62017CC0670
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MICHALA BOBEKA
od 8. studenoga 2018. (
1
)
Predmet C‑670/17 P
Helenska Republika
protiv
Europske komisije
„Žalba – EFSJP (Komponenta za smjernice) – Operativni program 2000GR061PO021 CCI (Grčka – Cilj 1. – Ruralna obnova) – Financijski ispravci – Pravna osnova – Prijelazne odredbe – Legitimna očekivanja – Pravna sigurnost”
I. Uvod
1.
Uredbom (EZ) br. 1260/1999 (
2
) za razdoblje od 2000. do 2006. bili su utvrđeni mehanizmi za praćenje, izvješćivanje i provedbu financijskih ispravaka u pogledu plaćanja izvršenog od nekoliko fondova, uključujući Europski fond za smjernice i jamstva u poljoprivredi (u daljnjem tekstu: EFSJP), Europski socijalni fond (u daljnjem tekstu: ESF) i Europski fond za regionalni razvoj (u daljnjem tekstu: EFRR). Uredba (EZ) br. 1083/2006 (
3
), koja je naslijedila Uredbu br. 1260/1999, nastavila je uređivati određene fondove, uključujući ESF i EFRR. Međutim, EFSJP je reformiran i podvrgnut različitom pravnom uređenju, odnosno Uredbi br. 1290/2005 (
4
). Te su uredbe za kasnija razdoblja zamijenjene novim uredbama (
5
).
2.
Komisija je 25. ožujka 2015. donijela Provedbenu odluku (
6
), u kojoj je izvršila financijski ispravak od 72105592,41 eura u odnosu na plaćanja Helenskoj Republici u okviru EFSJP‑a za razdoblje od 2000. do 2006. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka). Helenska Republika pokrenula je protiv te odluke postupak pred Općim sudom.
3.
Predmetna žalba podnesena je protiv presude Općeg suda u predmetu T‑327/15 (
7
) (u daljnjem tekstu: pobijana presuda), kojom je Opći sud odbio tužbu Helenske Republike. Ona otvara pitanja u vezi s pravnom osnovom pobijane odluke (prvi i drugi žalbeni razlog), rokovima za njezino donošenje (treći i četvrti žalbeni razlog) i neproporcionalnom naravi financijskog ispravka određenog tom odlukom (peti žalbeni razlog).
II. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
1. Uredba br. 1260/1999
4.
Članak 39. Uredbe br. 1260/1999 predviđao je sljedeće:
„Financijski ispravci
1.   Države članice u prvom stupnju snose odgovornost za istraživanje nepravilnosti, djelovanje na osnovi dokaza o bilo kakvoj velikoj promjeni koja utječe na prirodu ili uvjete provedbe ili kontrole pomoći i odgovornost za izvršavanje potrebnih financijskih ispravaka.
Država članica izvršava potrebne financijske ispravke u vezi s pojedinačnom ili sustavnom nepravilnošću. Ispravci koje izvršava država članica sastoje se u ukidanju cjelokupnog ili dijela doprinosa Zajednice. Države članice tako oslobođena sredstva Zajednice mogu ponovno koristiti za predmetnu pomoć, poštujući modalitete koji se određuju u skladu s člankom 53. stavkom 2.
2.   Ako Komisija nakon provođenja potrebnih provjera zaključi da:
(a)
država članica nije poštovala svoje obveze iz stavka 1.; ili
(b)
čitava operacija ili njezin dio ne opravdava ni dio doprinosa iz fondova ni cjelokupni taj doprinos; ili
(c)
postoje ozbiljne manjkavosti u sustavima upravljanja ili kontrole koje bi mogle dovesti do sustavnih nepravilnosti;
Komisija suspendira predmetna međuplaćanja te, uz obrazloženje, zahtijeva da država članica dostavi svoje komentare i, ovisno o slučaju, u predviđenom roku izvrši eventualne ispravke.
Ako država članica ne prihvaća Komisijine primjedbe, državu se članicu poziva na saslušanje pred Komisijom, na kojem obje strane u suradnji utemeljenoj na partnerstvu nastoje postići dogovor u pogledu primjedbi i zaključaka koje iz njih treba izvući.
3.   Komisija po isteku roka koji je odredila može, ako dogovor nije postignut i država članica nije izvršila ispravke te uzimajući u obzir eventualne komentare države članice, u roku od tri mjeseca odlučiti:
(a)
smanjiti plaćanje na račun navedeno u članku 32. stavku 2.; ili
(b)
izvršiti potrebne financijske ispravke potpunim ili djelomičnim ukidanjem doprinosa iz fondova predmetnoj pomoći.
Komisija pri odlučivanju o visini iznosa ispravka uzima u obzir, sukladno načelu proporcionalnosti, prirodu nepravilnosti ili promjene te opseg i financijske implikacije nedostataka pronađenih u sustavima upravljanja ili kontrole države članice.
U slučaju da se ne donese odluka o izvršenju mogućnosti iz točke (a) ili (b), odmah prestaje suspenzija međuplaćanja.
4.   Svaki iznos koji je neopravdano primljen te čiji povrat treba osigurati uplaćuje se natrag Komisiji, zajedno sa zateznim kamatama.
5.   Ovaj se članak primjenjuje ne dovodeći u pitanje članak 32.” [neslužbeni prijevod]
2. Uredba br. 1083/2006
5.
Članak 105. stavci 1. i 2. Uredbe br. 1083/2006 predviđali su sljedeće:
„Prijelazne odredbe
1.   Ova Uredba ne utječe na nastavak ili izmjenu, uključujući potpuno ili djelomično ukidanje, pomoći koju sufinanciraju strukturni fondovi ili projekta koji sufinancira Kohezijski fond i koji odobrava Komisija na osnovi uredbi (EEZ) br. 2052/88, (EEZ) br. 4253/88, (EZ) br. 1164/94 i (EZ) br. 1260/1999 ili na osnovi drugog zakonodavstva koje se na dan 31. prosinca 2006. primjenjuje na predmetnu pomoć, te koje se posljedično i nakon toga primjenjuje na predmetnu pomoć ili predmetne projekte sve do njihova zaključenja.
2.   Pri donošenju odluke o operativnim programima, Komisija uzima u obzir pomoć koju sufinanciraju strukturni fondovi ili projekt koji sufinancira Kohezijski fond, a koje je Vijeće ili Komisija odobrila prije stupanja na snagu ove Uredbe i koji imaju financijske posljedice tijekom razdoblja obuhvaćenog navedenim operativnim programima.”
III. Činjenično stanje i postupak pred Komisijom
6.
Činjenično stanje i postupovni kontekst, opisani u točkama 1. do 15. pobijane presude, mogu se sažeti na sljedeći način.
7.
Helenska Republika je 31. ožujka 2011., u skladu s člankom 38. stavkom 1. točkom (f) i člankom 37. Uredbe br. 1260/1999, Komisiji dostavila izjavu o zaključenju operativnog programa u okviru EFSJP‑a koji se primjenjivao za razdoblje od 2000. do 2006. (u daljnjem tekstu: Operativni program 2000. – 2006.), zajedno sa završnim izvješćem. Nakon što je Helenskoj Republici 2. kolovoza 2011. podnijela zahtjev za informacije, na koji je potonja odgovorila 5. kolovoza 2011., Komisija je 24. svibnja 2012. obavijestila Helensku Republiku da je izvješće prihvaćeno.
8.
Komisija je 3. siječnja 2013. upitala grčka tijela prihvaćaju li financijski ispravak od 94465089,65 eura u odnosu na iznose plaćene na temelju Operativnog programa 2000. – 2006. Ako se dogovor ne bi postigao u roku od dva mjeseca, navela je da bi se mogao odrediti financijski ispravak u iznosu do 211582686,65 eura.
9.
Grčka tijela su dopisom od 5. ožujka 2013. osporila te iznose, navevši da su sama već izvršila dostatne ispravke.
10.
Komisija je 17. srpnja 2013. revidirala svoje ranije izračune te je upitala grčka tijela prihvaćaju li financijski ispravak od 30472624,09 eura. Ako se dogovor ne bi postigao u roku od dva mjeseca, navela je da bi se mogao odrediti financijski ispravak u iznosu do 116487848,75 eura.
11.
Grčka su tijela, dopisom od 19. rujna 2013., ponovno osporila te iznose, opet istaknuvši da su sama već izvršila dostatne ispravke.
12.
Komisija je 13. rujna 2013. zatražila dodatne informacije od grčkih tijela, koje je primila 13. siječnja i 14. veljače 2014. Grčka tijela su 5. ožujka 2014. pozvana da sudjeluju u saslušanju održanom 27. svibnja 2014. Grčka tijela su 20. lipnja 2014. dostavila dodatne informacije, o kojima se govorilo na saslušanju. Komisija je 11. srpnja 2014. ponovno zatražila dodatne informacije, a grčka tijela su ih dostavila 26. rujna 2014.
13.
Komisija je 13. veljače 2015. obavijestila grčka tijela o svojoj namjeri provedbe financijskog ispravka od 72105592,41 eura. Komisija je 25. ožujka 2015. donijela pobijanu odluku.
IV. Pobijana presuda i postupak pred Sudom
14.
Helenska Republika podnijela je protiv pobijane odluke tužbu za poništenje Općem sudu (predmet T‑327/15). Opći je sud tu tužbu za poništenje odbio presudom od 19. rujna 2017.
15.
Helenska Republika podnijela je 28. studenoga 2017. žalbu protiv te presude. Komisija je 15. prosinca 2017. uložila odgovor na žalbu. Replika i odgovor na repliku podneseni su 26. veljače odnosno 5. ožujka 2018.
16.
Helenska Republika svoje argumente u žalbi iznosi u okviru pet žalbenih razloga.
17.
Prvi žalbeni razlog temelji se na pogrešnom tumačenju i primjeni prijelaznih odredbi uredbi br. 1083/2006 i br. 1303/2013 u vezi s odredbama Uredbe br. 1290/2005 te, podredno, na pogrešci koja se tiče prava u odnosu na primjenu odredbi Uredbe br. 1260/1999 nakon 1. siječnja 2007., kao i na nepostojanju obrazloženja.
18.
Drugi žalbeni razlog temelji se na pogrešnom tumačenju i primjeni članka 39. Uredbe br. 1260/1999 te na proturječnom i nedostatnom obrazloženju.
19.
Treći žalbeni razlog temelji se na pogrešnom tumačenju i primjeni članaka 144. i 145. Uredbe br. 1303/2013 i na neprimjeni jamstva od 24 mjeseca iz članka 52. stavka 4. točke (c) Uredbe br. 1306/2013.
20.
Četvrti žalbeni razlog temelji se na Komisijinu navodnom zanemarivanju načelâ pravne sigurnosti i legitimnih očekivanja.
21.
Peti žalbeni razlog temelji se na nedostatnom obrazloženju u odnosu na tužbene razloge za poništenje utemeljene na navodnoj povredi načela proporcionalnosti.
V. Ocjena
22.
Smatram da prvi i treći žalbeni razlog treba prihvatiti i ukinuti presudu Općeg suda. Razmotrit ću oba ta razloga, a radi cjelovitosti ispitat ću i drugi, četvrti i peti žalbeni razlog (odjeljak A). Ako Sud u pogledu prvog ili trećeg žalbenog razloga dođe do istog zaključka, i pobijanu odluka treba poništiti (odjeljak B).
A.
Žalbeni razlozi
1. Prvi žalbeni razlog: nepostojanje pravne osnove za ukidanje financiranja iz EFSJP‑a
23.
Helenska Republika svojim prvim žalbenim razlogom navodi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava prihvativši Komisijino isticanje članka 39. Uredbe br. 1260/1999 kao pravne osnove pobijane odluke. Također navodi da su u pobijanoj presudi pogrešno protumačene prijelazne odredbe uredbi br. 1083/2006 i br. 1303/2013 i da obrazloženje te presude nije dostatno.
24.
Helenska Republika tvrdi da je Uredba br. 1260/1999 bila stavljena izvan snage u vrijeme donošenja pobijane odluke. Članak 105. stavak 1. Uredbe br. 1083/2006, koji je predviđao nastavak primjene Uredbe br. 1260/1999, nije se primjenjivao na relevantne fondove (to jest na Komponentu za smjernice EFSJP‑a).
25.
Argument Helenske Republike smatram osnovanim. Zbog toga treba ukinuti pobijanu presudu.
26.
Komisija ne osporava da je Uredba br. 1260/1999 u vrijeme donošenja pobijane odluke bila stavljena izvan snage člankom 107. Uredbe br. 1083/2006. U skladu s prvim stavkom te odredbe, „[n]e dovodeći u pitanje odredbe utvrđene u članku 105. stavku 1. ove Uredbe, Uredba (EZ) br. 1260/1999 ovime se stavlja izvan snage od 1. siječnja 2007.”.
27.
Dakle, upotreba članka 39. Uredbe br. 1260/1999 kao pravne osnove ovisila je o članku 105. stavku 1. Uredbe br. 1083/2006, kojim je nastavljena primjena Uredbe br. 1260/1999. I sama Uredba br. 1083/2006 stavljena je izvan snage s učinkom od 1. siječnja 2014. Upotreba članka 39. Uredbe br. 1260/1999 kao pravne osnove od tog je datuma stoga ovisila o članku 152. stavku 1. Uredbe br. 1303/2013, na temelju kojeg se Uredba br. 1083/2006 nastavila primjenjivati na „pomoć koju je Komisija odobrila na temelju Uredbe [br. 1083/2006] ili bilo kojeg drugog zakona koji se primjenjuje na tu pomoć na dan 31. prosinca 2013.”.
28.
Pozivajući se na te odredbe, Komisija zagovara „nizanje” prijelaznih odredbi. Članak 39. Uredbe br. 1260/1999 stavljen je izvan snage. Međutim, on se na temelju Uredbe br. 1083/2006 nastavio do 2013. primjenjivati na operativne programe iz razdoblja od 2000. do 2006. Uredba br. 1083/2006 stavljena je izvan snage 2013., ali se na temelju Uredbe br. 1303/2013 nastavila primjenjivati na ranije programe.
29.
U praktičnom smislu, takvo „nizanje” primjenjivih pravila zapravo bi značilo da bi primjenjivo pravo trebalo sastaviti iz raznih dijelova zakonodavstva koje je stavljeno izvan snage. Osim toga, Komisijina teorija (naizgled) beskonačnog nastavljanja primjene starih pravila čini se, kako će biti vidljivo iz daljnjih argumenata iznesenih u okviru ove žalbe, prilično selektivnom po svojoj naravi: neke se odredbe doista nižu, a neke ne.
30.
Nemam samo ozbiljne dvojbe u pogledu praktične održivosti takva pristupa, nego i, prije svega, osnovnije dvojbe u vezi s vladavinom prava.
31.
Međutim, za potrebe prvog žalbenog razloga, ovaj je predmet mnogo jednostavniji: čak i ako bi takvo neograničeno nizanje pravnih pravila načelno prihvatili, a nećemo, očito je da je ono u ovom predmetu isključeno ratione materiae. Kako je istaknula Helenska Republika, članak 105. stavak 1. Uredbe br. 1083/2006 izričito predviđa nastavak primjene Uredbe br. 1260/1999 samo na„pomoć koju sufinanciraju strukturni fondovi ili projekt koji sufinancira Kohezijski fond […]”.
32.
EFSJP (Komponenta za smjernice) ne spada u okvir strukturnih fondova ili Kohezijskog fonda. Osobito, „strukturni fondovi” su u članku 1. Uredbe br. 1083/2006 izričito definirani kao EFRR i ESF.
33.
Unatoč toj izričitoj definiciji „strukturnih fondova” u Uredbi br. 1083/2006, Opći je sud zaključio da se primjena njezina članka 105. stavka 1. može proširiti na operativne programe koje je sufinancirao EFSJP (Komponenta za smjernice) u razdoblju od 2000. do 2006. Međutim, Opći sud nije pružio nikakvo obrazloženje za takav zaključak ili je u najboljem slučaju pružio očito nedostatno obrazloženje.
34.
Čini se da je Opći sud, u točki 24. pobijane presude, argumente Helenske Republike o tom pitanju odbacio jednostavno izloživši tekst članka 105. stavka 1. Uredbe br. 1083/2006, a da zapravo nije pružio nikakvo obrazloženje.
35.
Opći sud u točkama 25. i 26. pobijane presude upućuje na članak 105. stavak 2. Uredbe br. 1083/2006, čija je svrha uvođenje prijelaznog uređenja za strukturne fondove ili Kohezijski fond. Opći sud u tom pogledu upućuje na presudu od 21. rujna 2016., Komisija/Španjolska (C‑140/15 P, EU:C:2016:708).
36.
Prema mojem mišljenju, obrazloženje u pogledu članka 105. stavka 2. u točkama 25. i 26. pobijane presude – koje je i sama Komisija u svojem odgovoru na žalbu opisala kao sporedno i „obiter” – ni na koji način ne može dovesti u pitanje definiciju strukturnih fondova iz članka 1. Uredbe br. 1083/2006 i posljedično izričito definirano područje primjene njezina članka 105. stavka 1. I članak 105. stavak 2. upućuje na „strukturne fondove” i „Kohezijski fond”, a pritom tim pojmovima ne pripisuje nikakvo posebno značenje različito od definicije iz članka 1. Uredbe br. 1083/2006. Što se tiče presude od 21. rujna 2016., Komisija/Španjolska (C‑140/15 P, EU:C:2016:708), ona se odnosila na Kohezijski fond, koji je jasno spadao u područje primjene prijelaznih odredbi.
37.
Općenitije, preoblikovanje izričite definicije u uredbi na temelju kontekstualnih, sistemskih ili teleoloških argumenata (ako je to uopće moguće bez povrede raspodjele ovlasti) od Općeg suda bi neizbježno zahtijevalo mnogo podrobnije obrazloženje. Takvo obrazloženje ne postoji u pobijanoj presudi.
38.
Stoga predlažem da se prvi žalbeni razlog prihvati i pobijana presuda ukine.
2. Drugi žalbeni razlog: nepostojanje pravne osnove za ispravke izvršene nakon zaključenja operativnog programa
39.
Prema navodu Helenske Republike, čak i da se članak 39. Uredbe br. 1260/1999 načelno mogao upotrijebiti kao pravna osnova za ukidanje financiranja iz EFSJP‑a (Komponenta za smjernice) nakon 2006., ta se odredba u predmetnom slučaju nije mogla koristiti nakon toga, jer je operativni program već bio zaključen u vrijeme donošenja pobijane odluke. Financijski ispravci na temelju članka 39. mogli su se izvršiti samo u odnosu na međuplaćanja.
40.
Helenska Republika svojim drugim žalbenim razlogom tvrdi da je obrazloženje Općeg suda kojim su ti argumenti odbijeni proturječno, nedostatno te da sadržava pogreške koje se tiču prava. Osobito, argumenti Helenske Republike su u točki 52. pobijane presude odbijeni navodom da financijski ispravci moraju biti mogući nakon završetka razdoblja na koje se program odnosi. Međutim, Helenska Republika tvrdila je da oni jesu mogući nakon toga, ali samo dok je program još na snazi. Što se tiče međuplaćanja, Helenska Republika smatra da su točke 49. i 50. pobijane presude međusobno proturječne. Iznosi niz argumenata kojima nastoji pokazati zašto je tumačenje članka 39. Uredbe br. 1260/1999 koje je Opći sud pružio pogrešno.
41.
Prema mojem mišljenju, drugi žalbeni razlog je neosnovan.
42.
Opći sud pravilno naglašava, u točki 50. pobijane presude, da članak 39. stavak 3. točka (b) Uredbe br. 1260/1999 daje Komisiji relativno široku ovlast, koja nije izričito ograničena na međuplaćanja, da „izvrši potrebne financijske ispravke potpunim ili djelomičnim ukidanjem doprinosa iz fondova dotičnoj pomoći”. Suprotno tvrdnjama Helenske Republike, ne vidim nikakvo proturječje između tog navoda i točke 49. pobijane presude. U potonjoj se jednostavno uvažava spominjanje međuplaćanja u članku 39. stavcima 2. i 3., pri čemu se, međutim, ne navodi da su ovlasti Komisije u pogledu „potpunog ili djelomičnog ukidanja doprinosa iz fondova” njihovim spominjanjem definitivno ograničene.
43.
Osim toga, iako sistemski argumenti koje je Helenska Republika iznijela u prilog svojem tumačenju doista mogu upućivati na to da je predmetno zakonodavstvo loše i zbunjujuće sročeno, smatram da oni ne opravdavaju ograničavanje područja primjene članka 39. Uredbe br. 1260/1999 na financijske ispravke međuplaćanja. Nasuprot tomu, teleološko tumačenje članka 39. kao mehanizma za provedbu financijskih ispravaka i posljedičnog izbjegavanja nezakonitih plaćanja zapravo ide u prilog Komisijinu stajalištu. Zašto bi se takav mehanizam primjenjivao samo na međuplaćanja, a ne i na konačna plaćanja? Osim toga, kako Komisija ističe na široj sistemskoj razini, doista bi bilo čudno ako bi država članica mogla podnošenjem zahtjeva za konačnu isplatu jednostrano ukinuti Komisijinu ovlast provođenja financijskih ispravaka (
8
).
44.
Opći je sud u točki 53. pobijane presude utvrdio da bi pristup koji Helenska Republika zagovara onemogućio primjenu financijskih ispravaka kada bi se nepravilnosti pojavile u fazi zaključenja pomoći. Što se tiče argumenata koje je Helenska Republika istaknula u pogledu te točke, slažem se da ju je Opći sud mogao jasnije sročiti. Prihvaćanje argumentacije Helenske Republike ne bi ispravke učinilo tehnički „nemogućima”. Međutim, Komisijine ovlasti bile bi znatno ograničene. Prema mojem mišljenju, navod Suda u točki 53. ionako je bio samo podupirući argument.
45.
S obzirom na navedeno, smatram da drugi žalbeni razlog Helenske Republike treba odbiti kao neosnovan.
3. Treći žalbeni razlog: donošenje pobijane odluke izvan primjenjivih rokova
46.
U skladu s pobijanom presudom, rokovi u kontekstu postupka financijskog ispravljanja postupovna su pravila koja se neposredno primjenjuju. Posljedično, prilikom primjene postupka financijskog ispravljanja na temelju Uredbe br. 1260/1999, a posebno njezina članka 39., primjenjuju se materijalna pravila iz te odredbe, ali se postupovni rokovi moraju preuzeti iz uredbi „sljednica” (to jest, iz članka 100. stavka 5. Uredbe br. 1083/2006 za razdoblje od 1. siječnja 2007. do 31. prosinca 2013. i članka 145. stavka 6. Uredbe br. 1303/2013 za razdoblje od 1. siječnja 2014.). U predmetnom se slučaju stoga treba primjenjivati relevantni rok iz članka 145. stavka 6. Uredbe br. 1303/2013 (
9
).
47.
Helenska Republika trećim žalbenim razlogom u biti tvrdi da je Opći sud pogrešno protumačio članke 144. i 145. Uredbe br. 1303/2013 te da je trebao primijeniti rok od 24 mjeseca iz članka 52. stavka 4. točke (c) Uredbe br. 1306/2013. Da je pravilno protumačio i primijenio te odredbe, utvrdio bi da je Komisija djelovala izvan opsega svoje nadležnosti ratione temporis. Helenska Republika navodi da je Opći sud u tom pogledu počinio pogrešku koja se tiče prava i da nije pružio obrazloženje. Helenska Republika ujedno upućuje na Komisijino nepridržavanje primjenjivih rokova, koje je istaknula kao drugi dio drugog tužbenog razloga u svojoj izvornoj tužbi za poništenje. Međutim, u žalbi o tom pitanju ne iznosi nikakve dodatne argumente.
48.
Komisija smatra da treći žalbeni razlog nije dopušten, jer su argumenti na kojima se temelji prvi put izneseni u žalbi. Osim toga, tvrdi da Sud odnosno pitanje nije obvezan razmotriti po službenoj dužnosti, s obzirom na to da rok iz članka 52. stavka 4. točke (c) Uredbe br. 1306/2013 ograničava materijalno područje primjene financijskog ispravka te se ne tiče nadležnosti ratione temporis. Ako Sud ipak bude razmatrao treći žalbeni razlog, Komisija ga smatra neosnovanim. U skladu s prijelaznim odredbama iz članka 105. stavka 1. Uredbe br. 1083/2006 i članka 152. Uredbe br. 1303/2013, na financijske ispravke u okviru EFSJP‑a (Komponenta za smjernice) za razdoblje od 2000. do 2006. i dalje se primjenjuju se pravila o strukturnim fondovima (materijalna pravila iz Uredbe br. 1260/1999 i postupovna pravila iz Uredbe br. 1303/2013), a ne pravila o zajedničkoj poljoprivrednoj politici (Uredba br. 1290/2005).
49.
Smatram da je Komisijin prigovor nedopuštenosti u pogledu trećeg žalbenog razloga očito neosnovan. Kako je vidljivo iz točke 57. pobijane presude, Helenska Republika jasno je istaknula pred Općim sudom argument o nepridržavanju roka od 24 mjeseca iz članka 52. stavka 4. točke (c) Uredbe br. 1306/2013.
50.
Što se merituma tiče, ako se Sud složi s time da je prvi žalbeni razlog osnovan, prijelazne odredbe iz članka 105. stavka 1. Uredbe br. 1083/2006 i članka 152. Uredbe br. 1303/2013 uopće nisu primjenjive te se treći žalbeni razlog neće trebati dalje razmatrati.
51.
Međutim, ako Sud odbije prvi žalbeni razlog te, protivno izričitom tekstu članka 105. stavka 1. Uredbe br. 1083/2006, utvrdi da se ta odredba primjenjuje na financiranje iz EFSJP‑a (Komponenta za smjernice), tada će se pitanje primjenjivih rokova i nadležnosti ratione temporis istaknuto u trećem žalbenom razlogu morati razmotriti.
52.
U skladu s pobijanom presudom, materijalna pravila o financijskom ispravku iz Uredbe br. 1260/1999 nastavljaju se primjenjivati na predmetno financiranje. Međutim, relevantni postupovni rokovi prvo su zamijenjeni onima iz članka 100. stavka 5. Uredbe br. 1083/2006, a potom onima iz članka 145. stavka 6. Uredbe br. 1303/2013.
53.
Postoji sudska praksa koja podupire ideju zamjene rokova u tekućim programima s nastavkom primjene materijalnih pravila iz ranijeg zakonodavstva (
10
). Međutim, smatram da se ona u predmetnom slučaju ne primjenjuje na način koji Komisija zagovara.
54.
U tom pogledu ističem da je sudska praksa na koju se Komisija u tom kontekstu poziva u prilog svojem argumentu barem započela s predmetima u kojima je Sud morao odlučiti između apsolutno nikakvih postupovnih rokova i neke vrste razumnog roka. Budući da je Sud izabrao drugu mogućnost, sasvim je prirodno odlučio te razumne rokove uvesti ili ekstrapolirati iz kasnijeg relevantnog zakonodavstva. Isto će vrijediti u slučajevima u kojima se u kasnijem zakonodavstvu odrede novi ili drukčiji rokovi te se primijene na tekuće, nedovršene programe iz ranijeg razdoblja. Logično, u takvim će se slučajevima primjenjivati novi rokovi ako se novi postupak predviđen novim zakonodavstvom pokrene na temelju tog novog zakonodavstva.
55.
To se poprilično razlikuje od situacije poput one u ovom predmetu gdje, nakon što se postupak pokrene, izvorni primjenjivi rok podliježe nizajućem zamjenjivanju rokova tijekom trajanja postupka. Takav postupak, koji je suprotnost pravnoj sigurnosti, ujedno znači da bi Komisija imala pozitivan poticaj godinama odugovlačiti postupke, vodeći se pretpostavkom (koja nije neosnovana) da bi sljedeći postupovni vremenski okvir mogao biti čak i dulji.
56.
Doista, u predmetnom slučaju, Komisija je završno izvješće Grčke prihvatila više od 18 mjeseci prije nego što je Uredba br. 1083/2006 stavljena izvan snage. Da su se primjenjivali rokovi bilo iz te uredbe (
11
) ili iz Uredbe br. 1260/1999 (
12
), Komisiji bi u predmetnom slučaju isteklo vrijeme za donošenje odluke (
13
).
57.
Osim toga, čak i ako bi se nizajuće zamjenjivanje postupovnih rokova predloženo u ovom predmetu smatralo prihvatljivim, slažem se s Helenskom Republikom da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava u smislu načina na koji je te rokove primijenio u ovom predmetu. Posljedično, treći žalbeni razlog treba prihvatiti.
58.
Kao prvo, ponovno podsjećam da Europski poljoprivredni fond za ruralni razvoj (u daljnjem tekstu: EPFRR), koji je zamijenio EFSJP (Komponenta za smjernice), ne spada u područje primjene Uredbe br. 1083/2006 u skladu s njezinim člankom 1. Točno je da članak 105. stavak 1. te uredbe predviđa nastavak primjene Uredbe br. 1260/1999 na programe koji su se iz EFSJP‑a (Komponenta za smjernice) financirali prije 2007. (
14
). Međutim, smatram da se to ne može tumačiti na način da se dijelovi same Uredbe br. 1083/2006 (u predmetnom slučaju: članak 100.) trebaju primjenjivati na programe koji se financiraju iz EFSJP‑a (Komponenta za smjernice). U tom pogledu ističem da se niti jedna od presuda Suda koje su Komisija i Opći sud istaknuli, a u kojima je prihvaćeno nizajuće zamjenjivanje postupovnih rokova, ne tiče financiranja iz EFSJP‑a (Komponenta za smjernice). Te se presude odnose na Kohezijski fond (
15
) i EFRR (
16
), na koje se očito primjenjuje Uredba br. 1083/2006.
59.
Kao drugo, nakon što je bio potpuno izvan područja primjene Uredbe br. 1083/2006, točno je da je EPFRR donekle ponovno uključen kasnijim pravnim režimom, to jest Uredbom br. 1303/2013. Potonja tako sadržava pravila o financijskim ispravcima u okviru EPFRR‑a. Međutim, ta se pravila prije svega nalaze u dijelu drugom Uredbe br. 1303/2013, a ne u dijelu četvrtom, u koji spadaju članci 144. i 145.
60.
U skladu s člankom 1. stavkom 3. Uredbe br. 1303/2013, „[u] dijelu četvrtom utvrđuju se opća pravila koja se primjenjuju na fondove [definirane kao strukturni fondovi i Kohezijski fond, što znači da ne uključuju EPFRR] i EFPR [Europski fond za pomorstvo i ribarstvo] u vezi s upravljanjem i nadzorom, financijskim upravljanjem, računima i financijskim korekcijama”.
61.
Nasuprot tomu, u stavku 1. iste odredbe navodi se da su „[z]ajednička pravila koja se primjenjuju na [europske strukturne i investicijske fondove, za koje je određeno da uključuju EPFRR] navedena […] u dijelu drugom” a u stavku 4. da se uredba primjenjuje „ne dovodeći u pitanje odredbe utvrđene Uredbom [br. 1306/2013]”. U članku 85. stavku 4., koji se nalazi u dijelu drugom Uredbe br. 1303/2013, a naslovljen je „Financijske korekcije Komisije”, predviđa da se „[k]riteriji i postupci primjene financijskih korekcija utvrđuju […] u pravilima za pojedine fondove”.
62.
Stoga nije jasno na koji je način članak 145. Uredbe br. 1303/2013 relevantan za fondove poput EPFRR‑a koji po definiciji nisu obuhvaćeni dijelom četvrtim te uredbe.
63.
Nasuprot tomu, slažem se s Helenskom Republikom da Uredba br. 1306/2013 doista sadržava pravila za pojedine fondove u kojima su utvrđeni „kriteriji i postupci primjene financijskih korekcija” u smislu članka 85. stavka 4. Uredbe br. 1303/2013. U tom pogledu ističem da su „pravila za pojedine fondove” u članku 2. točki 4. Uredbe br. 1303/2013 definirana kao „odredbe utvrđene u […] uredb[i] o jednom ili više [europskih strukturnih i investicijskih] fondova koji se spominju ili navode u četvrtom stavku članka 1.”. Uredba br. 1306/2013 jedna je od uredbi navedenih u četvrtom stavku članka 1. Uredbe br. 1303/2013. Odredbe Uredbe br. 1306/2013, koja uređuje EPFRR, stoga se smatraju pravilima za pojedine fondove.
64.
Osobito, u skladu s člankom 52. stavkom 4. točkom (c) Uredbe br. 1306/2013, „[f]inanciranje se ne može odbiti za […] rashode za mjere predviđene u programima […] za koje se plaćanje […] izvršava više od 24 mjeseca prije nego što Komisija […] obavijesti državu članicu […]”.
65.
Ukratko, ako prijelazne odredbe Uredbe br. 1303/2013 treba tumačiti na način da postupovna pravila iz te uredbe treba primijeniti na postupke u vezi s financiranjem iz EFSJP‑a (Komponenta za smjernice) za razdoblje od 2000. do 2006., smatram da, u najmanju ruku, treba izabrati najrelevantnije postupovne rokove. Prema mojem mišljenju, očito je da bi to bili rokovi primjenjivi na EPFRR, jer je taj fond sljednik EFSJP‑a (Komponenta za smjernice), a osobito na članak 85. Uredbe br. 1303/2013, koji pak upućuje na pravila za pojedine fondove.
66.
Budući da je članak 52. stavak 4. točka (c) Uredbe br. 1306/2013 takvo pravilo za pojedine fondove te da je Opći sud tu odredbu proglasio irelevantnom, predlažem da Sud prihvati treći žalbeni razlog i pobijanu presudu ukine zbog očite pogreške koja se tiče prava i/ili nepostojanja obrazloženja u tom pogledu.
4. Četvrti žalbeni razlog: (zanemarivanje) pravne sigurnosti i legitimnih očekivanja
67.
Helenska Republika svojim četvrtim žalbenim razlogom tvrdi da je Opći sud pogrešno protumačio i primijenio načela pravne sigurnosti i legitimnih očekivanja, osobito s obzirom na činjenicu da je Komisija prihvatila završno izvješće i na kašnjenja u daljnjem postupku.
68.
Vremensku dimenziju postupka sam već razmatrao u okviru analize trećeg žalbenog razloga, zaključivši da je Opći sud pogrešno primijenio relevantne rokove. Također sam zaključio da prvi žalbeni razlog treba prihvatiti. Ako Sud prihvati te zaključke (ili bilo koji od njih), četvrti žalbeni razlog nema potrebe dalje razmatrati. Uostalom, četvrtim žalbenim razlogom, kako je sročen, otvara se načelno pitanje o pravnoj sigurnosti i legitimnim očekivanjima, pri čemu se u biti pretpostavlja da nikakvi posebni rokovi zapravo nisu bili primjenjivi. Međutim, ako Sud u pogledu prvog ili trećeg žalbenog razloga dođe do drukčijeg zaključka i time neizravno prihvati stajalište da nikakvi posebni rokovi nisu bili primjenjivi, šira pitanja legitimnih očekivanja i pravne sigurnosti doista će se morati razmotriti.
69.
Kako je Opći sud istaknuo u točki 107. pobijane presude, postupak zaključenja i konačne isplate (
17
) osobito zahtijeva od države članice davanje izjave o zaključenju (u kojoj, među ostalim, sažima zaključke provedenih provjera) (
18
) i podnošenje završnog izvješća (
19
). Dok za prihvaćanje potonjeg Komisija ima rok od pet mjeseci, za Komisijino formalno prihvaćanje izjave o zaključenju ne postoji postupak ili rok. Kako je navedeno u točki 110. pobijane presude, Komisija provodi potrebne provjere sadržaja izjave te, ako ima dvojbe, može pokrenuti postupak financijskog ispravljanja. Međutim, iako određene faze postupka financijskog ispravljanja podliježu izričitim rokovima, niti jedna od kasnijih uredbi spomenutih u ovom predmetu (
20
) ne sadržava bilo kakav konkretan rok u kojem Komisija mora pokrenuti taj postupak.
70.
S obzirom na navedeno, ne vidim nikakvu pogrešku u zaključku Općeg Suda o nepostojanju povrede načela legitimnih očekivanja. Činjenica da je Komisija prihvatila izvješće ne može se protumačiti na način da je prihvatila njezin sadržaj i da je dala jamstvo u tom pogledu, što bi kod Helenske Republike stvorilo legitimna očekivanja. Iako je točno da završno izvješće mora sadržavati informacije o praćenju i financijskim ispravcima, taj dokument, kako Komisija ističe, ima puno drukčiju narav od izjave o zaključenju. Ni samô trajanje postupka ne može se tumačiti kao konkretna jamstva koja stvaraju legitimna očekivanja (
21
).
71.
Što se tiče načela pravne sigurnosti, smatram da je nepostojanje roka u kojem Komisija mora pokrenuti postupak financijskog ispravljanja jedno od temeljnih pitanja u ovom predmetu. To pitanje, obično i u načelu, mora riješiti zakonodavac, a ne Sud.
72.
Međutim, jednako tako je točno da načelo pravne sigurnosti i njegova izvedenica, „načelo razumnog roka”, čak i u nedostatku formalnog roka, sprječavaju Komisiju, kao i svaku drugu instituciju Unije, da nerazumno dugo odgađaju djelovanje (
22
). Helenska Republika ujedno ističe u tom pogledu osobitu važnost pravodobnih odluka kada su u pitanju znatni iznosi. Doista je točno da je Sud važnost pravne sigurnosti naglasio posebno u odnosu na slučajeve u kojima odluke imaju znatne financijske posljedice (
23
). Osim toga, u sudskoj praksi Suda navodi se da je usporednost postupovnih vremenskih okvira odraz načela lojalne suradnje (
24
). Drugim riječima, doista je moguće smatrati da nametanje državama članicama strogih rokova koji se mjere u tjednima uz istodobno omogućavanje Komisiji roka za odgovor koji se mjeri u godinama ne doseže taj ideal.
73.
S obzirom na tu sudsku praksu, nipošto nije moguće smatrati da argument Helenske Republike utemeljen na pravnoj sigurnosti nije donekle uvjerljiv. Međutim, budući da sam zaključio da prvi i treći žalbeni razlog treba prihvatiti te da sam pitanje zanemarivanja konkretnih rokova već razmatrao u okviru analize trećeg žalbenog razloga i da pobijanu presudu po toj osnovi treba ukinuti, ovdje nije potrebno detaljnije razmatrati načelni argument utemeljen na istim dvojbama.
5. Peti žalbeni razlog: neproporcionalna narav financijskog ispravka
74.
Helenska Republika svojim petim žalbenim razlogom tvrdi da Opći sud nije dostatno obrazložio zašto je odbio argument o neproporcionalnoj naravi financijskog ispravka. Helenska Republika smatra da je Komisija provela dvostruki ispravak jer nije u potpunosti uzela u obzir ispravke koji su već provedeni na nacionalnoj razini.
75.
Smatram da taj žalbeni razlog treba odbaciti kao nedopušten.
76.
U točkama 119. do 122. pobijane presude jasno je navedeno da je Komisija doista provela potrebne prilagodbe kako bi osigurala da ne dođe do dvostrukih ispravaka. Pitanje je li bilo dvostrukog ispravka ili ne činjenične je naravi, a odgovor na njega ovisi o ocjeni dokaza za čiju je provedbu isključivo nadležan Opći sud. Sud u žalbenom postupku ne može preispitivati takvo pitanje, osim ako su činjenice ili dokazi iskrivljeni (
25
).
77.
U tom pogledu ističem da Helenska Republika nije navela da je Opći sud iskrivio činjenice. Peti žalbeni razlog stoga treba odbaciti kao nedopušten.
B.
Presuda o meritumu
78.
U skladu s prvim stavkom članka 61. Statuta Suda Europske unije, predlažem da Sud donese konačnu odluku, bez vraćanja predmeta na odlučivanje Općem sudu.
79.
Ako Sud prihvati prvi i treći žalbeni razlog kako predlažem (ili bilo koji od njih), to ne bi samo rezultiralo ukidanjem pobijane presude, nego bi se i pobijanu odluku neizbježno moralo poništiti. U takvim okolnostima ne bi bilo potrebno da Sud ponovno razmatra predmet.
80.
Zbog razloga navedenih u točkama 53. do 66. ovog mišljenja, smatram da Sud treba prihvatiti treći žalbeni razlog.
81.
Ako se Sud složi s time, logički će slijediti da je pobijana odluka donesena u suprotnosti s rokom od 24 mjeseca iz članka 52. stavka 4. točke (c) Uredbe br. 1306/2013 (što je i Helenska Republika navodila u drugom tužbenom razlogu tužbe za poništenje koju je podnijela Općem sudu). Naime, pobijana je odluka donesena 25. ožujka 2015., više od 24 mjeseca nakon što je Komisija, 3. siječnja 2013., obavijestila Helensku Republiku o predloženom financijskom ispravku.
82.
Zbog razloga navedenih u točkama 26. do 37. ovog mišljenja, smatram da Sud treba prihvatiti prvi žalbeni razlog zbog nedostatnog obrazloženja.
83.
Također smatram da Helenska Republika s pravom iznosi argument (koji odgovara prvom dijelu prvog tužbenog razloga istaknutog pred Općim sudom) da članak 105. stavak 1. Uredbe br. 1083/2006 (te posljedično članak 152. Uredbe br. 1303/2013) nije primjenjiv na financiranje iz EFSJP‑a (Komponenta za smjernice) za razdoblje od 2000. do 2006. Posljedično, pobijana odluka se nije mogla temeljiti na članku 39. Uredbe br. 1260/1999. Pobijana odluka stoga nije imala valjanu pravnu osnovu.
84.
Shodno tomu, i pobijanu odluku treba poništiti.
85.
Niti jedan od Komisijinih argumenata ne može promijeniti taj zaključak.
86.
Kao prvo, suprotno navodu Komisije, podsjećam da jasan tekst članka 105. stavka 1. Uredbe br. 1083/2006 ograničava primjenu te prijelazne odredbe na ukidanje pomoći sufinancirane iz strukturnih fondova ili projekta sufinanciranog iz Kohezijskog fonda. Ti fondovi, po izričitoj zakonodavnoj definiciji, ne uključuju EFSJP (Komponenta za smjernice). U skladu sa sudskom praksom Suda, kontekst odredbe, njezinu opću strukturu i svrhu propisa čiji je ona dio treba uzeti u obzir samo ako je njezin tekst dvosmislen (
26
). U ovom je predmetu značenje jasno. Pojam „strukturni fondovi” izričito je definiran u članku 1. Uredbe br. 1083/2006.
87.
Čak i ako bi postojala navodna dvosmislenost u tekstu, to ne znači da tekst jednostavno treba odbaciti ili zanemariti u korist isključivo kontekstualnog ili teleološkog tumačenja, koje je, osim toga, vrlo jednostrano. Nužno je pronaći ravnotežu. Osim toga, kada je tekst, kao ovdje, u najgorem slučaju, tek donekle dvosmislen, potrebno se na njega više osloniti. To osobito vrijedi s obzirom na narav teksta u ovom slučaju. Ne radi se o desetljećima staroj, šturo sročenoj i otvorenoj odredbi kojoj je nasušno potrebno tumačenje. Radi se o trećoj verziji prijelazne odredbe u području izrazito tehničke naravi koja se mijenja svakih nekoliko godina. U takvim okolnostima mora vrijediti čvrsta pretpostavka da riječi znače ono što izričito govore. Nije zadaća Suda da preoblikuje zakonodavstvo kako bi „ispravio” loš tekst ili da pretpostavlja da zakonodavac jednostavno nije adekvatno proučio problem.
88.
Za ostale argumente, pored onog u vezi s tekstom te odredbe, koje je Komisija istaknula u prilog tumačenju članka 105. stavka 1. Uredbe br. 1083/2006 na način da se primjenjuje na financiranje iz EFSJP‑a (Komponenta za smjernice) smatram da su veoma slabi.
89.
Kao drugo, Komisija u biti tvrdi da pojam „strukturnih fondova” iz članka 105. stavka 1. Uredbe br. 1083/2006 ne treba tumačiti s obzirom na definiciju strukturnih fondova iz te uredbe, nego s obzirom na njegovu definiciju iz Uredbe br. 1260/1999. Moram priznati da se to čini kao prilično nov pristup tumačenju zakonodavnih odredbi i dobar recept za stvaranje pomutnje, prema kojem bi jasne i izričite odredbe novog propisa zapravo trebalo zanemariti u prilog starijim odredbama koje su se novim propisom nastojale zamijeniti. Lex prior derogat legi posteriori.
90.
Kao treće, tu je i argument koji proizlazi iz negativne posljedice: Komisija smatra da bi nastala pravna praznina ako članak 105. stavak 1. Uredbe br. 1083/2006 ne bi bio primjenjiv na financiranje iz EFSJP‑a (Komponenta za smjernice) za razdoblje od 2000. do 2006. Postalo bi nemoguće izvršiti bilo kakve financijske ispravke u odnosu na financiranje iz EFSJP‑a za to razdoblje, jer uredbe kojima je Uredba br. 1260/1999 zamijenjena u pogledu zajedničke poljoprivredne politike nisu sadržavale apsolutno nikakve prijelazne odredbe. To bi bilo protivno dobrom financijskom upravljanju, koje zahtijeva da provedba financijskih ispravaka bude moguća u slučaju rashoda nastalih u suprotnosti s primjenjivim pravilima (
27
).
91.
Na čisto praktičnoj razini, pogrešno je navoditi da bi nepostojanje prijelaznih odredbi onemogućilo financijske ispravke za razdoblje od 2000. do 2006. Financijski ispravci u odnosu na EFSJP (Komponenta za smjernice) očito su bili mogući na temelju članka 39. Uredbe br. 1260/1999 do njegova stavljanja izvan snage. Osim toga, nakon što je ta odredba stavljena izvan snage 31. prosinca 2006., ne može se isključiti da je provedba financijskih ispravaka možda bila moguća po nekoj drugoj osnovi. Međutim, takve alternativne osnove nisu predložene. Umjesto toga, upotrijebljeno je vrlo upitno preoblikovanje zakonodavnih definicija, gotovo desetljeće nakon završetka operativnog razdoblja.
92.
Na načelnoj razini, možda je korisno odmaknuti se i sagledati širu sliku, a ne samo pojedinačne (doista prilično teške i zbunjujuće) odredbe koje su se u ovom predmetu detaljno razmatrale. Ako promotrimo strukturu cjelokupne Komisijine argumentacije, ne možemo a ne cijeniti interpretativnu kreativnost i intelektualnu lakoću s kojima Komisija kombinira i usklađuje, u začaravajućoj igri „zakonodavnih Lego kocaka”, odredbe iz različitih propisa izvan njihova materijalnog područja primjene kako bi ih retroaktivno prilagodila i tako opravdala ono što je zapravo učinila u danom slučaju.
93.
U tom pogledu, „nizanje unatrag” do prava primjenjivog u vremenu nastanka činjenica opće je pravilo (
28
). Međutim, čini se da to vrijedi samo za materijalna pravila, ne i za postupovna (
29
). Čak ni odlučivanje o tome što su „materijalna pravila”, a što „postupovna pravila” nipošto nije jednostavno (
30
), osobito zato što će vjerojatno rezultirati podjelom pojedinačnih odredbi. Međutim, čini se da čak i tada, ako uzmemo primjer rokova i pod pretpostavkom da oni doista jesu postupovne odredbe, što se osim toga navodi u ovom predmetu, postoje iznimke od iznimke: primjerice, rok koji bi zapravo ograničio ovlast Komisije, poput onog iz članka 52. stavka 4. točke (c) Uredbe br. 1306/2013, ne bi se trebao primjenjivati jer ograničava materijalno područje primjene financijskog ispravka te se ne tiče nadležnosti ratione temporis (
31
).
94.
Suočene s takvom „konstrukcijom” primjenjivih pravila, koja očito odstupa od svih jasnih zakonodavnih odredbi u tom pogledu, osobe koje uživaju u glazbenim komedijama neće biti jedine koje će vrlo vjerojatno onda izjaviti da, ako je sve to doista moguće, „sve je dopušteno” (možebitno dodajući pragmatično pitanje zašto uopće imati ikakva pisana pravila). Međutim, Sud je upravo u takvom pravnom području, to jest u području koje ima znatne financijske posljedice, opetovano inzistirao na tome da se pojedincu mora omogućiti upućenost u opseg njegovih obveza (
32
). Općenitije, također bi se moglo podsjetiti da je Sud odbio ad hoc stvaranje pravnih osnova i nadležnosti za osiguravanje povrata sredstava pod svaku cijenu u slučajevima kada ne postoje relevantne odredbe (da ne govorimo o slučajevima kada postoji jasan tekst u tom pogledu) (
33
).
95.
Svakako treba uvažiti da je upravljanje raznim Unijinim fondovima složeno pravno područje koje ne postaje jednostavnije. U trima verzijama uredbi opisanima u ovom mišljenju količina propisa je eksplodirala. Međutim, ta sve veća složenost ne znači da sudovi Unije trebaju pogodovati Komisiji u slučaju nejasno sročenih odredbi (
34
). To osobito vrijedi s obzirom na ulogu Komisije u sastavljanju predmetnih odredbi. Stoga, ne zanemarujući ulogu koju Europski parlament i Vijeće (te time i države članice) imaju u zakonodavnom postupku, načelno se ne čini nepoštenim tražiti od Komisije, kao primarnog zakonodavca i institucije koja je kasnije odgovorna za provedbu teksta, da snosi (negativne) posljedice (lošeg) sastavljanja odredbi za koje je sama bila zadužena.
96.
S obzirom na navedeno, smatram da se pobijana odluka nije mogla valjano temeljiti na članku 39. Uredbe br. 1260/1999 te je se stoga mora poništiti.
VI. Zaključak
97.
S obzirom na navedena razmatranja, predlažem da Sud:
–
ukine presudu Općeg suda Europske unije od 19. rujna 2017., Grčka/Komisija (T‑327/15, neobjavljena, EU:T:2017:631);
–
poništi Provedbenu odluku Komisije C(2015) 1936 final od 25. ožujka 2015. za primjenu financijskog ispravka na Komponentu za smjernice EFSJP‑a operativnog programa 2000GR061RO021 CCI (Grčka – Cilj 1. – Ruralna obnova);
–
naloži Komisiji snošenje vlastitih troškova i troškova koje je Helenska Republika imala u prvostupanjskom i žalbenom postupku u ovom predmetu.
(
1
)	Izvorni jezik: engleski
(
2
)	Uredba Vijeća (EZ) br. 1260/1999 od 21. lipnja 1999. o utvrđivanju općih odredaba o strukturnim fondovima (SL 1999., L 161, str. 1.)
(
3
)	Uredba Vijeća (EZ) br. 1083/2006 od 11. srpnja 2006. o utvrđivanju općih odredaba o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu i Kohezijskom fondu i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1260/1999 (SL 2006., L 210, str. 25.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 2., str. 120.)
(
4
)	Uredba Vijeća (EZ) br. 1290/2005 od 21. lipnja 2005. o financiranju zajedničke poljoprivredne politike (SL 2005., L 209, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 1., str. 44.)
(
5
)	Uredba br. 1083/2006 zamijenjena je Uredbom (EU) br. 1303/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju zajedničkih odredbi o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu, Kohezijskom fondu, Europskom poljoprivrednom fondu za ruralni razvoj i Europskom fondu za pomorstvo i ribarstvo i o utvrđivanju općih odredbi o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu, Kohezijskom fondu i Europskom fondu za pomorstvo i ribarstvo te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 1083/2006 (SL 2013., L 347, str. 320. i ispravak SL 2016., L 200, str. 140.). Uredba br. 1290/2005 zamijenjena je Uredbom (EU) br. 1306/2013 o financiranju, upravljanju i nadzoru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 352/78, (EZ) br. 165/94, (EZ) br. 2799/98, (EZ) br. 814/2000, (EZ) br. 1290/2005 i (EZ) br. 485/2008 (SL 2013., L 347, str. 549. i ispravci SL 2016., L 130, str. 6.; SL 2017., L 327, str. 83. i SL 2018., L 233, str. 3.).
(
6
)	Provedbena odluka Komisije C(2015) 1936 final od 25. ožujka 2015. za primjenu financijskog ispravka na Komponentu za smjernice EFSJP‑a operativnog programa 2000GR061RO021 CCI (Grčka – Cilj 1. – Ruralna obnova)
(
7
)	Presuda od 19. rujna 2017., Grčka/Komisija (T‑327/15, neobjavljena, EU:T:2017:631)
(
8
)	Takva posljedica doista je jedno od tumačenja argumenta Helenske Republike. Međutim, u predmetnom je slučaju uz taj zahtjev postojalo i završno izvješće koje je Komisija izričito prihvatila. Stoga je Komisijino spominjanje potpuno jednostranog ponašanja koje može ograničiti njezine ovlasti pomalo zavaravajuće. Ta se pitanja detaljnije razmatraju u nastavku u okviru analize četvrtog žalbenog razloga (vidjeti točke 67. do 73. u nastavku).
(
9
)	U skladu s tom odredbom, Komisija „unutar šest mjeseci od saslušanja ili primitka dodatnih podataka […] donosi odluku ako država članica nakon saslušanja pristane dostaviti dodatne podatke […]”.
(
10
)	Vidjeti presudu od 21. rujna 2016., Komisija/Španjolska (C‑140/15 P, EU:C:2016:708, t. 89. i navedenu sudsku praksu).
(
11
)	U skladu s člankom 100. stavkom 5. Uredbe br. 1083/2006, Komisija „donosi odluku o financijskom ispravku u roku od šest mjeseci od datuma saslušanja […]”.
(
12
)	U skladu sa zajedničkim tumačenjem članka 39. stavka 3. Uredbe br. 1260/1999 i članka 5. stavka 3. Uredbe Komisije (EZ) br. 448/2001 od 2. ožujka 2001. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1260/1999 u vezi s postupkom za izradu financijskih ispravaka pomoći koja je dodijeljena iz strukturnih fondova (SL 2001., L 64, str. 13.), pri čemu potonja odredba predviđa da „tromjesečni rok u kojem Komisija mora donijeti odluku u skladu s člankom 39. stavkom 3. [Uredbe br. 1260/1999] počinje teći od datuma saslušanja” [neslužbeni prijevod].
(
13
)	Pobijana odluka je donesena 25. ožujka 2015., deset mjeseci nakon saslušanja održanog 27. svibnja 2014.
(
14
)	Naravno, pod pretpostavkom da Sud odbije prvi žalbeni razlog (vidjeti točke 26. do 37. ovog mišljenja).
(
15
)	Presude od 4. rujna 2014., Španjolska/Komisija (C‑192/13 P, EU:C:2014:2156); od 4. rujna 2014, Španjolska/Komisija (C‑197/13 P, EU:C:2014:2157); od 22. listopada 2014., Španjolska/Komisija (C‑429/13 P, EU:C:2014:2310); i od 4. prosinca 2014., Španjolska/Komisija (C‑513/13 P, neobjavljena, EU:C:2014:2412)
(
16
)	Presude od 24. lipnja 2015., Njemačka/Komisija (C‑549/12 P i C‑54/13 P, EU:C:2015:412), i od 24. lipnja 2015., Španjolska/Komisija (C‑263/13 P, EU:C:2015:415)
(
17
)	Članak 32. stavak 4. Uredbe br. 1260/1999
(
18
)	Članak 38. stavak 1. točka (f) Uredbe br. 1260/1999
(
19
)	Članak 37. stavak 1. Uredbe br. 1260/1999
(
20
)	Uredbe br. 1260/1999, br. 1083/2006 i br. 1303/2013
(
21
)	Presuda od 7. travnja 2011., Grčka/Komisija (C‑321/09 P, neobjavljena, EU:C:2011:218, t. 46.)
(
22
)	Vidjeti presude od 13. studenoga 2014., Nencini/Parlament (C‑447/13 P, EU:C:2014:2372, t. 48.), i od 14. lipnja 2016., Marchiani/Parlament (C‑566/14 P, EU:C:2016:437, t. 96.).
(
23
)	Kao najnoviji primjer, vidjeti presudu od 6. rujna 2018., Češka Republika/Komisija (C‑4/17 P, EU:C:2018:678, t. 58.); također vidjeti mišljenje nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetu Češka Republika/Komisija (C‑4/17 P, EU:C:2018:237, t. 65. i navedenu sudsku praksu).
(
24
)	Presuda od 4. rujna 2014., Španjolska/Komisija (C‑192/13 P, EU:C:2014:2156, t. 86. i 87.)
(
25
)	Vidjeti, primjerice, presude od 28. lipnja 2005., Dansk Rørindustri i dr./Komisija (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P do C‑208/02 P i C‑213/02 P, EU:C:2005:408, t. 177.), i od 28. veljače 2018., mobile.de/EUIPO (C‑418/16 P, EU:C:2018:128, t. 65.).
(
26
)	Vidjeti, primjerice, presudu od 16. srpnja 2015., CHEZ Razpredelenie Blgarija (C‑83/14, EU:C:2015:480, t. 55. i navedenu sudsku praksu).
(
27
)	Komisija upućuje na točku 45. presude od 23. rujna 2004., Italija/Komisija (C‑297/02, neobjavljena, EU:C:2004:550).
(
28
)	Vidjeti točke 28. do 29. ovog mišljenja.
(
29
)	Vidjeti točku 46. ovog mišljenja.
(
30
)	Za ilustraciju, jesu li zastarni rokovi materijalna ili postupovna pravila? Veliko vijeće Suda to je pitanje razmatralo u prilično spornom području (osobito vidjeti presudu od 8. rujna 2015., Taricco i dr. (C‑105/14, EU:C:2015:555)) te je u konačnici zaključilo da ono što doista treba biti važno jesu temeljna načela predvidljivosti, preciznosti i zabrane retroaktivnosti primjenjivog (kaznenog) prava (presuda od 5. prosinca 2017., M. A. S. i M. B. (C‑42/17, EU:C:2017:936, točka 51. i slj.).
(
31
)	Vidjeti točku 48. ovog mišljenja.
(
32
)	Presuda od 6. rujna 2018., Češka Republika/Komisija (C‑4/17 P, EU:C:2018:678, t. 58.)
(
33
)	Vidjeti, primjerice, nedavne presude od 6. rujna 2018., Češka Republika/Komisija (C‑4/17 P, EU:C:2018:678, t. 52.), ili od 7. kolovoza 2018., Château du Grand Bois (C‑59/17, EU:C:2018:641, t. 30.).
(
34
)	Postoje i drugi elementi prijelaznih odredbi Uredbe br. 1083/2006 koji su možda pomalo iznenađujući, da ne kažemo zapanjujući, osobi koja prvi put ulazi u zakonodavstvo u tom pravnom području. Primjerice, članak 108. te uredbe predviđa da se „[o]dredbe utvrđene u član[ku 105.] […] primjenjuju […] samo na programe za razdoblje 2007. do 2013.”. Međutim, sam članak 105. odnosi se isključivo na programe iz razdoblja prije 2007.