62023CJ0431
PRESUDA SUDA (treće vijeće)
3. travnja 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Prijenosi poduzeća – Zadržavanje prava radnika – Direktiva 2001/23/EZ – Članak 5. stavak 1. – Pojam ‚stečajni postupak“ – Prijenos poduzeća do kojeg je došlo zbog proglašenja stečaja nakon njegove pripreme u sklopu postupka sudskog restrukturiranja“
U predmetu C‑431/23,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Tribunal du travail de Liège (Radni sud u Liègeu, Belgija), odlukom od 26. svibnja 2023., koju je Sud zaprimio 11. srpnja 2023., u postupku
AE,
CO,
DU i drugi
protiv
BA, u svojstvu stečajnog upravitelja društva WIBRA BELGIË SA,
EP, u svojstvu stečajnog upravitelja društva WIBRA BELGIË SA,
RI, u svojstvu stečajnog upravitelja društva WIBRA BELGIË SA,
WIBRA BELGIË SRL,
uz sudjelovanje:
VT,
HL,
MO i drugih,
SUD (treće vijeće),
u sastavu: C. Lycourgos, predsjednik vijeća, S. Rodin (izvjestitelj), N. Piçarra, O. Spineanu‑Matei i N. Fenger, suci,
nezavisni odvjetnik: A. Rantos,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za osobe AE, CO, DU i druge, H. Deckers, avocat,
–
za društvo WIBRA BELGIË SRL, M. Duchesne i O. Moureau, avocats,
–
za belgijsku vladu, A. De Brouwer, C. Pochet i L. Van den Broeck, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, S. Delaude i B.-R. Killmann, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 24. listopada 2024.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 5. stavka 1. Direktive Vijeća 2001/23/EZ od 12. ožujka 2001. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na zaštitu prava zaposlenika kod prijenosa poduzeća, pogona ili dijelova poduzeća ili pogona (SL 2001., L 82, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 151.).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između, s jedne strane, osoba AE, CO, DU i još 19 bivših radnika koje je otpustilo društvo WIBRA BELGIË SA i, s druge strane, osoba BA, EP i RI, u svojstvu stečajnih upravitelja društava WIBRA BELGIË SA i WIBRA BELGIË SRL u vezi s navodnim kršenjem, od strane tih društava, obveza obavješćivanja i savjetovanja s predstavnicima radnika u slučaju njihova kolektivnog otpuštanja.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
U uvodnoj izjavi 3. Direktive 2001/23 navodi se:
„Treba osigurati zaštitu zaposlenika u slučaju promjene poslodavca, posebno kako bi se osigurala zaštita njihovih prava.“
4
U članku 1. stavku 1. te direktive određuje se:
„(a)
Ova se Direktiva primjenjuje na svaki prijenos poduzeća, pogona ili dijela poduzeća ili pogona na drugog poslodavca, koji je posljedica ugovornog prijenosa, pripajanja ili spajanja poduzeća.
(b)
Podložno [točki] (a) i sljedećim odredbama ovog članka, prijeno[s] […] u smislu ove Direktive smatra prijenos gospodarskog subjekta koji zadržava svoj identitet, [znači] organizirano grupiranje resursa koje ima za cilj obavljanje gospodarske djelatnosti, bez obzira na to je li ta djelatnost glavna ili sporedna.
[…]“
5
U skladu s člankom 3. stavkom 1. navedene direktive:
„Prava i obveze prenositelja, koja na dan prijenosa proizlaze iz postojećeg ugovora o radu ili radnog odnosa, na temelju takvog prijenosa prenose se na preuzimatelja.
Države članice mogu odrediti da su od dana prijenosa prenositelj i preuzimatelj solidarno odgovorni u pogledu obveza koje su [dospjele] prije dana prijenosa na temelju ugovora o radu ili radnog odnosa koji je postojao na dan prijenosa.“
6
U članku 4. stavku 1. prvom podstavku iste direktive predviđa se:
„Prijenos poduzeća, pogona ili dijela poduzeća ili pogona sam po sebi prenositelju ili preuzimatelju ne daje temelje za otpuštanje s radnoga mjesta. Ova odredba ne sprečava moguća otpuštanja iz gospodarskih, tehničkih ili organizacijskih razloga, radi kojih su potrebne promjene u radnoj snazi.“
7
Članak 5. Direktive 2001/23 određuje:
„1.   Osim ako države članice ne odluče drukčije, članci 3. i 4. ne primjenjuju se na prijenos poduzeća, pogona ili dijela poduzeća ili pogona kad prenositelj podliježe stečajnom ili sličnom postupku u slučaju insolventnosti koji je pokrenut s ciljem likvidacije imovine prenositelja i pod nadzorom je nadležnog javnog tijela (koje može biti stečajni upravitelj ovlašten od strane nadležnog javnog tijela).
[…]
4.   Države članice poduzimaju primjerene mjere s ciljem sprečavanja zlouporabe postupaka u slučaju insolventnosti radi kojih bi zaposlenici bili uskraćeni za prava koja im pripadaju po ovoj Direktivi.“
Belgijsko pravo
8
Direktiva 2001/23 prenesena je u belgijsko pravo putem Convention collective de travail no 32 bis du 7 juin 1985, concernant le maintien des droits des travailleurs en cas de changement d’employeur du fait d’un transfert conventionnel d’entreprise et réglant les droits des travailleurs repris en cas de reprise de l’actif après faillite (Kolektivni ugovor o radu br. 32 bis od 7. lipnja 1985. o zadržavanju prava radnika u slučaju promjene poslodavca zbog ugovornog prijenosa poduzeća i uređivanju prava preuzetih radnika u slučaju preuzimanja imovine nakon stečaja).
9
U skladu s člankom 1. tog kolektivnog ugovora o radu, u verziji koja se primjenjuje u sporu iz glavnog postupka (u daljnjem tekstu: CCT br. 32 bis):
„Cilj je ovog kolektivnog ugovora o radu […] osigurati:
1°
s jedne strane, zadržavanje prava radnika u svim slučajevima promjene poslodavca zbog ugovornog prijenosa poduzeća ili dijela poduzeća;
2°
s druge strane, određena prava preuzetim radnicima u slučaju preuzimanja imovine nakon stečaja.“
10
Poglavlje II. CCT‑a br. 32 bis sadržava članke 6. do 10.
11
U članku 6. prvom stavku CCT‑a br. 32 bis precizira se da se njegovo poglavlje II., koje je posvećeno pravima radnika u slučaju promjene poslodavca zbog ugovornog prijenosa poduzeća, „primjenjuje kod svake promjene poslodavca zbog ugovornog prijenosa poduzeća ili dijela poduzeća, izuzev slučajeva utvrđenih u poglavlju III. ovog kolektivnog ugovora o radu“.
12
U članku 7. CCT‑a br. 32 bis predviđa se:
„Prava i obveze koje prenositelj ima na temelju postojećih ugovora o radu u trenutku prijenosa u smislu članka 1. točke 1°, prenose se na temelju tog prijenosa na preuzimatelja.“
13
U skladu s člankom 8. CCT‑a br. 32 bis:
„Prenositelj i preuzimatelj solidarno su odgovorni za podmirivanje dugovanja koja postoje u trenutku prijenosa u smislu članka 1. točke 1° po osnovi ugovora o radu koji postoje u tom trenutku […]“
14
Članak 9. CCT‑a br. 32 bis određuje:
„Promjena poslodavca sama po sebi ne može prenositelju ili preuzimateljima služiti kao razlog za otpuštanje.
Međutim, radnici koji mijenjaju poslodavca mogu biti otpušteni zbog ozbiljnog propusta ili iz gospodarskih, tehničkih ili organizacijskih razloga koji utječu na primjene u području zapošljavanja.“
15
U skladu s poglavljem III. CCT‑a br. 32 bis, ne postoji prijenos dugovanja po osnovi socijalnog osiguranja s prenositelja na preuzimatelja kao ni prijenos solidarnosti potonjeg s prenositeljem ako se prijenos poduzeća dogodio nakon stečaja.
Glavni postupak i prethodno pitanje
16
Dana 30. srpnja 2020. pokrenut je postupak sudskog restrukturiranja društva WIBRA BELGIË SA pred Sudom za poduzetništvo u Gentu (Belgija), na zahtjev tog društva kojem je odobrena odgoda do 30. listopada 2020. u skladu s odredbama Codea de droit économique (Zakonik o gospodarskom pravu, u daljnjem tekstu: CDE) koje uređuju taj postupak, u verzijama koje se primjenjuju na činjenice iz glavnog postupka. Taj je sud istoga dana imenovao osobe BA, EP i RI kao sudske povjerenike povjeravajući im zadatak da organiziraju i prenesu sve ili jedan dio djelatnosti tog društva.
17
Ta trojica sudskih povjerenika prihvatila su 21. rujna 2020. ponudu za preuzimanje društva WIBRA BELGIË SA koju je podnijelo njegovo matično društvo, WIBRA NEDERLAND BV, za 36 poslovnih prostora i 183 od 439 zaposlenika društva WIBRA BELGIË SA.
18
Dana 30. rujna 2020. osnovano je društvo WIBRA BELGIË SRL s ciljem preuzimanja i nastavljanja jednog dijela djelatnosti koje je prije obavljalo društvo WIBRA BELGIË SA.
19
Sud za poduzetništvo u Gentu odbio je 8. listopada 2020. zahtjev navedenih sudskih povjerenika za potvrđivanje ponude za preuzimanje koja je spomenuta u točki 17. ove presude. Naime, on je ocijenio da ta ponuda nije u skladu s kolektivnim ugovorom o radu br. 102 od 5. listopada 2011. o zadržavanju prava radnika u slučaju promjene poslodavca zbog sudskog restrukturiranja prebacivanjem pod nadležnost suda kao ni s Direktivom 2001/23 jer je ta ponuda predviđala da će obveze u pogledu plaćanja „regresa za godišnji odmor“ i „božićnice“ preuzetim zaposlenicima društva WIBRA BELGIË SA, u vezi s poslom obavljenim do trenutka potvrđivanja navedene ponude, u razmjernom dijelu snositi društvo WIBRA BELGIË SA.
20
Drugom presudom donesenom istoga dana Sud za poduzetništvo u Gentu proglasio je stečaj nad društvom WIBRA BELGIË SA te je imenovao osobe BA, EP i RI kao stečajne upravitelje. Iz odluke kojom se upućuje zahtjev razvidno je da su zaposlenici tog društva bili odmah obaviješteni o navedenoj presudi kao i o odluci o raskidu njihova ugovora o radu uz plaćanje otpremnine.
21
Dana 9. listopada 2020. ti su stečajni upravitelji prenijeli dio tjelesne i netjelesne pokretne imovine društva WIBRA BELGIË SA na društvo WIBRA BELGIË SRL. Od svih otpuštenih radnika, kojih je bilo 439, 183 je ponovno zaposlilo društvo WIBRA BELGIË SRL. U dopisu koji su tijekom 2021. poslali pravnom zastupniku nekih od bivših zaposlenika društva WIBRA BELGIË SA, navedeni stečajni upravitelji precizirali su da tijekom postupka sudskog restrukturiranja nije izvršen nikakav prijenos zaposlenika ili djelatnosti.
22
Tužitelji iz glavnog postupka, ukupno njih 22, koji su bivši zaposlenici društva WIBRA BELGIË SA koje društvo WIBRA BELGIË SRL nije ponovno zaposlilo, podnijeli su 21. lipnja 2021. Tribunalu du travail de Liège (Radni sud u Liègeu, Belgija), sudu koji je uputio zahtjev, tužbu protiv tih dvaju društava. Dana 30. lipnja 2021. još 38 radnika koji su bili u istoj situaciji zatražili su intervenciju u glavni postupak.
23
Tih 60 radnika tvrdi da obveze obavješćivanja i savjetovanja s predstavnicima radnika u slučaju kolektivnog otpuštanja nisu bile poštovane tijekom postupka sudskog restrukturiranja društva WIBRA BELGIË SA, što predstavlja kršenje ugovora i daje im pravo na naknadu štete. Nadalje, ti radnici smatraju da treba utvrditi da društvo WIBRA BELGIË SRL solidarno odgovara za tu naknadu štete.
24
Sud koji je uputio zahtjev ističe da, iako belgijsko pravo konkretno isključuje poštovanje obveza obavješćivanja i savjetovanja s predstavnicima zaposlenika prilikom kolektivnog otpuštanja u slučaju stečaja dotičnog društva, takvo isključenje nije predviđeno u postupku sudskog restrukturiranja. Sud koji je uputio zahtjev stoga zaključuje da je društvo WIBRA BELGIË SA, prije donošenja odluke o stečaju te unatoč postupku sudskog restrukturiranja, imalo obvezu provođenja postupka obavješćivanja i savjetovanja s predstavnicima radnika prije kolektivnog otpuštanja o kojem je riječ u glavnom postupku, što ono nije učinilo. Stoga smatra da je društvo WIBRA BELGIË SA dužno naknaditi štetu za dotičnih 60 radnika zbog kršenja svojih obveza u pogledu obavješćivanja i savjetovanja prije kolektivnog otpuštanja.
25
U tom kontekstu, sud koji je uputio zahtjev pita se može li se društvo WIBRA BELGIË SRL također smatrati odgovornim za tu obvezu naknade štete.
26
U tom smislu ističe, kao prvo, da to društvo nije imalo nikakvu odgovornost za rad društva WIBRA BELGIË SA. Stoga se društvo WIBRA BELGIË SRL može smatrati odgovornim za propust koji je počinilo društvo WIBRA BELGIË SA samo ako ga se smatra preuzimateljem prava i obveza društva WIBRA BELGIË SA u okviru ugovornog prijenosa poduzeća u smislu članaka 7. i 8. CCT‑a br. 32 bis.
27
Kao drugo, taj sud naglašava da, unatoč odbijanju sudskog potvrđivanja ponude za preuzimanje podnesene u okviru postupka sudskog restrukturiranja, nacrt djelomičnog prijenosa društva WIBRA BELGIË SA koji je pripremljen tijekom tog postupka konačno je izvršen dan nakon donošenja odluke o stečaju, od strane istih sudskih povjerenika koji su prethodno zatražili potvrđivanje ponude za preuzimanje prema tom nacrtu, djelujući sada u svojstvu stečajnih upravitelja.
28
Kao treće, navedeni sud smatra da takvu operaciju treba kvalificirati kao „pre‑pack prijenos“, što bi preuzimatelju trebalo omogućiti de se pozove na izuzeće iz članka 5. Direktive 2001/23, pod uvjetom da je ta operacija uređena zakonskim ili podzakonskim odredbama. Međutim, prema ocjeni suda koji je uputio zahtjev, takve odredbe u belgijskom pravu nisu postojale u vrijeme nastanka činjenica o kojima je riječ u glavnom postupku.
29
Dakle, iako se pripremna faza prijenosa društva WIBRA BELGIË SA odvijala pod nadzorom sudskih povjerenika koje je imenovao nadležni sud u sklopu postupka sudskog restrukturiranja zbog čega se može smatrati da je uređena zakonskim odredbama, druga faza te operacije, to jest prijenos imovine i zaposlenika, uslijedila je neposredno nakon odbijanja tog suda da potvrdi ponudu za preuzimanje pripremljenu u okviru tog postupka sudskog restrukturiranja.
30
Međutim, iz odluke kojom se upućuje zahtjev također je razvidno da se nikakva pravna regulativa nije primjenjivala u trenutku kad se dogodio prijenos iz glavnog postupka jer je on u taj zakonik bio uvršten tek Zakonom od 21. ožujka 2021.
31
U tim je okolnostima Tribunal du travail de Liège (Radni sud u Liègeu) odlučio prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 5. stavak 1. Direktive [2001/23] tumačiti na način da uvjet koji on predviđa – prema kojem se članci 3. i 4. te direktive ne primjenjuju na prijenos poduzeća u slučaju kad se nad prenositeljem provodi stečajni ili sličan postupak u slučaju insolventnosti koji je pokrenut s ciljem likvidacije imovine prenositelja – nije ispunjen ako je prijenos cijelog ili dijela poduzeća pripremljen prije otvaranja stečajnog postupka radi likvidacije imovine prenositelja, u konkretnom slučaju u okviru postupka sudskog restrukturiranja koji je okončan sporazumom o prijenosu koji je nadležni sud odbio potvrditi, a zatim i proveden neposredno nakon proglašenja stečaja, pri čemu nije primijenjena nijedna zakonska ili podzakonska odredba nacionalnog prava?”
O prethodnom pitanju
32
Svojim jedinim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u bitnome pita treba li članak 5. stavak 1. Direktive 2001/23 tumačiti na način da se primjenjuje u slučaju kad se stečajni postupak nastavlja na postupak sudskog restrukturiranja tijekom kojega je izrađen sporazum o djelomičnom prijenosu dotičnog poduzeća, ali ga nadležni sud nije potvrdio prije izvršenja do kojeg je došlo nakon proglašenja stečaja.
33
Prije svega treba istaknuti da je cilj Direktive 2001/23, kao što to proizlazi iz njezine uvodne izjave 3., zaštita radnika, posebno kako bi se osiguralo zadržavanje njihovih prava u slučaju promjene poslodavca (presuda od 22. lipnja 2017., Federatie Nederlandse Vakvereniging i dr., C‑126/16, EU:C:2017:489, t. 38.).
34
U tu svrhu, članak 3. stavak 1. prvi podstavak te direktive određuje da se prava i obveze koje prenositelj ima u trenutku prijenosa poduzeća na temelju postojećeg ugovora o radu ili radnog odnosa, na temelju tog prijenosa prenose na preuzimatelja. Što se tiče članka 4. stavka 1. navedene direktive, njime se radnici štite od svakog otpuštanja koje bi prenositelj ili preuzimatelj poduzeo samo na temelju navedenog prijenosa (presuda od 22. lipnja 2017., Federatie Nederlandse Vakvereniging i dr., C‑126/16, EU:C:2017:489, t. 39.).
35
Članak 5. stavak 1. Direktive 2001/23 iznimno određuje da se sustav zaštite iz navedenih članaka 3. i 4. neće primjenjivati na prijenose poduzeća provedene pod uvjetima koji se preciziraju u toj odredbi, osim ako države članice ne odrede drukčije (presuda od 22. lipnja 2017., Federatie Nederlandse Vakvereniging i dr., C‑126/16, EU:C:2017:489, t. 40.).
36
Međutim, budući da navedeni članak 5. stavak 1. načelno čini neprimjenjivim sustav zaštite radnika u slučaju određenih prijenosa poduzeća te se na taj način udaljava od glavnog cilja Direktive 2001/23, nužno ga je usko tumačiti (vidjeti u tom smislu presudu od 22. lipnja 2017., Federatie Nederlandse Vakvereniging i dr., C‑126/16, EU:C:2017:489, t. 41. i navedenu sudsku praksu).
37
U skladu s tom odredbom, osim ako države članice ne odrede drugačije, istodobni prijenos prava i obveza koji proizlaze iz ugovora o radu sklopljenih s prenositeljem, predviđen u članku 3. Direktive 2001/23, i načelna zabrana otpuštanja, predviđena u njezinu članku 4., ne primjenjuju se na prijenos poduzeća kad se nad prenositeljem provodi stečajni ili sličan postupak u slučaju insolventnosti koji je pokrenut s ciljem likvidacije njegove imovine te je pod nadzorom nadležnog tijela javne vlasti.
38
Iako iz samog teksta prvog dijela rečenice iz članka 5. stavka 1. Direktive 2001/23 proizlazi da države članice imaju mogućnost, u okolnostima koje opravdavaju primjenu te odredbe, provesti sustav zaštite radnika utvrđen u člancima 3. i 4. te direktive, treba istaknuti da u glavnom predmetu Kraljevina Belgija nije iskoristila takvu mogućnost.
39
Iz toga slijedi da se članak 5. stavak 1. Direktive 2001/23, s obzirom na to da omogućuje odstupanje od sustava zaštite radnika, primjenjuje u predmetu poput onog iz glavnog postupka, ali pod uvjetom da konkretni postupak ispunjava uvjete utvrđene u toj odredbi.
40
U tom pogledu članak 5. stavak 1. Direktive 2001/23 predviđa tri kumulativna uvjeta, to jest, prvo, da se nad prenositeljem provodi stečajni ili sličan postupak u slučaju insolventnosti, drugo, da je taj postupak pokrenut s ciljem likvidacije imovine prenositelja i, treće, da je navedeni postupak pod nadzorom nadležnog tijela javne vlasti (vidjeti u tom smislu presudu od 22. lipnja 2017., Federatie Nederlandse Vakvereniging i dr., C‑126/16, EU:C:2017:489, t. 44.).
41
Što se tiče, kao prvo, uvjeta da se nad prenositeljem mora voditi stečajni ili sličan postupak u slučaju insolventnosti, on ne može uključivati – imajući u vidu zahtjev za uskim tumačenjem na koji se podsjeća u točki 36. ove presude – operaciju kojom se priprema stečaj, ali ne dovodi do njega. S druge strane, operacija prijenosa – koja je bila pripremljena prije otvaranja stečaja, ali je provedena nakon tog trenutka – stvarno podrazumijeva stečaj te samim time može potpadati pod pojam „stečajni postupak” u smislu članka 5. stavka 1. Direktive 2001/23 (vidjeti u tom smislu presudu od 22. lipnja 2017., Federatie Nederlandse Vakvereniging i dr., C‑126/16, EU:C:2017:489, t. 45. i 46.).
42
U tom smislu, iz spisa koji je dostavljen Sudu očito proizlazi, s jedne strane, da se postupak sudskog restrukturiranja u smislu belgijskog prava ne može smatrati stečajnim postupkom i, s druge strane, da iako taj prvi postupak može dovesti do stečaja konkretnog poduzeća, takva posljedica po svemu sudeći nije ni automatska ni sigurna. U takvim okolnostima nije izgledno da taj postupak sam po sebi ispunjava prvi od uvjeta iz članka 5. stavka 1. Direktive 2001/23 (vidjeti u tom smislu presudu od 16. svibnja 2019., Plessers, C‑509/17, EU:C:2019:424, t. 42., 43. i 48.).
43
Međutim, iz spisa kojim Sud raspolaže također je vidljivo da su u konkretnom slučaju uvjeti za prijenos poduzeća bili predstavljeni u nacrtu koji je podnesen u sklopu postupka sudskog restrukturiranja društva WIBRA BELGIË SA, koji je prethodio proglašenju stečaja nad tim društvom, te da je prijenos koji se dogodio nakon tog proglašenja stečaja bio proveden u skladu s tim uvjetima.
44
Sud koji je uputio zahtjev stoga mora utvrditi treba li smatrati, imajući posebno u vidu belgijsko pravo koje se primjenjivalo u dotičnom razdoblju, da izrada plana za preuzimanje u okviru postupka sudskog restrukturiranja društva WIBRA BELGIË SA, s jedne strane, i provedba tog plana tijekom provođenja stečajnog postupka nad tim društvom, s druge strane, čine jednu te istu operaciju koja od početka podrazumijeva da nad navedenim društvom mora biti proglašen stečaj zbog dokazane insolventnosti prije nego što se izvrši prijenos poduzeća. U takvom slučaju, cijela ta operacija mogla bi se smatrati stečajnim ili sličnim postupkom u slučaju insolventnosti u smislu članka 5. stavka 1. Direktive 2001/23. U suprotnom bi slučaju samo stečajni postupak nad društvom WIBRA BELGIË SA mogao potpadati pod tu odredbu.
45
Kao drugo, članak 5. stavak 1. Direktive 2001/23 zahtijeva pokretanje stečajnog ili sličnog postupka u slučaju insolventnosti s ciljem likvidacije imovine prenositelja.
46
S tim u vezi valja istaknuti, prvo, da taj zahtjev ne ispunjava postupak za nastavak obavljanja djelatnosti dotičnog poduzeća (presuda od 22. lipnja 2017., Federatie Nederlandse Vakvereniging i dr., C‑126/16, EU:C:2017:489, t. 47. i navedena sudska praksa).
47
Kada je riječ o razlikama između postupka za nastavak poslovanja poduzeća i postupka za likvidaciju njegove imovine zbog dokazane insolventnosti, Sud je već bio u prilici precizirati da prvi postupak ima za cilj očuvati funkcionalnost poduzeća ili njegovih održivih jedinica, dok je cilj drugog postupka maksimizirati kolektivno namirenje vjerovnikâ. Međutim, iako nije isključeno da između tih dvaju ciljeva koji se nastoje postići u određenom postupku može postojati stanovito preklapanje, glavni cilj postupka za nastavak poslovanja poduzeća u svakom slučaju ostaje očuvanje dotičnog poduzeća (vidjeti u tom smislu presudu od 22. lipnja 2017., Federatie Nederlandse Vakvereniging i dr., C‑126/16, EU:C:2017:489, t. 48.).
48
Dakle, stečajni ili sličan postupak u slučaju insolventnosti može imati za cilj maksimiziranje kolektivnog namirenja vjerovnikâ čak i ako mu je uzgredno cilj prijenos upravljanog poduzeća uz što veće zadržavanje radnih mjesta (vidjeti u tom smislu presudu od 28. travnja 2022., Federatie Nederlandse Vakbeweging (Postupak pre‑packa), C‑237/20, EU:C:2022:321, t. 55.).
49
Iz sudske prakse Suda isto tako proizlazi da nije potrebno dokazati samo da je glavni cilj stečajnog ili sličnog postupka u slučaju insolventnosti postići maksimalno namirenje vjerovnikâ, nego i da provedba takvog prijenosa omogućuje stvarno postizanje tog glavnog cilja (vidjeti u tom smislu presudu od 28. travnja 2022., Federatie Nederlandse Vakbeweging (Postupak pre‑packa), C‑237/20, EU:C:2022:321, t. 53.).
50
Sud koji je uputio zahtjev stoga mora provjeriti, uzimajući pritom u obzir sve relevantne okolnosti, jesu li uzastopni postupci o kojima je riječ u glavnom predmetu, promatrani pojedinačno ili kao cjelina, imali za cilj maksimizirati kolektivno namirenje vjerovnika i omogućavali postizanje tog cilja, u smislu sudske prakse navedene u prethodnoj točki, ili im je naprotiv prvenstveno cilj bio očuvati funkcionalnost poduzeća ili njegovih održivih jedinica.
51
U tom smislu, s jedne strane, iz spisa koji je dostavljen Sudu jasno je razvidno da u belgijskom pravu postupak sudskog restrukturiranja, za razliku od stečajnog postupka, nema prvenstveno cilj osigurati maksimalno namirenje vjerovnikâ. Iz odluke kojom se upućuje zahtjev štoviše proizlazi da je odlukom kojom su u konkretnom slučaju imenovani sudski povjerenici, nakon što je društvo WIBRA BELGIË SA podnijelo tužbu za restrukturiranje, tim povjerenicima povjeren zadatak organiziranja i prenošenja cijele djelatnosti tog društva ili jednog njezina dijela.
52
S druge strane, ako sud koji je uputio zahtjev zaključi, kao što je navedeno u točki 44. ove presude, da su postupak sudskog restrukturiranja i stečajni postupak nad društvom WIBRA BELGIË SA zajedno predstavljali stečajni ili sličan postupak u slučaju insolventnosti u smislu članka 5. stavka 1. Direktive 2001/23, morat će ispitati zadovoljava li takav postupak sam po sebi uvjet spomenut u točki 45. ove presude, što podrazumijeva da je glavni cilj tog postupka, promatranog u cjelini, bio dobivanje najveće moguće naknade za sve prenositeljeve vjerovnike (vidjeti u tom smislu presudu od 28. travnja 2022., Federatie Nederlandse Vakbeweging (Postupak pre‑packa), C‑237/20, EU:C:2022:321, t. 52. i 53.).
53
Prilikom ispitivanja je li u konkretnom slučaju ispunjen uvjet na koji se podsjeća u točki 45. ove presude, sud koji je uputio zahtjev mogao bi među ostalim uzeti u obzir činjenicu da je društvo WIBRA BELGIË SRL osnovano s ciljem preuzimanja i nastavljanja dijela djelatnosti koje je prije obavljalo društvo WIBRA BELGIË SA te da se u priopćenju za medije datiranom dan nakon proglašenja stečaja nad tim društvom, koji je izdala „WIBRA“, navodilo da su stečajni upravitelji koji su imenovani nakon tog proglašenja stečaja „nakon usuglašavanja prihvatili […] plan za preuzimanje društva WIBRA“ u vezi s prijenosom belgijskog sjedišta društva WIBRA BELGIË SA i 36 trgovina te s ponovnim zapošljavanjem 183 zaposlenika, precizirajući pritom da se „[t]im ponovnim pokretanjem prekida neizvjesnost u pogledu nastavka poslovanja društva WIBRA u Belgiji“.
54
Drugo, treba također provjeriti je li stečajni ili sličan postupak u slučaju insolventnosti, o kojem je riječ u glavnom predmetu, uređen zakonskim ili podzakonskim odredbama koje osiguravaju da njegova provedba neće predstavljati izvor pravne nesigurnosti (vidjeti u tom smislu presudu od 28. travnja 2022., Federatie Nederlandse Vakbeweging (Postupak pre‑packa), C‑237/20, EU:C:2022:321, t. 54. i 55.).
55
U tom smislu, podložno provjeri suda koji je uputio zahtjev, iz spisa koji je dostavljen Sudu nije razvidno da postupak sudskog restrukturiranja ili stečajni postupak, kako se definiraju u belgijskom pravu, nemaju dostatni zakonski ili podzakonski okvir za ispunjavanje uvjeta navedenog u prethodnoj točki.
56
S druge strane, ako sud koji je uputio zahtjev zaključi da u glavnom predmetu postupak sudskog restrukturiranja i stečajni postupak nad društvom WIBRA BELGIË SA, promatrani zajedno, mogu predstavljati stečajni ili sličan postupak u slučaju insolventnosti u smislu članka 5. stavka 1. Direktive 2001/23, on će morati utvrditi je li uzastopna kombinacija ta dva postupka u dovoljnoj mjeri uređena zakonskim ili podzakonskim odredbama.
57
Kao treće i posljednje, kad je riječ o uvjetu da postupak iz članka 5. stavka 1. Direktive 2001/23 mora biti pod nadzorom nadležnog tijela javne vlasti, valja s jedne strane naglasiti da iz sudske prakse Suda proizlazi da to nije tako kada je imenovani sudski povjerenik zadužen organizirati i izvršiti prijenos poduzeća u ime i za račun dužnika i kada mora tražiti ponude prvenstveno osiguravajući zadržavanje svih ili jednog dijela djelatnosti poduzeća, vodeći pritom računa o pravima vjerovnikâ, kao što je to po svemu sudeći slučaj u postupku sudskog restrukturiranja u smislu belgijskog prava (vidjeti u tom smislu presudu od 16. svibnja 2019., Plessers, C‑509/17, EU:C:2019:424, t. 46. i 47.).
58
S druge strane, ako sud koji je uputio zahtjev zaključi da se stečajni ili sličan postupak u slučaju insolventnosti u smislu članka 5. stavka 1. Direktive 2001/23 u konkretnom slučaju sastoji od kombinacije postupka sudskog restrukturiranja i stečajnog postupka nad društvom WIBRA BELGIË SA, morat će utvrditi podliježe li takva kombinacija, promatrana kao cjelina, nadzoru nadležnog tijela javne vlasti. Prema sudskoj praksi Suda, takav nadzor potvrđuju, prije svega, činjenica da sud definira funkcije povjerenika u prethodnoj fazi te kombinacije postupka sudskog restrukturiranja i stečajnog postupka te nadzire izvršavanje tih funkcija prilikom otvaranja stečaja u užem smislu, nadalje, činjenica da je prijenos poduzeća proveden tek nakon pokretanja stečajnog postupka, što stečajnom upravitelju omogućuje da mu se usprotivi, i konačno, činjenica da su povjerenici koji djeluju u sklopu pripremne faze odgovorni za svoje radnje pod istim uvjetima koji se primjenjuju i na stečajne upravitelje. S druge strane, prilikom utvrđivanja podliježe li takav postupak nadzoru nadležnog tijela javne vlasti ne treba pridavati presudan značaj činjenici da do potpisivanja sporazuma o prijenosu dolazi nedugo nakon pokretanja stečajnog postupka, niti činjenici da povjerenici koji djeluju tijekom pripremne faze tog postupka nemaju nikakvu zakonsku nadležnost (vidjeti u tom smislu presudu od 28. travnja 2022., Federatie Nederlandse Vakbeweging (Postupak pre‑packa), C‑237/20, EU:C:2022:321, t. 59. i 62. do 64.).
59
Konačno, kako bi se sudu koji je uputio zahtjev pružile sve informacije korisne za rješavanje spora iz glavnog postupka, valja podsjetiti na to da, prema članku 5. stavku 4. Direktive 2001/23, države članice moraju poduzeti nužne mjere radi izbjegavanja zlouporabe postupaka u slučaju insolventnosti čiji je cilj da se radnicima oduzmu prava koja im pripadaju na temelju te direktive.
60
U konkretnom slučaju, društvo WIBRA BELGIË SA zatražilo je pokretanje postupka sudskog restrukturiranja predviđenog belgijskim pravom, koji radnicima nudi jamstva radi pripreme prijenosa svih ili jednog dijela djelatnosti tog društva. Iz odluke kojom se upućuje zahtjev vidljivo je da je nakon što je Sud za poduzetništvo u Gentu odbio potvrditi ponude za preuzimanje koju su prihvatili sudski povjerenici imenovani u sklopu tog postupka, navedeno društvo zatražilo od tog suda da proglasi njegov stečaj, čime je pokrenut postupak koji, prema belgijskom pravu, radnicima pruža jamstva koja se razlikuju od onih predviđenih u okviru postupka sudskog restrukturiranja.
61
Međutim, iz odluke kojom se upućuje zahtjev također je razvidno, s jedne strane, da ta ponuda za preuzimanje dolazi od društva koje je bilo povezano s društvom WIBRA BELGIË SA, pri čemu se ne navodi nikakva informacija traže li se drugi potencijalni preuzimatelji, te da je odbijanje potvrđivanja bilo obrazloženo činjenicom da je navedena ponuda bila u suprotnosti s nekoliko obvezujućih odredbi o zaštiti radnika na koje potencijalno može utjecati planirani prijenos poduzeća.
62
U tim okolnostima, sud koji je uputio zahtjev morao bi provjeriti, uzimajući pritom u obzir sve relevantne okolnosti, da u konkretnom slučaju ne postoje eventualne zlouporabe postupka u slučaju insolventnosti čiji je cilj da se radnicima iz glavnog postupka oduzmu prava koja im pripadaju na temelju Direktive 2001/23.
63
Slijedom svih navedenih razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 5. stavak 1. Direktive 2001/23 treba tumačiti na način da se primjenjuje u slučaju kad se stečajni postupak nastavlja na postupak sudskog restrukturiranja tijekom kojega je izrađen sporazum o djelomičnom prijenosu dotičnog poduzeća, ali ga nadležni sud nije potvrdio prije izvršenja do kojeg je došlo nakon proglašenja stečaja, pod uvjetom da je stečajni ili sličan postupak u slučaju insolventnosti, koji je bio proveden, stvarno pokrenut s ciljem likvidacije imovine prenositelja, da je navedeni postupak pod nadzorom nadležnog tijela javne vlasti i da se njegovo korištenje ne može smatrati zlouporabom.
Troškovi
64
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (treće vijeće) odlučuje:
Članak 5. stavak 1. Direktive Vijeća 2001/23/EZ od 12. ožujka 2001. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na zaštitu prava zaposlenika kod prijenosa poduzeća, pogona ili dijelova poduzeća ili pogona
treba tumačiti na način da se:
primjenjuje u slučaju kad se stečajni postupak nastavlja na postupak sudskog restrukturiranja tijekom kojega je izrađen sporazum o djelomičnom prijenosu dotičnog poduzeća, ali ga nadležni sud nije potvrdio prije izvršenja do kojeg je došlo nakon proglašenja stečaja, pod uvjetom da je stečajni ili sličan postupak u slučaju insolventnosti, koji je bio proveden, stvarno pokrenut s ciljem likvidacije imovine prenositelja, da je navedeni postupak pod nadzorom nadležnog tijela javne vlasti i da se njegovo korištenje ne može smatrati zlouporabom.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski