62006CC0070
ĢENERĀLADVOKĀTA JANA MAZAKA [JÁN MAZÁK] SECINĀJUMI,
sniegti 2007. gada 9. oktobrī (
1
)
Lieta C-70/06
Eiropas Kopienu Komisija
pret
Portugāles Republiku
“Valsts pienākumu neizpilde — Tiesas spriedums, ar ko konstatē pienākumu neizpildi — Neizpilde — Finansiāla sankcija”
I — Ievads
1.
Šo prāvu 2006. gada 7. februārī uzsāka Komisija, pamatojoties uz EKL 228. pantu. Komisija norāda, ka Portugāles Republika nav veikusi pasākumus, lai izpildītu Tiesas 2004. gada 14. oktobra spriedumu lietā C-275/03 Komisija/Portugāle (
2
), un lūdz, lai Portugālei tiktu noteikta kavējuma nauda. Minētajā spriedumā Tiesa atzina, ka, neatceļot 1967. gada 21. novembra Dekrētu-likumu Nr. 48 051, kas paredz zaudējumu atlīdzināšanu personai gadījumā, kad tiek pārkāptas Kopienu tiesības publiskā iepirkuma jomā vai valsts tiesības, ar kurām tās tiek ieviestas, ar nosacījumu, ka ir pierādīta vaina vai tīša nevērība, Portugāles Republika nav izpildījusi savus pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas [pārsūdzības] procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām [piegādes un būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesības], 1. panta 1. punktu un 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu (
3
).
II — Atbilstošās tiesību normas
2.
Direktīvas 89/665 1. panta 1. punktā ar grozījumiem paredzēts, ka “dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka attiecībā uz līgumu [publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību] piešķiršanas procedūrām, uz ko attiecas Direktīvas 71/305/EEK, 77/62/EEK un 92/50/EEK, līgumslēdzēju iestāžu lēmumus var efektīvi un, jo īpaši, iespējami ātri izskatīt [pārsūdzēt]”.
3.
Direktīvas 89/665 2. panta 1. punktā paredzēts, ka “dalībvalstis nodrošina to, lai tiesību aktos, kas pieņemti sakarā ar 1. pantā noteikto izskatīšanas [pārsūdzības] procedūru, būtu paredzēts pilnvarojums:
[..]
c)
atlīdzināt zaudējumus personām, kam pārkāpuma dēļ nodarīts kaitējums”.
4.
Padomes 1971. gada 26. jūlija Direktīva 71/305/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts piešķiršanas procedūru (
4
), tika atcelta ar Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvu 93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts piešķiršanas [būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas] procedūru (
5
), kas savukārt tika atcelta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, kas stājās spēkā 2006. gada 31. janvārī (
6
).
5.
Direktīvas 2004/18 81. pantā paredzēts, ka “saskaņā ar [..] Direktīvu 89/665 [..] dalībvalstis šīs direktīvas piemērošanu nodrošina ar efektīviem, pieejamiem un pārredzamiem mehānismiem”.
6.
Direktīvas 89/665 1. panta 1. punktā minētā atsauce uz Direktīvu 71/305 ir jāsaprot kā atsauce uz Direktīvu 2004/18 (
7
).
III — Pirmstiesas procedūra un prasījumi
7.
2004. gada 4. novembrī Komisija nosūtīja vēstuli, kurā tā vērsa Portugāles iestāžu uzmanību uz Tiesas spriedumu lietā C-275/03 un faktu, ka saskaņā ar EKL 228. pantu Portugālei ir jāveic vajadzīgie pasākumi, lai izpildītu minēto spriedumu. Komisija lūdza, lai Portugāles iestādes to informētu par veiktajiem pasākumiem līdz 2005. gada 15. janvārim.
8.
2004. gada 19. novembrī Portugāles iestādes Komisijai nosūtīja jauna likumprojekta kopiju par valsts un citu publisko iestāžu ārpuslīgumisku civiltiesisko atbildību. Portugāles iestādes lūdza, lai Komisija norāda, vai tā uzskata, ka ar likumprojektu tiek nodrošināta pareiza un pilnīga Direktīvas 89/665 transponēšana. Turklāt 2005. gada 12. janvāra vēstulē Portugāles iestādes lūdza Komisiju necelt prasību saskaņā ar EKL 228. pantu līdz laikam, kad pēc 2005. gada 20. februāra vēlēšanām sāks darbu jaunais likumdevējs, lai 2005. gada pirmajā semestrī varētu uzsākt procedūru, kuras ietvaros tiktu pieņemts likums par valsts ārpuslīgumisko civiltiesisko atbildību.
9.
2005. gada 21. martā Komisija Portugāles iestādēm nosūtīja brīdinājuma vēstuli, informējot tās, ka Portugāles parlamenta (Assembleia da República Portuguesa) atlaišana un vēlēšanu organizēšana neattaisno to Portugāles pienākumu neizpildi, kas paredzēti Direktīvā 89/665, un šajā direktīvā norādīto termiņu neievērošanu. Komisija arī norādīja, ka katrā ziņā likumprojekts neatbilda Direktīvai 89/665. Komisija informēja Portugāles iestādes, ka, ņemot vērā, ka Komisija nav saņēmusi informāciju par veiktajiem pasākumiem Tiesas sprieduma izpildei lietā C-275/03, Komisija uzskata, ka Portugāle nav izpildījusi savus pienākumus saskaņā ar EKL 228. panta 1. punktu. Komisija aicināja Portugāli divu mēnešu laikā iesniegt tai savus apsvērumus par minēto jautājumu. Komisija arī pievērsa Portugāles iestāžu uzmanību tam, ka Tiesa, pamatojoties uz EKL 228. panta 2. punktu, var uzlikt naudas sodu. Komisija norādīja, ka tā Tiesai ir minējusi precizētu naudas soda vai kavējuma naudas apmēru, kas, pēc Komisijas domām, Portugālei šajos apstākļos būtu jāmaksā.
10.
Portugāles iestādes 2005. gada 25. maijā sniedza atbildi uz Komisijas brīdinājuma vēstuli. Neapmierināta ar šo atbildi, Komisija 2005. gada 13. jūlijā izdeva argumentētu atzinumu, kurā tā norādīja, ka Portugāle nav veikusi nepieciešamos pasākumus Tiesas sprieduma izpildei lietā C-275/03 un nav izpildījusi savus pienākumus saskaņā ar EKL 228. panta 1. punktu. Tā noteica divu mēnešu termiņu, kurā Portugāles Republikai jāveic nepieciešamie pasākumi Tiesas sprieduma izpildei lietā C-275/03. Komisija arī pievērsa Portugāles uzmanību faktam, ka, ja lieta nonāktu Tiesā, tad Tiesa varētu piespriest naudas sodu un ka Komisija pati ieteiktu piespriest naudas sodu vai kavējuma naudu.
11.
Savā 2005. gada 12. decembra atbildē argumentētajam atzinumam Portugāles iestādes norādīja, ka likumprojekts par valsts ārpuslīgumisko civiltiesisko atbildību, ar ko inter alia atceļ Dekrētu-likumu Nr. 48 051, jau ticis iesniegts Portugāles parlamentam galīgajam balsojumam. Uzskatīdama, ka Portugāles Republika nav izpildījusi Tiesas spriedumu lietā C-275/03, Komisija nolēma uzsākt esošo tiesvedību.
12.
Prasības pieteikumā minētie Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:
—
atzīt, ka, neveicot nepieciešamos pasākumus Tiesas sprieduma izpildei [..] lietā C-275/03 [..], Portugāles Republika nav izpildījusi savus pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar EKL 228. panta 1. punktu;
—
piespriest Portugāles Republikai tai samaksāt Komisijas kontā “Eiropas Kopienas pašu resursi”, kas minēts Padomes 2000. gada 22. maija Regulas Nr. 1150/2000 (EK, Euratom), par Kopienu pašu resursu sistēmu, 9. pantā, kavējuma naudu EUR 21450 apmērā par katru nokavēto dienu, izpildot Tiesas spriedumu lietā C-275/03, sākot no Tiesas sprieduma šajā lietā pasludināšanas dienas līdz minētā sprieduma izpildei lietā C-275/03;
—
piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
13.
Portugāles Republikas prasījumi Tiesai ir šādi:
1)
noraidīt visus Komisijas prasījumus kā nepamatotus un
a)
uzskatīt, ka Portugāles Republika ir veikusi visus nepieciešamos pasākumus Tiesas sprieduma izpildei [..] lietā C-275/03 [..] un ka Komisijas pirmais prasījums ir nepamatots,
b)
atbrīvot Portugāles Republiku no pienākuma maksāt [..] kavējuma naudu EUR 21450 apmērā par katru nokavēto dienu, izpildot Tiesas spriedumu lietā C-275/03, sākot no dienas Tiesas sprieduma šajā lietā pasludināšanas dienas līdz minētā sprieduma lietā C-275/03 izpildei, un tādējādi uzskatīt, ka Komisijas otrais prasījums ir nepamatots;
2)
pakārtoti, ja Portugāles prasījumi netiek apmierināti — quod non —, samazināt ieteiktās kavējuma naudas apmēru, jo tas ir acīmredzami pārmērīgs, noteikt piemērojamo koeficientu par pārkāpuma smagumu ne augstāku kā 4 (četri), noteikt ikgadēju kavējuma naudas samaksu un atlikt kavējuma naudas maksājumus, līdz stājas spēkā tie pasākumi, ko Portugāle tostarp veiks.
IV — EKL 228. panta 1. punktā paredzētā pienākuma izpilde
A — Lietas dalībnieku argumenti
14.
Komisija apgalvo, ka Portugāle nav veikusi nepieciešamos pasākumus Tiesas sprieduma izpildei lietā C-275/03, jo šī dalībvalsts nav atcēlusi Dekrētu-likumu Nr. 48 051. Komisija uzskata, ka ar likumprojektu par valsts un citu publisko iestāžu ārpuslīgumisko civiltiesisko atbildību, ko Portugāles valdība iesniedza Portugāles parlamentam, minētais Tiesas spriedums netiek izpildīts. Turklāt Komisijai nav iesniegta informācija par citiem pasākumiem, tāpēc tā uzskata, ka Portugāles Republika nav izpildījusi savus pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar EKL 228. panta 1. punktu.
15.
Portugāle uzskata, ka ar Likumprojektu Nr. 56/X par valsts un citu publisko tiesību subjektu ārpuslīgumisko civiltiesisko atbildību, ko Portugāles parlaments vienbalsīgi pieņēma 2006. gada 6. aprīlī un kas drīzumā stāsies spēkā, pareizi ir transponēta Direktīva 89/665. Portugāle arī uzskata, ka tas tiesiskais režīms, ko tā pieņēmusi, pienācīgi transponē Direktīvu 89/665 un tādējādi Portugāle pilnībā izpilda Tiesas spriedumu lietā C-275/03. Šajā sakarā Portugāle norāda, ka Portugāles Republikas Konstitūcijas (turpmāk tekstā — “CRP”) 22. un 271. pants un jaunais administratīvo tiesu reglaments (turpmāk tekstā — “CPTA”) nodrošina pietiekošu Tiesas sprieduma C-275/03 izpildi. Turklāt tā apgalvo, ka Portugāles tiesu pastāvīgajā judikatūrā pastāv vainas prezumpcija attiecībā uz iestāžu prettiesiskām darbībām.
B — Vērtējums
16.
Procedūrā saskaņā ar EKL 228. pantu Komisijai ir pienākums iesniegt Tiesai nepieciešamo informāciju, lai tā noteiktu, kā dalībvalsts ir izpildījusi spriedumu par pienākumu neizpildi. Tā kā Komisija ir iesniegusi pietiekamus pierādījumus par pienākumu neizpildes turpināšanos, attiecīgās dalībvalsts kompetencē ir iesniegtos datus un to sekas pēc būtības un detalizēti apstrīdēt (
8
).
17.
Tiesas sprieduma rezolutīvajā daļā lietā C-275/03 Tiesa nosprieda, ka, neatceldama Dekrētu-likumu Nr. 48 051, kas paredz zaudējumu atlīdzināšanu personai gadījumā, kad tiek pārkāptas Kopienu tiesības, kas attiecas uz publiskā iepirkuma jomu, vai valsts tiesības, ar kurām tās tiek ieviestas, ar nosacījumu, ka ir pierādīta vaina vai tīša nevērība, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar Direktīvas 89/665 1. panta 1. punktu un 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu.
18.
Ņemot vērā sprieduma rezolutīvo daļu lietā C-275/03, es uzskatu, ka saskaņā ar EKL 228. panta 1. punktu esošās lietas par pienākumu neizpildi kontekstā ir jānosaka, vai Portugāles Republika ir izpildījusi minēto spriedumu un it īpaši vai tā ir atcēlusi Dekrētu-likumu Nr. 48 051.
19.
Datums, kas jāņem vērā, novērtējot EKL 228. panta 1. punktā paredzēto pienākumu neizpildi, ir saskaņā ar šo normu izstrādātajā argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigas. Tā kā Komisija lūdz piespriest Portugāles Republikai maksāt kavējuma naudu, ir jāpārliecinās, vai apgalvotā pienākuma neizpilde ir turpinājusies līdz brīdim, kad Tiesa izskata šo lietu.
20.
Šajā lietā no Komisijas un arī Portugāles iesniegtajiem rakstveida apsvērumiem izriet, ka likumprojekts, ar ko atceļ Dekrētu-likumu Nr. 48 051, šobrīd ir iesniegts Portugāles parlamentam, tomēr nav vēl ticis pieņemts. Pati Portugāles valdība savos rakstveida apsvērumos atzina, ka, lai Likumprojekts Nr. 56/X stātos spēkā, būtu nepieciešams Presidente da República (Republikas prezidents) paraksts un publikācija Diário da República (Portugāles Oficiālais Vēstnesis). 2005. gada 13. jūlijā izstrādātā argumentētā atzinuma noteiktā termiņa beigās Portugāles Republika vēl nebija veikusi šīs likumdošanas procesam nepieciešamās darbības.
21.
Turklāt tiesas sēdē, kas notika 2007. gada 5. jūlijā, kad Portugāles Republikas pārstāvis tika aicināts izteikties par to, ka Dekrēts-likums Nr. 48 051 vēl ir spēkā šīs sēdes laikā, pārstāvis atbildēja, ka Portugāles Republika vēlas mainīt esošo režīmu, pieņemot Likumprojektu Nr. 56/X. Tādējādi ir skaidrs, ka vēl 2007. gada 5. jūlijā Portugāles Republika nebija atcēlusi Dekrētu-likumu Nr. 48 051. Turklāt šajā datumā Portugāles pienākumi, pamatojoties uz Direktīvas 89/665 1. panta 1. punktu un 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu, vēl aizvien bija spēkā (
9
).
22.
Attiecībā uz Portugāles valdības apsvērumiem, kas pamatoti ar CRP 22. un 271. pantu, CPTA un Portugāles tiesu judikatūru, kurā atrodams vainas prezumpcijas princips (
10
), manuprāt, minētie apsvērumi šī procesa kontekstā ir juridiski neatbilstoši un nevietā. Es uzskatu, ka minētie apsvērumi patiesībā ir Portugāles mēģinājums atkārtoti aizsākt tiesvedību lietā C-275/03 un lūgt atkārtoti pārbaudīt jautājumus, par kuriem lietas dalībnieki jau ir diskutējuši un ko Tiesa tādējādi jau ir ņēmusi vērā, taisot galīgo spriedumu minētajā lietā.
23.
Ņemot vērā iepriekš minēto, ir jāsecina, ka Portugāles Republika nav veikusi nepieciešamos pasākumus, lai izpildītu spriedumu lietā C-275/03 par Direktīvas 89/665 1. panta 1. punkta un 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta transponēšanu, un tādējādi nav izpildījusi pienākumu, kas tai uzlikts saskaņā ar EKL 228. panta 1. punktu.
24.
Tā kā ir pierādīts, ka Portugāles Republikas pienākumu neizpilde ir turpinājusies līdz brīdim, kad Tiesa izskata šo lietu, tad attiecīgi ir jāizskata Komisijas priekšlikums par kavējuma naudu.
V — Piemērota finansiāla sankcija
A — Lietas dalībnieku argumenti
25.
Pamatojoties uz aprēķina metodi, kas noteikta 1996. gada 21. augusta Paziņojumā 96/C 242/07 par EKL [228]. panta īstenošanu (
11
) un 1997. gada 28. februāra Paziņojumā 97/C 63/02 par EKL [228]. pantā paredzētās kavējuma naudas aprēķināšanas metodi (
12
), Komisija ierosina, lai Tiesa piemēro Portugāles Republikai kavējuma naudu EUR 21450 apmērā par katru nokavēto dienu kā sodu par sprieduma neievērošanu lietā C-275/03. Kavējuma naudu vajadzētu piemērot no sprieduma šajā lietā pasludināšanas brīža līdz sprieduma lietā C-275/03 izpildes brīdim.
26.
Komisija uzskata, ka kavējuma nauda ir vispiemērotākais līdzeklis, lai, cik ātri vien iespējams, tiktu izbeigts atzītais pārkāpums. Ņemot vērā nepieciešamību nodrošināt efektīvu sodu, kavējuma nauda EUR 21450 apmērā par katru nokavēto dienu ir samērīga ar pārkāpuma smagumu un ilgumu. Pēc Komisijas domām, šī summa būtu jārēķina, reizinot pamata summu EUR 500 apmērā ar koeficientu 11 (skalā no 1 līdz 20) par pārkāpuma smagumu, ar koeficientu 1 par pārkāpuma ilgumu un ar koeficientu 3,9 (pamatojoties uz Portugāles iekšzemes kopproduktu (turpmāk tekstā — “IKP”) un tās balsu skaitu Eiropas Savienības Padomē), kas atspoguļo Portugāles maksātspēju.
27.
Attiecībā uz pārkāpuma ilgumu Komisija apgalvo, ka 2005. gada 12. oktobrī, — brīdī, kad tā šajā lietā cēla šo prasību, bija pagājuši 11 mēneši kopš brīža, kad tika pasludināts spriedums lietā C-275/03. Saskaņā ar orientējošiem norādījumiem, kas pieņemti 2001. gada martā, Komisija saskaņā ar EKL 228. pantu sāk skaitīt pārkāpuma ilgumu no septītā mēneša no sprieduma par Kopienu tiesību pārkāpumu pasludināšanas. Šajā lietā, reizinot “koeficientu 0,1 ar pieciem mēnešiem (no 2004. gada novembra līdz 2005. gada maijam), iegūst rezultātu 0,5”. Tādējādi ilguma koeficientam vajadzētu būt 1 jeb minimālajam koeficientam.
28.
Attiecībā uz pārkāpuma smagumu Komisija uzskata, ka, nosakot kavējuma naudas apmēru, ir jāņem vērā divi faktori, tas ir, pārkāpto Kopienu tiesību normu nozīmīgums un sekas, ko pārkāpums ir radījis gan vispārīgām, gan individuālām interesēm. Saskaņā ar Direktīvas 89/665 trešo apsvērumu — “[..] Kopienas mēroga konkurence valsts pasūtījumu [publiska iepirkuma] jomā rada vajadzību būtiski palielināt caurskatāmības un vienlīdzības garantijas”. Lai “[..] to reāli panāktu, ir jābūt pieejamiem efektīviem un operatīviem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, ja ir pārkāpti Kopienas tiesību akti valsts pasūtījuma [publiskā iepirkuma] jomā vai valstu noteikumi, kas īsteno šos tiesību aktus”. Komisija uzskata, ka pārkāptās normas ir ļoti nozīmīgas un ka pārkāpums varētu radīt būtiskas sekas gan vispārīgām, gan individuālām interesēm. Šajā sakarā 2002. gadā publiskā iepirkuma sektors bija 13,2 % no Portugāles IKP (
13
). Neapšaubot iepriekš minēto un ņemot vērā, pirmkārt, faktu, ka Tiesa lietā C-275/03 pirmo reizi lēma par to, vai valsts tiesību normas, kas pieprasa, lai zaudējuma atlīdzināšana personai gadījumā, kad tiek pārkāptas Kopienu tiesības publiskā iepirkumu jomā vai valsts tiesības, ar kurām tās tiek transponētas, ar nosacījumu, ka ir pierādīta vaina vai tīša nevērība, ir saderīgas ar Direktīvas 89/665 1. panta 1. punktu un 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu, un, otrkārt, to, ka pārkāpums, kas bija pamatā spriedumam lietā C-275/03, Portugāles gadījumā bija izolēts Kopienu direktīvu publisko iepirkumu jomā nepareizas transponēšanas gadījums, Komisija uzskata, ka šai lietā piemērotais pārkāpuma smaguma koeficients būtu 11.
29.
Savā atbildē Komisija norādīja, ka pretēji Portugāles argumentiem (
14
) Komisijas paziņojuma par EKL 228. panta piemērošanu (
15
) (turpmāk tekstā — “2005. gada paziņojums”) 13.3. punktu, kurā, lai novērtētu dalībvalsts neatbilstības turpināšanu pēc Tiesas taisītā sprieduma, piemērojot EKL 228. pantu, skaidri ir paredzēta iespēja variēt laika kritēriju, nevajadzētu piemērot šajā lietā. Komisija arī uzskata, ka apstākļi lietā C-278/01 Komisija/Spānija (
16
), kur Tiesa nosprieda, ka pārkāpuma izbeigšanu minētajā lietā varēja noteikt tikai reizi gadā, būtībā atšķiras no apskatāmās lietas apstākļiem, kas saistīti ar pasākumu veikšanu, lai Direktīvas 89/665 normas tiktu pareizi transponētas valsts tiesībās.
30.
Turklāt Komisija atkal pretēji Portugāles apgalvojumiem (
17
) uzskata, ka kavējuma naudas piespriešana šajā lietā nav jāaptur, pamatojoties uz 2005. gada paziņojuma 13.4. punktu. 2005. gada paziņojuma 13.4. punktā paredzēta kavējuma naudas atlikšana gadījumos, piemēram, kad ir nepieciešams laiks, lai pārbaudītu, vai ir veikti visi nepieciešamie pasākumi sprieduma izpildei. Tā kā šī lieta attiecas uz direktīvu, Komisija var ņemt vērā valsts veiktos transponēšanas pasākumus, tiklīdz tai tiek par šiem pasākumiem paziņots.
31.
Portugāle uzskata, ka kavējuma naudas apmērs, ko ieteikusi Komisija, it īpaši pārkāpuma smaguma koeficients 11, ir acīmredzami nesamērīgs un pārmērīgs, ņemot vērā šos lietas apstākļus. Saskaņā ar Portugāles valdības viedokli civiltiesiskās atbildības piemērošana valsts pārvaldei saskaņā ar Direktīvas 89/665 regulējumu būtu publisko iepirkumu politikas instruments. Tomēr šim instrumentam nav jāpiešķir primāra nozīme attiecībā uz minēto politiku. Publiskā iepirkuma politikas mērķis ir galvenokārt garantēt publiskā iepirkuma piešķiršanas procedūru tiesiskumu. Iespēja valsts pārvaldei piemērot civiltiesisko atbildību būtu jāuzskata par sekundāru instrumentu cietušo interešu aizsardzībā. Turklāt Portugāle uzskata, ka ir apšaubāmi, vai pārkāpums ir radījis kādas sekas vispārīgām un individuālām interesēm, jo Portugāles tiesas savā pastāvīgajā judikatūrā ir atzinušas, ka pastāv vainas prezumpcija attiecībā uz valsts pārvaldes prettiesisku rīcību, tādējādi nodrošinot zaudējumu atlīdzību cietušajām personām saskaņā ar Direktīvas 89/665 prasībām.
32.
Portugāle apgalvo, ka šī lieta nav līdzīga citām lietām, ko Tiesa izskatījusi saskaņā ar EKL 228. pantu, jo esošā lieta ir saistīta ar nepareizu direktīvas transponēšanu, nevis Kopienu tiesību nepareizu piemērošanu. Portugāle lūdz iepriekš minēto uzskatīt par mīkstinošu apstākli. Turklāt šī lieta neattiecas uz pamata interesēm, piemēram, sabiedrības veselību vai personu veselības neaizskaramību, kā tas ir bijis citās Tiesas izskatītajās lietās, kurās Komisijas ieteiktais pārkāpuma smaguma koeficients ir bijis mazāks. Esošā lieta arī neskar sensitīvo jomu, kas ir Kopienu īpašā kompetencē, atrodama daudzos tiesību aktos un kas ir iztirzāta Kopienu judikatūrā. Portugāle tāpēc uzskata, ka Komisijas priekšlikums attiecībā uz smaguma koeficientu 11 lietā, kas attiecas uz daļēju Direktīvas 89/665 netransponēšanu, ir pārsteidzīgs. Portugāle uzskata, ka šajā lietā smaguma koeficientam nevajadzētu pārsniegt 4.
33.
Turklāt Portugāle uzskata, ka saskaņā ar 2005. gada paziņojuma, ar ko tika aizstāti Paziņojumi 96/C 242/07 un 97/C 63/02, 13.3. punktu šajā lietā atbilstošam atsauces periodam, lai noteiktu atbilstību Direktīvai 89/665, vajadzētu būt par gadiem nevis par dienām, kā to ierosinājusi Komisija.
34.
Papildus Portugāle uzskata, ka, pamatojoties uz 2005. gada paziņojuma 13.4. punktu, sankcijas piemērošanu šajā lietā vajadzētu apturēt. Izstrādājot Likumprojektu Nr. 56/X, Portugāle ir veikusi visas nepieciešamās darbības, lai izpildītu Tiesas spriedumu lietā C-275/03. Ir jāpaiet tikai zināmam laika posmam, lai pieņemtu likuma tekstu.
B — Vērtējums
35.
Ja Tiesa nospriestu, ka Portugāles Republika nav izpildījusi spriedumu lietā C-275/03, Tiesa, pamatojoties uz EKL 228. panta 2. punkta trešo daļu, var piespriest dalībvalstij maksāt naudas sodu un kavējuma naudu (
18
).
36.
Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru Tiesai, ņemot vērā lietas apstākļus, katrā lietā ir jāizvērtē piespriežamās finansiālās sankcijas (
19
). Sankciju piemērošana saskaņā ar EKL 228. pantu tādējādi ir Tiesas īpašā kompetencē. Izmantojot savu rīcības brīvību, Tiesai ir jānosaka naudas sods un/vai kavējuma nauda, kas ir atbilstoša apstākļiem un samērīga gan konstatētajam pārkāpumam, gan attiecīgās dalībvalsts maksātspējai. Šajā sakarā Komisijas priekšlikumi par finansiālām sankcijām Tiesai nav saistoši, bet tie ir derīga atsauce (
20
). Turklāt Komisijas paziņojums par EKL 228. pantu Tiesai nav saistošs, tomēr tas palīdz nodrošināt šīs iestādes rīcības pārskatāmību, iepriekšēju paredzamību un tiesisko drošību (
21
).
37.
Šajā lietā Komisija savā prasības pieteikumā priekšlikumu par finansiālu sankciju piespriešanu Portugālei balstīja, inter alia, uz saviem Paziņojumiem 96/C 242/07 un 97/C 63/02. Ir jāņem vērā, ka 2006. gada 7. februārī, datumā, kad Tiesā tika iesniegts prasības pieteikums šajā lietā, minētie paziņojumi vairs nebija spēkā un bija aizstāti ar 2005. gada paziņojumu, kas stājās spēkā 2006. gada 1. janvārī (
22
).
38.
Uzskatu, ka esošās lietas kontekstā Tiesai būtu piemēroti izmantot, inter alia, 2005. gada paziņojumu kopā ar lietas dalībnieku apsvērumiem kā derīgu atsauci, lai noteiktu, vai šajā lietā ir piemērojama finansiāla sankcija, un ja tā, tad lai noteiktu šīs sankcijas apmēru. Nonākot pie šī secinājuma, es uzskatu, ka Komisijas atsauce uz tās agrākajiem paziņojumiem nekavēja Portugāli aizstāvēt savas intereses šajā procesā un ka rīcības pārskatāmības, iepriekšējās paredzamības un tiesiskās drošības principi ir tikuši ievēroti. Pati Portugāle savos rakstveida apsvērumos ir izcēlusi faktu, ka 2005. gada paziņojums ir aizstājis Komisijas iepriekšējos paziņojumus un, kā tas ir lasāms Portugāles rakstveida apsvērumos, šī dalībvalsts pati ir izmantojusi 2005. gada paziņojuma 13.3. un 13.4. punktu. Uzskatu, ka Portugāle pilnībā zināja 2005. gada paziņojuma saturu un apzinājās, ka Tiesa to varētu izmantot kā derīgu atsauci, lai piespriestu finansiālu sankciju.
39.
Manuprāt, EKL 228. pantā paredzētās izpildes procedūras konsekventai piemērošanai minētā procedūra ir jāsaprot kā mehānisms, ar kā palīdzību pilnībā var īstenot EKL 226. panta ietvaros uzsākto tiesvedību mērķi, kas ir izbeigt Kopienu tiesību pārkāpumus, un vienlaicīgi kā līdzeklis, ar kā palīdzību atturēt dalībvalstis no Tiesas spriedumu, ar ko konstatē 226. panta pārkāpumu, neizpildes.
40.
EKL 228. panta 2. punktā minētā procedūra konkrēti ir paredzēta, lai mudinātu pienākumus neizpildošo dalībvalsti izpildīt spriedumu par pienākumu neizpildi, tādējādi nodrošinot Kopienu tiesību efektīvu piemērošanu attiecīgajā dalībvalstī. Abas šajā tiesību normā paredzētās sankcijas — naudas sods un kavējuma nauda — kalpo šim mērķim. Naudas soda un/vai kavējuma naudas piespriešanas mērķis ir radīt dalībvalstij ekonomisku spiedienu, kas mudinātu to izbeigt konstatēto pienākumu neizpildi. Tādējādi finansiālas sankcijas ir jānosaka atkarībā no pārliecināšanas pakāpes, kas nepieciešama, lai attiecīgā dalībvalsts mainītu savu rīcību (
23
).
41.
Lietā C-304/02 Komisija/Francija Tiesa konstatēja, ka kavējuma nauda ir īpaši piemērota, lai mudinātu dalībvalsti, cik ātri vien iespējams, izpildīt pienākumu, kura neizpilde var turpināties, ja šāds pasākums netiek piemērots, bet naudas soda piespriešana vairāk balstīta uz tādu seku izvērtējumu, kuras attiecīgās dalībvalsts pienākumu neizpildes gadījumā tiek nodarītas privātajām un sabiedrības interesēm, it īpaši, ja pienākuma neizpilde kopš sprieduma, kurā tas tika konstatēts, ir turpinājusies ilgu laiku pēc tam (
24
).
42.
Ņemot vērā šīs lietas apstākļus, es uzskatu, ka kavējuma naudas piespriešana ir piemērots pasākums, lai mudinātu vai pārliecinātu Portugāli mainīt tās rīcību un izpildīt savus pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar Direktīvas 89/665 1. panta 1. punktu un 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu. Manuprāt, šajā procesā ir pietiekoši pierādījumi tam, ka apspriestais pārkāpums, iespējams, turpināsies, ja vien Portugālei netiks piespriesta kavējuma nauda. Šajā sakarā 2007. gada 5. jūlija tiesas sēdē bija redzams, ka Portugāles Republika nav veikusi nepieciešamās darbības, lai izpildītu spriedumu lietā C-275/03, par spīti saviem iepriekš minētajiem argumentiem, ka šāda darbība ir nenovēršama.
43.
Attiecībā uz kavējuma naudas apmēru pamata kritērijs, kas jāņem vērā, lai nodrošinātu kavējuma naudas piespiedu iedarbību nolūkā panākt vienotu un efektīvu Kopienu tiesību piemērošanu, ir pārkāpuma ilgums, tā smagums un attiecīgās dalībvalsts maksātspēja. Piemērojot šos kritērijus, īpaši jāņem vērā tas, kā pienākumu neizpilde ietekmē privātās un sabiedrības intereses, un tas, cik steidzami ir mudināt attiecīgo dalībvalsti izpildīt tās pienākumus (
25
).
44.
Komisija apgalvo, ka ilguma koeficientam šajā lietā būtu jābūt 1. Kā redzams Komisijas apsvērumos, šis koeficients tika noteikts, inter alia atsaucoties uz datumu, kad Komisija nolēma uzsākt celt šo prasību, t.i., 2005. gada 12. oktobri. Manuprāt, Komisijas priekšlikums attiecībā uz ilgumu ir kļūdains. Neraugoties uz to, ka Komisija patiesībā uzsāka esošo procesu tikai 2006. gada 7. februārī, Tiesa lietā C-177/04 Komisija/Francija noteica, ka EKL 228. pantā paredzēto pienākumu pārkāpuma ilgums ir jānosaka, atsaucoties uz laiku, kad Tiesa novērtē faktus, nevis tad, kad Komisija vēršas Tiesā (
26
).
45.
Esošajā lietā, lai izpildītu Tiesas spriedumu lietā C-275/03, Portugālei tikai bija jāveic pasākumi, ar ko transponētu Direktīvas 89/665 1. panta 1. punktu un 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu valsts tiesībās un ar ko atceltu Dekrētu-likumu Nr. 48 051. Ir skaidrs, ka Portugāle nav galīgi pieņēmusi nepieciešamos tiesību aktus, lai izpildītu 2004. gada 14. oktobrī pasludināto spriedumu lietā C-275/03, un šī pienākumu neizpilde ir turpinājusies ievērojamu laika posmu. Brīdī, kad šajā lietā notika tiesas sēde, bija pagājuši gandrīz trīs gadi, kopš tika pasludināts spriedums lietā C-275/03 (
27
).
46.
Šajos apstākļos, ņemot vērā pārkāpuma ilgumu, es uzskatu, ka piemērots ir koeficients 2.
47.
Attiecībā uz pārkāpuma smagumu es neuzskatu, ka Komisijas ieteiktais pārkāpuma smaguma koeficients 11 skalā no 1 līdz 20 ir pareizs. Manuprāt, šis koeficients ir pārlieku augsts, ņemot vērā šīs lietas apstākļus un Tiesas judikatūru.
48.
Attiecībā uz minēto judikatūru, manuprāt, Portugāles valdība pareizi norādīja, ka Tiesa ir piemērojusi zemāku pārkāpuma smaguma koeficientu lietās, kas, piemēram, ir saistītas ar draudiem sabiedrības veselībai, apkārtējās vides piesārņojumu vai zivju resursu izsmelšanu (
28
). Uzskatu, ka Portugāles ieteiktais koeficients 4 ir piemērotāks šajā lietā.
49.
Lai gan Direktīvas 89/665 pārkāpums šķiet daļējs, jo šī tiesvedība un lieta C-275/03 attiecas uz direktīvas 1. panta 1. punktu un 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu, nevis uz visu direktīvu kopumā, pārkāpuma smaguma koeficients 4 ir pamatots, jo minētajos direktīvas punktos ir paredzēta pasākumu veikšana attiecībā uz zaudējumu piešķiršanu personām, kas cietušas publiskā iepirkuma noteikumu pārkāpuma rezultātā (
29
).
50.
Vēlos uzsvērt, ka, nonākot pie šī secinājuma, es nepiekrītu Portugāles apsvērumiem, saskaņā ar kuriem ir spēkā pieņēmums, ka Eiropas Kopienu politika attiecībā uz publisko iepirkumu jomu nav īpaši svarīga. Manuprāt, publiskā iepirkuma joma ir būtiska, lai nodrošinātu, ka netiek deformēta iekšējā tirgus konkurence (
30
). Turklāt atšķirībā no Portugāles argumentiem (
31
) uzskatu, ka publisko iepirkumu regulējošo normu patiesai efektivitātei izšķiroša ir privātā publiskā iepirkuma procesa subjektiem paredzētā iespēja apstrīdēt līgumslēdzēju iestāžu lēmumus un minēto normu pārkāpuma gadījumā iegūt zaudējumu atlīdzību. Šādu procedūru pieejamība ne vien aizsargā attiecīgo procesu dalībnieku intereses, bet arī garantē pilnīgu Kopienas politikas publiskā iepirkuma jomā efektivitāti.
51.
Ja Portugāle neatceļ Dekrētu-likumu Nr. 48 051 (
32
), tas sarežģī un sadārdzina privāto publiskā iepirkuma procedūras subjektu tiesiskās aizsardzības līdzekļus. Šī situācija, manuprāt, grauj minēto privāto subjektu iniciatīvu izmantot šādus tiesiskās aizsardzības līdzekļus un tādējādi ietekmē Kopienu politikas publiskā iepirkuma jomā efektivitāti.
52.
Pamatojoties uz iepriekš minētajiem apsvērumiem, es uzskatu, ka kavējuma naudas apmērs, kuram vajadzētu tikt piemērotam šajā lietā, ir jānosaka, reizinot pamata summu EUR 600 ar koeficientiem 4,04 (maksātspēja) (
33
), 4 (pārkāpuma smagums) un 2 (pārkāpuma ilgums), kas ir EUR 19392 par katru nokavēto dienu.
53.
Attiecībā uz kavējuma naudas maksājuma biežumu tādā lietā kā šī, kura attiecas uz Tiesas sprieduma izpildi, saskaņā ar kuru tiek izvirzīta prasība veikt vienkāršus tiesību akta grozījumus, lai transponētu daļu no direktīvas, ir jāizvēlas kavējuma nauda, kas maksājama pa dienām (
34
). Tāpēc būtu jānoraida Portugāles valdības argumenti, kas balstīti uz 2005. gada paziņojuma 13.3. punktu.
54.
Turklāt es uzskatu, ka šajā lietā kavējuma naudas piespriešana nav jāaptur. Nepieciešamo tiesību normas grozījuma pieņemšanu un līdz ar to sprieduma C-275/03 izpildi Komisija var novērtēt, tiklīdz tai par šo grozījumu ir paziņots. Tāpēc būtu jānoraida arī tie Portugāles valdības argumenti, kas balstīti uz 2005. gada paziņojuma 13.4. punktu.
55.
Attiecībā uz Tiesas iespēju piespriest sankciju naudas soda veidā es uzskatu, ka esošajā lietā šāda sankcija nav pamatota, neraugoties uz faktu, ka pienākuma transponēt Direktīvas 89/665 1. panta 1. punktu un 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu neizpilde ir turpinājusies gandrīz trīs gadus no brīža, kad tika pasludināts spriedums lietā C-275/03, un privātās un sabiedrības intereses, kuras šī neizpilde ir ietekmējusi, ir pietiekami svarīgas.
56.
Šis viedoklis ir pamatots ar Tiesas judikatūru, it īpaši ar Tiesas spriedumu lietā C-304/02 Komisija/Francija un tās ļoti īpašajiem apstākļiem, kā rezultātā Tiesa nolēma piespriest naudas sodu papildus kavējuma naudai (
35
). EKL 228. panta 2. punktā ir paredzēts piespriest vienu no abām minētajām sankcijām. Turklāt Tiesa uzskata, ka abām sankcijām ir katrai sava autonoma funkcija (
36
).
VI — Secinājumi
57.
Ņemot vērā iepriekš minēto, iesaku Tiesai:
—
atzīt, ka, neatceldama 1967. gada 21. novembra Dekrētu-likumu Nr. 48 051, kas paredz zaudējumu atlīdzināšanu personai gadījumā, kad tiek pārkāptas Kopienu tiesības publiskā iepirkuma jomā vai valsts tiesības, ar kurām tās tiek ieviestas, ar nosacījumu, ka ir pierādīta vaina vai tīša nevērība, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas [pārsūdzības] procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus [piegādes un būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesības] valsts vajadzībām, 1. panta 1. punktu un 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu, un tādēļ nav izpildījusi pienākumus saskaņā ar EKL 228. pantu;
—
piespriest Portugāles Republikai samaksāt Eiropas Kopienu Komisijai kontā “Eiropas Kopienu pašu resursi” kavējuma naudu EUR 19392 par katru nokavēto dienu, veicot visus nepieciešamos pasākumus Tiesas 2004. gada 14. oktobra sprieduma pilnīgai izpildei lietā C-275/03 Komisija/Portugāle, no šī sprieduma pasludināšanas brīža līdz pilnīgai minētā 2004. gada 14. oktobra sprieduma izpildei;
—
piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
(
1
)	Oriģinālvaloda — angļu.
(
2
)	Krājumā nav publicēts.
(
3
)	OV L 395, 33. lpp.
(
4
)	OV L 185, 5. lpp.
(
5
)	OV L 199, 54. lpp.
(
6
)	OV L 134, 114. lpp.
(
7
)	Skat. Direktīvas 2004/18 81. pantu.
(
8
)	Tiesas 2006. gada 18. jūlija spriedums lietā C-119/04 Komisija/Itālija (Krājums, I-6885. lpp., 41. punkts).
(
9
)	Šīs normas tostarp nav tikušas atceltas.
(
10
)	Skat. šo secinājumu 15. punktu.
(
11
)	OV C 242, 6. lpp.
(
12
)	OV C 63, 2. lpp.
(
13
)	Tas ir mazliet zemāks nekā vidējais rādītājs (16 %) Kopienā.
(
14
)	Skat. šo secinājumu 33. punktu.
(
15
)	SEC (2005) 1658.
(
16
)	Tiesas 2003. gada 25. novembra spriedums lietā Komisija/Spānija (Recueil, I-14141. lpp., 51. punkts).
(
17
)	Skat. šo secinājumu 34. punktu.
(
18
)	Skat. Tiesas 2005. gada 12. jūlija spriedumu lietā C-304/02 Komisija/Francija (Krājums, I-6263. lpp., it īpaši 80.–82. punkts).
(
19
)	Turpat, 86. punkts.
(
20
)	Skat. Tiesas 2000. gada 4. jūlija spriedumu lietā C-387/97 Komisija/Grieķija (
Recueil, I-5047. lpp., 89. punkts).
(
21
)	Turpat, 87. punkts.
(
22
)	Skat. 2005. gada paziņojuma 25. punktu.
(
23
)	Tiesas 2006. gada 14. marta spriedums lietā C-177/04 Komisija/Francija (Krājums, I-2461. lpp., 59. un 60. punkts).
(
24
)	Iepriekš minētā sprieduma 81. punkts.
(
25
)	Iepriekš 20. zemsvītras piezīmē minētā 2000. gada 4. jūlija sprieduma lietā Komisija/Grieķija 92. punkts.
(
26
)	Skat. sprieduma 71. punktu. Manuprāt, brīdis, kad Tiesa izskata lietas apstākļus, ir nenosakāms, un neviens no lietas dalībniekiem to nevar noteikt. Tāpēc es uzskatu, ka, lai piespriestu kavējuma naudu saskaņā ar EKL 228. pantu, pārkāpuma ilgums ir jānosaka, par atskaites punktu ņemot brīdi, kad notiek tiesas sēde, vai — gadījumā, ja tiesas sēde nenotiek, — rakstveida procesa noslēguma brīdi.
(
27
)	Skat. pēc analoģijas iepriekš 23. zemsvītras piezīmē minētā 2006. gada 14. marta sprieduma lietā C-177/04 Komisija/Francija 73. un 74. punktu. Šajā lietā Tiesa uzskatīja, ka koeficients 3 par pārkāpuma ilgumu ir piemērots situācijā, kurā pasākumu, ar kuru palīdzību valsts tiesībās tiktu veikta transponēšana, neveikšana bija turpinājusies gandrīz četrus gadus.
(
28
)	Šajā sakarā Portugāle piebilda, ka iepriekš 20. zemsvītras piezīmē minētajā spriedumā lietā C-387/97 Komisija/Grieķija Komisija ierosināja pārkāpuma smaguma koeficientu 6 par pienākumu neizpildi attiecībā uz draudiem sabiedrības veselībai, un šajā lietā nebija veikti nekādi pasākumi, lai izpildītu iepriekšējo spriedumu. Tāpat iepriekš 16. zemsvītras piezīmē minētajā spriedumā lietā C-278/01 Komisija/Spānija Komisija ierosināja smaguma koeficientu 4 situācijā, kurā nebija transponēta direktīva par peldvietu ūdens kvalitāti un kas tādējādi attiecās uz vides un sabiedrības veselības aizsardzību. Turklāt iepriekš 18. zemsvītras piezīmē minētajā spriedumā lietā C-304/02 Komisija/Francija, kas attiecās uz vienotu zvejniecības politiku, tika ierosināts piemērot smaguma koeficientu 10.
(
29
)	Kā piemēru skat. iepriekš 23. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā C-177/04 Komisija/Francija, kur Tiesa nosprieda, ka Kopienu tiesību pārkāpums direktīvas daļējas netransponēšanas rezultātā nebija īpaši smags, un tāpēc piemēroja pārkāpuma smaguma koeficientu 1. Minētajā lietā Tiesa konstatēja, ka Francija nav izpildījusi 2002. gada 25. aprīļa spriedumu lietā C-52/00 Komisija/Francija (
Recueil, I-3827. lpp.) par Padomes 1985. gada 25. jūlija Direktīvas 85/374/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu attiecībā uz atbildību par produktiem ar trūkumiem (OV L 210, 29. lpp.) 3. panta 3. punkta transponēšanu un tādējādi nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar EKL 228. pantu, jo tās tiesību normās bija paredzēts, ka preču ar trūkumiem piegādātāja atbildības pamatā ir tāds pats iemesls, kāds tas ir ražotāja atbildības pamatā tad, ja ražotāju nevar noteikt, lai gan piegādātājs saprātīgā laika posmā ir informējis cietušo personu par to, kurš ir ražojis viņa piegādāto produktu.
(
30
)	Patiešām, nedrīkst pārāk zemu novērtēt ievērojamo publiskā iepirkuma sektora apjomu, kas ir 16 % no Kopienu IKP un 13,2 % no Portugāles IKP.
(
31
)	Skat. šo secinājumu 31. punktu.
(
32
)	Tādējādi paredzot zaudējumu atlīdzināšanu personām, kas cietušas Kopienu tiesību publiskā iepirkuma jomā vai valsts tiesību normu, ar kurām tās tiek ieviestas, pārkāpuma rezultātā, ar nosacījumu, ka ir pierādīta valsts vai publisko iestāžu vaina vai tīša nevērība.
(
33
)	Ir jāņem vērā, ka pamata summa un Portugāles maksātspējas koeficients ir ņemts no 2005. gada paziņojuma. Skat. šo secinājumu 37. punktu.
(
34
)	Skat. iepriekš 23. zemsvītras piezīmē minētā 2006. gada 14. marta sprieduma lietā C-177/04 Komisija/Francija 77. punktu.
(
35
)	Skat. iepriekš minētā sprieduma 114. un 115. punktu.
(
36
)	Turpat, 84. punkts.