61984CJ0018_SV
Parter
Föremål för talan
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
Mål 18/84
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av Jacques Delmoly, rättstjänsten, i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg hos Georges Kremlis, rättstjänsten, bâtiment Jean Monnet, Kirchberg,
sökande,
mot
Frankrike, företrätt vid det skriftliga förfarandet av François Renouard, directeur adjoint des affaires juridiques vid utrikesministeriet, och vid det muntliga förfarandet av Philippe Pouzoulet, secrétaire des affaires étrangères vid utrikesministeriets rättsavdelning, i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg hos Frankrikes ambassad,
svarande.
Föremål för talan
Talan avser fastställelse av att Frankrike, genom att föreskriva att pressföretag inte skall åtnjuta vissa skatteförmåner för publikationer som de trycker i andra medlemsstater, har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 30 EEG-fördraget.
Domskäl
1 Genom en ansökan som inkom till domstolens kansli den 19 januari 1984 har Europeiska gemenskapernas kommission med stöd av artikel 169 i EEG-fördraget väckt talan i syfte att få fastställt att Frankrike, genom att undanta pressföretag från vissa skatteförmåner för de publikationer som de trycker i andra medlemsstater, har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 30 i EEG-fördraget.
2 Det framgår av ansökan att artikel 39a i den franska skattelagen Code général des impôts français föreskriver vissa skatteförmåner för företag som ger ut antingen en daglig tidning eller en tidskrift som utkommer en eller två gånger i månaden och som huvudsakligen innehåller politisk information. Dessa förmåner består i att pressföretagen har rätt att från den beskattningsbara vinsten avsätta en skattefri reserv för anskaffning av tillgångar som krävs för att driva tidningen, eller att från samma vinst dra av kostnader för detta ändamål. Beloppsgränserna för denna reserv eller dessa avdrag har varierat mellan olika budgetår, liksom även vilka tillgångar som får finansieras genom reserven eller avdragen.
3 En förändring i detta hänseende infördes genom artikel 80 i Loi de finances för 1980 nr 80-30 av den 18 januari 1980 (Journal officiel de la République Française av den 19. 1 1980, s. 147) som ändrade det system som föreskrivs i artikel 39a i Code général des impôts. Enligt artikel 80 sista stycket i Loi de finances "skall skatteförmåner enligt ovan nämnda artikel 39a inte beviljas för publikationer som trycks i utlandet".
4 Då kommissionen ansåg att denna bestämmelse stred mot artikel 30 i EEG-fördraget uppmanade den med stöd av artikel 169 i fördraget i en skrivelse av den 29 mars 1982 Frankrikes regering att inkomma med synpunkter på åtgärden i fråga. Denna skrivelse besvarades dock inte och kommissionen tillställde därför Frankrike ett motiverat yttrande daterat den 5 maj 1983.
5 Kommissionen har gjort bedömningen att den omtvistade bestämmelsen kan få till följd att franska pressföretag hellre ingår avtal med franska tryckerier än med tryckerier etablerade i de andra medlemsstaterna, för att kunna dra så stor fördel som möjligt av det system med skatteförmåner som beskrivits ovan. Reglerna i artikel 39a i Code général des impôts måste följaktligen betecknas som en enligt artikel 30 i EEG-fördraget förbjuden åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ restriktion. I detta sammanhang har kommissionen även hänvisat till artikel 2.3 k i sitt direktiv 70/50 av den 22 december 1969 (EGT 1970, L 13, s. 29, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå) där alla nationella bestämmelser som "skapar hinder för privatpersoner enbart vad gäller köp av importerade varor eller uppmuntrar, föreskriver eller ger företräde enbart åt köp av inhemska varor" betecknas som åtgärder med motsvarande verkan som en kvantitativ restriktion.
6 Enligt kommissionen ingår vidare bestämmelsen i fråga i ett system med skatteförmåner som kan utgöra stöd i enlighet med artikel 92-94 i fördraget. Den menar dock att eftersom det rör sig om närmare bestämmelser om ett stödsystem som inte är nödvändiga för dettas mål eller funktion kan artikel 92-94 inte hindra tillämpningen av artikel 30, vilket domstolen fastställt i sin dom av den 22 mars 1977 i målet 74/76 Ianelli & Volpi, (Rec. 1977, s. 557).
7 Under förfarandet vid domstolen har Frankrike till sitt försvar lagt fram tre argument.
8 För det första kan tryckningen enligt Frankrike inte betraktas som en vara utan utgör en tjänst, varför den skattebestämmelse som kommissionen kritiserat faller utanför tillämpningsområdet för artikel 30 i fördraget och direktiv 70/50. För en sådan verksamhet kan endast fördragets bestämmelser om frihet att tillhandahålla tjänster vara tillämpliga. Vad gäller tillämpningen av direktiv 70/50 har Frankrikes regering vidare anfört att artikel 2.3 k berör köp som görs av "privatpersoner" och därför inte kan tillämpas på pressföretag, eftersom dessa inte kan likställas med privatpersoner.
9 För det andra har Frankrike bestritt påståendet att en potentiell läsares val kan påverkas av det faktum att en publikation tryckts i Frankrike och inte i en annan medlemsstat. Det är således lönlöst för kommissionen att försöka bevisa att den ifrågasatta åtgärden skall räknas in bland de bestämmelser som enligt ovannämnda artikel i direktiv 70/50 "uppmuntrar till köp enbart av inhemska varor".
10 Slutligen har Frankrikes regering förklarat, för det fall den ifrågasatta åtgärden skulle anses ingå i ett stödsystem, att åtgärden i fråga inte kan skiljas ut från det stödsystem som föreskrivs för pressföretag i ifrågavarande skattebestämmelser. En åtgärd som är en integrerad del av ett sådant system kan inte, enligt den rättspraxis som kommissionen hänvisat till, betraktas som en underordnad bestämmelse vilken som sådan omfattas av artikel 30.
11 Dessa argument föranleder följande kommentarer.
12 För det första kan tryckeriarbete inte betecknas som en "tjänst" eftersom tryckeriets insats direkt leder till tillverkningen av ett fysiskt föremål, som för övrigt klassificeras som sådant i Gemensamma tulltaxan under tulltaxenummer 49.02, "tidningar och tidskrifter, även illustrerade eller innehållande reklam". Enligt artikel 60 i fördraget skall i alla händelser "med tjänster förstås prestationer som normalt utförs mot ersättning, i den utsträckning de inte faller under bestämmelserna om fri rörlighet för varor, kapital och personer". Problemet skall således bedömas enbart med utgångspunkt från artikel 30.
13 Vad gäller frågan huruvida den åtgärd som föreskrivs i den franska skattelagstiftningen eventuellt kan betraktas som en integrerad del av ett stödsystem skall det först påpekas att något sådant system aldrig anmälts till kommissionen, vilket framgår svaren på en fråga från domstolen. Dessutom skall det understrykas att artiklarna 92 och 94, som domstolens fasta rättspraxis visar, aldrig kan användas för att sätta fördragets bestämmelser om fri rörlighet för varor eller bestämmelserna om avskaffandet av skattediskriminering ur spel. Enligt denna rättspraxis har bestämmelserna om fri rörlighet för varor, bestämmelserna om avskaffandet av skattediskriminering och bestämmelserna om stöd samma syfte, nämligen att säkerställa den fria rörligheten för varor mellan medlemsstaterna under normala konkurrensvillkor (se förutom domen av den 22 mars 1977 som citerats av kommissionen, även domen av den 13 mars 1979, i målet 91/78 Hansen, [Rec. 1979, s. 935], domen av den 26 juni 1979, i målet 177/78 Pigs and Bacon Commission, [Rec. 1979, s. 1261] och domen av den 24 november 1982, i målet 249/81 kommissionen mot Irland, [Rec. 1982, s. 4005]). Det faktum att en nationell åtgärd eventuellt kan betecknas som stöd enligt artikel 92 är således inte ett tillräckligt skäl för att den skall undantas från förbudet i artikel 30. Argumentet med hänvisning till gemenskapsbestämmelserna om stöd, som Frankrike för övrigt enbart framfört som en hypotes som svar på kommissionens anmärkningar, kan därför inte godtas.
14 Vad gäller tillämpligheten av kriterierna i direktiv 70/50 skall det påpekas att hänvisningen till "privatpersoner" i artikel 2.3 k avser alla privata näringsidkare, och att pressföretag således inte kan uteslutas.
15 Vad gäller det argument som Frankrikes regering framfört vad gäller detta direktiv, nämligen att en potentiell läsares val inte påverkas av var en publikation som säljs av de franska pressföretagen har tryckts, skall det påpekas att kommissionens talan inte berör de slutliga mottagarna av publikationerna utan pressföretagens valmöjligheter vid framställningen av sina publikationer. Det kan inte förnekas att det bortfall av skatteförmåner som föreskrivs i artikel 39a i Code général des impôts påverkar företag att låta utföra sitt tryckeriarbete i Frankrike hellre än i en annan medlemsstat. Det skall således konstateras att de skattebestämmelser som avses i talan, med hänvisning till artikel 2.3 k i direktiv 70/50 med rätta kan betecknas som ett hinder för handeln inom gemenskapen, eftersom de gynnar publikationer som trycks på det nationella territoriet
16 Det framgår alltså att den skattebestämmelse som kritiserats av kommissionen på grund av att den påverkar pressföretag att låta trycka sina publikationer i Frankrike hellre än i andra medlemsstater är av sådant slag att den begränsar importen av publikationer från dessa stater och den måste således betecknas som en åtgärd med motsvarande verkan som en enligt artikel 30 förbjuden kvantitativ restriktion.
17 Det skall alltså konstateras att Frankrike, genom att utesluta pressföretag från vissa skatteförmåner vad gäller publikationer som de trycker i andra medlemsstater, har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 30 EEG-fördraget.
Beslut om rättegångskostnader
18 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktigas att ersätta rättegångskostnaderna. Frankrike har tappat målet och skall därför ersätta rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
följande dom:
1)
Frankrike har, genom att föreskriva att pressföretag inte skall åtnjuta vissa skatteförmåner för publikationer som de trycker i andra medlemsstater, underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 30 EEG-fördraget.
2)
Frankrike skall ersätta rättegångskostnaderna.