Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA MACEJA ŠPUNARA [MACIEJ SZPUNAR]
SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 4. septembrī (1)
Lieta C‑312/24 [Darashev] (i)
CL (anonimizācija)
pret
Prokuratura na Republika Bulgaria
(Sofiyski Rayonen sad (Sofijas rajona tiesa, Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi krimināllietās – Direktīva (ES) 2016/680 – Tādu datu apstrāde, kas savākti kriminālizmeklēšanā, kurā kā aizdomās turētais iesaistīts policijas darbinieks – Datu glabāšana personas lietā – Regula (ES) 2016/679 – Apstrādes likumīgums – Apstrāde, kas ir vajadzīga, lai izpildītu uz pārzini attiecināmu juridisku pienākumu – Sabiedrības interešu mērķis – Personas datu par sodāmību un pārkāpumiem apstrāde – Tiesības uz dzēšanu (tiesības “tikt aizmirstam”) – Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā – Direktīva 2000/78/EK
I.      Ievads
1.        Tāpat kā jebkurš darba devējs, arī publiskas iestādes apstrādā savu darbinieku personas datus. Tajā pašā laikā, pildot tām uzticētās funkcijas, tām
var nākties vākt atsevišķus sava personāla datus arī citos kontekstos, kas nav saistīti ar personāla vadību, un šādā gadījumā rodas jautājumi par datu apstrādes pamatu un nolūkiem.
2.        Tādējādi iesniedzējtiesa jautā par tādas datu apstrādes likumīgumu, kuras ietvaros publiska iestāde darbinieka personas lietā uzglabā informāciju par kriminālizmeklēšanu, kurā attiecībā uz viņu kā aizdomās turēto ir veikti izmeklēšanas pasākumi. Izskatāmajā lietā attiecīgos datus ir apkopojusi šī pati publiskā iestāde kā iestāde, kas ir atbildīga par izmeklēšanu, un tie tiek glabāti personas lietā, lai gan kriminālizmeklēšana tika izbeigta un attiecīgais darbinieks nav ticis apsūdzēts vai tiesāts.
3.        Galvenais jautājums, kas izvirzīts šajā lietā, atrodas krustpunktā starp Regulu (ES) 2016/679 (2) (turpmāk tekstā – “VDAR”) un Direktīvu
(ES) 2016/680 (3), un tā mērķis ir precizēt tiesību uz šādos apstākļos glabāto datu dzēšanu izmantošanas pamatu un nosacījumus.
II.    Atbilstošās tiesību normas
A.      Savienības tiesības
1.      Direktīva 2000/78/EK
4.        Saskaņā ar Direktīvas 2000/78/EK (4) 1. pantu, “lai vienlīdzīgas attieksmes princips stātos spēkā dalībvalstīs, šīs direktīvas mērķis attiecībā uz nodarbinātību un profesiju ir noteikt sistēmu, lai apkarotu diskrimināciju reliģijas, uzskatu, invaliditātes, vecuma vai seksuālās orientācijas dēļ”.
5.        Atbilstoši minētās direktīvas 2. panta 1. punktam ““vienlīdzīgas attieksmes princips” nozīmē to, ka nav ne tiešas, ne netiešas diskriminācijas, kuras pamatā ir jebkurš [šīs direktīvas] 1. pantā minēts iemesls”.
2.      VDAR
6.        VDAR 19., 39. un 41. apsvērumā ir teikts:
“(19)      [..] Attiecībā uz personas datu apstrādi, ko minētās kompetentās iestādes [Direktīvas 2016/680 izpratnē] veic nolūkos, kas ir šīs regulas darbības jomā, dalībvalstīm būtu jāspēj uzturēt spēkā vai ieviest konkrētākus noteikumus, lai pielāgotu šīs regulas noteikumu piemērošanu. Šādos noteikumos var vēl precīzāk noteikt konkrētas prasības personas datu apstrādei, ko minētās kompetentās iestādes veic šajos citos nolūkos, ņemot vērā attiecīgās dalībvalsts konstitucionālo, organizatorisko un administratīvo struktūru. [..]
[..]
(39)      [..] Personas datiem vajadzētu būt adekvātiem, atbilstīgiem, un tiem būtu jāietver tikai tas, kas nepieciešams tiem nolūkiem, kādos tie tiek apstrādāti. Tādēļ jo īpaši nepieciešams nodrošināt, lai personas datu glabāšanas laikposms tiktu stingri ierobežots līdz minimumam. [..] Lai nodrošinātu, ka personas datus neglabā ilgāk nekā nepieciešams, pārzinim būtu jānosaka termiņi, kad dati ir jādzēš vai periodiski jāpārskata. [..]
[..]
(41)      Ja šajā regulā atsaucas uz juridisku pamatu vai leģislatīvu pasākumu, tas obligāti nenozīmē, ka vajadzīgs parlamenta pieņemts leģislatīvs akts, neskarot prasības, kas izriet no attiecīgās dalībvalsts konstitucionālās kārtības. Tomēr šādam juridiskam pamatam vai leģislatīvam pasākumam vajadzētu būt skaidram un precīzam un personām, uz kurām tas attiecas, vajadzētu spēt paredzēt tā piemērošanu saskaņā ar [Tiesas] un Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūru [(turpmāk tekstā – “ECT”)] judikatūru.”
7.        VDAR 2. panta “Materiālā darbības joma” 1. punktā ir noteikts, ka šo regulu “piemēro personas datu apstrādei, kas pilnībā vai daļēji veikta ar automatizētiem līdzekļiem, un tādu personas datu apstrādei, kuri veido daļu no kartotēkas vai ir paredzēti, lai veidotu daļu no kartotēkas, ja apstrādi neveic ar automatizētiem līdzekļiem”, un tā 2. punkta d) apakšpunktā noteikts, ka šo regulu nepiemēro personas datu apstrādei, “ko veic kompetentas iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem, vai izpildītu kriminālsodus, tostarp lai pasargātu no draudiem sabiedriskajai drošībai un tos novērstu”.
8.        VDAR 4. pantā “Definīcijas” noteikts:
“Šajā regulā:
1)      “personas dati” ir jebkura informācija, kas attiecas uz identificētu vai identificējamu fizisku personu [..]; identificējama fiziska persona ir tāda, kuru var tieši vai netieši identificēt, jo īpaši atsaucoties uz identifikatoru, piemēram, minētās personas vārdu, uzvārdu, identifikācijas numuru [..];
2)      “apstrāde” ir jebkura ar personas datiem vai personas datu kopumiem veikta darbība vai darbību kopums, ko veic ar vai bez automatizētiem līdzekļiem, piemēram, vākšana, reģistrācija, organizēšana, strukturēšana, glabāšana, pielāgošana vai pārveidošana, atgūšana, aplūkošana, izmantošana [..];
[..]
6)      “kartotēka” ir jebkurš strukturēts personas datu kopums, kas ir pieejams saskaņā ar konkrētiem kritērijiem, neatkarīgi no tā, vai datu kopums ir centralizēts, decentralizēts vai izkliedēts, pamatojoties uz funkcionālu vai ģeogrāfisku motivāciju;
7)      “pārzinis” ir fiziska vai juridiska persona, publiska iestāde, aģentūra vai cita struktūra, kas viena pati vai kopīgi ar citām nosaka personas datu apstrādes nolūkus un līdzekļus; [..].”
9.        VDAR 6. pants “Apstrādes likumīgums” noteic:
“1.      Apstrāde ir likumīga tikai tādā apmērā un tikai tad, ja ir piemērojams vismaz viens no turpmāk minētajiem pamatojumiem:
[..]
c)      apstrāde ir vajadzīga, lai izpildītu uz pārzini attiecināmu juridisku pienākumu;
[..]
3.      Šā panta 1. punkta c) un e) apakšpunktā minēto apstrādes pamatu nosaka ar:
[..]
b)      dalībvalsts tiesību aktiem, kas piemērojami pārzinim.
Apstrādes nolūku nosaka minētajā juridiskajā pamatā [..]. Minētajā juridiskajā pamatā var būt ietverti konkrēti noteikumi, lai pielāgotu šīs regulas noteikumu piemērošanu [..]. Savienības vai dalībvalsts tiesību akti atbilst sabiedrības interešu mērķim un ir samērīgi ar izvirzīto leģitīmo mērķi.
[..]”
10.      VDAR 9. pantā noteikts:
“1.      Ir aizliegta tādu personas datu apstrāde, kas atklāj rases vai etnisko piederību, politiskos uzskatus, reliģisko vai filozofisko pārliecību vai dalību arodbiedrībās, un ģenētisko datu, biometrisko datu, lai veiktu fiziskas personas unikālu identifikāciju, veselības datu vai datu par fiziskas personas dzimumdzīvi vai seksuālo orientāciju apstrāde.
2.      Šā panta 1. punktu nepiemēro, ja ir piemērojams kāds no šādiem pamatojumiem:
[..].”
11.      Atbilstoši VDAR 10. pantam:
“Personas datu apstrādi par sodāmību un pārkāpumiem vai ar tiem saistītiem drošības pasākumiem, pamatojoties uz 6. panta 1. punktu, veic tikai oficiālas iestādes kontrolē vai tad, ja apstrādi atļauj Savienības vai dalībvalsts tiesību akti, paredzot atbilstošas garantijas datu subjektu tiesībām un brīvībām. [..]”
12.      VDAR 17. pantā “Tiesības uz dzēšanu (tiesības “tikt aizmirstam”)” paredzēts:
“1.      Datu subjektam ir tiesības panākt, lai pārzinis bez nepamatotas kavēšanās dzēstu datu subjekta personas datus, un pārziņa pienākums ir bez nepamatotas kavēšanās dzēst personas datus, ja pastāv viens no šādiem nosacījumiem:
a)      personas dati vairs nav nepieciešami saistībā ar nolūkiem, kādos tie tika vākti vai citādi apstrādāti;
[..]
d)      personas dati ir apstrādāti nelikumīgi;
[..]
3.      Šā panta 1. un 2. punktu nepiemēro, ciktāl apstrāde ir nepieciešama:
[..]
b)      lai izpildītu juridisku pienākumu, kas prasa veikt apstrādi, kā paredzēts Savienības vai dalībvalsts tiesību aktos, kuri piemērojami pārzinim [..];
[..].”
3.      Direktīva 2016/680
13.      Direktīvas 2016/680 1. panta 1. punktā ir noteikts:
“Šajā direktīvā ir paredzēti noteikumi par fizisko personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko kompetentās iestādes veic, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem, vai izpildītu kriminālsodus, tostarp lai pasargātu no draudiem sabiedriskajai drošībai un tos novērstu.”
14.      Šīs direktīvas 3. pantā jēdzieni “personas dati” un “apstrāde” ir definēti identiski VDAR.
15.      Saskaņā ar direktīvas 3. panta 7. punktu “kompetentā iestāde” konkrēti ir jebkura publiska iestāde, kuras kompetencē ir novērst, izmeklēt, atklāt noziedzīgus nodarījumus vai saukt pie atbildības par tiem, vai izpildīt kriminālsodus, tostarp pasargāt no draudiem sabiedriskajai drošībai un tos novērst.
16.      Šīs direktīvas 9. panta “Specifiski apstrādes nosacījumi” 1. punktā noteikts:
“Personas datus, ko kompetentās iestādes vāc 1. panta 1. punktā minētajos nolūkos, neapstrādā citos nolūkos, kas nav 1. panta 1. punktā minētie nolūki, izņemot, ja šāda apstrāde ir atļauta Savienības vai dalībvalsts tiesībās. Gadījumos, kad personas datus apstrādā šādos citos nolūkos, piemēro [VDAR], ja vien šādu apstrādi neveic darbībā, kura neietilpst Savienības tiesību darbības jomā.”
17.      Direktīvas 2016/680 16. panta 2. punktā it īpaši ir paredzētas situācijas, kurās dalībvalstis datu subjektam piešķir tiesības panākt, lai pārzinis dzēstu personas datus, kas uz to attiecas.
B.      Bulgārijas tiesības
1.      “ZMVR”
18.      Zakon za Ministerstvo na vatreshnite raboti (Likums par Iekšlietu ministriju) (5), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “ZMVR”), 29. panta 1. un 2. punktā noteikts:
“(1)      Datu pārzinis ir iekšlietu ministrs, kurš personas datu apstrādi var uzticēt viņa norīkotiem ierēdņiem.
(2)      Personas datu apstrādes kārtība ir noteikta iekšlietu ministra instrukcijā.”
19.      ZMVR 147. pantā paredzēts:
“(1)      Katram Iekšlietu ministrijas darbiniekam izveido un uztur personas lietu.
(2)      Personas lietu izveides, pārvaldības un glabāšanas kārtība, kā arī to izmantošanas kārtība ir noteikta iekšlietu ministra izdotā instrukcijā.”
2.      Instrukcija par personas lietām
20.      2014. gada 9. septembra Instrukcijas Nr. 8121z-532 par Iekšlietu ministrijas darbinieku personas lietu sagatavošanu, uzturēšanu, glabāšanu un izmantošanu (turpmāk tekstā – “Instrukcija par personas lietām”) (6), kuru izdevis iekšlietu ministrs, 3. pantā noteikts:
“Personas lietas izveido un glabā attiecīgo struktūru “cilvēkresursu” nodaļa, tās numurē augošā secībā, apraksta žurnālā un glabā vietās (direktorijos), kas atbilst klasificētu informāciju saturošo materiālu glabāšanas prasībām.”
21.      Saskaņā ar šīs instrukcijas 5. panta 2. punktu personas lietās uzglabātās informācijas apstrāde citastarp tiek veikta, lai uzsāktu, mainītu vai izbeigtu darbinieku darba vai dienesta attiecības.
22.      Minētās instrukcijas 6. pantā
paredzēts:
“(1)      Personas lietās tiek vākti un glabāti trīs iedaļās klasificēti dokumenti, kuros ir dati un informācija par darbinieku mācībām, iecelšanu amatā, darba līgumu slēgšanu, pienākumu maiņu un dienesta attiecību izbeigšanu.
[..]
(4)      Trešajā iedaļā ir iekļauti dokumenti par pienākumu maiņu (lēmumi, dokumenti par dienesta attiecību uzsākšanu un izbeigšanu, dokumenti, kas saistīti ar disciplinārlietām [..]).”
III. Pamatlieta, prejudiciālie jautājumi un tiesvedība Tiesā
23.      Ministerstvo na vatreshnite raboti (Iekšlietu ministrija) (turpmāk tekstā – “ministrija”) ir administratīvā iestāde, kas atbild par sabiedriskās kārtības uzturēšanu un ko veido vairākas ģenerāldirekcijas (turpmāk tekstā – ”ĢD”). Iekšējās drošības ĢD ir atbildīga par izmeklēšanas pasākumu veikšanu pret ministrijas darbiniekiem saistībā ar jebkāda veida pārkāpumiem. No 2012. līdz 2023. gadam prasītājs pamatlietā ieņēma dažādus amatus kā policijas darbinieks Drošības policijas ĢD un Valsts policijas ĢD.
24.      2016. gada 1. martā tika uzsākts izmeklēšanas process pret nenoskaidrotu noziedzīgā nodarījuma izdarītāju saistībā ar zādzību. 2016. gada 17. maijā prasītājs pamatlietā sanāksmē, kurā viņš piedalījās kopā ar dienesta, kurā viņš pildīja savus pienākumus, policijas darbiniekiem, kolēģu klātbūtnē tika aizturēts un bija spiests nodot savu žetonu, ieroci un dienesta apliecību. Pēc 24 stundu ilgas aizturēšanas viņš tika atbrīvots. Pēc tam viņš netika nedz apsūdzēts,
nedz tiesāts, taču attiecībā uz viņu tika veiktas vairākas izmeklēšanas darbības.
25.      2016. gada gaitā process attiecībā uz prasītāju pamatlietā tika apturēts, jo noziedzīgā nodarījuma izdarītāju nevarēja identificēt. Pēc tam tika pieņemts lēmums par procesa izbeigšanu, neveicot turpmākas darbības.
26.      Prasītājs pamatlietā turpināja pildīt savus policijas darbinieka pienākumus un piedalījās konkursos par paaugstināšanu citos amatos ministrijā.
27.      Pēc tam prasītājs pamatlietā cēla prasību Sofiyski rayonen sad (Sofijas rajona tiesa, Bulgārija), kas ir iesniedzējtiesa, pret Prokuratura na Republika Bulgaria (Bulgārijas Republikas prokuratūra, turpmāk tekstā – “prokuratūra”). Viņš prasa, lai prokuratūrai tiktu piespriests samaksāt viņam kompensāciju par morālo kaitējumu, kas nodarīts ar pasākumiem, kuri pret viņu veikti kriminālizmeklēšanā, kā arī ar šī procesa sekām, it īpaši to, ka viņš netika paaugstināts amatā vai pārcelts citā amatā, pamatojoties uz viņa kā aizdomās turētā statusu šajā izmeklēšanā. Turklāt viņš pieprasa, lai viņa vārds tiktu dzēsts no datubāzes, kuru ministrija uzglabājot un kurā viņš esot iekļauts kā aizdomās turētais.
28.      Iesniedzējtiesa norāda, ka ministrija ir darba devējs visām personām, kas tajā pilda savus pienākumus. Katra ĢD glabā informāciju par saviem darbiniekiem viņu personas lietās. Tur tiek glabāta arī informācija, kas iegūta saistībā ar Iekšējās drošības ĢD veiktu izmeklēšanu. Tiesvedībā pamatlietā ir ticis konstatēts, ka ministrija kā darba devējs glabā informāciju par to, ka prasītājs pamatlietā tika turēts aizdomās un tika aizturēts saistībā ar attiecīgo izmeklēšanu. Tomēr iesniedzējtiesai ir šaubas par šādas [datu] glabāšanas personas lietā saderību ar VDAR un Direktīvu 2016/680, kā arī par apgalvotā paaugstināšanas amatā atteikuma saderību ar Direktīvu 2000/78.
29.      Šādos apstākļos Sofiyski rayonen sad (Sofijas rajona tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“Vai VDAR 2. panta [1. punkts] ir jāinterpretē tādējādi, ka datu apstrāde ietver tādas vienas un tās pašas organizatoriskās struktūras darbības, kurā dažas tās [ĢD] veic darba devēja uzdevumus, bet viena vienīga cita direkcija darbojas kā izmeklēšanas iestāde kriminālprocesā pret citu direkciju darbiniekiem? Apstiprinošas atbildes gadījumā:
1)      Vai VDAR 4. panta 2. punktā ietvertais formulējums “personas datu apstrāde” jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz darbību, kuras ietvaros darbinieka personas lietai tiek pievienota informācija, ko darba devējs kā izmeklēšanas iestāde ir ieguvis ar kādas savas direkcijas starpniecību tieši attiecībā uz šo darbinieku?
2)      Vai VDAR 4. panta 6. punktā minētais jēdziens “kartotēka” ir interpretējams tādējādi, ka tas attiecas uz ierēdņa vai darbinieka, kas strādā kādā darba devēja direkcijā, personas lietu, ja informāciju ir apkopojusi cita darba devēja direkcija, kurai ir izmeklēšanas iestādes statuss?
3)      Vai VDAR 9. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka darba devēja struktūrvienība var vākt un glabāt datus par to, ka darbinieks ir bijis aizdomās turētais, apsūdzētais vai tiesājamais krimināllietā, ja šo informāciju ir ievākusi cita darba devēja struktūrvienība, kurai ir izmeklēšanas iestādes statuss?
4)      Vai “tiesības tikt aizmirstam” atbilstoši VDAR 17. panta 1. punkta a) apakšpunktam jāinterpretē tādējādi, ka darba devējam no darbinieka personas lietas jāizdzēš visi dati, kurus ievākusi un uzglabājusi cita direkcija ar izmeklēšanas iestādes statusu attiecībā uz tā darbinieku un no kuriem izriet, ka darbinieks:
–        ir aizdomās turētais, apsūdzētais vai tiesājamais krimināllietā par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu nepabeigtā kriminālprocesā;
–        ir bijis aizdomās turētais, apsūdzētais vai tiesājamais krimināllietā
par noziedzīgu nodarījumu, par kuru kriminālprocess ir apturēts vai izbeigts?
5)      Vai “nelikumīgi apstrādāti” personas dati saskaņā ar VDAR 17. panta 1. punkta d) apakšpunktu jāinterpretē tādējādi, ka tie ietver datus, ko darba devējs ieguvis, ievācis un uzglabājis ar vienas no tās struktūrvienībām starpniecību, kura veic izmeklēšanas uzdevumus kriminālprocesā pret citu darba devēja struktūrvienību darbiniekiem, ja šādi dati tiek glabāti personas lietā un ir saistīti ar to, ka darbinieks:
–        ir aizdomās turētais, apsūdzētais vai tiesājamais krimināllietā par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu nepabeigtā kriminālprocesā;
–        ir bijis aizdomās turētais, apsūdzētais vai tiesājamais krimināllietā
par noziedzīgu nodarījumu, par kuru kriminālprocess ir apturēts vai izbeigts?
6)      Vai jēdziens “personas dati” atbilstoši 3. panta 1. punktam [Direktīvā 2016/680] kopsakarā
ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas [(turpmāk tekstā – “Harta”)] 52. pantu jāinterpretē tādējādi, ka runa ir par datiem, kurus darba devējs ieguvis, ievācis un uzglabājis, izmantojot vienu no savām struktūrvienībām, kura veic izmeklēšanas uzdevumus kriminālprocesā pret darbinieku, kurš savus
amata pienākumus pilda citā darba devēja struktūrvienībā?
7)      Vai jēdziens “apstrāde” atbilstoši 3. panta 2. punktam [Direktīvā 2016/680] kopsakarā ar [Hartas] 52. pantu jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz tādu datu glabāšanu darbinieka personas lietā, kurus darba devējs ieguvis, ievācis un uzglabājis, izmantojot vienu no savām struktūrvienībām, kura veic izmeklēšanas uzdevumus kriminālprocesā pret darbinieku, kurš savus
amata pienākumus pilda citā darba devēja struktūrvienībā?
8)      Vai [Direktīvas 2016/680] 9. panta 1. punkts kopsakarā ar [Hartas] 52. pantu jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj darba devējam ievākt un glabāt informāciju par darbinieku, kurš ir aizdomās turētais, apsūdzētais vai tiesājamais krimināllietā, ja darba devējs šo informāciju ievācis, izmantojot vienu no savām struktūrvienībām, kura veic izmeklēšanas uzdevumus kriminālprocesā pret šo darbinieku?
9)      Vai [Direktīvas 2016/680] 16. pants 2. punkts kopsakarā ar [Hartas] 52. pantu jāinterpretē tādējādi, ka darba devējam no darbinieka personas lietas jāizdzēš visi dati, kurus darba devējs ievācis un uzglabājis, izmantojot
vienu no savām struktūrvienībām, kas veic izmeklēšanas uzdevumus
kriminālprocesā pret šo darbinieku, un kuri ir saistīti ar to, ka darbinieks:
–        ir aizdomās turētais, apsūdzētais vai tiesājamais krimināllietā par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu nepabeigtā kriminālprocesā;
–        ir bijis aizdomās turētais, apsūdzētais vai tiesājamais krimināllietā
par noziedzīgu nodarījumu, par kuru kriminālprocess ir apturēts vai izbeigts?
10)      Vai [Direktīvas 2000/78] 1. pants jāinterpretē tādējādi, ka tas neļauj darba devējam, kura struktūrvienība veic izmeklēšanas pasākumus pret citas struktūrvienības darbinieku, atteikt darbiniekam paaugstināšanu amatā tikai tādēļ, ka šis darbinieks:
–        ir aizdomās turētais, apsūdzētais vai tiesājamais krimināllietā par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu nepabeigtā kriminālprocesā;
–        ir bijis aizdomās turētais, apsūdzētais vai tiesājamais krimināllietā
par noziedzīgu nodarījumu, par kuru kriminālprocess ir apturēts vai izbeigts?”
30.      Bulgārijas un Ungārijas valdības, kā arī Eiropas Komisija iesniegušas rakstveida apsvērumus. Bulgārijas valdība un Komisija piedalījušās tiesas sēdē, kas notika 2025. gada 21. maijā.
IV.    Juridiskā analīze
A.      Par prejudiciālo jautājumu pieņemamību
31.      Bulgārijas valdība apgalvo, ka prejudiciālie jautājumi kopumā ir acīmredzami nepieņemami, un izvirza šādus pamatus.
32.      Pirmām kārtām, šī valdība norāda, ka prasība atlīdzināt kaitējumu ir vērsta tikai pret prokuratūru, kas ir daļa no tiesu varas, lai gan tikai ministrijai, kura ietilpst izpildvarā un kura bija prasītāja pamatlietā
darba devējs, ir informācija, kas ietverta viņa personas lietā. Tādēļ prasītājs pamatlietā nevarot nedz lūgt prokuratūru dzēst viņa datus, nedz arī saukt to pie atbildības par to, ka ministrijas rīcībā ir šī informācija, nedz arī tai pārmest viņa karjeras izaugsmes kavēšanu.
33.      Otrām kārtām, minētā valdība norāda, ka, lai iestātos prokuratūras atbildība, iesniedzējtiesai saskaņā ar valsts tiesību aktiem par valsts atbildību ir jānosaka, vai ir pārkāptas prasītāja pamatlietā kā apsūdzētā tiesības un vai viņš ir ticis nepamatoti apsūdzēts noziedzīga nodarījuma izdarīšanā. Tomēr pamatlietā runa neesot nedz par VDAR normu, nedz par valsts tiesību aktu, ar kuriem transponētas Direktīvas 2016/680 un 2000/78, normu piemērošanu. Tādējādi šo Savienības tiesību aktu interpretācija neesot nepieciešama pamatlietas atrisināšanai.
34.      Šādam viedoklim nepiekrītu.
35.      Atgādināšu, ka uz prejudiciālajiem jautājumiem, kurus valsts tiesa uzdevusi saistībā ar pašas noteikto atbilstošo tiesisko regulējumu un faktiskajiem apstākļiem un kuru pareizība Tiesai nav jāpārbauda, attiecas nozīmīguma prezumpcija (7).
36.      Šajā gadījumā uzskatu, ka šo prezumpciju nevar atspēkot. Proti, no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka pamatlieta attiecas uz morālo kaitējumu, kas prasītājam pamatlietā esot nodarīts tostarp ar atteikumu viņu paaugstināt amatā, pamatojoties uz to, ka viņš bijis aizdomās turētais. Turklāt prasītājs pamatlietā pieprasa dzēst ministrijā glabātos datus, kuri attiecas uz viņa aizdomās turētā statusu šajā izmeklēšanā. Šie lūgumi ir pamatā iesniedzējtiesas jautājumiem par Direktīvas 2000/78, kā arī VDAR un Direktīvas 2016/680 interpretāciju (8).
37.      Ir taisnība, ka iesniedzējtiesa nepaskaidro, vai pasākumus, kurus ministrija veikusi pēc kriminālizmeklēšanas, var attiecināt uz prokuratūru šādas prasības par atlīdzību ietvaros. Tā tikai norāda, ka saskaņā ar valsts judikatūru prasība par atlīdzību tiek vērsta pret prokuratūru, ja tā attiecas uz kriminālizmeklēšanu. Tomēr jautājums par apgalvoto kaitējošu darbību iespējamu attiecināšanu uz ministriju ir tikai valsts tiesību jautājums. Tas pats attiecas uz jautājumu par tiesībspēju saistībā ar prasību par atlīdzību, kas pamatota ar valsts atbildību par kriminālizmeklēšanu. Tādējādi šie Bulgārijas valdības argumenti ir balstīti uz valsts tiesību interpretāciju un piemērošanu. Tomēr jāatgādina, ka Tiesas kompetencē nav sniegt valsts tiesību normu interpretāciju vai spriest par to, vai valsts tiesas sniegtā interpretācija par tām un to piemērošana ir pareiza, jo šāda interpretācija ietilpst vienīgi valsts tiesas kompetencē (9).
38.      Tādēļ ierosinu neuzskatīt, ka prejudiciālie jautājumi ir nepieņemami
kopumā.
39.      Savukārt norādīšu, ka trešais līdz piektais un astotais līdz desmitais prejudiciālais jautājums daļēji attiecas uz hipotētiskām situācijām, kuras neatbilst iesniedzējtiesas nolēmumā izklāstītajiem lietas faktiem, proti, aizdomās turētā, apsūdzētā vai tiesājamā
krimināllietā
piedalīšanās procesā, kas ir nepabeigts, apturēts vai izbeigts. No iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka kriminālizmeklēšana tika izbeigta un konkursi, kuros prasītājs pamatlietā ir piedalījies, notika pēc šā lēmuma izbeigt izmeklēšanu pieņemšanas. Turklāt nav strīda par to, ka viņš ir bijis tikai aizdomās turētais.
40.      Tādēļ trešais līdz piektais un astotais līdz desmitais jautājums jāuzskata par nepieņemamiem, jo tie ir hipotētiski, ciktāl tie attiecas uz citām situācijām, nevis uz prasītāja pamatlietā situāciju.
B.      Par lietas būtību
1.      Ievada apsvērumi par prejudiciālo jautājumu tvērumu
41.      Iesniedzējtiesa ir uzdevusi kopā vienpadsmit jautājumus, kuri attiecas uz VDAR (sākotnējais jautājums un pirmais līdz piektais prejudiciālais
jautājums), Direktīvu 2016/680 (sestais līdz devītais prejudiciālais
jautājums) un Direktīvu 2000/78 (desmitais prejudiciālais
jautājums).
42.      No izskatāmā lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka iesniedzējtiesa jautā, kāds ir tiesību akts – VDAR vai Direktīva 2016/680 –, uz kura pamata darbinieks tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, var lūgt no savas personas lietas dzēst datus, kuros viņš ir identificēts kā aizdomās turētais saistībā ar kriminālizmeklēšanu, kas tika izbeigta.
43.      Pirmām kārtām, skaidrības labad jāprecizē faktiskais pieņēmums, kas ir ietverts jautājumos par VDAR un Direktīvu 2016/680. Norādīšu, ka, lai gan lielākajā daļā šo jautājumu (10) ir skaidra atsauce uz darbinieka personas lietā glabātajiem datiem, dažos no tiem (11) vispārīgāk ir atsauce uz to, ka darba devējs glabā darbinieka, kas pilda savus pienākumus kādā no darba devēja struktūrvienībām, datus, kurus ir ievākusi par izmeklēšanu atbildīgā struktūrvienība.
44.      Ņemot vērā iesniedzējtiesas nolēmuma pamatojumu kopumā, visu šo jautājumu priekšmets ir darbinieka datu glabāšana viņa personas lietā. Lai gan lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu atsevišķos gadījumos ir minēta arī datu uzglabāšana ministrijas “arhīvos” vai “datubāzēs”, šīs norādes nav tālāk izstrādātas un katrā ziņā nav pārņemtas jautājumos.
45.      Tādēļ mana analīze attieksies tikai uz datu glabāšanu personas lietā.
46.      Otrām kārtām, lai sniegtu noderīgas norādes, lai iesniedzējtiesa varētu lemt par dzēšanas pieprasījumu, uzskatu, ka kopīgi jāpārformulē vairāki jautājumi (12). Turpmāk izklāstīto iemeslu dēļ analizēšu jautājumus, sagrupējot tos šādi:
–        sākotnējais jautājums, kā arī pirmais, otrais un sestais līdz astotais prejudiciālais
jautājums, kuru mērķis būtībā ir noteikt VDAR piemērošanas jomu;
–        trešais līdz piektais prejudiciālais
jautājums, kuri būtībā attiecas uz apstrādes likumīguma nosacījumiem saistībā ar tiesību uz dzēšanu izmantošanu saskaņā ar VDAR;
–        devītais prejudiciālais
jautājums, kurš attiecas uz tiesībām uz dzēšanu saskaņā ar Direktīvu 2016/680;
–        desmitais prejudiciālais
jautājums, kurš saistīts ar Direktīvu 2000/78.
2.      Par sākotnējo jautājumu, kā arī pirmo, otro un sesto līdz astoto prejudiciālo jautājumu
a)      Par jautājumu pārformulēšanu
47.      Ar sākotnējo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai VDAR 2. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka šī regula ir piemērojama datu apstrādei, ko veic publiska iestāde, kurā dažas tās organizatoriskās vienības veic darba devēja uzdevumus, bet viena vienīga cita struktūrvienība darbojas kā izmeklēšanas iestāde kriminālprocesos, kas uzsākti pret citu struktūrvienību darbiniekiem.
48.      Apstiprinošas atbildes gadījumā ar pirmo un otro jautājumu šī tiesa būtībā vaicā, vai VDAR 4. panta 2. un 6. punkts jāinterpretē tādējādi, ka personas datu, kurus publiska iestāde ir ieguvusi ar tādas savas struktūrvienības starpniecību, kura darbojas kā izmeklēšanas iestāde, glabāšana tās darbinieka personas lietā ir “kartotēkā” ietverto “personas datu apstrāde”.
49.      Lai gan ar pirmo un otro prejudiciālo
jautājumu iesniedzējtiesa formāli jautā Tiesai par šo abu jēdzienu interpretāciju, uzskatu, ka tas nav šo jautājumu patiesais mērķis. Atsaucoties uz divējādo lomu, ar kādu publiska iestāde, piemēram, ministrija, apstrādā savu darbinieku datus (vāc tos kā izmeklēšanas iestāde un glabā tos kā darba devējs),
minētie jautājumi ir jāsaprot kā pieņēmumi, uz kuriem ir balstīta argumentācija, lai noteiktu VDAR piemērošanas jomu. Manuprāt, šādu interpretāciju apstiprina fakts, ka iesniedzējtiesa šo jautājumu pamatojumā neizvirza nekādas konkrētas šaubas par šo jēdzienu interpretāciju.
50.      Runājot par astoto prejudiciālo
jautājumu, manuprāt, tas iekļaujas tajā pašā argumentācijā un būtībā ir vērsts uz to, lai noskaidrotu, vai Direktīvas 2016/680 9. panta 1. punkts (13) jāinterpretē tādējādi, ka ar to publiskai iestādei ir atļauts glabāt informāciju par kāda no tās darbiniekiem aizdomās turētā statusu kriminālizmeklēšanā, lai gan šo informāciju minētā iestāde ir apkopojusi ar tādas citas tās organizatoriskās vienības starpniecību, kura darbojas kā izmeklēšanas iestāde.
51.      No astotā jautājuma formulējuma, kā arī no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatojuma izriet, ka iesniedzējtiesai ir šaubas, konkrētāk, par VDAR un Direktīvas 2016/680 piemērošanas jomu mijiedarbību tad, ja personas lietā saglabātos datus ir savākusi darba devēja organizatoriskā vienība, pildot “kompetentās iestādes” funkcijas šīs direktīvas 3. panta 7. punkta izpratnē. Kā paskaidrošu šo secinājumu turpinājumā, minētās direktīvas 9. pantā ir precīzi noteikta saikne starp šo direktīvu un VDAR gadījumam, ja kompetentās iestādes turpina apstrādāt savāktos datus.
52.      Sestais un septītais prejudiciālais
jautājums būtībā attiecas uz to, vai personas datu, kurus publiska iestāde ir ieguvusi ar tādas savas organizatoriskās vienības starpniecību, kas darbojas kā izmeklēšanas iestāde, glabāšana tās darbinieka personas lietā ir “personas datu apstrāde” Direktīvas 2016/680 3. panta 1. un 2. punkta izpratnē.
53.      Uzskatu, ka šie abi jautājumi – tāpat kā pirmais un otrais prejudiciālais
jautājums – patiesībā nerada nekādas šaubas par jēdzienu “apstrāde” un “personas dati” interpretāciju, bet tiem ir tikai instrumentāls raksturs, lai noteiktu, kurš Savienības tiesību akts – VDAR vai Direktīva 2016/680 – ir piemērojams. Katrā ziņā šie jēdzieni ir definēti identiski Direktīvā 2016/680 (14) lietotajiem jēdzieniem, tāpēc tie neveido nošķīrumu.
54.      Šo iemeslu dēļ piedāvāju uzskatīt, ka ar sākotnējo jautājumu, kā arī ar pirmo, otro un sesto līdz astoto jautājumu kopā iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai VDAR 2. panta 1. punkts un Direktīvas 2016/680 9. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka šī regula ir piemērojama publiskas iestādes veiktai tādu datu glabāšanai kāda no tās darbiniekiem personas lietā, kuri saistīti ar viņa aizdomās turētā statusu kriminālizmeklēšanā, ja datus ir ievākusi šīs publiskās iestādes organizatoriskā vienība, pildot kompetentās iestādes funkcijas šīs direktīvas izpratnē.
b)      Juridiskā analīze
55.      Pirmām kārtām, norādīšu, ka VDAR 2. panta 1. punktā ir plaši definēta šīs regulas materiālā piemērošanas joma, kura ietver jebkādu “personas datu apstrād[i], kas pilnībā vai daļēji veikta ar automatizētiem līdzekļiem, un tādu personas datu apstrād[i], kuri veido daļu no kartotēkas vai ir paredzēti, lai veidotu daļu no kartotēkas, ja apstrādi neveic ar automatizētiem līdzekļiem” (15).
56.      Šķiet, ka pamatlietā netiek apstrīdēts, ka informācija par aizdomās turētā statusu, kas tiek glabāta prasītāja pamatlietā personas lietā, ir personas dati VDAR 4. panta 1. punkta izpratnē.
57.      Turklāt darbinieku datu reģistrēšana un glabāšana viņu personas lietās noteikti ir “apstrāde”, kā tā definēta VDAR 4. panta 2. punktā, un, šķiet, nav nekādu šaubu, ka Iekšlietu ministrija ir pārzinis šīs regulas 4. panta 7. punkta izpratnē (16).
58.      Runājot par jēdzienu “kartotēka”, precizēšu, ka šim jēdzienam ir nozīme tikai tad, ja apstrādi vismaz daļēji neveic ar automatizētiem līdzekļiem (17). VDAR 4. panta 6. punktā jēdziens “kartotēka” ir definēts kā “jebkurš strukturēts personas datu kopums, kas ir pieejams saskaņā ar konkrētiem kritērijiem [..]”. Nav noteikta īpaša kārtība, kādā kartotēkai jābūt strukturētai vai kādā formā tai jābūt, un nav arī precizēts, ka datiem būtu jābūt ietvertiem elektroniskās datubāzēs vai arī fiziskos dokumentos vai reģistros (18). Tādējādi personas lieta, kurā darbinieku vai darba ņēmēju dati tiek apkopoti strukturētā veidā, ietilpst jēdzienā “kartotēka”. Neskarot pārbaudes, kas jāveic iesniedzējtiesai, šķiet, ka tas tā ir izskatāmajā lietā (19).
59.      Otrām kārtām, VDAR 2. panta 2. punkta d) apakšpunktā ir noteikts, ka šo regulu nepiemēro personas datu apstrādei, ko veic kompetentās iestādes, lai tostarp novērstu, izmeklētu un atklātu noziedzīgus nodarījumus. Kā izriet no minētās regulas 19. apsvēruma un Direktīvas 2016/680 1. panta 1. punkta, šādu apstrādi kā lex specialis reglamentē šī direktīva (20).
60.      Trešām kārtām, gan VDAR, gan Direktīvā 2016/680 ir paredzēts “nolūka ierobežojumu” princips (21), saskaņā ar kuru personas dati ir jāvāc konkrētos, skaidros un leģitīmos nolūkos, un to apstrādi neveic ar minētajiem nolūkiem nesavietojamā veidā. Tomēr šis princips nav absolūts (22). Proti, minētās direktīvas 9. panta 1. punkts paredz, ka datus var apstrādāt citos nolūkos, kas nav tās 1. panta 1. punktā minētie nolūki, kādos šie dati vākti, un ka šādai apstrādei piemēro VDAR (23), ja vien “šāda apstrāde ir atļauta Savienības vai dalībvalsts tiesībās”. Šī atruna vienkārši nozīmē, ka apstrādes likumīgums citos nolūkos ir jāizvērtē, ņemot vērā VDAR (24).
61.      Izskatāmajā lietā nav šaubu, ka ministrija, izmantojot savu direkciju, kas ir atbildīga par izmeklēšanas pasākumiem pret tās darbiniekiem, ir vākusi un apstrādājusi prasītāja pamatlietā datus Direktīvas 2016/680 1. panta 1. punktā minētajos nolūkos kā kompetentā iestāde šīs direktīvas 3. panta 7. punkta izpratnē.
62.      Attiecībā uz šo datu glabāšanu prasītāja personas lietā iesniedzējtiesa nesniedz nekādu norādi par izvirzītajiem nolūkiem. Tomēr saskaņā ar Bulgārijas valdības sniegtajiem paskaidrojumiem (25), neskarot pārbaudes, kas jāveic iesniedzējtiesai, glabāšana personas lietā neesot veikta Direktīvas 2016/680 1. panta 1. punktā minētajos nolūkos. Šādos apstākļos – tāpat kā visi lietas dalībnieki, kuri iesnieguši rakstveida apsvērumus, – uzskatu, ka tādu datu apstrādei personas lietā kā pamatlietā aplūkojamie
ir piemērojama
VDAR.
63.      Tāpēc Tiesai uz sākotnējo jautājumu un uz pirmo, otro un sesto līdz astoto prejudiciālo
jautājumu iesaku atbildēt, ka VDAR 2. panta 1. punkts un Direktīvas 2016/680 9. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka šī regula ir piemērojama publiskas iestādes veiktajai tādu datu glabāšanai kāda no tās darbiniekiem personas lietā, kuri saistīti ar viņa aizdomās turētā statusu kriminālizmeklēšanā, ja datus ir ievākusi šīs publiskās iestādes organizatoriskā vienība, pildot kompetentās iestādes funkcijas minētās direktīvas izpratnē, ar nosacījumu, ka glabāšanai ir citi nolūki, nevis tie, kas noteikti tās 1. panta 1. punktā.
3.      Par trešo līdz piekto prejudiciālo jautājumu
a)      Par jautājumu pārformulēšanu
64.      Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai VDAR 9. panta 2. punkta b) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka publiskas iestādes organizatoriskā vienība var vākt un glabāt datus par to, ka viens no tās darbiniekiem ir bijis aizdomās turētais kriminālprocesā, lai gan šo informāciju ir ievākusi cita šīs iestādes struktūrvienība, kurai ir izmeklēšanas iestādes statuss.
65.      Ceturtā prejudiciālā
jautājuma mērķis ir noskaidrot, vai VDAR 17. panta 1. punkta a) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka publiskai iestādei kā darba devējam no darbinieka personas lietas ir jāizdzēš visi dati par viņa aizdomās turētā statusu kriminālizmeklēšanā, kas tika izbeigta, ja šos datus ir ievākusi šīs iestādes struktūrvienība, kura
attiecībā uz šo darbinieku darbojas kā izmeklēšanas iestāde.
66.      Turklāt piektā
prejudiciālā jautājuma mērķis būtībā ir noskaidrot, vai šīs regulas 17. panta 1. punkta d) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka šādi dati ir “apstrādāti nelikumīgi”.
67.      Attiecībā uz trešajā prejudiciālajā
jautājumā minēto tiesību normu jānorāda, ka VDAR 9. pants, kā izriet no tā 1. punkta, reglamentē konkrētu īpašu kategoriju datu apstrādi. Iesniedzējtiesas nolēmumā nekas nenorāda uz to, ka izskatāmajā lietā no kriminālizmeklēšanas iegūtie dati, kuri tiek glabāti personas lietā, atbilstu kādai no šīm kategorijām. Tādējādi šīs regulas 9. panta 2. punkta b) apakšpunkts nevar būt par pamatu šajā lietā aplūkojamo datu glabāšanai. Kā paskaidrošu šo secinājumu turpinājumā, likumīguma pamats ir jāmeklē citās minētās regulas normās, kuras nav norādītas iesniedzējtiesas uzdotajos jautājumos (26).
68.      VDAR 17. panta 1. punkta a) un d) apakšpunkta normās, uz kurām attiecas ceturtais un piektais prejudiciālais
jautājums, ir paredzēti datu, kuri “vairs nav nepieciešami saistībā ar nolūkiem, kādos tie tika vākti vai citādi apstrādāti” (a) apakšpunkts), vai kuri “ir apstrādāti nelikumīgi” (d) apakšpunkts),
dzēšanas pamatojumi.
69.      Tomēr no šiem abiem jautājumiem un lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatojuma, aplūkojot tos kopā, izriet, ka ar tiem iesniedzējtiesa – kā premisu, lai spriestu par dzēšanas pieprasījumu, – vēlas vēl pamatīgāk noskaidrot, vai aplūkojamo datu glabāšana personas lietā ir likumīga.
70.      Lai gan iesniedzējtiesa nav sniegusi nekādu norādi nedz par iespējamo likumīguma pamatu, kas ir atbilstošs izskatāmajā lietā, nedz par piemērojamo valsts tiesisko regulējumu, gan Komisija, gan Bulgārijas valdība rakstveida apsvērumos ir atsaukušās uz VDAR 6. panta 1. punkta c) apakšpunktu.
71.      Saskaņā ar šo tiesību normu apstrāde ir likumīga, ja tā vajadzīga, lai izpildītu uz pārzini attiecināmu juridisku pienākumu. VDAR 6. panta 3. punktā citastarp precizēts, ka dalībvalsts tiesību akti, kas piemērojami pārzinim un kas nosaka apstrādes pamatu, atbilst sabiedrības interešu mērķim un ir samērīgi ar izvirzīto leģitīmo mērķi. Šis pats likumīguma pamats ir atspoguļots šīs regulas 17. panta 3. punkta b) apakšpunktā, kurā ir izslēgtas tās 17. panta 1. punktā paredzētās tiesības uz dzēšanu tad, ja datu apstrāde ir vajadzīga, lai izpildītu šādu juridisku pienākumu (27).
72.      Šajā ziņā Bulgārijas valdība ir precizējusi, ka personas datu apstrāde ministrijas darbinieku personas lietu izveidei, uzturēšanai, glabāšanai un izmantošanai tiek veikta, pamatojoties uz Instrukciju par personas lietām, kuru, balstoties uz ZMVR 147. panta 2. punktu, ir izdevis iekšlietu ministrs. Šajā instrukcijā ir paredzēts, ka citastarp tiek glabāti visi dati saistībā ar darbinieku “pienākumu maiņu”, piemēram, tie, kas attiecas uz disciplinārlietām (28). Šajā jautājumā šī valdība ir norādījusi, ka saskaņā ar noteikumiem, kuri piemērojami ministrijas darbinieku disciplināratbildībai, par jebkuru incidentu, kas saistīts ar noziedzīgu nodarījumu ministrijā, personas lietā tiek pievienota ziņojuma par izmeklēšanas iznākumu un par to, vai darbinieks ir saucams pie disciplināratbildības, kopija. Pēc minētās valdības domām, no tā izrietot, ka šādu datu glabāšana personas lietā ir pamatota ar policijas darbinieku īpašajiem pienākumiem, kuru mērķis ir uzturēt sabiedrisko kārtību.
73.      Pamatojoties uz šiem pieņēmumiem, kas izriet no Tiesai iesniegtajiem apsvērumiem (29), iesaku pārformulēt trešo līdz piekto prejudiciālo
jautājumu tādējādi, ka to mērķis ir noskaidrot, vai VDAR 17. panta 3. punkts, lasot to kopsakarā ar tās 6. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 6. panta 3. punktu, jāinterpretē tādējādi, ka tādu personas datu glabāšanu policijas darbinieka personas lietā, kas saistīti ar kriminālizmeklēšanu, kurā attiecībā uz šo darbinieku kā aizdomās turēto ir veiktas izmeklēšanas darbības un kura tika izbeigta, var uzskatīt par likumīgu, lai izpildītu juridisku pienākumu, kas uz publisku iestādi, kura ir viņa darba devējs, ir attiecināms kā uz pārzini, pamatojoties uz valsts tiesībām, tikai uzdevumu, kas šim darbiniekam jāveic, rakstura dēļ.
b)      Juridiskā analīze
74.      No Bulgārijas valdības sniegtajiem paskaidrojumiem, šķiet, izsecināms, ka aplūkojamo datu glabāšanas juridiskais pamats izriet no vairāku to noteikumu lasījuma kopsakarā, kas ietverti “instrukcijā”, kuru, pamatojoties uz ZMVR, ir izdevis iekšlietu ministrs un kurā ir paredzēta skaidra regulatīvo pilnvaru deleģēšana šim ministram.
75.      Šajā ziņā vispirms rodas jautājums, vai datu apstrādes pamatu VDAR 6. panta 3. punkta izpratnē var noteikt reglamentējošā aktā, kuru dalībvalsts publiskā iestāde ir pieņēmusi, pamatojoties uz valsts leģislatīvā aktā paredzētu likumīgu pilnvarojumu.
76.      VDAR 41. apsvēruma pirmajā teikumā ir norādīts, ka prasība par juridisko pamatu ne obligāti nozīmē, ka vajadzīgs parlamenta pieņemts leģislatīvs akts, neskarot pienākumus, kas izriet no attiecīgās dalībvalsts konstitucionālās kārtības. Tas nozīmē, ka Savienības likumdevējs nav vēlējies izslēgt, ka juridiskais pienākums attiecībā uz apstrādi valsts tiesībās tiek noteikts ar juridisko pamatu, kas nav likums formālā nozīmē, atbilstoši valsts konstitucionālajām tiesībām.
77.      Turklāt jānorāda, ka saskaņā ar VDAR 19. apsvērumu dalībvalstīm vajadzētu būt zināmai rīcības brīvībai attiecībā uz datu apstrādi, kuru, kā tas ir izskatāmajā lietā, veic kompetentā iestāde Direktīvas 2016/680 izpratnē, taču nolūkos, uz kuriem attiecas VDAR. Tādējādi dalībvalstīm būtu jāspēj uzturēt spēkā vai ieviest konkrētākus noteikumus, lai pielāgotu VDAR piemērošanu attiecībā uz šādu datu apstrādi, “ņemot vērā attiecīgās dalībvalsts konstitucionālo, organizatorisko un administratīvo struktūru”.
78.      Tādējādi VDAR neliedz apstrādes juridisko pamatu noteikt reglamentējošā aktā, kas pieņemts saskaņā ar valsts konstitucionālajām tiesībām. Tomēr minēto rīcības brīvību nevar interpretēt kā tādu, kas ļauj patvaļīgi izmantot tādu “atvērējklauzulu” kā VDAR 6. panta 3. punkts, kas ļauj valsts tiesībās iesviest juridisku pienākumu kā datu apstrādes likumīguma pamatu (30). Proti, kā norādīts šīs regulas 41. apsvēruma otrajā teikumā – pārņemot judikatūru par Hartas 52. panta 1. punktu (31), kura gaismā jāinterpretē minētās regulas 6. panta 3. punkts, (32) – šādam apstrādes juridiskajam pamatam vajadzētu būt skaidram un precīzam un personām, uz kurām tas attiecas, vajadzētu spēt paredzēt tā piemērošanu.
79.      Šajā gadījumā no lietas materiāliem izriet, ka ministrijas instrukcijas tiek izdotas kā reglamentējoši akti, pamatojoties uz ZMVR paredzēto likumīgo pilnvarojumu, un tās tiek publicētas arī Darzhaven vestnik (oficiālajā vēstnesī). Tādējādi tās nav pilnībā iekšēji norādījumi, kurus acīmredzami nevarētu kvalificēt kā “likumu” materiālā nozīmē (33).
80.      Tomēr tiesību normas, uz kurām ir atsaukusies Bulgārijas valdība, manuprāt, rada jautājumus par kriminālizmeklēšanas rezultātā iegūto datu apstrādes paredzamību. Konkrētāk, man ir šaubas par tādu apstrādes nolūku paredzamību, kuri atbilstoši VDAR 6. panta 3. punktam jānosaka apstrādes juridiskajā pamatā.
81.      Saskaņā ar Bulgārijas valdības sniegtajām norādēm viens no šādiem nolūkiem, kuri, šķiet, izsmeļoši uzskaitīti Instrukcijas par personas lietām 5. panta 2. punktā, ir nolūks saistībā ar “amatpersonu amatu maiņu”, kuram atbilstot aplūkojamo datu glabāšana. Saskaņā ar šīs instrukcijas 6. panta 4. punktu “amata maiņas” nolūkā glabātie dati citastarp ietver “dokumentus, kas saistīti ar disciplinārlietām”.
82.      Taču, ņemot vērā aplūkojamo datu saturu, šķiet, ka šis nolūks tiek saprasts kā tāds, kas – ļoti plaši un neraugoties uz tā formulējumu – ietver pat datu par šādu disciplinārlietu neesamību glabāšanu pēc izmeklēšanas, kā tas esot bijis izskatāmajā lietā, un kuri tātad neattiecas uz nekādu konkrētā darbinieka amatu maiņu.
83.      Neskarot jebkuru citu tiesību normu, ko iesniedzējtiesa uzskatītu par nozīmīgu, šāda ļoti plaša attiecīgo Instrukcijas par personas lietām noteikumu piemērošana, manuprāt, neatbilst šo secinājumu 78. punktā minētajām prasībām.
84.      Ja Tiesa nepiekristu manai nostājai attiecībā uz konstatējumu par juridiskā pamata paredzamības trūkumu, uzskatu, ka šis juridiskais pamats, kas ir datu glabāšanas pamats, katrā ziņā neatbilst sabiedrības interešu mērķim VDAR 6. panta 3. punkta izpratnē.
85.      Šajā jautājumā Bulgārijas valdība tiesas sēdē apgalvoja, ka tad, ja pēc izmeklēšanas nav uzsākta disciplinārlieta, ar šo izmeklēšanu saistītie dati vēlāk netikšot izmantoti darbinieka karjeras pārvaldībā. Tomēr sabiedrības interesēs esot saglabāt šādus datus, jo tie attiecas uz personām, kas ir atbildīgas par īpašām darbībām, kuru mērķis ir nodrošināt sabiedrisko kārtību un aizsargāt iedzīvotājus.
86.      Protams, ir vispārīgi atzīts, ka policijas darbinieka amats prasa ievērot augstāka līmeņa uzvedības un rīcības noteikumus salīdzinājumā ar citiem darbiniekiem vai darba ņēmējiem. Šādos apstākļos nav strīda par to, ka šajā gadījumā izmeklēšana tika izbeigta pierādījumu trūkuma dēļ un ka pret attiecīgo darbinieku netika ierosināta nekāda disciplinārlieta. Tādēļ nesaskatu, kā šim darbiniekam uzticēto sabiedriskās kārtības aizstāvības funkciju raksturs varētu pamatot aplūkojamo datu glabāšanu viņa personas lietā.
87.      Turklāt Bulgārijas valdība tiesas sēdē precizēja, ka kriminālizmeklēšanas rezultātā iegūto datu glabāšana ir saistīta ar tādu datu glabāšanu, kuri attiecas uz darbinieku disciplināratbildību, jo kriminālizmeklēšanas iznākumam esot izšķiroša nozīme, lai noskaidrotu, vai ir pamats saukt pie disciplināratbildības. Tādējādi prasītāja pamatlietā personas lietā esot norādīts, ka kriminālizmeklēšanā, kas pret viņu veikta kā aizdomās turēto, ir secināts, ka pret viņu nav pierādījumu un tādejādi nav uzsākta disciplinārlieta. Tomēr uzskatu, ka šeit runa ir par riņķveida argumentāciju, ar kuru datu glabāšana tiek pielīdzināta vispārējo interešu mērķim. Saskaņā ar šādu loģiku jebkāda datu glabāšana tādā gadījumā būtu attaisnojama pati par sevi, bet tas padarītu prasību par sabiedrības interešu mērķi lieku.
88.      Turklāt, ņemot vērā šo argumentu, ievērojot tā loģiku līdz galam, atsevišķu datu glabāšana, lai pierādītu apsūdzības, notiesāšanas vai disciplinārsodu neesamību – lai gan to tāpat varētu pierādīt, personas lietā neiekļaujot nekādu informāciju par kriminālizmeklēšanu vai disciplināratbildību –, nozīmētu, ka bez šādas saglabāšanas nebūtu iespējams pierādīt iepriekšējas sodāmības neesamību.
89.      Tomēr šeit gandrīz saskaramies ar prezumpciju par vainu, pārkāpjot nevainīguma prezumpcijas principu, kas nostiprināts Hartas 48. panta 1. punktā, kurš atbilst (34) ECPAK 6. panta 2. punktam. Uzsvēršu, ka saskaņā ar ECT judikatūru šis princips nebeidz pastāvēt līdz ar kriminālprocesa izbeigšanu, bet tā mērķis ir novērst to, ka pret personām, par kurām ir pasludināts attaisnojošs spriedums vai kuras ir saņēmušas labvēlīgu iznākumu saistībā ar kriminālvajāšanas izbeigšanu, turpmākajos procesos valsts iestāžu vērstā attieksme būtu tāda, it kā viņas faktiski būtu vainojamas tām inkriminētajā pārkāpumā (35). Tātad šāda interpretācija liecinātu par labu tam, lai gadījumā, ja izmeklēšana tiek izbeigta, personas lietā tiktu atjaunots statu quo ante.
90.      Neatkarīgi no šī pēdējā minētā apsvēruma uzskatu, ka Tiesas rīcībā esošā informācija nav pietiekama, lai pierādītu, ka ir ievērotas VDAR 6. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 6. panta 3. punktā paredzētās prasības. Tā kā neviens no pārējiem šīs regulas 6. panta 1. punktā minētajiem likumīguma pamatiem šajā lietā nav piemērojams, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai (36), būtu jāuzskata, ka šādu datu glabāšana nav likumīga un ka tādējādi darbiniekam ir tiesības panākt to dzēšanu atbilstoši minētās regulas 17. panta 1. punkta d) apakšpunktam.
91.      Šādos apstākļos un tā kā nav nekādu citu norāžu par izvirzīto leģitīmo mērķi, nav iespējams novērtēt personas lietās esošo datu glabāšanas ilguma samērīgumu, kas saskaņā ar Bulgārijas valdības tiesas sēdē sniegto informāciju ilgstot līdz darbinieka simtajai dzimšanas dienai. Tomēr šāda termiņa piemērošanu vienādi visiem datiem, kuri attiecas uz kriminālizmeklēšanu, neatkarīgi no tās iznākuma un disciplinārsodu piemērošanas vai nepiemērošanas, arī nevar pamatot ar vienkāršu atsauci uz policijas darbinieku uzdevumiem (37).
92.      Noslēgumā iesaku uz trešo līdz piekto prejudiciālo jautājumu atbildēt, ka VDAR 17. panta 3. punkts, lasot to kopsakarā ar tās 6. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 6. panta 3. punktu, jāinterpretē tādējādi, ka tādu personas datu glabāšanu policijas darbinieka personas lietā, kas saistīti ar kriminālizmeklēšanu, kurā attiecībā uz šo darbinieku kā aizdomās turēto ir veiktas izmeklēšanas darbības un kura tika izbeigta, nevar uzskatīt par likumīgu, lai izpildītu juridisku pienākumu, kas uz publisku iestādi, kura ir viņa darba devējs, kā uz pārzini
ir attiecināms atbilstoši valsts tiesībām, tikai uzdevumu, kas šim darbiniekam jāveic, rakstura dēļ.
c)      Turpmākie apsvērumi
93.      Vēlos īsi pievērsties VDAR 10. pantam, par kuru iesniedzējtiesa nav uzdevusi jautājumu, bet par kuru Bulgārijas valdība tiesas sēdē ir paudusi nostāju, atbildot uz Tiesas uzdoto jautājumu.
94.      Šajā tiesību normā ir paredzēti īpaši nosacījumi, kuri piemērojami datu “par sodāmību un pārkāpumiem” apstrādei. Tajā konkrēti ir paredzēts, ka šādu datu apstrādi, pamatojoties uz VDAR 6. panta 1. punktu, veic tikai oficiālas iestādes kontrolē vai tad, ja apstrādi atļauj Savienības vai dalībvalsts tiesību akti, paredzot atbilstošas garantijas datu subjektu tiesībām un brīvībām. Kā izriet no minētās tiesību normas formulējuma, tā attiecas tikai uz apstrādi, kas atbilst kādam no VDAR 6. panta 1. punktā paredzētajiem likumīguma pamatiem. Tādējādi šīs regulas 10. pants iesniedzējtiesai būtu jāņem vērā tikai tad, ja tā secinātu, ka aplūkojamo datu glabāšana ir likumīga.
95.      Šādos apstākļos, pat ja tas tā būtu, uzskatu, ka šīs lietas apstākļos VDAR 10. pantā paredzētās turpmākās prasības katrā ziņā būtu izpildītas.
96.      Vispirms atgādināšu, ka saskaņā ar judikatūru VDAR 10. pants ir piemērojams datiem par noziedzīgiem nodarījumiem neatkarīgi no tā, vai kriminālprocesa gaitā konstatēta noziedzīgā nodarījuma, par kuru pret personu veikta kriminālvajāšana, izdarīšana (38).
97.      Izskatāmajā lietā nav strīda par to, ka pret prasītāju pamatlietā netika veikta kriminālvajāšana, kā arī viņš netika apsūdzēts, bet viņa personas lietā uzglabātie dati liecina, ka pret viņu kā aizdomās turēto tika veikti izmeklēšanas pasākumi. Turklāt uzskatu, ka šādi dati ir dati “par” noziedzīgiem nodarījumiem (39). Proti, VDAR 10. panta mērķis (40) liecina par labu tam, lai šī tiesību norma tiktu piemērota personas datiem, kuri norāda uz to, ka aizdomas par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu ir veicinājušas izmeklēšanas pasākumus, kurus kompetentā iestāde veikusi attiecībā uz datu subjektu (41). Pat ja izmeklēšana nav beigusies ar notiesāšanu, fakts, ka šādi dati ir ietverti personas lielā, var izraisīt negatīvas sekas vēlāk.
98.      Tomēr tad, ja pārzinis ir publiska iestāde, personas datu apstrāde katrā ziņā tiek veikta “oficiālas iestādes kontrolē” (42). Izskatāmajā lietā prasītāja pamatlietā dati tika apstrādāti tikai un vienīgi ministrijas kā pārziņa struktūrvienībās. Tādēļ nebūtu jāpārbauda, vai valsts tiesībās ir paredzētas atbilstošas garantijas datu subjektu tiesībām un brīvībām
VDAR 10. panta izpratnē.
4.      Par devīto prejudiciālo jautājumu
99.      Ar devīto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2016/680 16. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka publiskai iestādei kā darba devējam no darbinieka personas lietas ir jāizdzēš visi dati, kas ievākti un uzglabāti ar tādas tās organizatoriskās vienības starpniecību, kurai ir izmeklēšanas iestādes statuss, ja šie dati ir saistīti ar to, ka darbinieks ir bijis aizdomās turētais kriminālizmeklēšanā, kas tika izbeigta.
100. Tā kā no iepriekš izklāstītās analīzes izriet, ka VDAR ir piemērojama tādu datu glabāšanai kā pamatlietā aplūkojamie un ka Direktīvas 2016/680 piemērošana ir izslēgta, uz devīto prejudiciālo jautājumu nav jāatbild.
5.      Par desmito prejudiciālo jautājumu
101. Ar desmito jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2000/78 1. pants jāinterpretē tādējādi, ka šī direktīva nepieļauj, ka publiska iestāde, kuras organizatoriskā vienība veic izmeklēšanas pasākumus pret citas struktūrvienības darbinieku, kā darba devējs atsakās viņu paaugstināt amatā tikai tādēļ, ka viņš ir bijis aizdomās turētais kriminālizmeklēšanā, kas tika izbeigta.
102. Vispirms attiecībā uz faktiskajiem pieņēmumiem, uz kuriem ir balstīts šis jautājums, Bulgārijas valdība tiesas sēdē, atbildot uz Tiesas uzdotajiem jautājumiem, norādīja, ka laikposmā pēc kriminālizmeklēšanas prasītājs pamatlietā – pretēji tam, ko viņš apgalvo, – esot ticis paaugstināts augstākos amatos. Tomēr nozīmīguma prezumpciju, kas piemīt prejudiciālajiem jautājumiem, nevar atspēkot tas vien, ka kāds pamatlietas dalībnieks apstrīd noteiktus faktus, kuru precizitāte Tiesai nav jāpārbauda un no kuriem ir atkarīga strīda priekšmeta noteikšana (43).
103. Turpinot – atgādināšu, ka Direktīvas 2000/78 1. pantā izsmeļoši uzskaitīti tās diskriminācijas iemesli, kura ar to ir aizliegta, proti, reliģija vai uzskati, invaliditāte, vecums vai seksuālā orientācija (44). Tomēr apstāklis, ka persona ir bijusi aizdomās turētais kriminālizmeklēšanā, kas tika izbeigta, neietilpst nevienā no šiem iemesliem. Tādējādi atteikums, kas saistīts ar karjeras izaugsmi un kas balstīts tikai uz šo apstākli, neietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā.
104. Šādos apstākļos nav nozīmes tam, ka datus par aizdomās turētā statusu ir ievākusi darba devēja organizatoriskā vienība, kas nav tā, kurā darbinieks bija norīkots darbā.
105. Direktīva 2000/78 nav piemērojama arī atteikumam paaugstināt amatā tādēļ, ka personai kā policijas darbiniekam
bijis aizdomās turētā statuss. No Tiesas judikatūras izriet, ka diskriminācija, kas ir balstīta uz pašām darba attiecībām, it īpaši uz piederību sociāli profesionālai kategorijai vai uz darba vietu, neietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā (45).
106. Tādējādi uz desmito prejudiciālo jautājumu iesaku atbildēt, ka Direktīvas 2000/78 1. pants jāinterpretē tādējādi, ka šī direktīva nav piemērojama atteikumam, kas saistīts ar darbinieka karjeras virzību, tikai tādēļ, ka šis darbinieks ir bijis aizdomās turētais kriminālizmeklēšanā, kura tika izbeigta.
V.      Secinājumi
107. Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, iesaku Tiesai uz Sofiyski rayonen sad (Sofijas rajona tiesa, Bulgārija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
1)      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK, 2. panta 1. punkts un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/680 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un par šādu datu brīvu apriti, ar ko atceļ Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI, 9. panta 1. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
šī regula ir piemērojama publiskas iestādes veiktajai tādu datu glabāšanai kāda no tās darbiniekiem personas lietā, kuri saistīti ar viņa aizdomās turētā statusu kriminālizmeklēšanā, ja datus ir ievākusi šīs publiskās iestādes organizatoriskā vienība, pildot kompetentās iestādes funkcijas minētās direktīvas izpratnē, ar nosacījumu, ka glabāšanai ir citi nolūki, nevis tie, kas noteikti tās 1. panta 1. punktā.
2)      Regulas 2016/679 17. panta 3. punkts, lasot to kopsakarā ar tās 6. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 6. panta 3. punktu,
jāinterpretē tādējādi, ka
tādu personas datu
glabāšanu policijas darbinieka personas lietā, kas saistīti ar kriminālizmeklēšanu, kurā attiecībā uz šo darbinieku kā aizdomās turēto ir veiktas izmeklēšanas darbības un kura tika
izbeigta, nevar uzskatīt par likumīgu, lai izpildītu juridisku pienākumu, kas uz publisku iestādi, kura ir viņa darba devējs, kā uz pārzini
ir attiecināms atbilstoši valsts tiesībām, tikai uzdevumu, kas šim darbiniekam jāveic, rakstura dēļ.
3)      Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 1. pants
jāinterpretē tādējādi, ka
šī direktīva nav piemērojama atteikumam, kas saistīts ar darbinieka karjeras virzību, tikai tādēļ, ka šis darbinieks ir bijis aizdomās turētais kriminālizmeklēšanā, kura tika izbeigta.
1      Oriģinālvaloda – franču.
i      Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.
2      Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.).
3      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un par šādu datu brīvu apriti, ar ko atceļ Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI (OV 2016, L 119, 89. lpp.).
4      Padomes Direktīva (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV 2000, L 303, 16. lpp.).
5      2014. gada 27. jūnija DV Nr. 53.
6      2014. gada 19. septembra DV Nr. 78, kas grozīts un papildināts ar 2015. gada 14. aprīļa DV Nr. 27, kurš grozīts un papildināts ar 2021. gada 25. jūnija DV Nr. 53.
7      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 8. maijs, Stadt Wuppertal (C‑130/24, EU:C:2025:340, 42. punkts).
8      Lai gan kriminālizmeklēšana notika 2016. gadā, proti, pirms VDAR un Direktīvas 2016/680 stāšanās spēkā, prasītājs pamatlietā pieprasa dzēst viņa datus, kurus līdz pat šai dienai joprojām glabā ministrija. Šādos apstākļos man nav šaubu par to, ka VDAR un Direktīva 2016/680 pamatlietā ir piemērojamas ratione temporis.
9      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 4. oktobris, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Mēģinājums piekļūt mobilajā tālrunī saglabātajiem personas datiem) (C‑548/21, EU:C:2024:830, 53. punkts).
10      Pirmais, otrais, ceturtais, piektais, septītais un devītais prejudiciālais
jautājums.
11      Trešais, sestais un astotais prejudiciālais
jautājums.
12      Par jautājumu pārformulēšanu skat. spriedumu, 2025. gada 3. jūnijs, Kinsa (C‑460/23, EU:C:2025:392, 34. punkts un tajā minētā judikatūra).
13      Hartas 52. pants, kas arī ir minēts šajā jautājumā, reglamentē pamattiesību ierobežojumus, un, manuprāt, tam nav nozīmes VDAR un Direktīvas 2016/680 piemērošanas jomu norobežošanas kontekstā.
14      Tādējādi šo jēdzienu interpretācija, kas veikta saistībā ar VDAR, pēc analoģijas būtu jāpiemēro šai direktīvai; par jēdzienu “apstrāde” skat. spriedumu, 2024. gada 4. oktobris, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Mēģinājums piekļūt mobilajā tālrunī saglabātajiem personas datiem) (C‑548/21, EU:C:2024:830, 71. punkts).
15      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 8. decembris, Inspektor v Inspektorata kam Visshia sadeben savet (Personas datu apstrādes nolūki – Noziedzīga nodarījuma izmeklēšana) (C‑180/21, EU:C:2022:967, 73. punkts).
16      Skat. ZMVR 29. panta 1. punktu. Par pārziņa noteikšanu saskaņā ar valsts tiesībām skat. spriedumu, 2024. gada 11. janvāris, État belge (Oficiālā laikrakstā apstrādāti dati) (C‑231/22, EU:C:2024:7, 29. un 30. punkts).
17      VDAR 2. panta 1. punkts.
18      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 7. marts, Endemol Shine Finland (C‑740/22, EU:C:2024:216, 37. un 38. punkts).
19      Saskaņā ar Bulgārijas valdības iesniegto informāciju atbilstoši ZMVR 147. panta 1. punktam un Instrukcijas par personas lietām 3. un 6. pantam personas lietas tiek numurētas augošā secībā un uzglabātas īpašos direktorijos, un personas dati tajos tiek glabāti un izvietoti iepriekš noteiktās iedaļās.
20      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 8. decembris, Inspektor v Inspektorata kam Visshia sadeben savet (Personas datu apstrādes nolūki – Noziedzīga nodarījuma izmeklēšana) (C‑180/21, EU:C:2022:967, 74. punkts).
21      VDAR 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts un Direktīvas 2016/680 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts.
22      Šajā nozīmē skat. ģenerāladvokāta M. Kamposa Sančesa-Bordonas [M. Campos Sánchez-Bordona] secinājumus lietā Inspektor v Inspektorata kam Visshia sadeben savet (Personas datu apstrādes nolūki – Noziedzīga nodarījuma izmeklēšana) (C‑180/21, EU:C:2022:406, 37., 38., 70. un 71. punkts).
23      Ja vien tā nav darbība, kas neietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā, proti, darbība, kuras mērķis ir aizsargāt valsts drošību vai kuru var iekļaut tajā pašā kategorijā, bet, šķiet, ka tas tā nav šajā gadījumā; skat. spriedumu, 2021. gada 22. jūnijs, Latvijas Republikas Saeima (Pārkāpumu uzskaites punkti) (C‑439/19, EU:C:2021:504, 66.–68. punkts).
24      Šajā nozīmē skat. ģenerāladvokāta M. Kamposa Sančesa-Bordonas secinājumus lietā Lietuvos Respublikos generalinė prokuratūra (C‑162/22, EU:C:2023:266, 83. un 84. punkts).
25      Konkrētāk, skat. šo secinājumu 72. punktu.
26      Šis apstāklis neliedz Tiesai ņemt vērā šīs tiesību normas, pārformulējot jautājumus; skat. spriedumu, 2025. gada 13. marts, Alsen (C‑137/23, EU:C:2025:179, 46. punkts un tajā minētā judikatūra).
27      Šajā nozīmē skat. ģenerāladvokātes L. Medinas secinājumus lietā Agentsia po vpisvaniyata (C‑200/23, EU:C:2024:445, 62. un 63. punkts).
28      Instrukcijas par personas lietām 5. panta 2. punkts un 6. panta 4. punkts.
29      Par šādu norāžu ņemšanu vērā skat. spriedumu, 2023. gada 13. jūlijs, Ferrovienord (C‑363/21 un C‑364/21, EU:C:2023:563, 58. punkts un tajā minētā judikatūra).
30      Šajā nozīmē skat. ģenerāladvokāta P. Pikamēes [P. Pikamäe] secinājumus lietā SCHUFA Holding u.c. (Kredītspējas vērtējums (Scoring)) (C‑634/21, EU:C:2023:220, 69. punkts).
31      Skat. tostarp spriedumu, 2022. gada 24. februāris, Valsts ieņēmumu dienests (Personas datu apstrāde nodokļu administrēšanas vajadzībām) (C‑175/20, EU:C:2022:124, 54.–56. punkts).
32      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 1. augusts, Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (C‑184/20, EU:C:2022:601, 69. un 70. punkts).
33      Par likuma statusu Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas, kas parakstīta Romā 1950. gada 4. novembrī (turpmāk tekstā – “ECPAK”) izpratnē skat. ECT spriedumu, 1983. gada 25. marts, Silver u.c. pret Apvienoto Karalisti, CE:ECHR:1983:0325JUD000594772, 26. punkts un 86.–88. punkts.
34      Skat. it īpaši spriedumu, 2021. gada 2. februāris, Consob (C‑481/19, EU:C:2021:84, 37. punkts).
35      Šīs judikatūras pārskatam skat. ECT (Lielā palāta) spriedumu, 2024. gada 11. jūnijs, Nealon un Hallam pret Apvienoto Karalisti, CE:ECHR:2024:0611JUD003248319, 102.–109. punkts un 122.–125. punkts, kā arī, konkrētāk, civildienesta jomā, ECT spriedumu, 2017. gada 16. februāris, Yildiz pret Turciju, CE:ECHR:2017:0124DEC006518210, 30.–34. punkts. Minētajā lietā policijas darbinieks apgalvoja, ka negatīva novērtējuma procedūra nozīmē prezumpciju, ka viņš ir vainīgs noziedzīga nodarījuma izdarīšanā, lai gan viņš ticis attaisnots. Tomēr ECT secināja, ka ECPAK 6. panta 2. punkts nav piemērojams, jo prasītājs nav pierādījis, ka pret viņu vērstā attieksme ir radījusi saikni starp kriminālprocesu un vēlāku administratīvo procesu.
36      Rakstveida apsvērumos Komisija ir atsaukusies uz VDAR 6. panta 1. punkta e) apakšpunktu, kas attiecas uz apstrādi, kura ir vajadzīga, lai izpildītu sabiedrības interesēs veiktu uzdevumu, vai īstenojot pārzinim likumīgi piešķirtās oficiālās pilnvaras. Ja runa patiešām ir par likumīguma pamatojumu, kuru var piemērot publiskai iestādei, uz to attiecas arī šīs regulas 6. panta 3. punkta prasības. Tādējādi jautājums, vai pastāv sabiedrības interešu mērķis, joprojām būtu aktuāls.
37      Atgādināšu, ka saskaņā ar datu minimizēšanas principu, kas nostiprināts VDAR 5. panta 1. punkta c) apakšpunktā, datiem jābūt adekvātiem, atbilstīgiem un jāietver tikai tas, kas nepieciešams to apstrādes nolūkos. Saskaņā ar VDAR 39. apsvērumu šis princips prasa nodrošināt, lai datu glabāšanas laikposms tiktu stingri ierobežots līdz minimumam.
38      Spriedums, 2019. gada 24. septembris, GC u.c. (Atsauču uz sensitīviem datiem atsaistīšana) (C‑136/17, EU:C:2019:773, 72. punkts).
39      Bulgārijas valdība tiesas sēdē paskaidroja, ka aizdomās turētā statusam Bulgārijas tiesībās nav īpaša juridiskā statusa. Tomēr Tiesa jau ir nospriedusi, ka jēdziens “pārkāpums” jāinterpretē autonomi un vienoti (spriedums, 2021. gada 22. jūnijs, Latvijas Republikas Saeima (Pārkāpumu uzskaites punkti) (C‑439/19, EU:C:2021:504, 80.–85. punkts)), un tas, manuprāt, būtu jāpiemēro visiem VDAR10. panta piemērošanas jomas elementiem.
40      Proti, nodrošināt lielāku aizsardzību pret apstrādi, kas attiecīgo datu īpašās sensitivitātes dēļ var radīt īpaši būtisku iejaukšanos datu subjekta privātajā un profesionālajā dzīvē; skat. spriedumu, 2021. gada 22. jūnijs, Latvijas Republikas Saeima (Pārkāpumu uzskaites punkti) (C‑439/19, EU:C:2021:504, 74. un 75. punkts).
41      Šai nostājai piekrīt Bäcker, M., “Art. 10”, no: Wolff, H.A., Brink, S., un von Ungern-Sternberg, A., BeckOK Datenschutzrecht, 51. izd., C.H. Beck, 2024, 3. punkts; skat. arī Georgieva, L., “Article 10”, no: Kuner, C., Bygrave, L.A., un Docksey, C., The EU General Data Protection Regulation (GDPR). A Commentary, Oxford University Press, 2020, 389. lpp.
42      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 22. jūnijs, Latvijas Republikas Saeima (Pārkāpumu uzskaites punkti) (C‑439/19, EU:C:2021:504, 101. punkts).
43      Spriedums, 2006. gada 5. decembris, Cipolla u.c. (C‑94/04 un C‑202/04, EU:C:2006:758, 26. punkts).
44      Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2008. gada 17. jūlijs, Coleman (C‑303/06, EU:C:2008:415, 38. un 46. punkts); 2011. gada 7. jūlijs, Agafiţei u.c. (C‑310/10, EU:C:2011:467, 34. punkts), un 2022. gada 20. oktobris, Curtea de Apel Alba Iulia u.c. (C‑301/21, EU:C:2022:811, 64. un 69. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
45      Spriedumi, 2011. gada 7. jūlijs, Agafiţei u.c. (C‑310/10, EU:C:2011:467, 31.–33. punkts), un 2017. gada 9. marts, Milkova (C‑406/15, EU:C:2017:198, 44. punkts) un 2024. gada 17. oktobris, Zetschek (C‑349/23, EU:C:2024:889, 25. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).