62025CJ0056
PRESUDA SUDA (treće vijeće)
12. veljače 2026. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 267. UFEU‑a – Načelo nadređenosti prava Unije – Navodna neusklađenost nacionalnog prava s nacionalnim Ustavom i pravom Unije – Uvjeti za pokretanje postupka pred ustavnim sudom – Obrazložena ocjena posljedica primjene prava Unije – Prethodno upućivanje zahtjeva za prethodnu odluku Sudu Europske unije – Članak 94. točka (b) Poslovnika Suda – Određivanje nacionalnog prava koje se primjenjuje na spor – Sadržaj zahtjeva za prethodnu odluku – Obveza ili ovlaštenje da se pokrene postupak pred ustavnim sudom prije upućivanja zahtjeva za prethodnu odluku Sudu – Nepostojanje”
U predmetu C‑56/25 [Petličev] (
i
),
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Sofijski gradski sad (Gradski sud u Sofiji, Bugarska), odlukom od 29. siječnja 2025., koju je Sud zaprimio 29. siječnja 2025., u kaznenom postupku protiv
MA,
uz sudjelovanje:
Sofijske gradske prokurature,
SUD (treće vijeće),
u sastavu: C. Lycourgos, predsjednik vijeća, O. Spineanu‑Matei, S. Rodin, N. Piçarra i N. Fenger (izvjestitelj), suci,
nezavisni odvjetnik: J. Richard de la Tour,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Europsku komisiju, F. Erlbacher i E. Rousseva, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 267. UFEU‑a, načela nadređenosti prava Unije i članka 94. točke (b) Poslovnika Suda.
2
Zahtjev je upućen u okviru kaznenog postupka pokrenutog protiv osobe MA zbog posjedovanja opojnih sredstava u svrhu njihove distribucije.
Pravni okvir
Pravo Unije
Poslovnik Suda
3
Člankom 94. Poslovnika, naslovljenim „Sadržaj zahtjeva za prethodnu odluku”, određeno je:
„Osim teksta prethodnih pitanja postavljenih Sudu zahtjev za prethodnu odluku sadrži:
[…]
(b)
sadržaj nacionalnih odredaba koje se mogu primijeniti u predmetu i, po potrebi, relevantnu nacionalnu sudsku praksu;
[…]”
Okvirna odluka 2004/757/PUP
4
Člankom 4. Okvirne odluke Vijeća 2004/757/PUP od 25. listopada 2004. o utvrđivanju minimalnih odredaba vezanih za elemente kaznenih djela i sankcija u području nezakonite trgovine drogom (SL 2004., L 335, str. 8.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 80.), naslovljenim „Sankcije”, u stavku 1., određuje se:
„Svaka država članica poduzima potrebne mjere kako bi osigurala da se kaznena djela utvrđena u člancima 2. i 3. kažnjavaju učinkovitim, proporcionalnim i odvraćajućim sankcijama.
Svaka država članica poduzima potrebne mjere kako bi osigurala da se kaznena djela iz članka 2. kažnjavaju kaznom zatvora od najmanje jedne do najviše tri godine.”
Bugarsko pravo
5
U skladu s člankom 150. stavkom 2. Konstitucije na Republika Balgarija (Ustav Republike Bugarske), u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: bugarski Ustav):
„Svaki sud može, na zahtjev sudionika u postupku ili po službenoj dužnosti uputiti zahtjev [Konstitucionen sadu (Ustavni sud, Bugarska)] radi utvrđenja neustavnosti zakona koji je primjenjiv u konkretnom postupku. Postupak u predmetu nastavlja se i sud protiv čije presude nema pravnog lijeka odlučuje po dovršetku postupka koji se vodio pred [Konstitucionen sadom (Ustavni sud)].”
6
U skladu s člankom 18. stavkom 3. Pravilnika za organizacijata na dejnostta na Konstitucionnija sad (Pravilnik o organizaciji i postupanju Ustavnog suda), u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: Pravilnik Ustavnog suda):
„Zahtjev [Vrhovenog kasacionenog sada (Vrhovni kasacijski sud, Bugarska) odnosno [Vrhovenog administrativenog sada (Vrhovni upravni sud, Bugarska)] u vezi s jednim od postupaka koji su pred njima u tijeku treba sadržavati obrazloženo ispitivanje primjenjivog zakonodavstva koje se odnosi i na učinke primjene prava Unije ako je pobijana odredba ili pravni akt obuhvaćen njegovim područjem primjene.”
7
Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da se članak 18. stavak 3. Poslovnika Ustavnog suda primjenjuje i na situaciju kada redovni sud pokreće postupak pred Konstitucionen sadom (Ustavni sud).
8
U skladu s člankom 354.a Nakazatelen kodeksa (Kazneni zakonik), u verziji koja se primjenjuje na činjenice u glavnom postupku:
„1.   Osoba koja proizvodi, obrađuje, nabavlja ili posjeduje opojna sredstva ili slične tvari u svrhu distribucije, ili distribuira opojna sredstva ili slične tvari, a da za to nema odgovarajuću dozvolu, kažnjava se kaznom zatvora od dvije do osam godina i novčanom kaznom u iznosu od između 5000 [bugarskih leva (BGN) (otprilike 2556,45 eura) i 20000 BGN (otprilike 10225,83 eura)] kad je riječ o iznimno opasnim opojnim sredstvima ili sličnim tvarima i kaznom zatvora od jedne do šest godina i novčanom kaznom u iznosu od između 2000 [BGN (otprilike 1022,58 eura) i 10000 BGN (otprilike 5112,91 eura)] kad je riječ o opasnim opojnim sredstvima ili sličnim tvarima. […]
2.   Ako je riječ o velikoj količini opojnih sredstava ili sličnih tvari, kazna zatvora iznosi između tri i dvanaest godina, a novčana kazna između deset tisuća i pedeset tisuća bugarskih leva. […]”
9
Člankom 26.a Zakona za kontrol varhu narkotičnite veštestva i prekursorite (Zakon o kontroli opojnih sredstava i prekursora) određuje se:
„Vijeće ministara utvrđuje cijene opojnih sredstava za potrebe kaznenog postupka.”
10
Postanovleniem Nr. 23 na Ministerski savet za opredeljane na ceni na narkotičnite veštestva za nuždite na sadoproizvodstvoto (Uredba Vijeća ministara br. 23 o određivanju cijena opojnih sredstava za potrebe sudskih postupaka) od 29. siječnja 1998. (DV br. 15 od 6. veljače 1998.), u verziji primjenjivoj na činjenice u glavnom postupku, predviđa se određivanje cijena, za potrebe sudskih postupaka, opojnih sredstava iz članka 3. naredbe za reda za klasificirane na rasteniata i veštestvata kato narkotični (Odluka o postupku razvrstavanja biljaka i tvari kao opojnih sredstava) (DV br. 87 od 4. studenoga 2011.), u verziji koja se primjenjuje na činjenice u glavnom postupku.
11
Tim se člankom 3. metamfetamin razvrstava u kategoriju biljaka i tvari koje predstavljaju visok rizik za javno zdravlje zbog štetnih učinaka njegove zlouporabe, a koje su zabranjene u humanoj i veterinarskoj medicini, a fentanil u kategoriju visokorizičnih tvari koje se upotrebljavaju u humanoj i veterinarskoj medicini.
Glavni postupak i prethodna pitanja
12
Optužnicom podnesenom Sofijskom gradskom sadu (Gradski sud u Sofiji, Bugarska), sudu koji je uputio zahtjev, protiv osobe MA pokrenut je kazneni progon zbog posjedovanja opojnih sredstava u svrhu njihove distribucije.
13
U skladu s tom optužnicom, toj se osobi stavlja na teret da je posjedovala 4 doze metamfetamina i 22 doze fentanila u ukupnoj novčanoj vrijednosti od 90276,60 bugarskih leva (otprilike 46166 eura).
14
Uzimajući u obzir tu vrijednost, izračunanu na temelju članka 26.a Zakona o kontroli opojnih sredstava i prekursora te Uredbe br. 23 Vijeća ministara navedene u točki 10. ove presude (u daljnjem tekstu: nacionalne odredbe o određivanju novčane vrijednosti opojnih sredstava), prihvaćena kvalifikacija predmetnog kaznenog djela bila je posjedovanje opojnih sredstava ili sličnih tvari u „velikim količinama”, za koje se na temelju stavka 2. članka 354.a Kaznenog zakonika može izreći stroža kazna zatvora i novčana kazna od onih iz stavka 1. tog članka.
15
Sud koji je uputio zahtjev smatra da su nacionalne odredbe o određivanju novčane vrijednosti opojnih sredstava protivne načelu proporcionalnosti kazni, priznatom u bugarskom Ustavu i pravu Unije, s obzirom na to da se biće kaznenog djela, odnosno posjedovanje opojnih sredstava ili sličnih tvari u „velikim količinama” određuje s obzirom na novčanu vrijednost koja je proizvoljna i pogrešna, a ne u odnosu na količinu djelatne tvari koja se posjeduje ili pojedinačne doze koje se iz nje mogu izdvojiti.
16
Međutim, sud koji je uputio zahtjev pojašnjava da se zahtjev za prethodnu odluku ne odnosi na pitanje proporcionalnosti navedenih nacionalnih odredbi, koje se navodi samo kao element konteksta, nego samo na obvezu ili mogućnost tog suda da pokrene postupak radi ocjene ustavnosti navedenih nacionalnih odredbi pred Konstitucionen sadom (Ustavni sud) prije nego što, po potrebi, uputi Sudu zahtjev za prethodnu odluku.
17
Prema mišljenju tog suda, iako može Sudu uputiti zahtjev za prethodnu odluku koji se u ovom slučaju odnosi na tumačenje članka 4. stavka 1. Okvirne odluke 2004/757, bilo bi prikladnije najprije pokrenuti postupak pred Konstitucionen sadom (Ustavni sud) kako bi se provjerilo jesu li nacionalne odredbe o određivanju novčane vrijednosti opojnih sredstava u skladu s bugarskim Ustavom. Činjenica da Konstitucionen sad (Ustavni sud) poznaje specifičnosti nacionalnog prava, činjenica da taj sud odlučuje u kraćem roku od Suda, kao i poštovanje načela nadređenosti prava Unije elementi su koji opravdavaju to da nacionalni sud pokrene postupak pred tim sudom prije nego što uputi zahtjev Sudu.
18
Međutim, kada je osporavana nacionalna odredba obuhvaćena područjem primjene prava Unije, uvjeti pokretanja postupka pred Konstitucionen sadom (Ustavni sud), predviđeni u članku 18. stavku 3. Poslovnika Ustavnog suda, kako ga on tumači, sprečavaju sud koji je uputio zahtjev da najprije pokrene postupak pred Konstitucionen sadom (Ustavni sud).
19
Naime, na temelju postupovnog pravila koje proizlazi iz te odredbe, kako ga tumači taj ustavni sud, zahtjev za ocjenu ustavnosti nacionalne odredbe koja je obuhvaćena područjem primjene prava Unije, podnesen u skladu s člankom 150. stavkom 2. bugarskog Ustava, mora sadržavati obrazloženu ocjenu primjenjivog prava, uključujući učinke primjene prava Unije, kako ne bi bio odbačen kao nedopušten. Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, on je stoga dužan, kao prvo, primijeniti pravo Unije na činjenice u predmetu koji se pred njim vodi, razmatrajući utjecaj tog prava na primjenu osporavanih nacionalnih odredbi i, osobito, određujući treba li te odredbe tumačiti u skladu s pravom Unije ili ih treba izuzeti iz primjene.
20
Međutim, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, članak 18. stavak 3. Poslovnika Ustavnog suda, kako ga on tumači, u više je pogleda protivan pravu Unije.
21
S jedne strane, prije nego što se obrati Konstitucionen sadu (Ustavni sud), sud koji je uputio zahtjev dužan je, kada smatra potrebnim uputiti Sudu zahtjev za prethodnu odluku, postupiti u skladu sa zahtjevima koji proizlaze iz članka 267. UFEU‑a i, izravnije, iz članka 94. točke (b) Poslovnika Suda, osobito sa zahtjevom da se u dobroj vjeri jasno navede nacionalno pravo koje se može primijeniti u glavnom postupku.
22
Međutim, prema mišljenju navedenog suda, nacionalne odredbe o određivanju novčane vrijednosti opojnih sredstava, za koje sud koji je uputio zahtjev smatra da su neustavne, a da pritom nema nadležnost da ih takvima proglasi, ne mogu predstavljati „nacionalne odredbe koje se mogu primijeniti u predmetu” u smislu članka 94. točke (b) Poslovnika Suda.
23
S druge strane, sud koji je uputio zahtjev smatra da sudska praksa Konstitucionen sada (Ustavni sud) dokazuje nevoljkost tog suda da zajamči poštovanje načela nadređenosti prava Unije kao i njegovu volju da nadzire usklađenost prava Unije s bugarskim Ustavom.
24
Naime, taj sud smatra da Konstitucionen sad (Ustavni sud) na temelju članka 18. stavka 3. svojeg Poslovnika nalaže svakom nacionalnom sudu da provjeri učinke primjene prava Unije na nacionalne odredbe o kojima je riječ prije nego što tom sudu može podnijeti zahtjev za ocjenu ustavnosti tih nacionalnih odredbi kako bi se osigurala nadređenost bugarskog Ustava nad pravom Unije. Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, članak 18. stavak 3. Poslovnika navedenog suda, kako ga on sam tumači, imao bi za posljedicu da se nacionalna odredba koja je već protumačena u skladu s pravom Unije naknadno osporava zbog neustavnosti.
25
Međutim, ako bi se postupak pred Konstitucionen sadom (Ustavni sud) morao pokrenuti prije upućivanja zahtjeva Sudu i ako taj sud utvrdi usklađenost osporavanih nacionalnih odredbi s bugarskim Ustavom, sud koji je uputio zahtjev mogao bi nakon toga Sudu uputiti zahtjev za prethodnu odluku koji se odnosi na usklađenost tih istih nacionalnih odredbi s pravom Unije, čime bi se osigurala nadređenost tog prava nad bugarskim Ustavom.
26
U tom kontekstu sud koji je uputio zahtjev želi znati obvezuje li se ili ovlašćuje člankom 267. UFEU‑a, načelom nadređenosti prava Unije i člankom 94. točkom (b) Poslovnika Suda nacionalni sud, koji dvoji o usklađenosti nacionalnog propisa obuhvaćenog područjem primjene prava Unije i s nacionalnim ustavom i s tim pravom, da ga najprije podvrgne nacionalnom nadzoru ustavnosti, prije nego što, po potrebi, uputi Sudu zahtjev za prethodnu odluku.
27
U tim je okolnostima Sofijski gradski sad (Gradski sud u Sofiji) odlučio prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 267. [UFEU‑a], članak 94. točku (b) Poslovnika [Suda] i načelo [nadređenosti prava Unije] tumačiti na način da nacionalni sud u slučaju dvojbi o usklađenosti odredbe nacionalnog zakonodavstva s pravom [Unije], ako je istodobno uvjeren u neusklađenost te odredbe s [nacionalnim ustavom], mora odnosno može – prije upućivanja zahtjeva za prethodnu odluku – provjeriti je li ta odredba nacionalnog zakonodavstva stvarno primjenjiva u glavnom predmetu, što podrazumijeva podnošenje zahtjeva za ocjenu njezine ustavnosti Ustavnom sudu?”
O prethodnom pitanju
28
Uvodno valja podsjetiti na to da je, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, u okviru suradnje između nacionalnih sudova i Suda ustanovljene u članku 267. UFEU‑a, na Sudu da nacionalnom sudu pruži koristan odgovor koji će mu omogućiti da donese odluku u postupku koji se pred njim vodi. U tom smislu, Sud će, prema potrebi, preoblikovati pitanja koja su mu postavljena (vidjeti u tom smislu presudu od 4. listopada 2024., Bouskoura, C‑387/24 PPU, EU:C:2024:868, t. 36. i navedenu sudsku praksu).
29
U ovom slučaju postavljeno pitanje temelji se na pretpostavci prema kojoj su nacionalne odredbe o određivanju novčane vrijednosti opojnih sredstava protivne i bugarskom Ustavu i pravu Unije.
30
Međutim, kao što je to navedeno u točki 19. ove presude, iz članka 18. stavka 3. Poslovnika Ustavnog suda, kako ga on tumači, proizlazi da, kada nacionalni sud podnese zahtjev za ocjenu ustavnosti nacionalnog propisa koji ulazi u područje primjene prava Unije, taj zahtjev mora sadržavati obrazloženu ocjenu primjenjivog prava, uključujući učinke primjene prava Unije, kako ne bi bio odbačen kao nedopušten, što može navesti navedeni sud da, kada ima dvojbe u pogledu tumačenja tog prava, prethodno uputi Sudu zahtjev za prethodnu odluku.
31
Budući da sud koji je uputio zahtjev smatra da ga zahtjev koji proizlazi iz članka 18. stavka 3. Poslovnika Ustavnog suda, kako ga tumači taj sud, sprečava da najprije pokrene postupak pred tim ustavnim sudom, prije nego što, ako je potrebno, uputi Sudu zahtjev za prethodnu odluku, postavljenim pitanjem zapravo se nastoji utvrditi je li ta odredba, kako je tumači navedeni ustavni sud, u skladu s člankom 267. UFEU‑a, načelom nadređenosti prava Unije i člankom 94. točkom (b) Poslovnika Suda.
32
U tim okolnostima valja smatrati da sud koji je uputio zahtjev svojim pitanjem u biti pita treba li članak 267. UFEU‑a, načelo nadređenosti prava Unije i članak 94. točku (b) Poslovnika Suda tumačiti na način da im se protivi postupovno pravilo države članice koje se odnosi na uvjete pokretanja postupka pred njezinim ustavnim sudom, kako ga tumači taj sud, na temelju kojeg zahtjev za ocjenu ustavnosti nacionalnog propisa koji ulazi u područje primjene prava Unije, koji je tom ustavnom sudu uputio nacionalni sud, mora sadržavati obrazloženu ocjenu prava primjenjivog na predmet koji se pred njim vodi, uključujući učinke primjene prava Unije, kako ne bi bio odbačen kao nedopušten, što može navesti navedeni sud da prethodno uputi Sudu zahtjev za prethodnu odluku.
33
Što se tiče, kao prvo, članka 267. UFEU‑a, valja podsjetiti na to da se zaglavni kamen pravosudnog sustava uspostavljenog Ugovorima sastoji od postupka povodom zahtjeva za prethodnu odluku predviđenog tom odredbom, koji uspostavljanjem dijaloga između sudova, točnije između Suda i sudova država članica, ima za cilj osigurati jedinstveno tumačenje prava Unije, omogućujući tako osiguranje njegove usklađenosti, njegova punog učinka i njegove autonomije kao i u konačnici posebne naravi prava uspostavljenog Ugovorima. Stoga je na nacionalnom sudu da iskoristi to sredstvo kada dvoji o usklađenosti svojeg nacionalnog prava s odredbom prava Unije koju treba protumačiti (vidjeti u tom smislu mišljenje 2/13 (Pristupanje Unije EKLJP‑u) od18. prosinca 2014., EU:C:2014:2454, t. 176. i navedenu sudsku praksu, kao i presudu od 18. prosinca 2025., Komisija/Poljska (Nadzor sudske prakse Suda ultra vires – Nadređenost prava Unije), C‑448/23, EU:C:2025:975, t. 111. i 112. i navedenu sudsku praksu).
34
Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, nacionalni sudovi imaju najširu mogućnost ili čak obvezu obratiti se Sudu ako smatraju da su se u postupku koji se pred njima vodi pojavila pitanja koja zahtijevaju tumačenje odredaba prava Unije ili ocjenu njihove valjanosti, a u pogledu kojih moraju donijeti odluku (presuda od 22. veljače 2022., RS (Učinak presuda ustavnog suda), C‑430/21, EU:C:2022:99, t. 64. i navedena sudska praksa).
35
Također je ustaljena sudska praksa da pravilo nacionalnog prava ne može spriječiti nacionalni sud da se koristi navedenom mogućnošću ili postupi u skladu s navedenom obvezom jer su ta mogućnost i ta obveza, naime, svojstvene sustavu suradnje između nacionalnih sudova i Suda, utvrđenom u članku 267. UFEU‑a, kao i funkcijama suda nadležnog za primjenu prava Unije koje su tom odredbom dodijeljene nacionalnim sudovima (presuda od 5. lipnja 2023., Komisija/Poljska (Neovisnost i privatan život sudaca), C‑204/21, EU:C:2023:442, t. 157. i navedena sudska praksa).
36
U tom kontekstu, pravilo nacionalnog prava koje, među ostalim, može imati za posljedicu to da se nacionalni sudac radije suzdrži od postavljanja prethodnih pitanja Sudu, negativno utječe na ovlasti koje su nacionalnim sudovima tako priznate člankom 267. UFEU‑a i, slijedom toga, na učinkovitost tog sustava suradnje (presuda od 15. srpnja 2021., Komisija/Poljska (Sustav stegovnih mjera za suce), C‑791/19, EU:C:2021:596, t. 226. i navedena sudska praksa).
37
Osim toga, utvrđeno je da nacionalni sud koji u predmetu koji se odnosi na pravo Unije smatra da je odredba nacionalnog prava ne samo protivna pravu Unije nego i neustavna ne gubi pravo odnosno ne oslobađa se obveze, ako je riječ o sudu posljednjeg stupnja, predviđene u članku 267. UFEU‑a, da Sudu uputi pitanja glede tumačenja ili valjanosti prava Unije zbog činjenice da je utvrđenje neustavnosti pravila nacionalnog prava podložno obveznom postupku pred ustavnim sudom (presuda od 22. lipnja 2010., Melki i Abdeli, C‑188/10 i C‑189/10, EU:C:2010:363, t. 45. i navedena sudska praksa).
38
Naime, djelotvornost prava Unije bila bi u opasnosti, a koristan učinak članka 267. UFEU‑a bio bi umanjen ako bi zbog postojanja obveznog postupka pred ustavnim sudom nacionalni sud koji odlučuje u predmetu na koji se primjenjuje pravo Unije bio spriječen uputiti Sudu prethodna pitanja o tumačenju ili valjanosti prava Unije kako bi mogao odlučiti je li nacionalno pravilo u skladu s tim pravom (vidjeti u tom smislu presude od 4. lipnja 2015., Kernkraftwerke Lippe‑Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, t. 34. i navedenu sudsku praksu te od 20. prosinca 2017., Global Starnet, C‑322/16, EU:C:2017:985, t. 21. i navedenu sudsku praksu).
39
Kao drugo, kad je riječ o načelu nadređenosti prava Unije, kojim se utvrđuje prvenstvo tog prava nad pravom država članica, valja podsjetiti na to da to načelo nalaže svim tijelima država članica da osiguraju puni učinak različitih odredaba prava Unije, pri čemu pravo država članica ne može ugroziti učinak koji se tim različitim odredbama priznaje na području navedenih država (vidjeti u tom smislu presudu od 10. srpnja 2025., DADA Music i UPFR, C‑37/24, EU:C:2025:551, t. 76. i navedenu sudsku praksu).
40
Stoga, funkcioniranje sustava suradnje između Suda i nacionalnih sudova uspostavljenog člankom 267. UFEU‑a i načelo nadređenosti prava Unije zahtijevaju da nacionalni sudac bude slobodan u kojoj god fazi postupka to smatra primjerenim, čak i na kraju incidentalnog postupka za ocjenu ustavnosti, uputiti Sudu bilo koje prethodno pitanje koje smatra potrebnim (presude od 22. lipnja 2010., Melki i Abdeli, C‑188/10 i C‑189/10, EU:C:2010:363, t. 52. i 57. te od 11. rujna 2014., A, C‑112/13, EU:C:2014:2195, t. 39. i navedena sudska praksa).
41
Usto, iz načela nadređenosti prava Unije također proizlazi da su nacionalni sudovi nadležni ocijeniti usklađenost nacionalnog prava, u ovom slučaju nacionalnih odredbi o određivanju novčane vrijednosti opojnih sredstava s pravom Unije, a da pritom u tu svrhu ne moraju podnijeti zahtjev ustavnom sudu svoje države članice (vidjeti u tom smislu presudu od 24. lipnja 2019., Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, t. 53. i 54. te navedenu sudsku praksu).
42
Iz toga slijedi da se članku 267. UFEU‑a i načelu nadređenosti prava Unije protivi nacionalni propis na temelju kojeg nacionalni sudovi koji imaju dvojbe u pogledu usklađenosti nacionalne odredbe obuhvaćene područjem primjene prava Unije s nacionalnim ustavom i pravom Unije moraju pokrenuti postupak pred ustavnim sudom svoje države članice prije nego što iskoriste svoju mogućnost ili ispune svoju obvezu upućivanja zahtjeva za prethodnu odluku Sudu.
43
Nasuprot tomu, ni članku 267. UFEU‑a ni načelu nadređenosti prava Unije ne protivi se propis države članice koji dopuštenost pokretanja postupka pred ustavnim sudom te države članice od strane nacionalnog suda uvjetuje time da taj sud podnese obrazloženu ocjenu učinaka primjene prava Unije na nacionalne odredbe za koje smatra da mogu biti neustavne, što može podrazumijevati da navedeni sud prethodno uputi Sudu zahtjev za prethodnu odluku.
44
Naime, ti uvjeti pokretanja postupka pred ustavnim sudom države članice o kojoj je riječ ni na koji način ne ograničavaju mogućnost drugih nacionalnih sudova da Sudu upute zahtjev za prethodnu odluku niti odgađaju takav zahtjev.
45
Upravo suprotno, navedeni uvjeti upućivanja mogu, kao takvi, potaknuti te nacionalne sudove da, kada namjeravaju nacionalnu odredbu podvrgnuti ocjeni ustavnosti, najprije primijene pravo Unije a da ih pritom ne sprečavaju da se koriste svojom mogućnošću ili da ispune svoju obvezu upućivanja zahtjeva za prethodnu odluku Sudu. Tim se uvjetima stoga nastoji potaknuti ostvarivanje prava i obveza koji proizlaze iz članka 267. UFEU‑a te poštovanje načela nadređenosti prava Unije u nacionalnom pravnom poretku.
46
Točno je da takvi uvjeti koje nacionalni sud mora ispuniti kako bi pokrenuo postupak pred Ustavnim sudom omogućuju tom sudu da odluči o ustavnosti nacionalne odredbe, ovisno o slučaju, nakon što je Sud odgovorio na zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio isti nacionalni sud u okviru istog spora. Međutim, takva okolnost nije sama po sebi protivna načelu nadređenosti prava Unije, pod uvjetom da navedeni nacionalni sud nije spriječen uzeti u obzir učinke koji proizlaze iz tog načela u okviru spora koji se pred njim vodi, navedene u točki 39. ove presude, i to čak i nakon što je taj ustavni sud donio odluku.
47
U tom pogledu valja podsjetiti, s jedne strane, na to da presuda Suda donesena u okviru prethodnog postupka obvezuje nacionalni sud u pogledu tumačenja prava Unije radi rješavanja spora koji je pred njim pokrenut. Taj sud stoga mora, prema potrebi, izuzeti ocjene višeg nacionalnog suda ako smatra da, imajući u vidu tumačenje koje je dao Sud, one nisu u skladu s pravom Unije, prema potrebi izuzimajući iz primjene nacionalno pravilo koje ga obvezuje na postupanje u skladu s odlukama tog višeg suda (presuda od 22. veljače 2022., RS (Učinak presuda ustavnog suda), C‑430/21, EU:C:2022:99, t. 74. i 75. te navedena sudska praksa).
48
S druge strane, valja naglasiti da se, radi jamčenja djelotvornosti svih odredaba prava Unije, načelom nadređenosti nalaže, ponajprije, nacionalnim sudovima da u najvećoj mogućoj mjeri tumače svoje nacionalno pravo u skladu s pravom Unije. Zahtjev usklađenog tumačenja uključuje, među ostalim, obvezu nacionalnih sudova da izmijene, ako je potrebno, ustaljenu sudsku praksu ako se ona temelji na tumačenju nacionalnog prava koje nije u skladu s ciljevima prava Unije. Međutim, ta obveza usklađenog tumačenja ima određena ograničenja i ne može, među ostalim, služiti kao temelj za tumačenje nacionalnog prava contra legem (presude od 24. lipnja 2019., Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, t. 57.; od 15. listopada 2024., KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, t. 52. i od 20. studenoga 2025., Framholm, C‑195/25, EU:C:2025:904, t. 67. i 68.).
49
Usto, ako nacionalni propis nije moguće tumačiti u skladu sa zahtjevima prava Unije, načelo nadređenosti nalaže nacionalnom sudu koji je u okviru svoje nadležnosti zadužen za primjenu odredaba tog prava obvezu da osigura puni učinak tih zahtjevâ u sporu koji je pred njim pokrenut, prema potrebi izuzimajući po službenoj dužnosti iz primjene svaki nacionalni propis ili praksu, pa bili oni i naknadni, koji su protivni odredbi tog prava s izravnim učinkom, pri čemu ne mora tražiti ni čekati prethodno ukidanje tog nacionalnog propisa ili te prakse kroz zakonodavni ili bilo koji drugi postupak predviđen Ustavom (vidjeti u tom smislu presude od 9. ožujka 1978., Simmenthal_106/77, EU:C:1978:49, t. 24., od 24. lipnja 2019., Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, t. 58. i od 1. kolovoza 2025., Alace i Canpelli, C‑758/24 i C‑759/24, EU:C:2025:591, t. 63. i navedenu sudsku praksu).
50
Kao treće, valja istaknuti da zahtjevi koji proizlaze iz članka 94. točke (b) Poslovnika Suda ili pak točaka 3., 12. i 15. Preporuka Suda Europske unije namijenjenih nacionalnim sudovima koje se odnose na pokretanje prethodnog postupka (SL C/2024./6008, C), na koje se poziva sud koji je uputio zahtjev, ne utječu na utvrđenja iz točaka 42. do 49. ove presude.
51
U tom pogledu, člankom 94. točkom (b) Poslovnika Suda predviđa se da, osim teksta prethodnih pitanja postavljenih Sudu, zahtjev za prethodnu odluku mora sadržavati sadržaj nacionalnih odredaba koje se mogu primijeniti u predmetu i, prema potrebi, relevantnu nacionalnu sudsku praksu. Taj je zahtjev također odražen u točkama 15. i 16. preporuka navedenih u prethodnoj točki ove presude.
52
Međutim, u ovom slučaju ne može se smatrati da nije riječ o nacionalnoj odredbi „koja se može primijeniti” u smislu članka 94. točke (b) Poslovnika Suda samo zato što sud koji je uputio zahtjev dvoji o ustavnosti te nacionalne odredbe.
53
Naime, kao prvo, s obzirom na to da, kao što se čini da je slučaj u bugarskom pravu, takva nacionalna odredba ostaje na snazi sve dok ustavni sud ne utvrdi njezinu neustavnost, sama činjenica da nacionalni sud ima dvojbe o ustavnosti te nacionalne odredbe ne može opravdati to da taj sud zanemari navedenu odredbu prilikom iznošenja prava primjenjivog na spor koji se pred njim vodi. Nasuprot tomu, navedeni sud i dalje u potpunosti može u svojoj odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku iznijeti svoje sumnje u pogledu ustavnosti te odredbe.
54
Kao drugo, valja podsjetiti na to da je Sud već utvrdio da, čak i ako ovisno o okolnostima može biti korisno da u trenutku upućivanja zahtjeva za prethodnu odluku Sudu činjenice predmeta budu utvrđene i da problemi koji su u cijelosti u domeni nacionalnog prava budu razriješeni, nacionalni sudovi mogu uputiti taj zahtjev u kojoj god fazi postupka to smatraju primjerenim (vidjeti u tom smislu presude od 27. listopada 1993., Enderby, C‑127/92, EU:C:1993:859, t. 11. i12.; od 4. lipnja 2015., Kernkraftwerke Lippe‑Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, t. 31. i navedenu sudsku praksu i od 14. veljače 2019., Milivojević, C‑630/17, EU:C:2019:123, t. 46. i navedenu sudsku praksu).
55
Kao treće, uzimajući u obzir zabrinutost suda koji je uputio zahtjev u pogledu sudske prakse Konstitucionen sada (Ustavni sud), kako je sažeta u točkama 23. i 24. ove presude, valja podsjetiti na to da su ustavni sudovi država članica dužni, jednako kao i redovni sudovi, poštovati načelo nadređenosti prava Unije (presuda od 22. veljače 2022., RS (Učinak presuda ustavnog suda), C‑430/21, EU:C:2022:99, t. 47. do 51. i navedena sudska praksa). Stoga, u skladu s već ustaljenom sudskom praksom, učinci načela nadređenosti prava Unije obvezuju sva tijela države članice, pri čemu posebno nacionalne odredbe, uključujući one ustavne prirode, tomu ne mogu biti prepreka (vidjeti u tom smislu presudu od 18. prosinca 2025., Komisija/Poljska (Nadzor sudske prakse Suda ultra vires –Nadređenost prava Unije), C‑448/23, EU:C:2025:975, t. 171. i navedenu sudsku praksu).
56
Osim toga, Sud je već utvrdio da obveza nacionalnih sudova protiv čijih odluka prema nacionalnom pravu nema pravnog lijeka, koja proizlazi iz članka 267. trećeg stavka UFEU‑a, da upute Sudu prethodno pitanje dio je suradnje, uspostavljene radi osiguranja ujednačene primjene i ujednačenog tumačenja prava Unije u svim državama članicama, između nacionalnih sudova u njihovu svojstvu sudova zaduženih za primjenu prava Unije i Suda. Cilj te obveze jest, osobito, spriječiti da se u bilo kojoj državi članici razvije nacionalna sudska praksa koja nije u skladu s pravilima prava Unije. Osim toga, navedena je obveza posljedica isključive nadležnosti kojom Sud raspolaže za odlučivanje o valjanosti akata Unije i za davanje konačnog i obvezujućeg tumačenja tog prava (vidjeti u tom smislu presudu od 18. prosinca 2025., Komisija/Poljska (Nadzor sudske prakse Suda ultra vires – Nadređenost prava Unije), C‑448/23, EU:C:2025:975, t. 205. i 206.).
57
Iz toga slijedi da je, ako je ustavnom sudu podnesen zahtjev za ocjenu ustavnosti nacionalne odredbe koja ulazi u područje primjene prava Unije, taj sud načelno dužan uputiti Sudu zahtjev za prethodnu odluku, u skladu s člankom 267. trećim stavkom UFEU‑a, ako se u predmetu koji je pred njim u tijeku pojavi pitanje koje se odnosi na tumačenje prava Unije ili valjanost akta sekundarnog prava, osim ako je utvrdio da odgovor na postavljeno pitanje nije relevantan ili da je predmetna odredba prava Unije već bila predmet tumačenja Suda ili da je pravilno tumačenje prava Unije tako očito da ne ostavlja mjesta nikakvoj razumnoj sumnji (vidjeti u tom smislu presudu od 15. listopada 2024., KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, t. 34. i 36. te navedenu sudsku praksu).
58
Osim toga, Sud je već utvrdio da, ako ustavni sud države članice ocijeni da se odredbom sekundarnog prava Unije, kako je tumači Sud, povređuje obveza poštovanja nacionalnog identiteta te države članice, taj ustavni sud mora prekinuti postupak i Sudu uputiti zahtjev za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a radi ocjenjivanja valjanosti te odredbe s gledišta članka 4. stavka 2. UEU‑a, s obzirom na to da je Sud jedini nadležan za utvrđivanje nevaljanosti akta Unije. Nadalje, budući da Sud ima isključivu nadležnost za davanje konačnog tumačenja prava Unije, ustavni sud države članice ne može na temelju vlastitog tumačenja odredaba prava Unije, uključujući članka 267. UFEU‑a, valjano zaključiti da je Sud donio presudu prekoračujući svoju sferu nadležnosti i slijedom toga odbiti postupiti u skladu s presudom koju je Sud donio u prethodnom postupku (vidjeti u tom smislu presude od 22. veljače 2022., RS (Učinak presuda ustavnog suda), C‑430/21, EU:C:2022:99, t. 71. i 72. te od 18. prosinca 2025., Komisija/Poljska (Nadzor sudske prakse Suda ultra vires – Nadređenost prava Unije), C‑448/23, EU:C:2025:165, t. 223. i 230. te navedenu sudsku praksu).
59
Naposljetku, u slučaju, kako ga je predvidio sud koji je uputio zahtjev, u kojem bi ustavni sud, protivno načelu nadređenosti prava Unije, odbio postupiti u skladu s presudom koju je Sud donio u prethodnom postupku, valja podsjetiti na to da je, kao što je to navedeno u točki 47. ove presude, ustaljena sudska praksa da je nacionalni sud koji je iskoristio mogućnost koja mu je dodijeljena člankom 267. UFEU‑a vezan, prilikom donošenja odluke u glavnom postupku, tumačenjem odnosnih odredbi prava Unije koje Sud pruži. Stoga je navedeni nacionalni sud dužan, radi osiguravanja pune učinkovitosti pravnih pravila Unije, u sporu o kojem odlučuje, izuzeti ocjene nacionalnog ustavnog suda koji odbija postupiti u skladu s presudom koju je Sud donio u prethodnom postupku (vidjeti u tom smislu presude od 15. siječnja 2013., Križan i dr., C‑416/10, EU:C:2013:8, t. 69. i 70. te navedenu sudsku praksu i od 22. veljače 2022., RS (Učinak presuda ustavnog suda), C‑430/21, EU:C:2022:99, t. 77.).
60
S obzirom na sve prethodno navedeno, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 267. UFEU‑a, načelo nadređenosti prava Unije i članak 94. točku (b) Poslovnika Suda treba tumačiti na način da im se ne protivi postupovno pravilo države članice koje se odnosi na uvjete pokretanja postupka pred njezinim ustavnim sudom, kako ga tumači taj sud, na temelju kojeg zahtjev za ocjenu ustavnosti nacionalnog propisa koji ulazi u područje primjene prava Unije, koji je tom ustavnom sudu uputio nacionalni sud, mora sadržavati obrazloženu ocjenu prava primjenjivog na predmet koji se pred njim vodi, uključujući učinke primjene prava Unije, kako ne bi bio odbačen kao nedopušten, što može navesti navedeni sud da prethodno uputi Sudu zahtjev za prethodnu odluku.
Troškovi
61
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (treće vijeće) odlučuje:
Članak 267. UFEU‑a, načelo nadređenosti prava Europske unije i članak 94. točku (b) Poslovnika Suda
treba tumačiti na način da im se
ne protivi postupovno pravilo države članice koje se odnosi na uvjete pokretanja postupka pred njezinim ustavnim sudom, kako ga tumači taj sud, na temelju kojeg zahtjev za ocjenu ustavnosti nacionalnog propisa koji ulazi u područje primjene prava Unije, koji je tom ustavnom sudu uputio nacionalni sud, mora sadržavati obrazloženu ocjenu prava primjenjivog na predmet koji se pred njim vodi, uključujući učinke primjene prava Unije, kako ne bi bio odbačen kao nedopušten, što može navesti navedeni sud da prethodno uputi Sudu zahtjev za prethodnu odluku.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: bugarski
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.