62024CJ0563
DOMSTOLENS DOM (Syvende Afdeling)
13. november 2025 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – definition, beskrivelse, præsentation, mærkning og beskyttelse af spiritus – forordning (EU) 2019/787 – artikel 10, stk. 7 – forbud mod anvendelsen af forskriftsmæssige betegnelser for en drikkevare, som ikke opfylder kravene under den relevante kategori – gin – betegnelse for en »ikkealkoholholdig gin«-drik – artikel 12, stk. 1 – hentydninger – gyldigheden af artikel 10, stk. 7 – artikel 16 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – frihed til at oprette og drive egen virksomhed – proportionalitetsprincippet«
I sag C-563/24,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Landgericht Potsdam (den regionale ret i første instans i Potsdam, Tyskland) ved afgørelse af 6. august 2024, indgået til Domstolen den 20. august 2024, i sagen
Verband Sozialer Wettbewerb eV
mod
PB Vi Goods GmbH,
har
DOMSTOLEN (Syvende Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, F. Schalin (refererende dommer), og dommerne M. Gavalec og Z. Csehi,
generaladvokat: M. Szpunar,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
Verband Sozialer Wettbewerb eV ved Rechtsanwalt D. Marquardt,
–
den tyske regering ved J. Möller og P.-L. Krüger, som befuldmægtigede, bistået af Rechtsanwalt C. Eggers,
–
den græske regering ved Z. Chatzipavlou og M. Tassopoulou, som befuldmægtigede,
–
den franske regering ved P. Chansou og B. Travard, som befuldmægtigede,
–
den italienske regering ved S. Fiorentino, M. Maugeri og P. Passolunghi, som befuldmægtigede,
–
Europa-Parlamentet ved G.C. Bartram og W.D. Kuzmienko, som befuldmægtigede,
–
Rådet for Den Europæiske Union ved M. Alver, N. Brzezinski og L. Hamtcheva, som befuldmægtigede,
–
Europa-Kommissionen ved B. Rechena og M. Zerwes, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 10, stk. 7, og artikel 12, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/787 af 17. april 2019 om definition, beskrivelse, præsentation og mærkning af spiritus, brugen af betegnelser for spiritus i præsentation og mærkning af andre fødevarer, beskyttelse af geografiske betegnelser for spiritus, brugen af landbrugsethanol og landbrugsdestillater i alkoholholdige drikkevarer samt om ophævelse af forordning (EF) nr. 110/2008 (EUT 2019, L 130, s. 1), som ændret ved Kommissionens delegerede forordning (EU) 2021/1096 af 21. april 2021 (EUT 2021, L 238, s. 1) (herefter »forordning 2019/787«), og gyldigheden af artikel 10, stk. 7, i forordning 2019/787, henset til artikel 16 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«).
2
Denne anmodning er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem Verband Sozialer Wettbewerb eV (herefter »VSW«) og PB Vi Goods GmbH (herefter »PB«) vedrørende PB’s markedsføring af og reklame for en drikkevare med betegnelsen Virgin Gin Alkoholfrei.
Retsforskrifter
3
Følgende fremgår af anden, tredje og tiende betragtning til forordning 2019/787:
»(2)
De regler, der gælder for spiritus, bør bidrage til at nå et højt forbrugerbeskyttelsesniveau, fjerne informationsasymmetri, forebygge vildledende praksis og sikre markedsgennemsigtighed og fair konkurrence. De bør værne om det omdømme, som Unionens spiritus har opnået på EU- og verdensmarkedet, ved at der fortsat tages hensyn til de traditionelle metoder, der anvendes til fremstilling af spiritus, og til de øgede krav om forbrugerbeskyttelse og ‑oplysning. [...]
(3)
Spiritus er en vigtig afsætningskanal for Unionens landbrugssektor, og spiritusproduktionen er tæt forbundet med denne sektor. Denne forbindelse er afgørende for kvaliteten, sikkerheden og omdømmet af spiritus fremstillet i Unionen. [...]
(10)
Der bør fastsættes regler for de forskriftsmæssige betegnelser, der skal anvendes for spiritus, der bringes i omsætning på EU-markedet, for at sådanne forskriftsmæssige betegnelser anvendes på en harmoniseret måde i hele Unionen og for at sikre gennemsigtighed i informationen til forbrugerne.«
4
Denne forordnings artikel 10, stk. 7, første afsnit, foreskriver følgende:
»Med forbehold af artikel 11 og 12 samt artikel 13, stk. 2, 3 og 4, er det forbudt at anvende de forskriftsmæssige betegnelser, der er omhandlet i nærværende artikels stk. 2, eller geografiske betegnelser i beskrivelsen, præsentationen eller mærkningen af en drikkevare, som ikke opfylder kravene under den relevante kategori fastsat i bilag I eller for den relevante geografiske betegnelse. Dette forbud gælder også, når sådanne forskriftsmæssige betegnelser eller geografiske betegnelser anvendes sammen med ord eller udtryk som »art«, »type«, »stil«, »fremstillet«, »smag« eller andre tilsvarende udtryk.«
5
Denne forordnings artikel 12, stk. 1, fastsætter følgende:
»Ved præsentation og mærkning af en anden fødevare end en alkoholholdig drikkevare skal en hentydning til de forskriftsmæssige betegnelser, der er fastsat i en eller flere spirituskategorier i bilag I, eller til en eller flere geografiske betegnelser for spiritus, godkendes på den betingelse, at den alkohol, der anvendes ved fremstillingen af fødevaren, udelukkende hidrører fra den spiritus, der er nævnt i hentydningen, bortset fra alkohol, som kan forekomme i aromaer, farvestoffer eller andre godkendte ingredienser, som anvendes ved fremstillingen af den pågældende fødevare.«
6
Bilag I til samme forordning har overskriften »Spirituskategorier«. Dette bilags punkt 20 med overskriften »Gin« har følgende ordlyd:
»a)
Gin er en spiritus med enebærsmag, der er fremstillet ved at aromatisere landbrugsethanol med enebær (Juniperus communis L.).
b)
Gin har et minimumsalkoholindhold udtrykt i volumen på 37,5%.
c)
Der må kun anvendes aromastoffer eller aromapræparater eller begge dele til fremstilling af gin, således at enebærsmagen er fremherskende.
d)
Betegnelsen »gin« kan suppleres med udtrykket »dry«, hvis den ikke er sødet med mere end 0,1 gram produkt til sødning pr. liter af det endelige produkt, udtrykt i invertsukker.«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
7
VSW er en tysk sammenslutning, der blandt sine opgaver særligt har bekæmpelse af illoyal konkurrence. PB er et selskab, der bl.a. udbyder og reklamerer for en ikkealkoholholdig drikkevare med betegnelsen Virgin Gin alkoholfrei (Virgin Gin uden alkohol).
8
Da VSW var af den opfattelse, at PB’s reklame for denne drikkevare tilsidesatte bestemmelserne i forordning 2019/787, har nævnte sammenslutning den 31. oktober 2023 anlagt sag mod dette selskab ved Landgericht Potsdam (den regionale ret i første instans i Potsdam, Tyskland), som er den forelæggende ret, med påstand om forbud mod salg af den nævnte drikkevare. VSW har i denne henseende fremhævet, at gin i henhold til punkt 20 i bilag 1 til forordning 2019/787 skal være fremstillet ved at aromatisere landbrugsethanol med enebær og have et minimumsalkoholindhold udtrykt i volumen på 37,5%. Eftersom disse krav ikke er opfyldt, er VSW af den opfattelse, at PB skal ophøre med at udbyde den pågældende drikkevare til salg under betegnelsen »gin«.
9
PB har heroverfor gjort gældende, at reklamen for den pågældende drikkevare ikke er i strid med forordning 2019/787, eftersom det er indlysende for enhver forbruger, at den ikke indeholder alkohol.
10
Den forelæggende ret har i denne forbindelse anført, at den er i tvivl om gyldigheden af artikel 10, stk. 7, i forordning nr. 2019/787 på grund af en mulig tilsidesættelse af friheden til at oprette og drive egen virksomhed, der er sikret ved chartrets artikel 16. Forbuddet mod at præsentere og mærke en ikkealkoholholdig drik som »ikkealkoholholdig gin« er nemlig uforholdsmæssigt, for så vidt som det ikke synes at forfølge et legitimt mål. Den forelæggende ret er af den opfattelse, at angivelsen »ikkealkoholholdig« fjerner risikoen for at vildlede forbrugeren. Forbuddet er ligeledes uforholdsmæssigt, fordi det i henhold til forordning 2019/787 ikke er muligt at beskrive drikken med f.eks. »ginsmag«, hvilket indebærer, at produktet ikke kan beskrives på en for forbrugeren forståelig måde. Denne situation giver desuden en konkurrencefordel til producenter, der både distribuerer ikkealkoholholdige drikkevarer og gin, sammenlignet med producenter, der kun markedsfører ikkealkoholholdige drikkevarer, som derfor ikke forbindes med gin.
11
Såfremt Domstolen ikke er af den opfattelse, at artikel 10, stk. 7, i forordning 2019/787 er ugyldig, ønsker den forelæggende ret oplyst, om bestemmelserne i denne forordning kan fortolkes således, at de ikke forbyder præsentation eller mærkning af »ikkealkoholholdig gin« som alkoholholdfrie drikkevarer. Den forelæggende ret er imidlertid af den opfattelse, at disse bestemmelser utvetydigt er udtryk for, at EU-lovgiver har ønsket et forbud.
12
På denne baggrund har Landgericht Potsdam (den regionale ret i første instans i Potsdam) besluttet at udsætte sagen og forelægge følgende præjudicielle spørgsmål for Domstolen:
»1)
Er artikel 10, stk. 7, i forordning [...] 2019/787 ugyldig på grund af tilsidesættelse af [chartrets] artikel 16 [...], for så vidt som [denne bestemmelse] forbyder præsentation eller mærkning af ikkealkoholholdige drikkevarer som »ikkealkoholholdig gin«?
2)
Subsidiært: Skal artikel 10, stk. 7, eller artikel 12, stk. 1, i forordning [...] 2019/787 fortolkes således, at det i henhold til disse bestemmelser ikke alene er forbudt at præsentere eller mærke en ikkealkoholholdig drikkevare som »ikkealkoholholdig gin«, med den begrundelse, at drikkevaren ikke har det minimumsalkoholindhold, der kræves for betegnelsen »gin«, og ikke er fremstillet ved at aromatisere landbrugsethanol (men: vand) med enebær?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Formaliteten
13
Den italienske regering har gjort gældende, at de forelagte spørgsmål ikke kan antages til realitetsbehandling. Hvad angår det første spørgsmål har den forelæggende ret ikke fremlagt tilstrækkelige oplysninger til, at Domstolen kan vurdere gyldigheden af artikel 10, stk. 7, i forordning 2019/787. I forbindelse med det andet spørgsmål har den forelæggende ret ikke redegjort for grundene til, at den finder, at der er tvivl om fortolkningen af de omhandlede EU-retlige bestemmelser. Den har tværtimod fastslået, at disse bestemmelser klart indeholder et forbud mod præsentation og mærkning af ikkealkoholholdige drikkevarer som »ikkealkoholholdig gin«.
14
I denne henseende skal det fastslås, at den forelæggende ret tilstrækkeligt klart har redegjort for baggrunden for tvisten i hovedsagen og grundene til, at den finder det nødvendigt at fortolke de pågældende EU-retlige bestemmelser for at kunne afsige sin dom.
15
Det skal i endvidere bemærkes, at Domstolen allerede har fastslået, at den angivelige klarhed af svarene på de forelagte spørgsmål på ingen måde er til hinder for, at en national ret forelægger Domstolen præjudicielle spørgsmål, og har ikke til følge, at Domstolen bliver inkompetent til at træffe afgørelse om sådanne spørgsmål (dom af 21.12.2011, Evroetil, C-503/10, EU:C:2011:872, præmis 36).
16
Det følger heraf, at de forelagte spørgsmål kan antages til realitetsbehandling.
Realiteten
17
For så vidt som det første spørgsmål vedrørende gyldigheden af artikel 10, stk. 7, i forordning 2019/787 kun skal besvares, såfremt denne bestemmelse skal fortolkes således, at den forbyder præsentation og mærkning af ikkealkoholholdige drikkevarer som »ikkealkoholholdig gin«, skal det andet præjudicielle spørgsmål behandles først.
Det andet spørgsmål
18
Med dette spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 10, stk. 7, og artikel 12, stk. 1, i forordning 2019/787 skal fortolkes således, at disse bestemmelser forbyder anvendelsen af betegnelsen »ikkealkoholholdig gin« i præsentationen og mærkningen af en ikkealkoholholdig drikkevare med den begrundelse, at den pågældende drikkevare ikke opfylder kravene i punkt 20, litra a) og b), i bilag I til denne forordning for den spirituskategori, der svarer til betegnelsen »gin«.
19
Det fremgår af artikel 10, stk. 7, i forordning 2019/787, at det er forbudt at anvende de forskriftsmæssige betegnelser, dvs. bl.a. betegnelsen »gin«, i præsentationen eller mærkningen af en drikkevare, som ikke opfylder kravene under den relevante kategori fastsat i bilag I til denne forordning. Dette forbud gælder også, når sådanne forskriftsmæssige betegnelser anvendes sammen med ord eller udtryk som »art«, »type«, »stil«, »fremstillet«, »smag« eller andre tilsvarende udtryk.
20
I henhold til punkt 20, litra a) og b), i bilag 1 til forordning 2019/787 fremstilles gin ved at aromatisere landbrugsethanol med enebær, og den skal have et minimumsalkoholindhold udtrykt i volumen på 37,5%.
21
Artikel 10, stk. 7, i forordning 2019/787 finder ifølge sin ordlyd anvendelse med forbehold af visse bestemmelser i forordning 2019/787, der regulerer anvendelsen af en forskriftsmæssig betegnelse i et sammensat udtryk, hentydninger til en sådan betegnelse, opførelsen af betegnelsen på en ingrediensliste samt spiritus, der betragtes som blandinger eller sammenstikninger. Disse bestemmelser er ikke relevante for hovedsagen, da de alene finder anvendelse på produkter, der indeholder alkohol.
22
Hvad angår artikel 12, stk. 1, i forordning 2019/787, som den forelæggende ret har nævnt i sit andet spørgsmål, skal det fastslås, at denne bestemmelse ikke er relevant for besvarelsen af dette spørgsmål. Den nævnte bestemmelse finder nemlig kun anvendelse på fødevarer, der er fremstillet ved anvendelse af alkohol. Den kan derfor ikke anvendes i forbindelse med tvisten i hovedsagen.
23
Det skal bemærkes, at det klart fremgår af selve ordlyden af artikel 10, stk. 7, i forordning 2019/787, at det er forbudt at præsentere og mærke en drikkevare som den i hovedsagen omhandlede som »ikkealkoholholdig gin« alene ud fra den omstændighed, at den ikke indeholder alkohol. Den fremstilles således ikke ved aromatisering af landbrugsethanol, hvilket er i strid med et af de krav for at kunne anvende den lovlige betegnelse »gin«, hvortil der henvises i artikel 10, stk. 7, og som fremgår af punkt 20 i bilag I til denne forordning.
24
Det følger desuden af denne artikel 10, stk. 7, at den omstændighed, at den forskriftsmæssige betegnelse »gin« ledsages af angivelsen »ikkealkoholdig«, er uden betydning, for så vidt som forbuddet også gælder for udtryk, der anvendes med henblik på at angive, at en given drikkevare ikke må forveksles med den spiritus, som denne betegnelse gælder for.
25
Henset til disse betragtninger skal det andet spørgsmål besvares med, at artikel 10, stk. 7, i forordning 2019/787 skal fortolkes således, at denne bestemmelse forbyder anvendelsen af betegnelsen »ikkealkoholholdig gin« i præsentationen og mærkningen af en ikkealkoholholdig drikkevare med den begrundelse, at den pågældende drikkevare ikke opfylder kravene i punkt 20, litra a) og b), i bilag I til denne forordning for den spirituskategori, der svarer til betegnelsen »gin«.
Det første spørgsmål
26
Den forelæggende ret ønsker med det første spørgsmål nærmere bestemt oplyst, om artikel 10, stk. 7, i forordning 2019/787 er ugyldig i lyset af friheden til at oprette og drive egen virksomhed, der er sikret ved chartrets artikel 16, for så vidt som denne bestemmelse forbyder, at en ikkealkoholholdig drikkevare præsenteres og mærkes som »ikkealkoholholdig gin«.
27
Retten til frit at oprette og drive egen virksomhed omfatter bl.a. enhver virksomheds ret til – inden for grænserne for dens ansvar for sine egne handlinger – frit at kunne disponere over sine økonomiske, tekniske og finansielle ressourcer. Denne ret omfatter desuden friheden til at udøve økonomisk virksomhed og handelsvirksomhed, aftalefriheden samt den frie konkurrence (jf. i denne retning dom af 30.6.2016, Lidl, C-134/15, EU:C:2016:498, præmis 27 og 28 samt den deri nævnte retspraksis).
28
Det skal bemærkes, at det af chartrets artikel 52, stk. 1, fremgår, at enhver begrænsning i udøvelsen af de rettigheder og friheder, der anerkendes ved chartret, skal være fastlagt i lovgivningen og respektere disse rettigheders og friheders væsentligste indhold. Under iagttagelse af proportionalitetsprincippet kan der kun indføres begrænsninger, såfremt disse er nødvendige og faktisk svarer til mål af almen interesse, der er anerkendt af Unionen, eller et behov for beskyttelse af andres rettigheder og friheder.
29
Ifølge Domstolens praksis udgør retten til fri erhvervsudøvelse ikke en absolut rettighed, men skal ses i sammenhæng med dens funktion i samfundet. Udøvelsen af friheden til at oprette og drive egen virksomhed kan derfor underkastes begrænsninger, forudsat at sådanne begrænsninger reelt er nødvendige for at tilgodese mål af almen interesse, som Unionen forfølger, og forudsat at begrænsningerne ikke, når henses til deres formål, indebærer et uforholdsmæssigt og uantageligt indgreb i det centrale indhold af denne rettighed (jf. i denne retning dom af 6.9.2012, Deutsches Weintor, C-544/10, EU:C:2012:526, præmis 54 og den deri nævnte retspraksis).
30
Henset til EU-lovgivers vide skøn på området for den fælles landbrugspolitik, som indebærer komplekse vurderinger, er det alene en foranstaltning vedtaget på dette område, der er åbenbart uhensigtsmæssig i forhold til det mål, som den kompetente institution forfølger, der kan berøre en sådan foranstaltnings lovlighed (jf. i denne retning dom af 14.6.2017, TofuTown.com, C-422/16, EU:C:2017:458, præmis 46, og af 2.9.2021, Irish Ferries, C-570/19, EU:C:2021:664, præmis 151).
31
Det skal indledningsvis fastslås, at forbuddet mod at anvende de forskriftsmæssige betegnelser for enhver drikkevare, der ikke opfylder kravene til de pågældende kategorier, er fastsat ved lov som omhandlet i chartrets artikel 52, stk. 1, for så vidt som det fremgår af artikel 10, stk. 7, i forordning 2019/787.
32
Dernæst skal det bemærkes, at dette forbud alene vedrører anvendelsen af de forskriftsmæssige betegnelser for spiritus og ikke er til hinder for fremstilling eller mere generelt distribution af drikkevarer, der ikke opfylder de krav, der er fastsat i denne forordning. Det gør således ikke indgreb i det centrale indhold af friheden til at oprette og drive egen virksomhed (jf. i denne retning dom af 13.12.1994, SMW Winzersekt, C-306/93, EU:C:1994:407, præmis 24, og af 6.9.2012, Deutsches Weintor, C-544/10, EU:C:2012:526, præmis 56-58). Det må derfor konkluderes, at det omhandlede forbud er i overensstemmelse med det væsentlige indhold af friheden til at oprette og drive egen virksomhed.
33
Hvad endelig angår overholdelsen af proportionalitetsprincippet skal det bemærkes, at selv om den forelæggende ret har henvist til chartrets artikel 16, skal der også tages hensyn til dets artikel 38, som har til formål at sikre et højt forbrugerbeskyttelsesniveau. Denne beskyttelse er i øvrigt nævnt i anden betragtning til forordning 2019/787 som et mål, der forfølges med forordningen. Det fremgår ligeledes af samme betragtning og af tiende betragtning til denne forordning, at den har til formål at forebygge vildledende praksis og at sikre gennemsigtighed i informationen til forbrugerne. Det fremgår desuden af anden og tredje betragtning til denne forordning, at spiritus er en vigtig afsætningskanal for Unionens landbrugssektor, og at denne forordning har til formål at sikre fair konkurrence og værne om disse drikkevarers omdømme. Disse mål er mål af almen interesse (jf. analogt dom af 13.12.1994, SMW Winzersekt, C-306/93, EU:C:1994:407, præmis 25, af 8.5.2014, Assica og Kraft Foods Italia, C-35/13, EU:C:2014:306, præmis 37, og af 30.6.2016, Lidl, C-134/15, EU:C:2016:498, præmis 37).
34
Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt det omhandlede forbud er egnet til at sikre gennemførelsen af de således forfulgte mål, skal det fastslås, at overholdelsen af definitionerne af drikkevarer, der betegnes med de forskriftsmæssige betegnelser, og som markedsføres i Unionen, garanterer forbrugerne, at de pågældende produkter alle opfylder de samme kvalitetsnormer og beskytter dem mod enhver risiko for forveksling med hensyn til sammensætningen af de produkter, som de ønsker at købe. Forbuddet sikrer endvidere, at det kun er drikkevarer, som er fremstillet på en bestemt måde og med samme egenskaber, der kan markedsføres med den omhandlede forskriftsmæssige betegnelse. En sådan foranstaltning bidrager til at undgå, at en producent af en drikkevare, der ikke opfylder kravene i forordning 2019/787, kan udnytte det omdømme, som producenter af spiritus med en forskriftsmæssig betegnelse har opnået, til sit eget produkt. Det omhandlede forbud er derfor egnet til at nå de mål, der forfølges med forordning 2019/787.
35
Hvad angår nødvendigheden af det omhandlede forbud, henset til formålene med forordning 2019/787, bemærkes, at hvis de forskriftsmæssige betegnelser kunne ledsages af beskrivende udryk såsom »ikkealkoholdig« med henblik på at betegne produkter, der ikke opfylder kravene for at opnå sådanne betegnelser, ville forbrugerne risikere at blive vildledt med hensyn til sammensætningen af de produkter, som de påtænker at købe (jf. i denne retning dom af 16.12.1999, UDL, C-101/98, EU:C:1999:615, præmis 33 og 34, og af 14.6.2017, TofuTown.com, C-422/16, EU:C:2017:458, præmis 47 og 48). Selv om det er åbenbart for en forbruger, at et produkt med betegnelsen »ikkealkoholholdig gin« ikke indeholder alkohol, kan forbrugeren nemlig tage fejl med hensyn til produktets øvrige egenskaber, idet kravene til den forskriftsmæssige betegnelse »gin« omfatter andre elementer end den blotte tilstedeværelse af alkohol, nemlig bl.a. den nødvendige fremstilling ved aromatisering af landbrugsethanol. Desuden er det omdømme, som de producenter, der opfylder kravene i forordning 2019/787, har opnået for en given drikkevare, ikke beskyttet, hvilket medfører en risiko for illoyal konkurrence (jf. i denne retning dom af 13.12.1994, SMW Winzersekt, C-306/93, EU:C:1994:407, præmis 25, og af 14.6.2017, TofuTown.com, C-422/16, EU:C:2017:458, præmis 43-48). Forbuddet i artikel 10, stk. 7, i forordning 2019/787 skal derfor anses for nødvendigt.
36
Der skal ligeledes tages hensyn til den i denne doms præmis 32 nævnte omstændighed, at andre producenter end dem, der har opnået ret til at anvende de forskriftsmæssige betegnelser for spiritus, blot er forhindrede i at anvende disse betegnelser, men ikke er frataget retten til at markedsføre deres produkter, så længe de overholder den relevante forordning.
37
Under disse omstændigheder er forbuddet mod at anvende de forskriftsmæssige betegnelse for alle drikkevarer, der ikke opfylder kravene til de pågældende kategorier af drikkevarer, således som de er foreskrevet i forordning 2019/787, ikke i strid med proportionalitetsprincippet.
38
Det følger af ovenstående betragtninger, at gennemgangen af det første spørgsmål intet har frembragt, der kan påvirke gyldigheden af artikel 10, stk. 7, i forordning 2019/787, i lyset af friheden til at oprette og drive egen virksomhed, der er sikret ved chartrets artikel 16.
Sagsomkostninger
39
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Syvende Afdeling) for ret:
1)
Artikel 10, stk. 7, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/787 af 17. april 2019 om definition, beskrivelse, præsentation og mærkning af spiritus, brugen af betegnelser for spiritus i præsentation og mærkning af andre fødevarer, beskyttelse af geografiske betegnelser for spiritus, brugen af landbrugsethanol og landbrugsdestillater i alkoholholdige drikkevarer samt om ophævelse af forordning (EF) nr. 110/2008, som ændret ved Kommissionens delegerede forordning (EU) 2021/1096 af 21. april 2021,
skal fortolkes således, at
denne bestemmelse forbyder anvendelsen af betegnelsen »ikkealkoholholdig gin« i præsentationen og mærkningen af en ikkealkoholholdig drikkevare med den begrundelse, at den pågældende drikkevare ikke opfylder kravene i punkt 20, litra a) og b), i bilag I til denne forordning for den spirituskategori, der svarer til betegnelsen »gin«.
2)
Gennemgangen af det første spørgsmål har intet frembragt, der kan påvirke gyldigheden af artikel 10, stk. 7, i forordning 2019/787, som ændret ved delegeret forordning 2021/1096, i lyset af friheden til at oprette og drive egen virksomhed, der er sikret ved artikel 16 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tysk.