62013CC0017_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Prejudiciālajā jautājumā Consiglio di Stato [Augstākā administratīvā tiesa] jautā Tiesai par jēdziena “jūras kabotāža” nozīmi un piemērojamību Regulas (EEK) Nr. 3577/92 (2) izpratnē un par tās iespējamo piemērošanu šī gadījuma apstākļos. Tomēr Komisija iepriekš ir apšaubījusi Tiesas kompetenci spriest par uzdoto jautājumu, kas, lai gan pati Komisija rosina beidzot kliedēt šīs šaubas, būtu analizējams. Runājot par jautājuma būtību, manī neizraisa šaubas tas, ka jēdziens “jūras kabotāža” būtu piemērojams šī gadījuma apstākļos.
I – Atbilstošās tiesību normas
A – Savienības tiesības
1) Regula Nr. 3577/92
2. Regulas Nr. 3577/92 1. pantā ir noteikts šādi:
“No 1993. gada 1. janvāra uz Kopienas kuģu īpašniekiem, kuru kuģi ir reģistrēti dalībvalstī un peld ar dalībvalsts karogu, attiecas jūras transporta pakalpojumu sniegšanas brīvība dalībvalstī (jūras kabotāža), ja šie kuģi atbilst visiem kabotāžas veikšanas nosacījumiem šajā dalībvalstī, ieskaitot kuģus, kas ir reģistrēti “Euros”, kad Padome būs apstiprinājusi šo reģistru.”
3. Saskaņā ar šīs pašas Regulas Nr. 3577/92 2. pantu “šajā regulā:
1. Jūras transporta pakalpojumi dalībvalstī (jūras kabotāža) ir pakalpojumi, kurus parasti sniedz par atlīdzību un kuri jo īpaši ietver:
a) kontinentālo kabotāžu: pasažieru vai kravu pārvadāšanu pa jūru starp ostām, kas atrodas kontinentā vai vienas un tās pašas dalībvalsts teritorijā, neiegriežoties salās;
b) piegādes pakalpojumus atklātā jūrā: pasažieru vai kravu pārvadāšanu pa jūru starp jebkuru dalībvalsts ostu un iekārtām vai konstrukcijām, kas atrodas uz šīs dalībvalsts kontinentālā šelfa;
c) salu kabotāžu: pasažieru un kravu pārvadāšanu pa jūru starp:
– ostām, kas atrodas vienas un tās pašas dalībvalsts kontinentālajā daļā un uz vienas vai vairākām salām,
– ostām, kas atrodas uz vienas un tās pašas dalībvalsts salām.
[..]”
4. Saskaņā ar Regulas Nr. 3577/92 6. panta 1. punktu:
“Izņēmuma kārtā no šīs regulas īstenošanas uz laiku izslēdz šādus jūras transporta pakalpojumus, ko veic Vidusjūrā un gar Spānijas, Portugāles un Francijas krastiem:
‑ kruīzu pakalpojumus līdz 1995. gada 1. janvārim,
[..].”
2) Nolīgums starp Eiropas Savienību un Šveices Konfederāciju (3)
5. Saskaņā ar Nolīguma starp Eiropas Savienību un Šveices Konfederāciju 5. panta 1. punktu, “neskarot citus īpašus nolīgumus par pakalpojumu sniegšanu līgumslēdzēju pušu starpā (ieskaitot nolīgumus publisko iepirkumu jomā, ciktāl tie attiecas uz pakalpojumu sniegšanu), pakalpojumu sniedzējam, ieskaitot sabiedrības, atbilstoši I pielikumam tiek piešķirtas tiesības sniegt tādus pakalpojumus citas līgumslēdzējas puses teritorijā, kuru faktiskais ilgums nepārsniedz 90 darbdienas kalendārā gada laikā”.
6. Nolīguma starp Eiropas Savienību un Šveices Konfederāciju I pielikuma 17. pantā ir noteikts šādi:
“Saskaņā ar šī nolīguma 5. pantu, sniedzot pakalpojumus, ir aizliegta:
a) pārrobežu pakalpojumu ierobežošana līgumslēdzējas puses teritorijā, kuru ilgums faktiski nepārsniedz 90 darbdienas kalendārā gada laikā;
b) ieceļošanas un uzturēšanās ierobežošana gadījumos, kas paredzēti šī nolīguma 5. panta 2. punktā, attiecas uz šādām personām:
i) Eiropas Kopienas dalībvalstu vai Šveices pilsoņiem, kuri ir pakalpojumu sniedzēji un ir reģistrējušies vienas no līgumslēdzējas puses teritorijā, kas nav pakalpojumu saņēmēja teritorija;
ii) pakalpojumu sniedzēja darba ņēmējiem neatkarīgi no viņu pilsonības, kuri pieder vienas līgumslēdzējas puses likumīgajam darba tirgum un kuri ir sniedz pakalpojumus citas līgumslēdzējas puses teritorijā, neskarot 1. pantu.”
7. Minētā nolīguma I pielikuma 18. pantā ir noteikts šādi:
“Šī pielikuma 17. panta noteikumi attiecas arī uz sabiedrībām, kuras ir dibinātas atbilstoši Eiropas Kopienas dalībvalsts vai Šveices tiesību aktiem un kuru juridiskā adrese, galvenā vadība vai galvenā uzņēmējdarbības vieta ir līgumslēdzējas puses teritorijā.”
8. Saskaņā ar šī paša pielikuma 19. pantu:
“Pakalpojumu sniedzējs, kuram ir tiesības vai kuram ir atļauts sniegt pakalpojumu, atbilstoši šī pielikuma un II un III pielikuma noteikumiem var uz laiku veikt darbības valstī, kurā sniedz pakalpojumus, saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem, kādus šī valsts izvirza pati saviem pilsoņiem.”
B – Valsts tiesības
9. Codice della navigazione (4) (Navigācijas kodekss) 224. pantā ir paredzēts:
“1. Kabotāžas pakalpojums starp [Itālijas] Republikas ostām saskaņā ar 1992. gada 7. decembra Regulas (EEK) Nr. 3577/92 normām attiecas uz Kopienas kuģu īpašniekiem, kuru kuģi ir reģistrēti dalībvalstī un peld ar šīs dalībvalsts karogu, ja šie kuģi atbilst visiem kabotāžas pakalpojumu veikšanas nosacījumiem šajā dalībvalstī.
2. 1. punktā minētie nosacījumi attiecas uz kuģiem, kas sniedz jūras transporta pakalpojumus no ostām, līčiem un pludmalēm.”
II – Fakti
10. Prejudiciālā jautājuma pamatā ir strīds starp Alpina River Cruises GmbH un Nicko Tours GmbH, kuras attiecīgi ir Šveices kuģniecības kompānija un ar Šveices karogu kuģojošā kuģa “Bellissima” lietotāja Vācijas sabiedrība, no vienas puses, un Itālijas iestādēm, no otras puses, par pēdējo atteikšanos atļaut to upju kruīziem šķērsot Itālijas teritoriālo jūru.
11. Alpina River Cruises
un Nicko Tours organizēja 7 dienu kruīzu ar izbraukšanu no Venēcijas, šķērsojot Venēcijas lagūnu līdz Kjodžai [ Chioggia ], pēc tam turpinot to pa Po upi un atgriežoties Venēcijā pa šo pašu maršrutu. Šī ceļojuma laikā nācās šķērsot jūras zonu starp Kjodžas ostu un Porto Levantes [ Porto Levante ] ostu Po upes deltā, jo ar kuģi “Bellissima” nebija iespējams šķērsot Brondolo kanālu, kurš savieno Kjodžu un Po upi.
12. Itālijas iestādes aizliedza kuģot posmā no Kjodžas līdz Porto Levante, pamatojoties uz to, ka Navigācijas kodeksa 224. pantā, kas ietver atsauci uz Regulu Nr. 3577/92, jūras kabotāžas pakalpojums ir rezervēts kuģiem, kas peld ar dalībvalsts karogu.
13. Veneto reģiona administratīvā tiesa noraidīja Alpina River Cruises un Nicko Tours prasību. Šis spriedums tika pārsūdzēts Consiglio di Stato, kura iesniedza šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
III – Uzdotais jautājums
14. Uzdotais prejudiciālais jautājums ir šāds:
“Vai Padomes 1992. gada 7. decembra Regula (EEK) Nr. 3577/92 ir jāinterpretē tādējādi, ka tā ir piemērojama kruīzam, ko veic starp vienas dalībvalsts ostām, neuzņemot un neizlaižot šajās ostās dažādus pasažierus, ja šie kruīzi sākas un beidzas ar vienu un to pašu pasažieru iekāpšanu un izkāpšanu vienā un tajā pašā šīs dalībvalsts ostā?”
15. Consiglio di Stato uzskata, ka Regulas Nr. 3577/92 piemērošana un tā rezultātā tāda ceļojuma, kādu veica Alpina River Cruises
un Nicko Tours, attiecināšana uz dalībvalstu kuģiem ir atkarīga no tā, vai ar šīs regulas 2. pantā minētajiem jēdzieniem “jūras kabotāža” vai “jūras transporta pakalpojumi” ir saprotami kruīzi, kas sākas un beidzas ar vienu un to pašu pasažieru iekāpšanu un izkāpšanu vienā un tajā pašā dalībvalsts ostā, lai arī tie veic tranzītu caur citām šīs dalībvalsts ostām.
IV – Tiesvedība Tiesā
16. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesā tika saņemts 2013. gada 14. janvārī.
17. Rakstveida apsvērumus iesniedza lietas dalībnieki pamatlietā, Itālijas Republikas valdība un Komisija.
18. Lietas dalībnieki tika aicināti rakstveidā izteikt savu viedokli par to, vai Nolīguma starp Eiropas Savienību un Šveices Konfederāciju 5. panta par personu brīvu pārvietošanos saistībā ar šī nolīguma I pielikuma 18. un 19. pantu varētu būt tādas sekas, ka Regulā Nr. 3577/92 izklāstītie nosacījumi jūras transporta pakalpojumiem dalībvalstu teritorijā, kurus veic kuģi ar dalībvalsts karogu, tiek attiecināti arī uz jūras transporta pakalpojumiem dalībvalstu teritorijā, kas nepārsniedz 90 dienas kalendārajā gadā un kurus veic kuģi, kas peld ar Šveices karogu.
19. Tostarp Itālijas valdība tika aicināta rakstveidā izteikt viedokli, vai, viņuprāt, kuģiem, kas peld ar Šveices karogu, saskaņā ar Itālijas Republikas tiesību normām vai administratīvo praksi ir atļauts sniegt kruīza pakalpojumus [Itālijas] Republikas iekšējos ūdeņos un vai tā uzskata, ka Nolīgums starp Eiropas Savienību un Šveices Konfederāciju ir piemērojams šajā lietā. Apstiprinošas atbildes gadījumā Itālijas iestādes tika lūgtas paskaidrot, kādēļ Kjodžas ostas pārvalde šajā gadījumā nav piemērojusi Ministerio della Marina Mercantile [Jūrniecības ministrijas] 1957. gada 1. jūnija lēmumu, kas minēts lēmumā par prejudiciāla jautājuma uzdošanu.
20. Tiesas sēdē, kas notika 2013. gada 24. oktobrī, bija ieradušies Alpina River Cruises un Komisijas pārstāvji. Itālijas valdības pārstāvji nebija ieradušies un arī uz Tiesas uzdotajiem jautājumiem, kas minēti 18. un 19. punktā, nav sniegtas atbildes.
V – Argumenti
21. Alpina River Cruises un Nicko Tours uzskata, ka jautājums ir jāpārformulē, lai papildus varētu pārbaudīt, vai Regulas Nr. 3577/92 piemērošanas jomā ir tāds kruīza pakalpojums, kuru sniedz iekšējos ūdeņos, ar vienīgo izņēmumu, ka apmēram vienu stundu kuģošana notiek pa jūru. Viņuprāt, ja Regula Nr. 3577/92 tiek piemērota tikai “jūras” kabotāžai, tas ir, “pa jūru”, viņu pakalpojums, kas gandrīz pilnībā tiek sniegts iekšējos ūdeņos, acīmredzami neietilptu tās piemērošanas jomā un tādēļ nedrīkstētu tikt aizliegts, pamatojoties uz Navigācijas kodeksa 224. pantu. Tātad, viņuprāt, pieprasīto pakalpojumu vajadzēja atļaut, pamatojoties uz Ministerio della Marina Mercantile 1957. gada 1. jūnija lēmumu, ar kuru noteica, ka kuģiem, kas sniedz pakalpojumu galvenokārt iekšējos ūdeņos, ir atļauts jūras tranzīts starp Kjodžas un Porto Levantes ostām.
22. Turklāt abas sabiedrības uzsver, ka šī lieta ir atšķirīga no lietas Komisija/Spānija (5), kurā spriedums pieņemts 2006. gada 9. martā, jo Venēcijas lagūnas ģeoloģiskās īpašības nav salīdzināmas ar tādu līci, kāds ir Vigo. Visbeidzot viņi uzskata, ka apstrīdētais pakalpojums neatbilst jēdzienam “kabotāž a”, kas, viņuprāt, nozīmē preču vai pasažieru satiksmi starp diviem dažādiem punktiem, bet šajā gadījumā tas ir pakalpojums ar izbraukšanu un ierašanos tajā pašā ostā.
23. Itālijas valdība uzskata, ka aplūkojamais kruīza pakalpojums ir “jūras transporta pakalpojumi dalībvalstī” un tādēļ tā ir “jūras kabotāža” Regulas Nr. 3577/92 izpratnē, un norāda, ka, ņemot vērā minētās regulas mērķi liberalizēt [pakalpojumus], ir jāvairās tās jēdzienus interpretēt šauri.
24. Komisija ievadā norāda uz to, ka Regula Nr. 3577/92 konkrētajā gadījumā nav piemērojama, jo tā neattiecas uz kuģiem, kas peld ar trešo valstu, piemēram, Šveices Konfederācijas, karogiem.
25. Tomēr [Komisija] uzskata, ka ir jāsniedz atbilde Consiglio di Stato, jo Navigācijas kodeksa 224. pantā ietvertā norma šķietami ir piemērojama tikai pakalpojumiem, kurus saprot ar jēdzienu “jūras kabotāža”, uz kuru attiecas Regula Nr. 3577/92. To ņemot vērā, jebkura [Navigācijas kodeksa] noteikumu atsauce uz šo regulu nozīmētu, ka Tiesas kompetencē ir pieņemt lēmumu prejudiciālā jautājuma lietā.
26. Pēc būtības Komisija norāda uz Regulas Nr. 3577/92 6. panta 1. punktu, kura dēļ kruīza pakalpojumi nešaubīgi ir ietverami jēdzienā “jūras kabotāža”. Ja kruīzi ir regulas piemērošanas jomā, Komisija uzskata, ka būtu jāvairās no tāda veida interpretācijas, kuras dēļ tiktu izslēgts ievērojams skaits kruīzu. Tādēļ nevajadzētu ņemt vērā Alpina River Cruises
un Nicko Tours
piedāvāto interpretāciju, kura turklāt nav balstīta ne uz Regulas Nr. 3577/92 jēgu, ne tās mērķiem.
27. Uz Tiesas uzdoto jautājumu par Nolīguma starp Eiropas Savienību un Šveices Konfederāciju 5. pantu Alpina River Cruises un Nicko Tours, no vienas puses, un Komisija, no otras puses, ir atbildējuši vienādi, ka minētajā nolīgumā nav īpašu norāžu uz jūras kabotāžas pakalpojumiem, kā arī tajā nav precizēts, kā būtu jāpiemēro Regulā Nr. 3577/92 šajā ziņā paredzētie nosacījumi. Tomēr, tā kā nolīgums attiecas uz pakalpojumu sniegšanu vispār un tieši neizslēdz jūras kabotāžas pakalpojumus, ir jāuzskata, ka nolīgums uz tiem attiecas.
28. Skatot nolīguma 5. pantu kopā ar tā I pielikuma 18. un 19. pantu, sekas attiecībā uz Alpina Rivers Cruises
un Nicko Tours
būtu tādas, ka Šveices kuģu īpašniekiem (tas ir, tiem, kuri nodibināti saskaņā ar Šveices tiesību aktiem un Šveices teritorijā) ir atļauts sniegt jūras kabotāžas pakalpojumus dalībvalstī uz laiku, kas nepārsniedz 90 dienas gadā, ja tie izpilda tādus pašus nosacījumus, kādu izpildi dalībvalsts prasa no saviem kuģu īpašniekiem. Komisija savukārt uzskata, ka viens no nosacījumiem ir tāds, lai pakalpojums tiktu sniegts ar Itālijā reģistrētiem un ar Itālijas karogu peldošiem kuģiem.
VI – Vērtējums
A – Par prejudiciālā jautājuma nozīmi un nepieciešamību to pārformulēt
29. Pirmajā brīdī varētu šķist, ka Consiglio di Stato
uzdotais jautājums nav gramatiski pareizi noformulēts. Proti, vai nu apstrīdētais transporta pakalpojums atbilst jēdzienam “jūras kabotāža” Regulas Nr. 3577/92 2. panta 1. punkta izpratnē, vai arī tam neatbilst, ir skaidrs, ka abos gadījumos minētās regulas piemērošana tiktu izslēgta. Pirmajā gadījumā tādēļ, ka tā piemērojama tikai tiem Kopienas kuģu īpašniekiem, kuri izmanto dalībvalstīs reģistrētus kuģus, kas peld ar minētās dalībvalsts karogu. Otrajā gadījumā tādēļ, ka Regula Nr. 3577/92 nav piemērojama upju satiksmei.
30. Tomēr jautājums nav neatbilstošs un patiesībā tas izskaidro, kādēļ Itālijas tiesību normās no upju satiksmes nav izslēgti kuģu īpašnieki, kuri nav reģistrēti Kopienā. Ja attiecīgais kruīzs nevarētu tikt kvalificēts kā “jūras kabotāža” Regulas Nr. 3577/92 nozīmē – kaut arī tas šobrīd nav [galvenais] jautājums –, rezultātā to vajadzētu kvalificēt kā upju satiksmi ar visām tādēļ no dalībvalsts tiesībām izrietošajām sekām strīda atrisināšanai pamatlietā.
31. No otras puses, Alpina River Cruises un Nicko Tours lūdza pārformulēt iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu, lai papildus varētu pārbaudīt, vai Regulas Nr. 3577/92 piemērošanas jomā ir kruīza pakalpojums, kuru sniedz iekšējos ūdeņos, ar vienīgo izņēmumu, ka apmēram vienu stundu kuģošana notiek pa jūru.
32. Manuprāt, jautājums ir jāpārformulē, un turklāt tam vajadzētu tikt koncentrētam uz jautājumu, kuru norādīja Alpina River Cruises un Nicko Tours .
33. Faktiski Consiglio di Stato ir uzdevis savu jautājumu tādā nozīmē, ka galvenais, lai precizētu Regulas Nr. 3577/92 2. pantā minētos jēdzienus “jūras kabotāža” vai “jūras transporta pakalpojumi”, ir tas, vai ar tiem saprot kruīzus, kuri sākas un beidzas ar vienu un to pašu pasažieru iekāpšanu un izkāpšanu tajā pašā dalībvalsts ostā, lai arī tie dodas tranzītā caur citām šīs dalībvalsts ostām.
34. Tomēr, manuprāt, noteicošais galvenokārt ir tas, vai runa ir vai nav par jūras
transportu. Patiesībā strīds starp lietas dalībniekiem ir koncentrējies šajā konkrētajā jautājumā, no kura kā pēdējā faktiski ir atkarīga lietas atrisināšana pēc būtības.
35. Tā tas ir tādēļ, ka apstāklis, vai to pašu pasažieru iekāpšana un izkāpšana notiek vai nenotiek vienā un tajā pašā dalībvalsts ostā, zaudē nozīmi no brīža, kad no Regulas Nr. 3577/92 6. panta 1. punkta regulējuma ir skaidrs, ka “kruīzu pakalpojumi” ir minētās regulas piemērošanas jomā un tādējādi tie katrā ziņā ir transporta pakalpojumi [regulas] 1. un 2. panta izpratnē.
B – Par prejudiciālā jautājuma pieņemamību
36. Komisijai ir šaubas par Tiesas kompetenci lemt par šo prejudiciālo jautājumu. Sākotnēji tā norādīja, ka Regula Nr. 3577/92 nekādā gadījumā nebūtu tieši piemērojama konkrētajā strīdā pamatlietā, jo minētā regula nav attiecināma uz kuģiem, kas peld ar Šveices karogu.
37. Tomēr pati Komisija kliedē šaubas par pieņemamību, uzskatot, ka lietā piemērojamā norma – Navigācijas kodeksa 224. pants – “saskaņā ar Regulā (EEK) Nr. 3577/92 noteikto” rezervē kabotāžas pakalpojumu kuģu īpašniekiem, kas izmanto kuģus, kuri ir reģistrēti dalībvalstī un kuri peld ar šīs dalībvalsts karogu, ja šie kuģi atbilst visiem kabotāžas veikšanas nosacījumiem šajā dalībvalstī.
38. Vārdu sakot, Komisija interpretē valsts tiesību normu tādā nozīmē, ka tad, ja apstrīdētais pakalpojums lietas apstākļos nav uzskatāms par “jūras kabotāžu” saskaņā ar regulu, tad tajā [valsts tiesību normā] ietvertie ierobežojumi nav piemērojami, tādējādi trešo valstu kuģu īpašniekiem būtu jāatļauj sniegt apstrīdētos pakalpojumus.
39. Komisija uzskata, ka šāda iekšējās tiesību normas atsauce uz Regulu Nr. 3577/92 nozīmē, ka Tiesa ir tiesīga lemt šo jautājumu. Visbeidzot Komisija, atsaucoties uz iedibinātu judikatūru (6), uzskata, ka šis ir gadījums, kad valsts tiesību normās ir atsauce uz Savienības tiesībām, “lai noteiktu normas, kuras ir piemērojamas situācijā, kas pati par sevi nav Savienības tiesību piemērošanas jomā” (7) .
40. Faktiski, kā Tiesa nesen ir atgādinājusi 2013. gada 7. novembra spriedumā (8), “Savienība ir konkrēti ieinteresēta tajā, lai – nolūkā novērst atšķirīgas interpretācijas nākotnē – no Savienības tiesībām pārņemtās normas vai jēdzieni tiktu interpretēti vienādi, ja valsts tiesību akti – risinājumiem, kas tiek sniegti situācijās, kurām nav piemērojams konkrētais Savienības tiesību akts, – ir saskaņoti ar šajā tiesību aktā izmantoto interpretāciju, lai nodrošinātu vienādu attieksmi iekšējās situācijās un Savienības tiesību reglamentētās situācijās, neskatoties uz apstākļiem, kuros no Savienības tiesībām pārņemtās normas vai jēdzieni ir jāpiemēro [..]”.
41. Šeit rodas jautājums, vai Komisijai ir taisnība, ierosinot noraidīt iebildumu par pieņemamību, kuru tā pati ir izvirzījusi, piemērojot Tiesas iedibinātu judikatūru. Jautājumam nav skaidras atbildes, tomēr, ja esmu pareizi sapratis valsts tiesību normas nozīmi, tad uzskatu, ka Tiesai nebūtu jāatzīst savas kompetences neesamība. Un tas ir turpmāk norādīto iemeslu dēļ.
42. Attiecīgā valsts tiesību norma, tas ir, Itālijas Navigācijas kodeksa 224. panta 1. punkts, patiešām ir īpatnēja no mūs interesējošā skatpunkta. Tādēļ ir vērts vēlreiz atgādināt tās precīzu redakciju:
“Kabotāžas pakalpojums starp [Itālijas] Republikas ostām saskaņā ar 1992. gada 7. decembra Regulas (EEK) Nr. 3577/92 normām attiecas uz Kopienas kuģu īpašniekiem, kuru kuģi ir reģistrēti dalībvalstī un peld ar šīs dalībvalsts karogu, ja šie kuģi atbilst visiem kabotāžas pakalpojumu veikšanas nosacījumiem šajā dalībvalstī.”
43. Šādi ar Itālijas tiesību normām kabotāžas pakalpojums ir “rezervēts” ekskluzīvi dalībvalstu kuģu īpašniekiem ar atsauci uz Regulā Nr. 3577/92 noteikto. Tieši darbības vārda “rezervēt” tvērumam jādod atbilde uz konkrēto jautājumu.
44. Faktiski, rīkojoties norādītajā veidā, Itālijas likumdevējs vienlaicīgi veic dubultu “ietveršanas” un “izslēgšanas” darbību.
45. Pirmkārt, tīri “deklaratīvi” Navigācijas kodeksa 224. panta 1. punktā ir atkārtots tas pats, kas ir ietverts Regulā Nr. 3577/92 ar tiešu iedarbību, tas ir, ka kabotāžas pakalpojums Itālijā ir atļauts Kopienu kuģu īpašniekiem. Tā ir valsts tiesību normas “ietverošā” iedarbība.
46. Otrkārt, tas ir tas, kas ir īpaši interesanti, ka konkrētā tiesību norma ir ar “konstitutīvu” iedarbību – tajā ziņā, ka šī iedarbība neizriet no Regulas Nr. 3577/92, – kas izpaužas, “izslēdzot” no kabotāžas pakalpojumu sniegšanas Itālijā tos, kuri neatbilst nosacījumam par dalībvalsts kuģu īpašniekiem, un tas notiek tās pašas Regulas Nr. 3577/92 izpratnē.
47. Tādējādi, tas ir, ar šo dubulto un vienlaicīgo darbību, Itālijas likumdevējs izmanto Regulas Nr. 3577/92 jēdzienu “jūras kabotāža” ne tikai lai atkārtotu to, kas ir paredzēts [Regulā], bet arī lai galvenokārt noteiktu izslēdzošu iedarbību vai liegtu kabotāžas pakalpojumu sniegšanu tiem, kas nevar izpildīt nosacījumu par dalībvalsts kuģu īpašnieku tās pašas regulas izpratnē.
48. Īsumā Itālijas likumdevēja lēmums nepaplašināt pakalpojumu sniegšanas brīvību vairāk, nekā tas tieši izriet no Regulas Nr. 3577/92, ir izteikts ar atsauci [uz regulu], kura manā izpratnē ir tieša un bez nosacījumiem (9) . Tā ir tieša atsauce, jo tā ir skaidra un nepārprotama, un tā ir beznosacījuma, jo nav atkarīga no jebkādu apstākļu sagadīšanās. Jūras kabotāžas pakalpojumi, kuru sniegšanu liedz kuģu īpašniekiem, kas nav reģistrēti Kopienā, “ir” tie paši [pakalpojumi], kuru sniegšanu garantē dalībvalsts kuģu īpašniekiem, kas noteikti Regulā Nr. 3577/92.
49. Šādā gadījumā Itālijas tiesības attiecīgajā lietā pilnībā atbilstu Tiesas pastāvīgajai judikatūrai, kas apstiprina tās kompetenci noteikt piemērojamās normas situācijā, kura pati par sevi neietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā (10) . Faktiski būtu jāievēro noteikums, ka “valsts tiesību akti ir saskaņoti ar šajā tiesību aktā izmantoto interpretāciju, lai nodrošinātu vienādu attieksmi iekšējās situācijās un Savienības tiesību reglamentētās situācijās [..]” (11) . Konkrētajā gadījumā runa būtu par jēdzienu “jūras kabotāža”, attiecībā uz kuru ir jānodrošina vienāda attieksme iekšējās situācijās un situācijās, kuras regulētas Regulā Nr. 3577/92.
50. Tātad es tāpat kā Komisija uzskatu, ka Tiesai ir kompetence lemt par šo prejudiciālo jautājumu.
C – Par lietas būtību
51. Kā jau esmu norādījis, jautājums, uz kuru ir nepieciešams atbildēt papildus tam, ko jautā iesniedzējtiesa, ir tāds, vai transporta pakalpojuma sniegšana, kura notiek pa jūru ļoti nelielā posmā, var tikt uzskatīta par “jūras kabotāžu” Regulas Nr. 3577/92 izpratnē.
52. Es uzskatu, ka uz šo jautājumu Tiesai ir jāatbild ar tādu pašu noteiktu un tiešu skaidrojumu, kādu Tiesa sniedza, atbildot uz jautājumu, kurš tika uzdots iepriekš minētajā lietā Komisija/Spānija.
53. Kā norādījis ģenerāladvokāts A. Ticano [ A. Tizzano ] iepriekš minētās lietas Komisija/Spānija secinājumu 21. punktā, “nav nekādu šaubu, ka Vigo līča ūdeņi ir jūras ūdeņi un attiecībā uz iepriekš minētajiem [Regulas Nr. 3577/92] nosacījumiem ar to pietiek [ (12) ], lai uzskatītu, ka tajā sniegtos pārvadājumus veic “pa jūru””. Argumentācija, kuru Tiesa izmantoja, ir atrodama iepriekš minētā sprieduma lietā Komisija/Spānija 25. un 26. punktā.
54. Šajā gadījumā arī netiek diskutēts par to, ka daļa no kuģa “Bellissima” maršruta notiek pa jūru. Protams, runa ir par ļoti mazu [maršruta] daļu salīdzinājumā ar visu šī kuģa veikto braucienu, bet, manuprāt, tas ir pietiekami, lai kvalificētu transporta pakalpojumu kā jūras kabotāžu, jo Regulas Nr. 3577/92 2. pantā nav noteikts, ka tas attiecas uz braucienu pilnībā vai tikai tā daļā, un tādēļ, ņemot vērā minētās regulas mērķi, ir jāizvēlas tā interpretācija, kas ļauj kvalificēt kā jūras kabotāžu jebkuru pārvadājumu, ja vien brauciens kaut mazākajā tā daļā notiek pa jūru.
55. Runājot Tiesas vārdiem, no iepriekš minētā sprieduma lietā Komisija/Spānija, “interpretējot Kopienu tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās noteikumi, bet arī konteksts un ar tiesisko regulējumu, pie kura pieder šī norma, sasniedzamie mērķi” (13) . Regulas Nr. 3577/92. gadījumā tās mērķis ir “pakalpojumu sniegšanas brīvības ieviešana attiecībā uz jūras kabotāžu saskaņā ar šajā regulā paredzētajiem nosacījumiem un izņēmumiem” (14) . To ņemot vērā, ar tādu interpretāciju, kas izslēgtu no jūras kabotāžas jēdziena transporta pakalpojumus, kuri tikai to mazākajā daļā notiek pa jūru, “šajā regulā paredzētā liberalizācija neaptvertu, iespējams, būtiskus jūras transporta pakalpojumus” (15) .
56. Paradoksāli, ka iepriekš minētais nozīmē, ka Alpina River Cruises
un Nicko Tours sniegtais transporta pakalpojums tiek izslēgts no Regulas Nr. 3577/92 piemērošanas jomas un tādējādi arī no tās mērķī minētās liberalizācijas. Bet paradokss būtu vēl lielāks, ja, pieņemot Alpina River Cruises un Nicko Tours
izteikto nostāju, liberalizācijai neatbilstu kuģi, kas reģistrēti dalībvalstīs un peld ar saviem karogiem, ja tie veic braucienus, kas tikai to mazākajā daļā notiek pa jūru.
57. Šajā gadījumā ir svarīgi vienīgi tas, lai Tiesa nosaka jūras kabotāžas definīciju, kas veicinātu labāku Regulā Nr. 3577/92 noteiktā mērķa sasniegšanu tās īstajiem adresātiem, tas ir, dalībvalstīm un līdz ar to [dalībvalstu] piederīgajiem. Jāņem vērā, ka pakalpojumu liberalizācija attiecībā uz trešajām valstīm ir rodama īpašajos nolīgumos, tādos kā tas, kurš noslēgts starp Eiropas Savienību un Šveices Konfederāciju, kas šajā gadījumā tomēr izrādās nepiemērojams.
58. Faktiski Nolīguma starp Eiropas Savienību un Šveices Konfederāciju iespējamā ietekme uz Regulas Nr. 3577/92 piemērošanu strīdīgajos apstākļos neapdraudētu jau iepriekš minēto. Par šo ietekmi lietas dalībnieki pēc Tiesas iniciatīvas tika aicināti izteikt viedokli.
59. Manuprāt, jautājums par nolīguma piemērošanu strīdīgajos apstākļos bez grūtībām tika atrisināts brīdī, kad tiesas sēdē, pamatojoties uz Alpina River Cruises pārstāvja atbildi uz Tiesas uzdoto jautājumu, varēja tikt konstatēts, ka strīdīgais transporta pakalpojums tiek sniegts nepārtraukti no marta līdz novembrim. Tas nozīmē, ka acīmredzami runa ir par pakalpojumu, kas pārsniedz 90 darbdienas kalendārajā gadā, kas pats par sevi ir pietiekami, lai nepieļautu minētā nolīguma piemērošanu, kas aizliedz ierobežot tikai tādu pakalpojumu sniegšanu, kas nepārsniedz šo laika ierobežojumu.
VII – Secinājumi
60. Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, es iesaku Tiesai uz uzdoto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Tāds transporta pakalpojums, kāds ir strīda priekšmets pamatlietā, ir jūras transporta pakalpojums dalībvalstī Regulas Nr. 3577/92 2. panta 1. punkta izpratnē.
(1) .
(2)  –	Padomes 1992. gada 7. decembra Regula (EEK) Nr. 3577/92, ar ko piemēro principu, kurš paredz jūras transporta pakalpojumu sniegšanas brīvību dalībvalstīs (jūras kabotāža) (OV L 364, 7. lpp.)
(3)  –	Nolīgums starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos (OV L 114, 6. lpp.).
(4)  –	Karaļa 1942. gada 30. marta Dekrēts Nr. 327, šī panta redakcija ar grozījumiem, kas veikti ar 1997. gada 30. decembra Dekrētlikuma Nr. 457, kurā grozījumi izdarīti ar 1998. gada 27. februāra Likumu Nr. 30, 7. panta 2. punktu.
(5)  –	Lieta C‑323/03 (Krājums, I‑2161. lpp.).
(6)  –	Piemēram, 1990. gada 18. oktobra spriedums apvienotajās lietās C‑297/88 un C‑197/89 Dzodzi (Recueil, I‑3763. lpp.), 1997. gada 17. jūlija spriedums lietā C‑28/95 Leur-Bloem
( Recueil, I‑4161. lpp.), 2006. gada 14. decembra spriedums lietā C‑217/05 Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio
(Krājums, I‑11987. lpp.).
(7)  –	Komisijas rakstveida apsvērumu 18. punkts.
(8)  –	Lieta C‑313/12 Romeo, 22. punkts un tajā minētā judikatūra.
(9)  –	Skat. Tiesas 2011. gada 21. decembra spriedumu lietā C‑482/10 Cicala
(Krājums, I‑14139. lpp., 19. punkts un tajā minētā judikatūra).
(10)  –	Raksturīgi, iepriekš minētā lieta Dzodzi .
(11)  –	Iepriekš minētais spriedums lietā Romeo, 22. punkts
(12)  –	Mans slīpinājums.
(13)  –	23. punkts ar citātu no 2005. gada 7. jūnija sprieduma lietā C‑17/03 VEMW u.c. (Krājums, I‑4983. lpp, 41. punkts).
(14)  –	Iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Spānija, 24. punkts ar atsauci uz Tiesas 2001. gada 20. februāra spriedumu lietā C‑205/99 Analir u.c. ( Recueil, I‑1271. lpp, 19. punkts).
(15)  –	Iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Spānija, 25. punkts.