62014CC0557
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
J. KOKOTT
fremsat den 25. februar 2016 (
1
)
Sag C-557/14
Europa-Kommissionen
mod
Den Portugisiske Republik
»Traktatbrud — Art. 260 TEUF — manglende opfyldelse af en dom afsagt af Domstolen — dom Kommissionen mod Portugal (C-530/07, EU:C:2009:292) — direktiv 91/271/EØF — rensning af byspildevand — økonomiske sanktioner — idømmelse af tvangsbøder og et fast beløb — trinvis nedsættelse af tvangsbøder«
I – Indledning
1.
Den foreliggende sag er anlagt af Europa-Kommissionen mod Den Portugisiske Republik på grundlag af artikel 260 TEUF vedrørende angivelig ufuldstændig opfyldelse af dom Kommissionen mod Portugal (C-530/07, EU:C:2009:292). I den dom fastslog Domstolen, at Portugal havde tilsidesat direktiv 91/271/EØF (
2
) (herefter: »spildevandsdirektivet«), idet landet i strid med direktivets bestemmelser ikke havde underkastet byspildevand fra flere portugisiske byområder en passende rensning. Portugal bestrider ganske vist ikke, at dommen fortsat ikke er opfyldt i sin helhed på grund af de ikke færdiggjorte anlæg i et byområde, men de to parter har stærkt divergerende opfattelser hvad angår de økonomiske sanktioner, der skal idømmes herfor.
II – Relevante retsforskrifter
2.
Spildevandsdirektivet vedrører som anført i direktivets artikel 1 opsamling, rensning og udledning af byspildevand og har til formål at beskytte miljøet mod negative påvirkninger fra disse spildevandsudledninger.
3.
I henhold til spildevandsdirektivets artikel 3, stk. 1, skal medlemsstaterne sikre, at alle byområder bliver forsynet med kloaknet til opsamling af byspildevand senest den 31. december 2000 for byområder med over 15000 personækvivalenter.
4.
I henhold til spildevandsdirektivets artikel 4, stk. 1, skal medlemsstaterne sikre, at byspildevand, der tilledes kloaknet, senest den 31. december 2000 for byområder med over 15000 personækvivalenter før udledningen underkastes »sekundær rensning eller en tilsvarende rensning«, dvs. en mere intensiv rensning end ellers.
5.
Spildevandsdirektivets artikel 6, stk. 2, tillader under visse betingelser en afvigelse fra artikel 4, stk. 1, hvis spildevandet udledes til områder, der er udlagt som mindre følsomme:
»Udledninger af byspildevand fra byområder med mellem 10000 og 150000 [personækvivalenter] til kystnære vandområder [...] i områder som omhandlet i stk. 1 kan renses mindre vidtgående end foreskrevet i artikel 4, såfremt
—
udledningerne mindst underkastes en primær rensning som defineret i artikel 2, nr. 7, i overensstemmelse med kontrolprocedurerne i bilag I, litra D;
—
det af omfattende undersøgelser fremgår, at udledningerne ikke vil påvirke miljøet negativt.
—
[...]«
6.
Afvigelse for endnu større byområder er mulig i henhold til spildevandsdirektivets artikel 8, stk. 5:
»Under særlige omstændigheder, når det kan påvises, at en mere vidtgående rensning ikke vil gavne miljøet, kan udledninger til mindre følsomme områder af spildevand fra byområder med over 150000 [personækvivalenter] underkastes en rensning som den, der er foreskrevet i artikel 6 for spildevand fra byområder med mellem 10000 og 150000 [personækvivalenter].
Under sådanne omstændigheder skal medlemsstaterne på forhånd forelægge relevant dokumentation for Kommissionen. Kommissionen undersøger sagen og træffer passende foranstaltninger efter forskriftsproceduren i artikel 18, stk. 2.«
III – Faktiske omstændigheder og retsforhandlingerne for Domstolen
7.
Ved dom Kommissionen mod Portugal (EU:C:2009:292) fastslog Domstolen den 7. maj 2009, at Den Portugisiske Republik havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til spildevandsdirektivet, idet den ikke i henhold til direktivets artikel 3 havde forsynet syv byområder med kloaknet til opsamling af byspildevand, og idet den ikke i henhold til direktivets artikel 4 havde underkastet byspildevand fra 15 byområder, herunder Matosinhos og Vila Real de Santo Antonió med henholdsvis 287000 og 116500 personækvivalenter, sekundær rensning eller en tilsvarende rensning.
8.
Kommissionen opfordrede ved skrivelse af 18. juni 2009 Portugal til at fremsætte bemærkninger om opfyldelsen af denne dom. Efter udveksling af flere skrivelser opfordrede Kommissionen i henhold til artikel 260, stk. 2, TEUF den 21. februar 2014 formelt Portugal til at fremsætte bemærkninger og fastsatte en frist på to måneder for opfyldelsen. Da svaret efter Kommissionens opfattelse viste, at Portugal fortsat ikke havde opfyldt dommen, anlagde den sag ved Domstolen den 4. december 2014.
9.
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
—
Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 260, stk. 1, TEUF, idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at opfylde den dom, der blev afsagt den 7. maj 2009 i sag C-530/07, Kommissionen mod Den Portugisiske Republik.
—
Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale en tvangsbøde på 20196 EUR for hver dags forsinkelse i opfyldelsen af den ovenfor nævnte dom, der blev afsagt i sag C-530/07, regnet fra datoen for afsigelse af dom i nærværende sag og indtil datoen for opfyldelsen af den dom, der blev afsagt i den førnævnte sag C-530/07.
—
Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale et fast dagligt beløb på 2244 EUR fra datoen for afsigelsen af dom i den nævnte sag C-530/07 indtil datoen for afsigelse af dom i nærværende sag eller indtil datoen for opfyldelsen af den dom, der blev afsagt i den førnævnte sag C-530/07, såfremt denne dato indtræffer senere.
—
Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
10.
Den Portugisiske Republik har nedlagt følgende påstande:
—
Frifindelse på de punkter, hvor Den Portugisiske Republik har taget til genmæle.
—
Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
11.
Parterne har forhandlet skriftligt og fremsat bemærkninger under retsmødet den 21. januar 2016.
IV – Retlig vurdering
A – Traktatbrud
12.
Såfremt Domstolen fastslår, at en medlemsstat har tilsidesat en EU-retlig forpligtelse, som påhviler denne medlemsstat i henhold til traktaterne, skal denne stat i henhold til artikel 260, stk. 1, TEUF gennemføre de til dommens opfyldelse nødvendige foranstaltninger. Hvis Kommissionen finder, at den pågældende medlemsstat ikke har truffet disse foranstaltninger, kan den i henhold til artikel 260, stk. 2, TEUF indbringe sagen for Domstolen efter at have givet denne stat lejlighed til at fremsætte sine bemærkninger.
13.
Kommissionen har indledt den foreliggende traktatbrudssag på dette grundlag. For at kunne fastslå, om Portugal har truffet alle de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af dom Kommissionen mod Portugal (EU:C:2009:292), skal det derfor undersøges, om de i dommen nævnte byområder i henhold til spildevandsdirektivets artikel 3 er blevet forsynet med kloaknet, henholdsvis om deres byspildevand er blevet underkastet sekundær rensning eller en tilsvarende rensning i henhold til artikel 4.
14.
Det afgørende tidspunkt for vurderingen af, om der foreligger et traktatbrud i henhold til artikel 260, stk. 2, TEUF, er udløbet af den frist, der er fastsat i den i henhold til denne bestemmelse fremsendte opfordring til at fremsætte bemærkninger (
3
).
15.
Kommissionens opfordring til den portugisiske regering er dateret den 21. februar 2014 og fastsatte en frist på to måneder. Det afgørende tidspunkt for at vurdere, om der foreligger et traktatbrud, er derfor den 21. april 2014.
16.
I denne skrivelse kritiserede Kommissionen kun, at byspildevandet i byområderne Vila Real de Santo António og Matosinhos fortsat ikke blev underkastet sekundær rensning eller en tilsvarende rensning i henhold til spildevandsdirektivets artikel 4.
17.
Portugals repræsentanter bekræftede i deres svarskrivelse af 23. april 2014, at det nødvendige arbejde endnu ikke var afsluttet i byområdet Vila Real de Santo António og endnu ikke var indledt i byområdet Matosinhos.
18.
Følgelig havde Portugal på det relevante tidspunkt, den 21. april 2014, ikke truffet alle nødvendige foranstaltninger for at behandle byspildevandet fra de to nævnte byområder i henhold til bestemmelserne i spildevandsdirektivets artikel 4.
19.
Det må derfor fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 260, stk. 1, TEUF, idet den den 21. april 2014 ikke havde truffet de nødvendige foranstaltninger til at opfylde dom Kommissionen mod Portugal (EU:C:2009:292).
B – De økonomiske sanktioner
20.
Den procedure, der er fastsat i artikel 260, stk. 2, TEUF, har til formål at tilskynde en forsømmelig medlemsstat til at opfylde en dom i en traktatbrudssag. Den har således til formål at sikre den effektive anvendelse af EU-retten. De i bestemmelsen hjemlede foranstaltninger, nemlig tvangsbøde og et fast beløb, har begge dette formål (
4
).
21.
Det tilkommer Domstolen i den enkelte sag og på grundlag af de konkrete omstændigheder, der er forelagt den, samt ud fra den grad af pression og prævention, den finder fornøden, at fastsætte egnede økonomiske sanktioner for at sikre opfyldelse hurtigst muligt af den dom, som tidligere har fastslået et traktatbrud, og at forebygge gentagelse af tilsvarende tilsidesættelser af EU-retten (
5
).
22.
Kommissionens påstand binder i denne forbindelse ikke Domstolen og udgør blot et nyttigt sammenligningsgrundlag. Ligeledes er retningslinjer som dem, der er indeholdt i Kommissionens meddelelser, ikke bindende for Domstolen, men bidrager til at sikre gennemsigtigheden, forudsigeligheden og retssikkerheden i denne institutions handlinger (
6
).
1. Tvangsbøde
23.
Pålæggelsen af en tvangsbøde i henhold til artikel 260, stk. 2, TEUF er i princippet kun begrundet, såfremt der fortsat foreligger et traktatbrud som følge af, at den foregående dom fra Domstolen ikke er blevet opfyldt (
7
).
24.
Det forhold, at Portugal endnu ikke havde opfyldt dom Kommissionen mod Portugal (EU:C:2009:292) fuldstændigt ved udløbet af den af Kommissionen fastsatte frist, begrunder derfor ikke i sig selv en tvangsbøde. Tværtimod skal det også undersøges, om dommen fortsat krævede yderligere opfyldelse på tidspunktet for Domstolens afgørelse.
25.
For at kunne træffe afgørelse om idømmelse af en tvangsbøde, må det følgelig først undersøges, i hvilket omfang overtrædelserne fortsat vedvarer (punkt a). Efterfølgende skal dens grundbeløb fastsættes (punkt b), ligesom det skal diskuteres, om tvangsbøden skal idømmes som et uforanderligt beløb eller faldende i forhold til opfyldelsen (punkt c).
a) Spørgsmålet om, hvorvidt der fortsat foreligger tilsidesættelser
i) Byområdet Vila Real de Santo António
26.
Portugal har i sin duplik gjort gældende, at den resterende del af det nødvendige arbejde med henblik på at underkaste spildevandet fra byområdet Vila Real de Santo António en sekundær rensning blev afsluttet i april 2015. For så vidt angår dette byområde er dom Kommissionen mod Portugal (EU:C:2009:292) derfor nu fuldstændig opfyldt (
8
).
27.
I retsmødet gjorde Kommissionen imidlertid gældende, at en medlemsstat først har gennemført spildevandsdirektivets artikel 4, når en regelmæssig kontrol af det rensede spildevand før udledningen i vandområdet igennem et år har vist, at den sekundære rensning opfylder direktivets krav. Denne kontrol mangler i dette tilfælde.
28.
Kommissionen henviser i denne forbindelse til spildevandsdirektivets bilag I, afsnit D, nr. 3), hvorefter der mindst skal tages et bestemt antal regelmæssige prøver alt efter anlæggets størrelse. I henhold til artikel 15, første led, skal det herved overvåges, at kravene i bilag I, litra B, overholdes, altså i sidste ende spildevandsrensningens effektivitet.
29.
Det fremgår imidlertid ikke af spildevandsdirektivet, at gennemførelsen af artikel 4 for så vidt angår et bestemt rensningsanlæg overhovedet forudsætter en prøvetagning. Tværtimod består pligten til regelmæssig prøvetagning uafhængigt ved siden af pligten til at gennemføre en effektiv sekundær rensning.
30.
På denne baggrund må de relevante domme forstås således, at prøvetagning er et egnet bevis for, at et rensningsanlæg opfylder spildevandsdirektivets krav (
9
). Dommen i sagen Kommissionen mod Italien kunne desuden forstås således, at dette bevis kræver et bestemt mindsteantal af prøver (
10
). I dommen i sagen Kommissionen mod Grækenland kritiserede Domstolen imidlertid kun, at manglende regelmæssig prøvetagning i en periode på tre måneder mellem færdiggørelsen af et rensningsanlæg og retsmødet betød, at det ikke var muligt at verificere, om spildevandsrensningen var effektiv (
11
). I den seneste dom i sagen Kommissionen mod Portugal fastslog Domstolen udtrykkeligt, at blot en enkelt prøve var tilstrækkeligt til at dokumentere, at artikel 4 var overholdt (
12
).
31.
Kommissionen har mulighed for at imødegå en sådan dokumentation. Der kan især være tale om andre prøver, som ikke opfylder spildevandsdirektivets krav, eller manglende regelmæssige prøver efter en indledende, vellykket prøvetagning. Den ville også kunne gøre gældende, at prøven blev udtaget under betingelser, som ikke er repræsentative for spildevandets belastning.
32.
I den foreliggende sag anførte Portugal uimodsagt, at man havde fremlagt prøver for Kommissionen for perioden frem til november 2015, som viste den sekundære rensnings effektivitet.
33.
Kommissionen har ikke afkræftet dette anbringende. Den har i det væsentlige begrænset sig til at fastholde, at kun en prøvetagning gennem et år var tilstrækkelig, fordi kun denne periode skulle være tilstrækkeligt repræsentativ.
34.
Det fremgår imidlertid ikke, hvorfor prøver fra april til november ikke skulle være repræsentative på et sted som Algarve. Som Kommissionen selv har gjort gældende, må de største spildevandsbelastninger på dette sted forventes at optræde i turistsæsonen. Turistsæsonen er imidlertid dækket af prøvetagningsperioden.
35.
Derfor må det antages, at der i dag er opnået en tilstand i byområdet Vila Real de Santo António, som opfylder direktivets krav. Følgelig er der ikke længere behov for tvangsbøder for så vidt angår dette forhold.
ii) Byområdet Matosinhos
36.
Ifølge Portugals oplysninger er de nødvendige anlæg til sekundær rensning af byspildevandet endnu ikke opført i byområdet Matosinhos på grund af finansieringsproblemer (
13
). Portugal har i sin duplik gjort gældende, at forudsætningerne for opførelsen nu er opfyldt (
14
). I denne forbindelse fremlagde landet en tidsplan for anlægsarbejdet, som ifølge planen skal påbegyndes i første halvår af 2016. Anlægget forventes at kunne tages fuldstændig i brug i andet halvår 2019 (
15
).
37.
Det fremgår således af Portugals eget anbringende, at dom Kommissionen mod Portugal (EU:C:2009:292) heller ikke var fuldstændig opfyldt på tidspunktet for den mundtlige forhandling. Under disse omstændigheder udgør pålæggelsen af en tvangsbøde et passende økonomisk middel med henblik på at tilskynde Portugal til at bringe det konstaterede traktatbrud til ophør og til at opfylde dommen fuldt ud (
16
).
b) Tvangsbødens grundbeløb
38.
Det tilkommer Domstolen at fastsætte tvangsbøden således, at denne på den ene side er afpasset efter omstændighederne og på den anden side er afpasset efter det fastslåede traktatbrud såvel som med den pågældende medlemsstats betalingsevne (
17
).
39.
De grundkriterier, der skal tages i betragtning inden for rammerne af Domstolens bedømmelse for at sikre tvangsbødens egenskab af tvangsmiddel med henblik på en ensartet og effektiv anvendelse af EU-retten, er således i princippet overtrædelsens varighed, dens grad af grovhed og den pågældende medlemsstats betalingsevne. Ved anvendelsen af disse kriterier skal Domstolen tage særligt hensyn til den manglende opfyldelses konsekvenser for offentlige og private interesser samt til den uopsættelighed, hvormed den pågældende medlemsstat skal overholde sine forpligtelser (
18
).
40.
Kommissionen har nedlagt påstand om, at der indtil opfyldelsen af dom Kommissionen mod Portugal (EU:C:2009:292) idømmes en daglig tvangsbøde, som beregnes således: Multiplikation af en ensartet grundsats for alle medlemsstater på 660 EUR pr. dag med en koefficient, der afspejler overtrædelsens karakter, og som i den foreliggende sag er fastsat til 3 (på en skala fra 1-20) og med en koefficient, der afspejler dens varighed, og som i den foreliggende sag er fastsat til 3 (på en skala fra 1-3), samt med »n«-faktoren, som afspejler Portugals betalingsevne, nemlig 3,40. Dette resulterer i et beløb på 20196,00 EUR pr. dag.
41.
Domstolen sætter ganske vist ikke tal på de enkelte koefficienter i forbindelse med idømmelse af økonomiske sanktioner, men der er tale om en hensigtsmæssig metode, som gør det muligt at forstå, hvordan sanktionerne beregnes. Kommissionens forslag skal derfor drøftes nærmere i det følgende.
i) Hensynet til Portugals betalingsevne
42.
Ifølge Domstolens praksis skal der ved beregning af tvangsbøder tages hensyn til den seneste udvikling i en medlemsstats BNP, som det så ud på tidspunktet for Domstolens undersøgelse af de faktiske omstændigheder (
19
). Derfor bør man anvende de ajourførte data, som Kommissionen har fastlagt ved sin meddelelse af 5. august 2015 (
20
). Følgelig skal faktoren »n«, som afspejler Portugals betalingsevne, fastsættes med værdien 3,35. Den ensartede grundsats skal nu sættes til 670 EUR.
ii) Overtrædelsens varighed
43.
Overtrædelsens varighed skal vurderes under hensyn til det tidspunkt, hvor Domstolen vurderer de faktiske omstændigheder, og ikke til det tidspunkt, hvor Kommissionen indbragte sagen for Domstolen (
21
).
44.
Under hensyn til den tid, der allerede er forløbet siden datoen for afsigelsen af dom Kommissionen mod Portugal (EU:C:2009:292), nemlig knap syv år, foreslår Kommissionen anvendelse af den maksimale koefficient for varigheden af overtrædelsen, dvs. 3.
45.
Herfor taler, at selv om der i artikel 260, stk. 1, TEUF ikke fastsat nogen frist, efter hvis udløb medlemsstaten skal have opfyldt en dom, fremgår det imidlertid af Domstolens faste praksis, at denne opfyldelse skal iværksættes med øjeblikkelig virkning og gennemføres hurtigst muligt (
22
).
46.
I denne forbindelse har Domstolen i to domme, som ligeledes er afsagt i forbindelse med mangler i gennemførelsen af spildevandsdirektivet, anset en varighed på næsten otte år for »væsentlig« (
23
) og en varighed på omkring ni år for »urimeligt længe« (
24
). Domstolen anlagde denne vurdering, selv om den samtidig anerkendte, at de opgaver, der skulle udføres, strakte sig over en væsentlig periode på flere år, og at opfyldelsen af den oprindelige dom skulle anses for fremskreden eller endog næsten tilendebragt (
25
). I en anden sag vedrørende dette direktiv anså Domstolen fem år for »mere end nok tid« til fuldstændigt at opfylde dommen (
26
).
47.
Også Domstolens nyere domme på andre områder er i overensstemmelse med dette. Således anså Domstolen i en for nylig afsagt dom vedrørende gennemførelse af direktiver inden for håndtering af affald en varighed på syv år for »en betydelig varighed« (
27
). I forbindelse med tilbagebetaling af statsstøtte, som er i strid med EU-retten, anser Domstolen sågar en periode på tre år for en periode af betydelig varighed (
28
).
48.
Derimod er Portugals anbringende ikke overbevisende, hvorefter det ville være passende at anvende en varighedskoefficient på 3, hvis dom Kommissionen mod Portugal (EU:C:2009:292) fortsat var uopfyldt i sin helhed, og hvorefter koefficienten i betragtning af dommens opfyldelsesstatus på over 90% ikke burde være over 1 (
29
).
49.
Kommissionen har nemlig med rette påpeget, at Portugal her forveksler kriteriet om overtrædelsens varighed med kriteriet om dens karakter (
30
). Den oprindelige doms opfyldelsesstatus indgår i bedømmelsen af overtrædelsens karakter.
50.
Alt i alt synes en varighedskoefficient på 3 derfor at være passende.
iii) Overtrædelsens karakter
51.
Endelig skal overtrædelsens karakter bedømmes. På dette punkt ligger de to parters opfattelser særligt langt fra hinanden.
52.
Kommissionen støtter sit forslag om at fastsætte koefficienten for overtrædelsens karakter til værdien 3 ud af 20 på to centrale argumenter.
53.
For det første har den henvist til vigtigheden af de EU-retlige bestemmelser, som Portugal har tilsidesat. Det fremgår af spildevandedirektivets bestemmelser, at udledning af ikke-renset byspildevand til vandrecipienter forårsager en forurening, der i væsentligt omfang har konsekvenser for kvaliteten af vandet i disse vandrecipienter og de dertil knyttede økosystemer. Opsamling og rensning af al byspildevand fra byområder med over 15000 personækvivalenter (PE) har afgørende betydning for bevaringen og forbedringen af kvaliteten af de vandrecipienter, vand- og landøkosystemer, der er direkte afhængige af disse vandmasser, samt for den fulde og korrekte gennemførelse af andre direktiver (
31
).
54.
For det andet har Kommissionen henvist til overtrædelsens følger for interesser af generel og individuel art. Miljøbeskyttelse og beskyttelse af folkesundheden vedrører således en interesse af generel art. En ufuldstændig opfyldelse af dom Kommissionen mod Portugal (EU:C:2009:292) medfører en betydelig risiko herfor. Borgernes indskrænkede mulighed for at drage fordel af ikke-forurenede vandrecipienter, der muliggør fritidsaktiviteter, har desuden betydning for turistsektoren (
32
).
55.
Det taler til fordel for Kommissionens opfattelse, at tilsidesættelse af forpligtelsen i spildevandsdirektivet artikel 4 til at underkaste byspildevand en sekundær rensning – som Domstolen allerede har understreget – på grund af denne forpligtelses natur i sig selv kan føre til risiko for menneskers sundhed og beskadigelse af miljøet og principielt allerede af denne grund må anses for særligt alvorlig (
33
).
56.
I samme retning har Domstolen også tidligere fastslået, at når manglende opfyldelse af en dom fra Domstolen kan skade miljøet, hvis bevarelse indgår i selve formålene med Unionens politik, således som det fremgår af artikel 191 TEUF, bliver et sådant traktatbrud desuden særlig alvorligt (
34
).
57.
Portugal har imidlertid kraftigt modsat sig Kommissionens anbringende for så vidt angår byområdet Matosinhos. Portugal har påpeget, at byspildevandet i byområdet allerede i dag underkastes en primær rensning, og at kvaliteten af vandrecipienterne og de tilknyttede økosystemer er upåklagelig (
35
). Desuden afviser man de af Kommissionen fremførte følger for beboernes sundhed (
36
). I betragtning af den næsten fuldstændige opfyldelse af dom Kommissionen mod Portugal (EU:C:2009:292) kan koefficienten for overtrædelsens karakter højst sættes til 1 (
37
).
58.
Portugal påberåber sig i denne forbindelse to argumenter. For det første opfylder byområdet Matosinhos de forudsætninger i spildevandsdirektivet, hvorefter sekundær rensning af byspildevand kan undlades. For det andet er Matosinhos’’ vandområder af fremragende kvalitet, og Kommissionens bekymringer med hensyn til konsekvenserne for miljø og sundhed er ubegrundede.
– Kravet om sekundær rensning
59.
Med hensyn til det første punkt har Portugal gjort gældende, at spildevandet fra Matosinhos efter at have gennemgået en primær rensning ikke udledes i sø- eller flodvandområder, men i meget uroligt havvandområde med et højt saltindhold. Under disse forhold er betingelserne i spildevandsdirektivets artikel 8, stk. 5, opfyldt, som indeholder muligheden for at anvende mindre strenge regler (
38
). Kommissionen havde selv i Rådets protokol vedrørende vedtagelsen af spildevandsdirektivet erklæret, at denne bestemmelse fandt anvendelse på Portugal (
39
).
60.
Dette argument er imidlertid ikke overbevisende, da anvendelsen af spildevandsdirektivets artikel 8, stk. 5, ifølge bestemmelsens ordlyd forudsætter, at en bestemt procedure overholdes. Den pågældende medlemsstat skal forelægge de nødvendige dokumenter for Kommissionen, hvorefter denne træffer en beslutning. Som Kommissionen imidlertid uimodsagt gør gældende, ansøgte Portugal selv i 1999 ganske vist om anvendelse af den pågældende bestemmelse på byområdet Matosinhos, men trak senere denne ansøgning tilbage (
40
).
61.
Imidlertid må det anerkendes, at der på baggrund af de særlige forhold ved Matosinhos, på grund af hvilke en anvendelse af spildevandsdirektivets artikel 8, stk. 5, ikke på forhånd kan udelukkes, må forventes en mindre skadevirkning på miljøet end andre steder.
– Vandkvaliteten i Matosinhos
62.
Derudover har Portugal gjort gældende, at der med den eksisterende primære behandling af spildevandet opnås en reduktion af det kemiske og biokemiske iltforbrug på gennemsnitlig 42-43%, hvilket er mere end det dobbelte af de 20%, som kræves i spildevandsdirektivet (
41
). Desuden udledes byspildevandet fra byområdet Matosinhos efter at have gennemgået en primær rensning ved hjælp af en undervandsledning i havet over 2 km fra kysten, hvorved kystvandområdernes kvalitet ikke forringes (
42
). Portugal har desuden henvist til regelmæssige analyser af badevandet i Matosinhos, som bekræfter dettes fremragende kvalitet (
43
). Under disse omstændigheder er der ikke grund til at antage, at der foreligger en risiko for beboernes sundhed eller turistsektoren (
44
). En endnu grundigere rensning af byspildevandet ville tværtimod objektivt set ikke have nogen signifikant betydning for miljøet (
45
).
63.
Hvad angår det kemiske og biokemiske iltforbrug, som Portugal gør gældende, svarer en reduktion på 20% til spildevandsdirektivets krav til primær rensning af spildevandet. Derimod nævner direktivet for den sekundære rensning en reduktion af det kemiske iltforbrug på mindst 75% og af det biokemiske iltforbrug på 70-90% som vejledende værdier. Disse værdier nås fortsat ikke.
64.
Desuden fremgår det ganske vist af de data, som Portugal har fremlagt, at badevandskvaliteten på de fleste strande i Matosinhos klassificeres som »udmærket«. Alligevel blev vandkvaliteten på stranden »Azul-Conchina«, hvor spildevandet, der har gennemgået en primær behandling, ifølge Kommissionens uimodsagte oplysninger ledes ud i havet, kun klassificeret som »tilstrækkelig« og vandkvaliteten på stranden »Matosinhos«, som ligger tættest på byområdet Matosinhos, kun som »god«. Dermed kan disse strande ganske vist stadig benyttes i henhold til direktiv 2006/7/EF om badevandskvalitet (
46
), men det forhold, at kvaliteten ikke er udmærket, er en indikation for, at den utilstrækkelige rensning af spildevandet forringer vandkvaliteten. I umiddelbar nærhed af udledningen er forringelserne muligvis betydeligt stærkere.
65.
Når Portugal som begrundelse for den faldende badevandskvalitet på de to strande alene har henvist til usædvanlige omstændigheder af kort varighed uden forbindelse til driften af spildevandsrensningsanlægget, forekommer dette lidet overbevisende, da de nævnte strandafsnit gennemgående har været klassificeret således siden 2012. Kommissionen må derfor gives medhold i, at der tydeligvis er plads til forbedring. Realisering af den sekundære rensning af spildevandet kan bidrage til denne forbedring.
66.
Det må således antages, at der som følge af den manglende opfyldelse af dom Kommissionen mod Portugal (EU:C:2009:292) ganske vist ikke indtræder alvorlige miljøskader, men at miljøet og navnlig strandene ved Matosinhos dog alligevel forringes.
– Andre skærpende eller formildende omstændigheder
67.
Det må desuden anses for skærpende, at en fuldstændig opfyldelse af dom Kommissionen mod Portugal (EU:C:2009:292) ifølge den tidsplan, som Portugal har fremlagt, først kan forventes i 2019. Der er således tale om en forsinkelse på næsten 20 år, da den omhandlede forpligtelse til at underkaste byspildevandet fra byområdet Matosinhos en sekundær rensning skulle have været opfyldt senest den 31. december 2000. Ifølge retspraksis giver lang varighed en tilsidesættelse af EU-retten større vægt (
47
), selv om dette forhold i forvejen indgår i fastsættelsen af varighedskoefficienten.
68.
På den anden side skal der tages hensyn til Portugals fremskridt med at gennemføre spildevandsdirektivet, hvilket også Kommissionen anerkender (
48
).
69.
Det er således kun et enkelt byområde, som endnu ikke opfylder dom Kommissionen mod Portugal (EU:C:2009:292). Det er betydeligt færre end det antal byområder, som oprindeligt var omfattet af denne dom, nemlig 22. Udtrykt i personækvivalenter er det i forhold til de oprindelige 3243600 personækvivalenter nu kun 287000 personækvivalenter, som mangler at blive bragt i en tilstand, der svarer til direktivet. Det svarer til en gennemførelsesgrad på over 90%. Tilsvarende har Portugal væsentligt reduceret forringelsen af menneskers sundhed og miljøet som følge af den overtrædelse, der blev fastslået i dom Kommissionen mod Portugal (EU:C:2009:292).
70.
I lyset af ovenstående bør der derfor anvendes en koefficient for overtrædelsens karakter på 1,5.
iv) Foreløbigt resultat
71.
Ved multiplikation af enhedsbeløbet på 670 EUR pr. dag med en koefficient for overtrædelsens karakter på 1,5, en varighedskoefficient på 3 og faktoren »n« på 3,35 fremkommer en daglig tvangsbøde på 10100,25 EUR. Det forekommer rimeligt at afrunde dette beløb til 10000 EUR.
c) Muligheden for trinvis nedsættelse af tvangsbøden
72.
Kommissionen har foreslået, at der ved fastsættelsen af tvangsbøden skal tages hensyn til Portugals fremtidige fremskridt med hensyn til at opfylde dom Kommissionen mod Portugal (EU:C:2009:292) således, at tvangsbøden nedsættes afhængigt af antallet af personækvivalenter, som bringes i overensstemmelse med direktivet.
73.
Også Portugal har foreslået en degressiv tvangsbøde. Portugal henviser imidlertid til, at den påståede overtrædelse for så vidt angår byområdet Matosinhos er begrænset til muligheden for en sekundær rensning af byspildevandet. Derfor må fremskridtet i det pågældende anlægsarbejde være afgørende for den trinvise nedsættelse af tvangsbøden (
49
). Portugal anser ikke den af Kommissionen foreslåede fremgangsmåde for hverken realistisk eller mulig i den foreliggende sag, da byspildevandet først kan underkastes en sekundær rensning, når anlægsarbejdet er afsluttet. Det er ikke muligt at reducere antallet af berørte personækvivalenter løbende (
50
).
74.
Ifølge Domstolens praksis bør en tvangsbøde – for at sikre den fuldstændige opfyldelse af Domstolens dom – opkræves i sin helhed, indtil medlemsstaten har truffet alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at bringe den konstaterede overtrædelse til ophør. Alligevel kan der i visse særlige tilfælde fastsættes en sanktion, der tager hensyn til de eventuelle fremskridt, som medlemsstaten foretager i gennemførelsen af sine forpligtelser (
51
). Dette er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, idet en opretholdelse af den fulde tvangsbøde uden hensyn til den fremgang, der måtte have været i medlemsstatens opfyldelse af den første dom, hverken ville være afpasset efter omstændighederne eller proportional med det fastslåede traktatbrud (
52
).
75.
Ud fra denne betragtning har Domstolen flere gange idømt degressive tvangsbøder. Sagerne vedrørte for det første kvaliteten af et stort antal badevandsområder (
53
), tilbagekrævning af et stort antal subsidier fra en national støtteordning (
54
) eller nedlæggelse og sanering af ulovlige lossepladser (
55
). For det andet har Domstolen også anvendt denne løsning i to tilfælde, som strukturelt svarer til den foreliggende sag, da der også her var tale om henholdsvis primær og sekundær rensning af spildevand (
56
).
76.
I modsætning til Portugals anbringende kan den trinvise nedsættelse af tvangsbøden imidlertid ikke følge fremskridtene i opførelsen af et sekundært rensningsanlæg for Matosinhos. Først når det er sikret, at personækvivalenter faktisk er blevet bragt i overensstemmelse med direktivet, kan der tales om en yderligere opfyldelse af dom Kommissionen mod Portugal (EU:C:2009:292) og om overholdelse af bestemmelserne i spildevandsdirektivets artikel 4. Det forhold, at byggeriet skrider frem, uanset hvor fremskredet det er, bevirker derimod ikke i sig selv en mindskelse af miljøbelastningen, idet en sådan mindskelse først kan forventes, når det sekundære rensningsanlæg er taget i brug. Som Domstolen allerede har afgjort i forbindelse med Belgien og Grækenland, kan tvangsbøden derfor kun nedsættes svarende til faldet i personækvivalenter, som ikke opfylder direktivet (
57
). Hvad angår Luxembourg, hvor to anlæg er under opførelse, har Domstolen sågar afvist enhver nedsættelse, indtil begge anlæg er færdiggjort (
58
). Det ville være udtryk for forskelsbehandling i forhold til disse andre medlemsstater, hvis Portugal blev indrømmet en nedsættelse af tvangsbøden blot på grund af byggeriets fremgang.
77.
Da Portugal selv har anført, at en løbende forøgelse af de personækvivalenter, som opfylder direktivet, ikke er mulig, og det dermed ikke er muligt at reducere miljøbelastningen for så vidt angår byområdet Matosinhos, bør der således idømmes en uforanderlig tvangsbøde.
d) Foreløbigt resultat
78.
Den Portugisiske Republik bør følgelig tilpligtes at betale en tvangsbøde på 10000 EUR om dagen til Kommissionens konto »Den Europæiske Unions egne indtægter«, indtil dom Kommissionen mod Portugal (EU:C:2009:292) er opfyldt fuldt ud.
2. Det faste beløb
79.
Ifølge Domstolens praksis kan der foruden tvangsbøden også pålægges betaling af et fast beløb (
59
). Pålæggelse af betaling af et fast beløb bør i det enkelte tilfælde ske på grundlag af samtlige relevante forhold, som vedrører såvel særegenhederne ved det fastslåede traktatbrud som den holdning, der blev indtaget af den pågældende medlemsstat, efter at proceduren ifølge artikel 260 TEUF var blevet indledt. I den forbindelse tildeler bestemmelsen Domstolen et vidt skøn ved afgørelsen af, hvorvidt der bør pålægges en sådan sanktion (
60
).
80.
Kommissionen har foreslået, at det faste beløb beregnes ved at multiplicere den faste grundsats på 220 EUR om dagen med koefficienten for overtrædelsens karakter og faktoren »n«, som beløbsmæssigt svarer til de værdier, der er anvendt til beregningen af tvangsbøden, samt med antallet af dage, som er gået siden den første dom.
81.
Hvis man ajourfører disse data svarende til mit forslag for den tvangsbøde, som Portugal bør idømmes, idet man anvender grundsatsen på 220 EUR, faktoren »n« på 3,35 og koefficienten for overtrædelsens karakter på 1,5 (
61
), når man frem til et grundbeløb på 1105,50 EUR. Med udgangspunkt i datoen for fremsættelsen af dette forslag til afgørelse, 2478 dage efter afsigelsen af dom Kommissionen mod Portugal (EU:C:2009:292), fremkommer der således et fast beløb på 2747167,50 EUR. Hvis dommen afsiges ca. tre måneder efter fremsættelsen af forslaget til afgørelse, ville det således være realistisk at idømme betaling af et fast beløb på 2838924 EUR.
82.
Det skal imidlertid drøftes nærmere, om dette beløb er rimeligt.
83.
For det første må det betragtes som en skærpende omstændighed, at der i Vila Real de Santo António ganske vist i mellemtiden er tilvejebragt en tilstand, som er i overensstemmelse med direktivet, men at der også for dette byområde må konstateres en traktatovertrædelse i forbindelse med denne sag (
62
).
84.
Desuden skal der ved fastsættelsen af det faste beløb ifølge retspraksis tages hensyn til den pågældende medlemsstats »holdning« (
63
).
85.
I denne forbindelse skal det tages i betragtning, at Kommissionen har beskyldt Portugal for i alvorlig grad at have misligholdt de tidsplaner, som landet selv har fremlagt (
64
).
86.
Heroverfor har Portugal påberåbt sig det permanente samarbejde mellem landets myndigheder og Kommissionen samt de detaljerede informationer, som landets instanser har fremsendt til Kommissionen.
87.
Ved fastsættelsen af det faste beløb skal der tages hensyn til mangler i samarbejdet med Kommissionen (
65
). Som det fremgår af sagens akter var der i tilslutning til afsigelsen af dom Kommissionen mod Portugal (EU:C:2009:292) en livlig kommunikation mellem Kommissionen og de portugisiske myndigheder. Kommissionen har heller ikke klaget over Portugals svarvillighed. Imidlertid er det korrekt, når Kommissionen påpeger, at Portugal gentagne gange ikke har overholdt sine egne tidsplaner. Det er således flere blevet meddelt, at rensningsanlægget for Matosinhos skulle stå færdigt i december 2011 (
66
), april 2013 (
67
), december 2013 (
68
) og endelig i 2017 (
69
). Ifølge den seneste plan, som Portugal har fremlagt, vil anlægget nu først blive taget i brug i andet halvår 2019 (
70
). På lignende måde har man meddelt, at byområdet Vila Real de Santo António ville være i overensstemmelse med direktivet inden udgangen af 2010. I virkeligheden skete det først i 2015.
88.
Desuden har Kommissionen gjort det høje antal traktatkrænkelsessøgsmål mod Portugal gældende og endog domme, der allerede er afsagt af Domstolen på dette bestemte område vedrørende rensning af byspildevand. Dette viser en gentagen ulovlig adfærd, der endvidere foregår i en sektor, hvor konsekvenserne for folkesundheden og miljøet er særligt store (
71
).
89.
Ifølge Domstolens praksis kan en sådan fortsat misligholdelse af pligter fra en medlemsstats side på et bestemt område i Fællesskabets lovgivningsvirksomhed udgøre et tegn på, at den effektive imødegåelse af en fremtidig gentagelse af tilsvarende overtrædelser af fællesskabsretten er af en sådan karakter, at der må vedtages en afskrækkende foranstaltning, såsom pålæggelse af pligt til betaling af et fast beløb (
72
). Faktisk er Portugal foruden dom Kommissionen mod Portugal (EU:C:2009:292) tidligere blev dømt fire gange, fordi landet ikke har opfyldt sine forpligtelser i henhold til spildevandsdirektivet (
73
).
90.
På denne baggrund foreslår jeg, at Den Portugisiske Republik idømmes betaling af et fast beløb på 3 mio. EUR.
V – Sagsomkostninger
91.
Ifølge procesreglementets artikel 138, stk. 1, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom.
92.
Kommissionen har nedlagt påstand om, at Portugal tilpligtes at betale sagsomkostningerne, og det må fastslås, at traktaten er overtrådt. Dette er ifølge retspraksis tilstrækkeligt til at tilpligte Portugal at betale sagsomkostningerne (
74
), selv om Kommissionen har tabt sagen, for så vidt som dens påstand om idømmelse af større tvangsbøder og et større fast beløb ikke blev taget til følge.
VI – Forslag til afgørelse
93.
Jeg foreslår på denne baggrund Domstolen at fastslå følgende:
»1)
Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 260, stk. 1, TEUF, idet den ikke senest den 21. april 2014, hvor den af Europa-Kommissionen fastsatte frist udløb, har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at opfylde dom Kommissionen mod Portugal (C-530/07, EU:C:2009:292).
2)
Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale en tvangsbøde på 10000 EUR om dagen til Kommissionens konto »Den Europæiske Unions egne indtægter«, indtil dom Kommissionen mod Portugal (EU:C:2009:292) er opfyldt fuldt ud.
3)
Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale Europa-Kommissionen et fast beløb på 3 mio. EUR til kontoen »Den Europæiske Unions egne indtægter«.
4)
Den Portugisiske Republik betaler sagens omkostninger.«
(
1
) – Originalsprog: tysk.
(
2
) – Rådets direktiv af 21.5.1991 om rensning af byspildevand (EUT L 135, s. 40) som ændret ved Kommissionens direktiv 98/15/EF af 27.2.1998 (EUT L 67, s. 29).
(
3
) – Domme Kommissionen mod Spanien (C-610/10, EU:C:2012:781, præmis 67), Kommissionen mod Den Tjekkiske Republik (C-241/11, EU:C:2013:423, præmis 23), Kommissionen mod Belgien (C-533/11, EU:C:2013:659, præmis 32), Kommissionen mod Grækenland (C-378/13, EU:C:2014:2405, præmis 27) og Kommissionen mod Grækenland (C-167/14, EU:C:2015:684, præmis 29).
(
4
) – Domme Kommissionen mod Grækenland (C-369/07, EU:C:2009:428, præmis 140) og Kommissionen mod Italien (C-367/14, EU:C:2015:611, præmis 85).
(
5
) – Domme Kommissionen mod Italien (C-496/09, EU:C:2011:740, præmis 36), Kommissionen mod Spanien (C-184/11, EU:C:2014:316, præmis 58), Kommissionen mod Italien (C-196/13, EU:C:2014:2407, præmis 86) og Kommissionen mod Italien (C-367/14, EU:C:2015:611, præmis 86).
(
6
) – Domme Kommissionen mod Portugal (C-70/06, EU:C:2008:3, præmis 34), Kommissionen mod Grækenland (C-369/07, EU:C:2009:428, præmis 112), Kommissionen mod Italien (C-496/09, EU:C:2011:740, præmis 37), Kommissionen mod Belgien (C-533/11, EU:C:2013:659, præmis 64) og Kommissionen mod Italien (C-367/14, EU:C:2015:611, præmis 87).
(
7
) – Domme Kommissionen mod Grækenland (C-369/07, EU:C:2009:428, præmis 59), Kommissionen mod Italien (C-496/09, EU:C:2011:740, præmis 42), Kommissionen mod Italien (C-576/11, EU:C:2013:773, præmis 43), Kommissionen mod Italien (C-196/13, EU:C:2014:2407, præmis 87) og Kommissionen mod Grækenland (C-167/14, EU:C:2015:684, præmis 47).
(
8
) – Punkt 18 og 22 i duplikken.
(
9
) – Domme Kommissionen mod Italien (C-565/10, EU:C:2012:476, præmis 37 og 38), Kommissionen mod Grækenland (C-167/14, EU:C:2015:684, præmis 48) og Kommissionen mod Portugal (C-398/14, EU:C:2016:61, præmis 39).
(
10
) – Dom Kommissionen mod Italien (C-565/10, EU:C:2012:476, præmis 38).
(
11
) – Dom Kommissionen mod Grækenland (C-167/14, EU:C:2015:684 mis 48).
(
12
) – Dom Kommissionen mod Portugal (C-398/14, EU:C:2016:61, præmis 39).
(
13
) – Jf. skrivelse fra de portugisiske myndigheder af 23.4.2014, som besvarede Kommissionens rykkerskrivelse af 21.2.2014 (bilag A 11 til stævningen).
(
14
) – Punkt 31 i duplikken.
(
15
) – Punkt 32 samt bilag D 2 til duplikken.
(
16
) – Domme Kommissionen mod Italien (C-496/09, EU:C:2011:740, præmis 45), Kommissionen mod Spanien (C-610/10, EU:C:2012:781, præmis 114), Kommissionen mod Belgien (C-533/11, EU:C:2013:659, præmis 66), Kommissionen mod Luxembourg (C-576/11, EU:C:2013:773, præmis 45), Kommissionen mod Italien (C-196/13, EU:C:2014:2407, præmis 94) og Kommissionen mod Grækenland (C-167/14, EU:C:2015:684, præmis 49).
(
17
) – Domme Kommissionen mod Belgien (C-533/11, EU:C:2013:659, præmis 68), Kommissionen mod Luxembourg (C-576/11, EU:C:2013:773, præmis 46), Kommissionen mod Grækenland (C-378/13, EU:C:2014:2405, præmis 52), Kommissionen mod Italien (C-196/13, EU:C:2014:2407, præmis 95) og Kommissionen mod Grækenland (C-167/14, EU:C:2015:684, præmis 52).
(
18
) – Domme Kommissionen mod Grækenland (C-369/07, EU:C:2009:428, præmis 114 og 115), Kommissionen mod Italien (C-496/09, EU:C:2011:740, præmis 56 og 57) og Kommissionen mod Spanien (C-610/10, EU:C:2012:781, præmis 118 og 119), Kommissionen mod Belgien (C-533/11, EU:C:2013:659, præmis 69), Kommissionen mod Italien (C-196/13, EU:C:2014:2407, præmis 97) og Kommissionen mod Grækenland (C-167/14, EU:C:2015:684, præmis 54).
(
19
) – Domme Kommissionen mod Irland (C-279/11, EU:C:2012:834, præmis 78), Kommissionen mod Grækenland (C-378/13, EU:C:2014:2405, præmis 58), Kommissionen mod Italien (C-196/13, EU:C:2014:2407, præmis 104) og Kommissionen mod Grækenland (C-167/14, EU:C:2015:684, præmis 60).
(
20
) – C(2015) 5511 final.
(
21
) – Domme Kommissionen mod Portugal (C-70/06, EU:C:2008:3, præmis 45), Kommissionen mod Spanien (C-610/10, EU:C:2012:781, præmis 120), Kommissionen mod Grækenland (C-378/13, EU:C:2014:2405, præmis 57) og Kommissionen mod Italien (C-196/13, EU:C:2014:2407, præmis 102).
(
22
) – Domme Kommissionen mod Spanien (C-278/01, EU:C:2003:635, præmis 27), Kommissionen mod Irland (C-374/11, EU:C:2012:827, præmis 21), Kommissionen mod Portugal (C-76/13, EU:C:2014:2029, præmis 57) og Kommissionen mod Italien (C-367/14, EU:C:2015:611, præmis 95).
(
23
) – Dom Kommissionen mod Grækenland (C-167/14, EU:C:2015:684, præmis 59).
(
24
) – Dom Kommissionen mod Belgien (C-533/11, EU:C:2013:659, præmis 54).
(
25
) – Dom Kommissionen mod Belgien (C-533/11, EU:C:2013:659, præmis 54).
(
26
) – Dom Kommissionen mod Luxembourg (C-576/11, EU:C:2013:773, præmis 52).
(
27
) – Domme Kommissionen mod Italien (C-196/13, EU:C:2014:2407, præmis 103).
(
28
) – Dom Kommissionen mod Italien (C-367/14, EU:C:2015:611, præmis 98).
(
29
) – Jf. punkt 73 i svarskriftet og punkt 59 i duplikken.
(
30
) – Punkt 46 i replikken.
(
31
) – Jf. punkt 25-32 i stævningen.
(
32
) – Jf. punkt 35-37 i stævningen.
(
33
) – Dom Kommissionen mod Grækenland (C-167/14, EU:C:2015:684, præmis 55).
(
34
) – Domme Kommissionen mod Irland (C-279/11, EU:C:2012:834, præmis 72) og Kommissionen mod Belgien (C-533/11, EU:C:2013:659, præmis 56).
(
35
) – Punkt 21 og 23 i svarskriftet.
(
36
) – Punkt 25 i svarskriftet.
(
37
) – Punkt 71 i svarskriftet.
(
38
) – Punkt 27 og 32 i svarskriftet.
(
39
) – Punkt 29 i svarskriftet.
(
40
) – Jf. punkt 21 og bilag C 2 i svarskriftet.
(
41
) – Punkt 23 i svarskriftet.
(
42
) – Punkt 33 i svarskriftet.
(
43
) – Jf. punkt 28 i duplikken og punkt 33 og 34 i svarskriftet.
(
44
) – Punkt 34 i svarskriftet.
(
45
) – Punkt 27 i duplikken.
(
46
) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/7/EF af 15.2.2006 om forvaltning af badevandskvalitet og om ophævelse af direktiv 76/160/EØF (EUT L 64, s. 37).
(
47
) – Jf. dom Kommissionen mod Irland (C-374/11, EU:C:2012:827, præmis 38).
(
48
) – Jf. dom Kommissionen mod Grækenland (C-167/14, EU:C:2015:684, præmis 58).
(
49
) – Punkt 47 i svarskriftet.
(
50
) – Punkt 41 ff. i duplikken.
(
51
) – Domme Kommissionen mod Grækenland (C-378/13, EU:C:2014:2405), præmis 60), Kommissionen mod Italien (C-196/13, EU:C:2014:2407, præmis 106) og Kommissionen mod Grækenland (C-167/14, EU:C:2015:684, præmis 62). Jf. i denne retning ligeledes dom Kommissionen mod Spanien (C-278/01, EU:C:2003:635, præmis 43-51), Kommissionen mod Italien (C-496/09, EU:C:2011:740, præmis 47-55) og Kommissionen mod Belgien (C533/11, EU:C:2013:659, præmis 73 ff.).
(
52
) – Domme Kommissionen mod Spanien (C-278/01, EU:C:2003:635, præmis 48 ff.) og Kommissionen mod Italien (C-496/09, EU:C:2011:740, præmis 49).
(
53
) – Dom Kommissionen mod Spanien (C-278/01, EU:C:2003:635).
(
54
) – Dom Kommissionen mod Italien (C-496/09, EU:C:2011:740).
(
55
) – Domme Kommissionen mod Grækenland (C-378/13, EU:C:2014:2405) og Kommissionen mod Italien (C-196/13, EU:C:2014:2407).
(
56
) – Domme Kommissionen mod Belgien (C-533/11, EU:C:2013:659) og Kommissionen mod Grækenland (C-167/14, EU:C:2015:684).
(
57
) – Jf. domme Kommissionen mod Belgien (C-533/11, EU:C:2013:659, præmis 73) og Kommissionen mod Grækenland (C-167/14, EU:C:2015:684, præmis 66).
(
58
) – Dom Kommissionen mod Luxembourg (C-576/11, EU:C:2013:773).
(
59
) – Domme Kommissionen mod Grækenland (C-369/07, EU:C:2009:428, præmis 143), Kommissionen mod Spanien (C-610/10, EU:C:2012:781, præmis 140), Kommissionen mod Grækenland (C-378/13, EU:C:2014:2405, præmis 71), Kommissionen mod Italien (C-196/13, EU:C:2014:2407, præmis 113) og Kommissionen mod Grækenland (C-167/14, EU:C:2015:684, præmis 72).
(
60
) – Domme Kommissionen mod Belgien (C-533/11, EU:C:2013:659, præmis 50 ff.), Kommissionen mod Grækenland (C-378/13, EU:C:2014:2405, præmis 73), Kommissionen mod Italien (C-196/13, EU:C:2014:2407, præmis 114) og Kommissionen mod Grækenland (C-167/14, EU:C:2015:684, præmis 73).
(
61
) – Jf. punkt 70 i dette forslag til afgørelse.
(
62
) – Jf. punkt 17 og 19 i dette forslag til afgørelse.
(
63
) – Se henvisningerne i fodnote 60.
(
64
) – Punkt 45 i stævningen.
(
65
) – Jf. dom Kommissionen mod Grækenland (C-407/09, EU:C:2011:196, præmis 33).
(
66
) – Skrivelse af 16.2.2010, bilag A 4 til stævningen.
(
67
) – Skrivelse af 6.10.2010, bilag A 5 til stævningen.
(
68
) – Skrivelse af 12.12.2011, bilag A 7 til stævningen.
(
69
) – Skrivelse af 23.4. 2014, bilag A 11 til stævningen.
(
70
) – Punkt 32 samt bilag D 2 til duplikken.
(
71
) – Punkt 50 i stævningen.
(
72
) – Domme Kommissionen mod Frankrig (C-121/07, EU:C:2008:695, præmis 69), Kommissionen mod Italien (C-496/09, EU:C:2011:740, præmis 90), Kommissionen mod Spanien (C-184/11, EU:C:2014:316, præmis 78) og Kommissionen mod Irland (C-279/11, EU:C:2012:834, præmis 70).
(
73
) – Domme Kommissionen mod Portugal (C-233/07, EU:C:2008:271), Kommissionen mod Portugal (C-526/09, EU:C:2010:734), Kommissionen mod Portugal (C-220/10, EU:C:2011:558) og Kommissionen mod Portugal (C-398/14, EU:C:2016:61).
(
74
) – Domme Kommissionen mod Grækenland (C-378/13, EU:C:2014:2405, præmis 81), Kommissionen mod Italien (C-196/13, EU:C:2014:2407, præmis 122), Kommissionen mod Sverige (C-243/13, EU:C:2014:2413, præmis 68) og Kommissionen mod Grækenland (C-167/14, EU:C:2015:684, præmis 81).