MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ‑BORDONE
od 11. travnja 2024.(1)
Predmet C‑187/23 [Albausy](i)
E. V. G.-T.
uz sudjelovanje:
P. T.-a,
F. T.-a,
G. T.-a
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Amtsgericht Lörrach (Općinski sud u Lörrachu, Njemačka))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uredba (EU) br. 650/2012 – Izdavanje Europske potvrde o nasljeđivanju – Prigovor istaknut u postupku izdavanja”
1.        Cilj je Uredbe (EU) br. 650/2012(2) ukloniti prepreke slobodnom kretanju osoba koje žele ostvariti svoja prava u kontekstu nasljeđivanja koje ima prekogranične implikacije.
2.        S tim je ciljem Uredbom br. 650/2012 na unutarnjem tržištu uspostavljena Europska potvrda o nasljeđivanju(3) i njome se detaljno uređuje sustav izdavanja te potvrde i njezini učinci. Tom potvrdom nasljednici, legatari, izvršitelji oporuke ili upravitelji ostavinom mogu jednostavno dokazati svoj status, prava ili ovlasti u bilo kojoj državi članici.
3.        Ovaj zahtjev za prethodnu odluku proizlazi iz činjenice da je supruga umrlog, koja sebe smatra jedinom korisnicom oporučnog nasljedstva, zatražila od nadležnog nacionalnog tijela izdavanje Europske potvrde o nasljeđivanju. Pred tim istim tijelom i u istom postupku, sin i unuci umrlog osporavaju valjanost dostavljene oporuke. Raspravlja se kako to osporavanje utječe na izdavanje potvrde.
4.        Sud je već odgovorio na druga prethodna pitanja u pogledu te vrste potvrda(4), ali nijedno se nije odnosilo na ovdje iznesene dvojbe koje će trebati ispitati samo ako zahtjev za prethodnu odluku bude smatrao dopuštenim.
I.      Pravni okvir: pravo Unije
A.      Uredba br. 650/2012
5.        Članak 62. („Uspostava Europske potvrde o nasljeđivanju”) stavak 1. glasi:
„1.      Ova Uredba uspostavlja Europsku potvrdu o nasljeđivanju (dalje u tekstu: ‚Potvrda’) koja se izdaje za korištenje u drugoj državi članici i stvara učinke navedene u članku 69.”.
6.        U članku 63. („Svrha Potvrde”) određuje se:
„1.      Potvrdu mogu koristiti nasljednici, legatari koji imaju izravna prava u nasljedstvu i izvršitelji oporuka ili upravitelji ostavinom koji se u drugoj državi članici moraju pozvati na svoj status ili izvršavati svoja prava kao nasljednici ili legatari i/ili svoje ovlasti kao izvršitelji oporuka ili upravitelji ostavinom.
2.      Potvrda se može koristiti [osobito] za dokazivanje jedne ili više sljedećih stvari:
(a)      status i/ili prava svakog nasljednika ili, ovisno o slučaju, svakog legatara spomenutih u Potvrdi i njihove ostavinske dijelove;
(b)      pripadnost određene imovine koja čini dio ostavine nasljednicima ili, ovisno o slučaju, legatarima spomenutima u Potvrdi;
(c)      ovlasti osobe spomenute u Potvrdi za izvršavanje oporuke ili upravljanje ostavinom”.
7.        U skladu s člankom 64. („Nadležnost za izdavanje Potvrde”):
„Potvrda se izdaje u državi članici čiji sudovi imaju nadležnost po članku 4., članku 7., članku 10. ili članku 11. Tijelo izdavanja je:
(a)      sud kako je definiran u članku 3. stavku 2.; ili
(b)      drugo tijelo koje po nacionalnom pravu ima nadležnost baviti se nasljednim stvarima”.
8.        Članak 65. („Zahtjev za Potvrdu”) stavak 3. točka (l) glasi:
„Zahtjev mora sadržavati podatke navedene u nastavku, u mjeri u kojoj su ti podaci poznati podnositelju zahtjeva i nužni tijelu izdavanja za potvrđivanje elemenata za koje podnositelj zahtjeva želi potvrdu, i moraju joj biti priložene sve relevantne isprave u izvorniku ili preslikama koje ispunjavaju uvjete za utvrđivanje njezine autentičnosti, ne dovodeći u pitanje članak 66. stavak 2.:
[…]
(l)      izjavu o tome da prema saznanjima podnositelja zahtjeva nije u tijeku spor o elementima za koje se traži potvrda”.
9.        U članku 66. („Razmatranje zahtjeva”) navodi se:
„1.      Nakon primitka zahtjeva tijelo izdavanja provjerava podatke i izjave te isprave i druge dokaze koje je dostavio podnositelj zahtjeva. To tijelo provodi ispitivanje potrebno za tu provjeru po službenoj dužnosti ako je to predviđeno ili dopušteno njegovim pravom ili poziva podnositelja zahtjeva na pružanje bilo kakvih dodatnih podataka koje smatra potrebnima.
[…]
4.      Tijelo izdavanja poduzima sve potrebne korake u obavješćivanju korisnika o zahtjevu za Potvrdu. Ono saslušava, ako je to potrebno za utvrđivanje elemenata koji se trebaju potvrditi, bilo koju uključenu osobu i bilo kojeg izvršitelja ili upravitelja i vrši javne objave radi davanje prilike drugim mogućim korisnicima za pozivanje na svoja prava.
[…]”.
10.      U skladu s člankom 67. („Izdavanje Potvrde”):
„1.      Tijelo izdavanja izdaje Potvrdu bez odgode u skladu s postupkom utvrđenim u ovom poglavlju kada su elementi koji se trebaju potvrditi utvrđeni po pravu mjerodavnom za nasljeđivanje ili po bilo kojem drugom pravu mjerodavnom za određene elemente. Tijelo koristi obrazac uspostavljen u skladu sa savjetodavnim postupkom navedenim u članku 81. stavku 2.
Tijelo izdavanja ne izdaje Potvrdu posebno ako:
(a)      se elementi koji se trebaju potvrditi osporavaju; ili
(b)      Potvrda ne bi bila u skladu s odlukom koja obuhvaća iste elemente.
[…]”.
11.      U članku 69. („Učinci Potvrde”) ističe se:
„1.      Potvrda proizvodi svoje učinke u svim državama članicama a da nije potreban poseban postupak.
2.      Za Potvrdu se predmnijeva da točno dokazuje elemente koji su utvrđeni po pravu mjerodavnom za nasljeđivanje ili po bilo kojem drugom pravu mjerodavnom za određene elemente. Za osobu koja je u Potvrdi navedena kao nasljednik, legatar, izvršitelj oporuke ili upravitelj ostavinom predmnijeva se da ima status naveden u Potvrdi i/ili prava ili ovlasti navedene u Potvrdi, bez ikakvih uvjeta i/ili ograničenja vezanih za ta prava ili ovlasti, osim onih navedenih u Potvrdi.
3.      Za svaku osobu koja postupajući na temelju podataka potvrđenih u Potvrdi izvrši plaćanja ili prenese imovinu osobi navedenoj u Potvrdi kao ovlaštenoj za prihvat plaćanja ili imovine smatra se da je izvršila transakciju s osobom ovlaštenom za prihvat plaćanja ili imovine, osim ako zna da sadržaj Potvrde nije istinit ili nije svjesna takve neistinitosti zbog krajnje nepažnje.
4.      Ako osoba navedena u Potvrdi kao ovlaštena za raspolaganje imovinom za nasljeđivanje raspolaže tom imovinom u korist druge osobe, za tu drugu osobu se smatra, ako postupa na temelju podataka potvrđenih u Potvrdi, da je izvršila transakciju s osobom ovlaštenom za raspolaganje dotičnom imovinom, osim ako zna da sadržaj Potvrde nije istinit ili je nesvjesna te neistinitosti zbog krajnje nepažnje.
5.      Potvrda je valjana isprava za upisivanje imovine za nasljeđivanje u relevantnom upisniku države članice, ne dovodeći u pitanje članak 1. stavak 2. točke (k) i (l)”.
B.      Provedbena uredba br. 1329/2014(5)
12.      U članku 1. stavku 5. utvrđuje se:
„Za Europsku potvrdu o nasljeđivanju iz članka 67. stavka 1. Uredbe (EU) br. 650/2012 koristi se obrazac određen u Prilogu 5. kao Obrazac V.”.
13.      U posljednjem dijelu Obrasca V. iz Priloga 5. navodi se da tijelo potvrđuje „da u trenutku izdavanja Potvrde korisnici nisu osporili nijedan njezin element”.
II.    Činjenice, postupak i prethodna pitanja
14.      P. T., francuski državljanin s posljednjim domicilom u Njemačkoj, preminuo je 15. rujna 2021.
15.      E. V. G.-T., supruga P. T.-a, nakon njegove smrti, 23. studenoga 2021., zatražila je od Amtsgerichta Lörrach (Općinski sud u Lörrachu, Njemačka) Europsku potvrdu o nasljeđivanju, iz koje proizlazi da je jedina nasljednica(6).
16.      U tu je svrhu predočila oporuku sljedećeg sadržaja koju su vlastoručno potpisala oba bračna druga:
„Zajednička oporuka
Mi, bračni drugovi E. G.-T., rođena […] i P. T., rođen […]., oboje s domicilom na adresi […], izjavljujemo sljedeće:
1.      Nismo obvezani prethodnim oporučnim raspolaganjima i nismo izvršili oporučna raspolaganja. Opreza radi, opozivamo sva postojeća jednostrana ili zajednička raspolaganja.
2.      Međusobno se određujemo jedinim nasljednicima. To određivanje nasljednika uzajamno je i obvezujuće. Nadživjeli bračni drug nije ovom odredbom ograničen u pogledu ostalih elemenata. On može samostalno urediti svoje nasljeđivanje, čak i prije smrti bračnog druga koji prvi premine, ali isključivo ako ga nadživi.
3.      Oboje imamo domicil u Njemačkoj i odabiremo primjenu njemačkog nasljednog prava, koje u okviru izbora mjerodavnog prava određujemo, u mjeri u kojoj je to dopušteno, primjenjivim pravom. Ta odredba ima uzajaman učinak.
R., 23. srpnja 2020. E. G.-T. To je također moja volja. P. T.”
17.      Međutim, postojala je prethodna oporuka koju je ručno napisao i potpisao oporučitelj i u kojoj je utvrđeno:
„Ja, P. M. J. T., rođen […] u A, s domicilom u […] Španjolskoj, opozivam sva prethodna raspolaganja imovinom zbog smrti. Svoj ostavinski dio ostavljam svojim dvama unucima, sinovima P.-a, N. A. J. T.-u, rođenom […] i J. N. J. T.-u, rođenom […]. Udjeli u tom dijelu dijelit će se u jednakom omjeru. Određujem svojeg sina P.-a i isključivo njega za organiziranje mojeg pogrebnog obreda s gregorijanskom misom i pogrebom u […] Španjolskoj. A., 31. svibnja 2001. To je moja oporuka. P. T.”
18.      E. V. G.-T. smatra da je jedina nasljednica P. T.-a na temelju oporuke od 23. srpnja 2020. Suprotno tomu, P. T.-ov sin i unuci osporavaju valjanost te oporuke jer u vrijeme sastavljanja oporuke oporučitelj nije bio sposoban za oporučivanje i tvrde da potpis nije njegov.
19.      Kao što to navodi sud koji je uputio zahtjev, oporučitelj je još bio sposoban za oporučivanje(7) i na podnesenoj oporuci nalazi se njegov potpis(8).
20.      U tim okolnostima, Amtsgericht Lörrach (Općinski sud u Lörrachu) smatra da izdavanje potvrde ovisi o tumačenju Uredbe br. 650/2012 pa je prekinuo postupak(9) i Sudu uputio sljedeća prethodna pitanja:
„1.      Treba li članak 67. stavak 1. drugi podstavak točku (a) Uredbe br. 650/2012 tumačiti na način da se odnosi i na prigovore podnesene u sâmom postupku izdavanja Europske potvrde o nasljeđivanju i da ih sud ne može ispitati te da se stoga ne odnosi samo na prigovore istaknute u drugom postupku?
2.      U slučaju potvrdnog odgovora na [prvo] prethodno pitanje: treba li članak 67. stavak 1. drugi podstavak točku (a) Uredbe br. 650/2012 tumačiti na način da se Europska potvrda o nasljeđivanju ne može izdati čak ni ako su prigovori istaknuti u postupku izdavanja Europske potvrde o nasljeđivanju, ali su već ispitani u postupku izdavanja potvrde o nasljeđivanju na temelju njemačkog prava?
3.      U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: treba li članak 67. stavak 1. drugi podstavak točku (a) Uredbe br. 650/2012 tumačiti na način da se odnosi na bilo koji prigovor, čak i ako nije potkrijepljen dokazima, o čemu nije potrebno podnijeti formalni dokaz?
4.      U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje: u kojem obliku sud mora navesti razloge zbog kojih je sud odbio prigovore i izdao Europsku potvrdu o nasljeđivanju?”
III. Postupak pred Sudom
21.      Sud je zaprimio zahtjev za prethodnu odluku 23. ožujka 2023.
22.      Njemačka i španjolska vlada, kao i Europska komisija podnijele su pisana očitovanja. Sv te stranke su, uključujući E. V. G.-T., sudjelovale na raspravi održanoj 31. siječnja 2024.
IV.    Analiza
23.      Sud koji je uputio zahtjev dvoji o funkciji tijela koje izdaje Europske potvrde o nasljeđivanju te o opsegu nadležnosti tog tijela u okviru članka 67. Uredbe br. 650/2012.
A.      Dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku
24.      Španjolska vlada tvrdi da zahtjev za prethodnu odluku nije dopušten jer se izdavanjem Europske potvrde o nasljeđivanju ne podrazumijeva izvršavanje sudske funkcije, kao što se to zahtijeva člankom 267. UFEU‑a(10).
25.      Dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku ovisi o tome je li ga uputio „sud” u smislu članka 267. UFEU‑a koji djeluje upravo izvršavanjem svojih sudskih funkcija(11).
26.      Kako bi se utvrdilo ispunjava li određeno tijelo taj dvostruki uvjet, Sud ispituje, među ostalim čimbenicima, „posebnu narav funkcija koje ono izvršava unutar određenog pravnog konteksta u kojem je ovlašteno zahtijevati odluku Suda kako bi se provjerilo je li pred takvim tijelom u tijeku spor i treba li potonje odlučiti u postupku s ciljem donošenja odluke sudske naravi”(12).
27.      Ako ti uvjeti nisu ispunjeni ne može se smatrati da tijelo koje je uputilo zahtjev, čak i ako ispunjava ostale uvjete utvrđene u sudskoj praksi Suda, izvršava sudsku funkciju(13).
28.      Prigovor nedopuštenosti mogao bi biti opravdan s obzirom na odredbe o Europskoj potvrdi o nasljeđivanju i postupanje koje podrazumijeva njezino izdavanje, koje su predviđene Uredbom br. 650/2012. Iz tih odredbi proizlazi, zbog razloga koje ću iznijeti u nastavku, da odluka tijela koje izdaje potvrdu u skladu s člankom 67. Uredbe br. 650/2012, na kraju postupka koji je okončan, nije sudska odluka, čak i ako je to tijelo sud.
1.      Svrha i učinci Europske potvrde o nasljeđivanju
29.      Uredbom br. 650/2012 uspostavlja se Europska potvrda o nasljeđivanju kojom se stvara jedinstven i autonomni sustav u odnosu na slične nacionalne potvrde. Taj se sustav razlikuje i od onog predviđenog samom uredbom o priznavanju sudskih odluka i javnih isprava(14).
30.      Europskom potvrdom o nasljeđivanju koriste se osobe u svojstvu nasljednika, legatara, izvršitelja oporuke ili upravitelja nasljedstvom koje se u drugoj državi članici moraju pozvati na svoj status ili izvršavati svoja prava ili ovlasti koje iz njega proizlaze(15). Njezino korištenje, međutim, nije obvezno(16).
31.      Za tu potrebu potvrda proizvodi sljedeće učinke koji su jednaki u cijeloj Uniji(17):
–      Služi kao dokaz(18) elemenata koje sadržava(19). Predočenjem potvrde njezin se nositelj može pozvati na svoja prava ili ovlasti u bilo kojoj državi članici, a da se pritom od njega ne traži dodatni dokaz. Polazi se od pretpostavke da su status nositelja, kao i njegova prava ili ovlasti navedene u potvrdi, onakvi kakvi su sadržani u njoj(20).
–      Štiti treće osobe koje imaju odnos s osobama navedenima u potvrdi i koje, ovisno o podacima sadržanima u njoj, izvršavaju plaćanja, prenose imovinu, kupuju ili dobivaju imovinu za nasljeđivanje „osim ako zna[ju] da sadržaj Potvrde nije istinit ili ni[su] svjesn[e] takve neistinitosti zbog krajnje nepažnje”(21).
–      Valjana je za upisivanje imovine za nasljeđivanje u upisnik, uz ograničenja navedena u samoj Uredbi br. 650/2012 i koja je protumačio Sud(22).
32.      Potvrda samo po sebi nema druge posljedice; konkretno, nema obvezujući pravni učinak svojstven sudskoj odluci(23). U uvodnoj izjavi 71. Uredbe br. 650/2012 pojašnjava se usto da ne vrijedi kao ovršna isprava.
33.      Nepostojanje obvezujućeg pravnog učinka očituje se i u sustavu optjecaja potvrde u državama članicama koje nisu država članica izdavanja. Poglavljem VI. Uredbe br. 650/2012 ne propisuje se može li je se ili treba „priznati”(24). U skladu s člankom 69. stavkom 1. „proizvodi svoje učinke” bez ikakvog postupka(25). Zaista nema razloga za osporavanje tog optjecaja(26).
2.      Postupanje tijela koje izdaje potvrdu u okviru članka 67. Uredbe br. 650/2012
34.      U skladu s člankom 67. stavkom 1. prvim podstavkom Uredbe br. 650/2012, tijelo izdaje potvrdu bez odgode „kada su elementi koji se trebaju potvrditi utvrđeni […]”. Potvrda se izdaje nakon razmatranja (zahtjeva) koje se propisuje samom uredbom u njezinu članku 66.
35.      U skladu s potonjom odredbom, tijelo treba provjeriti podatke i izjave te isprave i druge dokaze koje je dostavio podnositelj zahtjeva za potvrdu(27).
36.      U tu svrhu, samim člankom 66.: i. upućuje se na ovlasti tog tijela koje su mu dodijeljene njegovim pravom(28); ii. dodjeljuju mu se druge ovlasti(29) i iii. izravno mu se određuje obveza poduzimanja koraka u svrhu obavješćivanja o zahtjevu za potvrdu (koje se ograničava na konkretne primatelje)(30).
37.      Kad je riječ o toj obvezi, tijelo „saslušava […] bilo koju uključenu osobu i bilo kojeg izvršitelja ili upravitelja i vrši javne objave radi davanje prilike drugim mogućim korisnicima za pozivanje na svoja prava” ako to smatra potrebnim za utvrđivanje elemenata koji se trebaju potvrditi(31).
38.      Ako po završetku ispitivanja svih tih elemenata tijelo smatra da su elementi koji će biti navedeni u potvrdi dokazani, ono je izdaje „bez odgode” u skladu s člankom 67. stavkom 1. Uredbe br. 650/2012.
39.      Suprotno tomu, ako dvoji o tim elementima, tijelo izdavanja ne smije izdati potvrdu. Budući da njezin sadržaj nije utvrđen, ona ne može proizvoditi učinke predviđene člankom 69. Uredbe. Do neizdavanja također dolazi, u skladu s člankom 67. stavkom 1. drugim podstavkom točkom (a) Uredbe br. 650/2012, ako se elementi koji se trebaju potvrditi osporavaju(32).
40.      Funkcija tijela izdavanja nije samo pasivna; ona se ne sastoji od zaprimanja izjava o činjenicama ili izjavama volje radi njihova mehaničkog prenošenja u ad hoc obrazac. To je tijelo obvezno provjeriti istinitost tvrdnji podnositelja zahtjeva, s obzirom na dokaze koje on podnese i, ovisno o slučaju, druge podatke koje samo tijelo prikupi ili mu ih dostave druge osobe koje imaju interes u nasljeđivanju(33).
41.      Međutim, dodjela ili utvrđivanje prava i ovlasti osoba koje žele dobiti nasljedstvo ili osoba uključenih u njega te rješavanje mogućih sporova među njima u pogledu pitanja koja se odnose na meritum, nije na tijelu kojem se podnosi zahtjev za potvrdu.
42.      Tomu je tako jer se nacionalnim tijelima izdavanja potvrde poglavljem VI. („Europska potvrda o nasljeđivanju”) Uredbe br. 650/2012 ne dodjeljuje ta nadležnost(34). Usto ne treba smatrati da se, u kontekstu njezina članka 67., nacionalnim pravnim porecima omogućilo da, prilikom dopune te uredbe, tim tijelima dodijele funkciju rješavanja sporova. Ta dodjela, ako nije popraćena postupovnim pravnim pravilima, ne bi bila u skladu s voljom da se uspostavi autonomni i jedinstveni sustav izdavanja potvrde(35).
43.      Da tijelo izdavanja ima tu nadležnost (za odlučivanje u sporovima), njegovo postupanje dovelo bi do „odluke” u smislu članka 3. stavka 1. točke (g) i poglavlja IV. Uredbe br. 650/2012. Međutim, zbog namjere europskog zakonodavca, potvrda nema obvezujuće pravne posljedice koje su tipične za sudsku odluku.
3.      Usporedba s potvrdama predviđenim u drugim instrumentima za pravosudnu suradnju
44.      Europska potvrda o nasljeđivanju ne može se usporediti s potvrdama predviđenim drugim instrumentima za pravosudnu suradnju u građanskim ili trgovačkim stvarima, u odnosu na koje su se Sudu uputili drugi zahtjevi za prethodnu odluku i o kojima je on odučio nakon što je otklonio sve dvojbe u pogledu njihove dopuštenosti.
45.      U pogledu europskog naloga za izvršenje(36), Sud je presudio da „postupak potvrđivanja sudske odluke kao europskog naloga za izvršenje izgleda […] ne kao postupak koji je različit od prethodnog sudskog postupka već kao njegova zadnja faza, koja je potrebna za osiguranje njegove pune učinkovitosti, omogućujući vjerovniku da ostvari svoju tražbinu”(37).
46.      Potvrđivanje sudske odluke kao europskog naloga za izvršenje predstavlja stoga akt sudske prirode te je nacionalni sud ovlašten uputiti „Sudu zahtjev za prethodnu odluku”(38).
47.      Isti je slučaj s potvrdom predviđenom člankom 53. Uredbe (EU) br. 1215/2012(39), kojom se osigurava protok sudske odluke jedne države članice u drugim državama članicama. Zadaća suda koji ju izdaje jest da „provodi nastavak prethodnog sudskog postupka, jamčeći njegovu punu djelotvornost jer se bez potvrde odluka ne može slobodno kretati u europskom pravosudnom prostoru”(40).
48.      Postupak za izdavanje potvrde na temelju članka 53. Uredbe br. 1215/2012 jest sudske prirode i nacionalni sud pred kojim se vodi takav postupak ovlašten je uputiti Sudu prethodno pitanje(41).
49.      Suprotno tomu, izdavanje Europske potvrde o nasljeđivanju, kao što sam to objasnio, ne podrazumijeva izvršavanje sudske ovlasti niti dovodi do takve (sudske) odluke s obvezujućim pravnim učinkom.
50.      Ništa se ne mijenja ni kada se u dijelovima potvrde preuzme sadržaj (prethodne) sudske odluke o meritumu nasljeđivanja. Čak ni u tom slučaju potvrda nije jedna faza više u sudskom postupku u kojem je donesena odluka o meritumu.
51.      Naposljetku, Europska potvrda o nasljeđivanju nije isprava kojom se prosljeđuje odluka sudova države članice, odnosno nešto poput putovnice za protok u drugim državama članicama radi njezina priznavanja i, ovisno o slučaju, izvršenja. U tu svrhu, europski zakonodavac već je predvidio ovjeru iz članka 46. stavka 3. točke (b) Uredbe br. 650/2012, u ad hoc obrascu (Obrazac I. utvrđen u Prilogu 1. Provedbenoj uredbi br. 1329/2014)(42).
52.      Ukratko, potvrda proizvodi učinke u državama članicama koje nisu država članica izdavanja, a da nije potreban nikakav postupak, te ne pruža mogućnost osporavanja ni nadzora. Kad bi sadržavala odluku donesenu u sporu, na tu bi se odluku, posredstvom potvrde, primjenjivao sustav priznavanja koji ne bi bio samo drukčiji od onog predviđenog u poglavlju IV., nego i povlašten, a njegovo se usporedno postojanje nigdje ne spominje niti je opravdano(43).
4.      Utjecaj značajki Europske potvrde o nasljeđivanju na dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku
53.      Tijelo koje izdaje potvrdu u skladu s člankom 67. Uredbe br. 650/2012, u njoj navodi određene elemente o nasljeđivanju nakon razmatranja samog instrumenta koje je dužno provesti na temelju članka 66.
54.      Zaključak tijela izdavanja potvrde temelji se na točnosti podataka koje navede podnositelj zahtjeva i na njihovoj usklađenosti s mjerodavnim pravom za nasljeđivanje. Međutim, to tijelo, kao što sam to već naveo, nema u ovom kontekstu ovlast za odlučivanje o sporovima koji nastaju u pogledu merituma nasljeđivanja(44).
55.      Ako tijelo izdavanja potvrde ne može dodijeliti prava ili ovlasti u postupku koji završava odlukom koja ima obvezujući pravni učinak, ono, u tom području, ne izvršava sudsku funkciju(45).
56.      Prethodno navedenom ne protivi se to da, kao što je to navedeno u članku 64. Uredbe br. 650/2012, tijelo izdavanja potvrde može biti „sud” u smislu članka 3. stavka 2. te također drugo tijelo koje po nacionalnom pravu ima nadležnost baviti se nasljednim stvarima(46).
57.      Činjenica da tijelo izdavanja Europske potvrde o nasljeđivanju može biti sud, ne znači da mu se dodjeljuju sudske funkcije kada je izdaje. Neovisno o svojim strogo sudskim funkcijama, sud države članice može izvršavati i druge funkcije koje nisu sudske prirode. U okviru potonjih funkcija, on nije ovlašten Sudu uputiti zahtjev za prethodnu odluku(47).
58.      Čini mi se da se upućivanjem na to „drugo” tijelo želi upozoriti na to da izdavanje Europske potvrde o nasljeđivanju (u skladu s člankom 67. Uredbe br. 650/2012) ne podrazumijeva izvršavanje sudske ovlasti. U suprotnom bi zasebno spominjanje tog tijela bilo suvišno, s obzirom na to da se u članku 3. stavku 2. navedene uredbe tijela koja formalno nisu dio sudbene vlasti kvalificiraju kao sudovi
kada obavljaju sudsku funkciju(48).
59.      Činjenica da se u članku 64. („Nadležnost za izdavanje Potvrde”) Uredbe br. 650/2012 upućuje na njezine članke 4., 7., 10 i 11. ne smije dovesti do zabune. Upućivanjem na nadležnost ne definira se (pravosudna ili nepravosudna) priroda intervencije tijela izdavanja(49); samo se pojašnjava gdje i od koga treba zatražiti potvrdu(50).
60.      Naposljetku, moje mišljenje potkrijepljeno je presudom od 16. studenoga 2023.(51) u kojoj je Sud odbio argument da španjolski javni bilježnici izvršavaju javne ovlasti u svojstvu sudova jer izdaju Europske potvrde o nasljeđivanju(52).
61.      S obzirom na navedeno, smatram da bi zahtjev za prethodnu odluku trebalo proglasiti nedopuštenim. Međutim, za slučaj da se Sud ne složi s tom ocjenom, predložit ću odgovor na pitanja koja su mu upućena.
B.      Prvo prethodno pitanje
62.      Sud koji je uputio zahtjev traži tumačenje članka 67. stavka 1. drugog podstavka točke (a) Uredbe br. 650/2012 kako bi se razjasnilo, ukratko, upućuje li se u njemu na prigovore istaknute u postupku koji se razlikuje od postupka izdavanja potvrde ili jesu li njime obuhvaćeni i prigovori koje, na temelju samog zahtjeva za potvrdu, istaknu osobe uključene u nasljeđivanje. U potonjem slučaju, želi znati je li na tijelu izdavanja da ispita te prigovore.
63.      Prethodno pitanje upućuje se u predmetu u kojem, kao što je to već navedeno, oporučiteljev sin i unuci osporavaju ključan element nasljeđivanja (valjanost same oporuke). Prema mojem mišljenju, to osporavanje dovodi do primjene članka 67. stavka 1. drugog podstavka točke (a) Uredbe br. 650/2012 i nemogućnosti izdavanja potvrde.
64.      Ta nemogućnost potkrijepljena je činjenicom da u obrascu koji se mora koristiti za Europsku potvrdu o nasljeđivanju na temelju Provedbene uredbe br. 1329/2014, tijelo izdavanja obvezno mora navesti da nijedan od njezinih elemenata nije osporen.
65.      Priznajem da se na prvo prethodno pitanje ne može nedvojbeno odgovoriti samo s obzirom na tekst navedene odredbe jer se u njoj ne navodi tijelo pred kojim se podnose prigovori protiv elemenata koje treba potvrditi(53), a i jezične verzije omogućavaju različito shvaćanje:
–      u jednima se navodi da je prigovor (osporavanje) u tijeku u trenutku podnošenja zahtjeva za potvrdu, što upućuje na to da je istaknut u drugom postupku(54);
–      a u drugima se navodi na zaključak da je prigovor istaknut nakon zahtjeva za potvrdu i pred istim tijelom(55).
66.      Sustavnom analizom pružaju se određena pojašnjenja. Na temelju zajedničkog tumačenja članka 67. stavka 1. drugog podstavka točke (a) i članka 65. stavka 3. točke (l) Uredbe br. 650/2012 valja zaključiti da prva od tih odredbi automatski obuhvaća sporove na koje se upućuje u navedenom članku 65., odnosno sporove koji se vode pred drugim tijelom(56).
67.      Na isto se upućuje i u članku 67. stavku 1. drugom podstavku točki (b) kojim se predviđaju odluke koje se donose izvan postupka izdavanja potvrde. Razumno je smatrati da te odluke mogu uključivati i one koje utječu na same elemente naknadne potvrde o nasljeđivanju.
68.      S obzirom na članak 67. stavak 1. prvi podstavak Uredbe br. 650/2012, sklon sam smatrati da drugi podstavak točka (a) tog članka treba uključivati i prigovore istaknute pred tijelom izdavanja jer da tomu nije tako, to bi tijelo moglo izdati potvrdu s elementima „koji nisu utvrđeni”, što je protivno zahtjevima te odredbe(57).
69.      Čini mi se da je usporedba teksta članka 65. stavka 3. točke (l) Uredbe br. 650/2012 (u kojem se upućuje na to da „nije u tijeku spor o elementima za koje se traži potvrda”) s tekstom članka 67. stavka 1. drugog podstavka točke (a), u kojem su općenito navedeni širi pojmovi, dodatni argument u istom smislu(58).
70.      Općenito svrha Uredbe br. 650/2012 i konkretno svrha Europske potvrde o nasljeđivanju također idu u prilog tumačenju članka 67. stavka 1. drugog podstavka točke (a) kojim se obuhvaćaju prigovori istaknuti tijekom postupka za izdavanje potvrde.
71.      Potvrda je uspostavljena kako bi se potaklo to da se „nasljeđivanje s prekograničnim implikacijama […] riješ[i] brzo, skladno i učinkovito”(59). Njome se na taj način pridonosi uklanjanju „prepreka slobodnom kretanju osoba koje se trenutačno susreću s poteškoćama u ostvarivanju svojih prava u kontekstu nasljeđivanja koje ima prekogranične implikacije”(60).
72.      Za postizanje tih ciljeva, europski je zakonodavac potvrdi dodijelio ranije opisane pravne učinke koje ona proizvodi u državama članicama koje nisu država članica izdavanja, a da se pritom ne primjenjuju nikakav postupak ili nadzor.
73.      Prema mojem mišljenju, priroda tih učinaka, koji se ne odnose samo na omogućavanje izravno uključenim osobama da poduzmu radnje povezane s prekograničnim nasljeđivanjem, nego i na zaštitu trećih osoba te sigurnost pravnog prometa u cijeloj Uniji, protivi se tumačenju članka 67. stavka 1. drugog podstavka točke (a) Uredbe br. 650/2012 kojim se ograničava na sporove koji se vode neovisno o pokrenutom postupku za izdavanje potvrde.
74.      Polazeći od te pretpostavke, problem više nije mogućnost tijela koje je dužno primijeniti članak 67. Uredbe br. 650/2012 da ispita prigovore koje su istaknuli drugi mogući korisnici nasljedstva(61), nego u tome što ono mora učiniti kada je priroda tih prigovora takva da se zapravo njima dovode u pitanje bitni elementi nasljeđivanja (kao što je to ovdje slučaj, s obzirom na to da drugi mogući nasljednici osporavaju valjanost vlastoručne oporuke na kojoj se temelji zahtjev za potvrdu).
75.      Kao što sam to već istaknuo, u tom slučaju nacionalno tijelo jednostavno ne može izdati potvrdu(62). Do istog se zaključka dolazi, ponavljam, uzimajući u obzir sadržaj Obrasca V. iz Priloga 5. Provedbenoj uredbi br. 1329/2014, u kojem tijelo izdavanja mora utvrditi da nijedan od elemenata potvrde nije osporen.
76.      Člankom 66. Uredbe br. 650/2012 određuje se da u okviru provjere prije izdavanja potvrde, tijelo koje je nadležno za njezino izdavanje obavještava određene osobe o zahtjevu i saslušava ih ako to smatra potrebnim za utvrđivanje onoga što se od njega traži da potvrdi.
77.      Ako mogućnost saslušanja tih uključenih osoba dovede do toga da one odbiju valjanost osnovnog elementa potvrde (kao što je to slučaj u ovom predmetu), tijelo izdavanja neće moći izdati potvrdu. Logično je da to odbijanje, kao što ću to iznijeti u analizi trećeg prethodnog pitanja, mora imati određenu osnovu kako bi moglo proizvesti isključujući učinak iz članka 67. stavka 1. drugog podstavka točke (a) Uredbe br. 650/2012(63).
C.      Drugo prethodno pitanje
78.      Sud koji je uputio zahtjev želi znati može li tijelo izdavanja izdati Europsku potvrdu o nasljeđivanju „čak [i] ako su prigovori istaknuti u postupku izdavanja Europske potvrde o nasljeđivanju, ali su već ispitani u postupku izdavanja potvrde o nasljeđivanju na temelju njemačkog prava”.
79.      Prema mojem mišljenju, odgovor proizlazi iz članka 67. stavka 1. drugog podstavka točke (b) Uredbe br. 650/2012 kojim se zabranjuje izdavanje potvrde ako ona „ne bi bila u skladu s odlukom koja obuhvaća iste elemente [koji se trebaju potvrditi]”.
80.      Na temelju te odredbe nadležno tijelo odbija zahtjev za potvrdu ako ona sadržava tvrdnje koje nisu u skladnu s onim što se odlučilo ili utvrdilo prethodnom odlukom. A contrario, ako nema te neusklađenosti, prethodna odluka nije prepreka izdavanju potvrde(64).
81.      Uzimajući u obzir izričitost pravila, kao i njegov sustavni položaj, „odluka” na koju se upućuje u članku 67. stavku 1. drugom podstavku točki (b) Uredbe br. 650/2012 akt je čiji je sadržaj obvezujuć za to tijelo(65). Drugim riječima, tijelo izdavanja ne može postupati protivno elementima koji se odnose na sadržaj potvrde i o kojima se već odlučilo u prethodnoj odluci koja utječe na njih.
82.      Stoga je odluka na koju se odnosi ta odredba nadređena prosudbi tijela izdavanja u pogledu elemenata koje treba uključiti u potvrdu.
83.      U svojim pisanim očitovanjima Sudu njemačka vlada i Komisija naglašavaju da odluka iz članka 67. stavka 1. drugog podstavka točke (b) Uredbe br. 650/2012 mora biti pravomoćna u skladu s nacionalnim pravom(66).
84.      Neophodnost pravomoćnosti nije izričito navedena u spomenutoj odredbi. Međutim, smatram da bi se ona mogla izvesti iz drugih podataka:
–      iz točke (a) istog članka kojom se zabranjuje izdavanje potvrde na temelju elemenata koji se osporavaju; i
–      zahtjeva, predviđenog člankom 65. stavkom 3. točkom (l), da se prilikom podnošenja zahtjeva za potvrdu naznači da nije u tijeku spor o elementima za koje se traži potvrda.
85.      Na sudu koji je uputio zahtjev jest da utvrdi može li u ovom predmetu postupak izdavanja nacionalne potvrde o nasljeđivanju dovesti do „odluke” za potrebe članka 67. stavka 1. drugog podstavka točke (b) Uredbe br. 650/2012(67).
D.      Treće prethodno pitanje
86.      U slučaju potvrdnog odgovora na prvo prethodno pitanje, sud koji je uputio zahtjev pita Sud opravdava li se odbijanje izdavanja potvrde u skladu s člankom 67. stavkom 1. drugim podstavkom točkom (a) Uredbe br. 650/2012 bilo kojim prigovorom, čak i ako nije potkrijepljen dokazima.
87.      U toj se odredbi ništa ne navodi u pogledu prirode tih prigovora. Iz tog dakle proizlazi da bi tijelo izdavanja načelno trebalo ocijeniti bilo koji prigovor uključenih osoba ili korisnika nasljedstva podnesen protiv elemenata potvrde.
88.      Međutim, ako prigovor nema nikakvu ozbiljnu osnovu, a time u skladu s mjerodavnim pravom uopće nije ni uvjerljiv, teško da bi se tim prigovorom tijelo izdavanja spriječilo u tome da elemente koje treba potvrditi smatra utvrđenima u smislu članka 67. stavka 1. Uredbe br. 650/2012.
89.      Odbijanje izdavanja isprave jer se bez ikakve argumentacije osporava bitni element potvrde moglo bi ugroziti postupak bez stvarnog razloga i time neopravdano lišiti nasljednike, legatare, izvršitelje oporuka ili upravitelje ostavinom učinkovitog instrumenta u postupcima nasljeđivanja s prekograničnim implikacijama.
90.      Suprotno tomu, prigovor treba moći navesti to tijelo da provede dodatna ispitivanja u skladu s člankom 66. stavkom 1. iste uredbe kako bi moglo potvrditi podatke i izjave podnositelja zahtjeva. Na pitanje je li tomu tako može se odgovoriti samo s obzirom na okolnosti svakog pojedinog slučaja.
E.      Četvrto prethodno pitanje
91.      Sud koji je uputio zahtjev upućuje svoje četvrto prethodno pitanje u slučaju niječnog odgovora na prvo prethodno pitanje. Ako Sud, u skladu s onime što predlažem, potvrdno odgovori na prvo prethodno pitanje, ne bi trebao odlučivati o četvrtom prethodnom pitanju. U svakom slučaju, analizirat ću to pitanje.
92.      Sud koji je uputio zahtjev želi doznati u kojem obliku mora navesti razloge zbog kojih je odbio prigovore i izdao Europsku potvrdu o nasljeđivanju.
93.      Podsjećam na to da se tijelo izdavanja mora obavezno koristiti Obrascem V. iz Priloga 5. Provedbenoj uredbi br. 1329/2014(68). Korištenjem tog obrasca omogućava se da se Europska potvrda o nasljeđivanju koja je sastavljena u jednoj državi članici odmah prepozna kao takva u bilo kojoj drugoj državi članici.
94.      U članku 68. Uredbe br. 650/2012 utvrđuju se podaci koji se, osim što se prenose u odgovarajuće dijelove obrasca, moraju nalaziti u samoj potvrdi. Njezin sadržaj može se razlikovati ovisno o svrhama za koje se izdaje(69).
95.      Obrascem V. ne predviđa se navođenje obrazloženja na temelju kojeg tijelo izdavanja smatra dokazanim ono što potvrđuje. Europski zakonodavac nije smatrao da je nužno da potvrda za postizanje svojeg cilja sadržava to obrazloženje(70).
96.      Nasljednik, legatar, upravitelj ostavinom ili izvršitelj oporuke koji se koriste potvrdom ne smiju (niti, zapravo, mogu)(71) obrascu priložiti nikakve druge isprave(72).
97.      Taj je sustav u skladu s postupanjem prije izdavanja potvrde i s učincima koje ona proizvodi u okviru upravljanja nasljeđivanjem s prekograničnim implikacijama. U skladu s člancima 66. i 67. Uredbe br. 650/2012, tijelo izdavanja ne odlučuje o meritumu nasljeđivanja donošenjem obrazložene odluke koju uključuje u Europsku potvrdu o nasljeđivanju radi priznavanja te odluke u drugim državama članicama(73).
V.      Zaključak
98.      S obzirom na prethodno navedeno, predlažem Sudu da proglasi nedopuštenim zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Amtsgericht Lörrach (Općinski sud u Lörrachu, Njemačka).
Podredno, predlažem da tom sudu odgovori na sljedeći način:
„Članak 67. stavak 1. drugi podstavak točku (a) Uredbe (EU) br. 650/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršavanju odluka i prihvaćanju i izvršavanju javnih isprava u nasljednim stvarima i o uspostavi Europske potvrde o nasljeđivanju,
treba tumačiti na način da:
tijelo nadležno za izdavanje Europske potvrde o nasljeđivanju treba ocijeniti prigovore koje su osobe uključene u nasljeđivanje istaknule u postupku izdavanja potvrde kako bi utvrdilo elemente koje treba potvrditi;
Europska potvrda o nasljeđivanju ne može se izdati ako sadržava elemente za koje se utvrdilo da nisu u skladu s prethodnom pravomoćnom presudom;
Europska potvrda o nasljeđivanju ne može se izdati kada je u postupku izdavanja potvrde osporen ključan element samog nasljeđivanja, poput valjanosti oporuke, ako je to osporavanje barem minimalno osnovano prema mjerodavnom pravu;
Tijelo izdavanja nije obvezno u Europskoj potvrdi o nasljeđivanju navesti razloge zbog kojih ju je izdalo.”
1      Izvorni jezik: španjolski
i      Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.
2      Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršavanju odluka i prihvaćanju i izvršavanju javnih isprava u nasljednim stvarima i o uspostavi Europske potvrde o nasljeđivanju (SL 2012., L 201, str. 107.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 10., str. 296. i ispravak SL 2019., L 243, str. 9.) Uredba br. 650/2012 ne primjenjuje se u Irskoj i Danskoj; upućivanje u ovom mišljenju na „države članice” treba tumačiti tako da isključuje te dvije zemlje.
3      U daljnjem tekstu na nju ću upućivati i kao na „potvrdu” kada je nije potrebno razlikovati od drugih isprava koje služe za potvrđivanje.
4      Presude od 1. ožujka 2018., Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2018:138); od 21. lipnja 2018., Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:485); od 17. siječnja 2019., Brisch (C‑102/18, EU:C:2019:34); od 1. srpnja 2021., Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank (C‑301/20, EU:C:2021:528); od 9. ožujka 2023., Registrų centras (C‑354/21, EU:C:2023:184; u daljnjem tekstu: presuda Registrų centras)
5      Provedbena uredba Komisije (EU) od 9. prosinca 2014. o uspostavi obrazaca iz Uredbe br. 650/2012 (SL 2014., L 359, str. 30. i ispravci SL 2015., L 142, str. 34. i SL 2016., L 9, str. 14.)
6      Zastupnik E. V. G.-T.-a objasnio je na raspravi da su nasljedstvom obuhvaćene nekretnine i bankovni računi u Njemačkoj i drugim državama članicama.
7      Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, P. T. -ov sin i unuci samo su tvrdili da je oporučitelj bio ponekad smeten, što nije dovoljno za utvrđenje nesposobnosti za oporučivanje ili za prihvaćanje tog prigovora na temelju dodatnih ispitivanja. U tu se svrhu moraju navesti konkretne mane volje zbog kojih oporučitelj više nije mogao razumjeti značenje i posljedice oporuke.
8      Sudu koji je uputio zahtjev podneseno je nekoliko oporučiteljevih potpisa; samo se razlikuje potpis iz 1956. Svi potpisi od te godine nadalje odgovaraju onome na oporuci.
9      Zastupnik u postupku E. V. G.-T.-a izjavio je da će u slučaju prekida postupka podnijeti zahtjev za nacionalnu potvrdu o nasljeđivanju. U tom slučaju prigovori drugih mogućih korisnika nasljedstva ispitivali bi se u skladu s nacionalnim pravom. Tom se činjenicom objašnjava drugo prethodno pitanje koje je u trenutku upućivanja Sudu još bilo hipotetsko. Na raspravi je potvrđeno da je taj zahtjev podnesen, da u postupku nitko nije istaknuo prigovore i da je nacionalna potvrda izdana 24. srpnja 2023.
10      Točka 10. i sljedeće njezinih pisanih očitovanja. Njemačka vlada tvrdila je na raspravi da je zahtjev za prethodnu odluku dopušten, pri čemu je istaknula da Sud ima tendenciju široko tumačiti članak 267. UFEU‑a. U prilog svojoj tezi navela je i presudu od 9. rujna 2021., RK (Odbijanje nadležnosti) (C‑422/20, EU:C:2021:718). Komisija je pak istaknula da odgovor ovisi o nadležnostima koje se tijelima zaduženima za izdavanje Europske potvrde o nasljeđivanju dodjeljuju nacionalnim pravnim porecima. Iznijet ću svoje mišljenje o tim stajalištima u točkama u nastavku; vidjeti konkretno bilješke 17., 23. i 49.
11      Vidjeti točku 57. i bilješku 47. ovog mišljenja. O nasljednim stvarima vidjeti konkretno rješenje od 1. rujna 2021., OKR (Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio javnobilježnički prisjednik) (C‑387/20, EU:C:2021:751, t. 21.).
12      Rješenje od 1. rujna 2021., OKR (Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio javnobilježnički prisjednik) (C‑387/20, EU:C:2021:751, t. 23.)
13      Loc. ult. cit., t. 24. i navedena sudska praksa
14      Presude od 21. lipnja 2018., Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:485, t. 46.) i Registrų centras, t. 40. Europska potvrda o nasljeđivanju ne može se izjednačiti ni s potvrdama koje se, u skladu s drugim uredbama za suradnju u građanskim i trgovačkim stvarima, prilažu sudskim odlukama jedne države članice za potrebe njihova priznavanja i izvršenja u drugoj državi članici: točka 44. i sljedeće ovog mišljenja.
15      Članak 63. stavak 1. Uredbe br. 650/2012
16      Članak 62. stavak 2. Uredbe br. 650/2012
17      Zbog prirode tih učinaka i zbog njihove istovjetnosti u svim državama članicama, mora se odbiti tumačenje koje je Komisija iznijela na raspravi u pogledu dopuštenosti zahtjeva za prethodnu odluku i koje sam naveo bilješki 10. ovog mišljenja. Ako bi se ono prihvatilo, to bi značilo da bi Europska potvrda o nasljeđivanju imala različite učinke ovisno o državi članici izdavanja i da bi možda ti učinci bili svojstveni sudskoj odluci. Ništa od navedenog nije potkrijepljeno Uredbom br. 650/2012; zapravo je protivno volji europskog zakonodavca da uspostavi jedinstven sustav za potvrdu.
18      Članak 63. i članak 69. stavak 2. Uredbe br. 650/2012. U njezinoj uvodnoj izjavi 71. taj se dokaz kvalificira kao „istinit”; druge jezične verzije uključuju odgovarajući pridjev i u članku 69. stavku 2. Uredba uključuje pravila o ispravku, izmjeni ili opozivu potvrde, kao i pobijanju odluke o njezinu izdavanju (ili, ovisno o slučaju, neizdavanju). Međutim, u njoj se ne navode odgovarajuća sredstva za obaranje pretpostavke točnosti koja je povezana s ispravom. Vidjeti bilješku 20. ovog mišljenja.
19      S materijalnim dosegom istaknutim u uvodnoj izjavi 71.
20      Članak 69. stavak 1. Uredbe br. 650/2012. Potvrda s administrativnim pogreškama ili elementima čija je točnost dvojbena može se osporiti u državi izdavanja isprave pred tijelima navedenim u samoj uredbi u njezinim člancima 71. i 72. Tom se centralizacijom osigurava jednoobrazno postupanje sa svakom Europskom potvrdom o nasljeđivanju. Podsjećam na to da ta potvrda kao takva nije u optjecaju; čuva je tijelo izdavanja koje izdaje ovjerene preslike i koje je, u slučaju potrebe, dužno obavijestiti osobe kojima su izdane te preslike o neusklađenosti s izvornikom (članak 70. stavak 1. i članak 71. stavak 3. Uredbe br. 650/2012).
21      Članak 69. stavci 3. i 4. Uredbe br. 650/2012
22      Članak 69. stavak 5 i presuda Registrų centras
23      Nepostojanje te značajke trebao bi biti dovoljan argument za opovrgavanje stajališta koje je njemačka vlada zauzela na raspravi, koja je priznala da je za potrebe članka 267. UFEU‑a nužno da djelovanje tijela koje je uputilo zahtjev dovede do odluke sudske prirode.
24      Vidjeti poglavlje IV. koje se odnosi na „odluke” u smislu članka 3. stavka 1. točke (g) Uredbe br. 650/2012. U europskim instrumentima za pravosudnu suradnju izraz „priznavanje” odnosi se isključivo na obvezujuće pravne učinke koji proizlaze iz odluka sudske prirode (i, u posebnom okviru bračnih kriza, određenih javnih isprava i sporazuma: vidjeti poglavlje IV. Uredbe Vijeća (EU) 2019/1111 od 25. lipnja 2019. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću te o međunarodnoj otmici djece (preinaka) (SL 2019., L 178., str. 1.); presudu od 15. studenoga 2022., Senatsverwaltung für Inneres und Sport (C‑646/20, EU:C:2022:879)).
25      Niti se „prihvaća”, kao što je to, u skladu s člankom 59. Uredbe br. 650/2012, slučaj s javnim ispravama jedne države članice, na čiju se dokaznu snagu poziva u drugoj državi članici. To „prihvaćanje”, koje se primjenjuje na druge instrumente, nije potrebno s obzirom na jedinstvenost sustava i učinaka Europske potvrde o nasljeđivanju.
26      Taj razlog čak nije ni očigledna suprotnost s javnim poretkom države članice u kojoj se predočuje potvrda.
27      Članak 66. stavak 1. Uredbe br. 650/2012. U skladu s člancima 65. i 68. te uredbe, provjera se dijelom odnosi na jednostavne podatke ili činjenice o umrlom, podnositelju zahtjeva ili drugim korisnicima: vidjeti članak 68. točke (e), (f) (g) i (h) iste uredbe. Ostala upućivanja na potvrdu zahtijevaju silogizam kako bi se provjerilo, na primjer, da su pravo ili ovlast koju podnositelj zahtjeva tvrdi da ima stvarno posljedica predviđena mjerodavnim pravom.
28      Članak 66. stavci 1. i 3. Uredbe br. 650/2012
29      Članak 66. stavak 2. Uredbe br. 650/2012
30      Članak 66. stavak 4. Uredbe br. 650/2012
31      Loc. ult. cit. Jasno je da su razlog i svrha tog „saslušanja” ograničeni.
32      Kad je riječ o značenju izraza „osporavaju” iz članka 67. stavka 1. drugog podstavka točke (a) Uredbe br. 650/2012, koje je drukčije u različitim jezičnim verzijama, vidjeti točku 62. i sljedeće ovog mišljenja.
33      O tome što podrazumijeva to postupanje vidjeti bilješku 27. ovog mišljenja.
34      Ni nužan postupovni mehanizam. Treba usporediti pravila „postupka” i „postupovna” jamstva za izdavanje potvrde (posebno članak 66. stavak 4. Uredbe br. 650/2012) s onima iz drugih uredbi poput Uredbe (EZ) br. 861/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. srpnja 2007. o uvođenju europskog postupka za sporove male vrijednosti (SL 2007., L 199, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19, svezak 10., str. 100.) ili Uredbe (EZ) br. 1896/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uvođenju postupka za europski platni nalog (SL 2006., L 399, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19, svezak 7, str. 94. i ispravak SL 2024., L 90010).
35      Čime se opravdava brzi sustav njezina optjecaja među državama članicama.
36      Uredba (EZ) br. 805/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o uvođenju europskog naloga za izvršenje za nesporne tražbine (SL 2004., L 143, str. 15.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 172.)
37      Presuda od 16. lipnja 2016., Pebros Servizi (C‑511/14, EU:C:2016:448, t. 29.)
38      Loc. ult. cit., t. 30.
39      Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2012., L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289. i ispravci SL 2014., L 160, str. 40. i SL 2016., L 202, str. 57.)
40      Presude od 28. veljače 2019., Gradbeništvo Korana (C‑579/17, EU:C:2019:162, t. 39.) i od 4. rujna 2019_. Salvoni (C‑347/18, EU:C:2019:661, t. 30.)
41      Presude od 28. veljače 2019., Gradbeništvo Korana (C‑579/17, EU:C:2019:162, t. 41.) i od 4. rujna 2019_. Salvoni (C‑347/18, EU:C:2019:661, t. 31.)
42      U skladu s člankom 47. stavkom 1. Uredbe br. 650/2012, nije obvezno popratiti inozemnu odluku ovjerom iz članka 46. stavka 3.; tijelo od kojeg se traži izvršenje te odluke može prihvatiti druga pismena ili čak osloboditi stranku od njihova podnošenja. Uzimajući u obzir tekst koji, u skladu s obrascem čija je upotreba obvezna, sadržava Europska potvrda o nasljeđivanju, mogućnost da se njome zamijeni ta druga ovjera nije vjerojatna.
43      Uredbama kojima se predviđa sustav priznavanja i izvršavanja odluka bez posrednog postupka i bez mogućnosti protivljenja protoku odluke, osigurava se pravo na obranu na način da se njima utvrđuju minimalna postupovna jamstva koja ne postoje u Uredbi br. 650/2012 za izdavanje Europske potvrde o nasljeđivanju; vidjeti, na primjer, jamstva u uredbama navedenim u bilješci 34. ovog mišljenja.
44      Drugim riječima, u pogledu elemenata koje treba potvrditi ili drugih elemenata koji su usko s njima povezani, poput, u ovom predmetu, navodne nevaljanosti oporuke jer oporučitelj nije bio sposoban za oporučivanje ili je njegov potpis krivotvoren.
45      Vidjeti presudu od 23. svibnja 2019., WB (C‑658/17, EU:C:2019:444, t. 55.): „[…] Kako bi se za to tijelo smatralo, s obzirom na posebnu prirodu djelatnosti koju obavlja, da izvršava pravosudnu funkciju, mora mu biti povjerena ovlast za odlučivanje o mogućem sporu […]”.
46      Države članice mogu općenito sudovima povjeriti izdavanje Europske potvrde o nasljeđivanju i, u skladu s odredbama članka 72. stavka 2. drugog podstavka Uredbe br. 650/2012, odnosno nakon pravnog lijeka protiv odbijanja tijela izdavanja da izda potvrdu u skladu s člankom 67. u kojem je utvrđeno da to odbijanje izdavanja potvrde nije bilo opravdano. Potvrda koju izda sud nakon odluke o pravnom lijeku ne smije se miješati s navedenom odlukom.
47      Tako je potvrdio Sud u pogledu zahtjeva za prethodnu odluku koje su mu uputili austrijski sudovi koji su ispitivali zahtjev za upis ugovora o kupoprodaji nekretnine u zemljišne knjige (presuda od 14. lipnja 2001., Salzmann (C‑178/99, EU:C:2001:331)) ili odlučivali o obvezama objave godišnjih financijskih izvještaja i izvješća uprave (presuda od 15. siječnja 2002., Lutz i dr. (C‑182/00, EU:C:2002:19)). U istom smislu, u odnosu na postupanje talijanskih sudova u pogledu kvalifikacije statuta trgovačkog društva (presuda od 19. listopada 1995., Job Centre (C‑111/94, EU:C:1995:340)) ili u pogledu zahtjeva za uključivanje tražbine u dug (presuda od 19. travnja 2012., Grillo Star Fallimento (C‑443/09, EU:C:2012:213)). Kad je riječ o njemačkim sudovima, ni oni ne izvršavaju sudske funkcije kada odlučuju o imenovanju dodatnog likvidatora imovine (rješenje od 12. siječnja 2010., Amiraike Berlin (C‑497/08, EU:C:2010:5)) ili o upisu promjene sjedišta društva u trgovački registar (rješenje od 10. srpnja 2001., HSB‑Wohnbau (C‑86/00, EU:C:2001:394)).
48      Vidjeti uvodnu izjavu 20. Uredbe br. 650/2012 i presudu od 23. svibnja 2019., WB (C‑658/17, EU:C:2019:444, t. 53.).
49      U presudi od 9. rujna 2021., RK (Odbijanje nadležnosti) (C‑422/20, EU:C:2021:718), Sud je protumačio članke 6. i 7. Uredbe br. 650/2012 u predmetu koji se temeljio na (ne)nadležnosti njemačkih sudova za izdavanje potvrde o nasljeđivanju i, možda, također, Europske potvrde o nasljeđivanju. Njemačka je vlada na raspravi uputila na točku 37. te presude kako bi potkrijepila tvrdnju da je njemačko tijelo koje izdaje Europsku potvrdu o nasljeđivanju sud u smislu članka 267. UFEU‑a. Prema mojem mišljenju, tom se presudom samo pojašnjava funkcioniranje pravila predviđenog za donošenje odluke o nasljeđivanju koje se člankom 64. Uredbe br. 650/2012 proširuje na izdavanje Europske potvrde o nasljeđivanju zbog razloga koje objašnjavam u sljedećoj bilješki. U toj presudi ne nalazim uporište za drukčije zaključke.
50      Primjenom, za izdavanje potvrde, istih geografskih kriterija na kojima se temelji međunarodna sudska nadležnost jamči se da tijelo izdavanja treba, u većini slučajeva, samo uzeti u obzir svoje pravo kada utvrđuje (pravnu) točnost elemenata koje treba potvrditi. Pravilom se, osim toga, nastoji osigurati da općenito postoji samo jedno tijelo izdavanja, a time i jedna Europska potvrda o nasljeđivanju, te ako ima više potvrda koje, za različite potrebe, uključuju različite priloge, da one budu međusobno usklađene. Njime se također dopušta da u istoj državi članici isti sud bude nadležan za rješavanje pitanja o meritumu nasljeđivanja i za osporavanje odluke o izdavanju ili neizdavanju Europske potvrde o nasljeđivanju, s obzirom na odluke donesene u tom smislu.
51      Predmet NC (Prijenos javnobilježničkog ureda u Španjolskoj) (C‑583/21 do C‑586/21, EU:C:2023:872)
52      U točki 50. te presude Sud je istaknuo da „nadležnost španjolskih javnih bilježnika za izdavanje […] europskih potvrda o nasljeđivanju nije izjednačena s izvršavanjem takvih ovlasti. […] [I]z članka 67. stavka 1. točke (a) navedene uredbe proizlazi da se navedene potvrde ne mogu izdati ako se elementi koji se trebaju potvrditi osporavaju”.
53      Ne navodi se ni u obrascu čija je upotreba obvezna i koji je objavljen kao Prilog 5. Provedbenoj uredbi br. 1329/2014 na 24 službena jezika Unije.
54      Tako se u španjolskoj verziji navodi „son objeto de un recurso”, u njemačkoj „anhängig sind”, a u engleskoj „are being challenged”.
55      U francuskoj verziji „si les éléments à certifier sont contestés”; u portugalskoj „forem objeto de contestação”; u talijanskoj „sono oggetto di contestazione”.
56      U trenutku podnošenja zahtjeva za potvrdu. Po analogiji logično je da članak 67. stavak 1. drugi podstavak točka (a) Uredbe br. 650/2012 treba uključivati i sporove koji su pokrenuti tijekom postupka izdavanja potvrde.
57      Tako izdana potvrda bila bi manjkava već od njezina izdavanja jer, u skladu s člankom 71. stavkom 2. Uredbe br. 650/2012, potvrdu treba izmijeniti ili poništiti, uključujući po službenoj dužnosti kada to zahtijeva nacionalno pravo, „ako je utvrđeno da Potvrda ili pojedini elementi u njoj nisu točni”.
58      U članku 65. stavku 3. točki (l) navodi se „no dispute is pending”, „aucun litige […] n’est pendant”, „kein Rechtsstreit in Bezug auf den zu bescheinigenden Sachverhalt anhängig ist”, „non vi sono controversie pendenti”; „nu există cauze pendinte referitoare la elementele care urmează să fie atestate”; u članku 67. stavku 1. drugom podstavku točki (a), „the elements to be certified are being challenged”, „si les éléments à certifier sont contestés”, „wenn Einwände gegen den zu bescheinigenden Sachverhalt anhängig sind”, „gli elementi da certificare sono oggetto di contestazione”, „elementele care trebuie certificate fac obiectul unei contestații”.
59      Uvodna izjava 67. Uredbe br. 650/2012
60      Uvodna izjava 7. Uredbe br. 650/2012 i presuda Registrų centras, t. 41. i 42.
61      U svrhu koja je ograničena na to da se uvjeri u točnost onoga što će potvrditi.
62      U tom smislu vidjeti presudu od 16. studenoga 2023., NC (Prijenos javnobilježničkog ureda u Španjolskoj) (C‑583/21 do C‑586/21, EU:C:2023:872), čiju sam točku 50. naveo u bilješci 52. ovog mišljenja.
63      Točka 86. i sljedeće ovog mišljenja
64      Ponavljam da izdavanje Europske potvrde o nasljeđivanju u kojoj se odražava sadržaj prethodne sudske odluke o meritumu nasljeđivanja ne smije dovesti do zabune u pogledu prirode isprave: točke 50. do 52. ovog mišljenja.
65      Budući da ne postoji definicija „odluke” za potrebe članka 67., zaključujem da se preuzima definicija iz članka 3. stavka 1. točke (g) Uredbe br. 650/2012.
66      Točke 20. i 22. Komisijinih očitovanja („endgültige”, „bestands- beziehungsweise rechtskräftige[n]”) i točka 33. očitovanja njemačke vlade („gegen die kein ordentlicher Rechtsbehelf (Artikel 42 EuErbVO) mehr eingelegt werden kann”). Na raspravi se španjolska vlada složila s tim mišljenjem.
67      Kao što je to zastupnik E. V. G.-T.-a naveo na raspravi, nacionalna potvrda poput one koja se izdala u Njemačkoj 24. srpnja 2023. nije pravomoćna odluka.
68      Članak 67. stavak 1. Uredbe br. 650/2012 i presuda Registrų centras, točka 46. u kojoj se navodi presuda od 17. siječnja 2019., Brisch (C‑102/18, EU:C:2019:34, t. 30.).
69      Presuda Registrų centras, t. 45. Obrazac se sastoji od glavnog dijela i priloga koji su obvezni ovisno o okolnostima slučaja i svrsi za koju se traži potvrda. Predviđa se korištenje dodatnih listova kada se podaci koje treba dostaviti ponavljaju dva ili više puta jer postoji više podnositelja zahtjeva za potvrdu, više zastupnika podnositelja zahtjeva, više raspolaganja imovinom zbog smrti, više režima bračne stečevine ili ekvivalentnih režima bračne stečevine umrlog, ili više nasljednika, legatara, izvršitelja oporuke ili upravitelja ostavinom.
70      Ne isključujem mogućnost da saznanje o razmatranjima tijela izdavanja o dokazima koje je podnio podnositelj zahtjeva i prigovorima drugih osoba može biti od interesa za podnošenje pravnog lijeka iz članka 72. stavka 1. Uredbe br. 650/2012: osporavanjem odluke tijela izdavanja (o izdavanju ili neizdavanju potvrde) neizravno se osporava njegova ocjena je li sadržaj potvrde utvrđen.
71      Bilo kojim dodatkom potvrdi narušava se njezin ujednačen izgled koji upravo omogućuje njezin optjecaj u različitim državama članicama.
72      Usporediti s člankom 46. stavkom 3. Uredbe br. 650/2012. Osoba koja traži priznavanje sudske odluke jedne države članice u drugoj državi članica nužno treba dostaviti ovjerenu presliku te odluke. Samo je tako moguće provesti (ograničeni) nadzor kojim se, ovisno o slučaju, može opravdati odbijanje priznavanja na temelju članka 40.
73      Kao što sam to istaknuo, ovjera odluka predviđa se člankom 46. stavkom 3. Uredbe br. 650/2012. Prilog I. Provedbenoj uredbi br. 1329/2014 sadržava obrazac u tu svrhu.