62021CJ0057_RES
Lieta C‑57/21
RegioJet a.s.
pret
České dráhy a.s.
(Nejvyšší soud (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (otrā palāta) 2023. gada 12. janvāra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Konkurence – Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana – Noteikumi, kas valsts tiesībās reglamentē prasības par zaudējumu atlīdzību par dalībvalstu un Eiropas Savienības konkurences tiesību pārkāpumiem – Direktīva 2014/104/ES – 5. un 6. pants – Pierādījumu izprasīšana – Konkurences iestādes lietas materiālos esošie pierādījumi – Eiropas Komisijā notiekoša procedūra par konkurences tiesību normu pārkāpumu – Valstī notiekoša tiesvedība saistībā ar prasību par zaudējumu atlīdzību, kura attiecas uz to pašu pārkāpumu – Nosacījumi attiecībā uz pierādījumu izprasīšanu
Konkurence – Prasība atlīdzināt kaitējumu sakarā ar konkurences tiesību normu pārkāpumu – Direktīva 2014/104 – Piemērošana laikā – Materiālas tiesību normas – Transponējoša valsts regulējuma piemērošanas ar atpakaļejošu spēku aizliegums – Tiesību normas, kas nav materiālas – Aizliegums piemērot transponējošu valsts regulējumu prasībām, kas celtas pirms 2014. gada 26. decembra
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/104 22. pants)
(skat. 36.–39. punktu)
Konkurence – Prasība atlīdzināt kaitējumu sakarā ar konkurences tiesību normu pārkāpumu – Direktīva 2014/104 – Piemērošana laikā – Tiesību normas, ar kurām ir paredzēts piešķirt valstu tiesām iespēju izdot rīkojumu izprasīt nozīmīgus pierādījumus, kuri ir atbildētāja vai trešo personu rīcībā – Tiesību normas, kas nav materiālas
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/104 5. panta 1. punkta pirmā daļa, 6. pants un 22. panta 2. punkts)
(skat. 40.–47. punktu)
Konkurence – Prasība atlīdzināt kaitējumu sakarā ar konkurences tiesību normu pārkāpumu – Direktīva 2014/104 – Tiesību normas, ar kurām ir paredzēts piešķirt valstu tiesām iespēju izdot rīkojumu izprasīt pierādījumus, kuri ir konkurences iestādes lietas materiālos – Valsts tiesas iespēja izdot rīkojumu izprasīt pierādījumus, neraugoties uz tiesvedības apturēšanu saistībā ar Komisijā notiekošo procedūru – Pieļaujamība – Nosacījumi
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/104 5. un 6. pants)
(skat. 48.–61., 64.–78. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Konkurence – Prasība atlīdzināt kaitējumu sakarā ar konkurences tiesību normu pārkāpumu – Direktīva 2014/104 – Tiesību normas, ar kurām ir paredzēts piešķirt valstu tiesām iespēju izdot rīkojumu izprasīt pierādījumus, kuri ir konkurences iestādes lietas materiālos – Direktīvas 6. panta 5. punktā uzskaitīto pierādījumu izprasīšana – Nosacījumi – Konkurences iestādē notiekošā procesa pabeigšana – Procesa apturēšana, ko valsts konkurences iestāde veic, sagaidot Komisijas galīgo lēmumu – Akts, kas neveido procesa pabeigšanu
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/104 6. panta 5. punkts)
(skat. 82.–91. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)
Konkurence – Prasība atlīdzināt kaitējumu sakarā ar konkurences tiesību normu pārkāpumu – Direktīva 2014/104 – Tiesību normas, ar kurām ir paredzēts piešķirt valstu tiesām iespēju izdot rīkojumu izprasīt pierādījumus, kuri ir konkurences iestādes lietas materiālos – Direktīvas 6. panta 5. punktā uzskaitīto pierādījumu izprasīšana – Šajā tiesību normā iekļautā pierādījumu saraksta paplašināšana, ko veic dalībvalstis – Nepieļaujamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/104 5. panta 8. punkts un 6. panta 5. un 9. punkts)
(skat. 103.–109. punktu un rezolutīvās daļas 3. punktu)
Konkurence – Prasība atlīdzināt kaitējumu sakarā ar konkurences tiesību normu pārkāpumu – Direktīva 2014/104 – Tiesību normas, ar kurām ir paredzēts piešķirt valstu tiesām iespēju izdot rīkojumu izprasīt pierādījumus, kuri ir konkurences iestādes lietas materiālos – Mehānisms, kas ļauj valstu tiesām izdot rīkojumu izprasīt pierādījumus, lai tos uzglabātu, un atlikt pierādījumu rakstura pārbaudi – Pieļaujamība – Nosacījumi
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/104 5. panta 8. punkts un 6. panta 5. un 9. punkts)
(skat. 113.–128. punktu un rezolutīvās daļas 4. punktu)
Rezumējums
2015. gadā RegioJet – pasažieru dzelzceļa pārvadātājs maršrutā Prāga–Ostrava – cēla prasību par zaudējumu atlīdzību pret České dráhy – Čehijas valsts dzelzceļa pārvadātāju – Městský soud v Praze (Prāgas pilsētas tiesa, Čehijas Republika), lūdzot atlīdzināt kaitējumu, kas ir radies pēdējā minētā izdarīto apgalvoto konkurences tiesību pārkāpumu dēļ.
2012. gadā Čehijas konkurences iestāde jau bija uzsākusi administratīvo procesu par iespējamu dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, ko pieļāvusi České dráhy, kurš 2016. gadā tika apturēts pēc tam, kad Eiropas Komisija bija sākusi procedūru par tām pašām darbībām.
RegioJet saistībā ar savu prasību par zaudējumu atlīdzību iesniedza Prāgas pilsētas tiesai dokumentu izprasīšanas lūgumu, attiecībā uz kuriem tas uzskatīja, ka tie ir České dráhy rīcībā. Čehijas konkurences iestāde tomēr norādīja, ka pieprasītos dokumentus, kas bija tās rīcībā administratīvajā procesā, tāpat kā citus pieprasītos dokumentus, kuri ar minētajiem dokumentiem veido saskanīgu kopumu, nevar izsniegt līdz šī procesa galīgai pabeigšanai.
Tomēr, izjautājusi Komisiju par šo jautājumu, Prāgas pilsētas tiesa apmierināja dokumentu izprasīšanas lūgumu un uzdeva České dráhy pievienot lietas materiāliem dokumentus, kas ietver informāciju, ko šī sabiedrība bija speciāli sagatavojusi procesam Čehijas konkurences iestādē, kā arī informāciju, kas tika glabāta neatkarīgi no šī procesa. Turklāt šī pati tiesa nolēma apturēt tiesvedību pēc būtības saistībā ar prasību par zaudējumu atlīdzību līdz Komisijas sāktās procedūras pabeigšanai.
Apelācijas tiesvedībā lēmumu Vrchní soud v Praze (Augstā tiesa Prāgā, Čehijas Republika) apstiprināja lēmumu, ar kuru tika uzdots iesniegt dokumentus, un, lai nodrošinātu iesniegto pierādīšanas līdzekļu aizsardzību, nodeva tos tiesas glabāšanā.
Nejvyšší soud (Augstākā tiesa, Čehijas Republika), kurai kā tiesai, kas izskata kasācijas sūdzību, bija jālemj par Augstās tiesas Prāgā lēmuma tiesiskumu, nolēma uzdot Tiesai jautājumus attiecībā uz to, kā interpretēt Direktīvu 2014/104 par atlīdzību personām, kas ir cietušas no pretkonkurences darbībām (
1
), kuras 5. un 6. pantā ir paredzēti noteikumi par pierādījumu izprasīšanu saistībā ar prasību par zaudējumu atlīdzību atbilstoši valsts tiesībām, kas radušies Savienības un dalībvalstu konkurences tiesību pārkāpumu dēļ (
2
).
Interpretējot Direktīvas 2014/104 5. un 6. pantu, Tiesa sniedz precizējumus par valsts tiesu pilnvaru apjomu saistībā ar lūgumu sniegt pierādījumus prasības par zaudējumu atlīdzību par konkurences tiesību pārkāpumiem vajadzībām, kā arī par šādu pierādījumu aizsardzības apjomu atbilstoši Direktīvai 2014/104, ja tie iekļaujas administratīvajā procesā konkurences jomā, kas vēl nav pabeigts.
Tiesas vērtējums
Vispirms Tiesa atgādina, ka Direktīvā 2014/104 ir tieši noteikti tajā paredzēto noteikumu piemērošanas laikā nosacījumi atkarībā no tā, vai – attiecībā uz Savienības tiesībām – runa ir vai nav par materiālām tiesību normām.
Šajā lietā Tiesa norāda, ka iespēja izdot rīkojumu izprasīt nozīmīgus pierādījumus, kuri ir atbildētāja vai trešās personas rīcībā, Direktīvas 2014/104 5. un 6. pantā paredzētajos apstākļos attiecas tikai uz valsts tiesās piemērojamiem procesuālajiem pasākumiem, kuri tieši neskar lietas dalībnieku tiesisko stāvokli.
Šajos apstākļos, pirmkārt, Direktīvas 2014/104 5. un 6. pants nav daļa no šīs direktīvas materiālajiem noteikumiem tās 22. panta 1. punkta izpratnē un līdz ar to tie ir daļa no citiem minētās direktīvas 22. panta 2. punktā minētajiem noteikumiem, kuri ar šo tiesību normu ir atzīti par piemērojamiem prasībām, kas celtas pirms 2014. gada 26. decembra. Otrkārt, tā kā Čehijas Republikas likumdevējs ir nolēmis, ka valsts tiesību normas, ar kurām paredzēts transponēt Direktīvas 2014/104 procesuālos noteikumus, ir tieši un bez nosacījumiem piemērojamas arī prasībām, kas celtas pirms šīs direktīvas transponēšanas iekšējās tiesībās datuma, bet pēc 2014. gada 26. decembra, no tā izriet, ka minētās direktīvas 5. un 6. pants ir piemērojams iesniedzējtiesā izskatāmajai prasībai, jo tā ir celta 2015. gadā.
Attiecībā uz lietas būtību Tiesa vispirms uzsver, ka, izskatot strīdus par atlīdzību personām, kas ir cietušas no pretkonkurences rīcības, valstu tiesu loma papildina dalībvalstu konkurences iestāžu lomu. Proti, pieņemot Direktīvu 2014/104, Savienības likumdevējs ir balstījies uz konstatējumu, ka ir nepieciešams, lai Savienības konkurences tiesību normu īstenošana, ko veic valsts iestādes (public enforcement), un prasības par zaudējumu atlīdzību par šo tiesību normu pārkāpumiem, kas tiek celtas privātajā jomā (private enforcement), mijiedarbotos saskanīgi, tostarp attiecībā uz kārtību, kādā tiek nodrošināta piekļuve konkurences iestāžu rīcībā esošajiem dokumentiem.
Attiecībā uz prasībām par zaudējumu atlīdzību par konkurences regulējuma pārkāpumiem Direktīvas 2014/104 5.–8. pantā paredzētās dokumentu izprasīšanai piemērojamās tiesību normas atspoguļo samērošanu starp iestāžu, kas atbildīgas par konkurenci, veikto darbību efektivitāti, no vienas puses, un tādu prasību par zaudējumu atlīdzību efektivitāti, kuras ir cēlušas personas, kas uzskata, ka tām ir nodarīts kaitējums pretkonkurences darbību dēļ, no otras puses. Turklāt, lai gan, ņemot vērā informācijas asimetriju, kas bieži ir raksturīga strīdiem saistībā ar prasībām par zaudējumu atlīdzību, kuru mērķis ir panākt konkurences tiesību pārkāpumu dēļ nodarītā kaitējuma atlīdzināšanu, Direktīva 2014/104 ir vērsta uz to, lai uzlabotu pretkonkurences darbību dēļ cietušo personu piekļuvi pierādījumiem, ar šo direktīvu šī piekļuve tiek stingri norobežota.
Ņemot vērā šos precizējumus, Tiesa, pirmkārt, aplūko prejudiciālo jautājumu, vai valsts tiesa, kas izskata prasību par zaudējumu atlīdzību saistībā ar konkurences tiesību pārkāpumu, var izdot rīkojumu izprasīt pierādījumus, vienlaikus apturēdama tiesvedību, ņemot vērā Komisijas vēl nepabeigtu administratīvo procesu.
Šajā ziņā Tiesa konstatē, ka Regulas Nr. 1/2003 (
3
) 16. panta 1. punktā valsts tiesām, protams, ir noteikts pienākums atturēties pieņemt lēmumus, kas būtu pretrunā Komisijas uzsāktajā procedūrā iecerētajam lēmumam, un šajā nolūkā izvērtēt, vai ir nepieciešams apturēt tiesvedību. Tomēr no Direktīvas 2014/104 tiesību normu izskatīšanas kopumā izriet, ka ar tām valstu tiesām nav uzlikts pienākums apturēt tajās ierosinātas tiesvedības saistībā ar prasībām par zaudējumu atlīdzību par konkurences tiesību pārkāpumiem tādēļ, ka Komisijā ir uzsākta procedūra par tiem pašiem pārkāpumiem.
Par šo jautājumu Tiesa precizē, ka, ja valsts tiesa nolemj izdot rīkojumu par pierādījumu izprasīšanu no lietas dalībniekiem vai trešām personām tādas tiesvedības saistībā ar prasību par zaudējumu atlīdzību vajadzībām, kura tikusi apturēta tāpēc, ka Komisija ir uzsākusi procedūru, minētā tiesa principā nepieņem tādu lēmumu, kas var būt pretrunā Komisijas iecerētajam lēmumam.
Tomēr valsts tiesām ir pienākums ierobežot pierādījumu izprasīšanu ar to, kas ir strikti atbilstošs, samērīgs un nepieciešams, nodrošinot, lai šāda izprasīšana nepamatoti neskartu notiekošo izmeklēšanu, ko veic Komisija. Līdz ar to tām ir jāveic detalizēta pārbaude saistībā ar pieprasīto pierādījumu nozīmīgumu, saikni starp šiem pierādījumiem un iesniegto prasību par zaudējumu atlīdzību, minēto pierādījumu precizitātes līmeņa pietiekamo raksturu un to samērīgumu. Šajā ziņā valsts tiesai ir jāņem vērā arī tas, vai tiesvedība saistībā ar prasību par zaudējumu atlīdzību ir vai nav tikusi apturēta.
Otrkārt, Tiesa atbild uz prejudiciālo jautājumu, vai tas, ka valsts konkurences iestāde ir apturējusi tās uzsāktu administratīvo procesu, pamatojoties uz to, ka Komisija ir uzsākusi procedūru par tiem pašiem faktiem, var tikt pielīdzināts šī administratīvā procesa pabeigšanas kārtībai, “pieņemot lēmumu vai citā veidā” Direktīvas 2014/104 6. panta 5. punkta izpratnē, un tas ļauj valsts tiesai izdot rīkojumu izprasīt minētajā procesā iesaistītos dokumentus, kas norādīti minētajā tiesību normā (
4
).
Šajā ziņā Tiesa norāda, ka tad, ja Direktīvā 2014/104 ir minēta atsauce uz procedūras pabeigšanu, pieņemot lēmumu vai “citā veidā”, tajā ir atsauce uz pasākumiem, ar kuriem valsts konkurences iestāde nolemj, ka, ņemot vērā procesa laikā savākto informāciju, ir iespējams vai pat nepieciešams pieņemt lēmumu un pabeigt procesu. Turpretim valsts administratīvā procesa apturēšana līdz brīdim, kad Komisija ir pabeigusi izmeklēšanu attiecīgajā lietā, ir tikai pagaidu pasākums, ko nevar pielīdzināt šī procesa pabeigšanai.
Treškārt, Tiesa precizē, ka valsts tiesiskais regulējums, ar kuru uz laiku tiek ierobežota visas informācijas izprasīšana, kas tikusi iesniegta administratīvā procesa konkurences jomā gaitā, neatbilst Direktīvas 2014/104 6. panta 5. punkta a) apakšpunktam un 6. panta 9. punktam.
Proti, no Direktīvas 2014/104 6. panta 5. punkta, lasot to kopsakarā ar šīs direktīvas 25. apsvērumu, formulējuma izriet, ka saskaņā ar šo tiesību normu piešķirtā pagaidu aizsardzība attiecas nevis uz visu konkurences iestādei iesniegtu informāciju, bet tikai uz to informāciju, kas tikusi speciāli sagatavota šīs iestādes uzsāktā procesa vajadzībām.
Šo secinājumu apstiprina Direktīvas 2014/104 sistēmiskā interpretācija. Šajā ziņā Tiesa it īpaši uzsver: ja dalībvalstīm tiktu atļauts paplašināt tās informācijas apjomu, kuras izprasīšanas rīkojums var tikt izdots tikai pēc procedūras pabeigšanas šīs direktīvas 6. panta 5. punkta izpratnē, tas novestu pie ierobežotākas pierādījumu izprasīšanas, un tas būtu pretrunā šīs direktīvas 5. panta 8. punkta loģikai, ar kuru dalībvalstīm ir tieši atļauts pieņemt noteikumus, kas paredz pierādījumu plašāku atklāšanu.
Ceturtkārt un visbeidzot, Tiesa norāda, ka Direktīva 2014/104 neliedz to, ka valsts tiesa, piemērojot valsts procesuālo tiesību instrumentu, izdod rīkojumu izprasīt pierādījumus tikai ar mērķi nodot tos tiesas glabāšanā un atklāt tos tikai pēc tam, kad tā būs pārbaudījusi, vai šai atklāšanai ir jānotiek pēc attiecīgā administratīvā procesa pabeigšanas. Proti, ar nosacījumu, ka tiek ievērotas no samērīguma principa izrietošās prasības, šāds procesuālais instruments var veicināt prasību par zaudējumu atlīdzību par konkurences tiesību normu pārkāpumu efektivitāti, vienlaikus saglabājot aizsardzību, kāda ir dažiem pierādījumiem saskaņā ar Direktīvas 2014/104 6. panta 5. punktu.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/104/ES (2014. gada 26. novembris) par atsevišķiem noteikumiem, kuri valstu tiesībās reglamentē zaudējumu atlīdzināšanas prasības par dalībvalstu un Eiropas Savienības konkurences tiesību pārkāpumiem (OV 2014, L 349, 1. lpp.).
(
2
)	Šīs direktīvas 5. pantā ir izklāstīti noteikumi, kas kopumā veido vispārēju kārtību tādu pierādījumu izprasīšanai, kas ir lūgti saistībā ar atbilstoši valsts tiesībām celtu prasību par zaudējumu atlīdzību par dalībvalstu un Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumiem. Šo tiesību normu papildina minētās direktīvas 6. pants, kurā ir paredzēti īpaši noteikumi par tādu pierādījumu izprasīšanu, kas ir iekļauti iestāžu, kuras ir atbildīgas par konkurences noteikumu īstenošanu, lietas materiālos.
(
3
)	Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101. un 102.] pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).
(
4
)	Direktīvas 2014/104 6. panta 5. punktā valsts tiesām ir atļauts pēc konkurences iestādes uzsāktā administratīvā procesa pabeigšanas izdot rīkojumu izprasīt pierādījumus, kuru kāda fiziskā vai juridiskā persona sagatavojusi speciāli konkurences iestādes procesa vajadzībām, informāciju, kuru konkurences iestāde ir sagatavojusi un pusēm nosūtījusi saskaņā ar šo procesu, kā arī izlīguma iesniegumus, kas tikuši atsaukti.