62023CJ0629_RES
Lieta C‑629/23
MTÜ Eesti Suurkiskjad
pret
Keskkonnaamet
(Riigikohus lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (piektā palāta) 2025. gada 12. jūnija spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība – Direktīva 92/43/EEK – 1. panta i) punkta pirmā daļa – Sugas aizsardzības statuss – Jēdziens – 14. pants – Pārvaldības pasākumi – Ieguve savvaļā un izmantošana atbilstoši sugas saglabāšanai vai atjaunošanai labvēlīgā aizsardzības statusā – 1. panta i) punkta otrā daļa – Attiecīgās sugas aizsardzības statusa labvēlīguma novērtējums – Kumulatīvi nosacījumi – Canis lupus (vilks) – Klasificēšana Starptautiskās Dabas un dabas resursu aizsardzības savienības (IUCN) Sarkanās grāmatas kategorijā “jutīgas [populācijas]” – Dzīvnieku suga, kas ietilpst populācijā, kuras dabiskās izplatības areāls sniedzas ārpus dalībvalsts teritorijas – Apmaiņa ar šīs pašas sugas populācijām dalībvalstīs vai trešās kaimiņvalstīs ņemšana vērā – 2. panta 3. punkts – Ekonomikas, sociālās jomas un kultūras vajadzību, kā arī reģionālo un vietējo īpatnību ņemšana vērā
Dabas vide – Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība – Direktīva 92/43 – Kopienai nozīmīgas dzīvnieku sugas – Pārvaldības pasākumi – Dalībvalstu rīcības brīvība – Ierobežojumi – Sugas saglabāšana labvēlīgā aizsardzības statusā – Novērtēšanas kritēriji – Vietējā un valsts mēroga, kā arī attiecīgā gadījumā pārrobežu mēroga ņemšana vērā
(LESD 191. panta 2. punkts; Padomes Direktīvas 92/43 – redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2013/17, – 15. apsvērums, 1. panta i) punkta pirmā daļa, 2. panta 2. punkts, 11. pants, 14. panta 1. punkts un 16. pants, kā arī V pielikuma a) daļa)
(skat. 37.–48. punktu)
Dabas vide – Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība – Direktīva 92/43 – Pienākums uzraudzīt aizsardzības statusu – Labvēlīga aizsardzības statusa jēdziens – Nepieciešamība pārliecināties par stāvokļa ilgtspējīgumu – Novērtēšanas kritēriji – Pārrobežu mēroga ņemšana vērā
(Padomes Direktīvas 92/43 – redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2013/17, – 1. panta i) punkta otrā daļa, 11. pants, kā arī 14. panta 1. punkts)
(skat. 49.–66. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Dabas vide – Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība – Direktīva 92/43 – Kopienai nozīmīgas dzīvnieku sugas – Pārvaldības pasākumi – Sugas saglabāšana labvēlīgā aizsardzības statusā – Novērtēšanas kritēriji – Ekonomikas, sociālās jomas un kultūras vajadzību, kā arī reģionālo un vietējo īpatnību ņemšana vērā – Ierobežojumi
(Padomes Direktīvas 92/43 – redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2013/17, – 1. panta i) punkta otrā daļa, 2. panta 2. punkts, 11. pants un 14. panta 1. punkts, kā arī V pielikuma a) daļa)
(skat. 67.–71. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)
Rezumējums
Izskatot Riigikohus (Augstākā tiesa, Igaunija) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, Tiesa sniedz atbildes uz vairākiem jautājumiem attiecībā uz vilka (Canis lupus) sugas aizsardzību, pamatojoties uz Dzīvotņu direktīvu (
1
), konkrētāk, tās 14. pantu (
2
), kas ļauj veikt pasākumus, ar kuriem tiek ierobežotas medības, kas Igaunijā principā ir atļautas (
3
), ja šāda ierobežošana izrādās nepieciešama, lai attiecīgo sugu saglabātu labvēlīgā aizsardzības statusā.
Igaunijas kompetentā iestāde 2020. gadā ar rīkojumu noteica Igaunijai 2020./2021. gada vilku medību kvotu. Pieteicēja pamatlietā – Igaunijā reģistrēta vides aizsardzības biedrība – šo rīkojumu pārsūdzēja, apgalvojot, ka tas ir prettiesisks un ka nepareizs ir pieņēmums, uz kuru tas balstīts, proti, ka Igaunijā vilka sugai esot labvēlīgs aizsardzības statuss.
Šajā ziņā netiek apšaubīts, ka vilka sugas Baltijas populācijai, kura ir daļa no tā populācijas Eirāzijā un kuras dabiskās izplatības areāls aptver Igauniju, Latviju, Lietuvu, Polijas ziemeļaustrumus, kā arī dažas trešās kaimiņvalstis, ir labvēlīgs aizsardzības statuss. Tomēr pieteicēja pamatlietā apgalvo, ka, ņemot vērā, kā Starptautiskā Dabas un dabas resursu aizsardzības savienība (IUCN) ir klasificējusi reģionālo populāciju Igaunijā, nav uzskatāms, ka šai populācijai būtu šāds aizsardzības statuss.
Iesniedzējtiesa, kurai minētā lietas dalībniece iesniegusi apelācijas sūdzību par nolēmumu, ar ko noraidīts tās pieteikums, būtībā jautā, vai Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punkts, kurā definēts sugas aizsardzības statusa jēdziens un noteikti nosacījumi, ar kādiem var konstatēt konkrētas sugas aizsardzības statusa labvēlīgumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka konkrētas dzīvnieku sugas populācijas, kas sastopama dalībvalsts teritorijā, klasificēšana IUCN Sarkanās grāmatas kategorijā “jutīgas [populācijas]” izslēdz, ka šīs sugas aizsardzības statuss šajā dalībvalstī būtu uzskatāms par “labvēlīgu” šīs normas izpratnē. Turklāt minētā tiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai 1. panta i) punkts ir jāinterpretē tādējādi: tas, ka dalībvalsts veic pārvaldības pasākumus uz šīs direktīvas 14. panta 1. punkta pamata, rada pienākumu nodrošināt šīs sugas populācijai, kas sastopama šajā dalībvalstī, labvēlīgu aizsardzības statusu, vai tomēr šī dalībvalsts var ņemt vērā populācijas, kuras dabiskās izplatības areāls sniedzas ārpus minētās dalībvalsts teritorijas, kopuma aizsardzības statusu un – attiecīgā gadījumā – kādā apmērā un ar kādiem nosacījumiem.
Šajā kontekstā iesniedzējtiesa arī jautā, vai, novērtējot konkrētas sugas aizsardzības statusu, var ņemt vērā ekonomikas, sociālās jomas un kultūras vajadzības, kā arī reģionālas un vietējas īpatnības.
Tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, Tiesa norāda, ka dalībvalstu rīcības brīvību konstatēt nepieciešamību veikt pasākumus uz Dzīvotņu direktīvas 14. panta 1. punkta pamata ierobežo pienākums nodrošināt, ka konkrētas sugas īpatņu ieguve savvaļā un to izmantošana atbilst šīs sugas saglabāšanai labvēlīgā aizsardzības statusā. Konkrētāk, ja kādas dzīvnieku sugas aizsardzības statuss ir nelabvēlīgs, kompetentajām iestādēm jāveic pasākumi minētās normas izpratnē, lai uzlabotu attiecīgās sugas aizsardzības statusu tādējādi, ka tās populācijas turpmāk nākotnē sasniegs ilgstošu labvēlīgu aizsardzības statusu.
Attiecīgās sugas populāciju labvēlīgais aizsardzības statuss tās dabiskās izplatības areālā – vispirmām kārtām un obligāti – ir jākonstatē un jānovērtē vietējā un valsts mērogā. Proti, ja konkrētas sugas aizsardzības statuss dalībvalstī, kuras teritorijā vismaz potenciāli iesniedzas tās dabiskās izplatības areāls, nav labvēlīgs, tā nevar veikt savu funkciju ekoloģijas jomā vai var to veikt tikai nepilnīgi, pat ja šajā dalībvalstī sastopamā attiecīgās sugas populācija ir daļa no populācijas, kuras aizsardzības statuss ir labvēlīgs.
Tomēr konkrētas sugas valsts mēroga populācijas klasificēšana IUCN Sarkanās grāmatas kategorijā “jutīgas [populācijas]” (valsts mērogā) pati par sevi neliedz minētās sugas aizsardzības statusu attiecīgās dalībvalsts teritorijā tik un tā uzskatīt par labvēlīgu, ja vien ir izpildīti Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punkta otrajā daļā minētie kumulatīvie nosacījumi.
Šajā ziņā konkrētas dzīvnieku sugas, konkrētāk, vilka, populācijas, kas sastopamas arī pārējās dalībvalstīs vai trešās valstīs, kuras atrodas līdzās valstij, kas plāno veikt pārvaldības pasākumus uz Dzīvotņu direktīvas 14. panta 1. punkta pamata, būs nozīmīgas pēdējās minētās dalībvalsts pārbaudei par to, vai šīs sugas populācijai, kas sastopama tās teritorijā, ir labvēlīgs aizsardzības statuss. To nozīmīgums ir atkarīgs no tā, vai starp šīm populācijām notiek apmaiņa, kas var būt uzskatāma par ietekmi uz sugu, jo ilgtermiņā var ietekmēt pēdējās minētās populācijas izplatību un relatīvo apjomīgumu minētajā teritorijā.
Gadījumā, ja pašreizējais stāvoklis ir apmierinošs, lai varētu konstatēt, ka konkrētas sugas aizsardzības statuss ir labvēlīgs, vēl jāpārliecinās par šā stāvokļa ilgtspējīgumu.
Šajā kontekstā, pirmkārt, citastarp ir jāņem vērā jebkuras prognozējamas pārmaiņas, kas varētu ietekmēt apmaiņu starp attiecīgajā dalībvalstī sastopamo populāciju un pārējām populācijām, kuras ietilpst tajā pašā [plašākā] populācijā. Otrkārt, ir jāņem vērā attiecīgās sugas tiesību aizsardzības pakāpe kaimiņvalstīs – dalībvalstīs un trešās valstīs. Treškārt, attiecībām ar populācijām citās valstīs būs vēl lielāka loma, ja attiecīgās dalībvalstis un trešās valstis ne tikai piemēro līdzīgus tiesību aizsardzības noteikumus, bet arī sadarbojas, lai aizsargātu attiecīgo sugu, un koordinē, piemēram, aizsardzības pasākumus tādējādi, lai optimizētu apmaiņu starp attiecīgajām populācijām.
Turklāt, lai nodrošinātu, ka konkrētas sugas īpatņu ieguve savvaļā un to izmantošana atbilst šīs sugas saglabāšanai labvēlīgā aizsardzības statusā, var izrādīties nepieciešami, ka dalībvalsts, kuras teritorijā sastopama vilku populācija, kas ietilpst populācijā, kuras dabiskās izplatības areāls sniedzas ārpus šīs teritorijas, plāno ņemt vērā apmaiņu starp vilka populāciju, kas sastopama minētajā teritorijā, un populācijām, kuras sastopamas kaimiņvalstīs – dalībvalstīs vai trešās valstīs –, apmainās ar informāciju ar pēdējām minētajām par novēroto šīs sugas īpatņu pārvietošanos pāri robežām, kā arī par pārvaldības pasākumiem, kurus šīs dalībvalstis vai trešās valstis veic vai plāno veikt attiecībā pret populācijām, kas sastopamas šajās attiecīgajās teritorijās. Proti, vispirms – šāda informācijas apmaiņa var palīdzēt precizēt attiecīgās dalībvalsts vērtējumu par populācijas lielumu šajā valstī. Turpinot – to nozīmīgo pārvaldības pasākumu noskaidrošana, kurus dalībvalstis vai trešās valstis veic vai plāno veikt, var būt nepieciešama, lai šī dalībvalsts varētu pārliecināties, ka tās teritorijā sastopamās sugas aizsardzības statuss tik tiešām ir uzskatāms par labvēlīgu. Visbeidzot – informācija par pasākumiem, kurus veic vai plāno veikt kaimiņvalstis, kas ir dalībvalstis vai trešās valstis, tai var būt nepieciešama, lai pārliecinātos, ka pasākumi, kurus tā plāno veikt attiecībā pret šo sugu, būs saderīgi ar mērķi šo sugu tās teritorijā saglabāt labvēlīgā aizsardzības statusā.
Otrām kārtām, Tiesa precizē, ka ar Dzīvotņu direktīvas 2. panta 3. punktā minētajām ekonomikas, sociālās jomas un kultūras vajadzībām, kā arī reģionālām un vietējām īpatnībām, kuras turklāt nav uzskatāmas par autonomu atkāpi no vispārējās aizsardzības sistēmas, kas ieviesta ar šo direktīvu, nevar argumentēt, lai noliegtu pienākumu nodrošināt, ka konkrētas sugas īpatņu ieguve savvaļā un to izmantošana atbilst šīs sugas saglabāšanai labvēlīgā aizsardzības statusā; šis pienākums ierobežo rīcības brīvību, kas dalībvalstīm paredzēta minētās direktīvas 14. pantā. Vienīgi tad, ja netiek pārsniegts šīs rīcības brīvības apjoms, dalībvalstis principā var ņemt vērā šīs vajadzības un īpatnības.
(
1
)	Padomes Direktīva 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV 1992, L 206, 7. lpp.) redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 2013. gada 13. maija Direktīvu 2013/17/ES (OV 2013, L 158, 193. lpp.) (turpmāk tekstā – “Dzīvotņu direktīva”).
(
2
)	Skat. Dzīvotņu direktīvas 14. panta 1. punktu: “Ja 11. pantā paredzēto uzraudzības pasākumu rezultātā dalībvalstis to uzskata par vajadzīgu, tad tās veic pasākumus, lai nodrošinātu, ka V pielikumā uzskaitīto savvaļas faunas un floras sugu īpatņu ieguve savvaļā, kā arī izmantošana nav pretrunā ar to saglabāšanu labvēlīgā aizsardzības statusā.”
(
3
)	Jo vilka populācijas Igaunijā ir iekļautas Dzīvotņu direktīvas V pielikuma a) daļā, un līdz ar to tās var tikt medītas. Tātad šīs populācijas ir uzskatāmas par izņēmumu no vispārīgā principa, ka – saskaņā ar šīs direktīvas 12. pantu kopsakarā ar tās IV pielikuma a) daļu – vilku medības principā ir aizliegtas.