A BÍRÓSÁG VÉGZÉSE (nyolcadik tanács)
2014. június 19.(*)
„Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Alapvető jogok – Az Európai Unió Alapjogi Chartája – 47., 50. és 54. cikk – Az uniós jog végrehajtása – Hiány – A Bíróság hatáskörének nyilvánvaló hiánya”
A C‑45/14. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Fővárosi Ítélőtábla (Magyarország) a Bírósághoz 2014. január 27‑én érkezett, 2014. január 21‑i végzésével terjesztett elő az előtte
Balázs István,
Papp Dániel
ellen folytatott büntetőeljárásban,
A BÍRÓSÁG (nyolcadik tanács),
tagjai: C. G. Fernlund tanácselnök, A. Ó Caoimh (előadó), C. Toader bírák,
főtanácsnok: P. Cruz Villalón,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint a Bíróság az eljárási szabályzata 53. cikkének (2) bekezdése alapján, indokolt végzéssel határoz,
meghozta a következő
Végzést
1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 47., 50. és 54. cikkének, a polgári és politikai jogokról szóló nemzetközi egyezségokmány (a továbbiakban: egyezségokmány) 14. cikke (7) bekezdésének, valamint a Rómában 1950. november 4‑én aláírt, az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló egyezményhez csatolt 7. jegyzőkönyv (a továbbiakban: 7. jegyzőkönyv) 4. cikke (1) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
2        Ezt a kérelmet a Fővárosi Fellebbviteli Főügyészség, valamint Balázs I. és Papp D. között, a Pestvidéki Nyomozó Ügyészség által ezen utóbbiakkal szemben hivatali visszaélés bűntette miatt indított büntetőeljárás keretében terjesztették elő.
A magyar jogi háttér
3        Az Alaptörvény XXVIII. cikke a következőképpen rendelkezik:
„[...]
(2)      Senki nem tekinthető bűnösnek mindaddig, amíg büntetőjogi felelősségét a bíróság jogerős határozata nem állapította meg.
[...]
(6)      A jogorvoslat törvényben meghatározott rendkívüli esetei kivételével senki nem vonható büntetőeljárás alá, és nem ítélhető el olyan bűncselekményért, amely miatt Magyarországon vagy – nemzetközi szerződés, illetve az Európai Unió jogi aktusa által meghatározott körben – más államban törvénynek megfelelően már jogerősen felmentették vagy elítélték.”
4        A büntetőeljárásról szóló törvény 2. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„(1)            A bíróság az ítélkezés során törvényes vád alapján jár el.
(2)            Törvényes a vád, ha a vádemelésre jogosult a bírósághoz intézett indítványában meghatározott személy pontosan körülírt, büntető törvénybe ütköző cselekménye miatt a bírósági eljárás lefolytatását kezdeményezi.”
5        E törvény 6. §‑ának (3) bekezdése kimondja:
„Büntetőeljárást nem lehet indítani, a már megindult büntetőeljárást meg kell szüntetni, vagy felmentő ítéletet kell hozni, ha
[...]
c)      – az e törvényben meghatározott kivételekkel – büntethetőséget kizáró vagy megszüntető ok áll fenn,
d)      a terhelt cselekményét már jogerősen elbírálták, kivéve a Negyedik Részben, valamint a XXIX. Fejezet II. és III. Címében meghatározott eljárások esetét.”
6        A büntetőeljárásról szóló törvény 267. §‑a (1) bekezdésének j) pontja szerint a bíróság az eljárást megszünteti, „ha a vád nem törvényes [2. § (2) bekezdés]”.
7        A büntetőeljárásról szóló törvény 332. §‑a (1) bekezdése d) pontjának szövege megegyezik az említett 267. § (1) bekezdése j) pontjának szövegével.
8        A büntetőeljárásról szóló törvény 373. §‑a (1) bekezdésének c) pontja a következőképpen rendelkezik:
„A másodfokú bíróság hatályon kívül helyezi az elsőfokú bíróság ítéletét, és az eljárást megszünteti, ha az elsőfokú bíróság törvényes vád hiányában járt el”.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
9        Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből kitűnik, hogy a Pestvidéki Nyomozó Ügyészség 2007. november 9‑én emelt vádat az alapeljárás rendőrzászlós vádlottjaival szemben egy piacon, járőrszolgálatuk ellátásával összefüggésben egy román állampolgár intézkedés alá vonása során társtettesként elkövetett, a Büntető Törvénykönyv 225. §‑a szerinti hivatali visszaélés bűntette miatt.
10      2008. október 8‑án a Pest Megyei Bíróság a büntetőeljárásról szóló törvény 267. §‑a (1) bekezdésének j) pontja, valamint 2. §‑ának (2) bekezdése alapján – törvényes vád hiányában – megszüntette az alapeljárás vádlottjaival szemben indult büntetőeljárást. E bíróság szerint az alapeljárás vádlottjaira vonatkozó vádirat nem tartalmazta az elkövetési magatartás célzatosságát, ekként a vád elengedhetetlen tartalmi kelléke hiányzott.
11      A Pestvidéki Nyomozó Ügyészség fellebbezésének elbírálása kapcsán a Fővárosi Ítélőtábla 2009. február 17‑én a büntetőeljárást megszüntető elsőfokú végzést mindkét vádlott tekintetében helybenhagyta. Ez a határozat később jogerőre emelkedett.
12      2009. március 26‑án a Pestvidéki Nyomozó Ügyészség azonos magatartás miatt ismételten vádat emelt az alapeljárás vádlottjaival szemben. A második vádiratot az első‑ és másodfokú bíróságok határozatának jogi indokolásában foglaltakat felhasználva egészítették ki. 2009. július 1‑jén a Pest Megyei Bíróság – bizonyítottság hiányában – ismételten felmentette a vádlottakat.
13      Ezen ítélet ellen a Pestvidéki Nyomozó Ügyészség fellebbezést nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz. Ezen utóbbi a büntetőeljárásról szóló törvény 266. §‑ának b) pontja alapján felfüggesztette az eljárást és az Alkotmánybíróság eljárását kezdeményezte azzal érvelve, hogy az 1998. évi XIX. törvény alkotmányellenességét észlelte, és indítványozta a büntetőeljárásról szóló törvény „törvényes váddal” kapcsolatos rendelkezéseinek megsemmisítését.
14      A kérdést előterjesztő bíróság e tekintetben emlékeztet a Kúria – kötelező erővel nem bíró – azon véleményére, amely szerint valamely eljárásnak a vád törvényességének hiánya miatt történő megszüntetésére vonatkozó határozat anyagi jogerőhatással nem rendelkezik. Így, amennyiben a megszüntető végzés jogerőre emelkedik, akkor – nyilvánvalóan elévülési időn belül – nincs törvényes akadálya annak, hogy a Pestvidéki Nyomozó Ügyészség az általa korábban vád tárgyává tett cselekmény miatt a terhelttel szemben ismét vádat emeljen.
15      A kérdést előterjesztő bíróság azt is hangsúlyozza, hogy a hivatali visszaélés bűntette miatt az alapeljárás vádlottjaival szemben a Pest Megyei Bíróságon indult büntetőeljárást megszüntető határozatban szereplő jogi indokolás azokat a kérdéseket vetette fel, hogy a Pestvidéki Nyomozó Ügyészség részéről jogos volt‑e az ismételt vádemelés, vagy az ezzel megsértette‑e az Alkotmány 55. §‑ának (1) bekezdésében foglaltak szerinti személyi biztonság és jogbiztonság alapelvét.
16      Az Alkotmánybíróság ezután – 33/2013 (IX.22.) AB határozatával – azonban elutasította a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény egyes rendelkezései alaptörvény‑ellenességének megállapítására és azok megsemmisítésére irányuló kezdeményezést.
17      A kérdést előterjesztő bíróság e feltételek között arra a kérdésre kíván választ kapni, hogy az Alkotmánybíróságnak meg kellett volna‑e állapítania a mulasztással előidézett alaptörvény‑ellenesség fennállását, mivel a büntetőeljárásról szóló törvény sem az eljárás törvényes vád hiánya alapján történő megszüntetésének következményeiről, sem az ismételt vádemelés tilalmáról nem rendelkezik.
18      A Fővárosi Ítélőtábla ily módon felfüggesztette az eljárást, és a következő kérdéseket terjesztette előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:
„A magyar büntetőeljárási törvény 2. §‑ában foglalt törvényes vád szabályozása, illetve szabályozásának hiánya
1)      sérti‑e a[…] Chart[a] 47. cikkében megfogalmazott »A hatékony jogorvoslathoz és tisztességes eljáráshoz való jog« érvényesülését?
2)      Eredményezi‑e a[…] Chart[a] 50. cikkében, valamint […] a[z egyezségokmány] 14. cikk (7) bekezdésében, illetve […] a [7.] jegyzőkönyv 4. cikk (1) bekezdésében megfogalmazott »A kétszeres eljárás alá vonás és kétszeres büntetés tilalma«,
3)      illetve a[…]Chart[a] 54. cikkében foglalt »A joggal való visszaélés tilalma« megsértését?”
A Bíróság hatásköréről
19      A kérdést előterjesztő bíróság kérdésével lényegében arra kíván választ kapni a Bíróságtól, hogy sérti‑e a Charta 47., 50. és 54. cikkét, az egyezségokmány 14. cikkének (7) bekezdését, a 7. jegyzőkönyv 4. cikkének (1) bekezdését, valamint az e rendelkezésekben kimondott ne bis idem elvét a büntetőeljárásról szóló magyar törvény azon rendelkezése, amely ugyanazon bűncselekményre vonatkozóan lehetővé teszi az első bűncselekményre vonatkozó, jogerőre emelkedett határozatban foglaltak alapján az ismételt vádemelést.
20      A Charta 51. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a tagállamok csak annyiban címzettjei a Charta rendelkezéseinek, amennyiben az Unió jogát hajtják végre. Az EUSZ 6. cikk (1) bekezdése – a Charta 51. cikkének (2) bekezdéséhez hasonlóan – pontosítja, hogy ezen utóbbi rendelkezései semmilyen módon nem terjesztik ki az Európai Uniónak a Szerződésekben meghatározott hatásköreit (lásd Dutka és Sajtos végzés, C‑614/12 és C‑10/13, EU:C:2014:30, 13. pont).
21      Meg kell állapítani, hogy az alapeljárás olyan magyar büntetőjogi rendelkezésekre vonatkozik, amelyeket az uniós joghoz semmilyen módon nem kapcsolódó kontextusban kell alkalmazni.
22      A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló végzés semmiféle olyan elemet nem tartalmaz, amely alapján megállapítható lenne, hogy az alapeljárás a Chartán kívüli valamely uniós szabály értelmezését vagy alkalmazását érintené. Ez a végzés ugyanis egyáltalán nem állapítja meg, hogy az alapeljárás – a Charta 51. cikkének (1) bekezdése értelmében – az uniós jogot végrehajtó nemzeti szabályozásra vonatkozik.
23      Márpedig, amennyiben valamely jogi tényállás nem tartozik az uniós jog alkalmazási körébe, a Bíróság annak elbírálására nem rendelkezik hatáskörrel, a Charta esetleg hivatkozott rendelkezései pedig önmagukban nem alapozhatják meg e hatáskört (lásd Åkerberg Fransson‑ítélet, C‑617/10, EU:C:2013:105, 22. pont; továbbá Cholakova‑végzés, C‑14/13, EU:C:2013:374, 30. pont; Nagy és társai végzés, C‑488/12–C‑491/12 és C‑526/12, EU:C:2013:703, 17. pont, valamint Dutka és Sajtos végzés, EU:C:2014:30, 15. pont).
24      Következésképpen a Bíróság nem rendelkezik hatáskörrel a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdések megválaszolására (lásd ebben az értelemben: Chartry‑végzés, C‑457/09, EU:C:2011:101, 25–27. pont; Cholakova‑végzés, EU:C:2013:374, 32. és 33. pont; Nagy és társai végzés, EU:C:2013:703, 18. pont, valamint Dutka és Sajtos végzés EU:C:2014:30, 16. pont).
25      E körülmények között a Bíróság eljárási szabályzata 53. cikkének (2) bekezdése alapján meg kell állapítani, hogy a Bíróság nyilvánvalóan nem rendelkezik hatáskörrel a Fővárosi Ítélőtábla által feltett kérdések megválaszolására.
A költségekről
26      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nyolcadik tanács) a következőképpen határozott:
Az Európai Unió Bírósága nyilvánvalóan nem rendelkezik hatáskörrel a Fővárosi Ítélőtábla által a 2014. január 21‑i végzésben feltett kérdések megválaszolására.
Aláírások
* Az eljárás nyelve: magyar.