Privremena verzija
PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
21. svibnja 2026.(*)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Državne potpore – Program potpora koji je nespojiv s unutarnjim tržištem – Detaljna pravila primjene članka 108. UFEU-a – Uredba (EU) 2015/1589 – Povrat potpore – Obveza povrata – Članak 16. stavak 3. – Neposredno i stvarno izvršenje odluke – Postupovna autonomija koja se priznaje državama članicama – Odgoda nacionalnog postupka porezne ovrhe – Uvjet u vezi s davanjem odgovarajućeg jamstva – Usklađenost”
U predmetu C-545/24,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Upravni i porezni sud u Funchalu, Portugal), odlukom od 9. kolovoza 2024., koju je Sud zaprimio 12. kolovoza 2024., u postupku
Utiledulci – Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. – Zona Franca da Madeira
protiv
Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira,
SUD (drugo vijeće),
u sastavu: K. Jürimäe, predsjednica vijeća, K. Lenaerts, predsjednik Suda, u svojstvu suca drugog vijeća, F. Schalin, Z. Csehi (izvjestitelj) i M. Bošnjak, suci,
nezavisni odvjetnik: A. Biondi,
tajnik: L. Carrasco Marco, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 1. listopada 2025.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–        za Utiledulci – Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. – Zona Franca da Madeira, A. Cantanhede Gonçalves, P. Dewerbe, M. J. Faria, A. M. Gaspar i L. M. Soares Romão, advogados,
–        za Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira, M. R. Correia Baroca i A. C. Garcês Rodrigues, u svojstvu agenata,
–        za belgijsku vladu, P. Cottin, M. Van Regemorter, u svojstvu agenta, i S. Hamerijck, stručnjakinja,
–        za španjolsku vladu, A. Pérez-Zurita Gutiérrez, u svojstvu agenta,
–        za Europsku komisiju, I. Barcew, P. Caro de Sousa i M. Lagrue, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 18. prosinca 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1        Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 16. stavka 3. Uredbe Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. [UFEU-a] ) (SL 2015., L 248, str. 9.) i članka 5. Odluke Komisije (EU) 2022/1414 od 4. prosinca 2020. o programu [državne] potpore SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) koji je proveo Portugal u korist područja Zona Franca da Madeira (ZFM) – Režim III (SL 2022., L 217, str. 49., u daljnjem tekstu: Odluka Komisije od 4. prosinca 2020.)
2        Taj je zahtjev podnesen u okviru spora između društva Utiledulci – Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. – Zona Franca da Madeira (u daljnjem tekstu: Utiledulci) i Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira (Porezna uprava za Autonomnu regiju Madeiru, Portugal) (u daljnjem tekstu: porezna uprava) u vezi s postupkom porezne ovrhe protiv društva Utiledulci radi povrata državnih potpora dodijeljenih tom društvu u obliku smanjenja stope poreza na dobit.
Pravni okvir
Pravo Unije
3        Uvodna izjava 25. Uredbe (EU) 2015/1589 glasi:
„U slučaju nezakonitih potpora koje nisu spojive s načelima unutarnjeg tržišta, trebalo bi ponovno uspostaviti djelotvorno tržišno natjecanje. U tu svrhu potrebno je bez odgađanja provesti povrat potpore, uključujući kamate. Prikladno je da se povrat sredstava potpore provede u skladu s postupcima utvrđenim nacionalnim pravom. Primjena tih postupaka ne bi smjela onemogućiti neposredno i stvarno izvršenje odluke Komisije, te tako otežati ponovnu uspostavu djelotvornog tržišnog natjecanja. Radi postizanja tog cilja, države članice trebale bi poduzeti sve potrebne mjere kojima se osigurava učinkovitost odluke Komisije.”
4        Člankom 16. te uredbe, naslovljenim „Povrat potpore”, u stavcima 1. i 3. propisano je:
„1.      Kada se u slučajevima nezakonite potpore donesu negativne odluke, Komisija donosi odluku kojom se od dotične države članice zahtijeva da poduzme sve potrebne mjere za povrat sredstava potpore od korisnika [...]
Komisija ne smije zahtijevati povrat sredstava potpore ako bi to bilo u suprotnosti s općim načelima prava Unije.
[...]
3.      Ne dovodeći u pitanje bilo koju odluku Suda Europske unije donesenu u skladu s člankom 278. UFEU-a, povrat potpore izvršava se bez odgađanja i u skladu s postupcima predviđenim nacionalnim pravom dotične države članice, pod uvjetom da isti omogućavaju neposredno i stvarno izvršenje odluke Komisije. U tu svrhu i u slučaju pokretanja postupka pred domaćim sudom, dotična država članica poduzima sve potrebne mjere koje joj stoje na raspolaganju u okviru njezinog pravnog sustava, uključujući i privremene mjere, i ne dovodeći pritom u pitanje pravo Unije.”
Portugalsko pravo
–       Opći porezni zakon
5        Članak 52. leia Geral Tributária (Opći porezni zakon), odobrenog Decretom-Lei br. 398/98 (Uredba sa zakonskom snagom br. 398/98), od 17. prosinca 1998. (Diário da República, br. 290/1998, Serija I A od 17. prosinca 1998.), u verziji primjenjivoj na glavni postupak, određuje:
„1.      Naplata poreznog duga odgađa se u postupcima porezne ovrhe u slučaju obročne otplate ili žalbi, tužbi, osporavanja i prigovora protiv ovrhe, predmet kojih je nezakonitost ili nemogućnost pobijanja duga koji je predmet ovrhe, kao i tijekom vođenja postupaka radi odlučivanja u sporovima na temelju [Konvencije 90/436/EEZ od 23. srpnja 1990. o ukidanju dvostrukog oporezivanja u vezi s usklađivanjem dobiti povezanih poduzeća (SL 1990., L 225, str. 10. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 8.)] iz različitih država članica.
2.      Odgoda ovrhe na koju se upućuje u prethodnom stavku ovisi o davanju prikladnog jamstva u skladu s poreznim zakonodavstvom.
[...]
4.      Porezna uprava može ovršenika, na njegov zahtjev, osloboditi davanja jamstva u slučajevima kada bi mu ono nanijelo nepopravljivu štetu ili u slučaju očitog nedostatka financijskih sredstava, koji se očituje u nedostatnosti imovine koju je moguće zaplijeniti radi naplate duga koji je predmetom ovrhe i njegova eventualnog uvećanja, pod uvjetom da ne postoje ozbiljne indicije da je nedostatnost ili nepostojanje imovine uzrokovala dotična osoba postupanjem u zloj vjeri.
[...]”
–       Zakonik o poreznom postupku i poreznom sporu
6        Članak 169. Códiga de Procedimento e de Processo Tributário (Zakonik o postupku i poreznim sporovima), koji je odobren Decretom-Lei br. 433/99 (Uredba sa zakonskom snagom br. 433/99 ) od 26. listopada 1999. (Diário da República, Serija I-A, br. 255 od 26. listopada 1999.) i koji je stupio na snagu 1. siječnja 2000., u verziji primjenjivoj na glavni postupak, predviđa:
„1.      Ovrha se obustavlja do donošenje odluke u sporu u slučaju žalbe u upravnom postupku ili podnošenja pravnog lijeka u prvostupanjskom ili drugostupanjskom sudskom postupku, čiji je predmet zakonitost izvršivog duga, kao i tijekom postupaka rješavanja sporova na temelju [Konvencije 90/436 ], ili ugovora o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja, pod uvjetom da je položeno takvo sredstvo osiguranja u skladu s člankom 195. ili člankom 199. ili da zamrzavanje jamči za ukupni izvršivi dug i njegovo eventualno povećanje, što nadležni službenik mora utvrditi u spisu.
[...]
13.      Smatra se da je obveznikova porezna situacija regulirana ako mu je odobrena obustava postupka porezne ovrhe u skladu s ovim člankom, ne dovodeći u pitanje odredbe o oslobođenju od polaganja osiguranja.
[...]”
7        Članak 199. Zakonika o poreznom postupku i poreznom sporu, u verziji primjenjivoj na glavni postupak, određuje:
„1.      U slučaju da sredstvo osiguranja još nije položeno, ovršenik uz zahtjev treba ponuditi prikladno sredstvo osiguranja u obliku bankovnog jamstva, jamstva za plaćanje, osiguranja jamstva ili u bilo kojem drugom obliku kojim se mogu osigurati ovrhovoditeljova potraživanja.
2.      Prikladno sredstvo osiguranja iz prethodnog stavka može, na zahtjev ovršenika i uz odobrenje Porezne uprave, činiti i dobrovoljni zalog ili hipoteka, primjenom mutatis mutandis odredbi članka 195.
[...]”
Glavni postupak i prethodno pitanje
8        Dana 4. prosinca 2020. Komisija je donijela Odluku 2022/1414 kojom je utvrdila da je program potpora u korist područja „Zona Franca da Madeira (ZFM) – Režim III (u daljnjem tekstu: Režim III) nespojiv s unutarnjim tržištem jer ga je Republika Portugal provodila protivno Komisijinim odlukama o odobrenju od 27. lipnja 2007.i 2. srpnja 2013., donesenim u predmetima N 421/2006 i SA.34160 (2011/N), i, stoga protivno članku 108. stavku 3. UFEU-a.
9        Člankom 5. Odluke Komisije od 4. prosinca 2020. pojašnjeno je da
povrat potpora nespojivih s unutarnjim tržištem dodijeljenih u okviru Režima III „stupa na snagu odmah i odmah proizvodi učinak” te da je Republika Portugal obvezna osigurati provedbu te odluke „u roku od osam mjeseci od datuma obavijesti o toj odluci”. Navedeni je rok istekao 5. kolovoza 2021.
10      Na temelju te odluke porezna uprava pokrenula je protiv društva Utiledulci postupak porezne ovrhe radi povrata državnih potpora koje su tom društvu dodijeljene u okviru Režima III. u obliku smanjenja stope poreza na dobit koja se primjenjuje na društva korisnike.
11      Portugalski pravni poredak ne predviđa nikakav poseban sustav kojim se uređuje povrat državnih potpora. Kad je riječ o povratu državnih potpora, ne postoji nijedno pravilo koje isključuje primjenu postupovnih jamstava utvrđenih portugalskim poreznim pravom, osobito onih koja se odnose na odgodu postupka porezne ovrhe. U tim je okolnostima upravni postupak koji se primjenjuje na povrat takvih potpora postupak porezne ovrhe.
12      Odredbe portugalskog prava koje uređuju taj postupak porezne ovrhe predviđaju mogućnost zahtijevanja odgode navedenog postupka u slučaju osporavanja poreznog duga ili prigovora protiv ovršnih akata i u slučaju obročnog plaćanja, pod uvjetom da se pruži prikladno jamstvo ili bilo koje drugo sredstvo kojim se može zajamčiti naplata poreznog potraživanja ili pak, ako ne postoji takvo jamstvo, ako porezni obveznik dokaže da ga nije u mogućnosti pružiti.
13      Društvo Utiledulci zatražilo je takvu odgodu. Porezna uprava odbila je taj zahtjev pozivajući se na načelo nadređenosti prava Unije. Društvo Utiledulci osporavalo je tu odluku o odbijanju pred Tribunalom Administrativo e Fiscal do Funchal (Upravni i porezni sud u Funchalu, Portugal), sudom koji je uputio zahtjev.
14      Taj se sud pita kako treba tumačiti članak 16. stavak 3. Uredbe 2015/1589 i članak 5. Odluke Komisije od 4. prosinca 2020. On u biti smatra da pitanje o kojem treba odlučiti jest zahtijeva li neposredno i stvarno izvršenje te odluke izuzimanje iz primjene odredbi portugalskog poreznog prava koje se odnose na odgodu postupka porezne ovrhe.
15      U tim je okolnostima Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Upravni i porezni sud u Funchalu, Portugal) odlučio prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li izraz ‚povrat [koji] stupa na snagu odmah i odmah proizvodi učinak’ iz članka 5. [Odluke Komisije od 4. prosinca 2020.] i izraz ‚povrat potpore izvršava se bez odgađanja i u skladu s postupcima predviđenima nacionalnim pravom dotične države članice, pod uvjetom da isti omogućavaju neposredno i stvarno izvršenje odluke Komisije’ iz članka 16. stavka 3. Uredbe [2015/1589], tumačiti na način da treba izuzeti iz primjene pravna pravila portugalskog prava koja se odnose na postupovna jamstva predviđena u postupcima porezne ovrhe, osobito pravila koja uređuju odgodu postupaka porezne ovrhe, ili pak na način da je [porezna uprava] i dalje obvezna poštovati sva postupovna jamstva predviđena portugalskim poreznim pravom, neovisno o tome je li riječ o povratu državnih potpora koje su [Odlukom Komisije od 4. prosinca 2020.] proglašene nezakonitima?”
O prethodnom pitanju
16      Najprije valja podsjetiti na to da je, u okviru postupka suradnje između nacionalnih sudova i Suda uspostavljene člankom 267. UFEU-a, na Sudu da sudu koji je uputio zahtjev pruži koristan odgovor koji će mu omogućiti da riješi spor koji se pred njim vodi. U tom smislu, Sud će po potrebi preoblikovati pitanja koja su mu postavljena (vidjeti presude od 17. srpnja 1997., Krüger, C-334/95, EU:C:1997:378, t. 22. i 23.; od 28. studenoga 2000., Roquette Frères, C-88/99, EU:C:2000:652, t. 18. i od 3. lipnja 2025., Kinsa, C-460/23, EU:C:2025:392, t. 34.).
17      U ovom slučaju valja istaknuti da odredbe portugalskog prava kojima se uređuje postupak porezne ovrhe, koje se primjenjuju kada Portugalska Republika provodi povrat nezakonite državne potpore nespojive s unutarnjim tržištem, predviđaju mogućnost zahtijevanja odgode tog postupka, među ostalim, u slučaju osporavanja poreznog duga ili prigovora protiv ovršnih akata i u slučaju obročnog plaćanja, pod uvjetom da se položi jamstvo koje se sastoji od bankovnog jamstva, jamstva za plaćanje, osiguranja jamstva, dobrovoljnog zaloga ili hipoteke ili bilo kojeg drugog sredstva kojim se može osigurati naplata poreznog potraživanja. Porezni obveznik može se, na njegov zahtjev, osloboditi davanja takvog jamstva ako mu ono uzrokuje nepopravljivu štetu ili u slučaju očitog nepostojanja financijskih sredstava.
18      Stoga valja smatrati da svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 16. stavak 3. Uredbe 2015/1589 tumačiti na način da se njime nadležnim nacionalnim tijelima i nacionalnim sudovima nalaže da izuzmu iz primjene nacionalne odredbe kojima se omogućuje odgoda postupka porezne ovrhe radi povrata nezakonite državne potpore nespojive s unutarnjim tržištem ako korisnik potpore pruži jamstvo, kao što su bankovno jamstvo, jamstvo za plaćanje, osiguranje jamstva, dobrovoljni zalog ili hipoteka ili bilo koje drugo sredstvo kojim se može jamčiti naplata ovrhovoditeljevog potraživanja, odnosno nakon zahtjeva tog korisnika za oslobođenje od obveze polaganja takvog jamstva.
19      U tom pogledu valja podsjetiti na to da se, na temelju članka 16. stavka 3. Uredbe 2015/1589, ne dovodeći u pitanje rješenje Suda doneseno u skladu s člankom 278. UFEU-a, povrat potpore izvršava bez odgađanja i u skladu s postupcima predviđenima nacionalnim pravom dotične države članice, pod uvjetom da isti omogućavaju neposredno i stvarno izvršenje Komisijine odluke o povratu. U tu svrhu, u slučaju pokretanja postupka pred nacionalnim sudovima, dotična država članica poduzima sve potrebne mjere koje joj stoje na raspolaganju u okviru njezinog pravnog sustava, uključujući i privremene mjere, ne dovodeći pritom u pitanje pravo Unije.
20      U uvodnoj izjavi 25. te uredbe pojašnjava se da je u slučaju nezakonite potpore koja nije spojiva s unutarnjim tržištem potrebno ponovno uspostaviti učinkovito tržišno natjecanje i da bi u tu svrhu predmetna potpora trebala biti vraćena bez odgode. Primjena nacionalnih postupaka ne bi smjela onemogućiti neposredno i stvarno izvršenje odluke Komisije te tako otežati ponovnu uspostavu djelotvornog tržišnog natjecanja. Radi postizanja tog cilja, države članice trebale bi poduzeti sve potrebne mjere kojima se osigurava učinkovitost te odluke.
21      Stoga, iako formulacija članka 16. stavka 3. Uredbe 2015/1589 odražava zahtjeve načela učinkovitosti, iz nje također proizlazi da se pravo države članice o kojoj je riječ u svrhu povrata
nezakonite potpore primjenjuje u skladu s načelom njezine postupovne autonomije u nedostatku odredaba prava Unije u tom području i poštujući temeljna prava, posebno pravo na pravični postupak, uključujući prava obrane (presuda od 11. rujna 2014., Komisija/Njemačka, C-527/12, EU:C:2014:2193, t. 39.).
22      Sloboda država članica u pogledu odabira načinâ povrata takve potpore u svakom slučaju je ograničena jer ti načini ne smiju praktično onemogućiti povrat koji se potražuje prema pravu Unije. Primjena nacionalnih postupaka podvrgnuta je uvjetu da oni omogućuju neposredno i stvarno izvršenje Komisijine odluke o povratu (vidjeti u tom smislu presude od 5. listopada 2006.,
Komisija/Francuska, C-232/05, EU:C:2006:651, t. 49., i od 11. rujna 2014., Komisija/Njemačka, C-527/12, EU:C:2014:2193, t. 41. i navedenu sudsku praksu).
23      Država članica koja je na temelju odluke Komisije dužna vratiti nezakonitu potporu može ispuniti tu obvezu samo ako su mjere koje donosi prikladne za ponovnu uspostavu uobičajenih uvjeta tržišnog natjecanja koji su narušeni dodjelom te nezakonite potpore (presude od 12. prosinca 2002., Komisija/Njemačka, C-209/00, EU:C:2002:747, t. 35., i od 11. rujna 2014., Komisija/Njemačka, C-527/12, EU:C:2014:2193, t. 42.).
24      Naime, cilj povrata nezakonite državne potpore jest ponovno uspostaviti situaciju koja je postojala na unutarnjem tržištu prije isplate te potpore. Taj je cilj ostvaren čim je navedenu potporu, po potrebi uvećanu za zatezne kamate, vratio njezin korisnik ili, drugim riječima, poduzetnici koji su od nje imali stvarnu korist. Naime, tim povratom korisnik gubi prednost koju je na tržištu imao u odnosu na svoje konkurente i ponovno se uspostavlja stanje koje je postojalo prije isplate potpore (vidjeti u tom smislu presude od 21. prosinca 2016., Komisija/Aer Lingus i Ryanair Designated Activity, C-164/15 P i C-165/15 P, EU:C:2016:990, t. 89. i 90.; od 19. listopada 2023., Ministar na zemedelieto, hranite i gorite, C-325/22, EU:C:2023:793, t. 47., i od 29. srpnja 2024., Koiviston Auto Helsinki/Komisija, C-697/22 P, EU:C:2024:641, t. 79. i navedenu sudsku praksu).
25      U tom pogledu valja još pojasniti, kao što je to u biti istaknuo nezavisni odvjetnik u točkama 16. i 17. svojeg mišljenja, da obveza države članice kojoj je upućena Komisijina odluka o povratu, na temelju članka 16. stavka 1. Uredbe 2015/1589, da donese sve mjere potrebne za povrat potpore od korisnika, predstavlja obvezu postizanja rezultata (vidjeti u tom smislu presudu od 13. studenoga 2025., Komisija/Bugarska (Zamjene šumskih zemljišta II), C-632/23, EU:C:2025:890, t. 64.). Ta obveza mora, nadalje, biti ispunjena unutar rokova koje je postavila Komisija (vidjeti u tom smislu presude od 22. prosinca 2010. Komisija/Italija, C-304/09, EU:C:2010:812, t. 32., i od 13. studenoga 2025., Komisija/Bugarska (Zamjene šumskih zemljišta II), C-632/23, EU:C:2025:890, t. 33. i navedenu sudsku praksu).
26      Zaključno, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 21. svojeg mišljenja, postupovna autonomija priznata državama članicama u području povrata nezakonitih državnih potpora ograničena je potrebom da se osigura djelotvornost postupanja upravnih tijela zaduženih za provedbu tog postupka. Stoga je i na nacionalnim sudovima i, pod njihovim nadzorom, na tim tijelima da zajamče provedbu u skladu s ciljem koji se želi postići Komisijinom odlukom kojom se nalaže povrat tih potpora, a to je sprečavanje svakog narušavanja funkcioniranja tržišta koje proizlazi iz dodjele državnih potpora štetnih za tržišno natjecanje. U tom pogledu valja podsjetiti na to da je ustaljena sudska praksa da se države članice ne mogu pozivati na odredbe svojeg nacionalnog pravnog sustava, čak i ako se radi o odredbama ustavnog ranga, da bi opravdale nepoštovanje obveza koje proizlaze iz prava Unije (vidjeti u tom smislu presudu od 6. svibnja 2015.,
Komisija/Njemačka, C-674/13, EU:C:2015:302, t. 59. i naveden u sudsku praksu).
27      U ovom slučaju, kao što je to pojašnjeno u točkama 12. i 17. ove presude, odredbe portugalskog prava koje se primjenjuju kada Portugalska Republika provodi povrat nezakonite državne potpore nespojive s unutarnjim tržištem predviđaju mogućnost zahtijevanja odgode postupka, osobito u slučaju osporavanja poreznog duga ili prigovora na provedbene akte i u slučaju obročnog plaćanja, pod uvjetom da se položi jamstvo koje se sastoji od bankovnog jamstva, jamstva za plaćanje, osiguranja jamstva, dobrovoljnog zaloga ili hipoteke ili bilo kojeg drugog sredstva kojim se može osigurati naplata poreznog potraživanja ili pak, ako ne postoji takvo jamstvo, ako porezni obveznik dokaže da bi mu ono prouzročilo nepopravljivu štetu ili u slučaju očitog nepostojanja financijskih sredstava.
28      Stoga valja ispitati je li primjena tih odredbi, uzimajući u obzir opći kontekst nacionalnog prava čiji su one dio, nespojiva sa zahtjevom neposrednog i stvarnog povrata predmetne potpore, propisanim u članku 16. stavku 3. Uredbe 2015/1589 i kako se tumači s obzirom na zaključke koji proizlaze iz sudske prakse navedene u točkama 21. do 25. ove presude.
29      U tom pogledu,
kao prvo, valja podsjetiti na to da se ne može smatrati da nacionalni propis koji predviđa automatski suspenzivni učinak pravnih lijekova podnesenih protiv odluke o povratu nezakonite potpore omogućuje neposredno i stvarno izvršenje Komisijine odluke o povratu te potpore. Naprotiv, dodjela takvog suspenzivnog učinka može znatno odgoditi povrat navedene potpore i tako produljiti neopravdanu konkurentsku prednost koja iz nje proizlazi (vidjeti u tom smislu presudu od 5. listopada 2006., Komisija/Francuska, C-232/05, EU:C:2006:651, t. 46., 51. i 52.). Takav nacionalni propis koji predviđa automatski suspenzivni učinak pravnih lijekova podnesenih protiv odluka o povratu nezakonite potpore stoga treba izuzeti iz primjene (presuda od 5. listopada 2006., Komisija/Francuska, C-232/05, EU:C:2006:651, t. 53.).
30      U ovom slučaju nacionalni postupak porezne ovrhe također obilježavaju, kao što je to nezavisni odvjetnik primijetio u točki 24. svojeg mišljenja, elementi sustavne i automatske prirode, s obzirom na to da portugalska porezna tijela ne raspolažu nikakvom marginom prosudbe u pogledu, barem, odgode ovrhe, ako je ispunjen uvjet koji se odnosi na davanje jamstva.
31      Prema tome, treba utvrditi da automatska priroda odgode predviđene nacionalnim ovršnim postupkom poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku može znatno odgoditi povrat nezakonite potpore i time produljiti neopravdanu konkurentsku prednost koju je ona dodijelila svojem korisniku, čime bi se ugrozio zahtjev neposrednog i stvarnog povrata te potpore, kako je naveden u članku 16. stavku 3. Uredbe 2015/1589.
32      Naime, kao što je to nezavisni odvjetnik primijetio u točki 26. svojeg mišljenja, instrumenti kao što su bankovno jamstvo, jamstvo za plaćanje, osiguranje jamstva, dobrovoljni zalog ili hipoteka nemaju, a priori, kao rezultat izuzimanje potpore iz imovine korisnika čime bi on izgubio s njome povezanu prednost. Ni računovodstvene posljedice ni troškovi povezani s davanjem jamstva ne mogu se, kad je riječ o njihovu utjecaju na gospodarski položaj korisnika, izjednačiti s povratom primljene potpore. Izričiti je cilj tih instrumenata osigurati ovrhovoditeljevo potraživanje tijekom trajanja odgode ovršnog postupka, što se razlikuje od cilja povrata nezakonite potpore.
33      Drukčije bi bilo samo ako bi se narušavanje tržišnog natjecanja u potpunosti uklonilo, primjerice pljenidbom ili uplatom na blokirani račun, iznosa nezakonite potpore i pripadajućih kamata, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri. Naime, u takvim bi se slučajevima ostvario cilj koji se želi postići Komisijinom odlukom o povratu te nezakonite potpore, odnosno ponovna uspostava uobičajenih uvjeta tržišnog natjecanja koji su narušeni dodjelom te potpore.
34      Kao drugo, što se tiče mogućnosti oslobađanja tuženika od izvršenja davanja jamstva, valja pojasniti da razmatranja koja se odnose na gospodarsku štetu nastalu povratom predmetne potpore ne mogu opravdati kašnjenje u postupku povrata. Čak i ako se nezakonito isplaćena državna potpora mora vratiti od poduzetnika u teškoćama ili u stečaju, takve poteškoće ne utječu na obvezu povrata te potpore (vidjeti u tom smislu presude od 11. prosinca 2012., Komisija/Španjolska, C-610/10, EU:C:2012:781, t. 71. i od 17. siječnja 2018., Komisija/Grčka, C-363/16, EU:C:2018:12, t. 36.). Iz toga slijedi da je država članica dužna, ovisno o slučaju, pokrenuti likvidaciju poduzeća korisnika, osigurati da se njezina tražbina unese u stečajnu masu tog poduzeća ili donijeti bilo koju drugu mjeru koja omogućava povrat potpore o kojoj je riječ (vidjeti u tom smislu presudu od 6. prosinca 2007., Komisija/Italija, C-280/05, EU:C:2007:753, t. 28.).
35      Kao treće, kad je riječ o mogućnosti obročnog plaćanja dugovanih iznosa, valja naglasiti da takvi načini plaćanja, kada su odobreni nakon roka za povrat koji je odredila Komisija, nisu u skladu s obvezom izvršenja povrata bez odgađanja, čiji je cilj, među ostalim, zajamčiti punu djelotvornost Komisijine odluke o povratu, u ovom slučaju Komisijine odluke od 4. prosinca 2020., i omogućiti postizanje rješenja koje je u skladu s ciljem koji se nastoji postići tom odlukom, odnosno osigurati da korisnik potpore, čak ni privremeno, ne raspolaže sredstvima koja odgovaraju već vraćenoj potpori (vidjeti u tom smislu presudu od 20. svibnja 2010., Scott i Kimberly Clark, C-210/09, EU:C:2010:294, t. 29.).
36      Naposljetku, valja podsjetiti na to da iz sudske prakse Suda proizlazi da je ukidanje nezakonite potpore povratom logična posljedica utvrđenja njezine nezakonitosti. Slijedom toga, povrat nezakonito dodijeljene državne potpore, s ciljem ponovne uspostave prethodnog stanja, u načelu se ne može smatrati mjerom koja je neproporcionalna u odnosu na ciljeve odredbi Ugovora u području državnih potpora. Mjerom povrata nezakonite potpore krši se načelo proporcionalnosti samo ako je iznos koji korisnik mora vratiti veći od ažuriranog iznosa potpore koju je primio (vidjeti u tom smislu presude od 21. ožujka 1990., Belgija/Komisija, C-142/87, EU:C:1990:125, t. 66. i od 29. srpnja 2024., Koiviston Auto Helsinki/Komisija, C-697/22 P, EU:C:2024:641, t. 79. i 80.).
37      Iz toga slijedi da se čini da je nacionalni propis poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koji predviđa automatski suspenzivni učinak obročnog plaćanja ili pravnih lijekova podnesenih protiv odluke o povratu nezakonite potpore, nespojiv s ciljevima ukidanja nezakonitih potpora koje su proglašene nespojivima s unutarnjim tržištem i sa zahtjevom da se osigura neposredno i stvarno izvršenje odluka kojima se nalaže njihov povrat, pod uvjetom da nacionalni sud pred kojim je pokrenut postupak provede provjere. Stoga, kao što je to navedeno u točki 29. ove presude, takve nacionalne odredbe treba izuzeti iz primjene.
38      S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 16. stavak 3. Uredbe 2015/1589 treba tumačiti na način da se njime nadležnim nacionalnim tijelima i nacionalnim sudovima nalaže da izuzmu iz primjene nacionalne odredbe kojima se omogućuje odgoda postupka porezne ovrhe radi povrata nezakonite državne potpore nespojive s unutarnjim tržištem kada korisnik potpore pruži jamstvo, kao što su bankovno jamstvo, jamstvo za plaćanje, osiguranje jamstva, dobrovoljni zalog ili hipoteka ili bilo koje drugo sredstvo kojim se može jamčiti naplata ovrhovoditeljevog potraživanja, odnosno nakon zahtjeva tog korisnika za oslobođenje od obveze polaganja takvog jamstva, osim ako bi se davanjem jamstva navedenom korisniku uskratila konkurentska prednost povezana s tom potporom.
Troškovi
39      Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (drugo vijeće) odlučuje:
Članak 16. stavak 3. Uredbe Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. [UFEU-a],
treba tumačiti na način da se:
njime nadležnim nacionalnim tijelima i nacionalnim sudovima nalaže da izuzmu iz primjene nacionalne odredbe kojima se omogućuje odgoda postupka porezne ovrhe radi povrata nezakonite državne potpore nespojive s unutarnjim tržištem kada korisnik potpore pruži jamstvo, kao što su bankovno jamstvo, jamstvo za plaćanje, osiguranje jamstva, dobrovoljni zalog ili hipoteka ili bilo koje drugo sredstvo kojim se može jamčiti naplata ovrhovoditeljevog potraživanja, odnosno nakon zahtjeva tog korisnika za oslobođenje od obveze polaganja takvog jamstva, osim ako bi se davanjem jamstva navedenom korisniku uskratila konkurentska prednost povezana s tom potporom.
Potpisi
*      Jezik postupka: portugalski