62023CJ0438_RES
Дело C‑438/23
Protéines FranceиUnion végétarienne européenne (EVU)иAssociation végétarienne de France (AVF)иBeyond Mеat Inc.
срещу
Ministre de l'Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique
(Преюдициално запитване, отправено от Conseil d’État (Франция)
Решение на Съда (втори състав) от 4 октомври 2024 година
„Преюдициално запитване — Регламент (ЕС) № 1169/2011 — Предоставяне на потребителите на информация за храните — Член 2, параграф 2, букви н)—п) и членове 7, 9 и 17 — Лоялни практики във връзка с наименованията на храните — Официални наименования, обичайни наименования и описателни наименования — Замяна на компоненти или съставки на храна — Член 38, параграф 1 — Конкретно хармонизирани въпроси — Национални мерки, забраняващи използването на месни наименования за обозначаването на продукт, съдържащ растителни протеини“
Сближаване на законодателствата — Предоставяне на потребителите на информация за храните — Регламент № 1169/2011 — Задължителна информация за храните — Задължително посочване на официално, обичайно или описателно наименование на храната — Предлагане на пазара или рекламиране на храни, съдържащи растителни протеини — Използване на месни наименования, които могат да заблудят потребителите — Конкретно хармонизиране — Приемане на национални мерки, които не предвиждат официално наименование, но забраняват използването на месни наименования за обозначаването на продукт, съдържащ растителни протеини — Недопустимост
(член 2, параграф 2, букви о) и п), член 7, член 9, параграф 1, буква а), член 17 и член 38, параграф 1 от Регламент № 1169/2011 на Европейския парламент и на Съвета и приложение VI към него)
(вж. т. 61—66, 68—73, 77, 78, 80—84 и 90—96; т. 1 от диспозитива)
Сближаване на законодателствата — Предоставяне на потребителите на информация за храните — Регламент № 1169/2011 — Въвеждане на национални административни санкции при нарушаване на Регламента или на национални мерки, които са в съответствие с него — Допустимост — Приемане на национална мярка, определяща максимално допустимо съдържание на растителни протеини, при което храните могат да се обозначават с месни обичайни или описателни наименования — Недопустимост
(член 38, параграф 1 от Регламент № 1169/2011 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 104 и 105; т. 2 от диспозитива)
Резюме
Сезиран с преюдициално запитване от Conseil d’État (Държавен съвет, Франция), Съдът развива своята практика относно понятието „конкретна хармонизация“ по смисъла на член 38, параграф 1 от Регламент № 1169/2011 (
1
), която хармонизация по принцип е пречка държавите членки да приемат национални мерки.
Protéines France, което представлява интересите на предприятията, извършващи дейност на френския пазар на растителни протеини, Union végétarienne européenne (EVU) и Association végétarienne de France (AVF), които популяризират вегетарианството, и Beyond Meat, което произвежда и предлага на пазара продукти на основата на растителни протеини, подават жалби пред Conseil d’État (Държавен съвет) за отмяна на декрета (наричан по-нататък „процесният декрет“) за използването на някои наименования, употребявани за обозначаването на храни, съдържащи растителни протеини (
2
).
В подкрепа на жалбите си те твърдят по-специално, че процесният декрет — който за обозначаването на преработени продукти, съдържащи растителни протеини, забранява използването на наименования като „пържола“ или „наденица“, без дори и с добавянето на допълнителни уточнения — е в разрез с редица разпоредби на Регламент № 1169/2011.
В хода на производството пред Съда френските власти приемат нов декрет (
3
), който предвижда отмяната на процесния декрет. След отправено му от Съда искане за разяснения Conseil d’État (Държавен съвет) потвърждава, че отговорът на преюдициалните въпроси продължава да е определящ за решаването на висящия пред него спор.
Съображения на Съда
Предвид предоставената от запитващата юрисдикция информация, че обхватът на тези два декрета е отчасти еднакъв и някои от жалбоподателите в главното производство са изразили намерение да оспорят и втория декрет, Съдът като начало обявява за допустимо преюдициалното запитване, което нито е останало без предмет, нито е станало хипотетично.
По същество, що се отнася до поставените от запитващата юрисдикция първи и втори въпрос, на първо място, Съдът тълкува във връзка едни с други разпоредбите на член 7, параграфи 1, 2 и 4, член 9, параграф 1, буква а), член 17, параграфи 1 и 5 от Регламент № 1169/2011 и точка 4 от част А от приложение VI към него и ги обобщава по следния начин. Първо, върху хранителните продукти трябва да е изписано наименованието им. Второ, това наименование трябва да е официалното наименование или, при липса на такова наименование, обичайното наименование, или, ако не съществува обичайно наименование, описателното наименование. Трето, посоченото наименование трябва да е точно, ясно и лесноразбираемо за потребителя. Четвърто, то не трябва да заблуждава потребителите, по-специално по отношение на характеристиките на съответната храна, които включват естеството и състава ѝ, и по отношение на замяната на естествено присъстващи компоненти или обичайно използвани съставки с различни компоненти или съставки. Пето, тези изисквания трябва да се спазват при предлагането на пазара и рекламирането на всяка храна.
На второ място, що се отнася по-конкретно до официалните наименования, Съдът припомня, че те могат да бъдат установени в разпоредби на правото на Съюза, а ако такива липсват — в национални разпоредби (
4
). В случая Съдът констатира, че в правото на Съюза няма разпоредба, която да налага използването на определени официални наименования за продуктите на основата на растителни протеини или да установява официалните наименования, приложими към продукти само поради обстоятелството, че те са определени като продукти от животински произход, без други уточнения. Отбелязвайки, че видно от преписката, с която разполага, френските власти са изключили хипотезата, че с процесния декрет се установява официално наименование, Съдът същевременно подчертава, че въпросът дали тези власти са приели такова наименование трябва да се прецени обективно от запитващата юрисдикция, на която той все пак може да даде насоките за тълкуване на правото на Съюза, които са ѝ необходими за тази цел.
В това отношение Съдът констатира, че за да обозначават дадена храна, официалните наименования трябва да са „установени“ или „предвидени“. Така въвеждането на официално наименование се състои в свързването на конкретен израз с определена храна.
Приемането на мерки, предвиждащи, че дадени храни трябва да отговарят на определени условия, по-специално по отношение на своя състав, за да бъдат обозначени с термини, възприети като официално наименование, не може да се счита за равностойно на приемането на мерки, забраняващи определени термини, които не са правно дефинирани в тях, да се използват за обозначаване на храни с определени характеристики, по-специално по отношение на техния състав.
Всъщност първият вид мерки позволява да се осигури защитата на потребителите, които трябва да могат да изхождат от принципа, че храна, обозначена с конкретни термини, които съставляват дадено официално наименование, отговаря на специално предвидените за използването му условия. За сметка на това, вторият вид мерки не запазва употребата на термини, точно определени от съответния орган като официално наименование, за обозначаването на храни със специфични характеристики.
В случая правото на Съюза не предвижда правило, съгласно което официални наименования, съдържащи термини от месарската, колбасарската и рибната промишленост, посочени в процесния декрет, се използват само за някои храни, определени като храни от животински произход (
5
). Съдът също така отбелязва, че това изглежда важи и за френското право.
Съдът съответно приема, че освен ако запитващата не установи друго при проверките си, процесният декрет не съдържа „официално наименование“, а се отнася до това кои „обичайни наименования“ или „описателни наименования“ не могат да се използват за обозначаването на храни на основата на растителни протеини.
На трето място, Съдът определя дали тези две понятия са конкретно хармонизирани с Регламент № 1169/2011. Той отбелязва, че член 2, параграф 2, букви о) и п) от този регламент не предвижда, че държавите членки могат да приемат мерки, регламентиращи обичайните или описателните наименования на определени храни. Всъщност предвид възприетите от законодателя на Съюза определения за тези обичайни и описателни наименования, обхватът им не може да бъде дефиниран от националните органи по общ и абстрактен начин. Ето защо, ако не е въвела официално наименование, държава членка не може чрез обща и абстрактна забрана да попречи на производителите на храни на основата на растителни протеини да изпълнят задължението си за посочване на наименованието на тези храни, като използват обичайни или описателни наименования (
6
).
По-специално, що се отнася до възможността държава членка да приеме общи и абстрактни мерки, за да предотврати риска от въвеждането на потребителите в заблуждение поради замяната на животинските протеини с растителни, Съдът припомня, че член 7, параграф 1, буква г) от Регламент № 1169/2011 и точка 4 от част A от приложение VI към него се отнасят до замяната на компоненти или съставки на храните. Следователно този въпрос също е конкретно хармонизиран с посочения регламент.
Освен това Съдът уточнява, че в обхвата на тези разпоредби попада и въпросът за информацията, която трябва да се предоставя на потребителите, когато съставът на съответната храна е напълно променен. Всъщност високото равнище на защита на потребителите, което този регламент цели да постигне (
7
), би могло да бъде застрашено, ако парадоксално разпоредбите относно замяната в дадена храна на компонент или съставка с друг компонент или друга съставка, не се прилагат, когато тази замяна се отнася до компонент или съставка, които са особено важни в дадена храна или дори са нейният единствен компонент или нейната единствена съставка.
Следователно тези разпоредби установяват оборима презумпция, че информацията, предоставяна по предвидените в тях правила, защитава в достатъчна степен потребителите, включително в случай на пълна замяна на единствения компонент или единствената съставка, които те могат да очакват да намерят в храна, обозначена с обичайно или описателно наименование, съдържащо определени термини.
Ако обаче прецени, че конкретните условия на продажба или рекламиране на дадена храна въвеждат в заблуждение потребителя, националният орган може да предприеме действия срещу съответния стопански субект в хранителната промишленост, който отговаря (
8
) за посочената върху тази храна информация и осигурява наличието и точността на тази информация, и да докаже, че горепосочената презумпция е оборена.
Затова в отговор на първите два преюдициални въпроса Съдът постановява, че членове 7 и 17 от Регламент № 1169/2011 и точка 4 от част А от приложение VI към него, във връзка с член 2, параграф 2, букви о) и п) и член 9, параграф 1, буква а) от същия, трябва да се тълкуват в смисъл, че конкретно хармонизират по смисъла на член 38, параграф 1 от този регламент защитата на потребителите от риска да бъдат заблудени чрез използването на наименования — различни от официалните — които включват термини от месарската, колбасарската и рибната промишленост, за описването, предлагането на пазара или рекламирането на храни, съдържащи растителни вместо животински протеини, включително при пълна замяна, и поради това не допускат държавите членки да приемат национални мерки, които регламентират или забраняват използването на такива наименования.
Що се отнася до поставения от запитващата юрисдикция трети въпрос, Съдът приема, от една страна, че извършената с посочените по-горе разпоредби конкретна хармонизация не е пречка държава членка да въведе административни санкции при неизпълнение на предписанията и забраните, произтичащи от тези разпоредби или от националните мерки, които са в съответствие с тях. От друга страна, определянето на максимално допустимото съдържание на растителни протеини (
9
), при което храните могат да бъдат обозначавани с определени обичайни или описателни наименования, е равнозначно на регламентиране на използването на тези наименования, без обаче да се въвежда официално наименование. Като се има предвид обаче, че въпросните разпоредби конкретно хармонизират използването на тези наименования, държава членка не може да приеме мярка в това отношение, без да застраши еднаквото прилагане на правото на Съюза.
(
1
)	Регламент (ЕС) № 1169/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 година за предоставянето на информация за храните на потребителите, за изменение на регламенти (ЕО) № 1924/2006 и (ЕО) № 1925/2006 на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 87/250/ЕИО на Комисията, Директива 90/496/ЕИО на Съвета, Директива 1999/10/ЕО на Комисията, Директива 2000/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, директиви 2002/67/ЕО и 2008/5/ЕО на Комисията и на Регламент (ЕО) № 608/2004 на Комисията (OB L 304, 2011 г., стр. 18).
(
2
)	Décret no 2022-947, du 29 juin 2022, relatif à l’utilisation de certaines dénominations employées pour désigner des denrées comportant des protéines végétales (Декрет № 2022-947 от 29 юни 2022 г. за използването на някои наименования, употребявани за обозначаването на храни, съдържащи растителни протеини) (JORF от 30 юни 2022 г., текст № 3).
(
3
)	Décret no 2024-144, du 26 février 2024, relatif à l’utilisation de certaines dénominations employées pour désigner les denrées alimentaires comportant des protéines végétales (Декрет № 2024-144 от 26 февруари 2024 г. относно използването на някои наименования, употребявани за обозначаването на храни, съдържащи растителни протеини) (JORF от 27 февруари 2024 г., текст № 15).
(
4
)	Член 2, параграф 2, буква н) от Регламент № 1169/2011.
(
5
)	Тази констатация се отнася и до термините, изброени в приложение I към Декрет № 2024-144.
(
6
)	Член 38, параграф 1 от Регламент № 1169/2011.
(
7
)	Член 1, параграф 1 във връзка със съображения 1 и 3 от Регламент № 1169/2011.
(
8
)	Член 8, параграфи 1 и 2 от Регламент № 1169/2011.
(
9
)	Член 3, параграф 1 от Декрет № 2022-947.