62008CC0408
ĢENERĀLADVOKĀTA DAMASO RUISA-HARABO KOLOMERA [DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER]
SECINĀJUMI,
sniegti 2009. gada 15. oktobrī (
1
)
Lieta C-408/08 P
Lancôme parfums et beauté & Cie SNC
pret
Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)
“Apelācija — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — 55. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Interese iesniegt pieteikumu par preču zīmes spēkā neesamību, kurš balstīts uz absolūtu spēkā neesamības pamatu — Advokātu birojs — Vārdisks apzīmējums “COLOR EDITION” — Vārdiskas preču zīmes, ko veido aprakstoši elementi, aprakstošs raksturs”
I — Ievads
1.
Labi pazīstama kosmētikas un parfimērijas sabiedrība ir iesniegusi apelācijas sūdzību, apstrīdot Pirmās instances tiesas 2008. gada 8. jūlija spriedumu lietā T-160/07, ar kuru apstiprināts Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (turpmāk tekstā — “ITSB”) Apelāciju otrās padomes lēmums.
2.
Apelācijas tiesvedības pamatā esošais strīds ietver divus būtiskus jautājumus — pirmais izvirzītais pamats ir par tiesībām uzsākt procesu par Kopienas preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu. Šis jautājums ietver divus aspektus: pirmkārt, jautājumu par personas, kura lūdz konkrētā apzīmējuma atcelšanu, īpašajām interesēm un, otrkārt, — par advokātu biroja tiesībām savā vārdā lūgt atzīt šī apzīmējuma spēkā neesamību bez tieša klienta pilnvarojuma.
3.
Otrais pamats savukārt novirzās no procesuālajiem jautājumiem, jo skar materiālo tiesību normu prasības attiecībā uz preču zīmju reģistrāciju, it īpaši absolūtos atteikuma pamatojumus. Tāpat apelācijas sūdzības iesniedzēja, iebilstot pret apstrīdēto spriedumu, apgalvo, ka neoloģismam, proti, no angļu valodas vārdiem “COLOR” un “EDITION” veidotajai sintagmai, uz kuras izmantošanu tā atsaucas saistībā ar saviem dekoratīvās kosmētikas produktiem, piemīt pietiekama identitāte.
II — Atbilstošās tiesību normas
4.
Kopienas preču zīmi kopš 2009. gada 13. aprīļa galvenokārt reglamentē Regula Nr. 207/2009 (
2
), tomēr šajā apelācijas sūdzībā joprojām ratione temporis būs piemērojamas Regulas Nr. 40/94 (
3
) normas.
5.
Ir jāvērš uzmanība uz Regulas Nr. 40/94 4. pantu, kas ir definēts šādi:
“Kopienas preču zīme var tikt izveidota no visiem apzīmējumiem, ko var attēlot grafiski, jo īpaši no vārdiem — tostarp personvārdiem — modeļiem, burtiem, cipariem, preču vai to iepakojuma formas, ar nosacījumu, ka tās ir atšķiramas starp dažādu uzņēmumu precēm un pakalpojumiem.”
6.
Saskaņā ar šīs regulas 7. panta 1. punktu:
“1.   Nereģistrē:
a)
apzīmējumus, kas neatbilst 4. panta prasībām;
b)
preču zīmes, kam nav atšķirīgu īpašību;
c)
preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējuma vai norādes, kas tirdzniecībā var kalpot, lai norādītu veidu, kvalitāti, daudzumu, paredzēto nolūku, vērtību, preču ražošanas vai pakalpojumu sniegšanas ģeogrāfisko izcelsmi vai laiku, un citas preču un pakalpojumu īpašības;
[..].”
7.
Reģistrētas Kopienas preču zīmes absolūtas spēkā neesamības iemesli ir norādīti 51. pantā un relatīvi spēkā neesamības iemesli ir norādīti 52. pantā. Spēkā neesamības procesa uzsākšanu regulē 55. pants, kurā ir paredzēts:
“1.   Pieteikumu Kopienas preču zīmes īpašnieka tiesību atcelšanai vai paziņojumam, ka preču zīme ir spēkā neesoša, var iesniegt Birojā:
a)
ja piemērojams 50. un 51. pants, jebkura fiziska vai juridiska persona vai arī grupa vai organizācija, kas izveidota, lai pārstāvētu izgatavotājus, ražotājus, pakalpojumu sniedzējus, tirgotājus vai patērētājus, kas atbilstoši likumam, kurš to reglamentē, var savā vārdā iesniegt prasību tiesā un būt par šādas prasības subjektu;
[..].”
III — Lietas apstākļu pirms apelācijas procesa izklāsts
A — Prāvas rašanās fakti
8.
2002. gada 9. decembrī sabiedrība Lancôme parfums et beauté & Cie SNC (turpmāk tekstā — “Lancôme”) lūdza ITSB reģistrēt vārdisku apzīmējumu “COLOR EDITION” kā Kopienas preču zīmi attiecībā uz precēm, kas Nicas nolīguma (
4
) izpratnē ietilpst 3. klasē: “kosmētikas līdzekļiem un grimu”. Reģistrācijai pieteiktā preču zīme tika reģistrēta un publicēta Bulletin des marques communautaires [Kopienas Preču Zīmju Biļetenā] .
9.
2004. gada 12. maijā advokātu birojs Norton Rose Vieregge iesniedza pieteikumu par nesen reģistrētās preču zīmes spēkā atzīšanu par spēkā neesošu, pamatojoties uz Regulas Nr. 40/94 51. panta 1. punkta a) apakšpunktu un šīs pašas regulas 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu. Anulēšanas nodaļa ar savu lēmumu noraidīja pieteikumu par atzīšanu par spēkā neesošu. advokātu birojs CMS Hasche Sigle, kas ir Norton Rose Vieregge tiesību pārņēmējs, iesniedza ITSB Apelāciju otrajā padomē apelācijas sūdzību par minēto Anulēšanas nodaļas lēmumu. Ar lēmumu ITSB Apelāciju otrā padome apelācijas sūdzību apmierināja.
10.
Pirmkārt, Apelāciju padome atzina apelācijas sūdzību par pieņemamu saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 55. panta 1. punkta a) apakšpunktu, jo Regulā Nr. 40/94 nekur nav Lancôme norādītā atšķirība starp procesuālo tiesībspēju un interesēm celt prasību, un Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktam ir vispārējo interešu mērķis, kas pamato to, ka pieteikumus par atzīšanu par spēkā neesošu var iesniegt visplašākais iespējamo personu loks.
11.
Otrkārt, attiecībā uz lietas būtību Apelāciju padome secināja, ka vārdi “COLOR EDITION” ir aprakstoši Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē, jo, pirmkārt, vārdu “color” un “edition” kombinācijā ir ietverta ziņa, ko konkrētā sabiedrības daļa tieši un acumirklī uztver kā tādu, kas attiecas uz kosmētikas līdzekļu un grima sortimentu dažādu krāsu toņos, un ka, otrkārt, konkurenti šos vārdus var izmantot, lai aprakstītu noteiktas savu preču īpašības, un tāpēc šiem vārdiem būtu jāsaglabā publiskā pieejamība. Visbeidzot, Apelāciju padome apstiprināja — attiecīgā vārdiskā preču zīme ir aprakstoša, jo tai nav atšķirtspējas saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
B — Tiesvedība Pirmās instances tiesā un apstrīdētais spriedums
12.
Lancôme cēla prasību Pirmās instances tiesā, lūdzot atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2007. gada 26. februāra lēmumu. Tā norāda uz trim Regulas Nr. 40/94 pārkāpumiem: 55. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpumu, 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu un 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu. Pirmās instances tiesa izvērtēja vienīgi divus pirmos pamatus, jo saistībā ar otro pamatu nolemtais nozīmēja, ka pēdējā pamata vērtēšana bija nelietderīga.
Par pirmo pamatu — Regulas Nr. 40/94 55. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpumu
13.
Saistībā ar šo pārkāpumu Pirmās instances tiesa izvērtēja, vai pieteikuma par atzīšanu par spēkā neesošu pieņemamības nosacījums ir pierādījums par pieteikuma iesniedzēja interesēm celt prasību. Šajā sakarā Pirmās instances tiesa izvērtēja minēto pantu, izmantojot gramatisko, sistēmisko un teleoloģisko metodi.
14.
Pirmkārt, tā secināja, ka 55. panta 1. punkta a) apakšpunktā nav paredzēts, ka ikvienai fiziskai vai juridiskai personai vai apvienībai, kurai, pamatojoties uz spēkā esošām tiesību normām, ir procesuālā tiesībspēja, ir jāpierāda jebkādas intereses celt prasību, lai 50. un 51. pantā minētajos gadījumos varētu iesniegt pieteikumu par Kopienas preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu.
15.
Vērtējot no sistēmiskā viedokļa, Pirmās instances tiesa, ņemot vērā Regulas Nr. 40/94 55. panta 1. punkta b) apakšpunktu, aplūkojot to kopsakarā ar 51. panta 1. punktu, salīdzināja plašāka apjoma tiesības celt prasību, pamatojoties uz absolūtiem spēkā neesamības iemesliem, ar šaurāka apjoma tiesībām celt prasību, pamatojoties uz relatīviem spēkā neesamības iemesliem, un nonāca pie viedokļa, ka pats likumdevējs vēlējās veikt šādu nošķiršanu.
16.
Tāpat Pirmās instances tiesa vērtēja 55. panta 1. punktu, salīdzinot a) apakšpunkta formulējumu ar šī paša punkta b) un c) apakšpunkta formulējumu. Veicot teleoloģisko interpretāciju, tā norādīja, ka a) apakšpunkts attiecas vienīgi uz absolūtajiem spēkā neesamības iemesliem, kas pierāda, ka tā mērķis ir vispārējo interešu aizsardzība un ka tajā tātad ir paredzēts vienīgi tas, ka pieteicējs ir fiziska vai juridiska persona un ka tam ir procesuālā tiesībspēja. Savukārt b) un c) apakšpunktā ir paredzēti relatīvi spēkā neesamības gadījumi, kuri skar privātpersonu intereses un attiecībā uz kuriem Regulā Nr. 40/94 ir paredzēts, ka ir jāpierāda īpašas intereses celt prasību.
17.
Turklāt Pirmās instances tiesa noraidīja Lancôme atsauci uz Regulas Nr. 40/94 79. pantu. Tā noliedza šī panta atbilstību, jo 55. panta 1. punkta a) apakšpunkta interpretācijā nav nekā pārprotama, un nolēma, ka dalībvalstu tiesību aktos vispārēji atzīto principu ņemšana vērā, kā to paredz 79. pants, būtu pārspīlēta.
18.
Tāpat Pirmās instances tiesa neuzskatīja par pamatotām Lancôme veiktās atsauces uz judikatūru saistībā ar EKL 230., 232. un 236. pantu, jo pirmie divi no minētajiem pantiem attiecas uz prasību par tiesību akta atcelšanu un prasību sakarā ar bezdarbību, kas celtas par to iestāžu darbībām vai bezdarbību, kuras izsmeļoši uzskaitītas šajās tiesību normās un starp kurām ITSB nav minēts, savukārt EKL 236. pants attiecas uz tiesvedību civildienesta jomā.
19.
Turklāt tiesa atzina, ka minētās prasības attiecas uz procesu tiesā, turpretim Regulas Nr. 40/94 55. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētais pieteikums par atzīšanu par spēkā neesošu ir administratīvais process. Tāpat tā uzsvēra, ka ITSB lēmumi ietilpst saistītajā kompetencē un attiecīgi ir izvērtējami vienīgi, pamatojoties uz Regulu Nr. 40/94 un nevis pamatojoties uz ITSB agrāko lēmumu pieņemšanas praksi.
Par Regulas 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu
20.
Saistībā ar apgalvojumu par otro pārkāpumu Pirmās instances tiesa izvērtēja, vai uz apzīmējumu “COLOR EDITION” attiecas Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētais absolūtais [reģistrācijas] atteikuma pamatojums, ņemot vērā pietiekami konkrēto un tiešo saikni starp konfliktējošajiem apzīmējumiem un precēm, ko tie aptver. Šajā ziņā Pirmās instances tiesa atstāja spēkā Apelāciju padomes lēmumu par apzīmējuma “COLOR EDITION” reģistrācijas atteikumu tā aprakstošā rakstura dēļ.
21.
Pirms šī jautājuma izlemšanas Pirmās instances tiesa detalizēti analizēja attiecīgo tiesību normu un secināja, ka tajā paredzētie apzīmējumi ir tādi, kas, tos parasti izmantojot, no konkrētās sabiedrības daļas viedokļa var kalpot, lai, tieši vai minot kādu no to būtiskajām īpašībām, norādītu uz preci vai pakalpojumu, attiecībā uz kuru ir pieteikta reģistrācija.
22.
Pamatojoties pati uz savu neseno judikatūru, Pirmās instances tiesa konstatēja, ka reģistrācijas aizliegums ir pakļauts nosacījumam, ka jāpastāv pietiekami tiešai un konkrētai saiknei, kas ļauj konkrētajai sabiedrības daļai uzreiz un bez jebkādām pārdomām uztvert attiecīgo preču vai pakalpojumu aprakstu vai kādu no to īpašībām.
23.
Pēc tam, kad Pirmās instances tiesa bija izanalizējusi 7. pantu, tā pārbaudīja preču zīmes “COLOR EDITION” īpašības, lai izvērtētu tās aprakstošo raksturu — gan saistībā ar to, kā to uztver konkrētā sabiedrības daļa, gan saistībā ar tās aptvertajām precēm vai pakalpojumiem.
24.
Attiecībā uz patērētājiem tā precizēja, ka tie ir visas sabiedrības, kas ir samērā informēta, uzmanīga un apdomīga, daļa, jo [preču zīme] “COLOR EDITION” aptver kosmētikas līdzekļus un dekoratīvo kosmētiku. Detalizēti raksturojot mērķa sabiedrības jēdzienu, Pirmās instances tiesa samazināja tā apjomu līdz angliski runājošām personām vai personām, kam ir pietiekamas angļu valodas zināšanas, jo preču zīmi veido divi angļu valodas vārdi.
25.
Pirmās instances tiesa, pamatojoties uz šo tēzi, analizēja, vai vārdi “color” un “edition” acumirklī un reāli norāda uz precēm, attiecībām uz kurām ir pieteikta [preču zīmes] reģistrācija. Pamatojoties uz faktu, ka šos vārdus bieži izmanto saistībā ar preču zīmes aptvertajām precēm un ka tie norāda uz noteiktām kosmētisko preču un dekoratīvās kosmētikas īpašībām, tiesa secināja, ka tie abi ietver spēcīgu aprakstošu elementu.
26.
Tāpat tā uzskatīja, ka abu vārdu savienojums konkrētajai sabiedrības daļai nerada iespaidu, kas būtu pietiekami attālināts no tā, ko rada vienkārša abu preču zīmi veidojošo elementu kombinācija un kas varētu mainīt tās nozīmi vai apjomu, jo nav nepieciešama nekāda intelektuāla piepūle, lai saprastu vēstījumu, ko sniedz preču zīme.
27.
Apkopojot minēto, tika secināts, ka attiecīgajam apzīmējumam ir cieša saikne ar precēm, kuras tas aptver, un šī iemesla dēļ Pirmās instances tiesa apstiprināja Apelāciju padomes slēdzienu par apzīmējuma “COLOR EDITION” aprakstošo raksturu un visbeidzot, pamatojoties uz Regulas Nr. 40/94 51. panta 1. punktu, aplūkotu kopsakarā ar 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, atstāja spēkā lēmumu par veiktās reģistrācijas spēkā neesamību.
IV — Process Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi
28.
Lancôme apelācijas sūdzība Tiesas kancelejā tika iesniegta 2008. gada 22. septembrī, ITSB atbildes raksts kancelejā tika iesniegts tā paša gada, savukārt replikas raksts un atbilde uz repliku netika iesniegti.
29.
Lancôme lūdz Tiesu atcelt pārsūdzēto spriedumu un noraidīt kā nepamatotu CMS Hasche Sigle prasību par ITSB lēmumu par atzīšanu par spēkā neesošu. Tā lūdz piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un piespriest iepriekš minētajam advokātu birojam atlīdzināt procesā ITSB Apelāciju padomē radušos izdevumus, ja Tiesa nolems izskatīt lietu pēc būtības.
30.
ITSB lūdz noraidīt apelācijas sūdzību un piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
31.
2009. gada 9. septembra tiesas sēdē abu lietas dalībnieku pārstāvji izklāstīja savus mutvārdu apsvērumus.
V — Apelācijas sūdzības analīze
32.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza divus pamatus — pirmkārt, Regulas Nr. 40/94 55. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpumu un, otrkārt, minētās regulas 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu.
A — Par 55. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpumu
33.
Pamatu, kas izvirzīts saistībā ar pārsūdzēto spriedumu, var iedalīt divās daļās: pirmā daļa ietver Lancôme argumentu, saskaņā ar kuru attiecīgais regulas punkts ir jāinterpretē kā tāds, kas paredz advokātu birojam pienākumu pierādīt, ka tam ir ekonomiskas intereses, lai reģistrētais apzīmējums tiktu atcelts pirms pieteikuma iesniegšanas par Kopienas preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu. Otrajā daļā ir formulēti iebildumi galvenokārt saistībā ar faktu, ka advokāta profesionālā kvalifikācija, proti, “tiesas sadarbības partneris”, liedz tam savā vārdā un savās interesēs iesniegt pieteikumu par preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu.
34.
Abās daļās ir ietverts jautājums par advokātu biroju iesniegto pieteikumu par atzīšanu par spēkā neesošu nepieņemamību. Tomēr faktiski otrajā daļā formulētajos iebildumos ir ietvertas tādas šaubas, kas gadījumā, ja tiks tulkotas par labu apelācijas sūdzības iesniedzējai, padarīs pirmās daļas vērtējumu par nelietderīgu. Tādēļ vispirms ir jāaplūko pirmā pamata otrā daļa, jo, ja Kopienu tiesības paredz, ka advokātu birojiem tiesas procesos un administratīvajos procesos ir jārīkojas vienīgi citu personu interesēs, jebkādi argumenti attiecībā uz ekonomisko interešu pierādīšanu vairs nebūtu ņemami vērā.
1) Par pirmā pamata otro daļu
a) Lietas dalībnieku argumenti
35.
Lancôme norāda, ka tiesības iesniegt pieteikumu par Kopienas preču zīmes spēkā neesamību ir nesaderīgas ar galvenajām advokāta profesijai raksturīgajām īpašībām. Šajā sakarā tā pamatojas, pirmkārt, uz advokāta profesijas kvalifikāciju, kas Kopienu tiesībās “vienmēr” ir atzīta kā “tiesas sadarbības partneris”  (
5
), un, otrkārt, ka Tiesas Statūtu 19. pants arī pamatojas uz šo profesionālo kvalifikāciju, jo lietas dalībnieki ir obligāti jāpārstāv advokātam.
36.
Tāpat tā atsaucas uz Tiesas judikatūru, it īpaši spriedumu lietā AM & S/Komisija (
6
), kura 24. pantā advokāts ir kvalificēts kā “tiesas sadarbības partneris”, un apgalvo, ka esot iespējams minēt neskaitāmus spriedumus, kuros ir izmantots minētais formulējums, lai raksturotu advokāta pienākumus.
37.
Pamatojoties uz advokāta profesijas īpašo stāvokli procesos Kopienu tiesā, tā secina, ka advokāts nevar iesniegt pieteikumu par preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu ne savā vārdā, ne arī, ja tas rīkojas trešās personas, piemēram, klienta, vārdā, jo šādā gadījumā tas ļaunprātīgi izmantotu savas pilnvaras, un tas tā būtu arī tad, ja atzītu, ka pieteikumi par atzīšanu par spēkā neesošu ir “actio popularis”, kura ietvaros tiesības vērsties tiesā būtu jāinterpretē pēc iespējas plaši.
38.
ITSB uzskata, ka pirmā pamata otrā daļa ir nepieņemama, jo apelācijas sūdzības iesniedzēja pirmajā instancē neizvirzīja jautājumu par advokāta kvalifikācijas saderību ar pieteikuma par spēkā neesamību iesniegšanu Birojā, kura dēļ tiek paplašināts strīda priekšmets, kas ir pretrunā Tiesas Reglamenta 113. panta 2. punktam. Turklāt Birojs uzskata, ka advokāts, pildot savus pienākumus, rīkojas kā tiesas sadarbības partneris vienīgi tad, kad procesā Kopienu tiesās pārstāv trešo personu, proti, savu klientu.
b) Par šīs pamata daļas pieņemamību
39.
Vispirms es vēlos vērst uzmanību uz to, ka nepiekrītu ITSB viedoklim attiecībā uz pieņemamību.
40.
Lai gan Lancôme izvirzītais arguments par advokāta profesionālās kvalifikācijas nesaderību ar procesa par preču zīmes spēkā neesamību uzsākšanu netika apspriests Pirmās instances tiesā, ir jāatzīst, ka tas nepaplašina strīda priekšmetu. Tas vienīgi pastiprina šīs sabiedrības atzīšanos Regulas Nr. 40/94 55. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpumā.
41.
Tādējādi tas liek domāt par pamatu un jaunu argumentu nošķiršanu, jo Tiesa pirmos vienmēr ir atzinusi par nepieņemamiem, savukārt otros ir akceptējusi. Nav nepieciešams, lai katrs apelācijas sūdzībā izvirzītais arguments būtu apspriests procesā pirmajā instancē (
7
); turklāt saskaņā ar pastāvīgo judikatūru [prasības] pamats, kas tieši vai netieši papildina sākotnējā prasības pieteikumā izvirzīto pamatu, ir uzskatāms par pieņemamu (
8
).
42.
Lancôme izvirzīja šo otro daļu, pamatojot pirmo prasības pamatu, un tādēļ nekas neliedz to izmantot šajā apelācijas sūdzībā. Tādēļ ITSB paustie iebildumi par tās pieņemamību ir jānoraida. Līdz ar to izvirzītie argumenti ir pieņemami un attiecīgi tie ir jāvērtē pēc būtības.
c) Par lietas būtību
43.
Es nepiekrītu tēzei par advokāta profesijas nesaderību ar pieteikuma par Kopienas preču zīmes spēkā neesamību iesniegšanu.
44.
Pirmkārt, spriedums lietā AM &S/Komisija, uz ko atsaucas apelācijas sūdzības iesniedzēja, attiecas uz pilnīgi citiem apstākļiem nekā izskatāmajā lietā, proti, uz neatkarīgu advokātu korespondences konfidencialitāti gadījumos, kad tie konsultē uzņēmumus procesos, kas uzsākti saistībā ar Kopienas konkurences tiesību pārkāpumiem.
45.
Otrkārt, lai gan spriedumā ir atsauce uz advokātu kā “tiesas sadarbības partneru” lomu, tajā nevienā brīdī nav norādes par to, ka šis statuss tiem nosaka pienākumu rīkoties noteiktā veidā; turklāt, pat pieņemot, ka šādus ierobežojumus tiem nosaka deontoloģijas kodeksi, Lancôme nepārmet advokātiem nekādu profesionālās ētikas normu pārkāpumu.
46.
Treškārt, Tiesas Statūtu 19. pantā šajā ziņā nav nekādas norādes uz advokātiem. Patiesībā šī panta galvenais mērķis ir regulēt pārstāvību tiesā, it īpaši privātpersonu pārstāvību, nosakot tiem pienākumu izmantot šāda veida juristu pakalpojumus, ja tie ir reģistrēti Eiropas Savienības dalībvalsts vai Eiropas Ekonomikas zonas līguma līgumslēdzējas valsts advokātu kolēģijā un ja tiem ir tiesības šajās valstīs strādāt savā profesijā (
9
).
47.
Šajā kontekstā atsauce uz “tiesas sadarbības partneri” ir jāinterpretē atbilstoši tam, uz ko jau sen ir norādījis ģenerāladvokāts Rēmers [Roemer], proti, mērķi garantēt, ka Tiesa uzklausa vienīgi juridiskus viedokļus un faktu skaidrojumus, kurus ir izvērtējis advokāts un kurus tas uzskata par iespējamiem izvirzīt (
10
). Nav nekādu šaubu, ka mērķis ir ar juridiskajām debatēm panākt netraucētu dialogu, kas pašiem lietas dalībniekiem varētu būt grūti sasniedzams, ja tiem nebūtu nodrošināta pārstāvība.
48.
Ceturtkārt, un papildus visiem tiem argumentiem, kas izvirzīti iepriekš, es nedomāju, ka Tiesas Statūtu 19. panta 3. un 4. punkts ir izmantojams kā rādītājs, lai interpretētu spēju lūgt atzīt Kopienas preču zīmes spēkā neesamību. Tādējādi šī panta mērķis, nosakot privātpersonām pienākumu rīkoties ar advokāta starpniecību, ir nodrošināt tiesību uz taisnīgu tiesu ievērošanu (
11
) un efektīvu klientu aizstāvību tiesā, līdz ar to tas ir Kopienu pasākums tiesvedības organizēšanas nolūkā, kas ir piemērojams Tiesai izskatīšanai nodotajās lietās.
49.
Savukārt Regulas Nr. 40/94 55. panta 1. punkta a) apakšpunkts ietilpst preču zīmju reģistra “sakārtošanas” funkcijās (
12
), kuras likumdevējs nebija iecerējis uzticēt ITSB, bet vēlējās nodot “jebkurai citai fiziskai vai juridiskai personai”, lai izslēgtu no reģistra apzīmējumus, kas netiek izmantoti, vai tādus, kas ir absolūti spēkā neesoši un izslēdzami sakarā ar 7. panta pārkāpumu (absolūts atteikuma pamatojums/absolūtas spēkā neesamības iemesli) vai ļaunticīgas rīcības dēļ.
50.
Lai gan pazīstams izteiciens vēstī, ka salīdzināšana ir nepatīkama (
13
), pieteikums par Kopienas preču zīmes spēkā neesamību ir pielīdzināms paziņojumam par tādu rīcību kā, piemēram, aizliegta vienošanās saskaņā ar EKL 81. pantu, ko var iesniegt jebkurš pilsonis vai uzņēmums. Kopienas iestādei, šajā gadījumā — ITSB, saņemot informāciju par šīm apsūdzībām, ir pienākums pēc savas ierosmes pārbaudīt faktus. No Regulas Nr. 40/94 74. panta 1. punkta izriet, ka Alikantē esošajam birojam lietas izskatīšanas procesos, kas attiecas uz absolūtiem spēkā neesamības iemesliem, ir jākonstatē lietas faktiskie apstākļi, turpretim procesos, kas attiecas uz relatīviem spēkā neesamības iemesliem, darbojas pušu sacīkstes princips (
14
). Tādēļ, ka šis pants šādi cenšas aizsargāt tirgu un visus tā dalībniekus no tādu apzīmējumu reģistrēšanas, kurus vispārējo interešu dēļ nebūtu jāiekļauj reģistrā, ir loģiski uzskatīt — kā to apstiprināja Pirmās instances tiesa pārsūdzētajā spriedumā —, ka tā mērķis bija dot iespēju ļoti daudzām personām lūgt atzīt šīs preču zīmes par spēkā neesošām.
51.
Katrā ziņā Regulas Nr. 40/94 55. pantā ietvertajai jēgai nav nekā kopīga ne ar pienākumu tikt pārstāvētam tiesas procesos Kopienu tiesās, ne ar advokātu rīcību vai profesionālo kvalifikāciju šajos procesos, un tā pilnībā atšķiras no Tiesas Statūtu 19. panta jēgas. Šī pēdējā no minētajām tiesību normām nevar būt noderīga Regulas Nr. 40/94 55. panta 1. punkta a) apakšpunkta interpretācijā. Kopienas regulas normas, kas attiecas uz profesionālo pārstāvību, ir 88. un 89. pants, no kuriem izriet, ka izvēle procesos ITSB tikt pārstāvētam ar advokāta starpniecību ir brīvprātīga.
52.
Līdz ar to es iesaku pirmā pamata otro daļu noraidīt kā nepamatotu.
2) Par pirmā pamata pirmo daļu
53.
Tā kā ir noraidīts arguments par pieteikuma par spēkā neesamību šķietamo nesaderību ar advokāta kā tiesas sadarbības partnera kvalifikāciju, šobrīd ir jāpievēršas pirmā pamata pirmajai daļai, ar ko Lancôme apgalvo, ka strīdīgā norma nosaka advokātu birojiem pienākumu pierādīt ekonomiskās intereses reģistrētā apzīmējuma atcelšanā, kas tiem dod tiesības pieprasīt šī apzīmējuma atzīšanu par spēkā neesošu atbilstoši Regulas Nr. 40/94 55. panta 1. punkta a) apakšpunktam.
a) Lietas dalībnieku argumenti
54.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja būtībā pārmet Pirmās instances tiesai [tagad — Vispārējā tiesa], ka tā nav piemērojusi vispārējos Kopienu tiesību principus un salīdzināmo tiesību, kas attiecas uz apelācijas sūdzībā skartajiem jautājumiem, principus, kurus ievērojot tā būtu nonākusi pie prasības — paralēli prasībai par procesuālo tiesībspēju — par reālu vai iespējamu ekonomisko interešu esamību, kas pamato gribu lūgt izslēgt spēkā neesošu Kopienas preču zīmi [no preču zīmju reģistra].
55.
Turklāt tā noraida kā neatbilstošu pārsūdzētajā spriedumā norādīto atšķirību starp administratīvajiem un tiesas procesiem, kā arī starp absolūtajiem un relatīvajiem spēkā neesamības iemesliem. It īpaši tā noraida tēzi, saskaņā ar kuru gadījumā, ja pieteikums par spēkā neesamību ir pamatots ar absolūtajiem spēkā neesamības iemesliem, nav jāpierāda intereses, lai uzsāktu spēkā neesamības procesu.
56.
Pamatojoties uz sprieduma tā sauktajā “Chiemsie” lietā (
15
) 25. punktu, tā apgalvo, ka vispārējās intereses, kas būtu jāņem vērā izskatāmajā lietā, ir pieteikuma iesniedzēja konkurentu vai preču zīmes īpašnieka intereses, kuras ir jāaizsargā pret šo prettiesisko [tiesību] piesavināšanos. Šis arguments rodas, analizējot Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu par aprakstošajām preču zīmēm un spēkā neesamības pamatojumu, kas izskatāmajā lietā tika izvirzīts procesā ITSB.
57.
Lancôme uzskata, ka no sprieduma minētajā lietā 25. punkta un šī spēkā neesamības pamata izriet, ka vienīgi konkurenti, kas pierādījuši reālu vai iespējamu kaitējumu, ir tiesīgi lūgt atzīt [preču zīmes] spēkā neesamību sakarā ar apzīmējuma aprakstošo raksturu, turpretim trešās personas, kas nevar pierādīt šādas ekonomiskās intereses — ne reālās, ne iespējamās — necieš nekādu kaitējumu un tādēļ būtu kļūdaini piešķirt tiem tiesības iesniegt pieteikumu par spēkā neesamību, pamatojoties uz aprakstošo raksturu.
58.
Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzēja piebilst, ka tās interpretāciju apstiprina tas, ka grupām vai organizācijām ir piešķirta iespēja pārstāvēt ražotājus un rūpniekus. Tiešā norāde uz šo uzņēmumu apvienību veidu apstiprinot Lancôme viedokli, saskaņā ar kuru Regulas Nr. 40/94 55. panta 1. punkta a) apakšpunkta galvenais mērķis esot aptvert visas personu kategorijas, kuras var aizskart preču zīmes prettiesiska reģistrācija.
59.
ITSB noraida apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentāciju un uzskata, ka tā nepareizi interpretē judikatūru un Regulas Nr. 40/94 55. pantu.
b) Vērtējums
60.
Ar pirmā pamata pirmo daļu apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza jautājumu par iespējamo nepieciešamību būt apveltītam ar procesuālo tiesībspēju, lai varētu iesniegt pieteikumu par Kopienas preču zīmes spēkā neesamību, ko savukārt ir noraidījusi Pirmās instances tiesa un ITSB.
61.
Tomēr es vēlos norādīt, ka šobrīd pilnībā atbalstu minēto iestāžu viedokli.
62.
Pirmkārt, kā norādīts pārsūdzētajā spriedumā, Regulas Nr. 40/94 55. panta 1. punkta gramatiskā interpretācija skaidri parāda Kopienas likumdevēja gribu būtiski paplašināt to fizisko un juridisko personu loku, kurām ir tiesības ierosināt spēkā neesamības procesu, ko regulē šī norma. Turklāt teleoloģiskā analīze, kas tika veikta, aplūkojot atšķirības starp šīs normas a), b) un c) apakšpunktu, šķiet apstiprinoša.
63.
Tādējādi pieteikumiem par atzīšanu par spēkā neesošu, kas pamatoti ar Regulas Nr. 40/94 7. pantā ietvertajiem absolūtajiem iemesliem, ciktāl to mērķis ir vispārējo interešu aizsardzība, ir jābūt pieejamiem ikvienam indivīdam vai civiltiesību sabiedrībai vai komercsabiedrībai, kā arī uzņēmumu grupām tādēļ, ka tie atbilst minimālajām prasībām, kas ir nepieciešamas, lai uzsāktu jebkādu darbību, kam ir juridiskas sekas, tiem ir procesuālā tiesībspēja, kas uzskatāma par spēju reāli veikt procesuālās darbības lietas dalībnieka statusā un turklāt tiem ir civiltiesībās paredzēta rīcībspēja (
16
).
64.
Turpretim gadījumā, ja spēkā neesamība ir pamatota ar Regulas Nr. 40/94 8. pantā vai 52. panta 2. punktā ietvertajiem relatīvajiem iemesliem, kas aizsargā vienīgi privātpersonu subjektīvās tiesības, ir loģiski, ka šo tiesību aizsardzības pienākums ir paredzēts vienīgi īpašniekiem, kā tas arī skaidri izriet no minētās regulas 55. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta.
65.
No tā izriet, ka pārsūdzētā sprieduma motīvu daļā nav pieļauta nekāda kļūda tiesību piemērošanā.
66.
Tāpat nešķiet skaidra apelācijas sūdzības iesniedzējas tēze, saskaņā ar kuru ražotāji un izgatavotāji, kas minēti Regulas Nr. 40/94 55. panta 1. punkta a) apakšpunktā kopsakarā ar šīs regulas 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu un sprieduma lietā Chiemsee 25. punktu, pierādot likumdevēja gribu padarīt spēju iesniegt pieteikumu par Kopienas preču zīmes spēkā neesamību par atkarīgu no reālo vai iespējamo ekonomisko interešu pierādīšanas.
67.
Tādēļ ir pilnībā jāpiekrīt citātam no judikatūras, uz kuru tā atsaucas, saskaņā ar kuru “šādi Direktīvas (
17
) 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts (
18
) vērsts uz vispārējām interesēm, kas paredz, ka visiem ir jābūt iespējai brīvi izmantot apzīmējumus vai norādes, kas apraksta preču vai pakalpojumu, attiecībā uz kuriem pieteikta reģistrācija, kategorijas, tostarp izmantot tos kolektīvajās preču zīmēs un kombinētajās vai grafiskajās preču zīmēs. Tātad šī norma aizliedz rezervēt šādus apzīmējumus vai norādes vienam uzņēmumam, pamatojoties uz to, ka tie ir reģistrēti kā preču zīme”  (
19
).
68.
Nedaudz distancējoties no šī citāta, ir jāveic daži komentāri par Lancôme izvirzīto tēzi, kas nav atbalstāma.
69.
Pirmkārt, spriedumā lietā Chiemsee vārds “visi” ir izmantots tā sākotnējā nozīmē, proti, ļoti daudzās vienībās ietverts neierobežots [personu] skaits. Ja Pirmās instances tiesa būtu vēlējusies ierobežot minēto vienību skaitu, tā būtu tās definējusi precīzāk, pievienojot vietniekvārdam lietvārdu, piemēram, “visi konkurenti”, līdz ar to vietniekvārds kļūtu par īpašības vārdu. Tomēr, izmantojot vietniekvārdu “visi”, tā apstiprināja, ka šī neprecizitāte bija apzināta un ka apzīmējumiem, kas apraksta preču vai pakalpojumu kategorijas, ir jābūt pasargātiem no īpašniekiem un tos nevar piesavināties.
70.
Otrkārt, kā to norāda apelācijas sūdzības iesniedzēja, prakse liecina, ka galvenokārt tie ir konkurējošie uzņēmumi, kas ierosina reģistrēto preču zīmju spēkā neesamības procesus. Tomēr šim socioloģiskajam faktam nav nozīmes gadījumā, kad ir jāizvērtē 55. panta, kas ir šīs apelācijas sūdzības priekšmets, saturs. Lai gan ekonomiskie konkurenti ir vērīgāki un izrāda vairāk uzmanības nekā, piemēram, patērētāji, tomēr, lai nepieļautu, ka konkurences gadījumā nav saistoša prasība par obligātu pieejamību, eksistē cits izšķirošs elements, ko nedrīkst neņemt vērā.
71.
Tādējādi ikviena indivīda procesuālā tiesībspēja, kā to paredz minētā 55. panta 1. punkta a) apakšpunkts, ir tikai pirmais nosacījums. Tam, kurš vēlas panākt reģistrētas Kopienas preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu, ir jāizpilda šī panta 2. punktā paredzētais otrais nosacījums — pieteikumam jābūt pamatotam un ir jāsamaksā atbilstoša maksa. Minētais pamatojums samērā informētam, uzmanīgam un apdomīgam patērētājam un lietotājam nozīmē ievērojamu laika zaudējumu salīdzinājumā ar labumu, ko tas varētu iegūt preču zīmes atcelšanas dēļ, tomēr galvenokārt to parasti attur maksa EUR 700 (
20
) apmērā, lai gan tas ir gatavs ieguldīt laiku un pūles.
72.
Tādēļ nepārsteidz tas, ka uzņēmumi un izgatavotāju un ražotāju grupas, tāpat kā patērētāju grupas, cenšas kontrolēt un aizsargāt reģistru no tādu apzīmējumu iekļaušanas, kas ir aprakstoši vai pretrunā vispārējām interesēm, kuru aizsardzību nodrošina Regulas Nr. 40/94 7. pants. Šī likumdošanas mehānisma ratio ir pamatota ar vēlmi izvairīties no nepārdomātiem pieteikumiem par spēkā neesamības atzīšanu, proti, tādiem, kas nav pamatoti un kas regulāri nozīmētu jauna procesa uzsākšanu ar visām neērtībām, ko tas rada apstrīdētās preču zīmes īpašniekam. Tomēr tas neļauj pamatoties uz interpretāciju contra legem, lai konstatētu spēkā neesamību saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 55. panta 1. punkta a) apakšpunktu, jo nosaka jebkuram, kas mēģina to lūgt, pienākumu pierādīt, ka tam ir ekonomiskās intereses vai jebkāda cita veida — konkrētas, iespējamas vai faktiskas — intereses.
73.
Treškārt, Regulas Nr. 40/94 55. pants, aplūkots kopsakarā ar 3. pantu, pielīdzina juridiskajām personām sabiedrības un citas juridiskas vienības, kurām saskaņā ar tām piemērojamiem tiesību aktiem ir spēja savā vārdā īstenot visu veidu tiesības un pienākumus, lai slēgtu līgumus vai veiktu citas juridiskas darbības, un kam ir procesuālā tiesībspēja. Tādēļ varētu šķist, ka griba jebkādu lietderīgu mērķu dēļ aptvert pēc iespējas lielāku ieinteresēto personu skaitu ir pastāvīga Kopienas preču zīmju tiesību iezīme.
74.
Ceturtkārt un visbeidzot, attiecībā uz Kopienu tiesību principu piemērošanu, ar ko Lancôme apgalvo, ka ir nepieciešamas tādas pašas tiesības celt prasību, kādas ir paredzētas EKL 230. pantā attiecībā uz prasībām par tiesību akta atcelšanu, es uzskatu, ka pārsūdzētajā spriedumā sniegtais izskaidrojums par nepieciešamību nošķirt administratīvos un tiesas procesus ir pilnībā pamatots.
75.
Tāpat nav pamata Regulā par Kopienas preču zīmi paredzētajos spēkā neesamības procesos piemērot Tiesas judikatūrā attīstītos principus, saskaņā ar kuriem Kopienu normatīvajam aktam, kuru pilsonis vēlas apstrīdēt saskaņā ar EKL 230. pantu, ir viņš tieši un individuāli jāskar. Šajā EKL pantā paredzētās apstrīdēšanas iespējas būtībā attiecas uz vispārēja rakstura tiesību aktiem, kurus indivīdi principā nevar lūgt atcelt un attiecībā uz kuriem judikatūrā ir izstrādāti kritēriji ar mērķi pielīdzināt indivīdu procesuālo stāvokli gadījumos, kad viņu subjektīvās tiesības tieši un individuāli aizskar Kopienu tiesiskais regulējums, tam stāvoklim, kurā ir konkrēto normatīvo aktu adresāti, kuriem vienmēr ir tiesības celt prasību tiesā (
21
).
76.
Atbildot uz jautājumu, kuru es uzdevu tiesas sēdē par to, kā iespējamā prasība par ekonomisko interešu esamību, lai iesniegtu pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu, atbilst sabiedriskās kārtības un vispārpieņemto morāles principu aizsardzībai saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta f) apakšpunktu, Lancôme pārstāvis norādīja uz faktu, ka vispārējās intereses ir jāvērtē ar “atšķirīgu intensitāti” katra absolūta atteikuma pamatojuma ietvaros.
77.
Tomēr, ja šī vispārējo interešu gradācija, uz kā balstās atteikuma pamatojumi/apzīmējuma spēkā neesamība, ir atbilstoša, lai izvērtētu iemeslus, kuru dēļ apzīmējums nav jāiekļauj reģistrā vai ir jāizslēdz no tā, to nevar piemērot procesuālajām prasībām attiecībā uz procesuālo tiesībspēju. Pirmkārt, tiesību normās par procesuālo tiesībspēju ir skaidri noteiktas personu, kuras var iesniegt pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu, iespējamā loka robežas; otrkārt, ITSB būtu ļoti sarežģīti pārvaldīt šī veida pieteikumus, ja procesuālā rīcībspēja būtu atkarīga no aizsargājamo vispārējo interešu svarīguma pakāpes. Secinājumā — iespējamā svarīguma pakāpe ir jautājums pēc būtības, turpretim procesuālā tiesībspēja ietilpst procesuālajās normās, kas attiecas uz formālajām prasībām, un starp tām nav nekādas vienojošas saiknes.
78.
No minētā izriet, ka formālās prasības attiecībā uz pieteikumiem par Kopienas preču zīmes spēkā neesamību saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 55. panta 1. punkta a) apakšpunktu neattiecas uz tāda paša veida apsvērumiem. Kā tas ir pamatoti norādīts pārsūdzētajā spriedumā, formālās prasības attiecas uz administratīvā procesa uzsākšanu, kura priekšmets nav vispārējais tiesību akts, bet gan akts, kas ir izdots, īstenojot noteiktu kompetenci un ar kuru uzņēmumam piešķir ekskluzīvas tiesības uz reģistrētu preču zīmi, šo tiesību atcelšanas procesam vispārējo interešu dēļ ir jānotiek tajā pašā iestādē, kas ir piešķīrusi šīs ekskluzīvās tiesības, un nevis tiesā, pat ja vēlāk strīds tiek nodots izskatīšanai Kopienu tiesās.
79.
Ievērojot minētos apsvērumus, es ierosinu noraidīt apelācijas sūdzības pirmā pamata pirmo daļu. Līdz ar to, tā kā neviena no šī pamata daļām nav apmierināta, es ierosinu pilnībā noraidīt šo pamatu.
B — Par otro pamatu — Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu
1) Lietas dalībnieku argumenti
80.
Lancôme uzskata, ka Pirmās instances tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, pārsūdzētā sprieduma 43. punktā atzīstot, ka preču zīme, kuru veido elementi, no kuriem katrs ir preču vai pakalpojumu, attiecībā uz kuriem ir pieteikta reģistrācija, īpašības aprakstošs, pati ir šo preču vai pakalpojumu īpašības aprakstoša Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē, izņemot gadījumus, kad pastāv uztverama atšķirība starp reģistrācijai pieteikto preču zīmi un vienkāršu to veidojošo elementu summu. Tā apgalvo, ka Pirmās instances tiesai atbilstoši judikatūrai, kas izriet no sprieduma tā sauktajā “Baby-Dry” lietā (
22
), būtu jāpārbauda, vai pastāv jūtama atšķirība starp vārdu (“COLOR” un “EDITION”) kombināciju un konkrētās sabiedrības daļas sarunvalodu. Nerīkojoties šādi, Pirmās instances tiesa esot patvaļīgi veikusi judikatūras pavērsienu, bez pilnvarām šādai rīcībai.
81.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja arī norāda, ka pārsūdzētajā spriedumā, kas ir šīs apelācijas tiesvedības priekšmets, Pirmās instances tiesa, vērtējot vārdu kombinācijas nozīmi, vispār nav pamatojusies uz konstatētajiem faktiem un ka tā, vērtējot saikni starp šiem diviem vārdiem un kosmētikas preču patērētāju sarunvalodu, ir pamatojusies uz vienkāršiem pieņēmumiem, kam nav faktiskā pamata.
82.
ITSB apgalvo, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja neņem vērā fundamentālo atšķirību starp Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) un d) apakšpunktu, apgalvojot, ka vārdiskais apzīmējums ir aprakstošs vienīgi tad, ja tas ir pazīstams un tiek izmantots konkrētās sabiedrības daļas sarunvalodā. ITSB norāda, ka, piemērojot minētā panta c) apakšpunktu, pazīstamības līmenim un izmantošanas pakāpei konkrētās sabiedrības daļas sarunvalodā nav nozīmes, jo no minētās normas teksta izriet, ka tā ir piemērojama arī pro futuro attiecībā uz norādēm, kuras “var kalpot” tirdzniecībā.
83.
Šī iemesla dēļ spriedumā lietā Baby-Dry tika vienīgi pārbaudīts, vai no šiem diviem angļu valodas vārdiem veidoto minēto sintagmu varētu izmantot nākotnē, neizvirzot prasību, lai to faktiski izmantotu sarunvalodā. Turklāt ITSB uzskata, ka Tiesas judikatūra attiecībā uz “jūtamas atšķirības” definīciju starp sintagmas aprakstošajiem elementiem un preču zīmi, aplūkotu kopumā, ir attīstījusies. Tādēļ Pirmās instances tiesas vērtējums, ko tā veica vienīgi attiecībā uz vārdiem “COLOR” un “EDITION”, esot atbilstošs jaunākajai judikatūrai.
84.
Visbeidzot, attiecībā uz to, ka apstrīdētajā preču zīmē ietverto vārdu vērtējumam neesot nekāda faktiska pamatojuma, ITSB uzskata Lancôme pieņēmumus par daļēji nepieņemamiem, jo ar tiem tiek apšaubīti konkrēti Pirmās instances tiesas secinājumi, un par acīmredzami nepamatotiem, jo ar tiem tiek izteikti pārmetumi par to, ka pārsūdzētajā spriedumā neesot izvērtēts, vai vārdi “COLOR” un “EDITION” tiek parasti izmantoti konkrētās sabiedrības daļas sarunvalodā.
2) Vērtējums
85.
Apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītais otrais pamats skar aspektu, kuru, lai gan tas Tiesā ir bieži apspriests, tomēr ir vērts izvērtēt vēlreiz, lai novērstu jebkādu iespējami palikušu neskaidrību — runa ir Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta interpretāciju.
86.
Lancôme apstrīd Pirmās instances tiesas spriedumu, pamatojoties vienīgi uz konkrētām Tiesas sprieduma lietā Baby-Dry daļām. Tā it īpaši pārmet Vispārējai tiesai, ka nav ievērots minētā sprieduma 40. punkts, saskaņā ar kuru “jebkāda jūtama atšķirība, kas pastāv starp reģistrācijai pieteiktās sintagmas formulējumu un terminoloģiju, ko sarunvalodā izmanto, lai apzīmētu preci vai pakalpojumu vai to raksturīgās īpašības, ir pamats, lai piešķirtu šai sintagmai atšķirtspēju, kas to ļauj reģistrēt kā preču zīmi”.
87.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja no šīs situācijas secina, ka ar “jūtamu atšķirību” ir jāsaprot atšķirība starp vārdu asociāciju, kas šajā gadījumā ir “COLOR” un “EDITION”, un terminoloģiju, ko sarunvalodā izmanto, lai apzīmētu preci vai pakalpojumu vai to raksturīgās īpašības. Tā kā Pirmās instances tiesa esot vērtējusi vienīgi jūtamo atšķirību, kas ir starp reģistrācijai pieteikto preču zīmi un tās elementu summu, apelācijas sūdzības iesniedzēja tai pārmet nepareizu tiesību normas piemērošanu.
88.
Kā to savā atbildes rakstā norāda ITSB, lai gan judikatūra attiecībā uz Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu izriet no sprieduma lietā Baby-Dry, nedrīkst aizmirst, ka pēc tam tā ir attīstījusies un tajā ir veiktas būtiskas izmaiņas, ko Lancôme mēģina neņemt vērā.
89.
Apelācijas sūdzības iesniedzējai ir taisnība, kad tā norāda, ka spriedumu minētajā lietā taisīja Tiesas virspalāta (
23
). Šim apstāklim būtu jāpiešķir lielāka nozīme, vērtējot vēlāku spriedumu, kurus nav taisījis šis iztiesāšanas sastāvs, nozīmi. Tomēr lietu sadali dažādiem Tiesas iztiesāšanas sastāviem nevar uzskatīt par nesatricināmu noteikumu, kas ļauj spriest par katras lietas nozīmīgumu, jo lietas nodošana izskatīšanai tiesas palātai notiek brīdī, kad sprieduma, kas ir sagatavots galīgā redakcijā, nozīme vēl nav izvērtēta. Bieži vien sprieduma nozīme kļūst skaidra vienīgi pēc ģenerāladvokāta secinājumu pasludināšanas vai apspriedes laikā. Abos gadījumos lietas atkārtota nodošana izskatīšanai virspalātai radītu vairāk neērtību, kuras nebūtu radušās, sākotnējam iztiesāšanas sastāvam, kuram bija nodota lieta, ātri pieņemot nolēmumu. Līdz ar to Tiesas judikatūras derīgums nav atkarīgs no tiesas sastāva, kas izskata lietu, veida, neskarot jautājumu par paaugstināto nozīmīgumu, kas raksturīgs virspalātas vai Tiesas plēnuma pasludinātajiem spriedumiem. Katrā ziņā būtu vēlams, ka visnozīmīgākos spriedumus vienmēr pieņem un grozījumus tajos veic virspalāta. Tāpat ir jāatgādina, ka spriedums lietā Baby-Dry ir aplūkojams atsevišķi no judikatūras, turpretim jau šobrīd ir vairāki spriedumi, ar kuriem ir grozīti šajā spriedumā ietvertie kritēriji. Tas piešķir šiem spriedumiem lielāku nozīmi, lai gan tos ir pieņēmuši skaitliski mazāki iztiesāšanas sastāvi.
90.
Iepriekš izklāstītais ļauj apšaubīt Lancôme izvirzītos argumentus, pamatojot savu ekskluzīvo atsauci uz spriedumu lietā Baby-Dry juridiskajā diskusijā, kas notiek šīs apelācijas sūdzības ietvaros. Judikatūras attīstība, kas izriet no šī sprieduma, ir atspoguļota iepriekš.
91.
Reaģējot uz 2001. gada septembrī pasludināto spriedumu lietā Baby-Dry, savos 2002. gada janvārī sniegtajos secinājumos tā sauktajā “Postkantoor” lietā (
24
) es skaidri norādīju uz trūkumiem šajā spriedumā un it īpaši, uz piedāvāto testu, lai noteiktu, vai aprakstošo elementu kombinācijai ir atšķirtspēja (
25
).
92.
Pēc tam, kad biju uzsvēris, ka šis tests nav saderīgs ar pieejamības prasību (
26
), kas netika ņemta vērā spriedumā lietā Baby-Dry, savos secinājumos lietā Postkantoor es piedāvāju šajā lietā aplūkojamā reģistrācija atteikuma/absolūta spēkā neesamības pamatojuma ietvaros uzskatīt atšķirību par jūtamu gadījumā, kad tā skar būtiskus apzīmējuma formas vai tā jēgas elementus. Es piebildīšu, ka attiecībā uz formu šī atšķirība parādīsies ikreiz, kad kombinācijas neparastā vai fantāzijā radītā rakstura dēļ neoloģisms dominē pār to veidojošo vārdu summu. Attiecībā uz jēgu atšķirība būs uztverama, ja tas, uz ko norāda kombinētais apzīmējums, tieši neatbilst norāžu, ko sniedz aprakstošie elementi, summai (
27
).
93.
Pavērsiens judikatūrā, grozot spriedumā lietā Baby-Dry iedibinātās doktrīnas formulējumu, pirmo reizi ir veikts spriedumā tā sauktajā “Doublemint” lietā. Ar šo spriedumu tika atcelts Pirmās instances tiesas spriedums, motivējot ar to, ka minētajā spriedumā, interpretējot Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, bija piemērots kļūdains kritērijs, uzskatot, ka šis pants nepieļauj preču zīmju, kuras “vienīgi apraksta” preces, pakalpojumus vai to īpašības, reģistrāciju. Tomēr Tiesas kļūda nešķiet tik būtiska, ja atsauc atmiņā faktu, ka Pirmās instances tiesa spriedumā lietā Baby-Dry, šķiet, pauda to pašu nostāju, atļaujot reģistrēt sintagmas, kurās var atklāt “jebkādu jūtamu atšķirību” starp vārdu kombinācijas nozīmi un šo vārdu nozīmi sarunvalodā.
94.
Būtu pretenciozi uzskatīt, ka maniem secinājumiem lietā Postkantoor bija jebkāda ietekme uz spriedumu lietā Doublemint, savukārt es domāju, ka nekļūdos, sakot, ka tiem bija ietekme uz spriedumu lietā Postkantoor, kā arī uz spriedumu tā sauktajā “Biomild” lietā (
28
), šos abus spriedumus vienā un tajā pašā dienā pasludināja viena un tā pati tiesas palāta.
95.
Sniedzot piemēru tam, kāda bija manu secinājumu ietekme uz spriedumu lietā Postkantoor, es citēju šo tekstu un aicinu to salīdzināt ar manu secinājumu šajā lietā 91. un 92. punktu: “Preču zīme, ko veido kombinēts vārds, kurā katrs no elementiem ir preču vai pakalpojumu, attiecībā uz kuriem pieteikta reģistrācija, īpašības aprakstošs, pati ir minētās īpašības aprakstoša Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta (
29
) izpratnē, izņemot gadījumu, kad ir jūtama atšķirība starp vārdu un vienkāršu to veidojošo elementu summu, kas ļauj pieņemt, ka šīs kombinācijas neparastais raksturs attiecībā uz minētajām precēm vai pakalpojumiem ir pamatā tam, ka vārds rada pietiekami attālinātu iespaidu salīdzinājumā ar to, ko rada vienkārša to veidojošo elementu radītā iespaida kombinācija tādējādi, ka šis iespaids dominē pār minēto elementu summu [..] (
30
).”
96.
Turklāt ir ļoti svarīgi norādīt, ka spriedumā lietā Postkantoor un Biomild Tiesa vispār neveica atsauci uz spriedumu lietā Baby-Dry, tādējādi demonstrējot savu gribu distancēties no šajā tiesas spriedumā piedāvātās interpretācijas.
97.
Visbeidzot, norādot uz šo judikatūras jaunās virzības pamatotību, ir jāatzīmē spriedums tā sauktajā “CELLTECH” lietā (
31
), kurā, pirmkārt, ir galīgi nostiprināta atteikšanās no vārdu salīdzināšanas ar “konkrēto patērētāju kategorijas sarunvalodu” un, otrkārt, noteikts testa atbilstības līmenis, vairs neprasot vērtēt “jebkādu jūtamu atšķirību”, bet vienīgi pietiekamu atšķirību.
98.
Ņemot vērā sniegtos skaidrojumus attiecībā uz otro pamatu, es nekonstatēju nekādu kļūdu tiesību piemērošanā tajā, ka Pirmās instances tiesa ievēroja kritērijus, kas aprakstīti analizētajā judikatūrā, nevis tos, kas ietverti spriedumā lietā Baby-Dry.
99.
Attiecībā uz Lancôme pieņēmumiem, ar kuriem Vispārējai tiesai pārmet to, ka konstatēto faktu kontekstā netika apmierināti tās apsvērumi saistībā ar konkrētās sabiedrības daļas sarunvalodu, tad, ņemot vērā iepriekšējos punktos minēto judikatūras pavērsienu, ir jāpiekrīt ITSB viedoklim, saskaņā ar kuru Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunktā nav nozīmes tam, ka kosmētikas preču patērētāju valodā tiek izmantoti abi preču zīmi “COLOR EDITION” veidojošie vārdi. Tādēļ šie pieņēmumi ir jānoraida.
100.
Tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītais otrais pamats ir jānoraida. Ņemot vērā priekšlikumu, ka attiecībā uz pirmo pamatu būtu izmantojams tāds pats risinājums, šī apelācijas sūdzība ir jānoraida pilnībā.
VI — Par tiesāšanās izdevumiem
101.
Manis ierosinātais risinājums, ņemot vērā to, ka visas apelācijas sūdzības iesniedzējas pretenzijas ir noraidītas, paredz piespriest Lancôme atlīdzināt šajā apelācijas tiesvedībā radušos izdevumus atbilstoši Tiesas Reglamenta 122. panta pirmajai daļai kopsakarā ar 69. panta 2. punkta pirmo daļu.
VII — Secinājumi
102.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es ierosinu Tiesai:
1)
noraidīt Lancôme parfums et beauté & Cie SNC apelācijas sūdzību par Pirmās instances tiesas otrās palātas 2008. gada 8. jūlija spriedumu lietā T-160/07;
2)
piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt šajā apelācijas tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.
(
1
)	Oriģinālvaloda — spāņu.
(
2
)	Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.), kas stājās spēkā datumā, kurš ir norādīts punktā, kurā izdarīta atsauce uz šo zemsvītras piezīmi.
(
3
)	Padomes 1993. gada 20. decembra Regula [EK] Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.), kas grozīta ar Padomes Regulu (EK) Nr. 3288/94, lai ieviestu Urugvajas raundā noslēgtās vienošanās (OV L 349, 83. lpp.), un, visbeidzot, Padomes Regula (EK) Nr. 422/2004 (OV L 70, 1. lpp.).
(
4
)	Pārskatītais un grozītais 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgums par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām.
(
5
)	Apelācijas sūdzības iesniedzēja min ekvivalentus šī izteiciena tulkojumus vācu valodā — “Organ der Rechtspflege”, angļu valodā — “officer of the court” un franču valodā — “collaborateur de la justice”.
(
6
)	1982. gada 18. maija spriedums lietā 155/79 AM & S/Komisija (Recueil, 1975. lpp.).
(
7
)	2007. gada 18. janvāra spriedums lietā C-229/05 P PKK un KNK/Padome (Krājums, I-439. lpp., 66. punkts).
(
8
)	1983. gada 19. maija spriedums lietā 306/81 Verros/Parlaments (Recueil, 1755. lpp., 9. punkts), spriedums lietā C-301/97 Nīderlande/Padome (Recueil, I-8853. lpp., 169. punkts) un spriedums lietā C-37/03 P BioID/ITSB (Krājums, I-7975. lpp., 56.–58. punkts).
(
9
)	1984. gada 15. marta rīkojums lietā 131/83 Vaupel/Tiesa, 8. punkts, un rīkojums lietā C-174/96 P Lopes/Tiesa (Recueil, I-6401. lpp., 10. punkts).
(
10
)	Secinājumi, kas sniegti lietā 108/63 Merlini/EOTK Augstā Iestāde (1965. gada 21. janvāra spriedums, Recueil, 1. lpp., 20. punkts).
(
11
)	Stumpff, C. Artikel 6 EUV. No: Shwarze, J. EU-Kommentar, 2. izdevums. Izd.: Nomos, Bāden-Bādene, 2009, 96. lpp. Skat. arī 2007. gada 26. jūnija spriedumu lietā C-305/05 Ordre des barreaux francophones et germanophone u.c. (Krājums, I-5305. lpp., 31. punkts).
(
12
)	Manos secinājumos, kas sniegti lietā C-495/07 Silberquelle (2009. gada 15. janvāra spriedums, Krājums, I-137. lpp., 45. un 46. punkts), ir norāde uz šo funkciju saistībā ar atcelšanu; sprieduma 19. punktā ir ņemta vērā mana argumentācija.
(
13
)	Šo izteicienu, šķiet, ir izmantojis Servantess savā darbā “Lamančas Dons Kihots” [Don Quijote de la Mancha], izd.: RBA, Martín de Riquer izdevums, 2. sējums, 789. lpp., attēlojot epizodi, kas notiek Montesinosa [Montesinos] aizā, kurā Dons Kihots, atbildot donam Montesinosam, saka, ka “katra veida salīdzinājumi ir nepatīkami un tādēļ nevienu cilvēku nekad nevajag salīdzināt ar otru. Nesalīdzināmā Tobosas Dulcineja [Dulcinée du Toboso] ir tā, kas viņa ir, un senjora donja Belerma [Doña Belerma] arī tā, kas viņa ir un kas viņa bija”.
(
14
)	Bender, A. Nichtingkeit. No: Fezer, K.-H. (Coordinator) Handbuch der Markenpraxis — Band I Markenverfahrensrecht. Izd.: C. H. Beck, Minhene, 2007, 678. lpp.
(
15
)	1999. gada 4. maija spriedums apvienotajās lietās C-108/97 un C-109/97 Windsurfing Chiemsie (Recueil, I-2779. lpp.).
(
16
)	Esmu izmantojis definīciju, ko sniedz profesors Guasp, J., Derecho procesual civil, 4. izdevums, izd.: Civitas, Madride, 1998, 1. sējums, 175. lpp.
(
17
)	Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīva 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.).
(
18
)	Analoģiska norma ir Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts.
(
19
)	Iepriekš minētais spriedums lietā Windsurfing Chiemsee, 25. punkts, ar manu izcēlumu.
(
20
)	Maksa par atcelšanas pieteikumu vai par spēkā neesamības atzīšanas pieteikumu, kas ir paredzēta 2. panta 17. punktā Komisijas 1995. gada 13. decembra Regulā (EK) Nr. 2869/95 par maksām, kas jāmaksā Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (OV L 303, 33. lpp.) un kas pēdējo reizi grozīta ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 355/2009 (OV L 109, 3. lpp.); neoficiālā konsolidētā redakcija ir pieejama šādā vietnē: http://oami.europa.eu/ows/rw/resource/documents/CTM/regulations/286995_cv_fr.pdf.
(
21
)	Attiecībā uz nosacījumiem, kuriem jāatbilst prasītājiem — privātpersonām gadījumos, kad tās ceļ prasību atcelt tiesību aktu, skat. Lenaerts, K., Arts, D., Maselis, I., Procedural Law of the European Union, izd.: Thomson Sweet & Maxwell, 2. izdevums, Londona, 2006, 244. un nākamās lappuses.
(
22
)	2001. gada 20. septembra spriedums lietā C-383/99 P Procter & Gamble (Recueil, I-6251. lpp.).
(
23
)	Faktiski spriedumu pieņēma tā sauktais “mazais plēnums”, kura sastāvā bija 13 tiesneši, lai gan plēnuma sastāvā tajā laikā bija 15 tiesneši, kurus noteica Tiesa.
(
24
)	2004. gada 12. februāra spriedums lietā C-363/99 Koninklijke KPN Nederland (Recueil, I-1619. lpp.), mani secinājumi, sniegti .
(
25
)	It īpaši skat. manu secinājumu lietā Postkantoor 69. un nākamos punktus.
(
26
)	Attiecībā uz šo hermeneitisko kritēriju skat. manus secinājumus lietā C-102/07 adidas un adidas Benelux (2008. gada 10. aprīļa spriedums, Krājums, I-2439. lpp., it īpaši 33.–45. punkts).
(
27
)	Skat. manus iepriekš minētos secinājumus lietā Postkantoor, 70. punkts.
(
28
)	2004. gada 12. februāra spriedums lietā C-265/00 Campina Melkunie (Recueil, I-1699. lpp.).
(
29
)	Spriedumā ir veikta atsauce uz Direktīvas 89/104 3. panta 1. punkta c) apakšpunktu.
(
30
)	Iepriekš minētais spriedums lietā Koninklijke KPN Nederland, 104. punkts, un iepriekš minētais spriedums lietā Campina Melkunie, 43. punkts.
(
31
)	2007. gada 19. aprīļa spriedums lietā C-273/05 P ITSB/Celltech (Krājums, I-2883. lpp., 76.–78. punkts).