62019CO0791(01)_RES
Predmet C‑791/19 R
Europska komisija
protiv
Republike Poljske
Rješenje Suda (veliko vijeće) od 8. travnja 2020.
„Privremena pravna zaštita – Članak 279. UFEU-a – Zahtjev za određivanje privremenih mjera – Članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a – Neovisnost Izbe Dyscyplinarne (Disciplinsko vijeće) Sąda Najwyższyjeg (Vrhovni sud, Poljska)”
Pravo Europske unije – Načela – Pravo na djelotvornu sudsku zaštitu – Načelo neovisnosti sudaca – Doseg
(čl. 19. st. 1. podst. 2.d UEU-a; Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 47. i 48.)
(t. 29., 30., 34., 65., 66.)
Države članice – Obveze – Uspostava pravnih lijekova potrebnih za osiguranje djelotvorne sudske zaštite – Poštovanje načela neovisnosti sudaca – Novo disciplinsko vijeće Vrhovnog suda sastavljeno od sudaca koje je imenovao predsjednik Republike Poljske na prijedlog Državnog sudbenog vijeća – Povreda, u slučaju postojanja opravdanih sumnji pojedinaca u otpornost tog vijeća na vanjske čimbenike i u njegovu neutralnost u odnosu na suprotstavljene interese – Kriteriji – Objektivni uvjeti u kojima je osnovano navedeno vijeće, njegova obilježja te način imenovanja njegovih članova – Neovisnost Državnog sudbenog vijeća
(čl. 2. i 19. UEU-a; Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 47. st. 2.)
(t. 31.-33., 35., 68., 70.-72.)
Privremena pravna zaštita – Nadležnost suca privremene pravne zaštite – Zahtjev za privremenu pravnu zaštitu podnesen u okviru tužbe zbog povrede obveza – Tužba zbog povrede obveza kojom se osporava usklađenost s člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU-a nacionalnih odredbi koje se odnose na disciplinski sustav primjenjiv na suce koji odlučuju o pitanjima obuhvaćenima pravom Unije – Zahtjev koji se odnosi na nadležnost suca privremene pravne zaštite
(čl. 19. st. 1. podst. 2.d UEU-a; članak 278. i 279. UFEU-a)
(t. 36.)
Privremena pravna zaštita – Suspenzija primjene – Privremene mjere – Pretpostavke za određivanje – Fumus boni iuris – Hitnost – Teška i nepopravljiva šteta – Kumulativnost – Odvagivanje svih interesa o kojima je riječ – Diskrecijska ovlast suca privremene pravne zaštite
(čl. 278. i 279. UFEU-a; Poslovnik Suda, čl. 160. st. 3.)
(t. 51.)
Privremena pravna zaštita – Suspenzija primjene – Privremene mjere – Pretpostavke za određivanje – Fumus boni iuris – Prima facie ispitivanje razloga navedenih u prilog tužbi – Tužba zbog povrede obveze – Nacionalne odredbe koje se primjenjuju na suce koji odlučuju o pitanjima obuhvaćenima pravom Unije – Odredbe koje se odnose na tijelo koje odlučuje u disciplinskim predmetima koji se odnose na te suce – Prigovor koji se odnosi na pitanje poštovanja, od strane osnovanog tijela, zahtjeva neovisnosti sudaca predviđenog u članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU-a – Prigovor koji se na prvi pogled doima da nije bez ozbiljnog temelja
(čl. 19. st. 1. podst. 2. UEU-a; čl. 278. i 279. UFEU-a; Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 47.)
(t. 52., 64., 67., 75.-78.)
Privremena pravna zaštita – Suspenzija primjene – Privremene mjere – Pretpostavke za određivanje – Hitnost – Teška i nepopravljiva šteta – Pojam – Opasnost od ugrožavanja neovisnosti tijela koje odlučuje u disciplinskim postupcima sudaca jedne države članice koji odlučuju o pitanjima obuhvaćenima pravom Unije – Uključenost
(čl. 2. UEU-a; čl. 278. i 279. UFEU-a; Poslovnik Suda, čl. 160. st. 3.)
(t. 82.-86., 89., 90., 92., 93.)
Privremena pravna zaštita – Suspenzija primjene – Privremene mjere – Pretpostavke za određivanje – Odvagivanje svih interesa o kojima je riječ – Tužba zbog povrede obveze – Nacionalne odredbe koje se odnose na disciplinski sustav primjenjiv na suce koji odlučuju o pitanjima obuhvaćenima pravom Unije – Odredbe koje se odnose na tijelo koje odlučuje u disciplinskim predmetima koji se odnose na te suce – Opasnost od ugrožavanja neovisnosti tog tijela – Interes dotične države članice za sudsku upravu u njezinu pravnom poretku – Nadređenost općeg interesa Unije
(čl. 19. st. 1. podst. 2.d UEU-a; čl. 278. i 279. UFEU-a; Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 47.)
(t. 104., 109.-113.)
Kratak prikaz
Sud, koji je zasjedao u velikom vijeću, naložio je 8. travnja 2020. u rješenju o privremenoj pravnoj zaštiti Komisija/Poljska (C-791/19 R) Republici Poljskoj da odmah suspendira primjenu nacionalnih odredbi na kojima se temelji nadležnost disciplinskog vijeća Sąda Najwyższyjeg (Vrhovni sud, Poljska) za odlučivanje u disciplinskim postupcima koji se odnose na suce i da se suzdrži od prosljeđivanja predmeta koji su u tijeku pred disciplinskim vijećem sudskom vijeću koje ne ispunjava zahtjeve neovisnosti utvrđene, među ostalim, u presudi od 19. studenoga 2019., A. K. i dr. (
1
). Zahtjev za privremenu pravnu zaštitu podnesen je u okviru tužbe zbog povrede obveza koju je Komisija podnijela u listopadu 2019. kojom se zahtijeva utvrđenje da je Poljska, time što je donijela novi sustav disciplinskih mjera za suce Vrhovnog suda, povrijedila obveze koje ima na temelju odredbi članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU-a (
2
) i članka 267. drugog i trećeg podstavka UFEU-a (
3
).
Na temelju tog novog sustava, donesenog 2017., disciplinsko vijeće uspostavljeno unutar Vrhovnog suda nadležno je za odlučivanje o disciplinskim postupcima koji se odnose na suce tog suda i, u žalbenom postupku, u onima koji se odnose na suce općih sudova. Prema mišljenju Komisije (
4
), navedeni sustav ne jamči neovisnost i nepristranost disciplinskog vijeća, sastavljenog isključivo od sudaca koje je izabrala Krajowa Rada Sądownictwa (Državno sudbeno vijeće, u daljnjem tekstu: KRS), od čega je petnaest članova izabrao Donji dom Poljskog parlamenta, dok su ih prije reforme iz 2017. birali njihovi kolege. Slijedom presude A. K. (
5
), Vijeće za radno pravo i pravo socijalnog osiguranja Vrhovnog suda, odlučujući u predmetima u kojima je donesena ta presuda, u presudama od 5. prosinca 2019. i od 15. siječnja 2020. presudilo je da se disciplinsko vijeće ne može, uzimajući u obzir uvjete njegova osnivanja, opseg njegovih ovlasti, njegov sastav i uključenost KRS-a u njegovo osnivanje, smatrati sudom u smislu kako prava Unije, tako i poljskog prava. Međutim, navedeno disciplinsko vijeće nastavilo je obnašati svoje sudske funkcije.
Kao prvo, prije ispitivanja merituma Komisijina zahtjeva za određivanje privremenih mjera, Sud je odbio prigovor nedopuštenosti koji je istaknula Poljska. Konkretno, što se tiče njegove nadležnosti za određivanje predmetnih privremenih mjera, podsjetio je da su, iako je ustrojstvo pravosuđa u državama članicama u njihovoj nadležnosti, one ipak obvezne, prilikom izvršavanja te nadležnosti, poštovati obveze koje za njih proizlaze iz prava Unije, osobito iz članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a. Sud je zatim naveo da ta odredba, kojom se konkretizira vrijednost vladavine prava, povjerava nacionalnim sudovima i Sudu teret jamčenja pune primjene prava Unije u svim državama članicama, kao i sudske zaštite prava koja osobe ostvaruju iz tog prava. Nakon što je podsjetio na ključnu važnost očuvanje neovisnosti navedenih tijela kako bi se zajamčila ta zaštita, Sud je naglasio da je posljedično na svakoj državi članici da osigura da disciplinski sustav koji se primjenjuje na suce nacionalnih sudova u okviru njihova sustava pravnih lijekova u područjima obuhvaćenima pravom Unije poštuje načelo neovisnosti sudaca. Stoga treba osobito jamčiti činjenicu da odluke donesene u okviru disciplinskih postupaka pokrenutih protiv sudaca tih sudova nadzire tijelo koje samo ispunjava jamstva svojstvena učinkovitoj sudskoj zaštiti, uključujući neovisnost. U tim okolnostima, Sud je potvrdio svoju nadležnost, u okviru tužbe zbog povrede obveza kojom se osporava usklađenost s pravom Unije nacionalnih odredbi koje se odnose na disciplinski sustav primjenjiv na suce koji odlučuju o pitanjima obuhvaćenima pravom Unije, za određivanje privremenih mjera radi suspenzije primjene takvih odredbi.
Kao drugo, što se tiče ispitivanja merituma zahtjeva za privremenu pravnu zaštitu, Sud je podsjetio na uvjete u kojima sudac privremene pravne zaštite može odrediti privremenu mjeru. Stoga treba utvrditi da je određivanje jedne takve mjere na prvi pogled činjenično i pravno opravdano (fumus boni iuris) i da je hitna u tom smislu da ju je nužno odrediti i da proizvodi učinak već prije odluke o meritumu kako bi se izbjegla teška i nepopravljiva šteta tužiteljevim interesima. Sudac privremene pravne zaštite također prema potrebi provodi odvagivanje postojećih interesa.
Kada je riječ o uvjetu koji se odnosi na postojanje fumus boni juris, Sud je prije svega istaknuo da je on ispunjen kad se za najmanje jedan tužbeni razlog, koji u potporu meritorne tužbe ističe stranka koja traži privremene mjere, na prvi pogled doima da nije bez ozbiljnog temelja. U ovom slučaju, bez odlučivanja o osnovanosti argumenata koje su stranke istaknule u okviru tužbe zbog povrede obveza, Sud je utvrdio da se, s obzirom na činjenice koje je iznijela Komisija, kao i na elemente tumačenja koji su, među ostalim, izneseni u presudi od 24. lipnja 2019., Komisija/Poljska (Neovisnost Vrhovnog suda) (
6
) i presudi A. K., argumenti vezani za nedostatak jamstva neovisnosti i nepristranosti disciplinskog vijeća, izneseni u okviru tužbe zbog povrede obveza, ne čine, na prvi pogled, lišenima ozbiljnog utemeljenja.
Što se tiče uvjeta hitnosti, Sud je smatrao da je on ispunjen u ovom predmetu. Naime, sama mogućnost da suci Vrhovnog suda i općih sudova budu izloženi opasnosti od disciplinskog postupka koji može dovesti do pokretanja postupka pred tijelom čija neovisnost ne bi bila zajamčena može utjecati na njihovu vlastitu neovisnost i, slijedom toga, na učinkovitu sudsku zaštitu prava koja pojedinci imaju na temelju prava Unije. Sud je iz toga zaključio da primjena spornih nacionalnih odredbi kojima se dodjeljuje nadležnost za odlučivanje u disciplinskim predmetima koji se odnose na navedene suce nekom tijelu čija se neovisnost ne može zajamčiti može prouzročiti tešku i nepopravljivu štetu pravnom poretku Unije.
Naposljetku, Sud je ispitao odvagivanje interesa u ovom predmetu. Kako bi zaključio da pretežu u korist određivanja privremenih mjera koje je zatražila Komisija, osobito je istaknuo da određivanje tih mjera ne bi dovelo do raspuštanja disciplinskog vijeća, nego samo do privremene suspenzije njegove djelatnosti do objave konačne presude. Osim toga, smatrao je da bi, s obzirom na to da bi određivanje navedenih mjera značilo da postupanje u predmetima koji su u tijeku pred disciplinskim vijećem treba suspendirati do objave konačne presude, šteta koja za dotične osobe proizlazi iz suspenzije tih predmeta bila niža od štete koja proizlazi iz njihova ispitivanja od strane tijela čiji se nedostatak neovisnosti i nepristranosti na prvi pogled ne može isključiti.
(
1
)	Presuda od 19. studenoga 2019., A. K. i dr. (Neovisnost disciplinskog vijeća Vrhovnog suda), (C‑585/18, C‑624/18 i C‑625/18; u daljnjem tekstu: presuda A.K., EU:C:2019:982).
(
2
)	Ta odredba određuje da: „[d]ržave članice osiguravaju pravne lijekove dostatne za osiguranje učinkovite pravne zaštite u područjima obuhvaćenima pravom Unije”.
(
3
)	Ta odredba predviđa nadležnost Suda Europske unije za odlučivanje o prethodnim pitanjima. Prema drugom i trećem stavku tog članka: „[a]ko se takvo pitanje pojavi pred bilo kojim sudom države članice, taj sud može, ako smatra da je odluka o tom pitanju potrebna da bi mogao donijeti presudu, zatražiti od Suda da o tome odluči.
Ako se takvo pitanje pojavi u predmetu koji je u tijeku pred sudom neke države članice, protiv čijih odluka prema nacionalnom pravu nema pravnog lijeka, taj je sud dužan uputiti to pitanje Sudu”.
(
4
)	Koju podržavaju Belgija, Danska, Nizozemska, Finska i Švedska.
(
5
)	U presudi od 19. studenoga 2019.A. K. i dr. (Neovisnost disciplinskog vijeća Vrhovnog suda) (C‑585/18, C‑624/18 i C‑625/18, EU:C:2019:982), Sud je među ostalim utvrdio da se pravu unije protivi da sporovi o primjeni prava Unije „mogu ulaziti u isključivu nadležnost tijela koje ne predstavlja neovisan i nepristran sud [...] Takav je slučaj kada objektivni uvjeti u kojima je osnovano predmetno tijelo i njegova obilježja te način na koji su njegovi članovi imenovani mogu dovesti do toga da pojedinci opravdano posumnjaju u otpornost tog tijela na vanjske čimbenike, a osobito na izravan ili neizravan utjecaj zakonodavne i izvršne vlasti, kao i u njegovu neutralnost u odnosu na suprotstavljene interese, te stoga mogu dovesti do izostanka dojma neovisnosti ili nepristranosti navedenog tijela, što može ugroziti povjerenje koje navedeni pojedinci moraju imati u pravosuđe u demokratskom društvu”.
(
6
)	Presuda od 24. lipnja 2019., Komisija/Poljska (Neovisnost Vrhovnog suda), (C‑619/18, EU:C:2019:531)