62018TJ0406_RES
Дело T‑406/18
de Volksbank NV
срещу
Единен съвет за преструктуриране (ЕСП)
Решение на Общия съд (десети разширен състав) от 12 февруари 2025 година
„Икономически и паричен съюз — Банков съюз — Единен механизъм за преструктуриране на кредитни институции и някои инвестиционни посредници (ЕМП) — Единен фонд за преструктуриране (ЕФП) — Решение на ЕСП за изчисляване на предварителните вноски за периода на плащане на вноски 2018 г. — Членове 4, 14 и 16 от Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 — Принцип на добра администрация“
Икономическа и парична политика — Икономическа политика — Единен механизъм за преструктуриране на кредитни институции и някои инвестиционни посредници — Предварителни вноски в Единния фонд за преструктуриране (ЕФП) — Изчисляване на тези вноски, почиващо на най-актуалните одобрени и заверени годишни финансови отчети към 31 декември в годината, предхождаща периода на плащане на вноски — Финансови отчети, съответстващи на счетоводна година, която започва в предпоследната година, предхождаща този период, и приключва в годината, предхождаща същия период
(член 12, параграф 2 и член 14, параграфи 1—3 от Регламент 2015/63 на Комисията)
(вж. т. 65—67)
Икономическа и парична политика — Икономическа политика — Единен механизъм за преструктуриране на кредитни институции и някои инвестиционни посредници — Предварителни вноски в Единния фонд за преструктуриране (ЕФП) — Определяне на вноската на институция — Метод за определяне на нетните задължения — Вливане между кредитни институции през периода на плащане на вноски — Значително увеличаване на задълженията в резултат от това вливане — Използване на данни, неразделно свързани с различни моменти от периода на плащане на вноски — Принцип на добра администрация — Задължение на Единния съвет за преструктуриране (ЕСП) да разгледа надлежно и безпристрастно всички релевантни обстоятелства за изчисляването на вноските — Липса на вземане предвид на посочените релевантни обстоятелства — Нарушение на принципа на добра администрация — Недопустимост
(член 70, параграф 2, втора алинея, буква а) от Регламент № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета; член 4, параграф 1 и член 14, параграф 1 от Регламент 2015/63 на Комисията; член 103, параграф 2 от Директива 2014/59 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 72, 85—87 и 90—92)
Икономическа и парична политика — Икономическа политика — Единен механизъм за преструктуриране на кредитни институции и някои инвестиционни посредници — Предварителни вноски в Единния фонд за преструктуриране (ЕФП) — Определяне на предварителната вноска — Релевантен момент, за да се определят общите задължения на кредитна институция — Право на преценка на Единния съвет за преструктуриране (ЕСП) — Граници — Принцип на добра администрация — Задължение за точно отразяване на големината на съответните институции и съпътстващия риск в зависимост от техните задължения
(член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз; член 70, параграф 2, втора алинея, буква а) от Регламент № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета; член 4, параграф 1 и член 14, параграф 1 от Регламент 2015/63 на Комисията; член 103, параграф 2 от Директива 2014/59 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 73, 74, 77, 78 и 80—83)
Резюме
Сезиран с жалба за отмяна, която е уважена, Общият съд за пръв път се произнася по метода за изчисляване от Единния съвет за преструктуриране (ЕСП) на предварителните вноски на дължащите ги институции и елементите от това изчисляване при вливане между две кредитни институции.
Жалбоподателят, de Volksbank NV, по-рано SNS Bank NV, е установена в Нидерландия кредитна институция.
През 2016 г. за групата, формирана от SNS Bank и нейните две дъщерни дружества, е проведено преструктуриране, в резултат на което на 31 декември 2016 г. двете дъщерни дружества се вливат в SNS Bank, а на 1 януари 2017 г. наименованието на последната е променено на de Volksbank (наричано по-нататък „вливането през 2016 г.“). Това вливане води до оттегляне на банковите лицензи на двете дъщерни дружества, поради което през 2017 г. жалбоподателят остава единствената институция, попадаща в приложното поле на Регламент (ЕС) № 806/2014 (
1
).
С Решение от 12 април 2018 г. (
2
) ЕСП определя предварителните вноски в ЕФП (наричани по-нататък „предварителните вноски“) (
3
) за 2018 г. на институциите, за които се прилагат разпоредбите от последния регламент, сред които е жалбоподателят. С писмо от 23 април 2018 г. De Nederlandsche Bank NV (DNB, централната банка на Нидерландия), действаща в качеството си на национален орган за преструктуриране, разпорежда на жалбоподателя да заплати размера на предварителната си вноска за 2018 г., както е била определена от ЕСП.
На 8 август 2022 г. ЕСП приема обжалваното решение (
4
), с което оттегля и заменя първоначалното решение за някои институции, включително жалбоподателя, за да се поправи липсата на мотиви в него, предвид различни актове на Съда (
5
). За да се изчислят нетните задължения на жалбоподателя и съответно основната му годишна вноска, ЕСП използва, от една страна, размера на общите задължения на жалбоподателя към 31 декември 2016 г., основавайки се по този начин на данни, които са последващи спрямо вливането през 2016 г., и от друга страна, средния размер на гарантираните му депозити, изчислен за тримесечие, през 2016 г., поради което този размер е определен въз основа на данни, които в голямата си част предхождат посоченото вливане (наричан по-нататък „използваният от ЕСП метод“). Именно в този контекст, предвид използвания от ЕСП метод, в подкрепа на жалбата си за отмяна на обжалваното решение жалбоподателят по-специално упреква ЕСП, че за целите на изчисляването на предварителната му вноска използва данни, отнасящи се за различни моменти.
Съображения на Общия съд
В самото начало Общият съд припомня, че съгласно член 4, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 (
6
) ЕСП изчислява предварителната вноска на всяка институция въз основа на предоставената от нея информация, и по-конкретно чрез най-актуалните заверени годишни финансови отчети, налични най-късно на 31 декември в годината, предхождаща периода на плащане на вноски (наричана по-нататък „годината N-1“), придружени с мнението на задължителния одитор или одиторско дружество. Общият съд впрочем констатира, че предвид необходимото време за приключване на такива финансови отчети тази информация по принцип се отнася за предпоследната година, предхождаща съответния период на плащане на вноски, или, при изключителни обстоятелства, за счетоводна година, започнала през тази предпоследна година и приключила през годината N-1 (тези два периода са наричани по-нататък „референтната година N-2“).
Що се отнася до използването от ЕСП на данни, отнасящи се за различни моменти, за целите на изчисляването на нетните задължения и съответно на предварителната вноска на жалбоподателя, Общият съд проверява дали, когато ЕСП взема предвид средния размер на гарантираните депозити, изчислен за тримесечие, за референтната година N-2 за целите на изчисляването на нетните задължения, той в същото време за същото изчисляване може да вземе предвид размера на общите задължения, както е формиран в края на референтната година N-2 — а не средния размер на общите задължения, изчислен за тримесечие — включващ впрочем размера на гарантираните депозити.
В това отношение Общият съд посочва, че нито Делегиран регламент 2015/63, нито Директива 2014/59, нито Регламент № 806/2014 съдържа конкретни указания относно задължението на ЕСП при определянето на нетните задължения да вземе предвид размера на общите задължения в края на референтната година N-2 или техния среден размер през тази година. Следователно Делегиран регламент 2015/63 (
7
) предоставя на ЕСП право да преценява кой е релевантният момент, за да се определи размерът на общите задължения за целите на изчисляването на нетните задължения.
Общият съд обаче уточнява, че при упражняването на такова право на преценка, от една страна, принципът на добра администрация (
8
) задължава институциите и органите на Съюза да разгледат надлежно и безпристрастно всички релевантни обстоятелства в конкретния случай. От друга страна, що се отнася конкретно до разглежданата проблематика, основната годишна вноска, която е предвидена в Директива 2014/59 и Регламент № 806/2014 (
9
), се базира на пропорционален размер на нетните задължения на всяка институция спрямо нетните задължения на другите институции. Това съотношение отразява общата структура на режима на предварителните вноски, съгласно която основната годишна вноска трябва преди всичко да отразява големината на всяка институция в зависимост от нейните задължения (
10
).
Следователно големината на институцията е първостепенен показател за нейния рисков профил, защото колкото по-голяма е дадена институция, толкова по-вероятно е при затруднение ЕСП да сметне, че е в обществен интерес да пристъпи към нейното преструктуриране, и да прибегне до ЕФП, за да гарантира ефективното прилагане на инструментите за преструктуриране. Именно в този контекст Общият съд вече е приемал, че основната годишна вноска трябва да отразява големината на институциите, за да се гарантира, че на единния механизъм за преструктуриране са осигурени достатъчно финансови ресурси за ефективно прилагане на инструментите за преструктуриране. При това положение ЕСП трябва да изчислява основните годишни вноски при достатъчно точно отразяване на големината на съответните институции и съпътстващия риск в зависимост от техните задължения, така че институциите със значителни задължения да плащат по-големи предварителни вноски от институциите с по-ограничени задължения — с уговорката тези вноски да се коригират предвид съответните показатели за риск — и институциите да са насърчени да възприемат по-малко рискови начини на функциониране, намалявайки по-специално нетните си задължения.
Макар използваният от ЕСП метод да може по принцип да отразява достатъчно точно големината на съответните институции, това същевременно може да не е така в някои особени положения, когато общите задължения и гарантираните депозити на дадена институция претърпят значително изменение през референтната година N-2, надхвърлящо обичайните колебания при такива задължения през годината. Това изменение може по-специално да се дължи на промяна в структурата на посочената институция, като например извършената вследствие на сливане или вливане. Изправен пред такова особено положение, съгласно принципа на добра администрация ЕСП е длъжен да разгледа надлежно и безпристрастно всички релевантни обстоятелства в конкретния случай при упражняването на правото си на преценка
Ето защо, когато институция предостави на ЕСП конкретни, цифрови и проверими данни, от които е видно, че поради значителната промяна на нейната структура през референтната година N-2 общите ѝ задължения и размерът на гарантираните ѝ депозити са претърпели значително изменение, поради което методът за изчисляване на нетните задължения вече не отразява нейната големина достатъчно точно, ЕСП трябва да вземе предвид такива обстоятелства, за да се увери, че изчисляването на нетните задължения на съответната институция отговаря на изискванията, посочени по-горе.
В разглеждания случай Общият съд най-напред констатира, че вливането през 2016 г. в жалбоподателя на влелите се дъщерни дружества води до значително увеличаване към 31 декември 2016 г. на размера на общите задължения на жалбоподателя, тъй като в него се включват — за разлика от първите три тримесечия на 2016 г. — размерите на общите задължения и на гарантираните депозити на бившите му дъщерни дружества.
По-нататък, за да изчисли нетните задължения на жалбоподателя и основната му годишна вноска, ЕСП използва размера на общите задължения на жалбоподателя въз основа на данните към 31 декември 2016 г., докато за размера на гарантираните депозити, който се изважда от размера на общите задължения, ЕСП взема предвид средния размер на гарантираните му депозити, изчислен за тримесечие, през 2016 г.
Що се отнася до гарантираните депозити, които са извадени от размера на общите задължения при изчисляването на нетните задължения на жалбоподателя, използваният от ЕСП метод само частично държи сметка за вливането през 2016 г. Що се отнася обаче до определянето на размера на общите задължения на жалбоподателя, ЕСП се позовава само на състоянието на общите му задължения към 31 декември 2016 г., тоест на размера, произтичащ от вливането през 2016 г. Следователно ЕСП не взема предвид размерите на общите задължения на жалбоподателя в края на първите три тримесечия на 2016 г., които не включват общите задължения на влелите се дъщерни дружества.
От тези обстоятелства обаче следва, че изчисляването на общите му задължения, което е първият съставен елемент от изчисляването на нетните задължения, се основава изцяло на положението на жалбоподателя вследствие на вливането през 2016 г., докато другият съставен елемент от същата операция, а именно изчисляването на размера на гарантираните му депозити, който впоследствие е трябвало да се извади от общите задължения, в много голяма част се основава на положението на жалбоподателя преди това вливане. Поради това, предвид мащаба на промяната на всички тези задължения вследствие на вливането през 2016 г., такова изчисляване на нетните задължения не отразява достатъчно точно големината на жалбоподателя и съответно съпътстващия риск. Следователно ЕСП не е взел предвид всички релевантни обстоятелства в конкретния случай при упражняването на правото си на преценка, за да се увери, че изчисляването на нетните задължения на жалбоподателя отговаря на изискванията, посочени по-горе.
Поради това Общият съд счита, че ЕСП е упражнил правото си на преценка при изчисляването на основната годишна вноска на жалбоподателя в нарушение на член 4, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 (
11
) и принципа на добра администрация, и отменя обжалваното решение в частта, засягаща жалбоподателя.
(
1
)	Регламент (ЕС) № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 година за установяването на еднообразни правила и еднообразна процедура за преструктурирането на кредитни институции и някои инвестиционни посредници в рамките на Единния механизъм за преструктуриране и Единния фонд за преструктуриране и за изменение на Регламент (ЕС) № 1093/2010 (ОВ L 225, 2014 г., стр. 1).
(
2
)	Решение SRB/ES/SRF/2018/03 на ЕСП от 12 април 2018 г. за изчисляване на предварителните вноски за 2018 г. в Единния фонд за преструктуриране (ЕФП) (наричано по-нататък „първоначалното решение“).
(
3
)	Съгласно член 70, параграф 2 от Регламент № 806/2014.
(
4
)	Решение SRB/ES/2022/46 на ЕСП от 8 август 2022 г. за оттегляне на Решение SRB/ES/SRF/2018/03 на ЕСП от 12 април 2018 г. относно предварителните вноски (2018 г.) в ЕФП (наричано по-нататък „обжалваното решение“).
(
5
)	Решение от 15 юли 2021 г., Комисия/Landesbank Baden-Württemberg и ЕСП (C‑584/20 P и C‑621/20 P, EU:C:2021:601), и определения от 3 март 2022 г., ЕСП/Hypo Vorarlberg Bank (C‑663/20 P, непубликувано, EU:C:2022:162), и ЕСП/Portigon и Комисия (C‑664/20 P, непубликувано, EU:C:2022:161).
(
6
)	Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 на Комисията от 21 октомври 2014 година за допълване на Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на предварителните вноски в механизмите за финансиране на преструктурирането (ОВ L 11, 2015 г., стр. 44).
(
7
)	Конкретно член 4, параграф 1 и член 14, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63.
(
8
)	Залегнал в член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз.
(
9
)	Член 103, параграф 2 от Директива 2014/59 и член 70, параграф 2, втора алинея, буква а) от Регламент № 806/2014.
(
10
)	Както следва от подготвителните работи по Директива 2014/59 и от съображение 5 от Делегиран регламент 2015/63.
(
11
)	Тълкуван в съответствие с член 103, параграф 2 от Директива 2014/59 и член 70, параграф 2, втора алинея, буква а) от Регламент № 806/2014.