62024TO0319_RES
Predmet T-319/24
Meta Platforms Ireland Ltd
protiv
Europskog odbora za zaštitu podataka
Rješenje Općeg suda (deseto vijeće) od 29. travnja 2025.
„Tužba za poništenje – Zaštita osobnih podataka – Mišljenje Europskog odbora za zaštitu podataka o valjanoj privoli u kontekstu modela privole ili plaćanja koji primjenjuju velike internetske platforme – Članak 64. stavak 2. Uredbe (EU) 2016/679 – Akt koji se ne može pobijati – Nedopuštenost – Odgovornost – Šteta – Uzročna veza – Očito pravno neosnovana tužba”
Tužba za poništenje – Akti koji se mogu pobijati – Pojam – Akti koji proizvode obvezujuće pravne učinke – Mišljenje Europskog odbora za zaštitu podataka o valjanoj privoli u kontekstu modela privole ili plaćanja koji primjenjuju velike internetske platforme – Isključenost – Nedopuštenost
(čl. 263. UFEU-a)
(t. 19.-42.)
Izvanugovorna odgovornost – Pretpostavke – Nezakonitost – Šteta – Uzročna veza – Neispunjenje jedne od pretpostavki – Odbijanje u cijelosti tužbe za naknadu štete
(čl. 268. i 340. st. 2. UFEU-a)
(t. 47.-58.)
Kratak prikaz
Svojim rješenjem Opći sud odbacuje kao nedopuštenu tužbu za poništenje (
1
) koju je podnijelo društvo Meta Platforms Ireland Ltd (u daljnjem tekstu: Meta), a koja se odnosi na mišljenje 8/2024 Europskog odbora za zaštitu podataka (u daljnjem tekstu: EDPB) o valjanosti privole u kontekstu modela privole ili plaćanja koji primjenjuju velike internetske platforme. Tako smatra da to mišljenje, doneseno na temelju Opće uredbe o zaštiti podataka (
2
), nije akt protiv kojeg se može podnijeti takva tužba jer ne postoje obvezujući pravni učinci prema trećima. Nadalje, Opći sud odbija kao očito pravno neosnovanu tužbu zbog izvanugovorne odgovornosti Europske unije (
3
) koju je društvo Meta podnijelo kako bi ishodilo naknadu štete koju je pretrpjelo zbog tog istog mišljenja.
Na zahtjev triju nacionalnih nadzornih tijela za zaštitu osobnih podataka EDPB je 17. travnja 2024. donio mišljenje 8/2024. Ta su tijela htjela dobiti mišljenje o tome u kojim se okolnostima i pod kojim uvjetima može smatrati da prakse velikih internetskih platformi (
4
) u okviru kojih se korisnicima dajeizbor između, s jedne strane, davanja privole za obradu osobnih podataka u svrhu bihevioralnog oglašavanja i, s druge strane, plaćanja naknade za to da se koriste uslugom a da se njihovi osobni podaci ne obrađuju u tu svrhu (u daljnjem tekstu: modeli „privola ili plaćanje”) ispunjavaju zahtjev valjane privole u smislu OUZP-a.
U mišljenju 8/2024 EDPB pojašnjava, među ostalim, da, kako bi bila valjana, privola koja se traži od korisnika za obradu njihovih osobnih podataka u svrhu bihevioralnog oglašavanja mora biti dobrovoljna, posebna, informirana i nedvosmislena te se odnositi na obrade podataka koje se provode u skladu s načelima nužnosti, proporcionalnosti, ograničavanja svrhe, smanjenja količine podataka i poštenosti. Prema mišljenju tog tijela, činjenica da velika internetska platforma korisnicima nudi dodatnu besplatnu opciju bez bihevioralnog oglašavanja, uključujući, primjerice, oblik oglašavanja koji uključuje obradu manje (ili nimalo) osobnih podataka, može imati znatan utjecaj na ocjenu valjanosti te privole. Što se tiče naknade koja se potražuje za plaćenu verziju usluge, EDPB navodi da iznos ne smije biti takve naravi da ispitanicima onemogući slobodan izbor i ne sprečava ih da uskrate privolu.
U tom kontekstu društvo Meta zahtijeva, s jedne strane, poništenje Mišljenja 8/2024 i, s druge strane, naknadu štete koju je pretrpjelo zbog tog mišljenja.
Ocjena Općeg suda
Na prvom mjestu, Opći sud podsjeća na to da je tužba za poništenje predviđena člankom 263. UFEU-a dostupna protiv svih akata institucija, tijela, ureda ili agencija Unije, bez obzira na njegovu prirodu ili oblik, čija je svrha proizvesti obvezujuće pravne učinke.
Kad je u ovom slučaju riječ o Mišljenju 8/2024, Opći sud smatra da se na temelju njegova sadržaja ne može zaključiti da je ono samo po sebi namijenjeno stvaranju obvezujućih pravnih učinaka. Naime, taj akt sadržava analitički okvir modela „privola ili plaćanje” velikih internetskih platformi s obzirom na pravila utvrđena u OUZP-u o valjanosti privole. U Mišljenju 8/2024 EDPB je ciljao na situaciju u kojoj takva platforma korisniku ne nudi besplatnu alternativu davanju privole za obradu osobnih podataka u svrhu bihevioralnog oglašavanja. U većini slučajeva ta situacija može dovesti do nevaljanosti takve privole. Ta ocjena ovisi o više čimbenika, među kojima je i važnost usluge o kojoj je riječ za društveni ili profesionalni život korisnika i cijena alternative za koju se plaća naknada. Osim toga, čini se da se u odlomcima Mišljenja 8/2024 izrazima „trebali bi” ili „ne bi trebali” više poziva na temeljito promišljanje o rješenjima koja bi svaka velika internetska platforma mogla ponuditi korisnicima nego što se općenito osuđuje model „privola ili plaćanje” kad je riječ o tim platformama.
Opći sud također ističe da OUZP ne sadržava odredbu kojom se nadzorna tijela obvezuje da „osobito uvažava[ju]” mišljenje EDPB-a koje se donosi na opća pitanja, kao što je Mišljenje 8/2024 (
5
). Nasuprot tomu, takva obveza (
6
) primjenjuje se na mišljenja koja se odnose na određene vrste nacrta posebnih odluka nadzornih tijela (
7
), o kojima ta tijela moraju obavijestiti EDPB tijekom postupka donošenja tih odluka. Ako to nadzorno tijelo ne namjerava uzeti u obzir, u cijelosti ili djelomično, takva mišljenja, ono mora o tome obavijestiti predsjednika EDPB-a, čime se pokreće postupak donošenja obvezujuće odluke EDPB-a (
8
). Takav sustav nije predviđen kad je riječ o mišljenjima EDPB-a o općim predmetima, kao što je to Mišljenje 8/2024, dakle mišljenjima kojima se ne pripisuje nikakav posebni obvezujući učinak. Naime, ta mišljenja nisu akt koji je sam po sebi obvezujući jer smjernice koje sadržava, s obzirom na ovlasti EDPB-a, kasnije po potrebi mogu postati obvezujuće upute za nadzorna tijela samo u njegovoj naknadnoj obvezujućoj odluci. S obzirom na prethodno navedeno, Opći sud zaključuje da Mišljenje 8/2024 ne proizvodi obvezujuće pravne učinke u odnosu na treće niti, konkretno, u odnosu na društvo Meta.
Naime, s jedne strane, čak i ako se društvo Meta nalazi u situaciji koja je predmet Mišljenja 8/2024, s obzirom na to da nadležna nadzorna tijela nisu provela cjelovitu analizu njegova slučaja, to mišljenje ne može u odnosu na njega proizvesti obvezujuće pravne učinke. S druge strane, činjenica da je moguće da EDPB naknadno donese obvezujuću odluku upućenu nadležnim nadzornim tijelima u kojoj bi se ispitao model „privola ili plaćanje” koji primjenjuje društvo Meta, a u kojoj bi u cijelosti ili dijelom bio preuzet analitički okvir iznesen u Mišljenju 8/2024, nije dovoljna da bi se potonje mišljenje već od samog početka smatralo obvezujućim. Stoga Opći sud zaključuje da to mišljenje nije akt koji društvo Meta može pobijati.
Taj zaključak ne predstavlja povredu prava društva Meta na djelotvornu sudsku zaštitu (
9
) jer Mišljenje 8/2024 ne proizvodi obvezujuće pravne učinke u odnosu na njega. Razmatranja iz tog mišljenja mogla bi izravno utjecati na društvo Meta samo kada bi se nalazila i u odluci nadzornog tijela ili suda države članice ili druge države koja je strana Sporazuma o gospodarskom prostoru (EGP). Ako je to slučaj, te će odluke moći biti ili će biti predmet ocjene suda koji ispunjava zahtjeve djelotvorne sudske zaštite.
Navedeni se zaključak ne može dovesti u pitanje ni mogućom razlikom između ocjene tog akta koju provode sudovi država stranaka Sporazuma o EGP-u koje nisu članice Unije i sudovi njezinih država članica. Naime, takva je mogućnost svojstvena sustavu uspostavljenom Sporazumom o EGP-u koji se temelji na dvama stupovima nadzora i sudskog nadzora, od kojih se prvi primjenjuje na države članice Unije, a drugi na druge države koje su strane tog sporazuma. Što se tiče potonjih, osobito je u Sporazumu o EGP-u i u Sporazumu među državama Europskog udruženja slobodne trgovine (EFTA) o osnivanju Nadzornog tijela i Suda (
10
) propisano da se sudovi tih država mogu obratiti Sudu EFTA-e kako bi zatražili mišljenje o tumačenju tih pravila, dakle, među ostalim o tumačenju OUZP-a. Stoga bi Sud EFTA-e mogao navesti u kojoj mjeri smatra da su razmatranja iz mišljenja 8/2024 u skladu s tom uredbom. Što se tiče država članica Unije, sudovi tih država mogu pokrenuti postupak pred Sudom kako bi ocijenio valjanost tog mišljenja.
Na drugom mjestu, Opći sud odbija zahtjev društva Meta za naknadu štete koju je pretrpjelo zbog Mišljenja 8/2024, na temelju izvanugovorne odgovornosti Unije.
Nakon što je podsjetio na tri kumulativna uvjeta za postojanje te odgovornosti, Opći sud ističe da uvjet koji se odnosi na postojanje stvarne i izvjesne štete nije ispunjen. Što se tiče štete koju navodi Meta, a koja se sastoji od smanjenja prihoda od oglašavanja i prihoda od pretplate koje će nastati zbog „zahtjeva”, navodno predviđenog Mišljenjem 8/2024, da se korisnicima, povrh izbora između, s jedne strane, davanja privole za primanje bihevioralnih oglasa i, s druge strane, plaćanja naknade za korištenje uslugom o kojoj je riječ bez primanja te vrste oglasa, ponudi alternativa za koju se ne plaća naknada, Opći sud utvrđuje da se ona temelji na pogrešnom shvaćanju te obavijesti. Naime, predmetnim se mišljenjem u biti samo želi pružiti okvir analize modela „privola li plaćanje” velikih internetskih platformi s obzirom na pravila utvrđena u OUZP-u koja se odnose na valjanost privole i nije mu samom po sebi svrha da proizvodi obvezujuće pravne učinke. Usto, šteta koju navodi Meta temelji se na budućim i neizvjesnim događajima jer to da irsko Tijelo za zaštitu podataka odluči na vlastitu inicijativu primijeniti taj analitički okvir ili da EDPB donese obvezujuću odluku u tom pogledu jest samo mogućnost.
Što se, podredno, tiče uvjeta koji se odnosi na uzročnu vezu, Opći sud napominje da se ne može utvrditi nikakva dovoljno izravna uzročno-posljedična veza između Mišljenja 8/2024 i štete koju navodi društvo Meta. Naime, ako ne postoje obvezujući učinci, to mišljenje ne može biti dovoljno izravan uzrok eventualnog smanjenja prihoda za koje društvo Meta tvrdi da ih očekuje. Takva bi šteta mogla izravno proizlaziti iz hotimičnog ponašanja tog društva ili eventualnih za njega obvezujućih odluka, koje bi ga navele na to da korisnicima, povrh izbora između, s jedne strane, davanja privole za primanje bihevioralnih oglasa i, s druge strane, plaćanja naknade za korištenje uslugom o kojoj je riječ bez primanja te vrste oglasa, ponudi alternativu za koju se ne plaća naknada.
(
1
)	Članak 263. UFEU-a
(
2
)	Članak 64. stavak 2. Uredbe (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (SL 2016., L 119, str. 1. te ispravci SL 2018., L 127, str. 2. i SL 2021., L 74, str. 35.)
(
3
)	Na temelju članaka 268. i 340. drugog stavka UFEU-a
(
4
)	Uredba (EU) 2022/2065 Europskog parlamenta i Vijeća od 19. listopada 2022. o jedinstvenom tržištu digitalnih usluga i izmjeni Direktive 2000/31/EZ (Akt o digitalnim uslugama) (SL 2022, L 277, str. 1.). Članak 3. točka (i) te uredbe definira pojam „internetska platforma”, dok članak 33. stavak 1. te uredbe definira pojam „vrlo velika internetska platforma”.
(
5
)	Mišljenje koje se temelji na članku 64. stavku 2. OUZP-a.
(
6
)	Predviđena u članku 64. stavku 7. OUZP-a
(
7
)	Mišljenja temeljena na članku 64. stavku 1. OUZP-a
(
8
)	Članak 64. stavak 8. OUZP-a
(
9
)	Članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima Europske unije
(
10
)	Članak 108. stavak 2. Sporazuma o EGP-u i članak 34. Sporazuma među državama EFTA-e o osnivanju Nadzornog tijela i Suda (SL 1994., L 344, str. 1.)