62024CJ0590
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (oсми състав)
22 януари 2026 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Процедури за възлагане на обществени поръчки — Директива 2014/23 — Възлагане на концесионни договори — Директива 2014/24 — Основания за изключване — Национална правна уредба за създаване на регистър на партньорите на публичния сектор — Изискване за безпристрастност на лицето, оправомощено да вписва в този регистър партньора на публичния сектор — Налагане на глоба за неспазване на това изискване — Автоматично изключване от участие в процедури за обществени поръчки в случай на неплащане на тази глоба — Член 49 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Наказателноправен характер на санкцията — Предвидимост и пропорционалност на същата — Принцип на правната сигурност“
По дело C‑590/24
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Najvyšší súd Slovenskej republiky (Върховен съд на Словашката република) с акт от 3 септември 2024 г., постъпил в Съда на 10 септември 2024 г., в рамките на наказателно производство срещу
AK Dlhopolec s.r.o.,
MABONEX SLOVAKIA spol. s r.o.,
A. B.,
X. Y.,
СЪДЪТ (осми състав),
състоящ се от: O. Spineanu-Matei, председател на състава, C. Lycourgos (докладчик), председател на трети състав, изпълняващ функцията на съдия от осми състав, и S. Rodin, съдия,
генерален адвокат: J. Kokott,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–
за X. Y., A. B., AK Dlhopolec s.r.o., MABONEX SLOVAKIA spol. s r.o., от Z. Klúzová, advokátka,
–
за словашкото правителство, от E. V. Larišová и A. Lukáčik, в качеството на представители,
–
за Европейската комисия, от A. Biolan, R. Lindenthal и G. Wils, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на членове 26, 49 и 114 ДФЕС, на член 49 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), на членове 3, 38 и 41 от Директива 2014/23/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за възлагане на договори за концесия (ОВ L 94, 2014 г., стр. 1), на членове 57 и 58 от Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (ОВ L 94, 2014 г., стр. 65), както и на принципа на правната сигурност.
2
Запитването е отправено в рамките на производство за налагане на глоба на AK Dlhopolec s.r.o. (наричано по-нататък „Dlhopolec“), на MABONEX SLOVAKIA spol. s r.o. (наричано по-нататък „Mabonex Slovakia“), както и на A. B. и на X. Y., ръководители на Mabonex Slovakia (наричани по-нататък заедно „Dlhopolec и др.“), за нарушение, за което се твърди, че е извършено при вписването в Словакия на Mabonex Slovakia в регистъра на партньорите на публичния сектор (наричан по-нататък „РППС“).
Правна уредба
Правото на Съюза
Хартата
3
Член 49, параграфи 1 и 3 от Хартата гласи:
„1.   Никой не може да бъде осъден за действие или бездействие, което в момента на извършването му не е представлявало престъпление съгласно националното или международното право. По същия начин, не може да бъде налагано по-тежко наказание от това, което е било приложимо към момента на извършване на престъплението. Ако в по-късен момент след престъплението законът предвижда по-леко наказание, трябва да се приложи това наказание.
[…]
3.   Тежестта на наказанията не трябва да бъде несъразмерна спрямо престъплението“.
Директива 2014/23
4
Член 3 от Директива 2014/23, озаглавен „Принцип на равнопоставеност, недискриминация и прозрачност“, предвижда:
„1.   Възлагащите органи и възложителите прилагат по отношение на икономическите оператори принципа на равнопоставеност, без да ги дискриминират, и действат по прозрачен и пропорционален начин.
Организацията на процедурата за възлагане на концесия, включително оценката на стойността, не трябва да се прави с цел тази процедура да бъде изключена от обхвата на настоящата директива или да се даде неоправдано предимство, или да се поставят в неизгодно положение определени икономически оператори или определено строителство, доставки или услуги.
2.   Възлагащите органи и възложителите се стремят да осигурят прозрачността на процедурата за възлагане и на изпълнението на договора, като спазват член 28“.
5
Член 38 от тази директива, озаглавен „Подбор и оценка на качествата на кандидатите“, съдържа по-специално основанията за изключване от процедурите за възлагане на концесии.
6
Член 41 от посочената директива предвижда критериите за възлагане на концесии.
Директива 2014/24
7
Съгласно член 18, параграф 1 от Директива 2014/24 възлагащите органи третират икономическите оператори при условията на равнопоставеност и без да ги дискриминират и действат по прозрачен и пропорционален начин.
8
Член 57 от Директива 2014/24 посочва в частност основанията за изключване на икономическите оператори от участие в процедури за възлагане на обществени поръчки. Член 58 от тази директива предвижда критериите за подбор за целите на участието в такива процедури.
Словашкото право
Законът за РППС
9
Член 13, параграф 1 от Zákon č. 315/2016 Z. z. o registri partnerov verejného sektora a o zmene a doplnení niektorých zákonov (Закон № 315/2016 за регистъра на партньорите на публичния сектор и за изменение и допълнение на някои закони) от 25 октомври 2016 г., в редакцията му, приложима към спора в главното производство (наричан по-нататък „Законът за РППС“), предвижда:
„Ако в заявлението за вписване [в РППС] са посочени неверни или непълни данни за действителния собственик или за публични служители съгласно член 4, параграф 4, буква f), ако в срока по член 9, параграф 1 не е изпълнено задължението за подаване на заявление за промяна на вписаните в [РППС] данни за действителния собственик или ако е нарушена забраната по член 19, регистрационният орган налага:
a)
на партньора на публичния сектор глоба в размер на получената от същия икономическа полза; ако размерът на икономическата полза не може да бъде количествено определен, регистрационният орган налага глоба в размер от 10000 до 1000000 евро,
b)
на лицето, което към момента на неизпълнението на задължението, посочено в уводното изречение, е уставен орган или член на уставен орган на партньор на публичния сектор, глоба в размер от 10000 до 100000 евро; членовете на уставния орган са солидарно отговорни за заплащане на глобата, посочена в предходното предложение.
[…]“.
10
Съгласно член 13, параграф 2 от този закон регистрационният орган заличава от РППС вписан партньор на публичния сектор, когато с влязло в сила решение му е наложил глоба за неизпълнение в законоустановения срок на задължението за подаване на заявление за промяна на вписаните в регистъра данни относно действителния собственик или за нарушаване на забраната по член 19 от посочения закон и тази глоба не е платена в определения от компетентния съд срок.
11
Съгласно член 13, параграф 4 от Закона за РППС регистрационният орган налага на оправомощеното лице глоба от 10000 до 100000 евро, ако то наруши забраната по член 19 от същия закон.
12
Съгласно член 13, параграф 5, първо изречение от Закона за РППС оправомощеното лице отговаря за плащането на глобата, наложена на лицето, което е уставен орган на партньора на публичния сектор.
13
В съответствие с член 13, параграф 6 от този закон при налагането на глоба регистрационният орган взема предвид по-специално естеството, тежестта, формата и последиците на нарушението.
14
Член 13а от посочения закон забранява последващото вписване в РППС на партньора на публичния сектор за срок от две години, считано от датата на заличаването му от този регистър.
15
Съгласно член 14 от Закона за РППС решението за налагане на глоба на основанията по член 13, параграф 2 от този закон е едновременно и решение за изключване по смисъла на член 13а от Obchodný zakonnik (Търговски кодекс). Подлежат на изключване лицата, които са уставни органи или членове на уставни органи на заличен от РППС партньор на публичния сектор. В случай че има решение за изключване изключените членове на уставен орган не могат в продължение на три години от датата, на която това решение е влязло в сила, да изпълняват функциите на членове на уставен или надзорен орган на което и да е търговско дружество или кооперация.
16
Съгласно член 15 от посочения закон субектът от публичния сектор, който като страна по договора предоставя на партньора на публичния сектор финансови средства или имущество, права на собственост или други имуществени права, има право да прекрати договора от датата, на която решението за налагане на глоба е влязло в сила.
17
Съгласно член 19, буква c) от същия закон „оправомощеното лице няма право да извършва дейностите по този закон, ако […] поддържа с партньор на публичния сектор или с членове на неговите органи каквито и да било отношения, които могат да поставят под съмнение безпристрастността му, особено ако същите са лични или имуществени; не представляват отношения, могат да поставят под съмнение безпристрастността на оправомощеното лице, отношенията между партньора на публичния сектор и оправомощеното лице при извършване на дейности съгласно специални разпоредби“.
Закон за обществените поръчки
18
Съгласно член 11, параграф 1 от Zákon č. 343/2015 Z. z. o verejnom obstarávaní a o zmene a doplnení niektorých zákonov (Закон № 343/2015 за обществените поръчки и за изменение и допълнение на някои закони) от 18 ноември 2015 г., в редакцията му, приложима към спора в главното производство (наричан по-нататък „Законът за обществените поръчки“), вписването в РППС е условие за участието на икономическия оператор като оферент или подизпълнител на оферент в процедурите за възлагане на обществени поръчки.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
19
Законът за РППС изисква вписването в този регистър на физически или юридически лица, които искат да поддържат имуществени отношения с публичния сектор и съответно получават публични средства, включително европейски, по-специално като сключват с публичния сектор договори на стойност, надхвърляща определените в този закон прагове. Същият определя като „партньор на публичния сектор“ всяко лице, което възнамерява да встъпи в такива имуществени отношения с различните субекти от публичния сектор. Сред вписваните в РППС данни са и тези относно действителния собственик на партньора на публичния сектор. Всъщност Законът за РППС има за цел да гарантира прозрачността на създаваните от публичния сектор правоотношения, осигурявайки оповестяване на собственическата и управленската структура на субектите, които поддържат икономически отношения с този сектор.
20
За да бъде вписан в РППС, партньорът на публичния сектор е длъжен да се обърне към „оправомощено лице“, а именно независимо лице (по-специално адвокат или нотариус), действащо с дължимата грижа, което проверява самоличността на действителния собственик на този партньор и което след тази проверка иска вписване на въпросния партньор в РППС.
21
С определения от 3 октомври 2022 г. и от 21 февруари 2023 г. Okresný súd Žilina (Районен съд Жилина, Словакия) налага на основание член 13 от Закона за РППС глоба в размер на 20000 евро на Mabonex Slovakia в качеството му на „партньор на публичния сектор“, глоба при условията на солидарност в размер на 10000 евро на управителите A. B. и X. Y., действали от името на това дружество в качеството си на негов уставен орган, и глоба в размер на 20000 евро на оправомощеното лице.
22
Този съд преценява, че предвид съществуващото отношение между един от управителите на партньора на публичния сектор и управителя на оправомощеното лице, които са съдружници и управители на трето дружество, са налице обективни признаци, които могат да поставят под съмнение безпристрастността на оправомощеното лице, по смисъла на член 19, буква c) от Закона за РППС.
23
Dlhopolec и др. подават срещу тези определения жалба пред Krajský súd v Žiline (Окръжен съд Жилина, Словашка република), който я отхвърля с определение от 18 юли 2023 г. Те съответно подават срещу това определение касационна жалба пред Najvyšší súd Slovenskej republiky (Върховен съд на Словашката република), който е запитващата юрисдикция.
24
Тази юрисдикция обяснява, първо, че за да проверят безпристрастността на оправомощеното лице, първоинстанционният и въззивният съд са се основали на съдебната практика относно преценката на безпристрастността на съдиите, когато се решава въпросът за отвеждането им от участие в съответното производство.
25
Второ, тя уточнява, че макар с касационната жалба да се оспорва законосъобразността на наложената на основание член 13 от Закона за РППС глоба, следва да се държи сметка и за другите правни последици, които подобна санкция може да има за партньора на публичния сектор, за изпълняващите функциите на уставен орган лица и за оправомощеното лице.
26
Всъщност партньорът на публичния сектор бива заличаван от РППС, когато наложената му глоба е влязла в сила и не е била платена в определения от компетентния съд срок. Освен това оправомощеното лице е солидарно отговорно за плащането на глобата, наложена на лицето, действащо в качеството си на уставен орган на партньора на публичния сектор. От друга страна, евентуалното заличаване на партньора на публичния сектор от РППС може да доведе до тригодишна забрана за съответните лица да упражняват функциите на член на уставен орган на дружество. Накрая, субектът на публичния сектор, който предоставя финансови средства или имущество на партньор на публичния сектор, има право да прекрати подписания с него договор от датата, на която решението за налагане на глоба е влязло в сила.
27
Трето, запитващата юрисдикция посочва, че вписването в РППС е условие, за да може в съответствие с член 11, параграф 1 от Закона за обществените поръчки икономическият оператор да участва като оферент или подизпълнител на оферент в процедура за възлагане на обществени поръчки. Тъй като този закон транспонира в словашкия правен ред по-специално Директиви 2014/23 и 2014/24 и се прилага както за възлагането на обществени поръчки, чиято прогнозна стойност надхвърля установените с тези директиви прагове, така и за възлагането на обществени поръчки, чиято стойност не достига тези прагове, въпросът за вписването в РППС или за евентуалното заличаване от този регистър на партньор на публичния сектор попадал пряко в приложното поле на предвидените в правото на Съюза правила за възлагане на обществени поръчки.
28
Четвърто, тази юрисдикция отбелязва, че без вписване в РППС или за период от две години след постановеното като санкция заличаване от този регистър физическите или юридическите лица не могат нито да встъпват в имуществени отношения с публичния сектор, нито да получават европейски средства (с изключение на тези по линия на Европейския фонд за гарантиране на земеделието), нито да кандидатстват за договор със субект от публичния сектор, ако стойността на този договор надхвърля определения със Закона за РППС праг. Такива забрани вследствие на наложените глоби и произтичащите от тях евентуални правни последици представлявали и пречки за упражняването на свободата на стопанска инициатива, за свободното движение на стоки и капитали и за свободното предоставяне на услуги в рамките на Съюза. Освен това тя уточнява, че в Словашката република съществуват две системи за идентифициране на действителните собственици на даден икономически оператор, а именно системата по закона, транспониращ Директива (ЕС) 2015/849 на Европейския парламент и на Съвета от 20 май 2015 година за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма, за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и на Директива 2006/70/ЕО на Комисията (ОВ L 141, 2015 г., стр. 73), и системата по Закона за РППС. Така на практика не било изключено действителният бенефициер да е различен по смисъла на тези два закона, което било проблематично.
29
Пето, запитващата юрисдикция счита, че предвид естеството на нарушението на Закона за РППС и тежестта на произтичащата от него санкция последната има наказателноправен характер и следователно трябва да се налага при спазване на принципите на законоустановеност и пропорционалност на престъплението и наказанието, така както тези принципи са закрепени в член 49 от Хартата.
30
Тя съответно преценява, че отговорите на първите три преюдициални въпроса са решаващи за това дали евентуалното заличаване от РППС, като вторична последица от неплащането на наложената на партньора на публичния сектор глоба, е съвместимо с правото на Съюза, отнасящо се до функционирането на вътрешния пазар и до обществените поръчки.
31
Освен това тази юрисдикция смята, че отговорът на третия, четвъртия и петия преюдициален въпрос ще даде възможност да се прецени дали налагането на глобата и произтичащите от това евентуални вторични последици могат да се считат за предвидими и пропорционални за санкционираните лица и следователно за съответстващи на закрепените в правото на Съюза принципи в областта на санкциите. В това отношение установените в разпоредбите на Закона за РППС неточности и несъответствия изглеждали още по-проблематични, когато, както в случая в главното производство, „икономическата полза“ на партньора на публичния сектор, произтичаща от търговските му сделки с публичния сектор, е отрицателна.
32
Несъмнено, видно от член 13, параграф 6 от Закона за РППС, когато налага глобата, регистрационният орган взема предвид в частност естеството, тежестта, формата и последиците на неизпълнението на задължението за вписване в РППС. Тази разпоредба обаче била приложима само когато е невъзможно да се определи получената от партньора на публичния сектор икономическа полза. Освен това член 13, параграф 1 от този закон изисквал, когато тази полза е определима, налаганата глоба да е в съответстващ на нея размер, без изобщо да се вземат предвид фактите, основанието за налагането на глобата, и без да е предвиден таван по отношение на размера на допустимата глоба. Накрая, единствено тълкуване на мотивите към посочения закон от страна на националните съдилища би дало насоки за това как следва да се разбира понятието „икономическа полза“.
33
Що се отнася до шестия преюдициален въпрос, запитващата юрисдикция подчертава, че член 19, буква c) от Закона за РППС не предвижда точни критерии относно качеството, естеството, продължителността или близостта на отношенията или връзките, които могат да породят съмнения в безпристрастността на оправомощеното лице, и че тази разпоредба предоставя на налагащия санкцията регистрационен орган широко право на преценка. Тази юрисдикция съответно иска да се установи дали налагането на глоба като процесната може да се счита за предвидимо и пропорционално и следователно за съответстващо на закрепените в правото на Съюза, и по-специално в член 49 от Хартата, принципи в областта на санкциите.
34
При тези обстоятелства Najvyšší správny súd Slovenskej republiky (Върховен съд на Словашката република) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли член 26 във връзка с членове 49 и 114 ДФЕС, член 57 във връзка с член 58 от [Директива 2014/24] и член 3 във връзка с членове 38 и 41 от [Директива 2014/23] да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба като разглежданата по настоящото дело, която свързва налагането на глоба по член 13 от Закона за РППС и нейното неплащане с изключване на възможността да се сключват договори, включително концесионни, с публичния сектор (независимо дали въз основа на процедура за възлагане на обществена поръчка или не), единствено [поради] заличаването от [РППС]?
2)
При утвърдителен отговор на първия въпрос, трябва ли член 26 във връзка с членове 49 и 114 ДФЕС, член 57 във връзка с член 58 от Директива [2014/24] и член 3 във връзка с членове 38 и 41 от [Директива 2014/23] да се тълкуват в смисъл, че не допускат налагането на глоба по член 13, параграф 1, буква а) от Закона за РППС, чието неплащане може да доведе до заличаване от РППС?
3)
При отрицателен отговор на първия въпрос, трябва ли член 49 от [Хартата] и произтичащият от нея принцип на пропорционалност на наказанието да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба като разглежданата по настоящото дело, която автоматично, без да може да се вземе предвид тежестта на нарушението (противоправното поведение), конкретните обстоятелства на нарушението и причините за неплащането на наложената на партньора на публичния сектор глоба, свързва неплащането на същата със заличаването на този партньор от РППС и с невъзможността за срок от две години от датата на заличаването той да бъде вписван в РППС?
4)
Трябва ли член 49 от Хартата и принципът на пропорционалност на наказанието да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба като разглежданата в настоящото дело, съгласно която органът, налагащ на партньор на публичния сектор глоба, автоматично налага глоба в размер на [получената от този партньор] икономическа полза, без да може да разграничи кое нарушение е причина за налагането на глобата и без да може да вземе предвид другите негативни правни последици (от санкцията), които могат да възникнат за санкционираното лице след налагането на глобата?
5)
Трябва ли член 49 от Хартата, принципът на законоустановеност и пропорционалност на наказанието и принципът на правната сигурност да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба като разглежданата по настоящото дело, съгласно която се налага глоба в размер на [получената от партньора на публичния сектор] икономическа полза, без в самата правна уредба да са посочени изрично основните параметри за определянето на тази полза, и по-специално базата за изчисляването на същата и периодът, през който тя е реализирана?
6)
Трябва ли член 49 от Хартата, принципът на законоустановеност на престъплението и принципът на правната сигурност да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба като разглежданата по настоящото дело, съгласно която правното основание за налагане на санкция е неспазването на изискването за безпристрастност от страна на оправомощеното лице, без да са посочени по-подробно критериите, въз основа на които следва да се преценява тази безпристрастност?“.
По преюдициалните въпроси
По компетентността на Съда
35
Словашкото правителство поддържа главно, че Съдът няма компетентност да отговори на настоящото преюдициално запитване. Всъщност нито една от посочените от запитващата юрисдикция области на правото на Съюза не се отнасяла до Закона за РППС, който, както самата юрисдикция отбелязва, не транспонирал в словашкия правен ред никакъв акт от правото на Съюза.
36
В това отношение посоченото правителство твърди най-напред, че запитващата юрисдикция само споменава съвсем неясно наличието на връзка между правната уредба на Съюза в областта на обществените поръчки и предмета на преюдициалното запитване. При всяко положение тази юрисдикция се основавала на неправилна правна преценка, що се отнася до последиците, които Законът за РППС може да породи по отношение на тази правна уредба.
37
По-нататък, дадената от посочената юрисдикция информация за словашкото законодателство в областта на борбата с изпирането на пари сама по себе си не сочела наличие на достатъчна връзка с Директива 2015/849. Според словашкото правителство в главното производство освен това съвсем не се поставял въпросът за тълкуването на тази директива.
38
Накрая, това правителство счита, че запитващата юрисдикция изобщо не е уточнила съображенията си за извода, че Законът за РППС представлява пречка за упражняването на основни свободи, нито пък е посочила, че що се отнася до спорното в главното производство законодателство, става въпрос за „прилагане на правото на Съюза“ по смисъла на член 51, параграф 1 от Хартата.
39
В това отношение следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика при преюдициално запитване по член 267 ДФЕС Съдът може да тълкува правото на Съюза само в пределите на предоставената му компетентност (решение от 4 септември 2025 г., AW T, C‑225/22, EU:C:2025:649, т. 30 и цитираната съдебна практика).
40
Що се отнася, първо, до приложимостта на Директива 2015/849, достатъчно е да се отбележи, че запитващата юрисдикция не поставя на Съда никакъв въпрос относно тълкуването на тази директива и че за да се отговори на преюдициалното запитване, не е нужно тълкуване на същата. Доводите, изложени в това отношение от Словашката република, съответно са без значение за въпроса дали Съдът има компетентност да отговори на преюдициалното запитване.
41
Второ, що се отнася до това дали съществува достатъчна връзка между правната уредба на Съюза в областта на обществените поръчки и предмета на преюдициалното запитване, запитващата юрисдикция уточнява, че всяко физическо или юридическо лице, което иска да поддържа имуществени отношения с публичния сектор, и по-специално да сключи договор в рамките на процедура за възлагане на обществена поръчка, трябва, когато стойността на имуществената престация надхвърля определения от приложимия закон праг, задължително да се впише в РППС поне за срока на съответния договор, сключен с публичния сектор.
42
Тази юрисдикция добавя, че Законът за РППС изменя Закона за обществените поръчки, който транспонира в словашкия правен ред по-специално Директиви 2014/23 и 2014/24.
43
Освен това вследствие на искането за информация, което председателят на Съда отправя на 22 октомври 2024 г. до запитващата юрисдикция, последната потвърждава, че някои от търговските сделки на Mabonex Slovakia, фактурите по които са взети предвид, за да се изчисли — за целите на налагането на процесната глоба — получената от това дружество икономическа полза, са извършени въз основа на договори, сключени след провеждането на уредени в националното законодателство за транспониране на Директиви 2014/23 и 2014/24 процедури за възлагане на обществени поръчки.
44
С оглед на тези обстоятелства следва да се констатира, че между предмета на преюдициалното запитване и Директиви 2014/23 и 2014/24 съществува достатъчна връзка. Този извод не се опровергава от факта, че както твърди словашкото правителство, запитващата юрисдикция се е основала на неправилно тълкуване на последиците, които Законът за РППС има за словашкото законодателство в областта на обществените поръчки, тъй като тази преценка е свързана с тълкуване на националното право, което тълкуване Съдът няма право да поставя под съмнение в рамките на преюдициалното производство (вж. в този смисъл решение от 30 октомври 2025 г., Attal и Associés, C‑321/24, EU:C:2025:836, т. 24 и цитираната съдебна практика).
45
Трето, обстоятелствата, разгледани в точки 40—42 от настоящото решение, дават и основание да се приеме, че противно на поддържаното от словашкото правителство, спорното в главното производство законодателство представлява „прилагане на правото на Съюза“ по смисъла на член 51, параграф 1 от Хартата (вж. в този смисъл решение от 29 юли 2024 г., protectus, C‑185/23 EU:C:2024:657, т. 42 и цитираната съдебна практика).
46
По-специално, съгласно припомнената в точка 41 от настоящото решение информация от запитващата юрисдикция, вписването в РППС е необходимо условие, за да може икономическият оператор да сключи договор в рамките на процедура за възлагане на обществена поръчка. Затова липсата на такова вписване се явява основание за изключване от участие в такава процедура. Важно е обаче да се отбележи, че макар член 57 от Директива 2014/24 да изброява изчерпателно основанията за изключване, това не е пречка държавите членки — при условие че зачитат принципът на пропорционалност — да оставят в сила или да въвеждат материалноправни норми, предназначени по-специално да гарантират в областта на обществените поръчки спазването на принципа на равно третиране, закрепен в член 18, параграф 1 от Директива 2014/24, както и на произтичащия от него принцип на прозрачност, които са задължителни за възлагащите органи във всяка процедура за възлагане на такива поръчки и формират основата на директивите на Съюза относно процедурите за възлагане на обществени поръчки (вж. в този смисъл решения от 19 май 2009 г., Assitur, C‑538/07, EU:C:2009:317, т. 21, и от 15 септември 2022 г., J. Sch.Omnibusunternehmen и K. Reisen, C‑416/21, EU:C:2022:689, т. 58).
47
При това положение следва да се приеме, че изисквайки вписването в РППС в съответствие със Закона за РППС, на основание на който са наложени процесните глоби, Словашката република е упражнила дискреционно правомощие или право на преценка, което е неразделна част от установения с акт от правото на Съюза режим, което съгласно постоянната съдебна практика означава, че тази държава членка прилага това право по смисъла на член 51, параграф 1 от Хартата (вж. в този смисъл решения от 19 ноември 2019 г., TSN и AKT, C‑609/17 и C‑610/17, EU:C:2019:981, т. 50, и от 29 юли 2024 г., protectus, C‑185/23, EU:C:2024:657, т. 59 и цитираната съдебна практика).
48
Четвърто, доводът на Словашката република, че запитващата юрисдикция изобщо не уточнява съображенията, въз основа на които е стигнала до извода, че Законът за РППС представлява пречка за упражняването на основни свободи, представлява възражение за недопустимост и е без значение за преценката на компетентността на Съда да отговори на преюдициалното запитване.
49
От изложените съображения следва, че Съдът е компетентен да отговори на преюдициалното запитване.
По допустимостта на преюдициалните въпроси
50
Словашкото правителство поддържа, на първо място, че първият, вторият и третият преюдициален въпрос са недопустими поради абстрактния си характер и ирелевантност за решаването на спора в главното производство.
51
Това правителство заявява по същество, че дружеството Mabonex Slovakia не е било заличено от РППС на основание член 13, параграф 2 от Закона за РППС, а напротив, към датата, на която правителството е представило писменото си становище пред Съда, посоченото дружество продължавало да бъде вписано в този регистър. То подчертава също, че след като въпросното дружество е платило в определения от компетентния съд срок наложената му глоба, такова заличаване вече не би могло да се извърши на основание на тази разпоредба. Първият, вторият и третият преюдициален въпрос се отнасяли единствено до изключената понастоящем хипотеза на „евентуално заличаване [на Mabonex Slovakia] от РППС като вторична последица от неплащането на наложената на партньора на публичния сектор глоба“ и поради това били недопустими.
52
Словашкото правителство изтъква, на второ място, че отговорът на четвъртия и петия преюдициален въпрос не бил от значение за разрешаването на спора в главното производство. Всъщност, противно на това, което тези въпроси, изглежда, внушавали, на Mabonex Slovakia не била наложена никаква глоба, съответстваща на размера на получената икономическа полза по смисъла на член 13, параграф 1, буква a), първо предложение от Закона за РППС; всъщност регистрационният орган наложил на въпросното дружество глоба на основание на посочения член 13, параграф 1, буква а), второ предложение, тъй като такава икономическа полза не е могла да бъде определена поради отрицателния икономически резултат на това дружество.
53
Следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика установеното в член 267 ДФЕС производство е инструмент за сътрудничество между Съда и националните съдилища, чрез който Съдът предоставя на националните съдилища насоки за тълкуването на правото на Съюза, необходими им за разрешаването на висящия пред тях спор (решение от 21 март 2024 г., Remia Com Impex, C‑10/23, EU:C:2024:259, т. 27 и цитираната съдебна практика).
54
Съгласно постоянната съдебна практика, в рамките на сътрудничеството между Съда и националните юрисдикции необходимостта да се даде тълкуване на правото на Съюза, което да е от полза за националния съд, изисква последният да спазва стриктно изискванията относно съдържанието на преюдициалното запитване, посочени изрично в член 94 от Процедурния правилник на Съда (решение от 21 март 2024 г., Remia Com Impex, C‑10/23, EU:C:2024:259, т. 28 и цитираната съдебна практика). Освен това тези изисквания са припомнени в точки 13, 15 и 16 от Препоръките на Съда на Европейския съюз към националните юрисдикции относно отправянето на преюдициални запитвания (OВ C 380, 2019 г., стр. 1), а понастоящем се съдържат в точки 13, 15 и 16 от Препоръките на Съда на Европейския съюз към националните юрисдикции относно отправянето на преюдициални запитвания (ОВ C, C/2024/6008).
55
Така в съответствие с член 94, буква а) от Процедурния правилник е необходимо запитващата юрисдикция да определи фактическата и правната обстановка, в които се вписват поставените от нея въпроси, или най-малкото да обясни фактическите хипотези, на които тези въпроси се основават. Всъщност в рамките на производството по член 267 ДФЕС Съдът е оправомощен да се произнася по тълкуването на дадена разпоредба на Съюза единствено с оглед на фактите, които са му посочени от националната юрисдикция (решение от 21 март 2024 г., Remia Com Impex, C‑10/23, EU:C:2024:259, т. 29 и цитираната съдебна практика).
56
Що се отнася, на първо място, до поставените от запитващата юрисдикция първи, втори и трети въпрос, тя посочва, че отговорът на тези въпроси е от съществено значение, за да се прецени дали евентуалното заличаване на партньора на публичния сектор от РППС като вторична последица от неплащането на наложената му глоба, е в съответствие с правото на Съюза, и по-специално с някои разпоредби относно упражняването на основните свободи. Съдържащото се в преюдициалното запитване описание на фактите по спора в главното производство обаче е непълно в това отношение и съответно не дава никаква информация, въз основа на която Съдът да установи дали Mabonex Slovakia, в качеството си на партньор на публичния сектор, наистина не е платило глобата и дали поради това неплащане същото действително е било заличено от РППС, в резултат на което му е било невъзможно да сключи с който и да е публичноправен субект договор в рамките на процедура за възлагане на обществени поръчки и на концесионни договори.
57
От това следва, че тези въпроси се основават на хипотетично положение, а именно заличаването на Mabonex Slovakia от РППС, и дори не съдържат достатъчно данни, позволяващи на Съда да даде полезен отговор на запитващата юрисдикция (вж. в този смисъл решение от 21 март 2023 г., Mercedes-Benz Group (Отговорност на производителите на превозни средства, снабдени с измервателно-коригиращи устройства), C‑100/21, EU:C:2023:229, т. 53).
58
При това положение първият, вторият и третият преюдициален въпрос трябва да се приемат за недопустими.
59
На второ място, следва да се отбележи, че с четвъртия и петия преюдициален въпрос запитващата юрисдикция по същество иска тълкуване на член 49, параграфи 1 и 3 от Хартата, за да може да прецени дали член 13, параграф 1, буква a), първо предложение от Закона за РППС е достатъчно точен и съобразен с принципа на пропорционалност на наказанието.
60
Фактът, че регистрационният орган е наложил на Mabonex Slovakia глоба с оглед не на получената от това дружество икономическа полза, в съответствие с член 13, параграф 1, буква а), първо предложение, а с оглед на сумите, посочени в член 13, параграф 1, буква а), второ предложение, сам по себе си не означава, че тези въпроси са недопустими.
61
Всъщност, видно от преюдициалното запитване, Dlhopolec и др. смятат, че регистрационният орган е трябвало да наложи глоба на това дружество на основание член 13, параграф 1, буква a), първо предложение от Закона за РППС, тъй като според тях „икономическата полза“ е можело да бъде определена, ако и да е била отрицателна. Ето защо не е изключено разглеждането на тези въпроси през призмата на тази разпоредба да е от значение за разрешаването на спора в главното производство.
62
От това следва, че четвъртият и петият преюдициален въпрос са допустими.
По четвъртия, петия и шестия въпрос
Предварителни съображения
63
Тъй като четвъртият, петият и шестият преюдициален въпрос по същество се отнасят до тълкуването на член 49 от Хартата, следва да се определи дали тази разпоредба е приложима в спора по главното производство, като се провери дали спорният санкционен режим има наказателноправен характер.
64
От постоянната съдебна практика следва, че три критерия са релевантни за преценката на наказателноправния характер на санкцията за целите на прилагането на член 49 от Хартата. Първият критерий е правната квалификация на нарушението във вътрешното право, вторият — самото естество на нарушението, а третият — степента на тежест на санкцията, която може да бъде наложена на съответното лице (решение от 1 август 2025 г., BAJI Trans, C‑544/23, EU:C:2025:614, т. 63 и цитираната съдебна практика).
65
Макар запитващата юрисдикция да е тази, която трябва да прецени в светлината на тези критерии дали наложените на Dlhopolec и др. глоби имат наказателноправен характер по смисъла на член 49, параграф 1 от Хартата, когато се произнася по преюдициално запитване, Съдът все пак може да направи уточнения, за да насочи тази юрисдикция при тълкуването ѝ (решение от 1 август 2025 г., BAJI Trans, C‑544/23, EU:C:2025:614, т. 64 и цитираната съдебна практика).
66
Първо, следва да се отбележи, че Законът за РППС не квалифицира като „наказателноправна“ санкцията по член 13 от него. Член 49 от Хартата обаче се прилага и към санкции, за които въз основа на другите два критерия, посочени в точка 64 от настоящото решение, трябва да се приеме, че са с наказателноправен характер, без значение дали тези санкции са квалифицирани по вътрешното право като наказателноправни (вж. в този смисъл решение от 1 август 2025 г., BAJI Trans, C‑544/23, EU:C:2025:614, т. 66 и цитираната съдебна практика).
67
Що се отнася, второ, до естеството на нарушението, ясно е, че глобите, налагани за неизпълнение на изискванията на Закона за РППС, имат както възпираща, така и репресивна цел, доколкото по силата на член 13, параграф 1, буква a) от Закона за РППС на партньора на публичния сектор се налага глоба в размер на получената от него икономическа полза или глоба в размер от 10000 до 1000000 евро, без с тези глоби да се цели поправяне на вредите, причинени със съответното неизпълнение (вж. в този смисъл решение от 1 август 2025 г., BAJI Trans, C‑544/23, EU:C:2025:614, т. 67 и 68 и цитираната съдебна практика).
68
Трето, що се отнася до критерия, свързан със степента на тежест на налаганата санкция, от преюдициалното запитване е видно, от една страна, че неизпълнението на задължението за безпристрастност от лицето, оправомощено да впише партньора на публичния сектор в РППС, дава основание на последния да бъде наложена глоба в размер на получената от него икономическа полза, а когато тази икономическа полза не може да бъде количествено определена — глоба в размер от 10000 до 1000000 евро. От друга страна, на оправомощеното лице може да се наложи глоба от 10000 до 100000 евро.
69
В това отношение следва да се припомни, че степента на тежест на налаганата санкция трябва да се преценява в зависимост от максималното наказание, предвидено в релевантните разпоредби (решение от 1 август 2025 г., BAJI Trans, C‑544/23, EU:C:2025:614, т. 70 и цитираната съдебна практика).
70
В случая е важно да се отбележи, че когато глобата се налага с оглед на получената от партньора на публичния сектор икономическа полза няма предвиден никакъв таван в това отношение. От друга страна, в случай че тази полза не може да бъде количествено определена, размерът на налаганата глоба може да достигне 1000000 евро за партньора на публичния сектор и 100000 евро за оправомощеното лице — суми, които са значителни.
71
При това положение, освен ако не се установи друго при проверките, които са задача на запитващата юрисдикция, следва да се подчертае, че санкционен режим с характеристиките, посочени в член 13 от Закона за РППС, има наказателноправен характер по смисъла на член 49 от Хартата. Следователно този режим трябва да се преценява в светлината на принципа на законоустановеност на престъплението и наказанието и принципа на пропорционалност, закрепени в член 49, параграфи 1 и 3 от Хартата.
По шестия въпрос
72
С шестия си въпрос, който следва да се разгледа на първо място, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 49, параграф 1 от Хартата и принципът на правната сигурност трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която предвижда, че лицето, оправомощено да впише дружество в регистър на партньорите на публичния сектор, няма право да извърши такова вписване, когато отношенията, които поддържа с партньора на публичния сектор, могат да поставят под съмнение безпристрастността му, по-специално поради неговите лични или имуществени връзки с този партньор на публичния сектор, без да са уточнени други критерии, по които да се прецени тази безпристрастност, и при все че неспазването на това изискване за безпристрастност води до налагането на санкция с наказателноправен характер.
73
Принципът на правната сигурност изисква, от една страна, правните норми да бъдат ясни и точни, а от друга страна, прилагането им да е предвидимо за правните субекти, особено когато могат да имат неблагоприятни последици. Посоченият принцип изисква по-специално правната уредба да позволява на заинтересованите лица да се запознаят с точния обхват на задълженията, които тя им налага, както и те да могат да се запознаят по недвусмислен начин със своите права и задължения и да действат съобразно тях (решение от 29 юли 2024 г., Belgian Association of Tax Lawyers и др., C‑623/22, EU:C:2024:639, т. 36 и цитираната съдебна практика).
74
Принципът на законоустановеност в наказателното право, който е закрепен в член 49, параграф 1 от Хартата и е специфичен израз на общия принцип на правната сигурност, по-специално предполага законът да определя ясно престъпленията и налаганите за тях наказания. Това условие е изпълнено, когато от текста на приложимата разпоредба, а при нужда и чрез тълкуването ѝ от съдилищата, правният субект може да разбере за кои негови действия и бездействия се предвижда наказателна отговорност (вж. в този смисъл решения от 3 май 2007 г., Advocaten voor de Wereld, C‑303/05, EU:C:2007:261, т. 50, от 28 март 2017 г., Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, т. 162, и от 29 юли 2024 г., Belgian Association of Tax Lawyers и др., C‑623/22, EU:C:2024:639, т. 39 и 40).
75
Съгласно практиката на Европейския съд по правата на човека относно член 7 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г., в която са закрепени права, съответстващи на гарантираните с член 49 от Хартата, текстът на законодателните актове, поради факта че същите по необходимост са с общо приложение, не може да бъде абсолютно прецизен. Оттук по-конкретно следва, че законодателната техника на използване на общи категории, а не на изчерпателно изброяване, наистина често оставя сиви зони по границите на дефиницията, но тези съмнения по отношение на гранични случаи сами по себе си не са достатъчни, за да стане дадена разпоредба несъвместима с член 7 от цитираната конвенция, стига тази разпоредба да се явява достатъчно ясна в големия брой случаи (вж. в този смисъл по-специално ЕСПЧ, 15 ноември 1996 г., Niemietz с/у Германия (CE:ECHR:1996:1216JUD001371088, § 31 и 32). Тези съображения са валидни съгласно член 52, параграф 3 от Хартата и спрямо член 49 от нея (решение от 28 март 2017 г., Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, т. 165).
76
Освен това съгласно практиката на Съда принципът nulla poena sine lege certa не може да се тълкува като забраняващ постепенното изясняване на нормите относно наказателната отговорност чрез тълкуванията в съдебната практика, стига тези тълкувания да са достатъчно предвидими (решение от 28 март 2017 г., Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, т. 167, и от 29 юли 2024 г., Belgian Association of Tax Lawyers и др., C‑623/22, EU:C:2024:639, т. 43).
77
В случая запитващата юрисдикция посочва по същество, че член 19, буква c) от Закона за РППС не предвижда точни критерии относно качеството, естеството, продължителността и близостта на отношенията или връзките, които могат да породят съмнения относно безпристрастността на оправомощеното лице, когато то вписва партньор на публичния сектор в РППС, и че в това отношение тази разпоредба предоставя широка свобода на преценка на регистрационния орган, който евентуално налага санкция за неспазване на това изискване за безпристрастност.
78
Нужно е веднага да се припомни, че в производството по преюдициално запитване Съдът не следва да се произнася по тълкуването на национални разпоредби и да решава дали даденото от националния съд тълкуване е правилно, тъй като това тълкуване попада в изключителната компетентност на националните съдилища (решение от 15 юни 2023 г., Bank M. (Последици от обявяването на договора за недействителен), C‑520/21, EU:C:2023:478, т. 52 и цитираната съдебна практика).
79
За сметка на това в производството по преюдициално запитване Съдът е компетентен въз основа на материалите по делото в главното производство и на представените пред него становища да даде на запитващата юрисдикция полезни насоки, които да ѝ позволят да реши спора, с който е сезирана (решение от 19 юни 2025 г., Lietuvos bankas, C‑671/23, EU:C:2025:457, т. 47 и цитираната съдебна практика).
80
В това отношение за целите на оценката на запитващата юрисдикция дали степента на точност на член 19, буква c) от Закона за РППС отговаря на изискванията на член 49, параграф 1 от Хартата, що се отнася до критериите, по които да се прецени, че лицето, оправомощено да провери релевантната информация и да впише партньора на публичния сектор в РППС, не е спазило наложеното му изискване за безпристрастност, следва да се отбележи, първо, че съгласно тази разпоредба „оправомощеното лице няма право да извършва дейностите по този закон, ако поддържа с партньор на публичния сектор или с членове на неговите органи каквито и да било отношения, които могат да поставят под съмнение безпристрастността му, особено ако същите са лични или имуществени; не представляват отношения, могат да поставят под съмнение безпристрастността на оправомощеното лице, отношенията между партньора на публичния сектор и оправомощеното лице при извършване на дейности съгласно специални разпоредби“.
81
Следователно член 19, буква c) от Закона за РППС, доколкото уточнява обхвата на изискването за безпристрастност, посочвайки наличието както на лични, така и на имуществени връзки между оправомощеното лице и партньора на публичния сектор, съдържа формулировка, съответстваща на изискването по член 49, параграф 1 от Хартата, така както тази разпоредба е тълкувана от Съда в съдебната практика, спомената в точка 74 от настоящото решение. Всъщност подобна формулировка, която характеризира естеството на отношенията между оправомощеното лице и партньора на публичния сектор, дава възможност на същите да се запознаят достатъчно ясно и точно с обхвата на задълженията си във връзка с безпристрастността за целите на вписването на този партньор в РППС и да разберат, че при неизпълнение на тези задължения могат да бъдат подведени под наказателна отговорност и да им бъдат наложени глобите, предвидени в член 13 от Закона за РППС.
82
Още повече че член 19, буква c) от този закон уточнява и хипотезите, в които не е налице отношение, което може да постави под съмнение безпристрастността на оправомощеното лице, а именно когато става въпрос за отношения между партньора на публичния сектор и оправомощеното лице при извършване на дейности съгласно специални разпоредби, което според запитващата юрисдикция се отнася по-специално до отношението адвокат — клиент или до намесата на нотариуси и на данъчни съветници.
83
Второ, фактът, че член 19, буква c) оставя свобода на преценка на регистрационния орган да провери дали съществуващите връзки между оправомощеното лице и партньора на публичния сектор могат да поставят под въпрос предвиденото в този член изискване за безпристрастност, сам по себе си не налага извода, че тази разпоредба не е достатъчно ясна и точна по смисъла на член 49, параграф 1 от Хартата. В това отношение, както посочва словашкото правителство и освен ако не се установи друго при проверките, които запитващата юрисдикция следва да извърши, лицето, оправомощено да впише партньор на публичния сектор в РППС, трябва предвид текста на член 19, буква c) да очаква, че този орган ще провери фактическите и правните обстоятелства, които характеризират личните и имуществените връзки, които то има с този партньор, за да установи дали те могат да породят съмнения в безпристрастността му и следователно да са пречка то да впише въпросния партньор в РППС.
84
Трето, не може да се счита за противоречащо на член 49, параграф 1 от Хартата и посоченото от запитващата юрисдикция обстоятелство, че за да изяснят обхвата на изискването за безпристрастност, наложено на лицето, оправомощено да впише партньора на публичния сектор в РППС, по смисъла на член 19, буква c) от Закона за РППС, компетентните национални съдилища са се позовали на съдебната практика относно съдийската безпристрастност.
85
Всъщност, както бе припомнено в точка 76 от настоящото решение, посоченият член 49, параграф 1 допуска постепенното изясняване на нормите относно наказателната отговорност чрез тълкуванията в съдебната практика, стига тези тълкувания да са достатъчно предвидими. Важно е да се отбележи, че прилагането по аналогия на съществуваща в друг правен контекст съдебна практика не може да се счита за непредвидимо, тъй като е част от обичайните методи за тълкуване на правото.
86
Така, освен ако запитващата юрисдикция не установи друго при проверките, които следва да извърши, оправомощеното лице и съответният партньор на публичния сектор не са възпрепятствани — предвид текста на член 19, буква c) във връзка с член 13 от Закона за РППС и използвания от компетентните национални съдилища тълкувателен метод — да определят достатъчно ясно и точно по смисъла на член 49, параграф 1 от Хартата за кои действия и бездействия могат да бъдат подведени под наказателна отговорност.
87
Този извод не се поставя под въпрос от факта, че според запитващата юрисдикция в случая както Okresný súd Žilina (Районен съд Жилина), така и Krajský súd v Žiline (Окръжен съд Жилина) по същество са приели, че оправомощеното лице е нарушило член 19, буква c) от Закона за РППС, като просто са констатирали наличието на съвместно участие, от една страна, на съдружника и управител на оправомощеното лице и от друга страна, на съдружника и управител на партньора на публичния сектор в трето дружество, без да дават други данни относно естеството и интензитета на тези делови отношения.
88
Всъщност това обстоятелство повдига въпрос относно правилността на направеното от тези съдилища тълкуване на националното право и относно изпълнението на задължението за мотивиране, който не може да има значение за преценката дали тази разпоредба е достатъчно ясна и точна, за да отговаря на изискванията на член 49, параграф 1 от Хартата. Така или иначе, дори това тълкуване да се сметне за непредвидимо по смисъла на съдебната практика по посочения член 49, параграф 1, подобна констатация не би била основание да се заключи, че член 19, буква c) от Закона за РППС сам по себе си не отговаря на изискванията на въпросния член 49, параграф 1, а по-скоро би била пречка това тълкуване да бъде възприето, бидейки в противоречие с основните права.
89
С оглед на изложените по-горе съображения на шестия въпрос следва да се отговори, че член 49, параграф 1 от Хартата и принципът на правната сигурност трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба, която предвижда, че лицето, оправомощено да впише дружество в регистър на партньорите на публичния сектор, няма право да извърши такова вписване, когато отношенията, които поддържа с партньора на публичния сектор, могат да поставят под съмнение безпристрастността му, по-специално поради неговите лични или имуществени връзки с този партньор на публичния сектор, без да са уточнени други критерии, по които да се прецени тази безпристрастност, и при все че неспазването на това изискване за безпристрастност води до налагането на санкция с наказателноправен характер, стига с оглед на текста на тази национална правна уредба, както и на нейното тълкуване въз основа на обичайните методи за тълкуване на правото от страна на компетентните национални съдилища, оправомощеното лице и партньорът на публичния сектор да са в състояние да определят по достатъчно ясен и точен начин за кои действия и бездействия могат да бъдат подведени под наказателна отговорност.
По петия въпрос
90
С петия си въпрос, който следва да се разгледа преди четвъртия въпрос, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 49, параграф 1 от Хартата и принципът на правната сигурност трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която при неспазване на изискването за безпристрастност, което има лицето, оправомощено да впише дадено дружество в регистър на партньорите на публичния сектор, просто предвижда на това дружество да се наложи глоба, съответстваща на размера на получената от него при отношенията му с публичния сектор икономическа полза, без да уточнява параметрите, въз основа на които да се установи тази полза.
91
От преюдициалното запитване е видно, че в случай на нарушение по-специално на забраната по член 19, буква c) от Закона за РППС, който изисква за целите на вписването на партньора на публичния сектор в РППС оправомощеното лице да не поддържа с този партньор или с членовете на неговите органи никакви отношения, които могат да поставят под съмнение неговата безпристрастност, член 13, параграф 1, буква a), първо предложение от този закон предвижда, че регистрационният орган налага на партньора на публичния сектор „глоба в размер на получената от същия икономическа полза“. Когато тази икономическа полза не може да бъде количествено определена, този орган налага на партньора на публичния сектор глоба от 10000 до 1000000 евро.
92
Така от член 13, параграф 1, буква а) следва, че възможността да се определят количествено икономическата полза, получена от партньора на публичния сектор, и размерът ѝ, когато тя може да бъде количествено определена, е решаваща или най-малкото има значение за размера на глобата, налагана на този партньор за неизпълнение на задължението, предвидено в член 19, буква c) от Закона за РППС. Следователно, за да се спазят изискванията на член 49, параграф 1 от Хартата, е важно понятието „икономическа полза“ по смисъла на този закон да е достатъчно ясно и точно, за да могат партньорите на публичния сектор да са наясно със санкциите, на които се излагат в случай на нарушение на посочения закон.
93
В това отношение запитващата юрисдикция отбелязва, че в член 13, параграф 1, буква а), първо предложение от Закона за РППС не се уточнява дали понятието „икономическа полза“ се отнася до икономическата полза, която санкционираното дружество е получило по силата на договор с организация от публичния сектор, сключването на който е зависело например от вписването на това дружество в РППС, или пък следва да се взема предвид икономическата полза, произтичаща от цялостната му търговска и стопанска дейност. Тази юрисдикция добавя, че посочената разпоредба не определя релевантния период за преценката на такава полза, и в частност дали следва да се взема предвид периодът след вписването в РППС, този след сключването на договора или пък календарната година, предхождаща тази, през която се налага санкцията.
94
В този контекст запитващата юрисдикция посочва, че както Okresný súd Žilina (Районен съд Жилина), така и Krajský súd v Žiline (Окръжен съд Жилина) са тълкували понятието „икономическа полза“ по смисъла на член 13, параграф 1, буква а), първо предложение от Закона за РППС, позовавайки се на мотивите към този закон. Тези съдилища съответно приели, че това понятие се отнася до ползата, която партньорът на публичния сектор е извлякъл от релевантните сделки, осъществени с публичния сектор в периода между вписването на този партньор в РППС и началото на санкционната процедура.
95
При това положение запитващата юрисдикция иска да разбере дали този тълкувателен подход е в съответствие с член 49, параграф 1 от Хартата, подчертавайки същевременно, че такова тълкуване е в съответствие с мотивите към Закона за РППС.
96
Следва да се припомни, че обстоятелството, че дадена правна уредба се използва широки понятия, които трябва да бъдат изяснени постепенно, по принцип не е пречка да се приеме, че тази правна уредба предвижда ясни и точни правила, позволяващи на правния субект да предвиди какви санкции с наказателноправен характер могат да бъдат наложени в случай на нарушение на въпросната правна уредба. В това отношение е важно да се установи дали възможната двусмисленост или неопределеност на тези понятия може да бъде преодоляна чрез използване на обичайните методи за тълкуване на правото (вж. в този смисъл решение от 29 юли 2024 г., Belgian Association of Tax Lawyers и др., C‑623/22, EU:C:2024:639, т. 44 и цитираната съдебна практика).
97
В случая следва да се отбележи, че видно от дадената от запитващата юрисдикция информация, тълкуване на понятието „икономическа полза“ по смисъла на член 13, параграф 1, буква а), първо предложение от Закона за РППС чрез препращане към мотивите към този закон представлява съгласно словашкото право обичаен тълкувателен метод.
98
Тълкувано чрез този метод, това понятие съответно изглежда достатъчно ясно и точно от гледна точка на изискванията, произтичащи от принципите на правна сигурност и на законоустановеност в наказателноправната област.
99
Запитващата юрисдикция добавя, че в случая, след като установяват, че Mabonex Slovakia е получило отрицателна „икономическа полза“ от търговските си сделки с публичния сектор, Okresný súd Žilina (Районен съд Жилина) и Krajský súd v Žiline (Окръжен съд Жилина) решават да му наложат глоба в размер на 20000 евро на основание член 13, параграф 1, буква a), второ предложение от Закона за РППС. Според нея това тълкуване обаче е проблематично, тъй като този закон не уточнява, че отрицателната „икономическа полза“ трябва да се разбира като хипотеза, при която тази полза не може да бъде количествено определена.
100
Във връзка с това е важно да се подчертае, че както бе отбелязано в точка 88 от настоящото решение, този въпрос има отношение към правилността на тълкуването на националното право и е в правомощията на запитващата юрисдикция. Посоченият въпрос обаче не може да има значение за това дали член 13, параграф 1, буква a), първо предложение от Закона за РППС е ясен и точен по смисъла на принципите на правна сигурност и на законоустановеност в наказателното право.
101
За да се прецени дали е спазен член 49, параграф 1 от Хартата, следва да се провери дали съответният партньор на публичния сектор е в състояние да предвиди хипотезите, в които може да му бъде наложена глоба, и дали начинът за изчисляването на същата е достатъчно предвидим.
102
Важно е да се отбележи, по примера на словашкото правителство, че — освен ако запитващата юрисдикция не установи друго при проверките, които следва да извърши — с оглед на общия разум и целта на този закон, така както те произтичат от преюдициалното запитване, съответният партньор на публичния сектор може, ако е извършил нарушение на посочения закон и икономическият резултат от отношенията му с този сектор е отрицателен, да предвиди, че се излага на риск да му бъде наложена глоба, изчислена в съответствие с член 13, параграф 1, буква а) от същия закон. Задача на запитващата юрисдикция е да прецени дали при такива обстоятелства такъв партньор на публичния сектор действително е можел да предвиди, че отрицателната „икономическа полза“ е приравнима на невъзможност за количествено определяне на тази полза.
103
С оглед на изложените по-горе съображения на петия въпрос следва да се отговори, че член 49, параграф 1 от Хартата и принципът на правната сигурност трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба, която при неспазване на изискването за безпристрастност, което има лицето, оправомощено да впише дадено дружество в регистър на партньорите на публичния сектор, просто предвижда на това дружество да се наложи глоба, съответстваща на размера на получената от него при отношенията му с публичния сектор икономическа полза, без да уточнява параметрите, въз основа на които да се установи тази полза, стига тези параметри да могат да бъдат изведени чрез приложен от компетентните национални съдилища обичаен метод на тълкуване на правото, така че въпросното дружество да е в състояние да определи по достатъчно ясен и точен начин санкциите, на които се излага в случай на нарушение на тази правна уредба.
По четвъртия въпрос
104
С четвъртия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 49, параграф 3 от Хартата трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, съгласно която на нарушилото я дружество автоматично се налага глоба, съответстваща на размера на получената от него в отношенията му с публичния сектор икономическа полза, без компетентният орган да може да прави разграничение според естеството на извършеното нарушение, нито да взема предвид другите отрицателни правни последици, които могат да възникнат за санкционираното дружество поради налагането на тази глоба.
105
В това отношение следва да се припомни, че принципът на пропорционалност на наказанието, установен в член 49, параграф 3 от Хартата, изисква тежестта на санкцията да съответства на тежестта на съответното престъпление (вж. в този смисъл решение от 6 октомври 2021 г., ЕКОТЕКС БЪЛГАРИЯ, C‑544/19, EU:C:2021:803, т. 97 и цитираната съдебна практика).
106
Принципът на пропорционалност е задължителен, що се отнася не само до определянето на елементите от състава на нарушението, но и до определянето на правилата относно тежестта на глобите и преценката на обстоятелствата, които могат да бъдат отчитани при определянето на тези глоби (решение от 6 октомври 2021 г., ЕКОТЕКС БЪЛГАРИЯ, C‑544/19, EU:C:2021:803, т. 98 и цитираната съдебна практика).
107
От практиката на Съда следва и че репресивните мерки, предвидени в дадено национално законодателство, не трябва да надхвърлят границите на необходимото за постигането на легитимно преследваните с това законодателство цели. В този контекст Съдът е уточнил, че строгостта на санкциите трябва да бъде в съответствие с тежестта на наказваните с тях нарушения, като по-специално се гарантира реално възпиращ ефект (вж. в този смисъл решение от 6 октомври 2021 г., ЕКОТЕКС БЪЛГАРИЯ, C‑544/19, EU:C:2021:803, т. 99 и 100 и цитираната съдебна практика).
108
В случая, видно от преюдициалното запитване, член 13, параграф 1, буква a), първо предложение от Закона за РППС предвижда на партньора на публичния сектор да се налага глоба, съответстваща на размера на получената от него при отношенията му с публичния сектор икономическа полза, при това за всички посочени там нарушения, и в частност за нарушението на забраната по член 19, буква c) от този закон.
109
Важно е да се отбележи, на първо място, че тези разпоредби — предвид текста им и съдържащите се в преюдициалното запитване данни — въвеждат режим на обективна отговорност, по силата на който установяването на съставомерните факти — независимо от умисъла или непредпазливостта на съответните лица, а именно икономическият оператор, партньор на публичния сектор, и лицето, оправомощено да го впише в РППС — е достатъчно, за да може регистрационният орган да наложи глоба, съответстваща на икономическата полза, получена от този икономически оператор при отношенията му с публичния сектор.
110
Фактът, че глобата, налаганата в случай на нарушение по-специално на член 19, буква c), може да се равнява на тази полза, все пак сам по себе си не означава, че член 49, параграф 3 от Хартата не допуска член 13, параграф 1, буква a), първо предложение от Закона за РППС. Всъщност не е изключено санкция, с която се цели да се отнеме цялата икономическа полза, която дадено дружество е получило при отношенията си с публичния сектор, въпреки че не се е съобразило с изискванията на този закон, да е подходяща и ефективна с оглед на постигането на преследваната със същия цел, а именно да се гарантира прозрачността на правните и търговските отношения, които публичният сектор поддържа със своите партньори.
111
Също така, изтъкнатото от запитващата юрисдикция обстоятелство, че член 13, параграф 1, буква а), първо предложение от Закона за РППС не определя никакъв таван за такава глоба, само по себе си не изглежда в разрез с принципа на пропорционалност на наказанието, по смисъла на член 49, параграф 3 от Хартата, доколкото въвеждането на такъв таван би могло да застраши ефективността на глобата, както и нейното възпиращо и репресивно действие, тъй като би могло да подтикне някои икономически оператори да не изпълняват задълженията по този закон, когато икономическата полза, която те очакват да получат при отношенията си с публичния сектор, надхвърля този таван.
112
При все това, на второ място, запитващата юрисдикция посочва, че прилагайки член 13, параграф 1, буква а), първо предложение от Закона за РППС, регистрационният орган налага автоматично предвидената в тази разпоредба глоба, без да взема предвид конкретните обстоятелства по случая. Следва обаче да се отбележи, че подобна автоматичност при глоба с потенциално много висок размер е в разрез с принципа на пропорционалност по смисъла на член 49, параграф 3 от Хартата, щом като този орган няма възможност да съобразява размера на глобата с тежестта на извършеното нарушение.
113
По-специално тази юрисдикция уточнява, че регистрационният орган не отчита факта, че вписаната в РППС информация относно действителния собственик на партньора от публичния сектор е вярна. Точността на тази информация обаче има значение, когато този орган налага глобата. Всъщност в такива случаи въпросната информация дава възможност на субектите от публичния сектор да разполагат с всички надеждни релевантни данни за икономическия оператор, желаещ да встъпи в правни и търговски отношения с този сектор, и осигурява прозрачност в тези отношения, гарантирайки съответно постигането на преследваната със Закона за РППС цел.
114
На трето място, видно от член 13, параграф 6 от този закон, при налагането на глоба регистрационният орган взема предвид по-специално естеството, тежестта, формата и последиците на неизпълнението на съответното задължение. Запитващата юрисдикция все пак уточнява, че тази разпоредба на практика се прилага само в хипотезата, при която получената от партньора на публичния сектор икономическа полза не може да бъде количествено определена, поради което размерът на глобата съответно се преценява с оглед на член 13, параграф 1, буква а), второ предложение от Закона за РППС.
115
Следователно прилагането в подобна хипотеза на член 13, параграф 6 от този закон е възможно да отговаря на предвиденото в член 49, параграф 3 от Хартата изискване за пропорционалност, но запитващата юрисдикция трябва — ако приеме, че регистрационният орган правилно е наложил процесните глоби на основание член 13, параграф 1, буква а), второ предложение от посочения закон — все пак да се увери, че този орган е взел предвид всички обстоятелства от значение за случая, в съответствие с въпросния член 13, параграф 6.
116
На четвърто и последно място, що се отнася до другите неблагоприятни последици, които Законът за РППС предвижда за санкционираното дружество, запитващата юрисдикция посочва, от една страна, че след като решението за налагане на глоба влезе в сила, субектът от публичния сектор може на основание член 15 от този закон да прекрати всички договори с партньора на публичния сектор. В това отношение е вярно, че такова прекратяване може да доведе до потенциално значителни последици за съответния икономически оператор. За целите на спазването на член 49, параграф 3 от Хартата е важно обаче да се отбележи, че субектът от публичния сектор, а не регистрационният орган, налагащ глобата, по смисъла на член 13, параграф, буква а) от този закон, е този, който трябва да вземе предвид тежестта на последиците от такова прекратяване с оглед на всички останали обстоятелства от значение за случая. Всъщност на етапа на налагане на глобата този орган няма как да прецени дали публичноправният субект действително ще прекрати договора.
117
От друга страна, с оглед на спазването на член 49, параграф 3 от Хартата запитващата юрисдикция счита за проблематичен факта, че съгласно член 13, параграф 2 от Закона за РППС същият този орган заличава партньора на публичния сектор от РППС, когато решението, с което му е наложил глоба по-специално за нарушение на забраната по член 19 от този закон, е влязло в сила и тази глоба не е била платена в определения от компетентния съд срок.
118
В това отношение следва да се подчертае, че при налагането на глобата регистрационният орган няма как да прецени дали партньорът на публичния сектор ще я остави неплатена и съответно ще бъде заличен от РППС. Следователно с оглед на член 49, параграф 3 от Хартата не бива Законът за РППС да изисква от този орган да взема предвид тази евентуалност при определянето на размера на глобата.
119
С оглед на всички изложени по-горе съображения на четвъртия въпрос следва да се отговори, че член 49, параграф 3 от Хартата трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, съгласно която на нарушилото я дружество автоматично се налага глоба, съответстваща на размера на получената от него в отношенията му с публичния сектор икономическа полза, без компетентният орган да може да взема предвид при определянето на размера на тази глоба каквито и да било обстоятелства, свързани с неизпълнението на съответното задължение. За сметка на това член 49, параграф 3 от Хартата трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, която предвижда налагането на глоба в диапазон с минимална и максимална граница, стига компетентният орган да взема предвид по-специално естеството, тежестта, формата и последиците на неизпълнението на съответното задължение.
По съдебните разноски
120
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (осми състав) реши:
1)
Член 49, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз и принципът на правната сигурност трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба, която предвижда, че лицето, оправомощено да впише дружество в регистър на партньорите на публичния сектор, няма право да извърши такова вписване, когато отношенията, които поддържа с партньора на публичния сектор, могат да поставят под съмнение безпристрастността му, по-специално поради неговите лични или имуществени връзки с този партньор на публичния сектор, без да са уточнени други критерии, по които да се прецени тази безпристрастност, и при все че неспазването на това изискване за безпристрастност води до налагането на санкция с наказателноправен характер, стига с оглед на текста на тази национална правна уредба, както и на нейното тълкуване въз основа на обичайните методи за тълкуване на правото от страна на компетентните национални съдилища, оправомощеното лице и партньорът на публичния сектор да са в състояние да определят по достатъчно ясен и точен начин за кои действия и бездействия могат да бъдат подведени под наказателна отговорност.
2)
Член 49, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз и принципът на правната сигурност трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба, която при неспазване на изискването за безпристрастност, което има лицето, оправомощено да впише дадено дружество в регистър на партньорите на публичния сектор, просто предвижда на това дружество да се наложи глоба, съответстваща на размера на получената от него при отношенията му с публичния сектор икономическа полза, без да уточнява параметрите, въз основа на които да се установи тази полза, стига тези параметри да могат да бъдат изведени чрез приложен от компетентните национални съдилища обичаен метод на тълкуване на правото, така че въпросното дружество да е в състояние да определи по достатъчно ясен и точен начин санкциите, на които се излага в случай на нарушение на тази правна уредба.
3)
Член 49, параграф 3 от Хартата на основните права на Европейския съюз трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, съгласно която на нарушилото я дружество автоматично се налага глоба, съответстваща на размера на получената от него в отношенията му с публичния сектор икономическа полза, без компетентният орган да може да взема предвид при определянето на размера на тази глоба каквито и да било обстоятелства, свързани с неизпълнението на съответното задължение. За сметка на това член 49, параграф 3 от Хартата на основните права на Европейския съюз трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, която предвижда налагането на глоба в диапазон с минимална и максимална граница, стига компетентният орган да взема предвид по-специално естеството, тежестта, формата и последиците на неизпълнението на съответното задължение.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: словашки.