62021CJ0608
PRESUDA SUDA (četvrto vijeće)
25. svibnja 2023. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Direktiva 2012/13/EU – Pravo na informiranje u kaznenom postupku – Članak 6. – Pravo na informiranje o optužbama – Članak 7. – Pravo na pristup sadržaju spisa – Djelotvorno ostvarivanje prava na obranu – Članak 6. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Pravo na slobodu i sigurnost – Pružanje informacija o razlozima za zadržavanje osumnjičenika ili okrivljenika u zasebnom dokumentu – Trenutak u kojem se to pružanje informacija mora izvršiti”
U predmetu C‑608/21,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Sofijski rajonen sad (Općinski sud u Sofiji, Bugarska), odlukom od 17. rujna 2021., koju je Sud zaprimio 29. rujna 2021., u upravno‑kaznenom postupku protiv
XN
uz sudjelovanje:
Policejskog organa pri 02 RU SDVR,
SUD (četvrto vijeće),
u sastavu: C. Lycourgos (izvjestitelj), predsjednik vijeća, L. S. Rossi, J.-C. Bonichot, S. Rodin i O. Spineanu‑Matei, suci,
nezavisni odvjetnik: P. Pikamäe,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za osobu XN, R. Rashkov, advokat,
–
za Europsku komisiju, M. Wasmeier i I. Zaloguin, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 12. siječnja 2023.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 6. stavka 2. i članka 8. stavka 1. Direktive 2012/13/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2012. o pravu na informiranje u kaznenom postupku (SL 2012., L 142, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 48.).
2
Zahtjev je upućen u okviru postupka koji se odnosi na zakonitost naloga za zadržavanje osobe XN.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Uvodne izjave 14., 22., 27. i 28. Direktive 2012/13 glase:
„(14)
Ov[om] se Direktiv[om] […] utvrđuju zajednički minimalni standardi koji se imaju primjenjivati u području informacija o pravima osoba i o optužbama protiv osoba osumnjičenih ili okrivljenih da su počinile kazneno djelo koje se tim osobama trebaju dati s ciljem poboljšavanja uzajamnog povjerenja između država članica. Ova se Direktiva temelji na pravima utvrđenima u [Povelji Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja)], a posebno na njezinim člancima 6., 47. i 48., te se njome nadograđuju članci 5. i 6. [Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane u Rimu 4. studenoga 1950. (u daljnjem tekstu: EKLJP)], kako ih tumači Europski sud za ljudska prava.
[…]
(22)
Ako su osumnjičenici ili okrivljenici uhićeni ili zadržani, informacije o važećim postupovnim pravima bi trebalo pružiti putem pisane obavijesti o pravima koja je sastavljena na razumljiv način kako bi se pomoglo tim osobama da razumiju svoja prava. Takvu obavijest o pravima treba žurno dati svakoj uhićenoj osobi kada je ona lišena slobode intervencijom tijela kaznenog progona u okviru kaznenog postupka. Obavijest bi trebala uključivati osnovne informacije o svakoj mogućnosti pobijanja zakonitosti uhićenja, ostvarivanja preispitivanja zadržavanja, ili podnošenja zahtjeva za privremeno puštanje na slobodu, kada takva prava postoje u nacionalnom pravu i u mjeri u kojoj ona postoj[e]. […]
(27)
Osobe okrivljene za počinjenje kaznenog djela trebale bi dobiti sve informacije o optužbama koje su im potrebne da mogu pripremiti svoju obranu i koje su potrebne radi osiguravanja pravičnosti postupka.
(28)
Informiranje osumnjičenika ili okrivljenika o kaznenom djelu za koje se sumnjiče ili za čije počinjenje su okrivljeni trebalo bi provesti žurno, a najkasnije prije njihovog prvog službenog saslušanja od strane policije ili drugog nadležnog tijela, ne dovodeći u pitanje istragu koja je u tijeku. Opis činjenica, uključujući, ako su poznati, vrijeme i mjesto počinjenja kažnjivog djela za koje se osumnjičenici ili okrivljenici sumnjiče ili za čije počinjenje su okrivljeni i moguće pravne kvalifikacije navodnog djela trebalo bi iznijeti dovoljno detaljno, uzimajući u obzir fazu kaznenog postupka u kojoj se takav opis iznosi, a radi zaštite pravičnosti postupka i omogućavanj[a] djelotvornog ostvarivanja prava obrane.”
4
Na temelju članka 1. Direktive 2012/13, naslovljenog „Predmet”:
„Ovom se Direktivom utvrđuju pravila o pravu na informiranje osumnjičenika ili okrivljenika o njihovim pravima u kaznenom postupku i optužbama protiv njih. U njemu se navodi da se njome također utvrđuju pravila o pravu na informiranje osoba koje su predmet europskog uhidbenog naloga o njihovim pravima.”
5
U skladu s člankom 2. stavkom 1. te direktive:
„Ova se Direktiva primjenjuje od trenutka kada nadležna tijela država članica obavijeste osobe da su osumnjičene ili okrivljene za počinjenje kaznenog djela pa do završetka postupka, pri čemu se misli na konačno rješavanje pitanja je li osumnjičenik ili okrivljenik počinio kazneno djelo, uključujući, ako je to potrebno, određivanje sankcije i odlučivanje o žalbi.”
6
Člankom 6. navedene direktive naslovljenim „Pravo na informiranje o optužbama” u stavcima 1. do 3. predviđa se:
„1.   Države članice osiguravaju da osumnjičenici ili okrivljenici dobiju informacije o kaznenim djelima za koja se sumnjiče ili za čije počinjenje su okrivljeni. Te se informacije dostavljaju žurno i uz toliko detalja koliko je potrebno kako bi se osigurala pravičnost postupka i djelotvorno ostvarivanje prava na obranu.
2.   Države članice osiguravaju da osumnjičenici ili okrivljenici koji su uhićeni ili zadržani budu informirani o razlozima njihovog uhićenja ili zadržavanja, uključujući o kaznenom djelu za koje se sumnjiče ili za čije počinjenje su okrivljeni.
3.   Države članice osiguravaju da se najkasnije po dostavljanju optužnice sudu, pruže detaljne informacije o optužbama, uključujući vrstu i pravnu kvalifikaciju kaznenog djela, kao i vrstu sudjelovanja od strane okrivljene osobe.”
7
Člankom 7. iste direktive, koji se odnosi na „[p]ravo pristupa spisu predmeta”, u stavcima 1. i 2. određuje se:
„1.   Kada je osoba uhićena ili zadržana u bilo kojoj fazi kaznenog postupka, države članice osiguravaju da dokumenti povezani s predmetnim slučajem koji se nalaze u posjedu nadležnih tijela, a koji su ključni za djelotvorno pobijanje, u skladu s nacionalnim pravom, zakonitosti uhićenja ili zadržavanja, budu dostupni uhićenim osobama ili njihovim odvjetnicima.
2.   Države članice osiguravaju da tim osobama ili njihovim odvjetnicima bude zajamčen pristup barem svim onim materijalnim dokazima koji se nalaze u posjedu nadležnih tijela, bez obzira na to jesu li ti dokazi u korist ili na štetu osumnjičenika ili okrivljenika, kako bi se osigurala pravičnost postupka i kako bi oni pripremili obranu.”
8
U članku 8. Direktive 2012/13 naslovljenom „Vođenje evidencije i pravni lijekovi” u stavku 1. navodi se:
„Države članice osiguravaju da kada se informacije pružaju osumnjičenicima ili okrivljenicima u skladu s člancima od 3. do 6., o tome se vodi evidencija u skladu s postupkom evidentiranja, koji je utvrđen u pravu dotične države članice.”
Bugarsko pravo
9
U skladu s člankom 22. Zakona za administrativnite narušenia i nakazania (Zakon o upravnim prekršajima i sankcijama, DV br. 92 od 28. studenoga 1969.):
„Radi sprečavanja i prestanka upravnih prekršaja te sprečavanja i otklanjanja njihovih štetnih posljedica mogu se odrediti prisilne upravne mjere.”
10
Članak 23. tog zakona glasi:
„Slučajevi u kojima se mogu primijeniti prisilne upravne mjere, njihova priroda, tijela koja ih primjenjuju i opseg njihove primjene kao i pravna sredstva protiv tih mjera propisani su odgovarajućim zakonom ili uredbom.”
11
Člankom 72. Zakona za Ministerstvoto na vatrešnite raboti (Zakon o Ministarstvu unutarnjih poslova, DV br. 53 od 27. lipnja 2014.), u verziji koja se primjenjuje na glavni postupak (u daljnjem tekstu: Zakon o Ministarstvu unutarnjih poslova), propisuje se:
„(1)   Policijska tijela mogu zadržati osobu:
1. za koju postoje indicije da je počinila kazneno djelo.
[…]
(4)   Zadržana osoba ima pravo pobijati zakonitost zadržavanja pred rajonenim sadom [(općinski sud, Bugarska)] na području sjedišta tijela. Sud žurno odlučuje o pobijanju, a protiv njegove odluke može se u skladu s administrativnoprocesualenim kodeksom [(Zakonik o upravnom postupku) nadležnom administrativenom sadu [(upravni sud)] podnijeti žalba u kasacijskom postupku.
(5)   Od trenutka svojeg zadržavanja osoba ima pravo na branitelja, pri čemu se zadržanu osobu mora također informirati o tome da se može odreći branitelja te o s tim povezanim posljedicama kao i o pravu na šutnju u slučaju zadržavanja na temelju stavka 1. točke 1.
[…]”
12
U skladu s člankom 73. tog zakona, osobu zadržanu pod uvjetima iz članka 72. stavka 1. točaka 1. do 4. ne smije se podvrgnuti drugim ograničenjima osim ograničenju prava na slobodno kretanje. U takvim slučajevima zadržavanje ne smije trajati dulje od 24 sata.
13
Člankom 74. Zakona o Ministarstvu unutarnjih poslova određuje se:
„(1)   Osobama navedenima u članku 72. stavku 1. izdaje se pisani nalog za zadržavanje.
(2)   U nalogu za zadržavanje iz stavka 1. navode se:
1.
naziv, funkcija i sjedište policijskog tijela koje izdaje nalog;
2.
činjenični i pravni razlozi zadržavanja;
3.
podaci za identifikaciju zadržane osobe;
4.
datum i vrijeme zadržavanja;
5.
ograničenje prava osobe iz članka 73.;
6.
njezino pravo:
(a)
pobijati zakonitost zadržavanja pred sudom;
(b)
na branitelja od trenutka zadržavanja;
[…]
(3)   Zadržana osoba ispunjava izjavu da je upoznata sa svojim pravima i da namjerava ostvariti ili ne ostvariti svoja prava iz stavka 2. točke 6. podtočaka (b) do (f). Nalog za zadržavanje potpisuju policijsko tijelo i zadržana osoba.
(4)   Odbijanje ili nemogućnost zadržane osobe da potpiše nalog za zadržavanje potvrđuje se potpisom svjedoka.
[…]
(6)   Zadržanoj osobi predaje se uz potpis primjerak naloga za zadržavanje.”
14
Člankom 21. stavkom 1. Administrativnoprotsesualnog kodeksa (Zakonik o upravnom postupku, DV br. 30, od 11. travnja 2006.), u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku, određuje se:
„Pojedinačni upravni akt je izričito očitovanje volje ili očitovanje volje izraženo radnjom ili propuštanjem upravnog tijela ili drugog zakonski ovlaštenog tijela ili organizacije, osoba koje obavljaju javne zadaće i organizacija koje pružaju javne usluge, a kojim nastaju prava ili obveze ili se izravno utječe na prava, slobode ili pravne interese pojedinaca ili organizacija, kao i odbijanje donošenja takvog akta.”
15
Člankom 145. tog zakonika propisuje se:
„(1)   Zakonitost upravnih akata može se pobijati pred sudom.
(2)   Pobijati se mogu:
1. prvotni pojedinačni upravni akt, uključujući odbijanje donošenja takvog akta;
[…]”
16
Člankom 1. Ukaza br. 904 za borba s drebnoto huliganstvo (Uredba br. 904 o sprečavanju lakših oblika huliganizma) od 28. prosinca 1963. (DV br. 102 od 31. prosinca 1963.), u verziji koja se primjenjuje na glavni postupak, određuje se:
„(1)   Sljedeće upravne sankcije izriču se u slučaju lakših oblika huliganizma ako je počinitelj navršio 16 godina:
1. zadržavanje u trajanju od najviše 15 dana u ustrojstvenoj jedinici Ministarstva unutarnjih poslova;
2. novčana kazna od 100 do 500 BGN (otprilike od 50 do 255 eura).
(2)   ‚Lakši oblik huliganizma’ u smislu ove uredbe je neprimjereno ponašanje koje se izražava verbalnim napadima ili zlostavljanjem ili drugim neprimjerenim izrazima na javnom mjestu ispred većeg broja osoba, uvredljivim odnosom ili ponašanjem prema građanima, javnim tijelima ili javnosti ili svađom, tučnjavom ili drugim sličnim radnjama kojima se ometa javni red i mir, ali koje zbog manjeg stupnja opasnosti za javnost ne predstavljaju kazneno djelo iz članka 325. Kaznenog zakonika.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
17
Osoba RK, policijski službenik 2. općinske policijske postaje pri Upravi za unutarnje poslove glavnog grada (Bugarska), 2. rujna 2020. izdala je nalog kojim se nalaže primjena prisilne upravne mjere protiv osobe XN, odnosno njezino zadržavanje u trajanju do 24 sata zbog sumnje u počinjenje kaznenog djela.
18
U tom nalogu, koji je potpisala osoba RK, pravni i činjenični razlozi za zadržavanje osobe XN navodili su se kako slijedi: „članak 72. stavak 1. točka 1. Zakona o Ministarstvu unutarnjih poslova” i „ometanje javnog reda”. Osoba XN odbila je potpisati navedeni nalog. Na njegovoj poleđini bilo je navedeno da je osoba XN puštena na slobodu 3. rujna 2020. u 11 sati i 10 minuta, što je potvrđeno njezinim potpisom. Neposredno nakon zadržavanja osobe XN provedena je pretraga osobe, koja je zabilježena u zapisniku te joj je predana izjava koju je trebalo ispuniti, a kojom je se obavještava o pravima predviđenima u člancima 72. do 74. Zakona o Ministarstvu unutarnjih poslova.
19
Dana 3. rujna 2020. osoba XN pobijala je zakonitost naloga za zadržavanje pred Sofijskim rajonen sadom (Općinski sud u Sofiji, Bugarska), sudom koji je uputio zahtjev.
20
Prilikom ispitivanja spisa koji se odnosi na tu tužbu policijska tijela podnijela su pisana izvješća od 2., 3. i 4. rujna 2020., u kojima je bilo navedeno da je 2. rujna 2020., oko 11.20, kao sudionik prosvjeda na području grada Sofije (Bugarska), ispred zgrade Narodnog Sabrania (Nacionalna skupština), osoba XN pokušala probiti uspostavljen policijski lanac na način da je rukama i nogama udarala štitove policijskih službenika te im je upućivala cinične primjedbe, zbog čega je bilo potrebno njezino zadržavanje.
21
Nije dokazano da su u trenutku zadržavanja osobi XN u svrhu informiranja bila dostupna pisana izvješća policijskih službenika od 2. i 3. rujna 2020.
22
U svojoj pisanoj izjavi od 2. rujna 2020. osoba XN navela je da je prisustvovala prosvjedima i da je zbog povećanog pritiska mnoštva pogurana prema policijskom lancu, nakon čega su je zadržala tijela Ministarstva unutarnjih poslova, koja su na nju nezakonito primijenila fizičku silu. Osporava da je ometala javni red.
23
Na temelju naloga općinskog državnog odvjetnika u Sofiji, policijski službenik 2. općinske policijske postaje tog grada sastavio je 8. rujna 2020. zapisnik o osobi XN kojim se utvrđuje „lakši oblik huliganizma”, koji je podnesen Sofijskom rajonenom sadu (Općinski sud u Sofiji) radi preispitivanja, a u kojem je navedeno da je osoba XN, time što je izvršila radnje navedene u točki 20. ove presude, počinila upravni prekršaj iz članka 1. stavka 2. Uredbe br. 904 od 28. prosinca 1963., u verziji koja se primjenjuje na glavni postupak.
24
Odlukom Sofijskog rajonenog sada (Općinski sud u Sofiji) od 8. rujna 2020. osoba XN nije osuđena te je oslobođena krivnje jer se nije mogao dokazati prekršaj koji joj se stavlja na teret. Ta je sudska odluka konačna.
25
Sud koji je uputio zahtjev navodi da u okviru glavnog postupka mora ispitati zakonitost naloga za zadržavanje osobe XN.
26
Pojašnjava da takvo zadržavanje osoba za koje postoje indicije da su počinile kazneno djelo predstavlja prisilnu upravnu mjeru u smislu članka 22. Zakona o upravnim prekršajima i sankcijama, koja ima obilježje pojedinačnog upravnog akta s ciljem sprečavanja da osoba izbjegne kazneni progon ili počini kazneno djelo.
27
Prema nacionalnoj sudskoj praksi, kako bi se donijela takva mjera, nije potrebno prikupiti nesporne dokaze kojima se kategorički i nedvojbeno utvrđuje da je osoba o kojoj je riječ kriva za kazneno djelo u smislu Kaznenog zakona jer se ti dokazi moraju podnijeti u okviru kaznenog postupka, a ne u okviru upravnog postupka. Dovoljno je da postoje „informacije”, pisane ili usmene, kojima se navodi da je kazneno djelo počinjeno i koje opravdavaju vjerojatno postojanje sumnje da je dotična osoba u njemu sudjelovala.
28
Sud koji je uputio zahtjev pojašnjava da su na temelju članka 74. stavka 2. točke 2. Zakona o Ministarstvu unutarnjih poslova, činjenični i pravni razlozi zadržavanja temeljni uvjeti valjanosti naloga koji izda policijsko tijelo. Međutim, u vezi s tim Vrhoven administrativen sad (Vrhovni upravni sud, Bugarska) tu odredbu tumači na način da smatra da je dopušteno da se te informacije ne nalaze u pisanom nalogu za zadržavanje, nego u drugim (prethodno ili naknadno izdanim) popratnim dokumentima, čak i ako one nisu priopćene predmetnoj osobi za vrijeme trajanja ograničenja njezine slobode kretanja.
29
Sud koji je uputio zahtjev smatra da ta sudska praksa Vrhovenog administrativenog sada (Vrhovni upravni sud) nije u skladu s člankom 6. stavkom 2. i člankom 8. stavkom 1. Direktive 2012/13 ni s člankom 5. stavkom 1. točkom (c) EKLJP‑a, kako ga tumači Europski sud za ljudska prava.
30
Naime, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, valja uzeti u obzir činjenicu da pravo osoba u svojstvu „osumnjičenika” na pristup spisu, propisano u članku 7. Direktive 2012/13, nije preneseno u bugarsko pravo te stoga nije zajamčeno tim osobama. Takav se pristup na temelju Nakazatelno procesualenog kodeksa (Zakonik o kaznenom postupku) jamči isključivo „optuženicima”.
31
Prema tome, ako joj se ne pruže konkretne informacije o činjeničnim i pravnim razlozima zadržavanja te s obzirom na činjenicu da joj nije zajamčeno pravo pristupa spisu u kojem su navedeni ti razlozi, zadržanoj osobi osumnjičenoj za kazneno djelo oduzima se mogućnost prikladnog i djelotvornog ostvarivanja svojih prava na obranu i pobijanja pred sudom zakonitosti naloga kojim je određeno njezino zadržavanje.
32
Osim toga, sud koji je uputio zahtjev dvoji o dosegu i stupnju podrobnosti informacija o protupravnom ponašanju u pogledu kojeg je uhićena osoba zadržana, a koje bi trebalo priopćiti toj osobi na temelju članka 6. Direktive 2012/13.
33
U tim je okolnostima Sofijski rajonen sad (Općinski sud u Sofiji) odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 8. stavak 1. u vezi s člankom 6. stavkom 2. Direktive [2012/13] tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis koji se korektivno primjenjuje na temelju ustaljene sudske prakse u dotičnoj državi članici, a prema kojem je dopušteno da se informacije o razlozima uhićenja ili zadržavanja osumnjičenika, uključujući o kaznenom djelu za koje se sumnjiči, ne dobiju u pisanom nalogu za zadržavanje, nego u drugim (prethodnim ili naknadnim) popratnim dokumentima koji se ne predaju odmah i za koje osoba može naknadno saznati u slučaju eventualnog pobijanja zakonitosti zadržavanja pred sudom?
2.
Treba li članak 6. stavak 2. Direktive [2012/13] tumačiti na način da informacije o kaznenom djelu za koje se sumnjiči uhićena osoba moraju sadržavati podatke o vremenu, mjestu, načinu počinjenja, konkretnom sudjelovanju te osobe u njegovu počinjenju i kaznenopravnoj kvalifikaciji koja iz toga proizlazi kako bi se osiguralo djelotvorno ostvarivanje pravâ na obranu?”
O prethodnim pitanjima
Primjenjivost Direktive 2012/13
34
Sud koji je uputio zahtjev navodi da je u bugarskom pravu zadržavanje na temelju članka 72. stavka 1. točke 1. Zakona o Ministarstvu unutarnjih poslova, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, prisilna upravna mjera koja ima obilježje pojedinačnog upravnog akta. Osim toga, taj sud također smatra da se odgovornost osobe za kazneno djelo za koje joj je određeno zadržavanje razmatra zasebno u okviru kaznenog postupka. S obzirom na te elemente valja provjeriti primjenjuje li se Direktiva 2012/13 na glavni predmet.
35
Kao što se navodi u njezinu članku 1., Direktivom 2012/13 utvrđuju se pravila o pravu na informiranje osumnjičenika ili okrivljenika o njihovim pravima u kaznenom postupku i optužbama protiv njih.
36
Osim toga, prema njezinu članku 2. stavku 1., ta se direktiva primjenjuje od trenutka kada nadležna tijela država članica obavijeste osobe da su osumnjičene ili okrivljene za počinjenje kaznenog djela pa do završetka postupka, pri čemu se misli na konačno rješavanje pitanja je li osumnjičenik ili okrivljenik počinio kazneno djelo, uključujući, ako je to potrebno, određivanje sankcije i odlučivanje o žalbi.
37
U ovom slučaju iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da se u nalogu za zadržavanje o kojoj je riječ u glavnom postupku kao činjenični i pravni razlog za to zadržavanje spominje „članak 72. stavak 1. točku 1. Zakona o Ministarstvu unutarnjih poslova” i „ometanje javnog reda”. Tom se odredbom predviđa zadržavanje osoba za koje postoje elementi koji upućuju na to da su one počinile kazneno djelo. Osim toga, iz navoda suda koji je uputio zahtjev proizlazi da je kazneno djelo za koje se osobu XN sumnjiči da ga je počinila obuhvaćeno Kaznenim zakonikom.
38
Nadalje, neovisno o informacijama koje su nacionalna policijska tijela stvarno proslijedila osobi XN, valja smatrati da je ona zbog svojeg uhićenja i zadržavanja obaviještena da je osumnjičena za počinjenje kaznenog djela, tako da je ispunjen taj uvjet za primjenu Direktive 2012/13, utvrđen u njezinu članku 2. stavku 1.
39
Iz tih razmatranja proizlazi da je ta direktiva primjenjiva na glavni predmet.
Prvo pitanje
40
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 6. stavak 2. i članak 8. stavak 1. Direktive 2012/13 tumačiti na način da im se protivi primjena nacionalnog propisa prema kojem razlozi za zadržavanje osoba osumnjičenih ili okrivljenih za počinjenje kaznenog djela, uključujući informacije o kaznenom djelu za koje se sumnjiče ili za čije počinjenje su okrivljeni, mogu biti izloženi u dokumentima koji nisu akt o zadržavanju i koji se tim osobama priopćavaju samo u slučaju eventualnog pobijanja zakonitosti zadržavanja pred sudom.
41
Uvodno valja istaknuti da u pogledu predmeta tog pitanja nije potrebno tumačiti članak 8. stavak 1. Direktive 2012/13. Naime, tom odredbom zahtijeva se da se, kada se informacije pružaju osumnjičenicima ili okrivljenicima u skladu s člancima od 3. do 6. te direktive, o tome vodi evidencija u skladu s postupkom evidentiranja, koji je utvrđen u pravu dotične države članice. Međutim, iz zahtjeva za prethodnu odluku ne proizlazi da ta obveza vođenja evidencije ima ikakvu važnost za odgovor na navedeno pitanje.
42
U svrhe tumačenja članka 6. stavka 2. Direktive 2012/13 valja uzeti u obzir ne samo njegov tekst nego i kontekst te ciljeve propisa kojeg je on dio (presuda od 2. ožujka 2023., Staatsanwaltschaft Graz (Porezna uprava za porezne kaznene predmete u Düsseldorfu) (C‑16/22, EU:C:2023:148, t. 25. navedena sudska praksa).
43
Kao prvo, kada je riječ o tekstu tog članka 6. stavka 2., njime se određuje da države članice osiguravaju da osumnjičenici ili okrivljenici koji su uhićeni ili zadržani budu informirani o razlozima njihova uhićenja ili zadržavanja, uključujući o kaznenom djelu za koje se sumnjiče ili za čije počinjenje su okrivljeni. Ta odredba stoga ni na koji način ne upućuje na trenutak u kojem razlozi za zadržavanje moraju biti priopćeni.
44
Kao drugo, što se tiče konteksta članka 6. stavka 2. Direktive 2012/13, valja istaknuti da se stavkom 1. istog članka u njegovoj prvoj rečenici propisuje obveza država članica da osumnjičenici ili okrivljenici dobiju informacije o kaznenim djelima za koja se sumnjiče ili za čije počinjenje su okrivljeni. U drugoj rečenici pojašnjava se da se te informacije moraju dostaviti „žurno” i uz toliko detalja koliko je potrebno kako bi se osigurala pravičnost postupka i djelotvorno ostvarivanje prava na obranu.
45
U tom pogledu iz uvodne izjave 28. te direktive proizlazi da bi se informiranje tih osoba o kaznenom djelu za koje se sumnjiče ili za čije počinjenje su okrivljeni trebalo provesti „žurno”, a najkasnije prije njihova prvog službenog ispitivanja od strane policije ili drugog nadležnog tijela.
46
Kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 41. svojeg mišljenja, člankom 6. stavkom 1. Direktive 2012/13 propisuje se opća obveza pružanja informacija o kaznenim djelima kojoj je dodana obveza pružanja informacija, predviđena u članku 6. stavku 2. te direktive, kada je osumnjičenik ili okrivljenik uhićen ili zadržan i koja se odnosi na razloge koji opravdavaju njegovo uhićenje ili zadržavanje. Odnos između tih dviju odredbi omogućava zaključak da se vremenski zahtjev predviđen u stavku 1. tog članka 6., prema kojem osumnjičenik ili optuženik mora biti „žurno” obaviješten o kaznenim djelima za koja se sumnjiči ili za čije počinjenje je okrivljen, primjenjuje i u slučaju uhićenja ili zadržavanja u smislu stavka 2. tog istog članka 6.
47
Kao treće, kad je riječ o zadanom cilju Direktive 2012/13, iz zajedničkog tumačenja članka 1. i uvodnih izjava 14. i 27. te direktive proizlazi da je njezin cilj, utvrđivanjem minimalnih standarda koji se imaju primijeniti u području informacija o pravima osoba i o optužbama protiv osoba osumnjičenih ili okrivljenih da su počinile kazneno djelo, omogućiti tim osobama da pripreme svoju obranu i zajamčiti pravičnost postupka (vidjeti u tom smislu presudu od 28. siječnja 2021., Specializirana prokuratura (Obavijest o pravima), C‑649/19, EU:C:2021:75, t. 58.).
48
Žurno priopćavanje o kaznenim djelima za koje se osumnjičenike ili optuženike sumnjiči ili za čije su počinjene optuženi, predviđeno u članku 6. stavku 1. Direktive 2012/13, pridonosi postizanju tog cilja jer omogućuje tim osobama da djelotvorno pripreme svoju obranu.
49
Ako su osumnjičenici ili okrivljenici uhićeni ili zadržani, cilj osiguravanja pravičnosti postupka i omogućavanja djelotvornog ostvarivanja prava na obranu zahtijeva, osim toga, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 22. Direktive 2012/13, da te osobe mogu djelotvorno pobijati zakonitost svojeg uhićenja ili zadržavanja, ostvariti preispitivanje zadržavanja ili podnijeti zahtjev za privremeno puštanje na slobodu, kada pravo na takvo puštanje na slobodu postoji u dotičnoj državi članici i u mjeri u kojoj ono postoji. Zbog toga moraju žurno raspolagati razlozima za svoje uhićenje ili zadržavanje. To je razlog zbog kojeg članak 6. stavak 2. Direktive 2012/13 predviđa priopćavanje tih razloga, a člankom 7. stavkom 1. te direktive nalaže se da uhićenoj ili zadržanoj osobi ili njezinu odvjetniku budu dostupni dokumenti koji su ključni za takvo djelotvorno pobijanje zakonitosti navedenog uhićenja ili zadržavanja.
50
Osim toga, Direktiva 2012/13 ne uređuje načine na koje informacije navedene u njezinu članku 6. trebaju biti priopćene osumnjičeniku ili okrivljeniku. Međutim, tim načinima ne smije se dovesti u pitanje cilj koji je predviđen tim člankom (vidjeti u tom smislu presudu od 23. studenoga 2021., IS (Nezakonitost rješenja kojim se upućuje zahtjev za prethodnu odluku), C‑564/19, EU:C:2021:949, t. 128. i navedenu sudsku praksu), osobito onaj na kojem se temelji stavak 2. navedenog članka, koji se navodi u prethodnoj točki ove presude.
51
Iz toga slijedi da se, pod uvjetom da se osigura zadani cilj članka 6. stavka 2. Direktive 2012/13, informacije koje se odnose na razloge za uhićenje ili zadržavanje osumnjičenika ili okrivljenika, uključujući kazneno djelo za koje se sumnjiče ili za čije počinjenje su okrivljeni, mogu priopćiti tim osobama u dokumentima koji nisu akt o zadržavanju.
52
Naime, okolnost, sama po sebi, da taj akt ne sadržava dovoljno informacija o razlozima zadržavanja nije prepreka tomu da uhićene ili zadržane osobe mogu djelotvorno pobijati zakonitost svojeg uhićenja ili zadržavanja, pod uvjetom da im elementi koji se nalaze u drugim dokumentima koje su sastavila nadležna tijela i koji su priopćeni tim osobama omogućuju da shvate razloge za njih.
53
Osim toga, već iz razmatranja koja se nalaze, među ostalim, u točkama 46. i 49. ove presude, proizlazi da se informacije iz članka 6. stavka 2. Direktive 2012/13 moraju žurno priopćiti osobama koje su uhićene ili zadržane kako bi se postigao zadani cilj te odredbe. Kao što je to u bitnome istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 44. svojeg mišljenja, iz toga proizlazi da se te osobe moraju što prije obavijestiti o razlozima svojeg uhićenja ili zadržavanja, odnosno u trenutku oduzimanja slobode ili ubrzo nakon toga.
54
Stoga je važno da se akt o zadržavanju ili dokumenti koji nisu taj akt, a sadržavaju potrebne informacije o razlozima uhićenja ili zadržavanja, što je prije moguće dostave uhićenim ili zadržanim osobama. Točan trenutak te dostave moći će se pak utvrditi ovisno o posebnim okolnostima oduzimanja slobode.
55
Takvo tumačenje članka 6. stavka 2. Direktive 2012/13 potkrijepljeno je sudskom praksom Europskog suda za ljudska prava o članku 5. EKLJP‑a koja je izričito navedena u uvodnoj izjavi 14. Direktive 2012/13. Naime, taj je sud već presudio da se nijedna osoba koja ima pravo podnijeti pravni lijek radi donošenja žurne odluke o zakonitosti svojeg zadržavanja ne može djelotvorno koristiti tim pravom ako joj se u što kraćem roku, i u dostatnoj mjeri, ne priopće razlozi na temelju kojih joj je oduzeta sloboda (ESLJP, 12. travnja 2005., Chamaïev i drugi protiv Gruzije i Rusije, CE:ECHR:2005:0412JUD003637802, t. 413.).
56
Osim toga, taj je sud presudio da članak 5. EKLJP‑a u stavku 2. propisuje temeljno jamstvo prema kojem svaka uhićena osoba mora znati razloge svojeg uhićenja. Uključen u sustav zaštite koji nudi taj članak, njegov stavak 2. obvezuje da se takva osoba na jeziku koji je jednostavan i koji ona razumije, obavijesti o pravnim i činjeničnim razlozima oduzimanja slobode kako bi mogla sudski pobijati njihovu zakonitost pred sudom na temelju stavka 4. navedenog članka. Ta osoba mora imati pravo na te informacije „u što kraćem roku”, ali službenici koji je lišavaju slobode mogu ih ne dostaviti u cijelosti na licu mjesta. Kako bi se utvrdilo je li dobila dovoljno informacija i dovoljno rano, moraju se uzeti u obzir posebnosti slučaja (ESLJP, 15. prosinca 2016., Khlaifia i drugi protiv Italije, CE:ECHR:2016:1215JUD001648312, t. 115.).
57
Kad je riječ o posebnim okolnostima glavnog postupka, valja istaknuti da se cilj koji se nastoji postići obvezom predviđenom u članku 6. stavku 2. Direktive 2012/13, da osumnjičenici i okrivljenici budu obaviješteni o razlozima svojega zadržavanja, a koji se sastoji u tome da se dotičnoj osobi omogući djelotvorno pobijanje zakonitosti oduzimanja slobode, ne može postići u slučajevima u kojima se informacije o razlozima tog zadržavanja pruže tek nakon što je ta osoba podnijela pravno sredstvo radi pobijanja zakonitosti svojeg zadržavanja. Naime, valja izbjeći da navedena osoba bude dužna pobijati zakonitost naloga za zadržavanje kako bi mogla saznati razloge za to, s obzirom na to da u takvom slučaju ona ne bi mogla djelotvorno pripremiti svoje pravno sredstvo niti ocijeniti izglede za njegov uspjeh.
58
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članak 6. stavak 2. Direktive 2012/13 treba tumačiti na način da mu se ne protivi primjena nacionalnog propisa prema kojem razlozi za zadržavanje osoba osumnjičenih ili okrivljenih za počinjenje kaznenog djela, uključujući informacije o kaznenom djelu za koje se sumnjiče ili za čije počinjenje su okrivljeni, mogu biti izloženi u dokumentima koji nisu akt o zadržavanju. Nasuprot tomu, toj se odredbi protivi to da se te tim osobama priopćavaju samo u slučaju eventualnog pobijanja zakonitosti zadržavanja pred sudom a ne u trenutku oduzimanja slobode ili ubrzo nakon toga.
Drugo pitanje
59
Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 6. stavak 2. Direktive 2012/13 tumačiti na način da se njime zahtijeva da razlozi za zadržavanje koji su priopćeni osobama osumnjičenima ili okrivljenima za počinjenje kaznenog djela sadržavaju podatke o vremenu, mjestu, načinu počinjenja, konkretnom sudjelovanju te osobe u njegovu počinjenju i pravnoj kvalifikaciji koja iz toga proizlazi.
60
Poput ocjene iz točke 46. ove presude, valja istaknuti da kvalitativni kriterij predviđen u članku 6. stavku 1. Direktive 2012/13, prema kojem informacije moraju biti priopćene „uz toliko detalja koliko je potrebno”, treba primijeniti i u slučaju uhićenja ili zadržavanja u smislu stavka 2. tog članka 6.
61
U tom pogledu, uvodnom izjavom 28. te direktive pojašnjava se da bi opis činjenica, uključujući, ako su poznati, vrijeme i mjesto počinjenja kažnjivog djela za koje se osumnjičenici ili okrivljenici sumnjiče ili za čije počinjenje su okrivljeni i moguće pravne kvalifikacije navodnog djela trebalo iznijeti dovoljno detaljno, uzimajući u obzir fazu kaznenog postupka u kojoj se takav opis iznosi, a radi zaštite pravičnosti postupka i omogućavanja djelotvornog ostvarivanja prava obrane.
62
Stoga, kako bi se zajamčio zadani cilj članka 6. stavka 2. Direktive 2012/13, zadržanoj se osobi moraju priopćiti sve potrebne informacije kako bi joj se omogućilo djelotvorno pobijanje zakonitosti njezina zadržavanja.
63
Konkretno, s jedne strane, mora joj se priopćiti opis relevantnih činjenica koje su poznate nadležnim tijelima i koje se odnose na kazneno djelo za čije je počinjenje navedena osoba osumnjičena ili okrivljena. Kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 58. svojeg mišljenja, taj opis mora sadržavati, osim poznatog vremena i mjesta počinjenja kaznenog djela, vrstu sudjelovanja dotične osobe u navedenom kaznenom djelu.
64
S druge strane, u toj je obavijesti također potrebno navesti pravnu kvalifikaciju, koju su nadležna tijela privremeno utvrdila, kaznenog djela za čije je počinjenje dotična osoba osumnjičena ili okrivljena jer ta kvalifikacija omogućuje toj osobi ili njezinu odvjetniku da bolje razumiju razloge zadržavanja i da, po potrebi, djelotvorno pobijaju njegovu zakonitost pred nadležnim sudom.
65
Međutim, valja istaknuti da se, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 28. Direktive 2012/13, stupanj podrobnosti informacija navedenih u dvjema prethodnim točkama mora prilagoditi s obzirom na fazu kaznenog postupka kako se ne bi ugrozio napredak istrage koja je u tijeku, istodobno jamčeći uhićenoj ili zadržanoj osobi pružanje dostatnih informacija kako bi razumjela razloge svojeg uhićenja ili zadržavanja i kako bi, prema potrebi, mogla djelotvorno pobijati njihovu zakonitost.
66
Sudska praksa Europskog suda za ljudska prava u vezi s člankom 5. EKLJP‑a, navedena u točkama 55. i 56. ove presude, potkrepljuje takvo tumačenje članka 6. stavka 2. Direktive 2012/13 jer se njome zahtijeva da se razlozi za uhićenje ili zadržavanje priopće dovoljno detaljno (ESLJP, 12. travnja 2005., Chamaïev i dr. protiv Gruzije i Rusije, CE:ECHR:2005:0412JUD003637802, t. 413.) i da sadržavaju pravne i činjenične razloge oduzimanja slobode kako bi dotična osoba mogla pobijati njihovu zakonitost pred sudom na temelju stavka 4. tog članka 5. (ESLJP, 15. prosinca 2016., Khlaifia i dr. protiv Italije, CE:ECHR:2016:1215JUD001648312, t. 115.).
67
Osim toga, Europski sud za ljudska prava smatra da je, u kontekstu članka 5. stavka 1. točke (c) EKLJP‑a, obrazloženje odluke kojom se nalaže zadržavanje relevantan element kada je riječ o utvrđivanju treba li zadržavanje osobe smatrati proizvoljnim. Tako je, u okviru prvog dijela te odredbe, koji omogućuje da se osoba zakonito zadrži kada postoji osnovana sumnja da je počinila kazneno djelo, taj sud presudio da je potpuno nepostojanje obrazloženja sudskih odluka kojima se dopušta zadržavanje tijekom duljeg razdoblja protivno načelu zaštite od arbitrarnosti iz tog članka 5. stavka 1. Suprotno tomu, presudio je da se privremeno zadržavanje tužitelja ne može smatrati proizvoljnim ako je nadležni sud naveo određene razloge koji opravdavaju održavanje na snazi zadržavanja dotične osobe, osim ako su navedeni razlozi izrazito šturi i uopće ne upućuju na pravne odredbe koje bi trebale biti temelj spornog zadržavanja (ESLJP, 22. listopada 2018., S., V. i A. protiv Danske, CE:ECHR:2018:1022JUD003555312, t. 92. i navedena sudska praksa).
68
Međutim, članak 5. stavak 2. EKLJP‑a ne obvezuje nadležna tijela da dotičnoj osobi pri njezinu uhićenju dostave cjelovit popis svih optužbi protiv nje (ESLJP, 19. travnja 2011., Gasiņš protiv Latvije, CE:ECHR:2011:0419JUD006945801, t. 53.).
69
U ovom slučaju sud koji je uputio zahtjev objašnjava da, na temelju članka 74. stavka 2. točaka 2. do 4. Zakona o Ministarstvu unutarnjih poslova, nalog za zadržavanje mora sadržavati, među ostalim elementima, činjenične i pravne razloge zadržavanja, podatke o identitetu osobe koja je zadržana kao i datum i vrijeme zadržavanja.
70
Valja utvrditi da ti elementi a priori mogu osigurati odgovarajuće informiranje zadržane osobe jer joj omogućuju da shvati razloge svojega zadržavanja i, po potrebi, da djelotvorno pobije njegovu zakonitost.
71
Međutim, na nacionalnom je sudu da provjeri jesu li podaci dostavljeni u svakom pojedinom slučaju dovoljno potpuni, u skladu s onim što je navedeno u točkama 63. do 65. ove presude.
72
U tom pogledu iz navoda koje je dostavio sud koji je uputio zahtjev proizlazi da su u nalogu za zadržavanje izdanom protiv osobe XN pravni i činjenični razlozi tog zadržavanja navedeni kako slijedi: „članak 72. stavak 1. točka 1. [Zakona o Ministarstvu unutarnjih poslova]” i „ometanje javnog reda”. Međutim, same te informacije nisu dovoljne za ispunjavanje zahtjeva koji proizlaze iz članka 6. stavka 2. Direktive 2012/13 jer osobi XN ne omogućuju djelotvorno pobijanje zakonitosti tog naloga.
73
Osim toga, sud koji je uputio zahtjev pojašnjava da je u bugarskom pravu pristup spisu predmeta iz članka 7. Direktive 2012/13 zajamčen samo osobama koje imaju status „optuženih” osoba. Tako uhićena ili zadržana osoba koja nije službeno stavljena u taj status ne može imati pristup dokumentima u vezi s dotičnim predmetom koji su u posjedu nadležnih tijela.
74
U tom pogledu valja podsjetiti na to da se tim člankom 7. nalaže da uhićenim ili zadržanim osobama ili njezinim odvjetnicima budu dostupni dokumenti koji su ključni za djelotvorno pobijanje zakonitosti njihova uhićenja ili njihova zadržavanja, čime se dopunjava obveza informiranja predviđena u članku 6. stavku 2. Direktive 2012/13. Međutim, taj članak 7. stavak 1. primjenjuje se na svaku uhićenu ili zadržanu osobu u bilo kojem stadiju kaznenog postupka i stoga neovisno o pravnom statusu koji toj osobi dodjeljuje nacionalno pravo.
75
Zbog nepostojanja dostatnih informacija u nalogu za zadržavanje o razlozima za to zadržavanje, a što se zahtijeva člankom 6. stavkom 2. Direktive 2012/13, i zbog nepostojanja pristupa dokumentima koji su ključni za djelotvorno pobijanje zakonitosti njezina uhićenja ili njezina zadržavanja, predviđeno člankom 7. stavkom 1. te direktive, osoba koja je, poput osobe XN, zadržana zbog sumnje da je počinila kazneno djelo, lišena je dostatnih informacija kako bi mogla djelotvorno pobijati zakonitost svojeg zadržavanja.
76
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da članak 6. stavak 2. Direktive 2012/13 treba tumačiti na način da se njime zahtijeva da razlozi za zadržavanje koji su priopćeni osobama osumnjičenima ili okrivljenima za počinjenje kaznenog djela sadržavaju sve potrebne informacije kako bi im se omogućilo djelotvorno pobijanje zakonitosti njihova zadržavanja. Uzimajući u obzir fazu kaznenog postupka, a kako se ne bi ugrozio napredak istrage koja je u tijeku, te informacije moraju sadržavati opis relevantnih činjenica koje su poznate nadležnim tijelima, među kojima su poznato vrijeme i mjesto počinjenja kaznenog djela, vrsta konkretnog sudjelovanja tih osoba u navodnom kaznenom djelu i privremeno utvrđena pravna kvalifikacija.
Troškovi
77
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (četvrto vijeće) odlučuje:
1.
Članak 6. stavak 2. Direktive 2012/13/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2012. o pravu na informiranje u kaznenom postupku
treba tumačiti na način da mu se:
ne protivi primjena nacionalnog propisa prema kojem razlozi za zadržavanje osoba osumnjičenih ili okrivljenih za počinjenje kaznenog djela, uključujući informacije o kaznenom djelu za koje se sumnjiče ili za čije počinjenje su okrivljeni, mogu biti izloženi u dokumentima koji nisu akt o zadržavanju. Nasuprot tomu, toj se odredbi protivi to da se te informacije tim osobama priopćavaju samo u slučaju eventualnog pobijanja zakonitosti zadržavanja pred sudom a ne u trenutku oduzimanja slobode ili ubrzo nakon toga.
2.
Članak 6. stavak 2. Direktive 2012/13
treba tumačiti na način da se:
njime zahtijeva da razlozi za zadržavanje koji su priopćeni osobama osumnjičenima ili okrivljenima za počinjenje kaznenog djela sadržavaju sve potrebne informacije kako bi im se omogućilo djelotvorno pobijanje zakonitosti njihova zadržavanja. Uzimajući u obzir fazu kaznenog postupka, a kako se ne bi ugrozio napredak istrage koja je u tijeku, te informacije moraju sadržavati opis relevantnih činjenica koje su poznate nadležnim tijelima, među kojima su poznato vrijeme i mjesto počinjenja kaznenog djela, vrsta konkretnog sudjelovanja tih osoba u navodnom kaznenom djelu i privremeno utvrđena pravna kvalifikacija.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: bugarski