61998CJ0434_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-434/98 P,
Europeiska unionens råd, företrätt av direktören J.-P. Jacqué, rättstjänsten, D. Canga Fano och T. Blanchet, båda rättstjänsten, samtliga i egenskap av ombud, delgivningsadress: Europeiska investeringsbanken, direktoratet för rättsfrågor, generaldirektören A. Morbilli, 100, boulevard Konrad Adenauer, Luxemburg,
klagande,
med stöd av
Konungariket Spanien, företrätt av N. Díaz Abad, abogado del Estado, i egenskap av ombud, delgivningsadress: Spaniens ambassad, 4-6, boulevard Emmanuel Servais, Luxemburg,
intervenient i andra instans,
angående överklagande av dom meddelad den 30 september 1998 av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt (femte avdelningen) i mål T-164/97, Busacca m.fl. mot revisionsrätten (REGP 1998, s. I-A-565 och II-1699), i vilket det förs talan om upphävande av denna dom,
i vilket de andra parterna är:
Silvio Busacca m.fl., tjänstemän vid Europeiska gemenskapernas revisionsrätt, företrädda av advokaterna G. Vandersanden och L. Levi, Bryssel, delgivningsadress: Société de gestion fiduciaire, boîte postale 585, Luxemburg,
sökande i första instans,
och
Europeiska gemenskapernas revisionsrätt, företrädd av P. Giusta, rättstjänsten, i egenskap av ombud, delgivningsadress: revisionsrätten, 12, rue Alcide de Gasperi, Kirchberg, Luxemburg,
svarande i första instans,
meddelar
DOMSTOLEN
sammansatt av ordföranden G.C. Rodríguez Iglesias, avdelningsordförandena J.C. Moitinho de Almeida, D.A.O. Edward, L. Sevón och R. Schintgen samt domarna C. Gulmann, A. La Pergola, J.-P. Puissochet (referent), H. Ragnemalm, M. Wathelet och V. Skouris,
generaladvokat: S. Alber,
justitiesekreterare: avdelningsdirektören D. Louterman-Hubeau,
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
efter att parterna har avgivit muntliga yttranden vid förhandlingen den 11 april 2000,
och efter att den 6 juni 2000 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Europeiska unionens råd har genom ansökan, som inkom till domstolens kansli den 1 december 1998, med stöd av artikel 49 i EG-stadgan samt motsvarande bestämmelser i EKSG- och Euratomstadgorna för domstolen överklagat förstainstansrättens dom av den 30 september 1998 i mål T-164/97, Busacca m.fl. mot revisionsrätten (REGP 1998, s. I-A-565 och II-1699) (nedan kallad den överklagade domen), vari förstainstansrätten ogiltigförklarat revisionsrättens beslut av den 16 september 1996 om avslag på sökandenas begäran att inskrivas på en förteckning över personer som anmält sitt intresse för att omfattas av de åtgärder vid avgång från tjänsten som föreskrivs i rådets förordning (EG/Euratom/EKSG) nr 2688/95 av den 17 november 1995 om vidtagande av särskilda åtgärder vid avgång från tjänsten för tjänstemän anställda vid Europeiska gemenskaperna med anledning av Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning (EGT L 280, s. 1).
Bakgrund till tvisten
2 Med anledning av Republiken Österrikes, Republiken Finlands och Konungarikets Sveriges anslutning lade kommissionen, efter att den 21 juni 1995 ha erhållit ett positivt yttrande från kommittén för tjänsteföreskrifter, den 7 juli 1997 fram ett förslag till förordning om vidtagande av särskilda åtgärder vid avgång från tjänsten för tjänstemän anställda vid Europeiska gemenskaperna (nedan kallat det ursprungliga förslaget). Detta förslag, som fastställde antalet tjänstemän vid parlamentet, rådet, kommissionen, domstolen, revisionsrätten samt Ekonomiska och sociala kommittén som skulle kunna bli föremål för "förtidspension", underställdes de berörda institutionerna för synpunkter. Parlamentet, domstolen och revisionsrätten tillstyrkte förslaget.
3 Efter det att kommissionen ändrat det ursprungliga förslaget antog rådet den 17 november 1995 förordning nr 2688/95 enligt vilken parlamentet medgavs att fram till den 30 juni 2000 vid avgång från tjänsten vidta åtgärder för de tjänstemän som nått en ålder av 55 år med undantag för dem som tillhörde lönegraderna A1 och A2.
4 De vid revisionsrätten anställda tjänstemännen Silvio Busacca m.fl. lämnade var och en för sig mellan den 22 augusti och den 2 september 1996 in ansökningar till generalsekreteraren vid revisionsrätten i dennes egenskap av tillsättningsmyndighet, i vilka de begärde att deras namn skulle tas upp på en lista över personer som tillkännagivit sitt intresse av att omfattas av åtgärder vid avgång från tjänsten med anledning av Republiken Österrikes, Republiken Finlands och Konungariket Sveriges anslutning.
5 Revisionsrättens generalsekreterare svarade dem genom skrivelser av den 16 september 1996 att han inte kunde bifalla deras ansökningar, eftersom de åtgärder vid avgång från tjänsten som kunde vidtas med stöd av förordningen nr 2688/95 endast omfattade tjänstemän vid parlamentet varför det inte fanns någon rättslig grund för ansökningarna.
6 Silvio Busacca m.fl. inkom var och en mellan den 21 oktober och den 13 december 1996 med klagomål över de beslut som de ansåg fanns i tillsättningsmyndighetens svar. Deras klagomål avslogs av revisionsrättens generalsekreterare med motiveringen att deras begäran att deras namn skulle tas upp på en lista över personer som tillkännagivit sitt intresse av att omfattas av åtgärder vid avgång från tjänsten syftade till antagandet av en förberedande rättsakt och följaktligen var inte heller avslaget på deras begäran annat än en förberedande rättsakt, som inte kunde överklagas. Han tillade att för det fall ansökningarna skulle tolkas som en begäran om att omfattas av åtgärder vid avgång från tjänsten skulle de avslås, eftersom det inte fanns någon rättslig grund för en sådan begäran.
7 Efter det att Silvio Busacca m.fl. den 28 februari 1997 delgivits besluten överklagade de, genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 26 maj 1997, dessa beslut samt yrkade att tillsättningsmyndighetens beslut att avslå deras ansökningar skulle ogiltigförklaras.
Den överklagade domen
8 Förstainstansrätten avslog den av revisionsrätten, som var svarande i första instansen, gjorda invändningen att talan inte kunde tas upp till sakprövning.
9 Förstainstansrätten fann att tillsättningsmyndighetens beslut inte var en förberedande åtgärd och att det beslut genom vilket tillsättningsmyndigheten slutgiltigt vägrat att bifalla de framställda ansökningarna hade direkt och omedelbar inverkan på Silvio Busaccas m.fl. rättsliga ställning varför det gick dem emot.
10 Efter det att förstainstansrätten gjort en prövning i sak fann den beträffande invändningen att förordning nr 2688/95 var rättsstridig att förordningen utgjorde den rättsliga grunden för tillsättningsmyndighetens beslut och att det fanns två skäl till att förordningen var rättsstridig.
11 Förstainstansrätten gjorde en begränsad prövning av huruvida det förelåg ett uppenbart fel och om det förelåg maktmissbruk, och fann därvid att det i förordning nr 2688/95, genom att den endast gav parlamentet rätt att vidta "förtidspensionsåtgärder", gjordes en godtycklig eller med hänsyn till det uppställda syftet uppenbart irrelevant åtskillnad mellan fullständigt likartade situationer. Därigenom hade likabehandlingsprincipen, som är en grundläggande princip inom gemenskapsrätten, åsidosatts. Situationen i domstolen var inte annorlunda än den i parlamentet när det gällde nödvändigheten av att förändra sammansättningen av tjänstemannakåren med hänsyn till anslutningen av nya medlemsstater.
12 Förstainstansrätten fann också att väsentliga formföreskrifter hade åsidosatts genom förordning nr 2688/95, eftersom antagandet av förordningen inte hade föregåtts av ett nytt samråd med parlamentet och kommittén för tjänsteföreskrifterna efter det att kommissionen ändrat sitt ursprungliga förslag.
13 Rätten ansåg att den ändring som gjorts av det ursprungliga förslaget var av väsentlig karaktär, eftersom ändringen innebar att tillämpningsområdet minskades avsevärt. Av den anledningen skulle den ha underställts för det första parlamentet i enlighet med artikel 24 i fördraget om upprättandet av ett gemensamt råd och en gemensam kommission för Europeiska gemenskaperna, och för det andra kommittén för tjänsteföreskrifter i enlighet med artikel 10 andra stycket i tjänsteföreskrifterna. Detta hade emellertid inte skett.
14 Av dessa skäl ogiltigförklarade förstainstansrätten de beslut som revisionsrätten hade fattat beträffande Silvio Busacca m.fl. och som innebar ett avslag på deras begäran att skrivas in i förteckningen över personer som anmält sitt intresse för att omfattas av de åtgärder vid avgång från tjänsten som föreskrevs i förordning nr 2688/95.
verklagandet
15 Rådet har yrkat att domstolen skall upphäva den överklagade domen. Till stöd för sitt yrkande har rådet anfört fyra grunder, varav en rör frågan huruvida sökandenas talan i förstainstansrätten kunde tas upp till sakprövning. Resterande grunder rör prövningen i sak.
16 Silvio Busacca m.fl. har yrkat att överklagandet skall avvisas och att rådet skall förpliktas ersätta rättegångskostnaderna.
17 Genom beslut av domstolens ordförande den 19 april 1999 tilläts Konungariket Spanien att intervenera till stöd för rådets yrkanden. Konungariket Spanien har hemställt att domstolen skall upphäva den överklagade domen.
Huruvida överklagandet kan tas upp till sakprövning
18 Silvio Busacca m.fl. har hävdat att målet rör en tvist mellan gemenskapen och dess anställda. Den i artikel 49 tredje stycket i EG-stadgan för domstolen angivna möjligheten för medlemsstaterna och institutionerna att överklaga även om de inte intervenerat i förstainstansrätten är därmed inte tillämplig, vilket för övrigt framgår av den bestämmelsen. Rådet kan inte överklaga till domstolen eftersom rådet inte intervenerade i första instans i mål T-164/97.
19 Rådet har däremot, med stöd av Konungariket Spanien, gjort gällande att uttrycket "tvister mellan gemenskapen och dess anställda" i artikel 49 tredje stycket i EG-stadgan för domstolen inte avser tvister i vilka lagenligheten av en rättsakt med allmän giltighet, a fortiori en förordning, ifrågasätts, utan endast tvister som rör enskilda angelägenheter och för vilka det inte har ansetts motiverat med en rätt för institutionerna och medlemsstaterna att överklaga till domstolen om de inte har intervenerat i förstainstansrätten.
20 Rådet anser dessutom att för det fall detta överklagande skulle avvisas och rådets två överklaganden av förstainstansrättens domar av den 30 september 1998 i de förenade målen T-154/96, Chvatal m.fl. mot domstolen (REGP 1998, s. I-A-527 och II-1579), och T-13/97, Losch mot domstolen (REGP 1998, s. I-A-543 och II-1633), skulle bifallas kan rättsläget bli oklart, eftersom det som domstolen i de två förenade målen funnit vara rättsstridigt kommer att ha vunnit laga kraft i detta mål och det trots att de nämnda domarna och den nu överklagade domen är jämförbara, både vad avser domslut och domskäl.
21 I detta avseende är det tillräckligt att konstatera att enligt artikel 49 tredje stycket i EG-stadgan och motsvarande bestämmelser i EKSG- och Euratomstadgorna för domstolen har inte medlemsstaterna och institutionerna rätt att överklaga i tvister mellan gemenskapen och dess anställda om de inte har intervenerat i förstainstansrätten.
22 Hur en tvist skall kvalificeras, vilket är av betydelse för rätten att överklaga, skall fastställas utifrån föremålet för talan, varvid de rättsliga grunder och faktiska omständigheter som sökanden åberopar till stöd för sin talan inte skall beaktas.
23 I förevarande fall har Silvio Busacca m.fl. yrkat att revisionsrättens beslut att inte ta upp deras namn på en lista över personer som tillkännagivit sitt intresse av att omfattas av åtgärder vid avgång från tjänsten skall ogiltigförklaras. Den omständigheten att de gör gällande att förordning nr 2688/95, vilken endast ger parlamentet möjlighet att vidta sådana åtgärder, är rättsstridig innebär inte att de ändrat föremålet för sin talan. För det fall de får bifall till denna talan innebär det att endast de individuella beslut som rör dem och inte förordning nr 2688/95 ogiltigförklaras, eftersom det endast har invänts att förordningen är rättsstridig med avseende på talan i målet.
24 En invändning att en rättsakt med allmän giltighet är rättsstridig utgör inte hinder för att ett mål om fastställande av tjänstemäns rättigheter och skyldigheter skall betraktas som en tvist mellan gemenskapen och dess anställda. I annat fall skulle undantaget i artikel 49 tredje stycket i EG-stadgan och motsvarande bestämmelser i EKSG- och Euratomstadgorna för domstolen förlora en stor del av sin betydelse. En sådan tolkning skapar dessutom en betydande rättsosäkerhet, eftersom bestämmandet av tillämpliga förfaranderegler skulle, vilket Silvio Busacca m.fl. med rätta uppgivit, vara beroende av huruvida parterna har resonerat kring tolkningen eller giltigheten av förordningsbestämmelser eller andra generella bestämmelser som skulle kunna vara tillämpliga i målet.
25 Rådet har i förevarande mål inte intervenerat i första instans och eftersom målet handlar om en tvist mellan gemenskapen och dess anställda i vilken de anställda inte har yrkat att en förordning eller en annan rättsakt med allmän giltighet skall ogiltigförklaras skall överklagandet avvisas.
26 Vad avser den oönskade effekt som enligt rådet därmed uppkommer när en dom vinner laga kraft och denna dom innehållsmässigt liknar två andra domar, vilka har upphävts på grund av att förstainstansrätten har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning, kan det konstateras att det förhållandet att det i en tvist med stöd av artikel 184 i EG-fördraget (nu artikel 241 EG) har fastställts att en förordning inte skall tillämpas, eftersom den befunnits rättsstridig med avseende på talan i målet, endast har tvingande verkan mellan parterna i det målet.
27 Rådets överklagande skall således avvisas.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
28 Enligt artikel 69.2 i domstolens rättegångsregler, som enligt artikel 118 skall tillämpas i mål om överklagande, skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. I artikel 69.4 föreskrivs att de medlemsstater och institutioner som har intervenerat i målet skall bära sina rättegångskostnader.
29 Silvio Busacca m.fl har yrkat att rådet skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Rådet har tappat målet och skall därför ersätta rättegångskostnaderna, med undantag för Konungariket Spaniens rättegångskostnad, som skall bäras av denna medlemsstat.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
följande dom:
30
Överklagandet avvisas.
31
Konungariket Spanien skall bära sin rättegångskostnad.
3)
Europeiska unionens råd skall ersätta övriga rättegångskostnader.