61987CJ0171_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 6. juni 1987 har selskabet Canon Inc. (herefter benaevnt "Canon"), Tokyo, i medfoer af EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2, anlagt sag med paastand om annullation af artikel 1 og 2 i Raadets forordning (EOEF) nr. 535/87 af 23. februar 1987 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af PPC-fotokopieringsmaskiner med oprindelse i Japan (EFT L 54, s. 12, herefter benaevnt "den anfaegtede forordning") i det omfang, de angaar sagsoegeren.
2 Selskabet Canon fremstiller PPC-fotokopieringsmaskiner (herefter benaevnt "PPC"), som det foerst og fremmest saelger til forhandlerselskaber, som det er medejer af; disse er ansvarlige for salget af PPC i Japan, Det Forenede Kongerige, Frankrig og Tyskland. I anden raekke saelges der til Canon Europa NV, et selskab i Amsterdam, der koordinerer eksporten, og som derefter eksporterer PPC til eneforhandlerne i Danmark, Irland og Graekenland, ligesom der endelig saelges til Original Equipment Manufacturers (leverandoerer, som under eget varemaerke afsaetter produkter fremstillet af andre virksomheder, herefter benaevnt "OEM-selskaber").
3 I juli 1985 blev der til Kommissionen klaget over Canon og andre japanske producenter af Committee of European Copier Manufacturers, som beskyldte Canon for at saelge sine produkter i Faellesskabet til dumpingpriser.
4 Den antidumpingprocedure, som Kommissionen indledte i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 2176/84 af 23. juli 1984 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab (EFT L 201, s. 1), foerte til vedtagelsen af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2640/86 af 21. august 1986 om indfoerelse af en midlertidig antidumpingtold paa importen af PPC-fotokopieringsmaskiner med oprindelse i Japan (EFT L 239, s. 5). Denne midlertidige told blev fastsat til 15,8% af prisen, netto, frit Faellesskabets graense, paa importen af PPC, som fremstilles og eksporteres af Canon. Ved den anfaegtede forordning, der blev vedtaget paa forslag fra Kommissionen, fastsatte Raadet derefter den endelige antidumpingtold til 20%.
5 Hvad naermere angaar sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
6 Canon har til stoette for paastandene fremfoert fem anbringender som henholdsvis fejlagtig beregning af den normale vaerdi, fejlagtig beregning af eksportprisen, fejlagtig sammenligning af den normale vaerdi og eksportprisen, urigtig opgoerelse af skaden for industrien i Faellesskabet samt tilsidesaettelse af begrundelsespligten.
Anbringendet om fejlagtig beregning af den normale vaerdi
7 Canon har for det foerste gjort gaeldende, at institutionerne med urette har afvist at betragte den pris, der anvendes ved omsaetningen i Japan mellem Canon og dets japanske salgsdatterselskab Canon Sales Company (herefter benaevnt "CSC"), som den normale vaerdi. De anvendte artikel 2, stk. 3, litra a), i forordning nr. 2176/84 og baserede foelgelig den normale vaerdi paa de af CSC fakturerede priser ved det foerste salg til en uafhaengig koeber. De har dermed fastsat den normale vaerdi i et handelsled, der ikke kan sammenlignes med det, der blev anvendt med henblik paa beregningen af eksportprisen, idet denne blev fastlagt paa grundlag af Canon' s salg til sine europaeiske datterselskaber. Canon tilfoejer, at naar den normale vaerdi fastsaettes saaledes, og uanset justeringerne i medfoer af artikel 2, stk. 10, i forordning nr. 2176/84, omfatter den visse omkostninger, der baeres af CSC, hvorimod Canon' s europaeiske datterselskabers omkostninger er blevet holdt uden for beregningen af eksportprisen. Ifoelge Canon var salgene ikke sammenlignelige, og institutionerne skulle derfor have fastsat den normale vaerdi i henhold til artikel 2, stk. 3, litra b), i forordning nr. 2176/84, dvs. have anvendt den sammenlignelige pris ved udfoersel til et tredjeland eller have beregnet den normale vaerdi.
8 Det bemaerkes for det foerste, at der i henhold til artikel 2, stk. 3, litra a), i forordning nr. 2176/84 ved den normale vaerdi forstaas den "sammenlignelige pris, der faktisk er betalt eller skal betales i normal handel for samme vare til forbrug i eksport- eller oprindelseslandet". Der kan ved fastsaettelsen af den normale vaerdi tages udgangspunkt i andre faktorer, som er opregnet i artikel 2, stk. 3, litra b), nr. i) og ii), "saafremt samme vare ikke saelges i normal handel paa eksportlandets eller oprindelseslandets hjemmemarked, eller saafremt et saadant salg ikke muliggoer en passende sammenligning". Det fremgaar af ordlyden og opbygningen af de naevnte bestemmelser, at den normale vaerdi i foerste raekke skal fastsaettes paa grundlag af den pris, der faktisk er betalt eller skal betales i normal handel, idet de andre fremgangsmaader har karakter af subsidiaere loesninger (dom af 5.10.1988, forenede sager 277/85 og 300/85, Canon mod Raadet, Sml. s. 5731, praemis 11).
9 Det kan endvidere paa grundlag af sagens akter fastslaas, at Canon oekonomisk kontrollerer CSC, der er forhandlerselskab for dets produkter i Japan, og overdrager dette de opgaver, der normalt varetages af en intern salgsafdeling hos producenten.
10 Som allerede fastslaaet af Domstolen, navnlig i dom af 5. oktober 1988 (sag 250/85, Brother mod Raadet, Sml. s. 5683, praemis 16), er den omstaendighed, at der inden for en gruppe af virksomheder bestaaende af selskaber, der er selvstaendige juridiske personer, sker en arbejdsfordeling med hensyn til henholdsvis fremstilling og salg, ikke til hinder for, at der er tale om en enkelt oekonomisk enhed, som paa denne maade udoever en samlet erhvervsmaessig virksomhed, der i andre tilfaelde udoeves af en enhed, som samtidig er en enkelt juridisk person.
11 Paa baggrund heraf kunne institutionerne retmaessigt laegge de priser til grund, som den foerste uafhaengige koeber betalte til forhandlerselskabet, idet disse priser med foeje kan anses for de priser, der faktisk er betalt eller skal betales i normal handel, jf. artikel 2, stk. 3, litra a), i forordning nr. 2176/84.
12 For saa vidt angaar Canon' s argument om, at Raadet har fastsat den normale vaerdi paa grundlag af salg, der ikke er sammenlignelige med dem, der blev anvendt med henblik paa beregningen af eksportprisen, skal det foerst bemaerkes, som fastslaaet af Domstolen i dom af 5. oktober 1988 (forenede sager 277/85 og 300/85), praemis 19, at kravet om sammenlignelighed i artikel 2, stk. 3, litra a), i forordning nr. 2176/84 er opfyldt, naar baade den normale vaerdi og eksportprisen fastlaegges paa grundlag af prisen ved det foerste salg til en uafhaengig koeber. De naevnte stoerrelser skal herefter sammenlignes, saaledes som de er blevet fastlagt, efter omstaendighederne efter foretagelse af de i artikel 2, stk. 9 og 10, udtrykkeligt naevnte justeringer og nedsaettelser.
13 Hvad endelig angaar det forhold, at visse af CSC' s omkostninger er blevet medregnet i den normale vaerdi, bemaerkes - idet der henvises til det ovenfor anfoerte (praemis 9 og 10) og til det af Domstolen fastslaaede i dom af 5. oktober 1988 (forenede sager 273/85 og 107/86, Silver Seiko mod Raadet, Sml. s. 5927, praemis 14) - at naar der tages udgangspunkt i et forhandlerselskabs priser, sikres det, at de omkostninger, der uundgaaeligt indgaar i salgsprisen for et produkt, naar dette saelges gennem en intern salgsafdeling hos producenten, ikke lades ude af betragtning i tilfaelde, hvor den paagaeldende salgsvirksomhed udoeves af et selskab, som er en selvstaendig juridisk person, men som producenten har oekonomisk kontrol over.
14 Canon har for det andet gjort gaeldende, at for saa vidt angaar salgene af selskabets produkter til OEM-selskaberne og salgene under selskabets eget maerke af de tre modeller benaevnt A, B og C, for hvilke baade den normale vaerdi og eksportprisen blev fastsat ved beregning, medregnede institutionerne ved beregningen af den normale vaerdi ud over produktionsomkostningerne og en fortjenstmargen alle Canon' s og CSC' s salgs-, administrations- og andre generalomkostninger. For saa vidt angaar eksportprisen blev der derimod kun taget hensyn til Canon' s salgs-, administrations- og andre generalomkostninger, men ikke til de europaeiske datterselskabers omkostninger. Den beregnede normale vaerdi kan derfor ikke sammenlignes med eksportprisen.
15 Hertil bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis (jf. bl.a. domme af 7.5.1987, sag 240/84, Toyo mod Raadet, Sml. s. 1809, praemis 13, sag 255/84, Nachi Fujikoshi mod Raadet, Sml. s. 1861, praemis 14, sag 258/84, Nippon Seiko mod Raadet, Sml. s. 1923, praemis 14, og sag 260/84, Minebea mod Raadet, Sml. s. 1975, praemis 8), at fastsaettelsen af den normale vaerdi og af eksportprisen sker efter forskellige regler, og at salgs-, administrations- og andre generalomkostninger derfor ikke noedvendigvis skal behandles paa samme maade i begge tilfaelde.
16 Det skal yderligere bemaerkes, at salgs-, administrations- og andre generalomkostninger i CSC, der som foran anfoert fungerede som en salgsafdeling i Canon, reelt maa sidestilles med omkostningerne i selskabets eksportafdeling, hvis omkostninger af samme art ikke blev fratrukket eksportprisen, og ikke med omkostningerne i selskabets europaeiske datterselskaber. Eventuelle forskelle i stoerrelsen af disse omkostninger kunne der tages hensyn til i forbindelse med justeringerne i henhold til artikel 2, stk. 10, litra c), i forordning nr. 2176/84.
17 Canon har for det tredje anfoert, at den normale vaerdi for de tre ovennaevnte modeller under Canon' s eget maerke blev kunstigt pustet op som foelge af anvendelsen af nogle fortjenstmargener, der ikke var de rigtige for de paagaeldende produkter.
18 Hertil bemaerkes for det foerste, at Raadet ikke overskred graenserne for sit skoen, da det ved beregningen af den normale vaerdi af de tre modeller anvendte den gennemsnitsfortjeneste, som institutionerne havde fastsat paa basis af det beloeb, der laa ud over produktionsomkostningerne, inklusive et rimeligt beloeb for salgs-, administrations- og andre generalomkostninger, og baseret paa det samlede salg af Canon' s modeller i normal handel.
19 Model C blev i laengere tid solgt med tab og i store maengder, og det var derfor med foeje, at Raadet i overensstemmelse med artikel 2, stk. 4, i forordning nr. 2176/84 ikke ansaa disse salg for at have fundet sted i normal handel.
20 Det bemaerkes endvidere, at model B ikke blev taget i betragtning ved beregningen af dumpingmargenen for Canon under hensyn til det meget lille salg af denne model i Faellesskabet.
21 Endelig har Canon ikke bestridt Raadets anbringende om, at den fejl, som Kommissionen begik ved beregningen af den normale vaerdi for model A - idet Kommissionen mente, at denne model ikke opfyldte hovedreglen om, at salg paa markedet ikke skal tages i betragtning, medmindre de udgoer 5% eller mere af udfoerslerne til Faellesskabet - kun havde en begraenset betydning for dumpingmargenen, og at det derfor ikke var noedvendigt at aendre satsen for antidumpingtolden.
22 Af det anfoerte fremgaar i det hele, at anbringendet om fejlagtig beregning af den normale vaerdi i det hele maa forkastes.
Anbringendet om fejlagtig beregning af eksportprisen
23 Canon har for det foerste gjort gaeldende, at for saa vidt angaar salgene til to OEM-koebere, blev eksportprisen fastsat i henhold til forordning nr. 2176/84, artikel 2, stk. 8, litra a), og ikke, som haevdet af Raadet, i henhold til artikel 2, stk. 8, litra b). Det foretagne fradrag, som ikke har hjemmel i den naevnte forordnings artikel 2, stk. 10, af et beloeb, der vilkaarligt blev fastsat til 5%, er derfor ulovligt.
24 Canon har dernaest gjort gaeldende, at for saa vidt angaar de salg, der skete til Irland, Danmark og Graekenland med Canon Europa som mellemled, kunne institutionerne hverken anvende artikel 2, stk. 8, litra b), i forordning nr. 2176/84 eller beregne eksportprisen ved at fratraekke alle Canon Europa' s omkostninger og en fortjenstmargen paa 5%.
25 Ifoelge Canon finder artikel 2, stk. 8, litra b), i forordning nr. 2176/84 kun anvendelse for de to ovennaevnte typer salg, naar varen saelges til en uafhaengig koeber, efter at den er blevet importeret. Canon Europa indfoerte imidlertid ingen PPC i undersoegelsesperioden. De salg, selskabet foretog, kan derfor ikke anses for at vedroere importerede produkter, og dets omkostninger kan heller ikke anses for opstaaet mellem indfoersel og videresalg.
26 Det bemaerkes i denne forbindelse, at de af Canon fremstillede PPC saelges gennem Canon Europa, der modtager ordrerne fra kunderne, tilsender dem fakturaerne og modtager fakturabetalingerne. I forbindelse med sin virksomhed baerer Canon Europa nogle omkostninger, der reelt formindsker det beloeb, som eksportoeren modtager.
27 Som det blev fastslaaet i dom af 14. marts 1990 (sag C-156/87, Gestetner mod Raadet og Kommissionen, Sml. I, s. 781, praemis 32 og 33), stiller den omstaendighed, at Canon Europa' s omkostninger vedroerer en virksomhed, der er udoevet inden indfoerslen, sig ikke i vejen for at anvende artikel 2, stk. 8, litra b), i forordning nr. 2176/84, som ikke er til hinder for, at der foretages de fornoedne justeringer, saafremt eksportprisen skal beregnes af andre grunde end de naevnte i bestemmelsen.
28 Som fastslaaet af Domstolen i den naevnte dom (sag C-156/87, praemis 34) var det herefter korrekt at beregne eksportprisen i forbindelse med salgene til OEM-koeberne paa grundlag af den pris, der betaltes af den foerste uafhaengige koeber, hvorved prisen blev justeret under hensyntagen til de omkostninger og den fortjeneste, der fulgte af Canon Europa' s rolle.
29 Det samme gaelder med hensyn til fastsaettelsen af eksportprisen for Canon' s salg gennem Canon Europa til de tre nationale, uafhaengige importoerer. Som Raadet har anfoert i betragtning 15, tredje afsnit, til den anfaegtede forordning, varetager Canon overalt de funktioner, der typisk er tillagt et importdatterselskab, og som er de samme som dem, der udfoeres i forhold til OEM-selskaberne.
30 Det fremgaar hverken af sagens akter eller af indlaeggene for Domstolen, at de foretagne fradrag var for store. Anbringendet om fejlagtig beregning af eksportprisen maa foelgelig forkastes.
Anbringendet om fejlagtig sammenligning af den normale vaerdi og eksportprisen
31 Canon har gjort gaeldende, at institutionerne har tilsidesat artikel 2, stk. 10, litra c), i forordning nr. 2176/84, for saa vidt som de paa grundlag af en snaever fortolkning af denne bestemmelse ikke foretog justeringer af den normale vaerdi for at tage hensyn til CSC' s omkostninger, til forskelle i handelsleddet, til rabatter for ibyttetagne varer, til Canon' s transportomkostninger i forbindelse med salg til CSC samt til saelgernes direkte omkostninger i forbindelse med deres salgsarbejde.
32 Det bemaerkes indledningsvis, at det fremgaar af de tidligere naevnte domme af 7. maj 1987 og isaer af dommen Minebea mod Raadet, praemis 43, at den, der ansoeger om en justering, skal bevise, at ansoegningen er berettiget, dvs. at den forskel, der paaberaabes, vedroerer en af de faktorer, som er naevnt i artikel 2, stk. 9, i forordning nr. 2176/84, at forskellen paavirker prisernes sammenlignelighed, og endelig - saerligt saafremt der er tale om forskelle i salgsvilkaarene - at forskellen har direkte tilknytning til de paagaeldende salg.
33 Canon har ikke bestridt, at institutionerne, saaledes som det fremgaar af betragtning 17 og 18 til den anfaegtede forordning, faktisk foretog justeringer i medfoer af artikel 2, stk. 9 og 10, i forordning nr. 2176/84 af hensyn til forskelle, der bl.a. vedroerer salgsvilkaarene. De omkostninger i CSC, som Canon kraever fratrukket i den normale vaerdi, vedroerer herefter alene administrations- og generalomkostninger. Artikel 2, stk. 10, litra c), i forordning nr. 2176/84 udelukker imidlertid som hovedregel enhver justering paa dette grundlag, og Canon har ikke bevist nogen saerlig omstaendighed, der kan begrunde en undtagelse fra denne regel.
34 Den omstaendighed, at CSC tillige er forhandler af andre selskabers produkter, kan saaledes ikke begrunde en saadan fravigelse. Som det fremgaar af betragtning 12 til forordning nr. 2640/86 og til den anfaegtede forordning, tog institutionerne hensyn til denne del af CSC' s virksomhed og medregnede kun omkostningerne ved Canon' s salg af PPC i den normale vaerdi.
35 For saa vidt angaar de justeringer, der ansoegtes om, fordi den normale vaerdi og eksportprisen angiveligt blev fastsat i forskellige handelsled, maa det fastslaas, at disse elementer, som det er anfoert ovenfor i praemis 12, begge blev fastsat paa grundlag af den pris, hvortil produktet foerste gang blev solgt til en uafhaengig koeber.
36 Det skal endvidere understreges, at Canon ikke har bevist, at de salg, der blev anvendt som grundlag for fastsaettelsen af den normale vaerdi og eksportprisen, vedroerte forskellige koebergrupper og derfor forskellige handelsled, saaledes at de kraevede justeringer var begrundede. Institutionerne var foelgelig ikke forpligtet til at foretage saadanne justeringer.
37 For saa vidt angaar den kraevede justering for bytterabat, der ydes, naar en gammel maskine tages i bytte fra koeberen af en ny maskine, bemaerkes, at denne rabat ifoelge betragtning 13 til den anfaegtede forordning modsvarer den fordel, det er for producenten, at han faar fjernet ibyttetagne maskiner fra markedet, og at der ikke findes et marked for brugte PPC i Japan. Det anfoeres saaledes af Raadet, at "efterspoergslen efter nye maskiner opretholdes paa det hoejest mulige niveau, hvor priserne derfor ogsaa kan holdes paa et hoejere niveau, end det ville have vaeret tilfaeldet, hvis der havde vaeret et marked for brugte maskiner", og "denne stoerre efterspoergsel og deraf foelgende stoerre produktion skulle normalt medfoere stoerre stordriftsfordele og tilsvarende stoerre fortjeneste".
38 De omhandlede rabatter, der afspejler fabrikantens interesse i, at maskinen fjernes fra markedet, kan herefter ikke anses for at have direkte tilknytning til salgene efter betydningen i artikel 2, stk. 10, litra c), i forordning nr. 2176/84. Institutionerne har foelgelig med rette afvist at foretage de kraevede justeringer.
39 For saa vidt angaar den justering, der er ansoegt om for Canon' s transportomkostninger i forbindelse med salgene til CSC, bemaerkes, at disse omkostninger vedroerer den interne overfoersel af produkterne fra Canon til CSC, og at de foelgelig ikke har direkte tilknytning til de paagaeldende salg, saaledes som det kraeves i artikel 2, stk. 10, litra c), i forordning nr. 2176/84.
40 Hvad endelig angaar saelgernes omkostninger i forbindelse med salgsarbejdet (rejseomkostninger, udgifter til parkering og forsikring af deres biler og udgifter til saelgeruddannelse), maa det fastslaas, at saadanne omkostninger som hovedregel betragtes som administrations- eller generalomkostninger og derfor ikke kan give anledning til nogen justering i henhold til artikel 2, stk. 10, litra c), i forordning nr. 2176/84. Canon har imidlertid ikke bevist nogen saerlig omstaendighed, der begrunder en undtagelse fra hovedreglen i denne bestemmelse.
41 Det anfoerte staar ved magt uanset Canon' s anbringende om, at der paa grundlag af de samme beviser blev foretaget en justering paa dette punkt i den sag, der blev afgjort ved den tidligere naevnte dom af 5. oktober 1988, Canon mod Raadet. Selv om disse omkostninger maatte vaere ens og deres tilknytning til salgene den samme, hvilket i oevrigt ikke er bevist, maa det konstateres, hvilket Domstolen navnlig har fastslaaet i dom af 28. oktober 1982 (sag 52/81, Faust mod Kommissionen, Sml. s. 3745), at naar institutionerne har et skoen med hensyn til valget af de midler, der er noedvendige for at virkeliggoere deres politik, kan de erhvervsdrivende ikke have nogen berettiget forventning om, at det oprindeligt valgte middel vil blive opretholdt, idet dette middel kan blive aendret af institutionerne som led i udoevelsen af deres kompetence.
42 Det fremgaar i det hele af det anfoerte, at anbringendet om fejlagtig sammenligning af den normale vaerdi og eksportprisen maa forkastes.
Anbringendet om fejlagtig opgoerelse af skaden for industrien i Faellesskabet
43 Indledningsvis boer det fremhaeves, at institutionerne fandt, at alle PPC og i hvert fald maskiner klassificeret i tilstoedende segmenter, fra den personlige kopieringsmaskine til og med segment 5 i Dataquest-klassifikationen, maatte betragtes som samme vare, mens maskiner i segment 6, som ikke produceredes i Faellesskabet, blev holdt uden for proceduren (betragtning 31 til den anfaegtede forordning).
44 Det maa i denne forbindelse fastslaas, at ifoelge de PPC-klassifikationer, som Info-Markt og Dataquest har udarbejdet, og som institutionerne har henvist til i naervaerende sag, omfatter PPC-markedet forskellige segmenter, afhaengigt af maskinernes tekniske specifikationer og kapacitet. Som det imidlertid fremgaar af betragtning 31 til den anfaegtede forordning, eksporterede de japanske producenter i referenceperioden udelukkende PPC fra kategorien personlige kopieringsmaskiner og maskiner i segment 1-4.
45 Canon har gjort gaeldende, at institutionerne fejlagtigt har set bort fra PPC-markedets opdeling i segmenter og har anset samtlige disse maskiner for samme vare efter betydningen i artikel 2, stk. 12, i forordning nr. 2176/84. Efter Canon' s opfattelse foerte det institutionerne til at fejlbedoemme konkurrencen, isaer med hensyn til Canon' s personlige kopieringsmaskine, der har skabt et nyt marked og er forskellig fra PPC i segment 1.
46 Canon har endvidere under henvisning til en noeje gennemgang af tallene vedroerende udviklingen af faellesskabsproducenternes markedsandel, baade i hvert enkelt segment for sig og i grupper af tilstoedende segmenter, gjort gaeldende, at disse producenters markedsandel ikke er blevet mindre, og at de ikke er blevet paafoert nogen skade som foelge af importen af japanske kopieringsmaskiner.
47 Herom bemaerkes, at der ifoelge artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 2176/84 "... [kun foretages] en konstatering af, om der foreligger skade, ... saafremt dumpingimporten eller den subsidierede import gennem virkningerne af dumping eller subsidier, forvolder skade, dvs. faktisk forvolder eller truer med at forvolde vaesentlig skade for en erhvervsgren i Faellesskabet eller i vaesentlig grad forsinker oprettelsen af en saadan erhvervsgren". Ifoelge artikel 4, stk. 4, skal "[virkningen] af dumpingimporten eller den subsidierede import vurderes i forhold til Faellesskabets produktion af samme vare ...". Artikel 4, stk. 2, angiver i oevrigt forskellige faktorer, som skal tillaegges betydning ved undersoegelsen af, om der foreligger skade, herunder foelgevirkningerne af den paagaeldende import for virksomhederne i Faellesskabet, navnlig for saa vidt angaar udviklingen af de paagaeldende producenters markedsandele.
48 Paa grundlag af de markedsundersoegelser, som Info-Markt og Dataquest havde udarbejdet, kom institutionerne til det resultat, at selv om alle PPC ikke var samme vare, maatte man dog anse PPC i tilstoedende segmenter, fra den personlige PPC til og med maskinerne i segment 5 i Dataquest-klassifikationen, for samme vare. Af sagen fremgaar jo, at segmenterne i de ovennaevnte undersoegelser ikke er blevet klart afgraenset, idet paa den ene side visse PPC kan placeres i flere forskellige segmenter under hensyn til visse af deres egenskaber og tekniske specifikationer, og der paa den anden side er konkurrence saavel mellem PPC i tilstoedende segmenter som mellem de PPC, der er klassificeret i de forskellige ovenfor naevnte segmenter.
49 Det maa herefter tiltraedes, at forskellene mellem PPC, der henhoerer under ét segment eller under forskellige segmenter, isaer vedroerende hastighed og kopieringskapacitet, ikke giver tilstraekkeligt grundlag for at fastslaa, at saadanne PPC ikke fungerer ens eller ikke opfylder de samme behov. Som det i oevrigt fremgaar af betragtning 30, tredje afsnit, til den anfaegtede forordning, er det forhold, at kundernes valg kan vaere bestemt af faktorer, der blandt andet vedroerer en afgoerelse om at centralisere eller decentralisere kopieringsfaciliteterne, en bekraeftelse af, at der er tale om konkurrence mellem maskiner i forskellige kategorier.
50 De anfoerte forhold goer sig ogsaa gaeldende for personlige kopieringsmaskiner og for PPC under segment 1. Ifoelge betragtning 29 til den anfaegtede forordning, hvis indhold ikke er blevet anfaegtet af Canon, har udviklingen af den personlige kopieringsmaskine skabt et stoerre marked for smaa kopieringsmaskiner, men har samtidig givet anledning til oeget konkurrence i den billige ende af markedet. Anbringendet om, at indfoerelsen af den personlige kopieringsmaskine har skabt et marked, der adskiller sig fra markedet for de andre PPC, kan foelgelig ikke laegges til grund.
51 Herefter findes det unoedvendigt at undersoege, om markedsandelene for de beroerte faellesskabsproducenter som haevdet af Canon er blevet stoerre inden for det ene eller det andet af disse segmenter.
52 Det maa saaledes fastslaas, at Canon ikke har godtgjort, at institutionerne foretog en urigtig bedoemmelse, da de fastslog, at "Faellesskabets produktion af samme vare", jf. artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 2176/84 i det foreliggende tilfaelde omfattede produktionen af alle typer PPC i alle segmenter under ét.
53 Anbringendet om fejlagtig opgoerelse af den skade, der er paafoert industrien i Faellesskabet, maa foelgelig forkastes.
Anbringendet om tilsidesaettelse af begrundelsespligten
54 Canon har anfoert, at den anfaegtede forordning ikke er fyldestgoerende begrundet, for det foerste for saa vidt angaar sammenligningen mellem de salg, der blev anvendt med henblik paa fastsaettelsen af den normale vaerdi, saaledes som det foreskrives i artikel 2, stk. 3, litra a), i forordning nr. 2176/84, og de salg, der blev lagt til grund ved beregningen af eksportprisen, for det andet for saa vidt angaar Raadets afvisning af at undersoege de beviser, det fik forelagt vedroerende CSC' s opgaver, og endelig for saa vidt angaar afvisningen af at anse visse salgsomkostninger for direkte knyttet til salgene.
55 Det bemaerkes i denne forbindelse, at ifoelge Domstolens faste praksis, hvortil der bl.a. henvises i dom af 14. marts 1990 (sag C-156/87, praemis 69), skal den begrundelse, som kraeves i henhold til traktatens artikel 190, klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den faellesskabsmyndighed, der har udstedt den anfaegtede retsakt, har lagt til grund, dels saaledes at de beroerte personer kan faa kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, for at de kan forsvare deres rettigheder, dels saaledes at Domstolen kan udoeve sin proevelsesret.
56 Dette krav blev opfyldt i den foreliggende sag. I betragtning 5-16 til den anfaegtede forordning har Raadet forklaret, at den normale vaerdi og eksportprisen blev fastsat paa grundlag af de priser, som den foerste uafhaengige koeber betalte, og Raadet har anfoert grundene til, at det enten bekraeftede eller delvis godkendte de af Kommissionen herved anvendte fremgangsmaader.
57 For saa vidt angaar de beviser, der haevdes at godtgoere, at CSC ogsaa havde andre opgaver end salgsvirksomhed, foelger det af det ovenfor anfoerte (praemis 9, 10 og 11), at institutionerne ikke var forpligtet til at undersoege disse beviser for at tage stilling til, om CSC reelt havde de opgaver, som normalt varetages af en salgsafdeling. Som fastslaaet ovenfor (praemis 34) blev de andre opgaver tillagt betydning, for saa vidt som kun omkostningerne ved Canon' s salg af PPC blev medregnet i den normale vaerdi.
58 Hvad endelig angaar afvisningen af at tage hensyn til visse omkostninger med den begrundelse, at de ikke har direkte tilknytning til salgene, indeholder den anfaegtede forordning i betragtning 20, der bekraefter betragtning 26 til forordning nr. 2640/86, samt i betragtning 13 og 14 de grunde, som institutionerne baserede deres opfattelse paa vedroerende dette punkt.
59 Under henvisning til det anfoerte maa anbringendet om tilsidesaettelse af begrundelsespligten forkastes, og sagsoegte vil herefter vaere at frifinde i det hele.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
60 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Sagsoegeren har tabt sagen og paalaegges derfor at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne for intervenienten Cecom, der har nedlagt paastand herom. Kommissionen baerer sine egne omkostninger, jf. procesreglementets artikel 69, stk. 4.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
1) Sagsoegte frifindes.
2) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger, herunder de af intervenienten Cecom afholdte omkostninger.