62018TO0334
ПРОЕКТ НА ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (пети състав)
21 юли 2020 година (
*1
)
„Производство — Определяне на съдебните разноски — Недопустимост“
По дело T‑334/18 DEP
Bodegas Altún, SL, установено в Baños de Ebro (Испания), за което се явяват I. Temiño Ceniceros и J. Oria Sousa-Montes, адвокати,
ищец,
срещу
Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), за която се явяват S. Palmero Cabezas и H. O’Neill, в качеството на представители,
ответник,
другата страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила пред Общия съд, е
Codorníu, SA, установено в Esplugues de Llobregat (Испания), за което се явяват M. Ceballos Rodríguez и E. Стоянов Едисонов, адвокати,
с предмет молба за определяне на подлежащите на възстановяване съдебни разноски от встъпилата страна на жалбоподателя вследствие на решение от 27 юни 2019 г., Bodegas Altún/EUIPO — Codorníu (ANA DE ALTUN) (T‑334/18, непубликувано, EU:T:2019:451),
ОБЩИЯТ СЪД (пети състав),
състоящ се от: D. Spielmann (докладчик), председател, U. Öberg и R. Mastroianni, съдии,
секретар: E. Coulon,
постанови настоящото
Определение
Факти, производство и искания на страните
1
На 31 май 2013г. жалбоподателят, Bodegas Altún, SL, подава в Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) заявка за регистрация на марка на Европейския съюз на основание Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Европейския съюз (ОВ L 78, 2009 г., стр. 1), изменен (заменен с Регламент (EC) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно марката на Европейския съюз (OВ L 154, 2017 г., стр. 1). На 1 октомври 2013 г. встъпилата в производството страна, Codorníu, SA, подава възражение на основание член 41 от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 46 от Регламент 2017/1001) срещу регистрацията на заявената марка. На 28 ноември 2014 г. отделът по споровете приема, че съществува вероятност от объркване между заявената марка и по-ранната марка. На 22 януари 2015 г. жалбоподателят обжалва пред EUIPO решението на отдела по споровете на основание членове 58—64 от Регламент № 207/2009 (понастоящем членове 66—71 от Регламент 2017/1001). С решение от 9 декември 2015 г. втори апелативен състав на EUIPO отменя решението на отдела по споровете.
2
Жалбоподателят подава до Общия съд жалба за отмяна на това решение от 9 декември 2015 г. С решение от 18 септември 2017 г., Codorníu/EUIPO — Bodegas Altún (ANA DE ALTUN) (T‑86/16, непубликувано, EU:T:2017:627), Общият съд уважава жалбата, отменя решението на апелативния състав и осъжда EUIPO и жалбоподателя да понесат съответно направените от тях съдебни разноски, както и половината от съдебните разноски, направени от встъпилата страна.
3
Вследствие на решението от 18 септември 2017 г., ANA DE ALTUN (T‑86/16, непубликувано, EU:T:2017:627), възражението е върнато за ново разглеждане от първи апелативен състав на EUIPO, който с решение от 14 март 2018 г. по съображения за процесуална икономия приема, че следва да разгледа възражението с оглед на член 8, параграф 5 от Регламент 2017/1001, и отхвърля жалбата, подадена от жалбоподателя.
4
На 31 май 2018 г. жалбоподателят подава в секретариата на Общия съд жалба за отмяна на решението на първи апелативен състав на EUIPO от 14 март 2018 г.
5
С решение от 27 юни 2019г., Bodegas Altún/EUIPO — Codorníu (ANA DE ALTUN) (T‑334/18, непубликувано, EU:T:2019:451), Общият съд отменя решението на първи апелативен състав на EUIPO от 14 март 2018 г. и осъжда EUIPO и встъпилата в производството страна да понесат съответно направените от тях съдебни разноски, както и половината от съдебните разноски, направени от жалбоподателя.
6
Жалбоподателят посочва, че е поискал от встъпилата в производството страна възстановяване по взаимно съгласие на съдебните разноски, свързани с делото, по което е постановено решението от 27 юни 2019 г., ANA DE ALTUN (T‑334/18, непубликувано, EU:T:2019:451), но не било постигнато споразумение.
7
На 20 декември 2019 г. жалбоподателят подава в секретариата на Общия съд молба за определяне на съдебните разноски на основание член 170, параграф 1 от Процедурния правилник, като иска от Общия съд да обяви молбата за допустима и да определи размера на подлежащите на възстановяване съдебни разноски, платими от страните, загубили делото, по което е постановено решението от 27 юни 2019г., ANA DE ALTUN (T‑334/18, непубликувано, EU:T:2019:451).
8
На 18 февруари 2020г. EUIPO представя становището си по молбата на жалбоподателя за определяне на съдебните разноски. EUIPO оспорва обстоятелството, че с него е бил осъществен контакт от жалбоподателя по повод възстановяването на съдебните разноски, а по същество иска от Общия съд общият размер на подлежащите на възстановяване съдебни разноски, платими поравно с встъпилата в производството страна, да бъде определен на 6000 EUR.
9
На 20 февруари 2020 г. встъпилата страна представя своето становище. Тя оспорва допустимостта на молбата на жалбоподателя за определяне на съдебните разноски поради липсата на спор по смисъла на член 170 от Процедурния правилник. Поддържа, че при всички положения спорното производство между страните все още е висящо и частичното определяне на съдените разноски не е подходящо. Иска от Общия съд да отхвърли молбата за определяне на съдебните разноски и да осъди жалбоподателя да заплати направените в настоящото производство съдебни разноски. При условията на евентуалност иска от Общия съд да изчисли и направените от нея съдебни разноски по делото, по което е постановено решението от 18 септември 2017 г., ANA DE ALTUN (T‑86/16, непубликувано, EU:T:2017:627).
10
На 6 март 2020 г. по представените от EUIPO и встъпилата страна становища жалбоподателят представя становище, което Общият съд решава да не прилага по преписката.
От правна страна
11
Съгласно член 170, параграф 3 от Процедурния правилник при спор относно подлежащите на възстановяване съдебни разноски Общият съд се произнася по молба на заинтересованата страна с определение, което не подлежи на обжалване, след като предостави възможност на страната, за която се отнася молбата, да представи своето становище.
12
Според тази разпоредба в случая е необходимо да се извърши проверка за наличието на спор относно подлежащите на възстановяване съдебни разноски, който предхожда подаването на молбата за определянето на съдебните разноски (определение от 24 януари 2017г., Natorski и Pokrywa/EUIPO — PIS Opakowania (Част за врата), T‑251/14 DEP, непубликувано, EU:T:2017:39, т. 13).
13
Първо, както подчертава EUIPO, от преписката не се установява жалбоподателят да е осъществил контакт с него по повод на възстановяването на съдебните разноски и съответно да е налице оспорване от страна на EUIPO на подлежащите на възстановяване разноски.
14
Следователно е достатъчно да се констатира, че при липсата на спор между жалбоподателя и EUIPO за размера на подлежащите на възстановяване съдебни разноски или тяхната изискуемост, молбата на жалбоподателя е недопустима по отношение на EUIPO.
15
Второ, жалбоподателят твърди, че безуспешно пред представител на встъпилата страна се е опитал да получи възстановяване по взаимно съгласие на съответните съдебни разноски.
16
Встъпилата страна пък оспорва допустимостта на молбата за определяне на подлежащите на възстановяване съдебни разноски, тъй като жалбоподателят не е поискал от нея плащането на посочените съдебни разноски.
17
Общият съд констатира, че молбата за определяне на съдебните разноски не съдържа нито изчисление на претендирания размер, нито доказателства за съответните разходи и се ограничава в това отношение до препращане към анекс, а освен това не се позовава на изпратено на встъпилата страна искане за плащане на съдебните разноски.
18
От материалите по преписката е безспорно, че между жалбоподателя и встъпилата страна е предвиждано цялостно решаване на делото за разглежданите марки по взаимно съгласие, което включва и съдебните разноски.
19
Въпреки това, както бе припомнено в точка 12 по-горе, е важно да се провери дали към датата на подаване на молбата съществува спор относно подлежащите на възстановяване съдебни разноски, и по-конкретно относно техния размер или изискуемост (вж. в този смисъл определение от 9 ноември 2017г., Nestlé Unternehmungen Deutschland/Lotte, C‑586/15 P-DEP, непубликувано, EU:C:2017:855, т. 9 и 10 и цитираната съдебна практика).
20
Въпреки че нито една разпоредба от Процедурния правилник не задължава страната да документира претенциите си на етапа на осъществяване на контакт, който предшества подаването на искане за определяне на съдебните разноски (вж. в този смисъл определение от 20 юни 2013 г., Marcuccio/Комисия, T‑16/09 P-DEP, непубликувано, EU:T:2013:330, т. 7), все пак на страната, която дължи разноските, следва да е била дадена възможност преди подаването на молбата за определяне да вземе отношение по претендираните от молителя разноски.
21
В случая обаче макар между жалбоподателя и встъпилата страна да се е предвиждало цялостно споразумение относно разглежданите марки, от материалите по преписката не се установява на встъпилата страна да е бил представен въпросът за разноските като неразделна част от споразумението и то по начин, който да ѝ даде възможност да се произнесе информирано по въпроса, независимо от обсъжданията по съществото на спора.
22
При тези условия обстоятелството, че цялостното споразумение между жалбоподателя и встъпилата страна не е постигнато, само по себе си не е достатъчно, за да се заключи, че е налице спор относно размера на подлежащите на възстановяване съдебни разноски или тяхната изискуемост по смисъла на член 170, параграф 1 от Процедурния правилник.
23
Поради това следва да се приеме, че настоящата молба е недопустима и в частта, която се отнася до встъпилата страна.
24
От това следва, че поради липсата на спор относно подлежащите на възстановяване съдебни разноски, предхождащ подаването на настоящата молба, същата се явява недопустима и следва да бъде отхвърлена.
По съдебните разноски
25
Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
26
Тъй като жалбоподателят е загубил делото, той трябва да бъде осъден да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на EUIPO и на встъпилата в настоящото производство страна в съответствие с исканията им.
27
Тъй като EUIPO не е направил искане относно разноските в настоящото производство, следва да се постанови да понесе направените от него разноски.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (пети състав)
определи:
1)
Отхвърля като недопустима молбата за определяне на съдебните разноски.
2)
Осъжда Bodegas Altún, SL да понесе направените от него съдебни разноски в настоящото производство, както и съдебните разноски, направени от Codorníu, SA.
3)
Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) понася направените от нея съдебни разноски в настоящото производство.
Съставено в Люксембург на 21 юли 2020 година.
Секретар
E. Coulon
Председател
D. Spielmann
(
*1
)	Език на производството: испански.