62008CC0408
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г-Н D. RUIZ-JARABO COLOMER
представено на 15 октомври 2009 година (
1
)
Дело C-408/08 P
Lancôme parfums et beauté & Cie SNC
срещу
Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)
„Обжалване — Марка на Общността — Регламент (ЕО) № 40/94 — Член 55, параграф 1, буква а) и член 7, параграф 1, буква в) — Правен интерес от подаване на искане за обявяване на недействителност на марка, базиращо се на абсолютно основание за недействителност — Адвокатско сдружение — Словен знак „COLOR EDITION“ — Описателен характер на словна марка, съставена от описателни елементи“
I — Въведение
1.
Известно дружество за козметични продукти и парфюмерия иска отмяната на Решение от 8 юли 2008 година, постановено от Първоинстанционния съд по дело T-160/07, с което се потвърждава решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (наричана по-нататък „СХВП“).
2.
Жалбата свежда спора до два основни въпроса; първото изтъкнато правно основание засяга правния интерес от обявяване на недействителността на марки на Общността — аспект, който се разделя на две части: от една страна, конкретният интерес за искане за отмяна на определен знак, и от друга страна, правото на едно адвокатско сдружение да подаде по собствена инициатива искане за обявяване на тази недействителност без изрично упълномощаване от клиент.
3.
Второто правно основание на обжалването обаче се отдалечава от процедурните усложнения, тъй като касае материално правните изисквания за регистриране на знаците, в частност абсолютните основания за отказ. Във връзка с обжалваното решение жалбоподателят поддържа, че неологизмът, произтичащ от, образуваната от английските думи „COLOR“ и „EDITION“ синтагма, употребата на който той иска за своите препарати за гримиране, е достатъчно оригинален по характер.
II — Правна уредба
4.
Считано от 13 април 2009 г., марката на Общността се урежда основно от Регламент № 207/2009 (
2
), но за целите на настоящото производство по обжалване продължават да действат ratione temporis разпоредбите на вече почти любимия ни Регламент № 40/94 (
3
).
5.
В Регламент № 40/94 трябва да се обърне внимание на член 4, който гласи следното:
„Марката на Общността може да се състои от всички знаци, които могат да бъдат изобразени по графичен начин, по-специално думите, включително и имената на хора, рисунките, буквите, цифрите, формата на изделието или начина, по който е представено, при условие че такива знаци могат да отличат продуктите или услугите на едно предприятие от тези на други предприятия“.
6.
Съгласно член 7, параграф 1 от цитирания регламент:
„1.   Отказва се регистрацията на:
a)
знаците, които не отговарят на изискванията на член 4;
б)
марките, които са лишени от отличителни белези;
в)
марките, които се състоят предимно от знаци или от означения, които могат да служат, в търговията, за да се означи вида, качеството, количеството, предназначението, стойността, географския произход или момента на производство на стоките или на предоставянето на услуга, или други техни характерни особености.
[…]“.
7.
Абсолютните основания за недействителност на регистрирана марка на Общността се съдържат в член 51, а относителните основания за недействителност — в член 52. Започването на процедура за обявяване на недействителност се регламентира с член 55, параграф 1, който гласи:
„1.   Искане за отмяна или за обявяване на недействителност на марката на Общността може да бъде подадено пред службата:
a)
когато се прилагат членове 50 и 51, от всяко физическо или юридическо лице, както и от всяко сдружение създадено, за да представлява интересите на фабриканти, производители, доставчици на услуги, търговци или потребители, и което по смисъла на законодателството, което се прилага по отношение на него, има процесуална правоспособност.
[…]“.
III — Предварителни обстоятелства, довели до обжалването
А — Обстоятелства в основата на спора
8.
На 9 декември 2002 г. Lancôme parfums et beauté & Cie SNC (наричано по-нататък „Lancôme“) подава заявка в СХВП за регистрация на словния знак „COLOR EDITION“ като марка на Общността за стоки, включени в клас 3 по смисъла на Ницската спогодба (
4
) —„Козметични препарати и препарати за гримиране“. Марката е регистрирана на 11 февруари 2004 г. и е публикувана в Бюлетина на марките на Общността на 19 април 2004 г.
9.
На 12 май същата година адвокатско сдружение Norton Rose Vieregge подава искане за обявяване на недействителността на получената марка въз основа на член 51, параграф 1, буква a) и член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 40/94, което искане е отхвърлено от отдела по заличаването с Решение от 21 декември 2005 г. Адвокатското сдружение CMS Hasche Sigle, правоприемник на Norton Rose Vieregge, обжалва на 9 февруари 2006 г. споменатото решение на отдела по заличаването пред втори апелативен състав на СХВП, който уважава жалбата на 26 февруари 2007 г.
10.
На първо място апелативният състав отбелязва, че подадената жалба е допустима на основание член 55, параграф 1, буква а) от Регламент № 40/94, тъй като направеното от Lancôme разграничение между активната процесуална легитимация и правния интерес не се срещало никъде в Регламент № 40/94 и тъй като член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 40/94 преследвал цел от общ интерес, която обосновавала исканията за обявяване на недействителност на основание на този член да могат да се подават от възможно най-голям кръг субекти.
11.
На второ място, по отношение на същността на въпроса, апелативният състав стига до извода, че думите „COLOR EDITION“ са описателни по смисъла на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94, тъй като комбинацията от думите „color“ и „edition“ изразява послание, което се възприема пряко и непосредствено от съответните потребители като отнасящо се за гама от козметични препарати или препарати за гримиране в различни цветове, доколкото тези термини се използват от конкуренти за описание на определени качества на техните стоки, поради което трябва да останат обществено достояние. На последно място апелативният състав потвърждава, че предвид това, че разглежданата марка е описателна, тя е лишена от отличителни белези съгласно член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94.
Б — Производството пред Първоинстанционния съд и обжалваното решение
12.
Lancôme подава пред Първоинстанционния съд жалба за отмяна на решението на втори апелативен състав на СХВП от 26 февруари 2007 г. Той посочва три нарушения на Регламент № 40/94: нарушение на член 55, параграф 1, буква а); нарушение на член 7, параграф 1, буква в) и нарушение на член 7, параграф 1, буква б). Първоинстанционният съд разглежда само първите две правни основания, тъй като решението му във връзка с второто правно основание прави ненужно разглеждането на последното правно основание.
По нарушението на член 55, параграф 1, буква а) от Регламент № 40/94
13.
Във връзка с това нарушение Първоинстанционният съд разглежда въпроса дали допустимостта на едно искане за обявяване на недействителност зависи от доказването на правен интерес от предявилото го лице. За тази цел той прави текстови, систематичен и телеологичен анализ на текста на този член.
14.
На първо място, Първоинстанционният съд стига до заключението, че член 55, параграф 1, буква а) не изисква, с оглед на подаване на искания за обявяване на недействителност на марка на Общността в случаите, определени в членове 50 и 51, наличие на правен интерес за никое физическо или юридическо лице или сдружение с процесуална правоспособност съгласно приложимото законодателство.
15.
С оглед на структурата на тази разпоредба Първоинстанционният съд сравнява широтата на тази легитимност за позоваване на абсолютните основания за недействителност с нейните ограничения в случаите на относителни основания за недействителност по смисъла на член 55, параграф 1, точка б) във връзка с член 51, параграф 1, и двата от Регламент № 40/94, като преценява, че законодателят е пожелал да се прави такава разлика.
16.
Първоинстанционният съд се спира впоследствие на цитирания член 55, параграф 1, сравнявайки буква а) с букви б) и в). Следвайки телеологично тълкуване, той приема, че буква а) се отнася само до случаи на абсолютни основания за недействителност, доколкото има за цел да защитава общи интереси, поради което от жалбоподателите се изисква единствено да бъдат физически или юридически лица и да имат процесуална правоспособност. Букви б) и в) обаче се отнасят до случаи на относителни основания за недействителност, в които се защитават частни интереси, поради което Регламент № 40/94 изисква да се докаже специален правен интерес от извършване на действието.
17.
Освен това Първоинстанционният съд не уважава позоваването от Lancôme на член 79 от Регламент № 40/94. Той отрича релевантността на този член, поради липсата на каквото и да било двусмислие в тълкуването на член 55, параграф 1, буква а), считайки, че е повърхностно да се прави позоваване на общоприетите от законодателствата на държавите членки принципи, както предвижда член 79.
18.
Първоинстанционният съд не приема за релевантни позоваванията от Lancôme на съдебната практика във връзка с членове 230 ЕО, 232 ЕО и 236 ЕО, тъй като първите два се отнасят за жалбите за отмяна и за исковете за установяване на неправомерно бездействие срещу действията или бездействията на институциите, изчерпателно изброени в тези разпоредби, в които не се споменава СХВП, а член 236 ЕО от своя страна се отнася до съдебните спорове във връзка с публичната служба.
19.
Първоинстанционният съд също набляга на съдебния характер на тези жалби спрямо искането за обявяване на недействителност, предвидено в член 55, параграф 1, буква а), с което се започва административна процедура. Той също изтъква, че решенията на СХВП произтичат от обвързана компетентност и следователно трябва да се оценяват единствено въз основа на Регламент № 40/94, а не според по-ранна практика по вземане на решения на СХВП.
По нарушението на член 7, параграф 1, буква в)
20.
По отношение на второто твърдяно нарушение Първоинстанционният съд разглежда въпроса дали знакът „COLOR EDITION“ може да бъде абсолютно основание за отказ за регистриране на марка съгласно предвиденото в член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94, предвид достатъчно конкретната и пряка връзка с продуктите, за които се отнася въпросната марка. В този контекст Първоинстанционният съд потвърждава решението на апелативния състав за отхвърляне на регистрацията на „COLOR EDITION“ поради описателния му характер.
21.
Преди да постанови това решение, Първоинстанционният съд анализира подробно цитирания член и решава, че той се отнася до използваните знаци, които при нормална употреба от гледна точка на съответните потребители, за които са предназначени, могат да служат пряко или чрез споменаване на една от техните съществени характерни особености за обозначаване на стоката или услугата, за която се иска регистрация.
22.
Въз основа на тази разпоредба Първоинстанционният съд приема, че за да попадне в приложното поле на забраната за регистрация, знакът трябва да има достатъчно пряка и определена връзка, която да даде възможност на заинтересуваните потребители да получат незабавно и без допълнителни разсъждения описание на стоките или услугите или на някоя от техните характерни особености.
23.
След като анализира член 7, Първоинстанционният съд се съсредоточава върху характерните особености на марката „COLOR EDITION“ с цел да определи описателния ѝ характер предвид както възприемането на символа от потребителите, така и продуктите или стоките, които обозначава.
24.
По отношение на потребителите той уточнява, че става въпрос за потребителите като цяло, които са относително осведомени и в разумни граници наблюдателни и съобразителни, тъй като „COLOR EDITION“ се отнася за козметични препарати и препарати за гримиране. Анализирайки още по-подробно понятието за потребител, Първоинстанционният съд го свежда до англоезичните лица или лицата със задоволително владеене на английски език, доколкото марката е съставена от думи от този език.
25.
Изхождайки от тази предпоставка, Първоинстанционният съд анализира дали думите „color“ и „edition“ се свързват пряко и действително с продуктите, чиято регистрация се иска. Той заключава, че поради качеството им на думи, използвани общо за стоките, обхванати от марката и отнасящи се до определени характерни особености на козметични препарати и препарати за гримиране, двете думи притежават един и същ силно описателен елемент.
26.
Първоинстанционният съд взема под внимание също че съединяването на двете думи не е провокирало у потребителя впечатление, което да се отдалечава в достатъчна степен от това, до което би довело механичното свързване на двата елемента и което би могло да измени смисъла или обхвата на марката. При това не било необходимо никакво интелектуално усилие, за да се схване нейното послание.
27.
Накратко, въпросният знак е имал пряка връзка със стоките, които е обозначавал, поради което Първоинстанционният съд приема решението на апелативния състав за описателния характер на знака „COLOR EDITION“ и накрая потвърждава недействителността на регистрацията съгласно член 51, параграф 1 във връзка с член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94.
IV — Производството пред Съда и исканията на страните
28.
Жалбата на Lancôme постъпва в секретариата на Съда на 22 септември 2008 г., а писменият отговор на СХВП — на 18 ноември същата година, без да бъдат представени нито реплика, нито дуплика.
29.
Lancôme иска от Съда да отмени обжалваното решение, както и да отхвърли поради неоснователност жалбата, подадена от CMS Hasche Sigle срещу решението за отмяна на СХВП. То иска СХВП да бъде осъдена да заплати разноските за производството пред двете инстанции, както и това адвокатско сдружение да бъде осъдено да заплати разноските по производството пред апелативния състав, ако Съдът се произнесе с решение по съществото на спора.
30.
СХВП иска жалбата да бъде отхвърлена и жалбоподателят да бъде осъден да заплати разноските.
31.
В съдебното заседание, състояло се на 9 септември 2009 г., представителите на всяка от страните изразяват устно своите становища.
V — Анализ на жалбата
32.
Жалбоподателят посочва две правни основания, изведени съответно, първото, от нарушението на член 55, параграф 1, буква а) от Регламент № 40/94, а второто, от нарушението на член 7, параграф 1, буква в) от същия регламент.
А — По нарушението на член 55, параграф 1, буква a)
33.
Това правно основание на обжалваното решение се подразделя на две части: по първата Lancôme поддържа, че правилното тълкуване на спорната разпоредба изисква адвокатските сдружения да имат икономически интерес от отмяната на регистриран знак, за да могат да подадат искане за обявяване на недействителност на марка на Общността. Втората част, напротив, е насочена към обстоятелството, че профилът на професията адвокат като „сътрудник на правосъдието“ е пречка за подаване на искане за обявяване на недействителност на марка от свое име и за своя собствена сметка.
34.
И двете части на правното основание повдигат въпроса за допустимостта на исканията за обявяване на недействителност, подавани от адвокатските сдружения. Втората част обаче в действителност поставя за разглеждане въпрос, който при благоприятен за жалбоподателя отговор би направил разглеждането на първата част излишно. Поради това първоначално трябва да се разгледа втората част на първото основание, тъй като ако общностното право изисква адвокатските сдружения да действат пред съдилищата и администрацията единствено за сметка на други лица, би отпаднала необходимостта да се доказва правен интерес.
1. По втората част на първото правно основание
а) Доводи на страните
35.
Lancôme твърди, че правото да се иска обявяване на недействителността на марка на Общността е несъвместимо с признатия профил на професията адвокат. То се обосновава, от една страна, с традиционното определяне на профила на професията адвокат в общностното право като „сътрудник на правосъдието“ (
5
), а от друга — отбелязва, че член 19 от Статута на Съда се основава на подобно схващане за тази професия, задължавайки страните да бъдат представлявани от адвокат.
36.
То се позовава също на практиката на Съда, посочвайки като пример Решение по дело AM & S/Комисия (
6
), което в точка 24 определя адвоката като „сътрудник на правосъдието“, и добавя, че може да цитира много други решения, в които тази формулировка се използва за описване на функциите на адвоката.
37.
От тази особена концепция за ролята на адвоката в общностното право то прави извод, че последният не може да предприема действия за заличаване на марка от свое име, дори да действа за сметка на трето лице, например клиент, тъй като в такъв случай той би злоупотребил с властта си; такъв би бил и случаят, в който исканията за обявяване на недействителност се приемат за actio popularis, по отношение на който активната процесуална легитимация би трябвало да се тълкува по възможно най-широк начин.
38.
СХВП определя втората част на първото правно основание като недопустима, тъй като жалбоподателят не е поставил на първа инстанция въпроса за съвместимостта на качеството адвокат с предявяването на искания за обявяване на недействителност пред СХВП, разширявайки по този начин предмета на спора, в противоречие с член 113, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда. Освен това СХВП твърди, че адвокатите действат като сътрудници на правосъдието само когато се явяват пред правораздавателните органи на Общността като представители на трети страни, тоест на клиентите си.
б) По допустимостта на втората част на правното основание
39.
Като начало искам да изразя несъгласието си със становището на СХВП относно допустимостта.
40.
Въпреки че изтъкнатият от Lancôme довод относно несъвместимостта на профила на професията адвокат със започването на производство по обявяване на недействителност на марки не е бил разглеждан в Първоинстанционния съд, трябва да се приеме, че той не води до разширяване на предмета на спора. Така дружеството само изразява още по-категорично твърдението си за нарушение на член 55, параграф 1, буква а) от Регламент № 40/94.
41.
В основата на въпроса стои разграничението между правните основания и новите доводи, във връзка с които Съдът винаги е обявявал първите за недопустими, а вторите — за недопустими. Впрочем не е задължително всеки изтъкнат в рамките на дадена жалба довод да е бил разглеждан на първа инстанция (
7
); от съдебната практика обаче следва, че правно основание, което представлява разгръщане на пряко или имплицитно изложено по-рано основание в подадена жалба, трябва да бъде прието за допустимо (
8
).
42.
Lancôme добавя тази втора част в подкрепа на първото правно основание, поради което няма пречка тя да се включи в рамките на настоящата жалба. Ето защо възраженията относно нейната недопустимост, повдигнати от СХВП, трябва да се отхвърлят. Следователно този довод е допустим и следва да бъде разгледан по същество.
в) По същество
43.
Не споделям тезата за несъвместимостта на професията адвокат с искането за обявяване на недействителността на марка на Общността.
44.
На първо място, Решение по дело AM & S/Комисия, на което се позовава жалбоподателят, се вписва в контекст, изцяло различен от този на настоящия спор, а именно контекст на конфиденциалност на кореспонденцията на независимите адвокати, които консултират предприятията във връзка с производства, образувани по нарушения на общностното право в областта на конкуренцията.
45.
На второ място, въпреки че в решението се споменава ролята „сътрудник на правосъдието“ на тези адвокати, в него не се посочва, че тази квалификация им налага задължение да се придържат към определено поведение; нещо повече, дори да се предположи, че съгласно правилата на професионалната етика те подлежат на такива ограничения, Lancôme не твърди, че адвокатите са нарушили каквото и да е правило на професионалната етика.
46.
На трето място, член 19 от Статута на Съда не се отнася за адвокатите в този смисъл. В действителност основната цел на тази разпоредба е да регламентира процесуалното представителство по-конкретно на частноправните субекти, като ги задължава да използват услугите на такъв тип юристи, доколкото те са членове на адвокатска колегия на държава на Европейския съюз или на държави от Европейското икономическо пространство и имат правоспособност да упражняват професията си там (
9
).
47.
При тези предпоставки определението „сътрудник на правосъдието“ трябва да се тълкува съгласно изложеното преди време от генералния адвокат Roemer, така че да се гарантира, че Съдът ще изслушва само правни становища и разяснявания на факти, разгледани от адвокат и счетени за подходящи да бъдат изложени (
10
). Става въпрос несъмнено да се постигне спокоен диалог в рамките на правния спор — нещо, което самите страни трудно биха постигнали без това процесуално представителство.
48.
На четвърто място и в още по-голяма степен в сравнение с останалите посочени до момента доводи, не смятам, че член 19, трета и четвърта алинея от Статута на Съда може да бъде критерий за тълкуване на правото да се иска обявяване на недействителност на марка на Общността. Така, налагайки изискването страните да бъдат представлявани от адвокат, цитираният член се стреми да гарантира съблюдаването на правото на справедлив процес (
11
) и ефективната правна защита на клиентите; той следователно представлява процесуално правна норма на общностното право, приложима по отношение на споровете, с които е сезиран Съдът.
49.
Член 55, параграф 1, буква а) от Регламент № 40/94 обаче изпълнява функцията „по прочистване“ (
12
) на регистъра за марки, която законодателят не е пожелал да повери на СХВП, а вместо това е делегирал на „всяко друго физическо или юридическо лице“ с цел да прочисти регистъра от знаци, които не се използват или при абсолютните основания за недействителност които трябва да бъдат заличени от регистъра поради нарушаване на член 7 (абсолютни основания за отказ/абсолютни основания за недействителност) или недобросъвестност.
50.
Въпреки че според популярната максима сравненията са неуместни (
13
), молбата за обявяване на недействителност на марка на Общността може например да бъде сравнена с твърдение за поведение, представляващо съгласувана практика по смисъла на член 81 ЕО, което може да бъде отправено от всеки гражданин или предприятие. След получаване на това твърдение органът на Общността, в случая СХВП, е задължен да разследва служебно фактите. От член 74, параграф 1 от Регламент № 40/94 действително се вижда, че СХВП трябва да определи фактическата рамка при процедурата, свързана с основания за абсолютна недействителност, докато при тази, която е свързана с основания за относителна недействителност, водещ е принципът на състезателност (
14
). Тъй като по този начин се цели защита на пазара и на всички участници в него срещу регистрации на знаци, които противоречат на общия интерес, както правилно обявява Първоинстанционният съд в обжалваното решение, изглежда логично да се мисли, че правото за подаване на искане за обявяване на недействителност на тези знаци би било предоставено на много широк кръг от хора.
51.
Във всеки случай логиката на член 55 от Регламент № 40/94 няма нищо общо със задължението за процесуално представителство по съдебни дела на Общността, нито с поведението или професионалния профил на адвокатите по тези дела, поради което тя изцяло се различава от тази на член 19 от Статута на Съда, като тази разпоредба не е отправна точка за тълкуването на член 55, параграф 1, буква а) от Регламент № 40/94. Разпоредбите на този регламент на Общността, които се отнасят до професионалното представителство, са членове 88 и 89, от които е виден доброволният характер на адвокатската помощ в процедурите пред СХВП.
52.
Следователно предлагам да се отхвърли като неоснователна втората част на първото правно основание по тази жалба.
2. По първата част на първото правно основание
53.
След като твърдяната несъвместимост на искането за обявяване на недействителност на марка на Общността с профила на адвоката като сътрудник на правосъдието бе отхвърлена, можем да насочим внимание към първата част на първото правно основание по жалбата, с която Lancôme поддържа, че спорната разпоредба налага на адвокатските сдружения да докажат правен интерес с оглед на подаване на искане за обявяване на недействителност съгласно член 55, параграф 1, буква а) от Регламент № 40/94.
а) Доводи на страните
54.
По същество жалбоподателят упреква Първоинстанционния съд в неприлагане на общите принципи на общностното право и на сравнителното право в областта на обжалването, които налагат, освен изискването за правоспособност на дадено лице да бъде част от едно производство, и наличието на реален или потенциален икономически интерес, който да обосновава намерението за заличаване на марката на Общността като недействителна.
55.
Освен това жалбоподателят отхвърля поради липса на релевантност направените в обжалваното решение разграничения между административните и съдебните процедури, както и между основанията за обявяване на абсолютна и относителна недействителност, и в частност отрича, че последното разграничение може да направи излишно изискването за позоваване на правен интерес с цел задействане на механизма за обявяване на недействителност.
56.
Като се основава на параграф 25 от Решение по дело Chiemsee (
15
), жалбоподателят добавя, че по настоящия въпрос общият интерес, който би трябвало да се вземе под внимание, е този на конкурентите на поискалото регистрация лице или на притежателя на марката, които би трябвало да бъдат защитени срещу това неправомерно присвояване. Този довод е изведен от анализа на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94 във връзка с марките с описателен характер и е основание за недействителността, съществуването на която се изтъква пред СХВП по това дело.
57.
От цитираната точка 25 от споменатото решение и от това основание за обявяване на недействителност Lancôme прави заключение, че право да искат обявяване на недействителността поради описателния характер на знака имат само конкурентите, които докажат, че са реално или потенциално засегнати; напротив, третите лица, които не могат да докажат реален или бъдещ икономически интерес, не претърпяват никаква вреда и е погрешно да им бъде предоставяно право да подават искане за обявяване на недействителност, позовавайки се на такъв описателен характер.
58.
Накрая жалбоподателят добавя, че възможността, предоставена на сдружения, представляващи производители и фабриканти, е в подкрепа на неговото тълкуване. Изричното споменаване на такъв тип сдружение от предприятия щяло да потвърди схващането на Lancôme, че член 55, параграф 1, буква а) от Регламент № 40/94 има за основна цел да защитава категориите хора, които могат да бъдат засегнати от неправомерното регистриране на марка.
59.
СХВП не приема довода на дружеството жалбоподател, като счита, че последното е тълкувало погрешно съдебната практика и член 55 от Регламент № 40/94.
б) Съображения
60.
С първата част на първото правно основание жалбоподателят поставя за разглеждане въпроса за необходимостта от наличие на правен интерес с цел подаването на искане за обявяване на недействителност на марка на Общността, която Първоинстанционният съд и втори апелативен състав на СХВП са отхвърлили.
61.
Независимо от това предварително подчертавам, че споделям напълно становището на тези две инстанции.
62.
От една страна, както е изложено в обжалваното решение, граматическото тълкуване на член 55, параграф 1 от Регламент № 40/94 показва ясно волята на законодателя да разшири кръга на физическите и юридическите лица, които могат да инициират процедура за обявяване на недействителност, регламентирана с тази разпоредба. Освен това направеното от Първоинстанционния съд телеологично тълкуване, излагащо разликите между букви а), б) и в) от същия член, изглежда правилно.
63.
И така, възможност за искане за обявяване на недействителност, основаваща се на абсолютните критерии по член 7 от Регламент № 40/94, чиято цел е защита на общите интереси, трябва да има всяко лице или гражданско или търговско дружество, както и сдруженията от предприятия, винаги когато отговарят на основното задължително условие за предприемане на действия, пораждащи правни последици, т.е. процесуалната правоспособност, дефинирана като възможност за предприемане на процесуални действия като страна, успоредно с дееспособността по гражданското право (
16
).
64.
Когато обаче искането за обявяване на недействителност се основава на относителните основания по член 8 или по член 52, параграф 2 от Регламент № 40/94, които защитават само определени субективни права, логично е защитата на тези права да е задължение на самите притежатели, както отлично е отразено в член 55, параграф 1, букви б) и в) от споменатия регламент.
65.
Следователно тази аргументация от обжалваното решение не съдържа никаква грешка при прилагане на правото.
66.
Не е правилно становището на жалбоподателя, че член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94, във връзка с точка 25 от Решение по дело Chiemsee и с позоваването на сдруженията на производители и фабриканти в член 55, параграф 1, буква а) от същия регламент, доказва волята на законодателя да обоснове правото за подаване на искане на обявяване на недействителност на марките на Общността чрез доказване на реален или потенциален икономически интерес.
67.
Впрочем следва да се съгласим с посочения по-горе пасаж от съдебната практика, според който: „Така член 3, параграф 1, буква в)[ (
17
)] от Директивата[ (
18
)] преследва цел от общ интерес, налагащ знаците и данните, описателни за видовете стоки и услуги, чиято регистрация се иска, да могат свободно да бъдат използвани от всички, включително като колективни марки или сложни или графични марки. Следователно тази разпоредба не позволява такива знаци и данни да бъдат запазени само за едно предприятие поради регистрацията им като марка“ (
19
).
68.
В контекста на този цитат е добре да се направят някои коментари по тезата на Lancôme, която не може да бъде приета.
69.
На първо място, в Решение по дело Chiemsee се използва думата „всички“ в най-основния ѝ смисъл, тоест в смисъл на неопределен брой лица в рамките на многобройна група. Ако Първоинстанционният съд е възнамерявал да ограничи кръга на тези лица, той би ги определил по-точно, добавяйки към местоимението съществително име, например „всички конкуренти“, така че местоимението да се превърне в прилагателно. Като използва местоимението „всички“, Първоинстанционният съд потвърждава, че липсата на уточняване е съзнателна и че знаците, които са описателни за категории стоки или услуги, трябва да останат без притежатели и не могат да бъдат присвоявани.
70.
На второ място, както посочва жалбоподателят, практиката показва, че в огромен брой от случаите конкурентните предприятия са тези, по чиято инициатива се открива процедурата за обявяване на недействителност на регистрирани марки. Този чисто социологически факт обаче не е релевантен, когато трябва да се определи смисълът на член 55, предмет на настоящата жалба. Дори икономическите конкуренти да са по-бдителни и да са заинтересовани в по-голяма степен от потребителите, например от това конкуренцията да не бъде засилена въз основа на данни, предмет на изискването за наличност, съществува и друг решаващ елемент, който не трябва да се подценява.
71.
И така, процесуалната правоспособност на всяко лице съгласно цитирания вече член 55, параграф 1, буква а) е само първото изискване. Лицето, което иска обявяване на недействителността на регистрирана марка на Общността, трябва да спази и формалностите, съдържащи се в параграф 2 от този член: трябва искането да бъде обосновано и да бъде заплатена съответната такса. За потребителя и ползвателя, който е относително осведомен и в разумни граници наблюдателен и съобразителен, такова обосноваване предполага изразходване на прекалено много време спрямо ползата, която той би могъл да има от заличаването на знака; най-вече обаче заплащането на таксата от 700 EUR (
20
) обичайно би имала разубеждаващ ефект, дори той да е готов да вложи време и усилие.
72.
Ето защо не е учудващо, че предприятията и сдруженията на производители и фабриканти, както и тези на потребителите се стремят да следят за запазване на регистъра, така че в него да не бъдат вписвани описателни знаци или знаци, които противоречат на общите интереси, защитавани от член 7 от Регламент № 40/94. Смисълът на тази законодателна техника е да бъдат избегнати необмислени, тоест неоснователни искания за обявяване на недействителност, които биха налагали всеки път започване на нова процедура с всички неудобства за притежателя на оспорваната марка. Тя обаче не позволява тълкуването contra legem да бъде подкрепено от изискване към лицето, което подава искане за обявяване на недействителност съгласно член 55, параграф 1, буква а) от Регламент № 40/94, да доказва конкретен потенциален или реален икономически или друг вид интерес.
73.
На трето място, член 55, разглеждан във връзка с член 3, също от Регламент № 40/94, приравнява на юридически лица дружествата и другите правни образувания, които съгласно приложимото законодателство могат от свое име да бъдат титуляри на всякакви права и задължения за сключване на договори или за извършване на други правни действия, както и да имат процесуална правоспособност. Изглежда в законодателството на Общността относно марките желанието да се обхване по-голям брой субекти във всяко едно отношение е постоянна величина.
74.
На четвърто и последно място, във връзка с прилагането на принципите на общностното право, които Lancôme изтъква в подкрепа на активната легитимация, която се изисква за исканията за отмяна съгласно член 230 ЕО, смятам, че обясненията в обжалваното решение относно необходимостта да се прави разлика между административните и съдебните процедури са напълно валидни.
75.
Не е уместно също да се пренасят в приложното поле на процедурата за обявяване на недействителност по Регламента относно марката на Общността принципите, развивани от практиката на Съда в областта на прекия и личен интерес на гражданите, които искат да обжалват нормативен акт на Общността въз основа на член 230 ЕО, тъй като способите за защита, които предлага този член, се отнасят до законовите мерки от общ характер, които по принцип не са предмет на оспорване от страна на гражданина и за които съдебната практика е изработила правила, така че процесуалното положение на лицата в случаите, при които общностното право ги засяга пряко и лично, да бъде приравнено с това на адресатите на определени нормативни актове, които винаги са активно легитимирани да обжалват (
21
).
76.
В отговор на въпроса, който отправих на представителя на Lancôme, относно това как твърдяното изискване за съществуването на икономически интерес от подаване на искане за обявяване на недействителност се съчетава със защитата на обществения ред и добрите нрави, съгласно член 7, параграф 1, буква е) от Регламент № 40/94, по време на съдебното заседание той посочи „променливия интензитет“, с който трябва да се измерва общият интерес за всяко едно от абсолютните основания за отказ.
77.
Тази градация на общия интерес, който е залегнал в основанията за отказ/недействителност на знаците, обаче е от значение за преценка на основанията, поради които един знак трябва да не се регистрира или да се заличи от регистъра, но тя не може да се приложи за процесуалните изисквания, свързани с активната легитимация. Всъщност, от една страна, текстът на разпоредбите, свързани с тази легитимация, показва обхвата на потенциалния кръг от лица, имащи право да поискат обявяване на недействителност; от друга страна, би било много сложно за СВХП да разглежда такъв тип искания, ако активната легитимация се обуславя от интензитета на защитения общ интерес. Като цяло този интензитет представлява въпрос по същество, докато активната легитимация е част от процесуалната рамка, свързана с формалните изисквания, без между едното и другото да съществува ефектът на скачените съдове.
78.
И така, от горното следва, че формалностите, свързани с исканията за обявяване на недействителност на марка на Общността съгласно член 55, параграф 1, буква а) от Регламент № 40/94, не са подчинени на едни и същи съображения. Както правилно е отбелязано в обжалваното решение, това са условия за започване на административна процедура, която цели да бъде не мярка от общ характер, а по-скоро акт, приет при упражняването на обвързана компетентност, на предоставяне на предприятие на изключително право върху регистрирана марка, невалидността на което трябва да се претендира, по причини от общ интерес, пред същия орган, който е предоставил това изключително право, а не пред съдебен орган, въпреки че по-късно спорът може да бъде отнесен до съдилищата на Общността.
79.
Дадените обяснения ме карат да предложа да се отхвърли и първата част от първото правно основание. Следователно, тъй като нито една от двете му части не е уважена, първото основание трябва да се отхвърли в неговата цялост.
Б — По второто правно основание, изведено от нарушението на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94
1. Доводи на страните
80.
Според Lancôme Първоинстанционният съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е заявил в точка 43 от обжалваното решение, че марка, съставена от елементи, всеки един от които описателен, сама по себе си е описателна по отношение на характерните особености на тези стоки или услуги по смисъла на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94, освен ако съществува осезаема разлика между заявената марка и обикновения сбор от съставните ѝ части. То твърди, че съгласно цитираната съдебната практика, произтичаща от решението, известно като „Baby-Dry“, (
22
) Първоинстанционният съд е трябвало да провери дали е налице осезаема разлика между съчетанието на термините („COLOR“ и „EDITION“) и говоримия език на съответната категория потребители. Като не направил това, Първоинстанционният съд изненадващо въвел промяна в съдебната практика — нещо, за което не бил компетентен.
81.
Жалбоподателят твърди освен това, че в обжалваното решение Съдът не се основава на фактически констатации, когато разглежда значението на съчетаните термини, а при анализа си на връзката между тези думи и говоримия език на потребителите на козметични препарати се ограничава само до чисти предположения.
82.
СХВП твърди, че като поддържа, че един словен знак е описателен единствено когато е познат и обичайно се използва в говоримия език на съответните потребители, жалбоподателят не зачита основната разлика между букви в) и г) от член 7, параграф 1 от Регламент № 40/94; и добавя, че за прилагането на буква в) от цитираната разпоредба не е от значение степента на известност и употреба в обичайния език на заинтересуваните потребители, тъй като от самата разпоредба било видно, че се тя прилага и към знаци, които в бъдеще „могат да служат“ в търговията.
83.
По тази причина Решението по дело „Baby-Dry“ се свежда до проверката дали синтагмата, съставена от тези две английски думи, може да се използва в бъдеще, без да е необходимо да бъде част от съвременния говорим език. Освен това СХВП смята, че практиката на Съда се е развила по отношение на дефиницията на „осезаема разлика“ между описателните елементи на една синтагма и марката, разглеждана в нейната цялост, поради което направеният от Първоинстанционния съд анализ на термините „COLOR“ и „EDITION“ съответствал на най-скорошната съдебна практика.
84.
Накрая, предвид липсата на фактическо основание за разглеждането на думите, използвани в знака, чиято регистрация се иска, СХВП отхвърля доводите на Lancôme като частично недопустими, тъй като подлага на съмнение определени изводи на Първоинстанционния съд, и като явно неоснователни, доколкото според тях в обжалваното решение не е било проверено дали думите „COLOR“ и „EDITION“ обичайно се използват в езика на съответните потребители.
2. Съображения
85.
Второто правно основание, изтъкнато от жалбоподателя, засяга един често обсъждан пред Съда аспект, който обаче е полезно да се обсъди, за да бъде напълно изяснен. Става въпрос за тълкуването на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94.
86.
Lancôme обжалва решението на Първоинстанционния съд, като се основава изключително на определени пасажи от постановеното от Съда Решение по дело „Baby-Dry“. В частност то твърди, че Първоинстанционният съд не е взел под внимание точка 40 от това решение, която гласи: „[…] всяка осезаема разлика в образуването на предложената за регистрация синтагма спрямо използваната в ежедневния език в категорията на съответните потребители терминология за указване на стока или услуга или на техни съществени характеристики е в състояние да придаде на тази синтагма отличителен характер, който да ѝ позволи да бъде регистрирана като марка“.
87.
Жалбоподателят заключава от този цитат, че под „осезателна разлика“ трябва да се разбира разминаването при свързването на думите, в случая „COLOR“ и „EDITION“, и ежедневния говорим език, използван от съответния кръг от потребители, с цел различаване на стоките и услугите или на всяка от съществените им характеристики. Все пак, тъй като Първоинстанционният съд е разгледал само тази осезателна разлика между заявената марка и сбора от нейните елементи, жалбоподателят твърди, че той е приложил погрешна правна норма.
88.
Както посочва СХВП в своя писмен отговор, въпреки че съдебната практика по член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94 води своето начало от Решението по дело „Baby-Dry“, не трябва да се забравя нейното по-нататъшно развитие, довело до съществени изменения, които Lancôme се опитва да пренебрегне.
89.
Жалбоподателят изтъква, не без основание, че това първо решение е постановено от големия състав на Съда (
23
), което би трябвало да има по-голяма тежест при преценката на последващите решения, непостановени от този състав. Независимо от това, разпределението на делата между различните състави на Съда не може да се счита за безспорен показател относно важността на всеки случай, доколкото разпределянето на делата на съставите се извършва в момент, в който все още е трудно да се прецени обхватът на окончателното решение; често този обхват става ясен едва след прочит на заключението на генералния адвокат или по време на разискванията. И в двата случая повторното разпределяне на големия състав би довело до повече неудобства, отколкото бързото постановяване на решение от първоначалния състав. Следователно обвързващата сила на практиката на Съда не зависи от вида на състава, който е разглеждал делото, без оглед на по-големия авторитет, с който се ползват решенията, постановени от големия състав или от пленума. Във всеки случай би било желателно най-важните решения и нанесените в тях изменения да бъдат постановявани винаги от големия състав. Трябва да се припомни, също така, че Решението по дело „Baby-Dry“ е останало изолирано в рамките на съдебната практика, докато съдържащите се в него критерии са били изменени от редица решения, което придава повече тежест на последните решения, въпреки че са произнесени от по-намален състав на Съда.
90.
Предходният пасаж обезсилва доводите на Lancôme, с които той се опитва да обоснове изключителното позоваване на Решението по дело „Baby-Dry“ в правния спор по тази жалба. По-долу проследявам развитието на съдебната практика, която води началото си от това решение.
91.
Като реакция на Решението по дело „Baby-Dry“, постановено през септември 2001 г., през януари 2002 г. представих заключението си по дело „Postkantoor“ (
24
) в което ясно посочвам слабостите на Решение по дело „Baby-Dry“, и в частност тези на предложения тест, с цел установяване на отличителен характер на съчетание от описателни елементи (
25
).
92.
След като подчертах, че тестът не е бил изменен в резултат на изискването за наличност (
26
), на който не се прави позоваване в Решение по дело „Baby-Dry“, в заключението си по дело „Postkantoor“ предлагам в рамките на абсолютното основание за отказ/недействителност разликата да се приеме като осезателна, когато засяга елементи, важни за формата на знака или за смисъла му. Добавям, че по отношение на формата тази разлика се появява винаги и че поради необичайния или въображаем характер на комбинацията от думи самият неологизъм е доминиращ спрямо сбора от съставляващите го думи. Що се отнася до смисъла, за да бъде осезаема разликата, асоциацията, която поражда сложният знак, трябва да не бъде идентична със сбора от данните, съдържащи се в описателните елементи (
27
).
93.
Съдът е направил първата крачка към преформулиране на своята практика по Решение по дело „Baby-Dry“ с Решение по дело „Doublemint“, което отменя постановеното от Първоинстанционния съд решение, на основание че последният бил приложил погрешен критерий, тълкувайки член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94 като пречка за регистрацията на марки с „изключително описателен“ по отношение на стоки и услуги или на техните типични особености характер. Въпреки това грешката на първоинстанционния съдия не изглежда толкова сериозна, ако си припомним, че по дело „Baby Dry“ Съдът явно е поел в същата посока, като е допуснал регистрацията на синтагма, когато в говоримия език била налице „осезаема разлика“ между значението на сбора от думи и техния смисъл.
94.
Би било нескромно да се твърди, че моите заключения по дело „Postkantoor“ са повлияли по определен начин на Решение по дело „Doublemint“; смятам обаче, че не греша, като посочвам, че то оказва влияние по отношение на Решение по дело „Postkantoor“ и на решението, известно като „Biomild“ (
28
), като и двете решения са постановени в един и същи ден и от един и същи състав.
95.
Като илюстрация за влиянието, което моето заключение оказва по отношение на Решение по дело „Postkantoor“, възпроизвеждам следния пасаж и моля той да се сравни с позоваванията на заключението ми по дело „Postkantoor“, направени в точки 91 и 92 от настоящото заключение: „Марка, съставена от дума, състояща се от елементи, всеки от които е описателен за характерните особености на стоките или услугите, за които е заявена регистрацията, също е описателна за характерните особености на тези стоки или услуги по смисъла на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94 (
29
), освен ако съществува осезаема разлика между думата и обикновения сбор от съставляващите я елементи, което предполага, че поради необичайния характер на комбинацията по отношение на посочените стоки или услуги, думата създава впечатление, което е достатъчно отдалечено от това от самото съединяване на данните, произтичащи от съставящите я елементи, така че новата дума е доминираща спрямо сбора от посочените елементи […]“ (
30
).
96.
Освен това прави силно впечатление, че по делата „Postkantoor“ и „Biomild“ Съдът не прави никакви позовавания на Решение по дело „Baby Dry“, подчертавайки по този начин своето желание да се отклони от тълкуването, предложено в това последно съдебно решение.
97.
Накрая, като свидетелство за валидността на тази нова насока в съдебната практика трябва да се отбележи Решение по дело CELLTECH (
31
), което, от една страна, потвърждава окончателно, че вече не е подходящо сравнението на въпросните думи с „говоримия език на определен кръг потребители“, и от друга — води до изменения в теста, като вече не налага разглеждането на „каквато и да е осезаема разлика“, а само такива с определена значимост.
98.
От обясненията във връзка с второто правно основание не мога да установя никаква грешка при прилагане на правото в мотивите на Първоинстанционния съд, доколкото той се е позовал на критериите, описани в анализираната съдебна практика, а не на тези от Решение по дело „Baby-Dry“.
99.
Що се отнася до доводите на Lancôme, с които то твърди, че Първоинстанционният съд не е включил изложените от него съображения относно езика на съответните потребители сред доказаните факти, трябва да се съгласим със СХВП, във връзка с цитираната в предходните точки съдебна практика, че употребата на две думи, които съставляват марката „COLOR EDITION“ в езика на потребителите на козметични препарати, е ирелевантна в рамките на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94. Следователно тези твърдения са лишени от сила.
100.
Следователно повдигнатото от жалбоподателя второ правно основание на жалбата трябва да бъде отхвърлено. Доколкото предложих същия подход и по отношение на първото правно основание, жалбата следва да се отхвърли в нейната цялост.
VI — Съдебни разноски
101.
Решението, което предлагам, налага Lancôme да бъде осъдено да заплати съдебните разноски, направени в настоящото производство по обжалване, в съответствие с разпоредбите на член 122, първа алинея във връзка с член 69, параграф 2, първа алинея от Процедурния правилник на Съда, тъй като е загубило по всички свои искания.
VII — Заключение
102.
Предвид изложените съображения предлагам на Съда:
1)
Да отхвърли жалбата, подадена от Lancôme parfums et beauté & Cie SNC срещу Решение по дело T-160/07, постановено на 8 юли 2008 г. от втори състав на Първоинстанционния съд.
2)
Да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски, направени в настоящото производство по обжалване.
(
1
)	Език на оригиналния текст: испански.
(
2
)	Регламент на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ L 78, стр. 1), в сила от датата, спомената в точката, която допълва настоящата бележка под линия.
(
3
)	Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година (ОВ L 11, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146), изменен с Регламент (ЕО) № 3288/94 на Съвета от 22 декември 1994 година с оглед на прилагането на споразуменията, подписани в рамките на Уругвайския кръг (ОВ L 349, стр. 83; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 185), и накрая с Регламент (ЕО) № 422/2004 на Съвета от 19 февруари 2004 година (ОВ L 70, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 27).
(
4
)	Относно международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки, от 15 юни 1957 г., ревизирана и изменена.
(
5
)	Жалбоподателят посочва съответствията на израза на немски език „Organ der Rechtspflege“, на английски „officer of the court“ и на френски „collaborateur de la justice“.
(
6
)	Решение от 18 май 1982 г. по дело AM & S/Комисия (155/79, Recueil, стр. 1575).
(
7
)	Решение от 18 януари 2007 г. по дело PKK и KNK/Съвет (C-229/05; Сборник, стр. I-439), точка 66.
(
8
)	Решение от 19 май 1983 г. по дело Verros/Parlamento (306/81, Recueil, стр. 1755, точка 9), Решение от 22 ноември 2001 г. по дело Нидерландия/Съвет (C-301/97, Recueil, стр. I-8853, точка 169), Решение от 15 декември 2005 г. по дело BioID/СХВП (C-37/05, Recueil, стр. I-7975, точки 56—58).
(
9
)	Решение от 15 март 1984 г. по дело Vaupel/Съд (131/83, непубликувано в Сборника, точка 8) и Решение от 5 декември 1996 г. по дело Lopes/Съд (C-174/96, Recueil, стр. I-6401, точка 10).
(
10
)	Заключения във връзка с Решение от 21 януари 1965 г. по дело Merlini/Alta Autoridad CECA (108/63, Recueil, стр. 1, стр. 20).
(
11
)	Stumpff, C. Artikel 6 EUV. — in: Schwarze J. EU-Kommentar. 2. ed. Nomos. Baden-Baden 2009. p. 96. Вж. също Решение от 26 юни 2007 г. по дело Ordre des barreaux francophones et germanophone и др. (C-305/05, Сборник, стр. I-5305), точка 31.
(
12
)	Заключението ми във връзка с Решение от 15 януари 2009 г. по дело Silberquelle (C-495/07, Сборник, стр. I-137, точки 45 и 46), препраща към тази функция във връзка с отмяната; решението възпроизвежда аргументите ми в точка 19.
(
13
)	Тази максима е използвана от Сервантес в „Дон Кихот де ла Манча“, в епизода в пещерата Монтесинос, когато Дон Кихот отговаря, че вече знае, че всяко сравнение е неуместно и че поради това никой не трябва да бъде сравняван с никого. Несравнимата Дулсинея дел Тобосо е тази, която е, и доня Белерма е тази, която е и която е била.
(
14
)	Bender, A. Nichtigkeit. — in: Fezer, K.-H. Handbuch der Markenpraxis. Band I. Markenverfahrensrecht, C. H. Beck, München, 2007, р. 678.
(
15
)	Решение от 4 май 1999 г. по дело Windsurfing Chiemsee (C-108/97 и C-109/97, Recueil, стр. I-2779).
(
16
)	Възпроизвеждам дефиницията, дадена от Guasp. J. Derecho procesal civil. 4. ed. Civitas. Madrid 1998. vol. I, р. 175.
(
17
)	Аналогичен с член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94.
(
18
)	Първа директива 89/104/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ L 40, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1 стр. 92).
(
19
)	Решение по дело Windsurfing Chiemsee, цитирано по-горе, точка 25; курсивът е мой.
(
20
)	Размер на таксата за искане за отмяна или обявяване на недействителност съгласно член 2, точка 17 от Регламент (ЕО) № 2869/95 на Комисията от 13 декември 1995 година относно таксите, събирани от Службата за хармонизиране във вътрешния пазар (марки и дизайн) (ОВ L 303, стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 189), последно изменен с Регламент (ЕО) № 355/2009 на Комисията от 31 март 2009 г. (ОВ L 109, стр. 3) (в сила от 1 май 2009 г.); неофициалната консолидирана версия може да се намери на следната страница: http://oami.europa.eu/ows/rw/resource/documents/CTM/regulations/286995_cv_fr.pdf.
(
21
)	За условията, но които трябва да отговаря дадено лице, което желае да подаде искане за отмяна, Lenaerts, K./Arts, D./Maselis, I. Procedural Law of the European Union. Thomson Sweet & Maxwell, 2. ed. London 2006, р. 244 sq.
(
22
)	Решение от 20 септември 2001 г. по дело Procter & Gamble/СХВП (BABY-DRY) (C-383/99 P, Recueil, стр. I-6251).
(
23
)	Всъщност това е така нареченият „petit plenum“, който е бил съставен от тринадесет съдии, докато пленумът по онова време се е състоял от петнадесетте съдии, които тогава е включвал Съдът.
(
24
)	Решение от 12 февруари 2004 г. по дело Koninklijke KPN Nederland (C-363/99, Recueil, стр. I-1619); заключението ми е от 31 януари 2002 г.
(
25
)	Вж. по-специално точка 69 и сл. от заключението ми по дело „Postkantoor“.
(
26
)	Относно този херменевтичен критерий вж. заключението ми по дело adidas AG и adidas Benelux BV, което е в основата на решение от 10 април 2008 г. (C-102/07, Сборник, стр. I-2439), и по-специално точки 33—45.
(
27
)	Заключението ми по дело „Postkantoor“, цитирано по-горе, точка 70.
(
28
)	Решение от 12 февруари 2004 г. по дело Campina Melkunie (C-265/00, Recueil, стр. I-1699).
(
29
)	В решението се прави позоваване на член 3, параграф 1, буква в) от Директива 89/104.
(
30
)	Решение по дело Koninklijke KPN Nederland, посочено по-горе, точка 104 и Решение по дело Campina Melkunie, цитирано, точка 43.
(
31
)	Решение от 19 април 2007 г. по дело OAMI/Celltech R&D Ltd (C-273/05 P, Сборник, стр. I-2883, точки 76—78).