62024CJ0514
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
2026. március 12. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Jogszabályok közelítése – Távközlési ágazat – (EU) 2018/1972 irányelv – Európai Elektronikus Hírközlési Kódex – A 105. cikk (4) bekezdésének első albekezdése – A végfelhasználók azon joga, hogy az elektronikus hírközlési szolgáltató által egyoldalúan javasolt módosítások miatt további díjaktól mentesen felmondják szerződésüket – Kivételek – Az uniós jog vagy a nemzeti jog által közvetlenül előírt módosítások”
A C‑514/24. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Kúria (Magyarország) a Bírósághoz 2024. július 24‑én érkezett, 2024. június 26‑i határozatával terjesztett elő
a Magyar Telekom Nyrt.
és
a Nemzeti Média‑ és Hírközlési Hatóság Elnöke
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (második tanács),
tagjai: K. Jürimäe tanácselnök, K. Lenaerts, a Bíróság elnöke, a második tanács bírájaként eljárva, F. Schalin, M. Gavalec (előadó) és Csehi Z. bírák,
főtanácsnok: M. Campos Sánchez‑Bordona,
hivatalvezető: Illéssy I. tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2025. június 26‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
a Magyar Telekom Nyrt. képviseletében Brengel V., Radics Gy. V. ügyvédek, Keresztury M. L. és Modok B.,
–
a magyar kormány képviseletében Csoknyai D. és Fehér M. Z., meghatalmazotti minőségben,
–
Írország képviseletében M. Browne Chief State Solicitor, S. Finnegan és A. Joyce, meghatalmazotti minőségben, segítőik: B. Quigley SC és S. Brittain BL,
–
a finn kormány képviseletében M. Pere, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében Bottka V., G. Conte és O. Gariazzo, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025. szeptember 18‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az Európai Elektronikus Hírközlési Kódex létrehozásáról szóló, 2018. december 11‑i (EU) 2018/1972 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2018. L 321., 36. o.; helyesbítések: HL 2019. L 334., 164. o.; HL 2020. L 191., 7. o.) 105. cikke (4) bekezdése első albekezdésének értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a Magyar Telekom Nyrt., elektronikus hírközlési szolgáltató, és a Nemzeti Média‑ és Hírközlési Hatóság Elnöke (Magyarország) (a továbbiakban: az NMHH elnöke) között, azon határozat tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő, amellyel az utóbbi többek között arra kötelezte a Magyar Telekomot, hogy módosítsa a végfelhasználókkal kötött, úgynevezett „nullás díjszabású” tarifaopciót tartalmazó előfizetői szerződéseket.
Jogi háttér
Az uniós jog
Az (EU) 2015/2120 rendelet
3
A nyílt internet‑hozzáférés megteremtéséhez szükséges intézkedések meghozataláról, továbbá az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói jogokról szóló 2002/22/EK irányelv és az Unión belüli nyilvános mobilhírközlő hálózatok közötti barangolásról (roaming) szóló 531/2012/EU rendelet módosításáról szóló, 2015. november 25‑i 2015/2120 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2015. L 310., 1. o.) „Tárgy és hatály” című 1. cikke az (1) bekezdésében a következőket írja elő:
„Ez a rendelet közös szabályokat határoz meg az internet‑hozzáférési szolgáltatások nyújtása során a forgalom tekintetében az egyenlő és megkülönböztetésmentes bánásmód, valamint a végfelhasználók kapcsolódó jogai védelmének biztosítása céljából.”
4
Az említett rendeletnek „A nyílt internet‑hozzáférés biztosítása” című 3. cikke az (1)–(3) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A végfelhasználók számára jogosultságot kell biztosítani az internet‑hozzáférési szolgáltatásukon keresztül az általuk választott információkhoz és tartalmakhoz való hozzáférésre és azok terjesztésére, az általuk választott alkalmazások és szolgáltatások használatára és nyújtására, valamint az általuk választott végberendezések használatára, függetlenül a végfelhasználó vagy szolgáltató helyétől, illetve az információ, tartalom, alkalmazás vagy szolgáltatás helyétől, származásától vagy rendeltetésétől.
[…]
(2)   Sem az internet‑hozzáférési szolgáltatók és a végfelhasználók között az internet‑hozzáférési szolgáltatás kereskedelmi és technikai feltételei és jellemzői – így például az ár, az adatmennyiség vagy a sebesség – tekintetében létrejött megállapodások, sem pedig az internet‑hozzáférési szolgáltatók kereskedelmi gyakorlata nem korlátozhatják a végfelhasználó (1) bekezdésben megállapított jogainak gyakorlását.
(3)   Az internet‑hozzáférési szolgáltatóknak minden internetes forgalmat – függetlenül annak küldőjétől és fogadójától, a hozzáfért vagy terjesztett tartalomtól, az igénybe vett vagy nyújtott alkalmazásoktól vagy szolgáltatásoktól, valamint a használt végberendezéstől – megkülönböztetéstől, korlátozástól vagy beavatkozástól mentesen, egyenlő bánásmódot biztosítva kell kezelniük.
Az első albekezdés nem gátolhatja az internet‑hozzáférési szolgáltatókat abban, hogy ésszerű forgalomszabályozási intézkedéseket alkalmazzanak. Ahhoz, hogy az intézkedéseket ésszerűnek lehessen tekinteni, azoknak átláthatóknak, megkülönböztetésmentesnek és arányosnak kell lenniük, és nem kereskedelmi megfontolásokon, hanem a szolgáltatásnak a forgalom meghatározott kategóriái esetében elvárt műszaki minőségére vonatkozó, objektíven különböző követelményeken kell alapulniuk. Az említett intézkedések nem foglalhatják magukban a konkrét tartalmak nyomon követését, és az intézkedéseket nem lehet a szükségesnél hosszabb ideig fenntartani.
Az internet‑hozzáférési szolgáltatók nem hozhatnak a második albekezdésben említetteken túlmutató forgalomszabályozási intézkedéseket, és nem tilthatnak le, nem lassíthatnak, nem módosíthatnak, nem korlátozhatnak, nem nyújthatnak gyengébb minőségben és nem különböztethetnek meg hátrányosan bizonyos tartalmakat, alkalmazásokat vagy szolgáltatásokat, illetve azok bizonyos kategóriáit, továbbá nem avatkozhatnak bele konkrét tartalmakba, alkalmazásokba vagy szolgáltatásokba, illetve azok bizonyos kategóriába, kivéve, ha ez az alábbiak elérése érdekében szükséges, és akkor is csak az alábbiak eléréséhez szükséges időtartamra:
a)
az internet‑hozzáférési szolgáltatóra vonatkozó uniós jogalkotási aktusoknak vagy az uniós joggal összhangban lévő nemzeti jogszabályoknak való megfelelés, vagy az említett uniós jogalkotási aktusokat vagy nemzeti jogszabályokat végrehajtó, az uniós jognak megfelelő intézkedéseknek való megfelelés, ideértve a bírósági végzéseket, illetve a megfelelő hatáskörrel felruházott közigazgatási szervek határozatait is;
b)
az integritás és biztonság megőrzése a hálózat, a hálózaton keresztül nyújtott szolgáltatások, valamint a végfelhasználók végberendezései tekintetében;
c)
közelgő hálózati torlódás megelőzése, valamint a kivételes vagy ideiglenes hálózati torlódás hatásainak csökkentése, amennyiben biztosított az egyenlő bánásmód a forgalom azonos típusai tekintetében.”
Az (EU) 2018/1971 rendelet
5
Az Európai Elektronikus Hírközlési Szabályozók Testületének (BEREC) és a BEREC Működését Segítő Ügynökségnek (BEREC Hivatal) a létrehozásáról, az (EU) 2015/2120 rendelet módosításáról, valamint az 1211/2009/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. december 11‑i (EU) 2018/1971 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2018. L 321., 1. o.) (5) preambulumbekezdése kimondja:
„A[z Európai Elektronikus Hírközlési Szabályozók Testületét (BEREC) és a BEREC Működését Segítő Ügynökséget (BEREC Hivatal)] az [Európai Elektronikus Hírközlési Szabályozók Testületének (BEREC) és Hivatalának létrehozásáról szóló, 2009. november 25‑i] 1211/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet [HL 2009. L 337., 1. o.] hozta létre. A BEREC az elektronikus hírközlési hálózatokkal és szolgáltatásokkal foglalkozó európai szabályozók csoportjának helyébe lépett azzal a céllal, hogy az elektronikus hírközlésre vonatkozó szabályozási keret következetes végrehajtásának biztosítására törekedve hozzájáruljon egyrészt az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások belső piacának fejlődéséhez, másrészt annak jobb működéséhez. A BEREC a nemzeti szabályozó hatóságok, valamint a nemzeti szabályozó hatóságok és a [z Európai] Bizottság közötti együttműködés fórumaként működik azok uniós szabályozási keret szerinti összes feladatának teljesítése során. A BEREC‑et azzal a céllal hozták létre, hogy szakértelmet biztosítson, valamint függetlenül és átlátható módon járjon el.”
6
A 2018/1971 rendeletnek „A BEREC célkitűzései” című 3. cikke a (2) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„A BEREC az (EU) 2018/1972 irányelv 3. cikkében meghatározott célkitűzések megvalósítására köteles törekedni. A BEREC‑nek különösen az elektronikus hírközlés szabályozási kerete következetes végrehajtásának biztosítására kell törekednie az e cikk (1) bekezdésében említett hatályon belül.”
7
E rendeletnek „A BEREC szabályozási feladatai” című 4. cikke az (1)–(4) bekezdésében a következőket írja elő:
„(1)   A BEREC szabályozási feladatai a következők:
[…]
d)
iránymutatásokat ad ki az uniós elektronikus hírközlési szabályozási keret végrehajtásával összefüggésben az (EU) 2018/1972 irányelvben, [az Unión belüli nyilvános mobilhírközlő hálózatok közötti barangolásról (roaming) szóló, 2012. június 13‑i] 531/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletben és a [2015/2120] rendeletben, valamint a 2018/1972 irányelvben foglaltakkal összhangban különösen az alábbiakról:
[…]
e)
saját kezdeményezés alapján vagy a nemzeti szabályozó hatóságok, az Európai Parlament, a[z Európai Unió] Tanács[a] vagy a Bizottság kérésére egyéb iránymutatásokat is kiad annak biztosítása céljából, hogy az elektronikus hírközlésre vonatkozó szabályozási keret végrehajtása következetes legyen, valamint hogy a nemzeti szabályozó hatóságok következetes szabályozási határozatokat tudjanak hozni, különösen az olyan szabályozási kérdések tekintetében, amelyek jelentős számú tagállamot érintenek vagy határon átnyúló dimenzióval rendelkeznek;
[…]
(4)   A vonatkozó uniós jognak való megfelelés sérelme nélkül a nemzeti szabályozó hatóságok és a Bizottság a lehető legteljesebb mértékben figyelembe kell, hogy vegyenek minden, a BEREC által a 3. cikk (1) bekezdésében említett hatályon belül, az elektronikus hírközlési szabályozási keret következetes végrehajtásának biztosítása céljából elfogadott iránymutatást, véleményt, ajánlást, közös álláspontot és bevált gyakorlatot.
Amennyiben egy nemzeti szabályozó hatóság eltér az (1) bekezdés e) pontjában említett iránymutatásoktól, e döntését meg kell indokolnia.”
A 2018/1972 irányelv
8
A 2018/1972 irányelv (275) preambulumbekezdése kimondja:
„A számfüggetlen személyközi hírközlési szolgáltatásoktól eltérő nyilvánosan elérhető elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtói által a szerződéses feltételek tekintetében javasolt, a végfelhasználó javát nem szolgáló módosítások – úgymint a díjak, a díjcsomagok, az adatforgalmi korlátozások, az adatátviteli sebességek, a lefedettség vagy a személyes adatok kezelésének megváltozása – feljogosítják a végfelhasználót a szerződés költségmentes felmondására, még akkor is, ha e módosítások kedvező változásokkal járnak együtt. A szerződéses feltételek szolgáltató általi módosítása ezért fel kell, hogy jogosítsa a végfelhasználót a szerződés felmondására, kivéve, ha önmagában véve minden egyes módosítás a végfelhasználó javát szolgálja, vagy a módosítások pusztán adminisztratív jellegűek – mint például amilyen a szolgáltató címének a megváltozása – és nincsenek kedvezőtlen hatással a végfelhasználóra nézve, illetve ha a módosításokat a jogszabályokban vagy a szabályozásban bekövetkező módosítások kifejezetten szükségessé teszik – például, ha uniós vagy nemzeti jogszabályok a szerződések vonatkozásában új tájékoztatási követelményeket írnak elő. Objektív kritériumok alapján kell értékelni annak kérdését, hogy egy módosítás kizárólag a végfelhasználó javát szolgálja‑e. A végfelhasználónak a szerződés felmondásához való joga csak akkor vonható meg, ha a szolgáltató bizonyítani tudja, hogy minden szerződéses módosítás kizárólag a végfelhasználó javát szolgálja vagy pusztán adminisztratív jellegű, és nem érinti kedvezőtlenül a végfelhasználót.”
9
Ezen irányelvnek az „Általános célkitűzések” című 3. cikke a (2) bekezdésének d) pontjában a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelvvel összefüggésben a nemzeti szabályozó hatóságoknak és egyéb illetékes hatóságoknak, valamint a BEREC‑nek, a Bizottságnak és a tagállamoknak törekedniük kell az alábbi összes, fontossági sorrend felállításának szándéka nélkül felsorolt általános célkitűzés megvalósítására:
[…]
d)
előmozdítani az uniós polgárok érdekeit azáltal, hogy biztosítják a hálózati összekapcsoltságot, gondoskodnak a rendkívül nagy kapacitású hálózatok – így az állandóhelyű, mozgó és vezeték nélküli hálózatok – és az elektronikus hírközlési szolgáltatások széleskörű elérhetőségéről és használatba vételéről, lehetővé teszik, hogy a tényleges verseny következtében a lehető legelőnyösebb választék, ár és minőség érvényesüljön, fenntartják a hálózatok és szolgáltatások biztonságát, a szükséges ágazatspecifikus szabályok révén gondoskodnak a végfelhasználók egységesen magas szintű védelméről, továbbá megoldást kínálnak meghatározott társadalmi csoportok – különösen a fogyatékossággal élő, az időskorú és a különleges szociális helyzetű végfelhasználók – többek között megfizethető árak iránti – igényeinek a kielégítésére, valamint gondoskodnak arról, hogy a fogyatékossággal élő végfelhasználóknak is megfelelő választék és egyenértékű hozzáférés álljon a rendelkezésére.”
10
Az említett irányelvnek „A nemzeti szabályozó hatóságok részvétele a BEREC‑ben” című 10. cikke előírja:
„(1)   A tagállamok biztosítják, hogy a BEREC‑nek a nagyobb mértékű szabályozási koordináció és egységesség előmozdítására irányuló céljait a megfelelő nemzeti szabályozó hatóságok aktívan támogassák.
(2)   A tagállamok biztosítják, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok a lehető legteljesebb mértékben figyelembe vegyék a BEREC által kiadott iránymutatásokat, véleményeket, ajánlásokat, közös álláspontokat, bevált gyakorlatokat és módszertani leírásokat, amikor elfogadják nemzeti piacaikra vonatkozó határozataikat.”
11
Ugyanezen irányelvnek „A szerződések időtartama és megszüntetése” című 105. cikke a (4) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„A végfelhasználók számára biztosítani kell a jogot arra, hogy további díjaktól mentesen megszüntessék szerződésüket, amint a számfüggetlen személyközi hírközlési szolgáltatásoktól eltérő, nyilvánosan elérhető elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtója által javasolt szerződéses feltételek módosításáról értesülnek, kivéve, ha a javasolt változások kizárólag a végfelhasználók javát szolgálják, vagy pusztán adminisztratív jellegűek és nem érintik hátrányosan a végfelhasználót, vagy ha azokat uniós vagy nemzeti jog közvetlenül írja elő.
A szolgáltatóknak a szerződéses feltételek bármely változásáról legalább egy hónappal korábban értesíteniük kell a végfelhasználókat, és egyidejűleg arról is tájékoztatniuk kell őket, hogy ha nem fogadják el az új feltételeket, jogukban áll további díjfizetés nélkül megszüntetni a szerződést. A szerződés megszüntetésére vonatkozó jog az értesítést követő egy hónapon belül gyakorolható. A tagállamok az említett időtartamot legfeljebb három hónappal meghosszabbíthatják. A tagállamok gondoskodnak arról, hogy az értesítés egyértelmű és érthető legyen, és hogy tartós adathordozón rögzítsék.”
A magyar jog
12
Az elektronikus hírközlésről szóló 2003. évi C. törvény (a Magyar Közlöny 2003. évi 136. száma, a továbbiakban: 2003. évi C. törvény) alapügyre alkalmazandó változatának 132. §‑a az (5) és (6) bekezdésében a következőket írja elő:
„(5)   A nyilvánosan elérhető elektronikus hírközlési szolgáltatást nyújtó szolgáltató egyoldalú szerződésmódosításáról szóló értesítés kézhezvételétől számított 45 napon belül az előfizető azonnali hatállyal, további jogkövetkezmények nélkül jogosult felmondani az előfizetői szerződést.
(6)   Nem jogosult az előfizető az (5) bekezdés szerint felmondani az előfizetői szerződést, ha a módosítás:
a)
következtében az előfizetői szerződés, illetve a szolgáltatás igénybevételére vonatkozó feltételek az előfizető számára kizárólag előnyös módon változnak meg,
b)
adminisztratív jellegű és nem tartalmaz az előfizető számára hátrányos rendelkezést, vagy
c)
kifejezetten jogszabályváltozáson, hatósági vagy bírósági döntésen alapul.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
13
A Magyar Telekom az információs és kommunikációs technológiák ágazatában működő vállalkozás. E vállalkozás az internet‑hozzáférési szolgáltatásainak egyes díjcsomagjai keretében a végfelhasználók számára egy úgynevezett „nullás díjszabású” tarifaopciót kínált, amelynek értelmében bizonyos alkalmazások és/vagy meghatározott szolgáltatások használata során felhasznált adatforgalmat nem számította bele az e díjcsomagokban foglalt adatforgalmi keretbe.
14
A 2022. szeptember 6‑i határozatában (a továbbiakban: az NMHH határozata) az NMHH megállapította, hogy az említett vállalkozás nem tartotta be a 2015/2120 rendelet 3. cikke (3) bekezdésének rendelkezéseit, mivel e tarifaopció alkalmazása keretében nem kezelte a teljes internetes forgalmat egyenlő és megkülönböztetéstől mentes módon. E határozatban az NMHH arra kötelezte a Magyar Telekomot, hogy legkésőbb 2022. november 15‑ig szüntesse meg az említett tarifaopciót tartalmazó ajánlatok értékesítését, és legkésőbb 2023. március 31‑ig módosítsa az érintett előfizetők szerződéseit, beleértve az általános szerződési feltételeket és az egyedi előfizetői szerződéseket, annak érdekében, hogy azokból az említett tarifaopcióra való minden hivatkozást eltávolítsa.
15
Az említett határozatban az NMHH hangsúlyozta, hogy mivel az érintett előfizetői szerződések módosításának szükségessége abból eredt, hogy a Magyar Telekom gyakorlata összeegyeztethetetlen e 3. cikk (3) bekezdésével, e szerződéseknek az előfizetők hátrányára történő egyoldalú módosítása a 2003. évi C. törvény 132. §‑ának (5) bekezdése alapján az érintett előfizetők számára azonnali hatályú felmondási jogot biztosított, amely rendelkezés a 2018/1972 irányelv 105. cikke (4) bekezdése első albekezdésének a magyar jogba való átültetésére irányul. E tekintetben nem alkalmazható a 2003. évi C. törvény 132. §‑a (6) bekezdésének c) pontjában foglalt kivétel, amely a 2018/1972 irányelv 105. cikke (4) bekezdése első albekezdésének utolsó tagmondatában foglalt harmadik kivétel magyar jogba való átültetésére irányul.
16
A 2022. október 27‑i határozatával (a továbbiakban: az NMHH elnökének határozata) az NMHH elnöke, akihez a Magyar Telekom fellebbezést nyújtott be, helybenhagyta az NMHH határozatát.
17
E 2022. október 27‑i határozatban az NMHH elnöke rámutatott, hogy a 2021. szeptember 2‑iVodafone ítéletben (C‑854/19, EU:C:2021:675), a 2021. szeptember 2‑iVodafone ítéletben (C‑5/20, EU:C:2021:676) és a 2021. szeptember 2‑iTelekom Deutschland ítéletben (C‑34/20, EU:C:2021:677) a Bíróság kimondta, hogy az úgynevezett „nullás díjszabású” tarifaopció összeegyeztethetetlen a 2015/2120 rendelet 3. cikkének (3) bekezdéséből eredő kötelezettségekkel. Így a Magyar Telekom azon kötelezettsége, hogy módosítsa a hatályos egyedi előfizetői szerződéseket, e rendelkezésből ered, amelynek helyes értelmezését a Bíróság ezekben az ítéletekben adta meg.
18
Az említett határozatban az NMHH elnöke hangsúlyozta, hogy ezen ítéletek kihirdetését követően a Magyar Telekomnak önként fel kellett volna hagynia az ilyen tarifaopció kínálásával és alkalmazásával, és hogy az NMHH határozatának célja annak biztosítása volt, hogy a Magyar Telekom a 2015/2120 rendeletet az említett ítéleteknek megfelelően alkalmazza, amelyek tanulságait beépítették a nyílt internet‑hozzáférésről szóló rendelet végrehajtásáról szóló 2022. június 9‑i BEREC‑iránymutatásokba (BoR (22) 81; a továbbiakban: 2022. évi BEREC‑iránymutatások).
19
Ugyanis, míg az európai hálózatsemlegességi szabályok nemzeti szabályozó szervek általi végrehajtásáról szóló 2016. augusztus 30‑i BEREC‑iránymutatásokban (BoR (16) 127; a továbbiakban: 2016. évi BEREC‑iránymutatások) a 2015/2120 rendelet rendelkezéseit úgy értelmezték, hogy azok lehetővé tesznek bizonyos úgynevezett „nullás díjszabású” tarifaopciókat, a 2020. szeptember 15‑iTelenor Magyarország ítélet (C‑807/18 és C‑39/19, EU:C:2020:708) kihirdetését követően, és a jelen ítélet 17. pontjában említett ítéletek alapján a BEREC elfogadta a 2022. évi BEREC‑iránymutatásokat, amelyekben e rendelkezéseket úgy értelmezték, hogy azok nem engedélyeznek ilyen tarifaopciókat.
20
Az NMHH elnökének határozatával szemben a Fővárosi Törvényszékhez (Magyarország) benyújtott keresetében a Magyar Telekom kifejtette, hogy nem volt köteles végrehajtani az említett ítéleteket, hogy gyakorlatát a 2016. évi BEREC‑iránymutatások alapján alakította ki, valamint hogy a 2022. évi BEREC‑iránymutatások alapján nem hárult rá kötelezettség e szerződések módosítására, mivel azok a nemzeti szabályozó hatóságoknak szólnak. A Magyar Telekom álláspontja szerint e határozatot a 2018/1972 irányelv 105. cikkének (4) bekezdése értelmében vett „nemzeti jognak” kell tekinteni, amely közvetlenül előírta számára az említett szerződések módosítását.
21
A Fővárosi Törvényszék elutasította a Magyar Telekom keresetét.
22
E bíróság emlékeztetett arra, hogy a 2003. évi C. törvény 132. §‑a (6) bekezdésének c) pontja olyan kivételt tartalmaz, amelynek szövege egyértelműen az uniós vagy nemzeti jog által közvetlenül előírt módosításra utal, és amely kizárólag az EUMSZ 288. cikkben meghatározott uniós jogi aktusokra, valamint a nemzeti jogalkotási aktusokra alkalmazandó. Márpedig az NMHH elnökének egyedi ügyben hozott határozata nem minősül jogalkotási vagy szabályozási aktusnak, mivel azt közigazgatási hatóság fogadta el a jog alkalmazására vonatkozó hatásköreinek gyakorlása során, következésképpen e határozat nem tartozhat az e rendelkezésben foglalt kivétel hatálya alá. A jog értelmezésében vagy alkalmazásában bekövetkezett változások nem tekinthetők jogalkotási vagy szabályozási változásoknak.
23
A kérdést előterjesztő bírósághoz, a Kúriához (Magyarország) benyújtott felülvizsgálati kérelmében a Magyar Telekom azt állítja, hogy a Fővárosi Törvényszék tévesen értelmezte a 2018/1972 irányelv (275) preambulumbekezdése és 105. cikke (4) bekezdésének első albekezdése közötti viszonyt, amikor úgy ítélte meg, hogy az e preambulumbekezdés második mondatában szereplő „szabályozás” kifejezés nem vonatkozhat a jogalkalmazási hatáskörök gyakorlása keretében elfogadott határozatra.
24
A Magyar Telekom szerint a végfelhasználók előfizetői szerződéseinek az érintett szolgáltató általi egyoldalú módosítása miatti felmondási jog alóli kivétel nemcsak abban az esetben alkalmazandó, ha e módosításokat közvetlenül az Unió vagy valamely tagállam jogalkotási aktusai írják elő, hanem akkor is, ha azokat a tágabb értelemben vett uniós jog vagy nemzeti jog írja elő.
25
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy ítéletének meghozatalához szükséges, hogy a Bíróságtól iránymutatást kapjon a 2018/1972 irányelv 105. cikke (4) bekezdése első albekezdésének értelmezését illetően, mivel el kell döntenie azt a kérdést, hogy a végfelhasználókat megilleti‑e a szerződés további díjaktól mentes felmondásának joga a szerződéses feltételeknek a Magyar Telekom által javasolt módosításai miatt, jóllehet e rendelkezés kizárja az ilyen jogot, amennyiben a javasolt módosításokat az „uniós vagy nemzeti jog közvetlenül írja elő”.
26
E bíróság emlékeztet arra, hogy a 2018/1972 irányelv által létrehozott mechanizmus értelmében a BEREC feladata az, hogy uniós szinten összehangolja a 2015/2120 rendelet rendelkezéseinek értelmezését a nemzeti szabályozó hatóságok számára. Márpedig a 2016. évi BEREC‑iránymutatások jogos bizalmat keltettek a Magyar Telekomban. Ezen iránymutatások alapján a Magyar Telekom nem volt képes előre látni azt a gyakorlatot, amelyet a Bíróság jelen ítélet 17. pontjában említett ítéletei szerint követni kellett volna, és amelynek az NMHH határozata megfelelt azt követően, hogy e gyakorlatot a 2022. évi BEREC‑iránymutatások átvették.
27
Az említett bíróság megítélése szerint az a tény, hogy a Bíróság ítéleteit szükségszerűen követik a BEREC iránymutatásai, amelyeket viszont szükségszerűen követnek a nemzeti szabályozó hatóságok határozatai, és hogy e határozatok ily módon a 2015/2120 rendelet rendelkezéseinek a Bíróság által elfogadott értelmezéséhez igazodnak, arra utal, hogy e folyamatot egy „szabályozási elem” fennállása jellemzi, amely nem tekinthető pusztán jogalkalmazásnak.
28
E körülmények között a Kúria úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
A [2018/1972 irányelv] 105. cikk (4) bekezdése szerinti uniós jog közvetlen előírásának tekinthető‑e az Európai Bíróság ítélete, vagy olyan jogértelmezésnek, amely nem minősül a korábbi szabályozás megváltoztatásának [e] 105. cikk (4) bekezdése szempontjából?
2)
A [2016. évi BEREC‑iránymutatásokat] a perbeli kérdésben felváltó [2022. évi BEREC‑iránymutatások] – különös figyelemmel a [2018/1972 irányelv] 10. cikk (2) bekezdésére és az [2018/1971] rendelet 4. cikk 4. bekezdésére – uniós jognak, illetve annak közvetlen előírásának, és ekként a szabályozás változásának tekinthető‑e, amely alapot ad a [2018/1972 irányelv] 105. cikk (4) bekezdés kivételszabályának alkalmazására, vagy az csak olyan jogértelmezés – különösen ha Európai Bíróság ítéletét hajtja végre –, amely nem minősül a korábbi szabályozás változtatásának [e] 105. cikk (4) bekezdése szempontjából?
3)
Amennyiben sem az Európai Bíróság ítélete, sem a BEREC 2022‑es iránymutatása nem ad alapot a [2018/1972 irányelv] 105. cikk[ének] (4) bekezdése kivételszabályának alkalmazására, akkor a [2018/1972 irányelv] 105. cikk[e] (4) bekezdésében említett nemzeti jog közvetlen előírásának minősül‑e az a nemzeti szabályozó hatóság által hozott határozat, amely az Európai Bíróság ítélete folytán megváltozott BEREC 2022‑es iránymutatásán alapuló, a [2015/2120 rendelet] 3. cikk (3) bekezdésére vonatkozó megváltozott joggyakorlatot érvényesíti az elektronikus hírközlési szolgáltatás nyújtójával szemben olyan körülmények között, hogy a [2015/2120] rendelet e szabálya továbbra is azonos, a perbeli időszakban az nem változott?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
29
Kérdéseivel, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 2018/1972 irányelv 105. cikke (4) bekezdésének első albekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy a végfelhasználót megilleti az elektronikus hírközlési szolgáltatóval kötött szerződés további díjaktól mentes felmondásának joga, ha az elektronikus hírközlési szolgáltató a szerződés módosítását annak érdekében javasolja, hogy azt összhangba hozza az Európai Unió Bírósága által előzetes döntéshozatali eljárásban elfogadott, az ilyen szerződés egyes vonatkozásait szabályozó uniós jogi rendelkezés értelmezésével, vagy az ezen ítélet alapján elfogadott BEREC‑iránymutatásokkal, vagy a nemzeti szabályozó hatóság által e szolgáltatóval szemben hozott, az említett ítéletet és iránymutatásokat figyelembe vevő határozattal.
30
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak kifejezéseit, hanem szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az részét képezi (1983. november 17‑iMerck ítélet, 292/82, EU:C:1983:335, 12. pont; 2025. május 8‑iPielatak ítélet, C‑410/23, EU:C:2025:325, 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
31
A 2018/1972 irányelv 105. cikke (4) bekezdésének első albekezdése előírja, hogy a végfelhasználók számára biztosítani kell a jogot arra, hogy további díjaktól mentesen felmondják szerződésüket, amint a nyilvánosan elérhető elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtója által javasolt szerződéses feltételek módosításáról értesülnek, kivéve, ha a javasolt változások kizárólag a végfelhasználók javát szolgálják, vagy pusztán adminisztratív jellegűek, és nem érintik hátrányosan a végfelhasználót, vagy ha azokat uniós vagy nemzeti jog közvetlenül írja elő.
32
Ezen irányelv (275) preambulumbekezdése szerint a szerződéses feltételek szolgáltató általi módosítása ezért fel kell, hogy jogosítsa a végfelhasználót a szerződés további díjaktól mentes felmondására, kivéve, ha önmagában véve minden egyes módosítás a végfelhasználó javát szolgálja, vagy a módosítások pusztán adminisztratív jellegűek – mint például amilyen a szolgáltató címének a megváltozása – és nincsenek kedvezőtlen hatással a végfelhasználóra nézve, illetve ha a módosításokat kifejezetten a jogszabályokban vagy a szabályozásban bekövetkező módosítások teszik szükségessé.
33
Az említett irányelv 105. cikke (4) bekezdése első albekezdésének és e preambulumbekezdésnek az együttes olvasatából kitűnik, hogy e 105. cikk (4) bekezdése első albekezdésének utolsó tagmondatában foglalt harmadik kivétel – a szolgáltató által javasolt szerződéses feltételmódosítás esetén – kizárólag abban az esetben alkalmazandó, ha e feltételek módosítását közvetlenül és kifejezetten uniós vagy nemzeti jogalkotási vagy szabályozási aktus hatálybalépése vagy módosítása írja elő.
34
A 2018/1972 irányelv 105. cikke (4) bekezdése első albekezdésének általános rendszere és ezen irányelv célja megerősíti ezt az értelmezést.
35
E 105. cikk (4) bekezdésének első albekezdése ugyanis olyan általános szabályt állapít meg, amely szerint, ha a nyilvánosan elérhető elektronikus hírközlési szolgáltatást nyújtó szolgáltató a szerződéses feltételek módosítását javasolja, a végfelhasználót megilleti a szerződés további díjaktól mentes felmondásának joga. Ezen általános szabály alól három kivétel van, amelyeket szigorúan kell értelmezni.
36
E kivételek szigorú értelmezése összhangban áll a 2018/1972 irányelv 3. cikke (2) bekezdésének d) pontjában meghatározott azon általános célkitűzéssel, amely a végfelhasználók egységesen magas szintű védelmének biztosítására irányul. Így ezen irányelv 105. cikke (4) bekezdésének első albekezdését úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezésben foglalt harmadik kivétel alkalmazásához szükséges, hogy a szerződéses feltételek érintett szolgáltató által javasolt módosítását közvetlenül és kifejezetten a vonatkozó jogalkotási vagy szabályozási keretet képező uniós vagy nemzeti jogban bekövetkezett változás írja elő.
37
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság kérdései először is arra irányulnak, hogy az Európai Unió Bírósága által előzetes döntéshozatali eljárásban hozott ítélet a jelen ítélet előző pontja értelmében az uniós jogban bekövetkezett változásnak tekinthető‑e.
38
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az az értelmezés, amelyet az Európai Unió Bírósága az EUMSZ 267. cikk által ráruházott hatáskörének gyakorlása során az uniós jog valamely szabályáról kifejt, szükség esetén megmagyarázza és pontosítja e szabály jelentését és terjedelmét, amely szerint azt a hatálybalépésének időpontjától kezdve értelmezni és alkalmazni kell, illetőleg értelmezni és alkalmazni kellett volna. Más szóval valamely előzetes döntéshozatali eljárásban hozott ítélet nem konstitutív, hanem tisztán deklaratív jellegű, következésképpen annak hatásai főszabály szerint az értelmezett szabály hatálybalépésének napjára visszamenőleg érvényesülnek (2008. február 12‑iKempter ítélet, C‑2/06, EU:C:2008:78, 35. pont; 2015. január 28‑iStarjakob ítélet, C‑417/13, EU:C:2015:38, 63. pont; 2022. március 10‑iGrossmania ítélet, C‑177/20, EU:C:2022:175, 41. pont).
39
Ebből következik, hogy az így értelmezett szabályt főszabály szerint a közigazgatási hatóság a hatáskörének gyakorlása során és a nemzeti bíróság köteles alkalmazni, még az értelmezés iránti kérelemről határozó ítélet kihirdetését megelőzően keletkezett és fennálló jogviszonyokra is (lásd ebben az értelemben: 2008. február 12‑iKempter ítélet, C‑2/06, EU:C:2008:78, 36. pont; 2020. május 14‑iOrszágos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél‑alföldi Regionális Igazgatóság ítélet, C‑924/19 PPU és C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, 186. pont; 2023. március 16‑iTowercast ítélet, C‑449/21, EU:C:2023:207, 56. pont; 2023. április 20‑iAutorità Garante della Concorrenza e del Mercato [Ginosa település önkormányzata] ítélet, C‑348/22, EU:C:2023:301, 73. pont).
40
E körülmények között a Bíróság által előzetes döntéshozatali eljárásban hozott ítélet, amely többek között a 2015/2120 rendelet 3. cikke (3) bekezdésének értelmezésére vonatkozik – mint például a 2020. szeptember 15‑iTelenor Magyarország ítélet (C‑807/18 és C‑39/19, EU:C:2020:708), a 2021. szeptember 2‑iVodafone ítélet (C‑854/19, EU:C:2021:675), a 2021. szeptember 2‑iVodafone ítélet (C‑5/20, EU:C:2021:676) és a 2021. szeptember 2‑iTelekom Deutschland ítélet (C‑34/20, EU:C:2021:677) – nem minősül az uniós jog jogalkotási vagy szabályozási aktusa módosításának, amely közvetlenül kötelezhetné az elektronikus hírközlési szolgáltatót az általa a végfelhasználókkal kötött előfizetői szerződések feltételeinek módosítására.
41
Másodszor, ami a BEREC iránymutatásait illeti, meg kell állapítani, hogy azok nem minősülnek az uniós jog jogalkotási vagy szabályozási aktusának, sem az ilyen aktusok módosításának.
42
Kétségtelen, hogy a 2018/1971 rendelet 4. cikkének (4) bekezdése értelmében a nemzeti szabályozó hatóságok és a Bizottság „a lehető legteljesebb mértékben figyelembe kell, hogy vegyenek minden, a BEREC által elfogadott iránymutatást, véleményt, ajánlást, közös álláspontot és bevált gyakorlatot”. Hasonlóképpen, a 2018/1972 irányelv 10. cikkének (2) bekezdése értelmében a tagállamok biztosítják, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok „a lehető legteljesebb mértékben figyelembe vegyék a BEREC által kiadott iránymutatásokat, véleményeket, ajánlásokat, közös álláspontokat, bevált gyakorlatokat és módszertani leírásokat, amikor elfogadják nemzeti piacaikra vonatkozó határozataikat”.
43
Ezek az aktusok azonban jogilag nem kötelező erejűek, és nem tartoznak az elektronikus hírközlés területén az uniós szabályozás megalkotására irányuló eljárás keretébe. A BEREC egyetlen feladata, hogy fórumként járjon el a nemzeti szabályozó hatóságok, valamint a nemzeti szabályozó hatóságok és a Bizottság közötti együttműködés során, amelynek célja az elektronikus hírközlés szabályozási kerete koherens végrehajtásának biztosítása, amint az a 2018/1971 rendelet (5) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 3. cikkének (2) bekezdéséből kitűnik (2023. január 17‑iSpanyolország kontra Bizottság ítélet, C‑632/20 P, EU:C:2023:28, 85. pont).
44
Ebből következik, hogy a BEREC iránymutatásai – így különösen a 2022. évi BEREC‑iránymutatások, amelyek a 2016. évi iránymutatásokkal ellentétben megállapítják, hogy a 2015/2120 rendelet 3. cikkének (3) bekezdése nem teszi lehetővé az úgynevezett „nullás díjszabású” tarifaopciókat – nem minősülhetnek úgy, mint amelyek a 2018/1972 irányelv 105. cikke (4) bekezdésének első albekezdése értelmében közvetlenül kötelezhetnék az elektronikus hírközlési szolgáltatót a szerződéses feltételek módosítására.
45
Harmadszor, ami azt a kérdést illeti, hogy ugyanakkor ez a helyzet áll‑e fenn a nemzeti szabályozó hatóság által elfogadott határozat esetében, meg kell állapítani, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelmében a kérdést előterjesztő bíróság pontosítja, hogy az alapeljárás olyan határozatra vonatkozik, amelyet az NMHH elnöke hatósági felügyeleti jogkörében hozott annak érdekében, hogy címzettje, a Magyar Telekom elektronikus hírközlési szolgáltató megfeleljen a 2015/2120 rendelet 3. cikkének (3) bekezdéséből eredő, a Bíróság által értelmezett kötelezettségeknek.
46
Márpedig az ilyen határozat nem rendelkezik normatív jelleggel, mivel a nemzeti szabályozó hatóság annak meghozatalakor az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós szabályozás részét képező e rendelkezést csupán egyedi esetre vonatkozóan értelmezi és alkalmazza.
47
Ebből következik, hogy a nemzeti szabályozó hatóság által hatósági felügyeleti jogkörében az elektronikus hírközlési szolgáltatóval szemben hozott olyan határozat, amelynek célja, hogy e szolgáltató megfeleljen az elektronikus hírközlés területére vonatkozó uniós szabályozás részét képező rendelkezésből eredő kötelezettségeinek, nem minősül olyan határozatnak, amely a 2018/1972 irányelv 105. cikke (4) bekezdésének első albekezdése értelmében közvetlenül kötelezi e szolgáltatót a szerződéses feltételek módosítására.
48
Egyébiránt emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 288. cikk második bekezdése értelmében a rendelet „teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó minden tagállamban”, és hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében e rendelkezés szerint és a rendeletek jellegéből, valamint az uniós jogforrások rendszerében betöltött szerepükből fakadóan a rendeletek előírásainak főszabály szerint közvetlen hatályuk van a nemzeti jogrendszerekben, anélkül hogy szükség lenne arra, hogy a nemzeti hatóságok végrehajtási intézkedéseket fogadjanak el (2024. január 16‑iÖsterreichische Datenschutzbehörde ítélet, C‑33/22, EU:C:2024:46, 60. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
49
Igaz, hogy valamely rendelet egyes rendelkezéseinek végrehajtása érdekében szükséges lehet végrehajtási intézkedések elfogadása a tagállamok által (2021. június 15‑iFacebook Ireland és társai ítélet, C‑645/19, EU:C:2021:483, 110. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ugyanakkor a jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatal iránti kérelmében nem tesz említést ilyen nemzeti végrehajtási intézkedésekről, és végső soron a 2015/2120 rendelet 3. cikkének (3) bekezdéséből nem tűnik ki, hogy e rendelkezés végrehajtásához ilyen nemzeti végrehajtási intézkedések elfogadására lenne szükség.
50
A fenti megfontolásokra tekintettel az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy a 2018/1972 irányelv 105. cikke (4) bekezdésének első albekezdését úgy kell értelmezni, hogy a végfelhasználót megilleti az elektronikus hírközlési szolgáltatóval kötött szerződés további díjaktól mentes felmondásának joga, ha az elektronikus hírközlési szolgáltató a szerződés módosítását annak érdekében javasolja, hogy azt összhangba hozza az Európai Unió Bírósága által előzetes döntéshozatali eljárásban elfogadott, az ilyen szerződés egyes vonatkozásait szabályozó uniós jogi rendelkezés értelmezésével, vagy az ezen ítélet alapján elfogadott BEREC‑iránymutatásokkal, vagy a nemzeti szabályozó hatóság által e szolgáltatóval szemben hozott, az említett ítéletet és iránymutatásokat figyelembe vevő határozattal.
A költségekről
51
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
Az Európai Elektronikus Hírközlési Kódex létrehozásáról szóló, 2018. december 11‑i (EU) 2018/1972 európai parlamenti és tanácsi irányelv 105. cikke (4) bekezdésének első albekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
a végfelhasználót megilleti az elektronikus hírközlési szolgáltatóval kötött szerződés további díjaktól mentes felmondásának joga, ha az elektronikus hírközlési szolgáltató a szerződés módosítását annak érdekében javasolja, hogy azt összhangba hozza az Európai Unió Bírósága által előzetes döntéshozatali eljárásban elfogadott, az ilyen szerződés egyes vonatkozásait szabályozó uniós jogi rendelkezés értelmezésével, vagy az Európai Elektronikus Hírközlési Szabályozók Testülete által ezen ítélet alapján elfogadott iránymutatásokkal, vagy a nemzeti szabályozó hatóság által e szolgáltatóval szemben hozott, az említett ítéletet és iránymutatásokat figyelembe vevő határozattal.
Jürimäe
Lenaerts
Schalin
Gavalec
Csehi
Kihirdetve Luxembourgban, a 2026. március 12-i nyilvános ülésen.
A. Calot Escobar
hivatalvezető
K. Jürimäe
tanácselnök
(
*1
)	Az eljárás nyelve: magyar.