61989CJ0269_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved mellemdom af 29 . juni 1989, indgaaet til Domstolen den 5 . september s.aa ., har Economische politierechter ved Arrondissementsrechtbank Almelo i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt Domstolen tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af EOEF-Traktatens artikel 30 .
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en straffesag mod Bonfait BV, der er tiltalt for med hensyn til produkter, som selskabet havde indfoert fra Forbundsrepublikken Tyskland, at have anvendt en i Nederlandene lovreguleret betegnelse, uden dog at opfylde de betingelser, der er fastsat herfor .
3 Den nederlandske bekendtgoerelse om koed og koedvarer ( Vlees - en Vleeswarenbesluit ) af 27 . april 1987 fastsaetter regler om sammensaetningen og betegnelsen af koed og koedprodukter . En af disse regler vedroerer den saakaldte "Feder"-kvotient, der udtrykker forholdet mellem det procentvise vandindhold og det procentvise indhold af ikke-fedtholdige organiske stoffer .
4 Ifoelge bekendtgoerelsens artikel 6, stk . 1, litra d ), skal "vleeswaar" ( koedvarer ) opfylde betingelsen om, at "Feder"-kvotienten ikke overstiger vaerdien 4 .
5 Bonfait BV er blevet tiltalt for i august og september 1988 som "vleeswaren" ( koedvarer ) at have solgt og leveret "Mosaikpastete" og "Kaiserjagdwurst", som selskabet havde indfoert fra Forbundsrepublikken Tyskland, hvor disse produkter lovligt forhandles som "Fleischware" ( koedvarer ), og hvis vandindhold i forhold til indholdet af ikke-fedtholdige organiske stoffer udgjorde henholdsvis 4,7 og 4,5 .
6 Den nationale domstol har under hensyn til disse omstaendigheder forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :
"1 ) Finder bestemmelserne i den nederlandske bekendtgoerelse om koed og koedvarer ( Vlees - en Vleeswarenbesluit ) anvendelse paa koedprodukter, der indfoeres til Nederlandene fra andre medlemsstater?
2 ) Maa de naevnte bestemmelser anses for foranstaltninger i den i EOEF-Traktatens artikel 30 forudsatte betydning?
3 ) Har de naevnte bestemmelser til formaal at beskytte den offentlige sundhed i Nederlandene?"
7 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder, de i hovedsagen omhandlede retsforskrifter, retsforhandlingernes forloeb samt parternes skriftlige indlaeg for Domstolen henvises i oevrigt til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .
8 Det bemaerkes indledningsvis, at Domstolen ikke har kompetence til at traeffe afgoerelse vedroerende disse spoergsmaal, for saa vidt som de angaar fortolkningen af nationale retsforskrifter .
9 Det fremgaar imidlertid af forelaeggelsesdommen, at den nationale domstol med disse spoergsmaal i det vaesentlige oensker oplyst, om Traktatens artikler 30 og 36 er til hinder for, at der paa produkter, som indfoeres fra en anden medlemsstat, anvendes nationale bestemmelser, som udelukkende forbeholder betegnelsen koedvarer for produkter, der opfylder et bestemt krav til forholdet mellem vandindholdet og indholdet af ikke-fedtholdige organiske stoffer .
10 Der skal foerst henvises til Domstolens faste praksis siden dommen af 11 . juli 1974, Procureur du Roi mod Dassonville ( sag 8/74, Sml . s . 837 ), hvorefter det i Traktatens artikel 30 indeholdte forbud mod foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner omhandler enhver af medlemsstaternes bestemmelser for handelen, som direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt, kan hindre samhandelen i Faellesskabet .
11 Det skal derefter understreges, at det fremgaar af Domstolens faste praksis ( navnlig dom af 20 . februar 1979, Rewe, sag 120/78, Sml . s . 649, dom af 10 . november 1982, Rau, sag 261/81, Sml . s . 3961, og dom af 12 . marts 1987, Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland, sag 178/84, Sml . s . 1227 ), at naar der ikke findes faelles forskrifter vedroerende afsaetningen af de paagaeldende produkter, maa hindringer for den frie samhandel inden for Faellesskabet, der beror paa forskelle i de nationale lovgivninger, accepteres i det omfang, saadanne bestemmelser, der skal gaelde uden forskel for indenlandske og indfoerte produkter, er noedvendige for at varetage tvingende hensyn, navnlig vedroerende forbrugerbeskyttelsen eller hensynet til redelig handelsskik . De paagaeldende bestemmelser skal endvidere staa i et rimeligt forhold til det tilsigtede formaal . Har en medlemsstat valget mellem flere forskellige foranstaltninger, som kan opfylde det samme maal, skal den vaelge det middel, som hindrer den frie samhandel mindst muligt .
12 Det maa konstateres, at anvendelsen af de af den nationale domstol beskrevne bestemmelser paa importerede produkter, der lovligt forhandles i oprindelseslandet som koedvarer, men ikke opfylder kravet til forholdet mellem vandindholdet og indholdet af ikke-fedtholdige organiske stoffer, kan hindre indfoerslen af produkterne .
13 Denne konstatering afkraeftes ikke af den omstaendighed, som er fremfoert af den nederlandske regering, og hvorefter de paagaeldende bestemmelser ikke har til formaal at forbeholde indenlandske produkter en artsbetegnelse .
14 Det maa derfor undersoeges, om anvendelsen af bestemmelserne kan begrundes, dels ud fra tvingende hensyn til forbrugerbeskyttelsen eller redelig handelsskik, som haevdet af den nederlandske regering, dels ud fra hensyn til beskyttelsen af menneskers sundhed .
15 Vedroerende forbrugerbeskyttelsen bemaerkes, at den kan sikres ved midler, der ikke hindrer indfoerslen af produkter, der lovligt er fremstillet og markedsfoert i andre medlemsstater, bl.a . ved anbringelse af en passende etiket, der angiver det solgte produkts egenskaber ( dom af 9 . december 1981, Kommissionen mod Italien, sag 193/80, Sml . s . 3019, og dom af 12 . marts 1987, sag 178/84, a.st .). En etiket, der angiver de noedvendige oplysninger om produkternes sammensaetning, og som angiver forholdet mellem de forskellige bestanddele, goer det muligt for forbrugeren at traeffe sit valg, eventuelt til fordel for produkter, der opfylder det krav til forholdet mellem vandindhold og indhold af ikke-fedtholdige organiske stoffer, der ved den nederlandske bekendtgoerelse om koed og koedvarer er fastsat for "vleeswaren" ( koedvarer ).
16 Vedroerende hensynet til redelig handelsskik har Domstolen fastslaaet ( dom af 26 . november 1985, Miro, sag 182/84, Sml . s . 3731 ), at under en faelles markedsordning skal saadanne hensyn som hensynet til redelig handelsskik sikres under gensidig respekt af saedvaner, der loyalt og traditionelt anvendes i de forskellige medlemsstater .
17 Under denne synsvinkel kan det ikke anses for et vaesentligt krav til redelig handelsskik, at produkter, som indfoeres fra en medlemsstat, og som ikke opfylder et krav om en maksimumssats med hensyn til vandindholdet i forhold til indholdet af ikke-fedtholdige organiske stoffer, ikke kan forhandles under en bestemt betegnelse ( i det foreliggende tilfaelde "vleeswaren", koedvarer ), idet disse produkter paa den ene side lovligt fremstilles og forhandles i oprindelsesmedlemsstaten under en tilsvarende betegnelse ( i det foreliggende tilfaelde "Fleischware", koedvare ), og idet der paa den anden side sikres koeberen passende information .
18 Det foelger af det foregaaende, at anvendelse af bestemmelser som de af den nationale domstol beskrevne paa produkter, der er indfoert fra andre medlemsstater, ikke kan begrundes ud fra tvingende hensyn til forbrugerbeskyttelsen eller redelig handelsskik .
19 Anvendelsen af saadanne bestemmelser paa importerede produkter kan heller ikke begrundes ud fra hensynet til beskyttelse af personers sundhed, naar det er godtgjort, at produkter, der ikke er i overensstemmelse med denne ordning, kan forhandles under en anden betegnelse end den, som er defineret ved bestemmelserne .
20 De af den nationale domstol forelagte spoergsmaal boer derfor besvares saaledes, at Traktatens artikler 30 og 36 er til hinder for, at der paa produkter indfoert fra en anden medlemsstat anvendes nationale bestemmelser, som forbeholder betegnelsen "koedvarer" for produkter, der opfylder et bestemt krav til forholdet mellem vandindholdet og indholdet af ikke-fedtholdige organiske stoffer .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
21 De udgifter, der er afholdt af den nederlandske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale domstol, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( Foerste Afdeling )
vedroerende de spoergsmaal, som er forelagt af Economische politierechter ved Arrondissementsrechtbank Almelo ved mellemdom af 29 . juni 1989, for ret :
Traktatens artikler 30 og 36 er til hinder for, at der paa produkter indfoert fra en anden medlemsstat anvendes nationale bestemmelser, som forbeholder betegnelsen "koedvarer" for produkter, der opfylder et bestemt krav til forholdet mellem vandindholdet og indholdet af ikke-fedtholdige organiske stoffer .