62024CJ0020
PRESUDA SUDA (sedmo vijeće)
6. ožujka 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zračni prijevoz – Uredba (EZ) br. 261/2004 – Članak 2. točka (g) – Članak 3. stavci 2. i 3. – Pravo na odštetu u slučaju dužeg kašnjenja leta – Područje primjene – Putnik koji ima ukrcajnu propusnicu – Dokaz o rezervaciji koji je potvrdio zračni prijevoznik – Putnici koji putuju besplatno ili po umanjenoj tarifi koja nije dostupna izravno ili neizravno javnosti – Let koji je dio putovanja u paket‑aranžmanu koji financira treća osoba – Teret dokazivanja plaćanja”
U predmetu C‑20/24 [Cymdek] (
i
),
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Sąd Rejonowy dla m. st. Warszawy w Warszawie (Općinski sud u Varšavi, Poljska), odlukom od 24. studenoga 2023., koju je Sud zaprimio 12. siječnja 2024., u postupku
M1.R.,
M2.R.
protiv
AAA Sp. z o.o.
SUD (sedmo vijeće),
u sastavu: M. Gavalec (izvjestitelj), predsjednik vijeća, Z. Csehi i F. Schalin, suci,
nezavisni odvjetnik: R. Norkus,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za M1.R. i M2.R., P. Mędygrał, radca prawny,
–
za AAA sp. z o.o., K. Bień, radca prawny,
–
za poljsku vladu, B. Majczyna, u svojstvu agenta,
–
za Europsku komisiju, B. Sasinowska i N. Yerrell, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 2. točke (g) i članka 3. stavaka 2. i 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila o odšteti i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja letova te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. te ispravci SL 2019., L 119, str. 202. i SL 2024./90763, L).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između, s jedne strane, osoba M1.R. i M2.R., dvaju putnika u zračnom prometu (u daljnjem tekstu: putnici iz glavnog postupka), i, s druge strane, društva AAA sp. z o.o., zračnog prijevoznika, u vezi sa zahtjevom za odštetu koji su ti putnici podnijeli na temelju Uredbe br. 261/2004, nakon dužeg kašnjenja leta u dolasku na njegovo konačno odredište.
Pravni okvir
3
U skladu s uvodnim izjavama 1. i 5. Uredbe br. 261/2004:
„(1)
Djelovanje [Europske z]ajednice u području zračnog prijevoza trebalo bi biti usmjereno, između ostalog, na osiguravanje visoke razine zaštite putnika. Nadalje, u potpunosti bi trebalo voditi računa o obvezama zaštite potrošača općenito.
[…]
(5)
S obzirom na to da je razlika između redovnih i izvanrednih zračnih usluga sve manja, ta bi se zaštita trebala primjenjivati ne samo na putnike na redovnim letovima, već i na putnike na izvanrednim letovima, uključujući letove koji su dio kružnih putovanja u paket[‑]aranžmanu.
[…]”
4
Članak 2. te uredbe, naslovljen „Definicije”, glasi kako slijedi:
„Za potrebe ove Uredbe:
[…]
(f)
‚karta’ znači važeći dokument koji daje pravo na prijevoz ili neki ekvivalent tome koji nije u papirnatom obliku, uključujući elektronički oblik, koji je izdao ili ovjerio zračni prijevoznik ili njegov ovlašteni agent;
(g)
‚rezervacija’ znači činjenica da putnik ima kartu ili drugi dokaz, koji ukazuje na to da je rezervacija prihvaćena i potvrđena od strane zračnog prijevoznika ili organizatora putovanja;
[…]
(j)
‚uskraćeni ukrcaj’ znači uskraćivanje ukrcaja na let putnicima usprkos tome što su se pojavili radi ukrcaja u skladu s uvjetima utvrđenima u članku 3. stavku 2., osim u slučajevima kada postoje opravdani razlozi da im se ukrcaj uskrati, bilo iz zdravstvenih razloga, zbog sigurnosti ili zaštite ili neadekvatne putne dokumentacije;
[…]”
5
U članku 3. navedene uredbe, naslovljenom „Područje primjene”, određuje se:
„1.   Ova se Uredba primjenjuje na:
(a)
putnike koji putuju iz zračne luke koja se nalazi na državnom području države članice na koju se Ugovor primjenjuje;
(b)
putnike koji putuju iz zračne luke koja se nalazi u trećoj zemlji u zračnu luku koja se nalazi na državnom području države članice na koju se Ugovor primjenjuje, osim ako su dobili pogodnosti ili naknadu i pružena im je pomoć u toj trećoj zemlji, ako je stvarni zračni prijevoznik koji pruža uslugu predmetnog leta prijevoznik Zajednice.
2.   Stavak 1. primjenjuje se ako putnici ispunjavaju sljedeće uvjete:
(a)
imaju potvrđenu rezervaciju za predmetni let i, osim u slučaju otkazivanja navedenog u članku 5., pojave se radi prijave za let (check‑in),
–
kako je navedeno i u vrijeme koje je navedeno unaprijed i u pisanom obliku (uključujući i elektronički način) od strane zračnog prijevoznika, organizatora putovanja ili ovlaštenog putnog agenta,
ili, ako vrijeme nije navedeno,
–
ne kasnije od 45 minuta prije objavljenog vremena polaska; ili
(b)
zračni prijevoznik ili organizator putovanja premjestio ih je s leta za koji su imali rezervaciju na drugi let, bez obzira na razlog.
3.   Ova se Uredba ne primjenjuje na putnike koji putuju besplatno ili po umanjenoj tarifi koja nije dostupna izravno ili neizravno javnosti. Međutim, primjenjuje se na putnike kojima je karta izdana u okviru programa ‚frequent flyer’ ili drugih komercijalnih programa zračnog prijevoznika ili organizatora putovanja.
[…]
5.   Ova se Uredba primjenjuje na svakog stvarnog zračnog prijevoznika koji osigurava prijevoz putnika obuhvaćen stavcima 1. i 2. U slučajevima kada stvarni zračni prijevoznik koji nema ugovor s putnikom ispunjava obveze propisane ovom Uredbom, smatra se da to radi u ime osobe koja ima ugovor s putnikom.
[…]”
Glavni postupak i prethodna pitanja
6
Društvo AAA, zračni prijevoznik koji nudi čarterske letove, sklopilo je s društvom BBB sp. z o.o., organizatorom putovanja, ugovor u okviru kojeg mu je društvo AAA na određene datume osiguravalo konkretne letove, za koje je društvo BBB potom prodavalo karte putnicima u zračnom prometu. Društvo BBB podmirilo je cijenu letova društvu AAA.
7
Putnici iz glavnog postupka sudjelovali su u putovanju u paket‑aranžmanu, uključujući let s polaskom s Tenerifea (Španjolska) i odredištem u Varšavi (Poljska), koji je izvršen 20. svibnja 2021. i koji je izvelo društvo AAA. Ugovor o putovanju u paket‑aranžmanu sklopili su društvo CCC sp. z o.o., u ime tih putnika, i društvo BBB. Taj je let kasnio u dolasku više od 22 sata.
8
Putnici iz glavnog postupka su kao dokaz svoje aktivne procesne legitimacije u predmetu povodom odštete zbog kašnjenja leta podnijeli kopije ukrcajnih propusnica za taj let. Međutim, društvo AAA odbilo je isplatiti odštetu tim putnicima jer nisu dokazali da imaju potvrđenu i plaćenu rezervaciju za navedeni let. Naime, prema mišljenju tog društva, društvo CCC platilo je putovanje u paket‑aranžmanu navedenih putnika po povlaštenim uvjetima, tako da su oni putovali besplatno ili po umanjenoj tarifi u smislu članka 3. stavka 3. Uredbe br. 261/2004, što isključuje pravo na odštetu na temelju te uredbe.
9
Putnici iz glavnog postupka smatraju da su, time što su podnijeli ukrcajne propusnice kako bi dobili takvu odštetu, dokazali da imaju potvrđenu rezervaciju jer im u protivnom te propusnice ne bi bile izdane. Osim toga, ti putnici ističu da je na društvu AAA da dokaže da su putovali besplatno, a ne na njima da dokažu da su platili cijenu leta koji je on izvodio. U svakom slučaju, s obzirom na to da je društvo AAA primilo uplatu društva BBB za izvršenje tog leta i da je potonje primilo od društva CCC, koje je financiralo putovanje u paket‑aranžmanu navedenih putnika, uplatu za to putovanje, uključujući navedeni let, predmetni putnici nisu putovali besplatno. U tom pogledu, s obzirom na članak 3. stavak 3. Uredbe br. 261/2004, nije važno, prema mišljenju tih putnika, jesu li taj let platili oni sami ili treća osoba, pod uvjetom da nije riječ o zračnom prijevozniku.
10
Sąd Rejonowy dla m. st. Warszawy w Warszawie (Općinski sud u Varšavi, Poljska), sud koji je uputio zahtjev, dvoji o tome je li putnikovo predočenje ukrcajne propusnice „drugi dokaz” u smislu članka 2. točke (g) Uredbe br. 261/2004, koji upućuje na to da je zračni prijevoznik ili organizator putovanja prihvatio i potvrdio rezervaciju.
11
Taj sud u tom pogledu navodi da se na temelju zaključaka iz presude od 21. prosinca 2021., Azurair i dr. (C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 i C‑270/20, EU:C:2021:1038) ne može odgovoriti na pitanje dopušta li pravo Unije, u situaciji poput one o kojoj odlučuje, podnošenje „drugog dokaza” u smislu te odredbe, koji upućuje na to da putnik ima potvrđenu rezervaciju za let, kada ukrcajna propusnica koju je predočio taj putnik ne sadržava sve elemente navedene u toj presudi, poput vremena dolaska leta.
12
Osim toga, iako društvo AAA i pojedina vijeća poljskih žalbenih sudova smatraju da uvjete iz članka 3. stavka 2. točke (a) te uredbe treba usko tumačiti, sud koji je uputio zahtjev smatra da se ukrcajna propusnica ne izdaje nasumce odabranoj osobi, nego putniku koji je nositelj potvrđene rezervacije za predmetni let, i to nakon prijave tog putnika za taj let, pri čemu prilikom te prijave treba navesti broj karte ili rezervacije. Taj sud navodi da, osim u određenim izvanrednim situacijama, nije moguće na drukčiji način razumno objasniti kako bi takav putnik mogao dobiti tu propusnicu bez takve rezervacije.
13
Usto, za razliku od društva AAA i pojedinih vijeća poljskih žalbenih sudova, sud koji je uputio zahtjev smatra da je na zračnom prijevozniku da dokaže da je predmetni let bio besplatan, a ne da samo iz pukog navoda istaknutog u tom smislu izvodi za sebe povoljne pravne učinke.
14
Osim toga, taj sud dvoji o tumačenju izraza „put[ovati] besplatno ili po umanjenoj tarifi koja nije dostupna izravno ili neizravno javnosti”, sadržanog u članku 3. stavku 3. Uredbe br. 261/2004. On smatra da ti putnici ne putuju „besplatno” u smislu te odredbe u slučaju u kojem su oni sami ili drugi subjekt u njihovo ime platili organizatoru putovanje u paket‑aranžmanu koje uključuje let koji je taj organizator platio zračnom prijevozniku.
15
Kada je, konkretnije, riječ o pojmu „umanjena tarifa” u smislu navedene odredbe, sud koji je uputio zahtjev pita se treba li taj pojam tumačiti na način da je riječ o popustu koji zračni prijevoznik nudi putniku ili taj pojam obuhvaća i situaciju u kojoj taj prijevoznik od organizatora putovanja prima naknadu po tržišnim uvjetima, ali u kojoj organizator putovanja ili drugi subjekt putnicima omogućuju sudjelovanje u putovanju u paket‑aranžmanu po povlaštenim uvjetima. Prema mišljenju navedenog suda, to posljednje tumačenje čini se protivnim cilju te uredbe te teško primjenjivim s obzirom na nepostojanje kriterija na temelju kojih bi se moglo utvrditi što su to povlašteni uvjeti sudjelovanja u putovanju u paket‑aranžmanu.
16
U tim je okolnostima Sąd Rejonowy dla m. st. Warszawy w Warszawie (Općinski sud u Varšavi) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Može li putnikova ukrcajna propusnica predstavljati drugi dokaz, u smislu članka 2. točke (g) Uredbe [br. 261/2004], o tome da je zračni prijevoznik ili organizator putovanja prihvatio i potvrdio rezervaciju?
2.
Treba li članak 3. stavak 2. točku (a) Uredbe br. 261/2004 tumačiti na način da putnike koji imaju ukrcajnu propusnicu za određeni let, u situaciji u kojoj nije dokazana nikakva posebna izvanredna okolnost, valja smatrati putnicima s potvrđenom rezervacijom za taj let?
3.
Treba li članak 3. stavak 3. Uredbe br. 261/2004 tumačiti na način da je na putniku teret dokazivanja da je let plaćen ili je, naprotiv, na prijevozniku da dokaže da je putnik putovao besplatno ili po umanjenoj tarifi kako bi se oslobodio odgovornosti?
4.
Treba li članak 3. stavak 3. Uredbe br. 261/2004 tumačiti na način da je let naplatan ako je putnik kupio paket‑aranžman od organizatora putovanja, a potonji je prijevozniku platio let?
5.
Treba li članak 3. stavak 3. Uredbe br. 261/2004 tumačiti na način da, kada treća osoba kupuje za putnike paket‑aranžman u okviru kojeg organizator putovanja plaća čarterskom prijevozniku naknadu po tržišnim uvjetima, putnici [iz glavnog postupka] nisu putnici koji putuju ‚po umanjenoj tarifi’, neovisno o načinu obračuna između treće osobe i putnika?”
O prethodnim pitanjima
Prvo i drugo pitanje
17
Svojim prvim i drugim pitanjem, koja valja razmotriti zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 2. točku (g) i članak 3. stavak 2. točku (a) Uredbe br. 261/2004 tumačiti na način da ukrcajna propusnica može predstavljati „drugi dokaz” u smislu prvonavedene odredbe, koji upućuje na to da je zračni prijevoznik ili organizator putovanja prihvatio i potvrdio rezervaciju, tako da se smatra da putnik s takvom propusnicom ima „potvrđenu rezervaciju” za predmetni let u smislu drugonavedene odredbe u situaciji u kojoj nije dokazana nikakva posebna izvanredna okolnost.
18
Iz članka 3. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 261/2004 vidljivo je da se ona primjenjuje samo pod uvjetom, prvo, da ti putnici imaju potvrđenu rezervaciju za predmetni let i, drugo, da se pravodobno prijave za let, osim u slučaju otkazivanja leta predviđenog u članku 5. navedene uredbe. Budući da su ta dva uvjeta kumulativna, prisustvo putnika prilikom prijave za let ne može se presumirati na temelju činjenice da taj putnik ima potvrđenu rezervaciju za predmetni let (vidjeti u tom smislu presudu od 25. siječnja 2024., Laudamotion (Odustajanje od zakašnjelog leta), C‑474/22, EU:C:2024:73, t. 21. i navedenu sudsku praksu).
19
U Uredbi br. 261/2004 ne definira se pojam „potvrđena rezervacija”. Međutim, u njezinu članku 2. točki (g) definira se pojam „rezervacija” kao „činjenica da putnik ima kartu ili drugi dokaz, koji ukazuje na to da je rezervacija prihvaćena i potvrđena od strane zračnog prijevoznika ili organizatora putovanja”. Nadalje, pojam „karta” u smislu članka 2. točke (f) navedene uredbe uključuje bilo koji dokument u papirnatom ili nepapirnatom obliku koji putniku daje pravo na prijevoz (vidjeti u tom smislu presude od 6. listopada 2022., flightright (Zračni prijevoz od Stuttgarta do Kansas Cityja), C‑436/21, EU:C:2022:762, t. 21. i navedenu sudsku praksu te od 21. prosinca 2021., Azurair i dr., C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 i C‑270/20, EU:C:2021:1038, t. 40.).
20
Osim toga, kad je riječ o pojmu „drugi dokaz” u smislu članka 2. točke (g) Uredbe br. 261/2004, ako putnik u zračnom prometu raspolaže tim dokazom koji je izdao zračni prijevoznik ili organizator putovanja, taj drugi dokaz istovjetan je „rezervaciji” u smislu te odredbe (vidjeti u tom smislu presudu od 21. prosinca 2021., Azurair i dr., C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 i C‑270/20, EU:C:2021:1038, t. 42.).
21
Te pojmove valja, u interesu visoke razine zaštite putnika, predviđene uvodnom izjavom 1. te uredbe, tumačiti široko (presuda od 6. listopada 2022., flightright (Zračni prijevoz od Stuttgarta do Kansas Cityja), C‑436/21, EU:C:2022:762, t. 22. i navedena sudska praksa).
22
U ovom slučaju, iz spisa kojim raspolaže Sud proizlazi da su putnici iz glavnog postupka imali ukrcajne propusnice koje je izdao zračni prijevoznik, što im je omogućilo da se ukrcaju na let s Tenerifea za Varšavu, koji je izveo taj prijevoznik, nakon što su se prethodno prijavili za taj let.
23
Kao što su to u biti istaknuli putnici iz glavnog postupka, poljska vlada i Europska komisija u svojim pisanim očitovanjima, ukrcajna propusnica izdaje se putniku za određeni let, daje mu pravo na prijevoz, dopušta mu ukrcaj na zrakoplov i putovanje tim letom, nakon što on izvrši prijavu navodeći, među ostalim, broj karte ili rezervacije.
24
Iz toga slijedi da ukrcajna propusnica može predstavljati „drugi dokaz” u smislu članka 2. točke (g) Uredbe br. 261/2004, koji upućuje na to da je zračni prijevoznik ili organizator putovanja prihvatio i potvrdio rezervaciju za predmetni let.
25
Takav zaključak ne može se dovesti u pitanje okolnošću na koju se poziva sud koji je uputio zahtjev, prema kojoj na temelju presude od 21. prosinca 2021., Azurair i dr. (C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 i C‑270/20, EU:C:2021:1038), nije moguće odgovoriti na pitanje može li se ukrcajna propusnica obuhvatiti pojmom „drugi dokaz” u smislu članka 2. točke (g) Uredbe br. 261/2004 s obzirom na to da ne sadržava sve elemente navedene u toj presudi, poput, među ostalim, vremena dolaska predmetnog leta.
26
Točno je da je Sud u točki 51. te presude ocijenio da članak 3. stavak 2. točku (a) Uredbe br. 261/2004 treba tumačiti na način da putnik raspolaže „potvrđenom rezervacijom” u smislu te odredbe ako organizator putovanja tom putniku, s kojim je ugovorno vezan, dostavi „drugi dokaz” u smislu članka 2. točke (g) te uredbe, koji sadržava obećanje da će ga prevesti točno određenim letom koji je pojedinačno utvrđen navođenjem mjesta i vremena polaska i dolaska te brojem leta, i to čak i u slučaju da taj organizator putovanja nije primio potvrdu dotičnog zračnog prijevoznika u pogledu vremena polaska i dolaska tog leta.
27
Međutim, valja istaknuti da je, za razliku od ovog predmeta, u predmetima u kojima je donesena presuda od 21. prosinca 2021., Azurair i dr. (C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 i C‑270/20, EU:C:2021:1038), organizator putovanja proslijedio putnicima informacije o rasporedu letova različite od onih koje mu je naposljetku dostavio zračni prijevoznik, a koje nisu proslijeđene tim putnicima, tako da su potonji raspolagali samo informacijama sadržanima u dokumentu koji im je dostavio organizator putovanja.
28
Osim toga, Sud je već ocijenio da valja smatrati da su putnici koji imaju potvrđenu rezervaciju za predmetni let postupili u skladu sa zahtjevom prethodne prijave za taj let ako ih zračni prijevoznik ukrca na taj let i preveze ih do odredišta (vidjeti u tom smislu rješenje od 24. listopada 2019., easyJet Airline, C‑756/18, EU:C:2019:902, t. 28.).
29
Obrnuto, ako su putnici poput onih iz glavnog postupka pravilno udovoljili zahtjevu prijave za let te su putovali na predmetnom letu s ukrcajnom propusnicom, valja smatrati da su udovoljili zahtjevu posjedovanja potvrđene rezervacije za taj let.
30
Cilj osiguravanja visoke razine zaštite putnika, naveden u uvodnoj izjavi 1. Uredbe br. 261/2004, potvrđuje takav zaključak.
31
Naime, putnici koji trpe duže kašnjenje leta imaju na taj način mogućnost koristiti se svojim pravom na odštetu a da se pritom od njih ne traži, što bi bilo neprimjereno njihovoj situaciji, da prilikom podnošenja zahtjeva za odštetu moraju naknadno dokazivati da su imali potvrđenu rezervaciju za zakašnjeli let na kojem su, u svakom slučaju, bili prevezeni (vidjeti u tom smislu rješenje od 24. listopada 2019., easyJet Airline, C‑756/18, EU:C:2019:902, t. 32.).
32
U tom pogledu, kad je riječ o pretpostavci koju navodi društvo AAA, prema kojoj ukrcajnu propusnicu, u slučaju gubitka njezina nositelja, može upotrijebiti druga osoba koja ima slične podatke, dovoljno je utvrditi da Uredba 261/2004, kao što to proizlazi iz njezina članka 2. točke (j), omogućuje zračnom prijevozniku da uskrati ukrcaj, osobito zbog neadekvatne putne dokumentacije.
33
Iz navedenog proizlazi da na prvo i drugo pitanje valja odgovoriti tako da članak 2. točku (g) i članak 3. stavak 2. točku (a) Uredbe br. 261/2004 treba tumačiti na način da ukrcajna propusnica može predstavljati „drugi dokaz” u smislu prvonavedene odredbe, koji upućuje na to da je zračni prijevoznik ili organizator putovanja prihvatio i potvrdio rezervaciju, tako da se smatra da putnik s takvom propusnicom ima „potvrđenu rezervaciju” za predmetni let u smislu drugonavedene odredbe u situaciji u kojoj nije dokazana nikakva posebna izvanredna okolnost.
Treće, četvrto i peto pitanje
34
Svojim trećim, četvrtim i petim pitanjem, koja valja razmotriti zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 3. stavak 3. Uredbe br. 261/2004 tumačiti na način da se ne smatra da putnik putuje besplatno ili po umanjenoj tarifi koja nije dostupna izravno ili neizravno javnosti u smislu te odredbe kada, s jedne strane, organizator putovanja plaća cijenu leta stvarnom zračnom prijevozniku po tržišnim uvjetima i kada, s druge strane, cijenu putovanja u paket- aranžmanu tom organizatoru ne plaća taj putnik nego treća osoba. Taj se sud također pita je li na tom zračnom prijevozniku da dokaže da je navedeni putnik putovao besplatno ili po umanjenoj tarifi ili je na potonjemu da dokaže da je platio cijenu leta.
35
U skladu s člankom 3. stavkom 3. Uredbe br. 261/2004, ona se ne primjenjuje na putnike koji putuju besplatno ili po umanjenoj tarifi koja nije dostupna izravno ili neizravno javnosti.
36
U tom pogledu valja utvrditi da neprimjenjivost navedene uredbe koja je predviđena u toj odredbi predstavlja iznimku od pravila prema kojem se ta uredba primjenjuje, kao što to proizlazi iz njezina članka 3. stavka 1., s jedne strane, na putnike koji putuju iz zračne luke koja se nalazi na državnom području države članice na koju se Ugovor primjenjuje i, s druge strane, na putnike koji putuju iz zračne luke koja se nalazi u trećoj zemlji u zračnu luku koja se nalazi na državnom području države članice na koju se Ugovor primjenjuje, osim ako su ti putnici dobili pogodnosti ili naknadu i pružena im je pomoć u toj trećoj zemlji, ako je stvarni zračni prijevoznik koji pruža uslugu predmetnog leta prijevoznik s poslovnim nastanom u Europskoj uniji, u skladu s uvjetima navedenima u stavku 2. navedenog članka 3.
37
Usto, kao što je to Sud već ocijenio, s obzirom na cilj Uredbe br. 261/2004, predviđen u njezinoj uvodnoj izjavi 1., koji se sastoji od osiguravanja visoke razine zaštite putnika, iznimku od odredbi kojima se putnicima dodjeljuju prava treba tumačiti usko (presuda od 16. siječnja 2025., Qatar Airways, C‑516/23, EU:C:2025:21, t. 23. i navedena sudska praksa).
38
Nadalje, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, pri tumačenju odredbe prava Unije u obzir treba uzeti ne samo njezin tekst nego i njezin kontekst te ciljeve propisa kojeg je ona dio (presuda od 21. studenoga 2024., Mesto Rimavská Sobota, C‑370/23, EU:C:2024:972, t. 25. i navedena sudska praksa).
39
Točno je da se na temelju samog teksta članka 3. stavka 3. prve rečenice Uredbe br. 261/2004 ne može utvrditi je li područje primjene te odredbe ograničeno na situacije u kojima samo stvarni zračni prijevoznik nudi putnicima mogućnost putovanja besplatno ili po umanjenoj tarifi koja nije dostupna izravno ili neizravno javnosti.
40
Kad je riječ o kontekstu navedene odredbe, iz članka 3. stavka 3. te uredbe proizlazi, među ostalim, to da se ona ne primjenjuje na putnike koji putuju s kartama koje je zračni prijevoznik izdao besplatno, osim ako su te karte izdane u sklopu programa „frequent flyer” ili drugih komercijalnih programa (vidjeti u tom smislu rješenje od 26. studenoga 2020., SATA International – Azores Airlines, C‑316/20, EU:C:2020:966, t. 15.).
41
Sud je u tom pogledu već ocijenio da članak 3. stavak 3. Uredbe br. 261/2004 treba tumačiti na način da se ona ne primjenjuje na putnika koji putuje s kartom po povlaštenoj tarifi koju je izdao zračni prijevoznik u sklopu sponzorstva događaja, čije je korištenje ograničeno na određene osobe i čije izdavanje pretpostavlja prethodno pojedinačno odobrenje tog zračnog prijevoznika (rješenje od 26. studenoga 2020., SATA International – Azores Airlines, C‑316/20, EU:C:2020:966, t. 19.).
42
Nadalje, u skladu s člankom 3. stavkom 5. navedene uredbe, ona se primjenjuje na bilo kojeg stvarnog zračnog prijevoznika koji osigurava prijevoz putnika iz zračne luke ili u zračnu luku smještenu na državnom području države članice. Istom se odredbom propisuje da će se, u slučajevima kada stvarni zračni prijevoznik koji s putnikom nije sklopio ugovor, ali ispunjava obveze propisane tom uredbom, smatrati kao da to radi u ime osobe koja ima ugovor s predmetnim putnikom (presuda od 26. ožujka 2020., Primera Air Scandinavia, C‑215/18, EU:C:2020:235, t. 28. i navedena sudska praksa).
43
U tom je pogledu Sud odlučio da putnik čiji je let kasnio tri sata ili više može podnijeti zahtjev za odštetu na temelju članaka 6. i 7. Uredbe br. 261/2004 protiv stvarnog zračnog prijevoznika, čak i ako taj putnik i taj zračni prijevoznik nisu međusobno sklopili ugovor, a let o kojem je riječ dio je putovanja u paket‑aranžmanu (vidjeti u tom smislu presudu od 26. ožujka 2020., Primera Air Scandinavia, C‑215/18, EU:C:2020:235, t. 38.).
44
Prema tome, imajući u vidu odgovornost zračnog prijevoznika za to da isplati odštetu putnicima u slučaju dužeg kašnjenja leta u dolasku, valja istaknuti da iznimka predviđena u članku 3. stavku 3. prvoj rečenici Uredbe br. 261/2004 obuhvaća samo situacije u kojima stvarni zračni prijevoznik omogućuje putnicima da putuju besplatno ili po umanjenoj tarifi koja nije dostupna izravno ili neizravno javnosti.
45
Takvo tumačenje u skladu je s ciljem Uredbe br. 261/2004, a to je osigurati visoku razinu zaštite putnika u zračnom prometu.
46
S tim u vezi, u skladu s uvodnom izjavom 5. te uredbe, ta zaštita trebala bi se odnositi ne samo na putnike redovnih letova, već i na putnike izvanrednih letova, uključujući i letove koji čine dio putovanja u paket‑aranžmanu.
47
Naime, iz pripremnih materijala za donošenje navedene uredbe proizlazi to da namjera zakonodavca Unije nije bila da putnike čiji je let dio putovanja u paket‑aranžmanu isključi iz područja primjene te uredbe, nego da im, upravo suprotno, omogući da ostvaruju prava koja im ona dodjeljuje (vidjeti u tom smislu presudu od 26. ožujka 2020., Primera Air Scandinavia, C‑215/18, EU:C:2020:235, t. 36.).
48
U ovom slučaju, s obzirom na to da je organizator putovanja primio protučinidbu u vidu putovanja u paket‑aranžmanu koje su izvršili putnici iz glavnog postupka i platio cijenu leta stvarnom zračnom prijevozniku te da je potonji primio naknadu po tržišnim uvjetima, valja smatrati da ti putnici nisu putovali besplatno ili po umanjenoj tarifi koja nije dostupna izravno ili neizravno javnosti u smislu članka 3. stavka 3. prve rečenice Uredbe br. 261/2004.
49
Kao što to proizlazi iz sudske prakse navedene u točki 43. ove presude, da bi putnici iz glavnog postupka istaknuli svoja prava u odnosu na stvarnog zračnog prijevoznika, nije relevantna činjenica da je treća osoba, a ne ti putnici – koji nisu u ugovornom odnosu s tim prijevoznikom – platila cijenu putovanja u paket‑aranžmanu organizatoru putovanja koji je zauzvrat platio cijenu leta navedenom prijevozniku.
50
Kad je riječ o teretu dokazivanja činjenice da je putnik putovao besplatno ili po umanjenoj tarifi koja nije dostupna izravno ili neizravno javnosti, u smislu članka 3. stavka 3. prve rečenice Uredbe br. 261/2004, valja istaknuti da se tom odredbom izričito ne uređuje na kome je taj teret, ali se njome uvodi – kao što to proizlazi iz točke 37. ove presude – iznimka od odredbi kojima se dodjeljuju prava putnicima, isključivanjem takvog putnika iz područja primjene te uredbe.
51
Stoga, da bi se oslobodio svoje obveze isplate odštete tom putniku, na stvarnom je zračnom prijevozniku da dokaže, u skladu s pravilima predviđenima nacionalnim pravom, da je navedeni putnik putovao besplatno ili po umanjenoj tarifi koja nije dostupna izravno ili neizravno javnosti u smislu članka 3. stavka 3. prve rečenice navedene uredbe i stoga nije obuhvaćena njezinim područjem primjene.
52
Valja utvrditi da bi tumačenje kojim se teret dokazivanja prebacuje na putnike bilo ne samo protivno cilju Uredbe br. 261/2004, a to je osigurati visoku razinu zaštite putnika u zračnom prometu, nego i teško provedivo, osobito u posebnom kontekstu ovog predmeta, u kojem su putnici iz glavnog postupka rezervirali putovanje u paket‑aranžmanu kod organizatora putovanja.
53
Naime, kao što su to putnici iz glavnog postupka i Komisija u biti istaknuli u svojim pisanim očitovanjima, kada putnik svoje putovanje u paket‑aranžmanu rezervira posredstvom organizatora putovanja, a ne izravno kod zračnog prijevoznika, uobičajeno je, kao u ovom slučaju, da organizator putovanja plati cijenu leta zračnom prijevozniku, pri čemu putnik podmiruje cijenu cjelokupnog putovanja u paket‑aranžmanu, što uključuje i cijenu leta. Osim što ne zna točnu cijenu leta koju je platio taj organizator, navedeni putnik raspolaže ograničenim mogućnostima podnošenja dokaza da je platio cijenu tog leta.
54
Iz navedenog proizlazi da na treće, četvrto i peto pitanje valja odgovoriti tako da članak 3. stavak 3. Uredbe br. 261/2004 treba tumačiti na način da se ne smatra da putnik putuje besplatno ili po umanjenoj tarifi koja nije dostupna izravno ili neizravno javnosti u smislu te odredbe kada, s jedne strane, organizator putovanja plaća cijenu leta stvarnom zračnom prijevozniku po tržišnim uvjetima i kada, s druge strane, cijenu putovanja u paket‑aranžmanu tom organizatoru ne plaća taj putnik nego treća osoba. Na tom je zračnom prijevozniku da dokaže, u skladu s pravilima predviđenima nacionalnim pravom, da je navedeni putnik putovao besplatno ili po takvoj umanjenoj tarifi.
Troškovi
55
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (sedmo vijeće) odlučuje:
1.
Članak 2. točku (g) i članak 3. stavak 2. točku (a) Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila o odšteti i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja letova te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91
treba tumačiti na način da:
ukrcajna propusnica može predstavljati „drugi dokaz” u smislu prvonavedene odredbe, koji upućuje na to da je zračni prijevoznik ili organizator putovanja prihvatio i potvrdio rezervaciju, tako da se smatra da putnik s takvom propusnicom ima „potvrđenu rezervaciju” za predmetni let u smislu drugonavedene odredbe u situaciji u kojoj nije dokazana nikakva posebna izvanredna okolnost.
2.
Članak 3. stavak 3. Uredbe br. 261/2004
treba tumačiti na način da se:
ne smatra da putnik putuje besplatno ili po umanjenoj tarifi koja nije dostupna izravno ili neizravno javnosti u smislu te odredbe kada, s jedne strane, organizator putovanja plaća cijenu leta stvarnom zračnom prijevozniku po tržišnim uvjetima i kada, s druge strane, cijenu putovanja u paket‑aranžmanu tom organizatoru ne plaća taj putnik nego treća osoba. Na tom je zračnom prijevozniku da dokaže, u skladu s pravilima predviđenima nacionalnim pravom, da je navedeni putnik putovao besplatno ili po takvoj umanjenoj tarifi.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: poljski
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.