijas Lēmums 2011/127/ES (2011. gada 24. februāris), ar kuru groza Lēmumu 2007/697/EK, ar ko Īrijai piešķir atkāpi, ko tā pieprasījusi atbilstīgi Padomes Direktīvai 91/676/EEK (OV 2011, L 51, 19. lpp.), Komisijas Īstenošanas lēmums 2014/112/ES (2014. gada 27. februāris), ar ko Īrijai piešķir atkāpi, ko tā pieprasījusi atbilstīgi Padomes Direktīvai 91/676/EEK (OV 2014, L 61, 7. lpp.), Komisijas Īstenošanas lēmums (ES) 2018/209 (2018. gada 8. februāris), ar ko Īrijai piešķir atkāpi, ko tā pieprasījusi atbilstīgi Padomes Direktīvai 91/676/EEK (OV 2018, L 39, 5. lpp.), un lietas pamatā esošais īstenošanas lēmums.
Šo lēmumu secība liecina par to, ka Īrija, ņemot vērā 2004. gada 11. marta spriedumu Komisija/Īrija (C‑396/01, EU:C:2004:136), kurā tika konstatēta nepietiekama Nitrātu direktīvas īstenošana, ir lūgusi atļauju.
10      Water Quality Monitoring Report on Nitrogen and Phosphorus Concentrations in Irish Waters 2020  (2020. gada Ūdens kvalitātes monitoringa ziņojums par slāpekļa un fosfora koncentrāciju Īrijas ūdeņos) un Water Quality 2020 Indicators Report (2020. gada Ziņojums par ūdens kvalitātes rādītājiem).
11      Spriedumi, 2003. gada 2. oktobris, Komisija/Nīderlande (C-322/00, EU:C:2003:532, 41. punkts), un 2014. gada 4. septembris, Komisija/Francija (C‑237/12, EU:C:2014:2152, 25. punkts).
12      Skat. spriedumu, 2014. gada 4. septembris, Komisija/Francija (C‑237/12, EU:C:2014:2152, 26. punkts).
13      Skat. spriedumu, 2014. gada 4. septembris, Komisija/Francija (C‑237/12, EU:C:2014:2152, 28. punkts).
14      Skat. spriedumu, 2025. gada 20. novembris, Komisija/Īrija (Pamatdirektīva ūdens politikas jomā) (C‑204/24, EU:C:2025:912).
15      Skat., piemēram, lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 46. un 47. punktu.
16      Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 67. un 96. punkts.
17      Spriedumi, 2015. gada 1. jūlijs, Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C‑461/13, EU:C:2015:433, 36. punkts), 2020. gada 28. maijs, Land Nordrhein-Westfalen (C‑535/18, EU:C:2020:391, 67. punkts), un 2021. gada 24. jūnijs, Komisija/Spānija (Donjanas dabas teritorijas noplicināšanās) (C‑559/19, EU:C:2021:512, 36. punkts).
18      Spriedumi, 2015. gada 1. jūlijs, Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C‑461/13, EU:C:2015:433, 39. punkts), un 2020. gada 28. maijs, Land Nordrhein-Westfalen (C‑535/18, EU:C:2020:391, 68. punkts).
19      Water Quality in Ireland 2019 – 2024 (2025), 22. un 33. lpp.
20      Padomes Direktīva
(1975. gada 16. jūnijs)
par dzeramā ūdens ieguvei paredzētā virszemes ūdens kvalitāti dalībvalstīs (OV 1975, L 194, 26. lpp.).
21      Šobrīd Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2020/2184 (2020. gada 16. decembris) par dzeramā ūdens kvalitāti (OV 2020, L 455, 1. lpp.) 4. panta 1. punkts un I pielikuma B daļa.
22      Skat. arī turpmāk šo secinājumu 94. punktu.
23      Spriedumi, 2015. gada 1. jūlijs, Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C‑461/13, EU:C:2015:433, 50. punkts), un 2024. gada 25. aprīlis, Sweetman (C‑301/22, EU:C:2024:347, 54. punkts).
24      Nesen Parlaments un Padome vienojās svītrot Ūdens pamatdirektīvas VIII pielikuma 11. punktu (Padomes 2025. gada 8. oktobra dokuments 13706/25, 121. lpp.).
25      Šādi saistībā ar infrastruktūras projektu apstiprināšanu – spriedumi, 2015. gada 1. jūlijs, Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C‑461/13, EU:C:2015:433, 50. punkts), un 2020. gada 28. maijs, Land Nordrhein-Westfalen (C‑535/18, EU:C:2020:391, 74. punkts).
26      Skat. šo secinājumu 60. punktu.
27      Skat. šo secinājumu
59. punktu.
28      Spriedums, 2021. gada 24. jūnijs, Komisija/Spānija (Donjanas dabas teritorijas noplicināšanās) (C‑559/19, EU:C:2021:512, 132. punkts).
29      Šajā nozīmē spriedums, 2021. gada 24. jūnijs, Komisija/Spānija (Donjanas dabas teritorijas noplicināšanās) (C‑559/19, EU:C:2021:512, 134. punkts).
30      Skat. spriedumu, 2018. gada 7. novembris, Coöperatie Mobilisation for the Environment u.c.
(C‑293/17 un C‑294/17, EU:C:2018:882, 69.–72. punkts).
31      Skat. spriedumus, 1984. gada 4. septembris, Komisija/Francija (327/82, EU:C:1984:11, 11. punkts), 2006. gada 11. jūlijs, Chacón Navas (C‑13/05, EU:C:2020:456, 40. punkts), un 2025. gada 8. aprīlis, Eiropas Prokuratūra (Procesuālo aktu tiesiskuma pārbaude) (C‑292/23, EU:C:2025:255, 51. punkts).
32      Spriedumi, 2004. gada 7. septembris, Waddenvereniging un Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, 58. punkts), 2018. gada 17. aprīlis, Komisija/Polija (Belovežas gārša) (C‑441/17, EU:C:2018:255, 118. punkts), un 2018. gada 7. novembris, Coöperatie Mobilisation for the Environment u.c.
(C‑293/17 un C‑294/17, EU:C:2018:882, 100. punkts).
33      Spāņu valodā – “cualquier”, dāņu valodā – “alle”, grieķu valodā – “κάθε”, angļu valodā – “any”, franču valodā – “tout”, itāļu valodā – “qualsiasi” un holandiešu valodā – “elk”. Tikai vācu un portugāļu valodu versijās nav šāda nenoteiktā vietniekvārda.
34      Spriedumi, 2004. gada 7. septembris, Waddenvereniging un Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, 41. un 43. punkts), 2018. gada 17. aprīlis, Komisija/Polija (Belovežas gārša) (C‑441/17, EU:C:2018:255, 111. punkts), un 2019. gada 29. jūlijs, Inter‑Environnement Wallonie un Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, 119. punkts).
35      Spriedumi, 2004. gada 7. septembris, Waddenvereniging un Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, 44. punkts), 2019. gada 29. jūlijs, Inter‑Environnement Wallonie un Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, 134. punkts), un 2020. gada 9. septembris, Friends of the Irish Environment (C‑254/19, EU:C:2020:680, 51. punkts).
36      Spriedumi, 2004. gada 7. septembris, Waddenvereniging un Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, 48. punkts), 2019. gada 29. jūlijs, Inter‑Environnement Wallonie un Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, 134. punkts), un 2018. gada 17. aprīlis, Komisija/Polija (Belovežas gārša) (C‑441/17, EU:C:2018:255, 112. punkts).
37      Spriedums, 2005. gada 20. oktobris, Komisija/Apvienotā Karaliste (C‑6/04, EU:C:2005:626, 55. punkts).
38      Skat. spriedumu, 2018. gada 7. novembris, Coöperatie Mobilisation for the Environment u.c. (C‑293/17 un C‑294/17, EU:C:2018:882, 69.–72. punkts) un manus secinājumus šajās lietās (C‑293/17 un C‑294/17, EU:C:2018:622, 58.–64. punkts).
39      Šajā ziņā mani secinājumi apvienotajās lietās Coöperatie Mobilisation for the Environment u.c. (C‑293/17 un C‑294/17, EU:C:2018:622, 62.–64. punkts un tajos minētā judikatūra).
40      Spriedums, 2007. gada 4. oktobris, Komisija/Itālija (Programmas līgumi un darbi Altamura) (C‑179/06, EU:C:2007:578, 41. punkts). Skat. arī spriedumu, 2019. gada 29. jūlijs, Inter-Environnement Wallonie un Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, 143. punkts).
41      Spāņu valodā – “adecuada”, grieķu valodā – “δεόντως”, angļu valodā – “appropriate”, franču valodā – “appropriée”, itāļu valodā – “opportuna”, holandiešu valodā – “passende” un portugāļu valodā – “adequada”. Šī jēdziena trūkst 6. panta 3. punkta dāņu un vācu valodu versijās.
42      Skat. arī SIVN direktīvas 4. panta 3. punktu, 5. panta 2. punktu un 11. panta 2. punktu, kā arī spriedumus, 2011. gada 22. septembris, Valčiukienė u.c. (C‑295/10, EU:C:2011:608, 62. punkts), 2015. gada 10. septembris, Dimos Kropias Attikis (C‑473/14, EU:C:2015:582, 58. punkts), un 2019. gada 29. jūlijs, Inter‑Environnement Wallonie un Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, 152. punkts).
43      Skat. SIVN direktīvas 6. panta 2. punktu, IVN direktīvas 6. panta 2. un 4. punktu, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/35/EK (2003. gada 26. maijs), ar ko paredz sabiedrības līdzdalību dažu ar vidi saistītu plānu un programmu izstrādē un ar ko attiecībā uz sabiedrības līdzdalību un iespēju griezties tiesās groza Padomes Direktīvas 85/337/EEK un 96/61/EK (OV 2003, L 156, 17. lpp.), 2. panta 2. punktu, kā arī manus secinājumus apvienotajās lietās Comune di Corridonia u.c. (C‑196/16 un C‑197/16, EU:C:2017:249, 26. punkts). Skat. arī spriedumu, 2019. gada 29. jūlijs, Inter-Environnement Wallonie un Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, 143. punkts).
44      Par SIVN direktīvu skat. spriedumu, 2023. gada 9. marts, An Bord Pleanála u.c. (St Teresa’s Gardens teritorija) (C‑9/22, EU:C:2023:176, 57. un 58. punkts) un manus secinājumus apvienotajās lietās Terre wallonne un Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 un C‑110/09, EU:C:2010:120, 32. punkts), kā arī lietās CFE un Terre wallonne (C‑43/18 un C‑321/18, EU:C:2019:56, 84. punkts).
45      Skat. manus secinājumus apvienotajās lietās Coöperatie Mobilisation for the Environment u.c. (C‑293/17 un C‑294/17, EU:C:2018:622, 41.–44. punkts).
46      Mani secinājumi apvienotajās lietās Terre wallonne un Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 un C‑110/09, EU:C:2010:120, 92. punkts).
47      Skat. šo secinājumu 94. punktu.
48      Spriedumi, 2004. gada 7. septembris, Waddenvereniging un Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, 59. punkts), 2019. gada 29. jūlijs, Inter‑Environnement Wallonie un Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, 120. punkts), un 2023. gada 15. jūnijs, Eco Advocacy (C‑721/21, EU:C:2023:477, 38. punkts).
49      Spriedumi, 2011. gada 24. novembris, Komisija/Spānija (C‑404/09, EU:C:2011:768, 100. punkts), 2018. gada 17. aprīlis, Komisija/Polija (Belovežas gārša) (C‑441/17, EU:C:2018:255, 139. punkts), 2018. gada 7. novembris, Coöperatie Mobilisation for the Environment u.c. (C‑293/17 un C‑294/17, EU:C:2018882, 98. punkts), un 2023. gada 15. jūnijs, Eco Advocacy (C‑721/21, EU:C:2023:477, 39. punkts).
50      Spriedumi, 2004. gada 7. septembris, Waddenvereniging un Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, 54. punkts), 2018. gada 17. aprīlis, Komisija/Polija (Belovežas gārša) (C‑441/17, EU:C:2018:255, 113. punkts), un 2023. gada 15. jūnijs, Eco Advocacy (C‑721/21, EU:C:2023:477, 38. punkts).
51      Skat. šo secinājumu 94. punktu.
52      Spriedums, 2010. gada 17. jūnijs, Terre wallonne un Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 un C‑110/09, EU:C:2010:355, 54. punkts).
53      Skat. šo secinājumu 86.–105. punktu.
54      Skat. šo secinājumu 103. un 104. punktu, par novērtējuma piemērotību atļaujas līmenī.
55      Skat. šo secinājumu 62.–70. punktu.
56      Skat. šo secinājumu 109.–112. punktu.
57      Skat. spriedumus, 1999. gada 16. septembris, WWF u.c. (C‑435/97, EU:C:1999:418, 71. punkts), un 2008. gada 28. februāris, Abraham u.c. (C‑2/07, EU:C:2008:133, 38. un 39. punkts).
58      Skat. šo secinājumu 100.–104. punktu.
59      Skat. šo secinājumu 67. punktu.
60      Spriedums, 2013. gada 14. marts, Leth (C‑420/11, EU:C:2013:166, 25. un 30. punkts).
61      Piemēram, spriedums, 2013. gada 3. oktobris, Brady (C‑113/12, EU:C:2013:627).
62      Lieta C‑727/22, EU:C:2024:266, 43.–67. punkts.
63      2024. gada 4. oktobra spriedums (C‑727/22, EU:C:2024:825).
64      Spriedums, 2023. gada 9. marts, An Bord Pleanála u.c. (St Teresa’s Gardens teritorija) (C‑9/22, EU:C:2023:176, 57. un 58. punkts), kā arī mani secinājumi apvienotajās lietās Terre wallonne un Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 un C‑110/09, EU:C:2010:120, 32. punkts), attiecīgi ar tajos minēto judikatūru.
65      Šajā nozīmē par IVN direktīvu skat.
spriedumus, 2020. gada 28. maijs, Land Nordrhein-Westfalen (C‑535/18, EU:C:2020:391, 81. punkts), un 2022. gada 24. februāris, Namur-Est Environnement (C‑463/20, EU:C:2022:121, 52. punkts).
66      Skat. manus secinājumus lietās Mellor (C‑75/08, EU:C:2009:32, 54. un 55. punkts) un Namur-Est Environnement (C‑463/20, EU:C:2021:868, 45. punkts), kā arī šajā nozīmē spriedumu, 2023. gada 9. marts, Sdruzhenie “Za Zemyata – dostap do pravosadie” u.c. (C‑375/21, EU:C:2023:173, 50. punkts).
67      Spriedums, 2020. gada 16. jūlijs, WWF Italia Onlus u.c. (C‑411/19, EU:C:2020:580 43. punkts).
68      Par IVN direktīvu skat. spriedumu, 2013. gada 14. marts, Leth (C‑420/11, EU:C:2013:166, 46. punkts).
69      Skat. šo secinājumu 157. punktu.
70      Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1367/2006 par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV 2006, L 264, 13. lpp.), redakcijā, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2021. gada 6. oktobra Regulu (ES) 2021/1767 (OV 2021, L 356, 1. lpp.).
Šādu pieteikumu An Taisce iesniedza par Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2026/67 (2025. gada 22. decembris), ar kuru groza Īstenošanas lēmumu (ES) 2022/696, ar ko Īrijai piešķir atkāpi, kuru tā pieprasījusi saskaņā ar Padomes Direktīvu 91/676/EEK attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti
(C/2025/9263) (IR/2026/359859).
71      Spriedumi, 2012. gada 28. februāris, Inter-Environnement Wallonie un Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, 43. punkts), un 2020. gada 25. jūnijs, A u.c. (Vējturbīnas Ālterā un Nēvelē) (C‑24/19, EU:C:2020:503, 83. punkts).
72      Spriedums, 2012. gada 28. februāris, Inter-Environnement Wallonie un Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, 43. un 44. punkts).
73      Spriedums, 2016. gada 28. jūlijs, Association France Nature Environnement (C‑379/15, EU:C:2016:603, 25.–27. punkts, kā arī 30. un nākamie punkti).
74      Šādi par ietekmes uz vidi novērtējumu saskaņā ar IVN direktīvu skat. spriedumu, 2013. gada 7. novembris, Gemeinde Altrip u.c. (C‑72/12, EU:C:2013:712, 53. un 54. punkts).
75      Spriedumi, 2012. gada 28. februāris, Inter-Environnement Wallonie un Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, 63. punkts), un
2016. gada 28. jūlijs, Association France Nature Environnement (C‑379/15, EU:C:2016:603, 43. punkts).
76      Spriedums, 2020. gada 25. jūnijs, A u.c. (Vējturbīnas Ālterā un Nēvelē) (C‑24/19, EU:C:2020:503, 90. punkts).
77      Spriedumi, 2019. gada 29. jūlijs, Inter-Environnement Wallonie un Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, 179. punkts), un 2020. gada 25. jūnijs, A u.c. (Vējturbīnas Ālterā un Nēvelē) (C‑24/19, EU:C:2020:503, 92. punkts).
78      Spriedums, 2020. gada 25. jūnijs, A u.c. (Vējturbīnas Ālterā un Nēvelē) (C‑24/19, EU:C:2020:503, 94. punkts).
79      Spriedums, 2010. gada 17. jūnijs, Terre wallonne un Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 un C‑110/09, EU:C:2010:355, 56. punkts).
80      Īrijas European Union (Good Agricultural Practice for Protection of Waters) Regulations 2022 20. pants.
81      Spriedumi, 2019. gada 29. jūlijs, Inter-Environnement Wallonie un Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, 179. punkts), un 2020. gada 25. jūnijs, A u.c. (Vējturbīnas Ālterā un Nēvelē) (C‑24/19, EU:C:2020:503, 92. punkts).