62023CJ0137
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
2025. március 13. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Adózás – Jövedéki adók – 2003/96/EK irányelv – Az energiatermékek és a villamos energia adóztatása – Üzemanyagként felhasznált energiatermékek adómentessége – A 14. cikk (1) bekezdésének c) pontja – Az Európai Unió felségvizein történő hajózás – A 15. cikk (1) bekezdésének f) pontja – Belföldi vízi utakon történő hajózás – 95/60/EK irányelv – Gázolaj és kerozin adóügyi jelölőanyaga – Hajó meghajtására használt gázolaj, amely nincs az uniós jognak megfelelő adóügyi jelölőanyaggal megjelölve – A jövedéki adó alóli mentesség alkalmazásának megtagadása – Az arányosság elve”
A C‑137/23. sz. [Alsen] (
i
) ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Hoge Raad der Nederlanden (Hollandia legfelsőbb bírósága) a Bírósághoz 2023. március 7‑én érkezett, 2023. február 10‑i határozatával terjesztett elő az
X
és
a Staatssecretaris van Financiën
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
tagjai: I. Jarukaitis, a negyedik tanács elnöke, az ötödik tanács elnökeként eljárva, D. Gratsias és E. Regan (előadó) bírák,
főtanácsnok: A. Rantos,
hivatalvezető: A. Lamote tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2024. május 16‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
X képviseletében M. van Dam advocaat,
–
a holland kormány képviseletében M. K. Bulterman és H. S. Gijzen, meghatalmazotti minőségben,
–
a spanyol kormány képviseletében A. Pérez‑Zurita Gutiérrez, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében A. Armenia, M. Björkland és W. Roels, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2024. szeptember 5‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2004. április 29‑i 2004/75/EK tanácsi irányelvvel (HL 2004. L 157., 100. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 2. kötet, 21. o.) módosított, az energiatermékek és a villamos energia közösségi adóztatási keretének átszervezéséről szóló, 2003. október 27‑i 2003/96/EK tanácsi irányelv (HL 2003. L 283., 51. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 405. o.; a továbbiakban: 2003/96 irányelv) 14. cikke (1) bekezdésének és a jövedéki adóra vonatkozó általános rendelkezésekről és a 92/12/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. december 16‑i 2008/118/EK tanácsi irányelv (HL 2009. L 9., 12. o.) 7. cikke (2) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet az alapeljárás felperese és a Staatssecretaris van Financiën (pénzügyi államtitkár, Hollandia) között a folyami hajózás céljára üzemanyagként felhasznált gázolaj jövedéki adójára vonatkozó utólagos adómegállapítás tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 92/81/EGK irányelv
3
Az ásványi olajok jövedéki adója szerkezetének összehangolásáról szóló, 1992. október 19‑i 92/81/EGK tanácsi irányelv (HL 1992. L 316., 12. o.) „Ellenőrzések” című III. címe kizárólag ezen irányelv 9. cikkét tartalmazta, amelynek szövege a következő volt:
„Legkésőbb 1992. december 31‑ig a[z Európai Közösségek] Tanács[a] a[z Európai Közösségek] Bizottság[ának] javaslata alapján egyhangúlag közösségi szabályokat fogad el a jövedéki adó alól mentes, illetve tüzelő‑, fűtő‑ vagy üzemanyagként kedvezményes adómérték alá tartozó ásványolajok színezésére és jelölésére vonatkozóan.”
A 95/60/EK irányelv
4
A gázolaj és a kerozin adóügyi jelölőanyagáról szóló, 1995. november 27‑i 95/60/EK tanácsi irányelv (HL 1995. L 291., 46. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 289. o.) első–negyedik preambulumbekezdése kimondja:
„mivel az ezen irányelven előirányzott közösségi intézkedések nemcsak szükségesek, de nélkülözhetetlenek is a belső piac létrehozására irányuló célkitűzések eléréséhez; mivel a tagállamok önmagukban nem tudják elérni e célkitűzéseket; mivel továbbá a 92/81/EGK irányelv és különösen annak 9. cikke már rendelkezik az említett célkitűzések közösségi szinten történő megvalósításáról; mivel ezen irányelv megfelel a szubszidiaritás elvének;
mivel [az ásványolajok jövedékiadó‑mértékének közelítéséről szóló, 1992. október 19‑i] 92/82/EGK [tanácsi] irányelv [HL 1992. L 316., 19. o.] rendelkezéseket állapít meg egyes ásványolajok minimum jövedékiadó‑mértékéről és különösen a különféle kategóriájú gázolajokéról és a kerozinokéról;
mivel a belső piac megfelelő működése ma már szükségessé teszi közös szabályok megállapítását a gázolaj és a kerozin adóügyi jelölésére, amelyekre eddig nem alkalmaztak az ilyen üzemanyagként használt ásványolajokra vonatkozó normál adómértéket;
mivel egyes tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy sajátos nemzeti körülményeikre figyelemmel eltérjenek az ezen irányelvben foglalt intézkedésektől”.
5
A 95/60 irányelv 1. cikke ekként rendelkezik:
„(1)   Az adóügyi jelölőanyagokra vonatkozó nemzeti rendelkezések sérelme nélkül, a tagállamok, ezen irányelv rendelkezéseivel összhangban, adóügyi jelölőanyagot alkalmaznak az alábbi anyagok tekintetében:
–
a 27100069 KN‑kód alá tartozó valamennyi gázolaj, amelyet a [jövedékiadó‑köteles termékekre vonatkozó általános rendelkezésekről és e termékek tartásáról, szállításáról és ellenőrzéséről szóló, 1992. február 25‑i] 92/12/EGK [tanácsi] irányelv [HL 1992. L 76., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 179. o.] 6. cikke értelmében szabad forgalomba bocsátottak, és vagy mentes volt a jövedéki adó alól, vagy a 92/82/EGK irányelv 5. cikke (1) bekezdésében megállapított mértéktől eltérően volt jövedékiadó‑köteles,
–
a 27100055 KN‑kód alá tartozó kerozin, amelyet a 92/12/EGK irányelv 6. cikke értelmében szabad forgalomba bocsátottak, és vagy mentes volt a jövedéki adó alól, vagy a 92/82/EGK irányelv 8. cikke (1) bekezdésében megállapított mértéktől eltérően volt jövedékiadó‑köteles.
(2)   A tagállamok mentességeket adhatnak az (1) bekezdésben megállapított adóügyi jelölőanyag alkalmazása alól közegészségügyi, biztonsági vagy egyéb technikai jellegű okokból, feltéve, hogy meghozzák a megfelelő adóügyi ellenőrző intézkedéseket.
[…]”
6
A 95/60 irányelv 2. cikke értelmében:
„(1)   A jelölőanyag vegyi adalékok pontosan meghatározott keverékéből áll, amelynek hozzáadása adóügyi ellenőrzés mellett történik, mielőtt az érintett ásványolajokat szabad forgalomba bocsátanák. Ugyanakkor
[…]
(2)   A használandó jelölőanyagot a 92/12/EGK irányelv 24. cikkében megállapított eljárással összhangban határozzák meg.”
7
A 95/60 irányelv 3. cikke a következőket írja elő:
„A tagállamok megtesznek valamennyi szükséges lépést annak biztosítása érdekében, hogy megakadályozzák a jelölőanyaggal ellátott termékek nem megfelelő felhasználását és különösen a kérdéses ásványolajok közúti gépjárművekben üzemanyagkénti felhasználását, illetve e járművek üzemanyagtartályaiban tartását, hacsak az érintett tagállam illetékes hatóságai által meghatározott különleges esetekben ez meg nem engedett.
A tagállamok intézkednek arról, hogy az érintett tagállam nemzeti jogszabályai értelmében jogsértésnek minősüljön a kérdéses ásványolajoknak az első albekezdésben említett esetekben történő használata. Minden tagállam meghozza az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy ezen irányelv rendelkezései teljes mértékben hatályba léphessenek és különösen, hogy meghatározzák az intézkedések be nem tartása esetére a szankciókat; e szankcióknak arányosnak kell lenniük és megfelelő visszatartó erővel kell bírniuk.”
8
Ezen irányelv 4. cikke szerint:
„A tagállamok az 1. cikk (1) bekezdésében előírt jelölőanyagon kívül nemzeti jelölőanyagot vagy színezéket is hozzáadhatnak a termékhez.
[…]”
A 2003/96 irányelv
9
A 2003/96 irányelv (2)–(5) és (24) preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
„(2)
A villamos energia és az ásványolajon kívüli egyéb energiatermékek minimum [helyesen: minimális] adómértékét megszabó közösségi rendelkezések hiánya káros hatással lehet a belső piac megfelelő működésére.
(3)
A belső piac megfelelő működése és az egyéb közösségi politikák célkitűzéseinek elérése megköveteli, hogy a legtöbb energiatermékre, beleértve a villamos energiát, a földgázt és a szenet is, közösségi szinten minimum [helyesen: minimális] adómértékeket állapítsanak meg.
(4)
A tagállamok által alkalmazott nemzeti energiaadó‑mértékek érezhető különbségei hátrányosnak bizonyulhatnak a belső piac megfelelő működésére.
(5)
A megfelelő minimum [helyesen: minimális] közösségi adómértékek meghatározása lehetővé teheti a nemzeti adómértékek között fennálló különbségek csökkentését.
[…]
(24)
A tagállamok számára engedélyezni kell bizonyos egyéb adómentességek vagy adókedvezmények alkalmazását, ha azok nem károsak a belső piac megfelelő működésére és nem eredményeznek torzulást a versenyben.”
10
Ezen irányelv 1. cikke szerint:
„A tagállamok ezen irányelvvel összhangban adót állapítanak meg az energiatermékekre és a villamos energiára.”
11
Az említett irányelv 14. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„A 92/12/EGK irányelvben meghatározott, az adóköteles termékek adómentes felhasználásairól szóló általános rendelkezéseken kívül, és egyéb közösségi rendelkezések sérelme nélkül a tagállamok a következőket olyan feltételekkel mentesítik az adózás alól, amely feltételeket az ilyen mentességek helyes és következetes alkalmazása és az adókijátszás, adókikerülés vagy visszaélés megelőzése céljából határoznak meg:
[…]
c)
energiatermékek, amelyeket a magánjellegű, kedvtelési célú vízi járművek kivételével a Közösség felségvizein belüli hajózás (valamint halászat) céljaira szolgáló üzemanyagként történő felhasználásra értékesítenek, valamint villamos energia, amelyet egy vízi jármű fedélzetén állítottak elő.
Ezen irányelv alkalmazásában a »magánjellegű, kedvtelési célú vízi jármű« olyan vízi jármű, amelyet tulajdonosa, illetve azon természetes vagy jogi személy, aki használatát akár bérlet, akár más egyéb módon élvezi, nem használja kereskedelmi célra és különösen nem személyek vagy áruk szállításának, illetve szolgáltatások ellenszolgáltatás fejében történő nyújtásának céljára, illetve hatóságok céljaira.”
12
Ugyanezen irányelv 15. cikkének (1) bekezdése ekként rendelkezik:
„Más közösségi rendelkezések sérelme nélkül a tagállamok adóügyi ellenőrzés mellett teljes vagy részleges adómentességeket vagy adókedvezményeket alkalmazhatnak a következőkre:
[…]
f)
a magánjellegű, kedvtelési célú hajózás kivételével a belföldi vízi utakon történő hajózásban (beleértve a halászatot is) üzemanyagként felhasznált energiatermékek és a vízi jármű fedélzetén előállított villamos energia;
[…]”
13
A 2003/96 irányelv 30. cikke értelmében:
„A 28. cikk (2) bekezdése ellenére a 92/81/EGK és a 92/82/EGK irányelv 2003. december 31‑től hatályát veszti.
A hatályon kívül helyezett irányelvekre történő hivatkozásokat az ezen irányelvre történő hivatkozásoknak kell tekinteni.”
A 2008/118 irányelv
14
A 2008/118 irányelv (8) preambulumbekezdése kimondta:
„Mivel a belső piac megfelelő működésének érdekében továbbra is biztosítani kell, hogy a jövedéki adó fogalma és kivetésének feltételei minden tagállamban azonosak legyenek, [uniós] szinten egyértelművé kell tenni, hogy mely időponttól kezdődik a jövedéki termékek szabad forgalomba bocsátása, és kit terhel jövedékiadó‑fizetési kötelezettség.”
15
Ezen irányelv 7. cikkének (1) és (2) bekezdése így rendelkezett:
„(1)   A jövedékiadó‑kötelezettség a szabad forgalomba bocsátás időpontjában és a szabad forgalomba bocsátás szerinti tagállamban keletkezik.
(2)   Ezen irányelv alkalmazásában »szabad forgalomba bocsátás« az alábbiak bármelyike:
a)
jövedéki termék adófelfüggesztés alóli kikerülése, ideértve a szabálytalan kikerülést is;
b)
olyan, adófelfüggesztés alatt nem álló jövedéki termékek birtoklása, amennyiben [helyesen: amelyekre] a[z uniós] jog és a nemzeti jogszabályok alkalmazandó rendelkezéseinek értelmében nem vetettek ki jövedéki adót;
c)
jövedéki termék adófelfüggesztésen kívüli előállítása, ideértve a szabálytalan előállítást is;
d)
jövedéki termék importálása, ideértve a szabálytalan importálást is, ha a jövedéki termék az importálást követően nem kerül azonnal adófelfüggesztés hatálya alá.”
16
Az említett irányelv 8. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A jövedékiadó‑fizetési kötelezettség a következő személyeket terheli:
a)
jövedéki termék adófelfüggesztés alól a 7. cikk (2) bekezdésének a) pontja szerint történő kikerülése esetén:
i.
az adóraktár engedélyese, a bejegyzett címzett vagy bármely más, a jövedéki terméket az adófelfüggesztés alól kivonó személy vagy az, akinek a megbízásából azokat a felfüggesztés alól kivonják, vagy – az adóraktárból való szabálytalan kiszállítás esetén – minden más személy, aki részt vett a kiszállításban;
[…]
b)
jövedéki terméknek a 7. cikk (2) bekezdésének b) pontja szerinti birtoklása tekintetében: a jövedéki termékeket birtokló személy, illetve bármely más személy, aki érintett a jövedéki termékek birtoklásában;
[…]”
A 2011/544/EU végrehajtási határozat
17
A gázolaj és a kerozin közös adóügyi jelölőanyagának létrehozásáról szóló, 2011. szeptember 16‑i 2011/544/EU bizottsági végrehajtási határozat (HL 2011. L 241., 31. o.) (1) és (4) preambulumbekezdése kimondta:
„(1)
A belső piac megfelelő működése és különösen az adócsalás megelőzése érdekében a 95/60/EK irányelv előírja egy közös jelölőanyag‑rendszer létrehozatalát a jövedékiadó‑mentesen vagy kedvezményes jövedékiadó‑mértékkel szabadforgalomba bocsátott, a 27100069 KN‑kóddal jelölt gázolaj és a 27100055 KN‑kód alá tartozó kerozin azonosítására. […]
[…]
(4)
A felülvizsgálat részeként konzultációra került sor a tagállamokkal. A tagállamok általában elfogadják, hogy a Solvent Yellow 124 megvalósította a jövedékiadó‑mentes vagy kedvezményes jövedékiadó‑mértékű ásványolajok jogellenes felhasználása elleni fellépés célkitűzését.”
18
E határozat 1. cikkének szövege a következő volt:
„A 95/60/EK irányelvben a 27101941, a 27101945 és a 27101949 KN‑kód alá tartozó gázolajok és a 27101925 KN‑kód alá tartozó kerozin megjelölésére előírt közös adóügyi jelölőanyag az e határozat mellékletében meghatározott Solvent Yellow 124.
A tagállamok a jelölőanyag jelölési mennyiségét az ásványolajban literenként legalább 6 és legfeljebb 9 milligrammban határozzák meg.”
A holland jog
A jövedéki adóról szóló törvény
19
Az 1991. október 31‑i Wet houdende vereenvoudiging en uniformering van de accijnswetgeving (a jövedéki adóra vonatkozó jogszabályok egyszerűsítéséről és egységesítéséről szóló törvény, Stb. 1991., 561. o.) alapeljárásra alkalmazandó változata (a továbbiakban: jövedéki adóról szóló törvény) 2. cikkének (1) bekezdése a következőképpen szól:
„A jelen törvény és az e törvény alapján elfogadott rendelkezések alkalmazásában szabad forgalomba bocsátás alatt a következőket kell érteni:
[…]
b)
olyan, adófelfüggesztés alatt nem álló jövedéki termékek birtoklása, amelyekre az uniós jog és a nemzeti jogszabályok alkalmazandó rendelkezéseinek értelmében nem vetettek ki jövedéki adót;
[…]”
20
E törvény 66. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Általános közigazgatási intézkedésben meghatározandó feltételek mellett és korlátok között mentes a jövedéki adó alól a következő célokra felhasznált ásványolajok szabad forgalomba bocsátása:
a)
hajók meghajtása vagy azok fedélzeti szükségletei;
[…]”
A jövedéki adóról szóló törvény végrehajtási határozata
21
Az Uitvoeringsbesluit accijns (a jövedéki adóról szóló törvény végrehajtási határozata) alapügyre alkalmazandó változatának 19. cikke értelmében:
„Mentes a vízi járművek meghajtásához vagy azok fedélzeti szükségleteihez felhasznált ásványolajok szabad forgalomba bocsátása, ha:
[…]”
22
E határozat 20. cikkének (2) bekezdése előírja:
„A 19. cikkben említett jövedékiadó‑mentesség csak akkor adható meg a középolajok és a gázolaj tekintetében, ha ezek az olajok a [jövedéki adóról szóló törvény] 1a. cikkének (3) bekezdésében említett jelölőanyagokat tartalmaznak.”
A jövedéki adóról szóló törvény végrehajtási rendelete
23
Az Uitvoeringsregeling accijns (a jövedéki adóról szóló törvény végrehajtási rendelete) alapügyre alkalmazandó változata 13. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezett:
„A [jövedéki adóról szóló törvény] 1a. cikkének (3) bekezdésében említett jelölőanyagként a gázolajhoz a következőket kell hozzáadni: 1000 literenként legalább 6 gramm és legfeljebb 9 gramm Solvent Yellow 124, valamint könnyűolaj esetében szintén elegendő mennyiségű színezőanyag ahhoz, hogy jól látható és tartós vörös színt eredményezzen,”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
24
A Németországban lakóhellyel rendelkező X egy önjáró tartályhajó tulajdonosa, amelyet arra használ, hogy az Európai Unión belül, vízi úton harmadik személyek nevében és fizetés ellenében ásványolajokat szállítson (a továbbiakban: tartályhajó). E tartályhajó két bunkertartállyal van ellátva, amelyekben a hajó meghajtásához szükséges üzemanyagot tárolják.
25
2016. június 7‑én a tartályhajó Amszterdam‑Rajna‑csatornán, Hollandiában történő ellenőrzése során a Belastingdienst/Douane (adó‑ és vámhivatal, Hollandia) ellenőrei mintát vettek a bunkertartályokban tárolt gázolajból. E mintáknak az e szolgálat laboratóriuma által elvégzett vizsgálata többek között kimutatta, hogy az e mintákban jelen lévő „Solvent Yellow 124” jelölőanyag mennyisége a két tartály esetében 1000 literenként 5 gramm, illetve 4,4 gramm, vagyis alacsonyabb, mint a gázolaj jövedékiadó‑mentes forgalomba hozatalához szükséges, 1000 literenkénti minimális 6 gramm mennyiség.
26
Mivel úgy ítélte meg, hogy az érintett gázolaj tehát nem felel meg a jövedékiadó‑mentesség alkalmazásához szükséges valamennyi feltételnek, az Inspecteur van de Belastingdienst/Douane (adó‑ és vámhivatal ellenőre, a továbbiakban: adóellenőr) 2017. január 30‑án értesítette X‑et azon szándékáról, hogy jövedéki adó utólagos megállapításáról szóló határozatot kíván részére kibocsátani, mivel egyrészt e gázolajnak a „Solvent Yellow 124” jelölőanyag‑tartalma alacsonyabb volt az előírt minimális tartalomnál, másrészt pedig azért, mert az említett gázolajat a tartályhajó tulajdonosaként és kapitányaként ő birtokolta, miközben az ugyanezen gázolaj után fizetendő jövedéki adót nem az uniós jog és a nemzeti jogszabályok alkalmazandó rendelkezéseinek megfelelően vetették ki.
27
Miután X benyújtotta észrevételeit, az adóellenőr utólagos adómegállapításról szóló határozatot fogadott el, amely többek között a bunkertartályokban talált gázolaj után fizetendő jövedéki adóra vonatkozott.
28
Az adóellenőr által a rechtbank Gelderland (gelderlandi körzeti bíróság, Hollandia) ítéletével szemben benyújtott fellebbezés tárgyában eljáró Gerechtshof Arnhem‑Leeuwarden (arnhem‑leeuwardeni fellebbviteli bíróság, Hollandia) 2019. november 19‑i ítéletében megállapította, hogy X‑szel szemben jogosan írtak elő ilyen utólagos adómegállapítást.
29
E bíróság megállapította, hogy a tartályhajó bunkertartályaiban ellenőrzött gázolaj jövedékiadó‑köteles termék volt, e gázolaj az adó‑ és vámhivatal általi ellenőrzés időpontjában nem állt jövedékiadó‑felfüggesztés hatálya alatt, és X az említett gázolaj felett ténylegesen rendelkezett. Az említett bíróság azt is megállapította, hogy az érintett gázolaj nem részesülhet jövedékiadó‑mentességben, mivel nem felel meg az annak alkalmazásához előírt, a „Solvent Yellow 124” jelölőanyagnak az alkalmazandó szabályozás által előírt arányban való jelenlétére vonatkozó feltételnek.
30
A Gerechtshof Arnhem‑Leeuwarden (arnhem‑leeuwardeni fellebbviteli bíróság) ezenkívül úgy ítélte meg, hogy az alkalmazandó holland jogszabályok értelmében a jövedékiadó‑kötelezettség keletkezéséhez nem volt szükséges az, hogy X tudta vagy tudnia kellett volna arról, hogy a gázolajra alkalmazandó jövedéki adót nem a vonatkozó rendelkezéseknek megfelelően vetették ki.
31
E bíróság azt is megállapította, hogy a jövedéki adóról szóló törvény 2. cikke (1) bekezdésének bevezető fordulatában és b) pontjában meghatározott adóztatandó tényállás miatt a jövedéki adó utólagos megállapítása érdekében az adó‑ és vámhivatal nem köteles bizonyítani, hogy a bunkertartályokban jelen lévő gázolaj után nem vetettek ki jövedéki adót, hanem a mentességre hivatkozó személynek kell bizonyítania, hogy megfelel az e mentességben való részesülés feltételeinek.
32
Végül az említett bíróság úgy ítélte meg, hogy arányos a szóban forgó mentesség alkalmazását attól függővé tenni, hogy az adóügyi jelölőanyag elegendő mennyiségben van‑e jelen az ellenőrzött gázolajban, mivel e jelölőanyag lehetővé teszi az e mentességgel érintett termékek felhasználásának ellenőrzését, és lényeges feltétel a jövedéki adóról szóló törvény 66. cikke (1) bekezdésének bevezető fordulatában és a) pontjában előírt mentesség helyes és következetes alkalmazása, valamint az adócsalás, az adóelkerülés és a visszaélések megelőzése szempontjából.
33
X felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Gerechtshof Arnhem‑Leeuwarden (arnhem‑leeuwardeni fellebbviteli bíróság) ítéletével szemben a Hoge Raad der Nederlandenhez (Hollandia legfelsőbb bírósága), amely a kérdést előterjesztő bíróság.
34
Ez utóbbi megjegyzi, hogy a jövedéki adóról szóló törvény 66. cikke (1) bekezdésének bevezető fordulata és a) pontja, amely a 2003/96 irányelv 14. cikke (1) bekezdésének c) pontját hajtja végre, bizonyos feltételekhez köti az ásványolajok jövedéki adó alóli mentességét. Különösen a jövedéki adóval kapcsolatos végrehajtási határozat 19. cikkével összefüggésben értelmezett 20. cikke (2) bekezdésének rendelkezéseiből következik, hogy a könnyűolajoknak és a gázolajnak tartalmazniuk kell a jövedéki adóról szóló törvény 1a. cikkének (3) bekezdésében említett azonosító eszközöket. Ez utóbbi rendelkezés a jövedéki adóval kapcsolatos végrehajtási határozat 13. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben így előírja, hogy e mentesség igénybevételéhez a gázolajnak tartalmaznia kell egy azonosító jelölőanyagot, amely 1000 literenként 6–9 gramm „Solvent Yellow 124” jelölőanyagból áll, és hogy a gázolajhoz elegendő mennyiségű színezőanyagot kell hozzáadni ahhoz, hogy látható és tartós piros színezést biztosítson számára.
35
A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy ez a követelmény a 95/60 irányelv 1. cikkének a 2011/544 végrehajtási határozat 1. cikkével összefüggésben értelmezett (1) bekezdése értelmében a tagállamokra háruló kötelezettséget tükrözi, míg az ezen irányelv 4. cikke lehetővé teszi a tagállamok számára nemzeti szín vagy jelölőanyag hozzáadását.
36
E bíróság úgy véli, hogy a jelen ügyben az a kérdés merül fel, hogy az e rendelkezésekben előírt adóügyi jelölőanyag követelménye hatással lehet‑e a 2003/96 irányelv 14. cikke (1) bekezdésének c) pontjában előírt jövedékiadó‑mentesség alkalmazására.
37
Az említett bíróság szerint az adóügyi jelölőanyag alkalmazása lehetővé teszi az illetékes hatóságok számára annak egyszerű és hatékony ellenőrzését, hogy az ásványolajokat a kedvezményes jövedékiadó‑mérték alkalmazását előíró rendelkezésekben említett célokra használják‑e fel.
38
Ugyanakkor, amennyiben megállapítást nyer, hogy az érintett ásványolajokat olyan célokra használják fel, amelyek a nemzeti szabályozás értelmében a jövedékiadó‑mentességben való részesülés egyik feltételét képezik, és nem állapítottak meg adóbevétel‑kiesést, e mentesség alkalmazásának megtagadása meghaladhatja az ezen olajok nem megfelelő felhasználásának megakadályozásához szükséges mértéket.
39
A Hoge Raad der Nederlanden (Hollandia legfelsőbb bírósága) úgy véli, hogy az előtte folyamatban lévő jogvita eldöntéséhez meg kell határoznia, hogy az illetékes nemzeti hatóság köteles‑e mellőzni a 2003/96 irányelv 14. cikke (1) bekezdésének c) pontjában előírt jövedékiadó‑mentesség megadására vonatkozó kötelezettséget, ha az uniós jog által előírt adóügyi jelölőanyag nem található kellő arányban a tartályhajó bunkertartályában található gázolajban, noha egyrészt bizonyított, hogy e gázolajat az Unió felségvizein történő hajózásra használják fel, másrészt pedig nincs olyan valószínűsítő körülmény, amely adócsalás, adókikerülés vagy adóval való visszaélés fennállásának gyanúját keltené.
40
A kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy az adó‑ és vámhivatal által végzett ellenőrzés során először is a bunkertartályokban található gázolaj piros színű volt, és nem tartalmazott kellő arányban „Solvent Yellow 124” jelölőanyagot, másodszor X bemutatta a vásárlást igazoló bizonylatot, annak megállapítása céljából, hogy röviddel az ellenőrzést megelőzően két alkalommal is szállítottak neki gázolajat a tartályhajó fedélzetére Hollandiában, illetve Németországban gázolaj jövedékiadó‑mentes szállítására engedéllyel rendelkező üzemanyag‑értékesítők, és harmadszor nem állapítottak meg – még később sem – olyan tényt vagy körülményt, amely arra engedne következtetni, hogy X jövedéki adóval kapcsolatban adócsalásban, adóval való visszaélésben vagy adókikerülésben vett volna részt.
41
A kérdést előterjesztő bíróság szerint, ha a Bíróság úgy ítélné meg, hogy ilyen körülmények között a gázolaj nem részesülhet a 2003/96 irányelv 14. cikke (1) bekezdésének c) pontjában előírt adómentességben, ezt követően felmerülne a kérdés, hogy kit kell a jövedéki adó megfizetésére kötelezettnek tekinteni, az üzemanyag‑értékesítőt vagy a hajóparancsnokot.
42
E tekintetben, ha a Bíróság úgy ítélné meg, hogy a jövedéki adót a 2008/118 irányelv 7. cikke (2) bekezdésének b) pontjában említett, ilyen adó hatálya alá tartozó termék birtoklása alapján kell megfizetni, e termékek birtokosát ezen irányelv 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében a kivetett jövedéki adó megfizetésére kötelezett személynek lehetne tekinteni. E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a Bíróságnak a 2021. június 10‑iCommissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Ártatlan megbízott) ítéletből (C‑279/19, EU:C:2021:473, 28–30. pont) eredő ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy az uniós jog nem követeli meg, hogy a jövedékiadó‑fizetésre kötelezett személy tudomással bír‑e, vagy e személynek észszerűen tudomással kellett volna‑e bírnia az érintett termékek után az említett irányelv 7. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében keletkező adókötelezettségről.
43
E körülmények között a Hoge Raad der Nederlanden (Hollandia legfelsőbb bírósága) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni a [2003/96 irányelv] 14. cikke (1) bekezdésének [c) pontját], hogy az e rendelkezésben előírt adómentesség alkalmazandó olyan energiatermékekre, amelyek esetében megállapítást nyer, hogy azokat az Unió belvizein történő hajózás során hajók meghajtására használják fel – még ha ezen energiatermékek (a jelen esetben gázolaj) e felhasználás során nem tartalmazzák is a »Solvent Yellow 124« jelölőanyag minimálisan szükséges mennyiségét –, ha az adóhatóságnak nincs tudomása egy vagy több, arra utaló valószínűsítő körülményről, hogy a hajó tulajdonosa vagy üzemeltetője, illetve a hajó fedélzetén tartózkodó képviselője (a hajóparancsnok) a birtokában lévő gázolaj tekintetében a jövedéki adóval kapcsolatos adócsalásban, adóval való visszaélésben vagy adókikerülésben vesz részt?
2)
Az első kérdésre adandó nemleges válasz esetén: úgy kell‑e értelmezni a [2008/118] irányelv 7. cikkének (2) bekezdését, hogy amennyiben megállapítást nyer, hogy egy belvízi hajó bunkertartálya kizárólag olyan üzemanyag‑értékesítőtől származó gázolajat tartalmaz, aki az adóhatóság engedélyével jövedékiadó‑mentesen bocsáthatja szabad forgalomba ezt a gázolajat, úgy önmagában az a körülmény, hogy a gázolaj nem tartalmazza a »Solvent Yellow 124« jelölőanyag minimálisan szükséges mennyiségét, azt jelenti, hogy a jövedékiadó‑fizetési kötelezettség kizárólag e gázolaj említett irányelv 7. cikke (2) bekezdésének [a) pontja] szerinti, időben korábbi szabad forgalomba bocsátásának az időpontjában keletkezett?
3)
Ha a második kérdésre nemleges választ kell adni, és amennyiben ezért a [2008/118] irányelv 7. cikke (2) bekezdésének [b) pontja] is alkalmazandó ebben a helyzetben: ellentétes‑e az arányosság uniós jogi elvével, hogy a [2008/118] irányelv 7. cikke (2) bekezdésének [b) pontja] alapján felmerült jövedéki adót az említett irányelv 8. cikke (1) bekezdésének [b) pontja] alapján akkor is a jövedéki termékeket birtokló hajóparancsnoktól szedik be, ha e személynek nem volt oka kételkedni abban, hogy a gázolajat az uniós jogi és nemzeti rendelkezésekkel összhangban jövedékiadó‑mentesen értékesítették?
4)
Jelentőséggel bír‑e a harmadik kérdésre adandó válasz szempontjából, hogy a hajóparancsnok nem munkaviszony keretében látja el feladatát, hanem a hajó tulajdonosa is egyben?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
44
Elöljáróban meg kell jegyezni, hogy az alapeljárás X tartályhajójának bunkertartályában található gázolaj jövedéki adójának azzal az indokkal történő kivetéséből ered, hogy e gázolajat nem jelölték meg az uniós jognak megfelelő adóügyi jelölőanyaggal, mivel a „Solvent Yellow 124” jelölőanyag mennyisége alacsonyabb volt, mint a 95/60 irányelvnek a 2011/544 végrehajtási határozat 1. cikkével összefüggésben értelmezett 1. cikkének (1) bekezdésében előírt, 1000 literenkénti minimális mérték.
45
A kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy önmagában ez a körülmény igazolja‑e a 2003/96 irányelv 14. cikke (1) bekezdésének c) pontjában előírt adómentesség megtagadását annak ellenére, hogy egyrészt bizonyított, hogy az említett gázolajat üzemanyagként használták fel az Unió belvizein történő hajózáshoz, másrészt pedig nem áll fenn olyan valószínűsítő körülmény, amely adócsalás, adókikerülés vagy adóval való visszaélés fennállásának gyanúját keltené.
46
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködési eljárás keretében a Bíróság feladata, hogy a nemzeti bíróságnak az előtte folyamatban lévő ügy eldöntéséhez hasznos választ nyújtson. Ebből a szempontból adott esetben a Bíróságnak nemcsak át kell fogalmaznia az elé terjesztett kérdést, hanem figyelembe vehet olyan uniós jogi szabályokat, amelyekre a nemzeti bíróság kérdésében nem hivatkozott (2023. január 19‑iCIHEF és társai ítélet, C‑147/21, EU:C:2023:31, 24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
47
A jelen ügyben a 2003/96/EK irányelv 14. cikke (1) bekezdésének c) pontja úgy rendelkezik, hogy a tagállamok mentesítik az adózás alól – olyan feltételekkel, amelyeket az ilyen mentességek helyes és következetes alkalmazása és az adókijátszás, adókikerülés vagy visszaélés megelőzése céljából határoznak meg – azokat az energiatermékeket, amelyeket a magánjellegű, kedvtelési célú vízi járművek kivételével az Unió felségvizein belüli hajózás céljaira szolgáló üzemanyagként történő felhasználásra értékesítenek.
48
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy az „Unió felségvizei” e rendelkezés értelmében vett fogalmát úgy kell értelmezni, hogy az magában foglalja azokat a vizeket, amelyekben rendszerint kereskedelmi célú tengeri hajózásra kerül sor (lásd analógia útján: 2007. március 1‑jei Jan De Nul ítélet, C‑391/05, EU:C:2007:126, 26. pont).
49
Márpedig az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés valamely energiaterméknek az Unió belvízi útjain történő hajózás során üzemanyagként való felhasználására vonatkozik. Az ilyen felhasználás a 2003/96 irányelv 15. cikke (1) bekezdése f) pontjának hatálya alá tartozik, amely rendelkezés értelmében a tagállamok adóügyi ellenőrzés mellett többek között teljes vagy részleges adómentességet vagy adókedvezményt alkalmazhatnak többek között a magánjellegű, kedvtelési célú vízi járművek kivételével a belföldi vízi utakon történő hajózásban üzemanyagként felhasznált energiatermékekre.
50
A tárgyaláson e tekintetben feltett kérdésre válaszolva a holland kormány megerősítette, hogy a Holland Királyság élt ezzel a lehetőséggel azáltal, hogy nemzeti jogában mentesítette az adózás alól azokat a termékeket, amelyeket az Unió felségvizein történő hajózás és az Unió belvízi útjain történő hajózás során üzemanyagként történő felhasználás céljából értékesítettek.
51
E körülmények között úgy kell érteni, hogy első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2003/96 irányelv 15. cikke (1) bekezdésének f) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében az Unió belvízi útjain történő hajózás során üzemanyagként felhasznált gázolaj jövedéki adó alóli mentességben való részesítését azzal az indokkal tagadják meg, hogy e gázolajat nem jelölték meg az uniós jog követelményeinek megfelelő adóügyi jelölőanyaggal, noha egyrészt bizonyított, hogy az említett gázolajat ilyen célra használják fel, másrészt pedig nincs olyan valószínűsítő körülmény, amely adócsalás, adókikerülés vagy adóval való visszaélés fennállásának gyanúját keltené.
52
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely uniós jogi rendelkezés hatályának meghatározásakor nemcsak annak kifejezéseit, hanem szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az részét képezi (2024. június 13‑iDyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy [Tényleges energiaköltség] ítélet, C‑266/23, EU:C:2024:506, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
53
Ami először is a 2003/96 irányelv 15. cikke (1) bekezdése f) pontjának szövegét illeti, amint arra a jelen ítélet 49. pontja emlékeztet, meg kell jegyezni, hogy e rendelkezés szövege szerint az érintett energiatermékekre alkalmazandó adómentességet vagy kedvezményes adómértékben részesítést azon felhasználás szerint kell biztosítani, amelyre azokat szánták.
54
Közelebbről, amint az az ezen irányelv 14. cikke (1) bekezdése c) pontjának második albekezdésével összefüggésben értelmezett e rendelkezésből kitűnik, a tagállamok számára ily módon biztosított lehetőség, amennyiben kizárja a magánjellegű, kedvtelési célú vízi járműveket, azokra az energiatermékekre korlátozódik, amelyeket az Unió belvízi útjain kereskedelmi célból üzemanyagként használnak fel, vagyis olyan felhasználásokra, amelyek esetében a hajó közvetlenül szolgáltatások ellenszolgáltatás fejében való nyújtását szolgálja (lásd analógia útján: 2021. szeptember 16‑iBizottság kontra Olaszország [Jövedéki adó – Kedvtelési célú hajók üzemanyaga] ítélet, C‑341/20, EU:C:2021:744, 33. és 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
55
Így a 2003/96 irányelv 15. cikke (1) bekezdése f) pontjának szövegéből kitűnik, hogy a tagállamok többek között mentesíthetik az ezen irányelvben előírt adóztatás alól az olyan energiaterméket, mint a gázolaj, feltéve hogy azt az Unió belvizein folytatott kereskedelmi célú hajózáshoz üzemanyagként használják fel.
56
Másodszor, azon szövegkörnyezetet illetően, amelybe a 2003/96 irányelv 15. cikke (1) bekezdésének f) pontja illeszkedik, hangsúlyozni kell, hogy ezen irányelv általános rendszere azon az elven alapul, amely szerint az energiatermékeket a tényleges felhasználásuk szerint adóztatják (lásd ebben az értelemben: 2024. április 25‑iBitulpetrolium Serv ítélet (C‑657/22, EU:C:2024:353, 23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
57
Következésképpen az a mérlegelési mozgástér, amellyel a tagállamok az ezen irányelv 15. cikke (1) bekezdésének f) pontjában előírt lehetőség gyakorlása keretében rendelkeznek, nem kérdőjelezheti meg ezt az elvet (lásd ebben az értelemben: 2024. április 25‑iBitulpetrolium Serv ítélet (C‑657/22, EU:C:2024:353, 24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
58
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy bár az alapügyben szóban forgó gázolajat nem jelölték meg az uniós jog követelményeinek megfelelő adóügyi jelölőanyaggal, bizonyított, hogy e gázolajat üzemanyagként használták fel az Unió belvízi útjain történő hajózáshoz.
59
Kétségtelen, hogy – amint az a jelen ítélet 44. pontjában kifejtésre került – a 95/60 irányelv (3) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 1. cikke értelmében a tagállamok kötelesek adóügyi jelölőanyagot alkalmazni többek között a nem a teljes adómértékkel adóztatott gázolajra (2018. október 17‑iBizottság kontra Egyesült Királyság ítélet, C‑503/17, EU:C:2018:831, 44. pont).
60
Ezen irányelvnek, amelyet a 2003/96 irányelvvel hatályon kívül helyezett és felváltott 92/81 irányelv 9. cikke rendelkezéseinek megfelelően fogadtak el, így az a célja – amint az a 2003/96 irányelv 30. cikkének második bekezdésével összefüggésben értelmezett (1)–(3) preambulumbekezdéséből kitűnik –, hogy kiegészítse az irányelvet, és elősegítse a belső piac kiteljesedését és működését azáltal, hogy lehetővé teszi az általánostól eltérő adómértékkel terhelt gázolaj egyszerű és gyors azonosítását (lásd ebben az értelemben: 2018. október 17‑iBizottság kontra Egyesült Királyság ítélet, C‑503/17, EU:C:2018:831, 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
61
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a 95/60 irányelv 3. cikke arra kötelezi a tagállamokat, hogy egyrészt tegyék meg a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy egyrész megakadályozzák a jelölőanyaggal ellátott termékek nem megfelelő felhasználását, másrészt pedig intézkedjenek arról, hogy az érintett tagállam nemzeti jogszabályai értelmében jogsértésnek minősüljön az ilyen visszaélésszerű használat.
62
Így az ásványolajok ezen irányelvben előírt adóügyi jelölőanyaggal való jelölésének célja mindenekelőtt az, hogy lehetővé tegye a jövedékiadó‑mentes vagy kedvezményes jövedékiadó‑mérték alá tartozó energiatermékek olyan célokra történő felhasználásának ellenőrzését és adott esetben szankcionálását, amelyek esetében az uniós jog nem írja elő, illetve nem teszi lehetővé a jövedéki adó alóli mentességet.
63
Ezzel szemben, amint azt lényegében a Bizottság állítja, a jelölőanyaggal való helytelen jelölés a csalás fennállására utaló valószínűsítő körülmény hiányában nem képezheti akadályát a 2003/96 irányelvben előírt jövedékiadó‑mentességek vagy ‑kedvezmények alkalmazásának, amennyiben teljesülnek az ezen alkalmazásra vonatkozó olyan feltételek, mint a jelen ügyben az Unió belvízi útjain folytatott kereskedelmi célú hajózás során üzemanyagként való felhasználás.
64
Harmadszor, a 2003/96 irányelv által követett célt illetően, meg kell jegyezni, hogy az az energiatermékek és a villamos energia harmonizált adóztatási rendszerének előírásával – amint az (2)–(5) és (24) preambulumbekezdéséből is levezethető – arra irányul, hogy az energiaágazatban elsősorban a verseny torzulásának elkerülésével előmozdítsa a belső piac megfelelő működését (2018. március 7‑iCristal Union ítélet, C‑31/17, EU:C:2018:168, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
65
Márpedig az ezen irányelv hatálya alá tartozó energiatermékekre vonatkozó megfelelő adómérték alkalmazásának biztosítása, és ily módon az érintett gazdasági szereplők közötti verseny torzulásának elkerülése érdekében lehetővé kell tenni az illetékes hatóságok számára annak hatékony ellenőrzését, hogy az ilyen terméket az adómentesség vagy a kedvezményes adómérték alkalmazásához előírt célokra használják‑e fel.
66
E tekintetben a gázolaj és a kerozin adóügyi jelölőanyaga kétségtelenül olyan intézkedésnek minősül, amelynek célja az energiatermékek 2003/96 irányelv által létrehozott harmonizált adóztatási rendszere megfelelő működésének biztosítása, lehetővé téve a tagállamok adóhatóságai számára annak biztosítását, hogy ezen ásványolajokat a tényleges felhasználásuk alapján adóztassák.
67
Mindazonáltal az adóügyi jelölölőanyag 95/60 irányelvben előírt követelménye nem eredményezheti azt, hogy a tagállamok a 2003/96 irányelv 15. cikke (1) bekezdésének f) pontja alapján őket megillető mérlegelési mozgástér keretében az e kötelezettségnek való megfelelést a jövedéki adó alóli mentesség vagy a kedvezményes jövedékiadó‑mérték alkalmazásának feltételévé tegyék, amelynek megállapítására e rendelkezés felhatalmazza őket, különösen a kereskedelmi célú belvízi hajózásban üzemanyagként használt energiatermékek esetében.
68
Ez csak akkor lenne másképp, ha az érintett gazdasági szereplő szándékosan részt venne valamely olyan adókijátszásban, amely veszélyeztette az energiatermékek és a villamos energia adóztatási rendszerének működését, vagy ha az adóügyi jelölőanyagra vonatkozó követelmény megsértése azzal járna, hogy nem lehetne bizonyítani, hogy a gázolajat kedvezményes adómérték vagy adómentesség alkalmazása céljából használták fel (lásd analógia útján: 2018. június 20‑iEnteco Baltic ítélet, C‑108/17, EU:C:2018:473, 59. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
69
A jelen ügyben azonban hangsúlyozni kell, hogy – amint az az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik – az alapeljárást olyan valószínűsítő körülmény hiánya jellemzi, amely adócsalás, adókikerülés vagy adóval való visszaélés fennállásának gyanúját kelthetné.
70
A fenti megfontolások összességére tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2003/96 irányelv 15. cikke (1) bekezdésének f) pontját a 95/60 irányelv 1. cikkével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében az Unió belvízi útjain történő kereskedelmi célú hajózás során üzemanyagként felhasznált gázolaj jövedéki adó alóli mentességben való részesítését azzal az indokkal tagadják meg, hogy e gázolajat nem jelölték meg az uniós jog követelményeinek megfelelő adóügyi jelölőanyaggal, noha egyrészt bizonyított, hogy az említett gázolajat ilyen célra használják fel, másrészt pedig nincs olyan valószínűsítő körülmény, amely adócsalás, visszaélés vagy adókikerülés fennállásának gyanúját keltené.
A második–negyedik kérdésről
71
Az első kérdésre adott válaszra figyelemmel a második–negyedik kérdést nem kell megválaszolni.
A költségekről
72
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
A 2004. április 29‑i 2004/75/EK tanácsi irányelvvel módosított, az energiatermékek és a villamos energia közösségi adóztatási keretének átszervezéséről szóló, 2003. október 27‑i 2003/96/EK tanácsi irányelv 15. cikke (1) bekezdésének f) pontját a gázolaj és a kerozin adóügyi jelölőanyagáról szóló, 1995. november 27‑i 95/60/EK tanácsi irányelv 1. cikkével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében az Európai Unió belvízi útjain történő kereskedelmi célú hajózás során üzemanyagként felhasznált gázolaj jövedéki adó alóli mentességben való részesítését azzal az indokkal tagadják meg, hogy e gázolajat nem jelölték meg az uniós jog követelményeinek megfelelő adóügyi jelölőanyaggal, noha egyrészt bizonyított, hogy az említett gázolajat ilyen célra használják fel, másrészt pedig nincs olyan valószínűsítő körülmény, amely adócsalás, visszaélés vagy adókikerülés fennállásának gyanúját keltené.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: holland.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.