62025CO0411
RJEŠENJE SUDA (vijeće za dopuštanje žalbi)
18. studenoga 2025. (
*1
)
„Žalba – Žig Europske unije – Dopuštanje žalbi – Članak 170.b Poslovnika Suda – Zahtjev koji dokazuje važnost pitanja za jedinstvo, dosljednost ili razvoj prava Unije – Dopuštanje žalbe”
U predmetu C‑411/25 P,
povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 20. lipnja 2025.,
Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), koji zastupaju D. Gája, D. Hanf i D. Stojanova‑Valhanova, u svojstvu agenata,
žalitelj,
a druge stranke u postupku su:
Versiontech Inc., sa sjedištem u Brooklynu (Sjedinjene Američke Države),
tužitelj u prvostupanjskom postupku,
Verizon Trademark Services LLC, sa sjedištem u Washingtonu DC (Sjedinjene Američke Države),
intervenijent u prvostupanjskom postupku,
SUD (vijeće za dopuštanje žalbi)
u sastavu: T. von Danwitz, potpredsjednik Suda, M. Gavalec i Z. Csehi (izvjestitelj), suci,
tajnik: A. Calot Escobar,
na prijedlog suca izvjestitelja i saslušavši nezavisnog odvjetnika A. Rantosa,
donosi sljedeće
Rješenje
1
Svojom žalbom Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 30. travnja 2025., Versiontech/EUIPO – Verizon Trademark Services (VersionTech) (T‑242/24, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2025:422), kojom je taj sud poništio odluku prvog žalbenog vijeća EUIPO‑a od 6. ožujka 2024. (predmet R 31/2023‑1) (u daljnjem tekstu: sporna odluka) u vezi s postupkom za proglašenje žiga ništavim vođenim između društava Verizon Trademark Services LLC i Versiontech Inc.
Zahtjev za dopuštanje žalbe
2
Na temelju članka 58.a prvog stavka Statuta Suda Europske unije, osim ako Sud prethodno odluči da je treba dopustiti, nije dopuštena žalba protiv odluke Općeg suda koja se odnosi na odluku neovisnog žalbenog vijeća EUIPO‑a.
3
U skladu s člankom 58.a trećim stavkom tog statuta, žalba se dopušta, u cijelosti ili djelomično, u skladu s detaljnim pravilima utvrđenima u Poslovniku Suda, ako otvara važno pitanje za jedinstvo, dosljednost ili razvoj prava Unije.
4
U skladu s člankom 170.a stavkom 1. Poslovnika, u slučajevima iz članka 58.a prvog stavka navedenog statuta, žalitelj svojoj žalbi prilaže zahtjev za dopuštanje žalbe, u kojem izlaže važno pitanje koje žalba otvara za jedinstvo, dosljednost ili razvoj prava Unije i koji sadržava sve potrebne elemente kako bi Sud mogao odlučiti o tom zahtjevu.
5
U skladu s člankom 170.b stavcima 1. i 3. Poslovnika, Sud o zahtjevu za dopuštanje žalbe odlučuje obrazloženim rješenjem u najkraćem mogućem roku.
Žaliteljeva argumentacija
6
U prilog zahtjevu za dopuštanje žalbe EUIPO tvrdi da se u okviru njegova jedinog žalbenog razloga, koji se temelji na povredi članka 72. stavka 3. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (SL 2017., L 154, str. 1.), u vezi s člankom 8. stavkom 1. točkom (b) i člankom 1. stavkom 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Europske unije (SL 2009., L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.), otvara važno pitanje za jedinstvo, dosljednost i razvoj prava Unije.
7
Na prvom mjestu, EUIPO tvrdi da je Opći sud u točki 69. pobijane presude počinio pogrešku kada je zaključio da su ispunjeni uvjeti za korištenje ovlasti izmjene odluke žalbenog vijeća na temelju članka 72. stavka 3. Uredbe 2017/1001. U tom mu pogledu prigovara da je smatrao da je žalbeno vijeće zauzelo stajalište o tome postoji li vjerojatnost dovođenja u zabludu, u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, između suprotstavljenih žigova, iako je to vijeće ispitalo to pitanje, kao što to proizlazi iz točaka 22. i 60. pobijane presude, isključivo s obzirom na percepciju dijela relevantne javnosti Europske unije koji pripada njemačkom govornom području a da pritom nije provelo činjeničnu ili pravnu ocjenu tog pitanja za dio te javnosti koji ne pripada njemačkom govornom području.
8
Na drugom mjestu, prema EUIPO‑ovu mišljenju, Opći je sud shodne tome u točki 70. pobijane presude iskoristio ovlast preinake protivno članku 72. stavku 3. Uredbe 2017/1001. Naime, s obzirom na to da nije utvrđeno nijedno činjenično i pravno pitanje koje se odnosi na vjerojatnost dovođenja u zabludu za dio relevantne javnosti koji ne pripada njemačkom govornom području, Opći sud nije mogao odlučiti da je žalbeno vijeće bilo dužno utvrditi da u Uniji ne postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu između žigova o kojima je riječ.
9
U tom pogledu, EUIPO pojašnjava da, iako se postojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu, u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, može valjano temeljiti isključivo na percepciji javnosti koja pripada njemačkom govornom području kao nezanemarivog dijela relevantne javnosti, isto ipak ne vrijedi za ocjenu Općeg suda iz točke 64. pobijane presude u pogledu nepostojanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu jer je za takvu ocjenu nužno da se takva vjerojatnost prethodno isključi za cijelu relevantnu javnost Unije. U tom pogledu, EUIPO upućuje na presudu Suda od 18. rujna 2008., Armacell/OHIM (C‑514/06 P, EU:C:2008:511, t. 54. do 57.) i na presudu Općeg suda od 25. listopada 2023., Quantic Dream/EUIPO – Quentia (Q) (T‑458/21, EU:T:2023:671, t. 73.). EUIPO smatra da se, time što je Opći sud odbio zahtjev za proglašenje ništavosti žiga VersionTech a da pritom nije smatrao da je utvrđeno da je vjerojatnost dovođenja u zabludu s ranijim žigom Europske unije VERIZON isključena na cijelom području na kojem je potonji žig zaštićen, ranijem žigu uskraćuje zaštita dodijeljena Uredbom br. 207/2009.
10
EUIPO dodaje da, čak i ako ocjenu Općeg suda iz točke 64. pobijane presude treba shvatiti na način da je Opći sud implicitno, ali nužno uzeo u obzir i percepciju dijela relevantne javnosti koji ne pripada njemačkom govornom području, izmjena sporne odluke pobijanom presudom dovodi do toga da je navedena odluka zamijenjena na temelju činjenične i pravne ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu između suprotstavljenih žigova za dio relevantne javnosti koja pripada njemačkom govornom području, iako žalbeno vijeće još nije provelo takvu ocjenu.
11
S obzirom na te elemente, EUIPO tvrdi da ovlast izmjene ne smije dovesti do toga da Opći sud prvi put ocjenjuje činjenice ili dokaze koje žalbeno vijeće još nije ispitalo (vidjeti osobito presudu od 23. siječnja 2025., EUIPO/Neoperl, C‑93/23 P, EU:C:2025:33, t. 70.) niti do toga da a fortiori izmijeni odluku žalbenog vijeća koja ne sadržava ispitivanje takvih činjenica ili dokaza, kao što su oni koji se u ovom slučaju odnose na percepciju suprotstavljenih žigova koju ima relevantna javnost Unije koja ne pripada njemačkom govornom području.
12
Osim toga, EUIPO tvrdi, s jedne strane, da se pobijanom presudom ugrožava jedan od pravno zaštićenih interesa tog ureda jer je Opći sud izmjenom sporne odluke povrijedio i konačno uskratio žalbenom vijeću pravo na izvršavanje njegove isključive i posebne ovlasti preispitivanja odluke Odjela za poništaje kad taj odjel utvrdi da postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu između suprotstavljenih žigova za dio relevantne javnosti koji ne pripada njemačkom govornom području. EUIPO tvrdi, s druge strane, da se tom presudom također ugrožava djelotvorna i posebna sudska zaštita koja se intervenijentu u prvostupanjskom postupku dodjeljuje pravom žiga jer se izmjenom sporne odluke toj stranki uskraćuje da žalbeno vijeće provede takvo neovisno ispitivanje.
13
Kad je riječ o važnosti pitanja istaknutog u žalbi, u smislu članka 58.a trećeg stavka Statuta Suda Europske unije, EUIPO najprije podsjeća na to da je Sud u rješenju od 11. srpnja 2023., EUIPO/Neoperl (C‑93/23 P, EU:C:2023:601, t. 24. do 38.), smatrao da je određivanje opsega i uvjeta izvršavanja ovlasti izmjene Općeg suda na temelju članka 72. stavka 3. Uredbe 2017/1001 pitanje koje prelazi okvire pobijane presude i, u konačnici, okvire žalbe jer se njome otvara „važno pitanje za jedinstvo, dosljednost i razvoj prava Unije”.
14
U tom pogledu, prvo, EUIPO tvrdi da se žalbom ističe horizontalno pitanje postupovne prirode koje je važno za sve predmete u kojima Opći sud provodi nadzor zakonitosti odluka žalbenih vijeća EUIPO‑a u području žigova i dizajna.
15
Drugo, prema EUIPO‑ovu mišljenju, navedeno pitanje ustavne je prirode. Naime, Opći sud je prilikom izvršavanja nadležnosti koje su mu dodijeljene na temelju članka 13. stavka 2. UEU‑a pravno obvezan djelovati u granicama ovlasti koje su mu dodijeljene člankom 263. UFEU‑a i člankom 72. Uredbe 2017/1001.
16
Treće, EUIPO smatra da se postavljeno pitanje odnosi na posebnu ulogu neovisnih žalbenih vijeća u okviru potpunog, djelotvornog i višestupanjskog sustava pravne zaštite protiv EUIPO‑ovih odluka.
17
Četvrto, EUIPO tvrdi da je navedeno pitanje od posebne strukturne važnosti za poseban sustav pravne zaštite protiv njegovih odluka. Naime, s jedne strane, time što je Opći sud prekoračio svoju ovlast izmjene povrijeđena je izvorna i isključiva nadležnost žalbenih vijeća EUIPO‑a u području nadzora nad odlukama tog ureda. S druge strane, time se ograničava pravna zaštita pojedinaca na koje se odnose EUIPO‑ove odluke jer im se uskraćuje pristup posebnom tijelu za preispitivanje.
18
Peto, EUIPO smatra da pristup Općeg suda u pobijanoj presudi dovodi do opasnosti od pravne nesigurnosti jer je ta presuda donesena unatoč nedavnom i izričitom pojašnjenju koje je Sud iznio u točkama 70. i 71. presude od 23. siječnja 2025., EUIPO/Neoperl (C‑93/23 P, EU:C:2025:33). Naime, Sud je odlučio da ovlast izmjene predviđena člankom 72. stavkom 3. Uredbe 2017/1001 ne smije dovesti do toga da Opći sud prvi put ocjenjuje činjenice ili dokaze koje žalbeno vijeće još nije ispitalo a da to ne predstavlja očito nepoštovanje obvezujućeg institucionalnog okvira kojim je obuhvaćena ta ovlast.
19
Šesto, EUIPO tvrdi da je postavljeno pitanje važno za pravnu zaštitu protiv odluka drugih agencija Unije za koje je zakonodavac Unije, u smislu članka 263. stavka 5. UFEU‑a, obvezno predvidio poseban, potpun i prethodni nadzor neovisnog žalbenog vijeća.
Ocjena Suda
20
Najprije valja istaknuti da je na žalitelju da dokaže da su pitanja istaknuta u žalbi važna za jedinstvo, dosljednost ili razvoj prava Unije (rješenja od 10. prosinca 2021., EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, t. 20. i od 29. travnja 2025., SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, t. 14.).
21
Usto, kao što to proizlazi iz članka 58.a trećeg stavka Statuta Suda Europske unije, u vezi s člankom 170.a stavkom 1. i člankom 170.b stavkom 4. Poslovnika, zahtjev za dopuštanje žalbe mora sadržavati sve elemente koji su nužni kako bi Sudu omogućili da donese odluku o dopuštanju žalbe i da, u slučaju njezina djelomičnog dopuštanja, odredi žalbene razloge ili dijelove žalbe na koje se treba odnositi odgovor na žalbu. Naime, budući da mehanizam prethodnog dopuštenja za žalbe iz članka 58.a tog Statuta nastoji ograničiti nadzor Suda na pitanja važna za jedinstvo, dosljednost ili razvoj prava Unije, Sud u okviru žalbe treba ispitati samo žalbene razloge koji se odnose na takva pitanja i koje je odredio žalitelj (rješenja od 10. prosinca 2021., EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, t. 21. i od 29. travnja 2025., SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, t. 15.).
22
Stoga, u svakom slučaju, zahtjev za dopuštanje žalbe mora jasno i precizno navoditi razloge na kojima se žalba temelji, identificirati s istom preciznošću i jasnoćom pravno pitanje istaknuto u svakom žalbenom razlogu, pojasniti je li to pitanje važno za jedinstvo, dosljednost ili razvoj prava Unije te posebno iznijeti razloge zbog kojih je navedeno pitanje važno s obzirom na istaknuti kriterij. Kada je riječ, osobito, o žalbenim razlozima, zahtjev za dopuštanje žalbe mora navoditi odredbu prava Unije ili sudsku praksu koja je povrijeđena pobijanom presudom ili rješenjem, sažeto izložiti pogrešku koja se tiče prava koju je navodno počinio Opći sud i navesti u kojoj je mjeri ta pogreška utjecala na ishod pobijane presude ili rješenja. Kada istaknuta pogreška koja se tiče prava proizlazi iz povrede sudske prakse, zahtjev za dopuštanje žalbe mora sažeto, ali jasno i precizno navesti, kao prvo, u čemu se sastoji navodna proturječnost, navodeći i točke presude ili rješenja koje žalitelj dovodi u pitanje u žalbi kao i točke odluke Suda ili Općeg suda koje pritom nisu bile uzete u obzir i, kao drugo, konkretne razloge zbog kojih takvo proturječje otvara pitanje važno za jedinstvo, dosljednost ili razvoj prava Unije (rješenja od 10. prosinca 2021., EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, t. 22. i od 29. travnja 2025., SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, t. 16.).
23
U skladu s načelom prema kojem je teret dokazivanja na podnositelju zahtjeva za dopuštanje žalbe, žalitelj mora dokazati da, neovisno o pravnim pitanjima koja je istaknuo u svojoj žalbi, ona otvara jedno ili više važnih pitanja za jedinstvo, dosljednost ili razvoj prava Unije koja prelaze okvire presude koja je predmet žalbe i, u konačnici, njegove žalbe (vidjeti osobito rješenja od 30. siječnja 2023., bonnanwalt/EUIPO, C‑580/22 P, EU:C:2023:126, t. 15. i od 29. travnja 2025., SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, t. 17.).
24
To dokazivanje samo po sebi podrazumijeva da se postojanje i važnost takvih pitanja utvrdi na temelju konkretnih elemenata koji su svojstveni predmetnom slučaju, a ne samo na temelju općenitih argumenata (rješenja od 30. siječnja 2023., bonnanwalt/EUIPO, C‑580/22 P, EU:C:2023:126, t. 16. i od 29. travnja 2025., SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, t. 18.).
25
U ovom slučaju valja utvrditi, na prvom mjestu, da se u zahtjevu za dopuštanje žalbe precizno i jasno navodi jedini žalbeni razlog istaknut u okviru žalbe, koji se temelji na povredi članka 72. stavka 3. Uredbe 2017/1001, u vezi s člankom 8. stavkom 1. točkom (b) i člankom 1. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009.
26
Konkretno, u svojem zahtjevu za dopuštanje žalbe EUIPO navodi točke pobijane presude koje osporava i odredbe prava Unije koje su navodno povrijeđene, kao i pogrešku koja se tiče prava koju je navodno počinio Opći sud.
27
Naime, kao što se to ističe u točki 7. ovog rješenja, EUIPO prigovara Općem sudu, s jedne strane, da je u točki 69. pobijane presude smatrao da su ispunjeni uvjeti za izvršavanje njegove ovlasti izmjene sporne odluke na temelju članka 72. stavka 3. Uredbe 2017/1001 i da je smatrao da je žalbeno vijeće u spornoj odluci zauzelo stajalište o postojanju vjerojatnosti dovođenja u zabludu, u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, između suprotstavljenih žigova, iako je to vijeće ispitalo to pitanje, kao što to proizlazi iz točaka 22. i 60. pobijane presude, isključivo s obzirom na percepciju dijela relevantne javnosti Unije koji pripada njemačkom govornom području a da pritom nije provelo činjeničnu ili pravnu ocjenu tog pitanja za dio te javnosti koji ne pripada njemačkom govornom području.
28
S druge strane, EUIPO prigovara Općem sudu, kao što se to navodi u točkama 8. do 11. ovog rješenja, da je slijedom toga u točki 70. pobijane presude izmijenio spornu odluku, protivno članku 72. stavku 3. Uredbe 2017/1001.
29
U tom pogledu EUIPO ističe da, s obzirom na to da stranke o kojima je riječ nisu utvrdile nijedno činjenično i pravno pitanje koje se odnosi na vjerojatnost dovođenja u zabludu za dio relevantne javnosti Unije koji ne pripada njemačkom govornom području, Opći sud nije mogao odlučiti da je žalbeno vijeće dužno utvrditi da ne postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu između žigova o kojima je riječ.
30
Usto, EUIPO upućuje na presudu Suda od 18. rujna 2008., Armacell/OHIM (C‑514/06 P, EU:C:2008:511, t. 54. do 57.) i navodi da, iako se postojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu, u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, može valjano temeljiti isključivo na percepciji javnosti koja pripada njemačkom govornom području kao nezanemarivog dijela relevantne javnosti Unije, isto ipak ne vrijedi za ocjenu Općeg suda iz točke 64. pobijane presude u pogledu nepostojanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu jer je za takvu ocjenu nužno da se takva vjerojatnost prethodno isključi za cijelu relevantnu javnost Unije.
31
Na drugom mjestu, EUIPO utvrđuje pitanje postavljeno njegovim jedinim žalbenim razlogom, koje se u biti sastoji od određivanja opsega i uvjeta izvršavanja ovlasti izmjene koja je Općem sudu dodijeljena člankom 72. stavkom 3. Uredbe 2017/1001 i pravilno tvrdi da se to pitanje, izvan okvira ovog slučaja, odnosi na određivanje nadležnosti i intenziteta nadzora koji provodi sud Unije.
32
Na trećem mjestu, EUIPO u dovoljnoj mjeri iznosi konkretne razloge zbog kojih smatra da je pravno pitanje istaknuto u njegovoj žalbi istodobno važno za jedinstvo, dosljednost i razvoj prava Unije.
33
Naime, kao prvo, EUIPO ističe horizontalnu narav postupovnog pitanja kojim se nastoji utvrditi je li Opći sud prekoračio svoju ovlast izmjene odluka žalbenog vijeća na temelju članka 72. stavka 3. Uredbe 2017/1001, kao i relevantnost tog pitanja za sve predmete koji se odnose na nadzor zakonitosti odluke žalbenog vijeća o registraciji žigova i dizajna Unije koji provodi sud Unije.
34
Kao drugo, pravilno ističe da je pitanje dodjele ovlasti važno pitanje ustavne naravi, s obzirom na to da je Opći sud obvezan djelovati u granicama ovlasti koje su mu dodijeljene.
35
Kao treće, pojašnjava da pitanje uvjeta i opsega ovlasti izmjene koja je dodijeljena Općem sudu ima posebnu važnost jer, ako Opći sud prekorači tu ovlast, to utječe na isključivu nadležnost žalbenih vijeća, na pravnu zaštitu pojedinaca na koje se odnose odluke EUIPO‑a i, općenito, na djelotvornu sudsku zaštitu.
36
U tom pogledu, EUIPO podsjeća na to da pristup Općeg suda u pobijanoj presudi dovodi do opasnosti od pravne nesigurnosti jer se njime zanemaruje sudska praksa Suda o tom pitanju, kao što je ona iz točaka 70. i 71. presude od 23. siječnja 2025., EUIPO/Neoperl (C‑93/23 P, EU:C:2025:33).
37
Kao četvrto, EUIPO ističe da je pitanje uvjeta i opsega ovlasti izmjene dodijeljene Općem sudu važno pitanje jer nije ograničeno na pravo intelektualnog vlasništva, nego se može odnositi i na odluke drugih agencija Unije koje podliježu nadzoru zakonitosti suda Unije.
38
Uzimajući u obzir elemente koje je iznio EUIPO, ovaj zahtjev za dopuštanje žalbe u dovoljnoj mjeri dokazuje da žalba otvara važna pitanja za jedinstvo, dosljednost i razvoj prava Unije.
39
S obzirom na prethodno navedena razmatranja, žalbu valja dopustiti.
Troškovi
40
U skladu s člankom 170.b stavkom 4. Poslovnika, ako se žalba u cijelosti ili djelomično dopusti, na temelju kriterija iz članka 58.a trećeg stavka Statuta Suda Europske unije, postupak se nastavlja u skladu s člancima 171. do 190.a tog Poslovnika.
41
U skladu s člankom 137. navedenog Poslovnika, koji se primjenjuje na žalbeni postupak na temelju članka 184. stavka 1. tog Poslovnika, odluka o troškovima donosi se u presudi ili rješenju kojim se završava postupak.
42
Stoga će se, s obzirom na to da je zahtjev za dopuštanje žalbe prihvaćen, o troškovima odlučiti naknadno.
Slijedom navedenog, Sud (vijeće za dopuštanje žalbi) rješava:
1.
Žalba se dopušta.
2.
O troškovima će se odlučiti naknadno.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski