Foreløbig udgave
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
M.
CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
fremsat den 26. februar 2026 (1)
Sag C-147/25
»Inter Rao Lietuva« AB
mod
Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnyba prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litauens øverste forvaltningsdomstol))
» Præjudiciel forelæggelse – fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – forordning (EU) nr. 269/2014 – artikel
2 – afgørelse 2014/145/FUSP – artikel
2 – restriktive foranstaltninger truffet i forbindelse med situationen i Ukraine – national foranstaltning, hvorefter pengemidler og økonomiske ressourcer tilhørende en person med tilknytning til personer, der er sanktioneret af Unionen, indefryses – omfanget af domstolsprøvelsen – graden af dokumentation for tilknytningen til de sanktionerede personer «
1.        I 2022 oprettede de litauiske myndigheder en »liste over fysiske og juridiske personer, som er knyttet til enheder, der er omfattet af internationale sanktioner«. Det fremgik af listen, at de aktiver, der tilhørte Inter Rao Lietuva AB (2), var blevet indefrosset på grund af selskabets tilknytning til personer, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger, som er blevet indført ved afgørelse 2014/145/FUSP (3) og forordning (EU) nr. 269/2014 (4).
2.        Inden Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litauens øverste forvaltningsdomstol) træffer afgørelse i den af Inter Rao iværksatte appelsag til prøvelse af selskabets opførelse på listen, har den forelagt Domstolen en anmodning om præjudiciel afgørelse, hvori den redegør for sin tvivl med hensyn til fortolkningen af de gældende EU-retlige forskrifter.
3.        Anmodningen om præjudiciel afgørelse vil give Domstolen lejlighed til at præcisere, om dens praksis vedrørende de lister (over personer og enheder, der er omfattet af restriktive foranstaltninger), som Unionen har vedtaget, kan overføres til de lister, som medlemsstaterne kan oprette i forbindelse med gennemførelsen af de pågældende restriktive foranstaltninger, samt i hvilket omfang.
I.      Retsforskrifter
A.      EU-retten
1.      Afgørelse 2014/145
4.        Artikel 2 har følgende ordlyd:
»1.      Alle pengemidler og økonomiske ressourcer, som tilhører eller ejes, besiddes eller kontrolleres af:
a)      fysiske personer, som er ansvarlige for, støtter eller gennemfører tiltag eller politikker, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed eller stabiliteten eller sikkerheden i Ukraine, eller som hindrer internationale organisationers arbejde i Ukraine
b)      juridiske personer, enheder eller organer, som materielt eller finansielt støtter tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed
c)      juridiske personer, enheder eller organer på Krim eller i Sevastopol, hvis ejerskab i strid med ukrainsk ret er blevet overført, eller juridiske personer, enheder eller organer, der har draget fordel af en sådan overførsel
d)      fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer, som materielt eller finansielt støtter eller drager fordel af russiske beslutningstagere, der er ansvarlige for annekteringen af Krim eller destabiliseringen af Ukraine
e)      fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer, som foretager transaktioner med separatistgrupperne i Donbasregionen i Ukraine
f)      fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer, som materielt eller finansielt støtter eller drager fordel af regeringen for Den Russiske Føderation, der er ansvarlig for annekteringen af Krim og destabiliseringen af Ukraine, eller
g)      fremtrædende erhvervsfolk [eller] juridiske personer, enheder eller organer involveret i økonomiske sektorer, der udgør en betydelig indtægtskilde for Den Russiske Føderations regering, der er ansvarlig for annekteringen af Krim og destabiliseringen af Ukraine[,]
og fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer med tilknytning til dem, jf. bilaget, indefryses.
2.      Ingen pengemidler eller økonomiske ressourcer må hverken direkte eller indirekte stilles til rådighed for eller være til fordel for de fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer, der er opført på listen i bilaget.
[…]«
5.        Artikel 3 bestemmer:
»1.      Rådet træffer med enstemmighed efter forslag fra en medlemsstat eller Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik afgørelse om oprettelse og ændring af listen i bilaget.
2.      Rådet underretter den pågældende fysiske eller juridiske person, den pågældende enhed eller det pågældende organ om den afgørelse, der er omhandlet i stk. 1, herunder om begrundelsen for opførelsen på listen, enten direkte, hvis adressen er kendt, eller ved offentliggørelse af en bekendtgørelse, og giver en sådan person, en sådan enhed eller et sådant organ mulighed for at fremsætte bemærkninger.
3.      Når der fremsættes bemærkninger eller forelægges væsentlig ny dokumentation, tager Rådet den afgørelse, der er omhandlet i stk. 1, op til fornyet overvejelse og underretter den pågældende person, den pågældende enhed eller det pågældende organ herom.«
6.        Artikel 4, stk. 1, er affattet således:
»Bilaget skal indeholde grundene til at opføre de pågældende fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer, der er omhandlet i artikel 1, stk. 1, og artikel 2, stk. 1, på listen.«
2.      Forordning nr. 269/2014
7.        Artikel 2 foreskriver:
»1.      Alle pengemidler og økonomiske ressourcer, som tilhører, ejes, besiddes eller kontrolleres af fysiske personer, eller af fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer med tilknytning til dem, der er opført på listen i bilag I, indefryses.
2.      Ingen pengemidler eller økonomiske ressourcer må hverken direkte eller indirekte stilles til rådighed for eller være til fordel for fysiske personer, eller for fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer med tilknytning til dem, der er opført på listen i bilag I.«
8.        I artikel 3, stk. 1, præciseres det, at bilag I omfatter de fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer, der er omhandlet i dette stk. 1, samt de fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer, som har tilknytning til disse. I henhold til bestemmelsens stk. 2, skal bilag I indeholde begrundelsen for opførelsen af de pågældende fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer på listen.
9.        Artikel 14 fastsætter:
»1.      Såfremt Rådet vedtager at lade en fysisk eller juridisk person, en enhed eller et organ være omfattet af de foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 2, ændrer det bilag I i overensstemmelse hermed.
2.      Rådet meddeler sin afgørelse, herunder begrundelsen for opførelsen på listen, til den fysiske eller juridiske person, enheden eller organet, der er omhandlet i stk. 1, enten direkte, hvis adressen er bekendt, eller ved offentliggørelse af en bekendtgørelse, og giver den pågældende fysiske eller juridiske person, enheden eller organet lejlighed til at fremsætte bemærkninger.
3.      Fremsættes der bemærkninger eller forelægges der væsentlig ny dokumentation, tager Rådet sin afgørelse op til fornyet overvejelse og underretter den fysiske eller juridiske person, enheden eller organet herom.
4.      Listen i bilag I tages op til revision med regelmæssige mellemrum og mindst hver 12. måned.«
10.      Artikel 17 er affattet som følger:
»Denne forordning finder anvendelse:
[…]
d)      på alle juridiske personer, enheder eller organer inden for eller uden for Unionens område, der er oprettet eller stiftet i henhold til en medlemsstats lovgivning
e)      på alle juridiske personer, enheder eller organer for så vidt angår forretningsvirksomhed, der helt eller delvis foregår inden for Unionen.«
B.      Litauisk ret
1.      Lietuvos Respublikos ekonominių ir kitų tarptautinių sankcijų įgyvendinimo įstatymas n.º IX-2160 (5)
11.      Artikel 12 i den affattelse, der trådte i kraft den 27. april 2022, fastsatte, at kompetencen til at føre tilsyn med gennemførelsen af internationale finansielle sanktioner navnlig lå hos Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnyba prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos (tjenesten for efterforskning af økonomisk kriminalitet under Republikken Litauens indenrigsministerium) (6).
12.      I samme artikels stk. 3 blev det foreskrevet, at FNTT skulle koordinere, overvåge og sikre gennemførelsen af de finansielle sanktioner (begrænsninger i adgangen til pengemidler og økonomiske ressourcer) i Republikken Litauen.
2.      Lietuvos Respublikos tarptautinių sankcijų įstatymas (7)
13.      Lov nr. IX-2160 blev erstattet af lov om internationale sanktioner, således som det fremgår af Lietuvos Respublikos ekonominių ir kitų tarptautinių sankcijų įgyvendinimo įstatymo n.º IX-2160 pakeitimo įstatymas n.º XIV-1020 (8).
14.      Artikel 4, stk. 4, der trådte i kraft den 17. maj 2022, fastsætter, at oplysninger om afgørelser truffet i forbindelse med enheder, der er sanktioneret på grund af deres tilknytning til enheder, som er opført på listerne over sanktionerede personer, skal stilles til rådighed af FNTT for de fysiske og juridiske personer, forvalterne af offentlige registre og forvalterne af statslige informationssystemer, der gennemfører sådanne sanktioner.
15.      Artikel 11 bestemmer:
»1.      Når de kompetente myndigheder [såsom FNTT] gennemfører internationale sanktioner inden for deres kompetenceområde,
1)      skal de træffe de afgørelser, der er foreskrevet i de retsakter, som ligger til grund for de internationale sanktioner
[…]
4.      FNTT koordinerer, fører tilsyn med og sikrer gennemførelsen af finansielle sanktioner (begrænsninger i adgangen til pengemidler og økonomiske ressourcer) i Litauen.
[…]«
3.      Dekret nr. 1679
16.      Tilsynsproceduren i forbindelse med gennemførelsen af de internationale sanktioner er reguleret i dekret nr. 1679 af 30. december 2004. I den affattelse, der var gældende fra den 30. januar 2019 til den 27. maj 2022, blev det i punkt 11 fastsat, at FNTT skulle kontrollere, regelmæssigt efterprøve samt indsamle data vedrørende gennemførelsen af de finansielle sanktioner fra forskellige aktører, såsom finansieringsinstitutter eller investeringsselskaber.
4.      Dekret nr. 535
17.      Dekret nr. 1679 blev erstattet af dekret nr. 535 af 25. maj 2022. I henhold til punkt 13 i sidstnævnte dekret skal FNTT i forbindelse med udøvelsen af sine beføjelser som kompetent myndighed i medfør af artikel 11, stk. 1, i lov om internationale sanktioner koordinere, føre tilsyn med og sikre gennemførelsen af finansielle sanktioner (begrænsninger i adgangen til pengemidler og økonomiske ressourcer) i Litauen.
18.      Følgende fremgår af punkt 13.2:
»Såfremt [...] konstaterer, at en juridisk person [...] i henhold til kriterierne i de tekster, der regulerer internationale sanktioner, tilhører en enhed, der er omfattet af sanktioner, eller kontrolleres af den pågældende enhed, træffer FNTT en afgørelse om, at de finansielle sanktioner ligeledes skal finde anvendelse på den pågældende juridiske person [...]. Listen over juridiske personer [...], der tilhører en enhed, som er omfattet af sanktioner, eller kontrolleres af en sådan enhed, oprettes og ajourføres på grundlag af de trufne afgørelser, hvorefter den offentliggøres på FNTT’s websted og fremsendes til de organer, der forvalter de statslige registre og de statslige IT-systemer, senest to hverdage efter vedtagelsen af de pågældende afgørelser.«
19.      I henhold til punkt 15 udgør de afgørelser fra FNTT, som er omhandlet i punkt 13.2, bindende retsakter i forbindelse med gennemførelsen af internationale sanktioner i Litauen.
II.    De faktiske omstændigheder, hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
20.      Redegørelsen for de faktiske omstændigheder i forelæggelsesafgørelsen omfatter følgende.
21.      Inter Rao driver virksomhed i Litauen som importør af elektricitet og uafhængig leverandør af elektricitet.
22.      51% af Inter Raos aktiekapital indehaves af Rao Nordic, en finsk virksomhed, som ejes 100% af Inter Rao Ues, et selskab i Den Russiske Føderation.
23.      Den 28. april 2022 opførte FNTT Inter Rao på en »liste over fysiske og juridiske personer med tilknytning til enheder, der er omfattet af internationale sanktioner« (herefter »den nationale liste« eller »den omtvistede liste«) (9).
24.      Det fremgik af den nationale liste, at Inter Raos midler blev indefrosset på grund af dennes tilknytning til G.H., som var genstand for restriktive foranstaltninger i henhold til forordning nr. 269/2014.
25.      Den 12. maj 2022 indgav Inter Rao en anmodning til FNTT om at blive slettet fra den nationale liste og om at få bekræftet, at selskabet ikke var omfattet af sanktioner.
26.      Den 25. maj 2022 ændrede FNTT den omtvistede liste og fjernede oplysningerne vedrørende Inter Raos tilknytning til G.H., idet den angav, at det pågældende selskab havde tilknytning til præsidenten for Den Russiske Føderation, som var genstand for restriktive foranstaltninger i henhold til afgørelse (FUSP) 2022/331 (10).
27.      Den 27. maj 2022 vedtog FNTT en afgørelse »om anvendelse af forordning [nr. 269/2014] på Inter Rao [...]« (herefter »afgørelse nr. 1«), hvori den fastslog, at der ikke fandtes noget retsgrundlag for at slette de oplysninger vedrørende Inter Rao, som var offentliggjort på dens websted.
28.      Følgende blev fastslået i afgørelse nr. 1:
–        51% af Inter Raos aktier ejes af Rao
Nordic, et finsk selskab, hvis aktier indehaves 100% af Inter Rao Ues, et selskab i Den Russiske Føderation. Aktionærerne i Inter Rao Ues er Rosneftgaz, som ejer 26,37% af aktierne, Inter Rao Capital Group, som ejer 29,56% af aktierne, PJSC FGC UES, som ejer 8,57% af aktierne, mens de øvrige 34,24% af aktierne er noteret på børsen i Moskva og ejes af minoritetsaktionærer.
–        De største aktionærer i det russiske selskab Inter Rao Ues er selskaber, der indirekte kontrolleres af Den Russiske Føderation, som er en føderal præsidentiel republik, hvis statsoverhoved og præsident for Den Russiske Føderation er omfattet af restriktive foranstaltninger i henhold til afgørelse (FUSP) 2022/331.
29.      Den 30. maj 2022 indgav Inter Rao atter en anmodning om at blive slettet fra den nationale liste med den begrundelse, at ingen af aktionærerne i Inter Rao Ues havde en kontrollerende andel, og at disse aktionærer ikke var omfattet af sanktioner.
30.      Den 23. juni 2022 vedtog FNTT en anden afgørelse »om anvendelse af [...] afgørelse [2022/231] på Inter Rao […]« (herefter »afgørelse nr. 2«). Den fastslog heri, at der ikke fandtes noget retsgrundlag for at slette de oplysninger, som var offentliggjort på dens websted.
31.      Under henvisning til de omstændigheder, der var anført i afgørelse nr. 1 vedrørende appellantens aktiestruktur, bemærkede FNTT i afgørelse nr. 2, at både Rosneftgaz og Inter Rao Capital Group ejede mere end 25% af aktierne, og at de derfor tilsammen måtte anses for at eje 50% eller derover af aktierne og for indirekte at være ejet af Den Russiske Føderation, som havde ret til at træffe beslutninger vedrørende selskaberne og drage fordel heraf.
32.      Den 20. juli 2022 vedtog FNTT »bekendtgørelse nr. V-174«, som indeholder listen over juridiske personer eller andre organer uden status som juridisk person, der tilhører en enhed, som er omfattet af sanktioner, eller kontrolleres af en sådan enhed. Inter Rao fremgår af denne listes punkt 1.
33.      Inter Rao anlagde sag ved Vilniaus apygardos administracinis teismas (den regionale domstol i forvaltningsretlige sager i Vilnius, Litauen) med påstand om, at FNTT’s afgørelse nr. 1 og afgørelse nr. 2 blev kendt ugyldige, samt at selskabet blev fjernet fra den omtvistede liste.
34.      Eftersom Inter Rao ikke fik medhold i sine påstande i første instans, iværksatte selskabet appel ved Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litauens øverste forvaltningsdomstol), som har forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)      Tillader artikel 2 i afgørelse 2014/145[…] og artikel 2 i forordning […] nr. 269/2014, sammenholdt med det princip om god forvaltningsskik, som er fastsat i […] artikel 41 [i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, herefter »chartret«], en national foranstaltning, hvorefter en person, der ikke er opført i bilag I til afgørelse 2014/145/[…] eller i bilag I til forordning […] nr. 269/2014, medtages på listen over personer, der har fået indefrosset deres midler, på grund af denne persons tilknytning til personer, der er omfattet af sanktioner, idet der først er fastsat en mulighed for at gøre indsigelse mod en sådan national foranstaltning over for den kompetente myndighed efter en sådan opførelse?
2)      Er kravet om en effektiv domstolsprøvelse i henhold til artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med chartrets artikel 47, opfyldt i kraft af en national domstols prøvelse af lovligheden af en afgørelse om indefrysning af en persons midler inden for rammerne af gennemførelsen af Unionens restriktive foranstaltninger, der omfatter en undersøgelse af, om de processuelle regler er overholdt, eller om begrundelsespligten er opfyldt, en undersøgelse af rigtigheden af de faktiske omstændigheder, om der foreligger åbenbare fejl i forbindelse med vurderingen af disse faktiske omstændigheder, og om der ikke er sket magtmisbrug?
3)      Kræver bestemmelserne i artikel 2 i afgørelse 2014/145[…] og artikel 2 i forordning […] nr. 269/2014, sammenholdt med artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU og chartrets artikel 47, når der skal føres bevis for en persons tilknytning til repræsentanter for Den Russiske Føderations politiske myndigheder ved en national domstol, en vurdering af omstændighederne vedrørende realiteten og effektiviteten af den kontrol, som Den Russiske Føderations politiske myndigheder udøver over juridiske personer, der opererer i dette land, hvilken det muligvis ikke er muligt at bevise ved hjælp af i sagen fremlagte objektive og tilstrækkeligt tungtvejende indicier, og som kan udpege relevante repræsentanter for Den Russiske Føderations politiske myndigheder som udøvende kontrol over personen på grundlag af de statslige beføjelser, de besidder?«
III. Retsforhandlingerne for Domstolen
35.      Anmodningen om præjudiciel afgørelse indgik til Domstolen den 17. februar 2025.
36.      Der er indgivet skriftlige indlæg af Inter Rao, Įmonių bankroto administravimo ir teisinių paslaugų biuras UAB, den italienske, den lettiske, den litauiske og den nederlandske regering samt Europa-Kommissionen.
37.      Domstolen har ikke fundet det nødvendigt at afholde et retsmøde.
IV.    Bedømmelse
38.      Den forelæggende ret har rejst spørgsmål om det tidspunkt, hvor det skal tillades, at personen anfægter sin opførelse på den nationale liste (det første præjudicielle spørgsmål), og om rækkevidden af domstolsprøvelsen af foranstaltningen vedrørende opførelsen (det andet og det tredje præjudicielle spørgsmål).
39.      Inden jeg påbegynder min gennemgang af de tre præjudicielle spørgsmål, finder jeg det formålstjenligt at bemærke, at den forelæggende ret i sin omtale af FNTT har kvalificeret tjenesten som den myndighed, der har iværksat de omtvistede restriktive foranstaltninger (11).
40.      Som generaladvokat Norkus for nylig har erindret om, vedtages »restriktive foranstaltninger« i EU-retten ved Rådets afgørelser, »der fastlægger Unionens tilgang til et bestemt spørgsmål af geografisk eller tematisk karakter«, inden for rammerne af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP) og i medfør af artikel 29 TEU (12).
A.      Det første præjudicielle spørgsmål
41.      Den forelæggende ret ønsker oplyst, om de EU-retlige forskrifter
(artikel 2 i afgørelse 2014/145, artikel 2 i forordning nr. 269/2014 samt chartrets artikel 41) tillader, at en person, som ikke er opført på EU’s lister, men som er opført på den nationale liste, alene har mulighed for at gøre indsigelse mod sin opførelse på en sådan national liste efter offentliggørelsen heraf.
42.      Såvel den italienske og den nederlandske regering som Kommissionen er af den opfattelse, at besvarelsen af det første spørgsmål ikke kun skal omfatte tidspunktet for anfægtelsen af opførelsen på den nationale liste, men derimod også en forudgående bedømmelse af den pågældende listes lovlighed.
43.      Om end den forelæggende ret ikke synes at betvivle lovligheden af den nationale liste (men snarere tager den for givet, hvorfor debatten er begrænset til Inter Raos optagelse på listen), bør Domstolen efter min opfattelse ikke undlade at tage stilling til denne præmis. Såfremt den fastslår, at der ikke findes et retsgrundlag
for eksistensen af den nationale liste, vil der hverken være grundlag for at tage stilling til tidspunktet for en eventuel anfægtelse af dens indhold eller til rækkevidden af domstolsprøvelsen af foranstaltningen vedrørende opførelsen.
44.      Efter at have foretaget denne præcisering kan de to aspekter af det første præjudicielle spørgsmål behandles.
1.      Lovligheden af en national liste over pengemidler og ressourcer, der er omfattet af indefrysning
45.      Rådet vedtog på grundlag af artikel 29 TEU afgørelse 2014/145 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed.
46.      Eftersom de afgørelser, der træffes inden for rammerne af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, ikke har direkte virkning i medlemsstaternes interne retsorden, kan de ikke i sig selv skabe forpligtelser for juridiske eller fysiske personer. For at de kan gennemføres, er det derfor nødvendigt på grundlag af artikel 215 TEUF at vedtage afledte retsakter, der tager sigte på »helt eller delvis at afbryde eller indskrænke de økonomiske og finansielle forbindelser med et eller flere tredjelande« (stk. 1) eller »restriktive foranstaltninger over for fysiske og juridiske personer, grupper eller ikke-statslige enheder« (stk. 2) (13).
47.      Dette er grunden
til, at Rådet i den foreliggende sag, på grundlag af artikel 215 og på samme dato som afgørelse 2014/145, vedtog forordning nr. 269/2014 om restriktive foranstaltninger over for de tiltag, der er genstand for den nævnte afgørelse. Denne forordning er i henhold til artikel 288, stk. 2, TEUF bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
48.      På denne baggrund er det som anført af den nederlandske regering nødvendigt at sondre mellem:
–        iværksættelsen af restriktive foranstaltninger, som finder sted på EU-plan ved at opføre en person eller enhed i bilag I til forordning nr. 269/2014
–        den mulige oprettelse på nationalt plan af en liste, som identificerer de enheder, der kontrolleres af en person eller enhed, som er opført i nævnte bilag (14).
49.      Pligten til at indefryse pengemidler og økonomiske ressourcer følger direkte af artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 269/2014 og finder anvendelse på de personer og enheder, der er opført i bilag I.
50.      Opførelsen af Inter Rao på den omtvistede liste udgør ikke en pålæggelse af en supplerende sanktion fra FNTT’s side. Nærmere bestemt medfører en sådan opførelse ikke den samme virkning som en opførelse på listen i bilag I til forordning nr. 269/2014, dvs. at den ikke indebærer en udvidelse af kredsen af personer og enheder, som er genstand for restriktive foranstaltninger truffet af Unionen.
51.      Noget andet er, at medlemsstaterne, således som Kommissionen og den nederlandske regering har anført, kan oprette lister, hvorpå der figurerer personer eller enheder, hvis midler indefryses som følge af disse personers eller enheders tilknytning til personer eller enheder, der er opført i bilag I til forordning nr. 269/2014.
52.      I denne forbindelse har Kommissionen bemærket, at en fuldkommen overladelse af opgaven med at identificere og indefryse de aktiver, der tilhører en enhed, som er opført på listen i bilag I til forordning nr. 269/2014, eller som er kontrolleret heraf, til private aktører vil kunne kompromittere den effektive gennemførelse af sanktionerne, navnlig når disse aktiver skjules i komplekse juridiske konstruktioner (15).
53.      Jeg er enig med den nederlandske regering i, at oprettelsen af lister som den her omtvistede ikke i sig selv er i strid med EU-retten, eftersom hverken forordning nr. 269/2014 eller nogen anden bestemmelse forbyder anvendelsen heraf.
54.      Der er i øvrigt ingen grund til at forbyde lister som den her omtvistede, som kan bidrage til retssikkerheden og en effektiv gennemførelse af EU-retten. Der er tale om instrumenter, som skaber klarhed for selve den berørte enhed og for de øvrige aktører på markedet: Såfremt tilsynsmyndighederne har fastslået, at bestemte pengemidler eller økonomiske ressourcer skal indefryses, er det nyttigt af hensyn til de restriktive foranstaltningers effektivitet, at borgerne får kendskab til denne bedømmelse (16).
55.      Anvendeligheden af disse lister er særlig udtalt, for så vidt som identifikationen af disse pengemidler og økonomiske ressourcer ikke altid finder sted på grundlag af præcise og fyldestgørende identifikationskriterier, til forskel fra, hvad der er tilfældet i forbindelse med identifikationen af de personer, enheder og organer, hvis pengemidler og økonomiske ressourcer er direkte genstand for restriktive foranstaltninger truffet af Unionen.
56.      Således er det i princippet de personer, enheder og organer, der er berørt af de restriktive foranstaltninger, som identificeres i bilag I til forordning nr. 269/2014. Derimod er de pengemidler og ressourcer, hvis indefrysning er blevet pålagt af Unionen, ikke udelukkende dem, der måtte være ejet af de personer, enheder og organer, der er opført i bilag I, men derimod også dem, som i medfør af artikel 2 i afgørelse 2014/145, tilhører, besiddes eller kontrolleres af disse (17).
57.      Eftersom det kan være særligt vanskeligt og tidskrævende at identificere de aktiver, der skal indefryses, er der intet til hinder for, at medlemsstaterne for at lette gennemførelsen af de restriktive foranstaltninger betror en national myndighed opgaven med at identificere dem og offentliggøre dem på en liste som den her omtvistede.
58.      Værdien af den nationale liste ligger i, at den indeholder en identifikation af de aktiver og ressourcer, der skal indefryses i henhold til de restriktive foranstaltninger, som Unionen har truffet.
2.      Tidspunktet for anfægtelse af opførelsen på en national liste
59.      Netop fordi den omtvistede liste indeholder en oversigt over pengemidler og ressourcer, der ikke er blevet indefrosset, men som skal indefryses i henhold til EU-retten, er det legitimt, at de nationale myndigheder opretter den uden forudgående høring af de berørte parter.
60.      For at sikre indefrysningens effektivitet skal opførelsen på den nationale liste »i sagens natur drage fordel af en overraskelseseffekt«, som Domstolen anser for nødvendig, når der er tale om restriktive foranstaltninger, der skal træffes af Unionens organer (18).
61.      Opførelsen på listen i bilag I til forordning nr. 269/2014 kan begrunde bestemte gradueringer af princippet om god forvaltningsskik, således som jeg vil redegøre for i det følgende. Det samme er tilfældet med opførelsen på en national liste, som indeholder en oversigt over de pengemidler og ressourcer, der skal omfattes af indefrysningen med henblik på at gennemføre den restriktive foranstaltning, der er pålagt i medfør af EU-retten.
62.      Chartrets artikel
41, hvortil den forelæggende ret har henvist, er »ikke [...] rettet mod medlemsstaterne, men udelukkende mod Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer« (19). Det forholder sig imidlertid således, at »retten til god forvaltning, der er fastsat i chartrets artikel 41, afspejler et almindeligt EU-retligt princip, som kan finde anvendelse på medlemsstaterne, når de gennemfører denne ret« (20).
63.      Opførelsen på en liste, der er oprettet af de nationale myndigheder for at lette gennemførelsen af de restriktive foranstaltninger, som Unionen har truffet, skal således bedømmes i lyset af den retspraksis, hvorved chartrets artikel 41 er blevet fortolket.
64.      I denne retspraksis knyttes retten til god forvaltning sammen med de administrative myndigheders pligt til at begrunde deres afgørelser (21) og med enhver persons ret til at få sin sag behandlet uvildigt og inden for en rimelig frist (22).
65.      Navnlig omfatter retten til god forvaltning i henhold til chartrets artikel 41, stk. 2, litra a), »retten for enhver til at blive hørt, inden der træffes en individuel foranstaltning over for ham eller hende, som måtte berøre vedkommende negativt«. Begrundelsen for denne individuelle foranstaltning kan – såfremt den skal være velunderbygget, objektiv og upartisk – ikke ignorere de grunde, som den berørte person påberåber sig til sit forsvar (23).
66.      Domstolen har imidlertid bemærket følgende hvad angår den procedure, der skal følges i forbindelse med vedtagelsen af individuelle foranstaltninger inden for rammerne af forordninger som den her omhandlede:
–        »Hvad angår retten til forsvar og særligt retten til at blive hørt kan det, når der er tale om restriktive foranstaltninger som dem, der foreskrives ved den omtvistede forordning, ikke kræves af fællesskabsmyndighederne, at de meddeler nævnte begrundelse forud for den første optagelse af en person eller en enhed på nævnte liste« (24).
–        »Af grunde, som ligeledes vedrører det formål, som forfølges med den omtvistede forordning og effektiviteten af de foranstaltninger, som er foreskrevet heri, var fællesskabsmyndighederne heller ikke forpligtet til at foretage en høring af appellanterne forud for den første optagelse af deres navne på den liste, som er indeholdt i bilag I til denne forordning« (25).
67.      Domstolen har præciseret, at pligten til at meddele begrundelsen for opførelsen skal opfyldes »enten på det tidspunkt, hvor optagelsen på listen bliver besluttet, eller i det mindste så hurtigt som muligt herefter, med henblik på at disse adressater sættes i stand til rettidigt at udnytte deres klageadgang« (26).
68.      Det fremgår af det ovenstående, at chartrets artikel 41 (og følgelig artikel 2 i afgørelse 2014/145 og artikel 2 i forordning nr. 269/2014) ikke er til hinder for en national bestemmelse eller praksis, hvorefter det alene er tilladt at gøre indsigelse mod opførelsen på den omtvistede liste, efter at opførelsen har fundet sted.
69.      Det første spørgsmål omhandler begrundelsen for opførelsen. Jeg er imidlertid enig med den italienske regering i, at dette spørgsmål er objektivt forbundet med det tredje præjudicielle spørgsmål, og at det bør behandles sammen med dette (27).
B.      Begrundelser for opførelsen på en national liste over pengemidler og ressourcer, der er genstand for indefrysning, samt omfanget af domstolsprøvelsen heraf (det tredje og det andet præjudicielle spørgsmål)
70.      Besvarelsen af begge spørgsmål, som kan foretages samlet, tager udgangspunkt i, at EU-retten hverken er til hinder for oprettelsen af en liste som den her omtvistede eller er uforenelig med en national lovgivning eller praksis, hvorefter det alene er tilladt at gøre indsigelse efter opførelsen på listen.
71.      På denne baggrund skal det undersøges, hvilke forhold der kan begrunde opførelsen af en person eller enhed på den nationale liste, samt hvor omfattende domstolsprøvelsen af en sådan opførelse skal være.
72.      Ifølge den forelæggende ret er den opførelse, der er genstand for tvisten, begrundet i Inter Raos tilknytning til præsidenten for Den Russiske Føderation, som er omfattet af sanktioner i henhold til afgørelse 2022/331 (28).
73.      Den forelæggende ret:
–        har medgivet, at der ikke er noget direkte bevis i sagsakterne for at underbygge Inter Raos specifikke tilknytning til præsidenten for Den Russiske Føderation (29)
–        er imidlertid af den opfattelse, at »den autokratiske og oligarkiske karakter af regeringsregimet« i Den Russiske Føderation (en velkendt kendsgerning, som ikke kræver yderligere bevis) fører til en effektiv og faktisk, men uformel, kontrol med de politiske myndigheder og forretningsenheder i denne stat, herunder med enheder, der opererer inden for økonomisk og politisk vigtige sektorer, såsom energisektoren, som er omhandlet i den foreliggende sag (30)
–        har anført, at den under disse omstændigheder »konkluderer [...], at Den Russiske Føderations præsident i kraft af sine de facto ubegrænsede beføjelser, uanset antallet af de aktier, som han eller andre personer i hans omgangskreds med tilknytning til regeringen i Den Russiske Føderation besidder, faktisk er i stand til at udøve reel og effektiv kontrol med personer og virksomheder, der opererer i Rusland, og derved forfølge politiske mål, der er fjendtlige over for Den Europæiske Union og dens medlemsstater, samtidig med at han drager økonomiske fordele« (31).
74.      I henhold til artikel 2 i afgørelse 2014/145 består den tætte forbindelse, som er relevant ved identifikationen af de pengemidler og ressourcer, der skal indefryses, i, at de tilhører eller ejes, besiddes eller kontrolleres af »[…] fysiske personer, som er ansvarlige for, støtter eller gennemfører tiltag eller politikker, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed«, og af »fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer, der er opført på listen i bilaget«.
75.      Såfremt de direkte eller indirekte aktionærer i Inter Rao ikke er opført i bilag I til forordning nr. 269/2014, og dette selskab ej heller synes at tilhøre præsidenten for Den Russiske Føderation indirekte, således som Kommissionen har gjort gældende (32), er det nødvendigt at fastlægge, om Inter Rao kontrolleres af præsidenten.
76.      Den omstændighed, at regeringsregimet i Den Russiske Føderation har karakter af et »autokratisk og oligarkisk« regime (for at anvende udtrykkene fra forelæggelsesafgørelsen), udgør efter min opfattelse ikke i sig selv et tilstrækkeligt bevis til at fastslå den kontrol, hvortil der henvises i artikel 2 i forordning nr. 269/2014 og artikel 2 i afgørelse 2014/145.
77.      Såfremt dette var tilfældet, ville de restriktive foranstaltninger, som Unionen har truffet, have været baseret på dette ene forhold i forbindelse med identifikationen af de pengemidler og ressourcer, der skulle indefryses, hvilket i så fald ville omfatte pengemidlerne og ressourcerne tilhørende samtlige virksomheder, der opererer inden for Den Russiske Føderation.
78.      Den kontrol over pengemidler og ressourcer, hvortil der henvises i artikel 2 i forordning nr. 269/2014, må ikke være rent abstrakt, men skal derimod være effektiv og konkret, ligesom den skal være godtgjort på et tilstrækkeligt solidt grundlag. Domstolsprøvelsen af den restriktive foranstaltning, der er baseret på, at en person, som er opført i bilag I til forordning nr. 269/2014, udøver en sådan kontrol, kan ikke begrænses til »en vurdering af sandsynligheden af den anførte begrundelse« (33).
79.      I den aktuelle sag har den forelæggende ret henvist til den relevante omstændighed, at 51% af Inter Raos aktiekapital tilhører et finsk selskab, som er 100% ejet af et russisk selskab. Ifølge Kommissionen har det sidstnævnte selskab monopol på eksport og import af elektricitet i Rusland, og det er et af de største offentlige selskaber i Rusland inden for energisektoren målt på børsværdi, samtidig med at det kontrollerer adskillige energivirksomheder i udlandet, herunder varme- og vandkraftværker, netoperatører og energidistributører (34).
80.      På baggrund af denne omstændighed (som det i sidste ende tilkommer den forelæggende ret at efterprøve) vil det, såfremt den russiske offentlige virksomhed besidder mere end 50% af kapitalen i Inter Rao gennem det finske selskab, være naturligt at antage, at den har en bestemmende indflydelse på selve Inter Rao (35).
81.      Selv hvis det konstateres, at et russisk offentligt selskab har en bestemmende indflydelse på Inter Rao, er det fortsat nødvendigt at efterprøve, om præsidenten for Den Russiske Føderation er i stand til at udøve kontrol over den pågældende dominerende virksomhed.
82.      Med henblik på at fastslå dette forhold har Kommissionen, som et relevant kontekstuelt element, henvist til den omstændighed, at præsidenten for Den Russiske Føderation har været i stand til at udnytte sin beføjelse til at kontrollere offentlige virksomheder inden for energisektoren (36).
83.      Selv om der ikke måtte foreligge mere specifikke beviser for, at præsidenten for Den Russiske Føderation kontrollerer de selskaber, der udøver en bestemmende indflydelse over Inter Rao, skal vurderingen af denne omstændighed foretages af den forelæggende ret ved at undersøge bevismaterialet, ikke isoleret betragtet, men i den sammenhæng, hvori det indgår.
84.      For at kunne løfte bevisbyrden er det tilstrækkeligt, at der foreligger »en række indicier, som [er] tilstrækkeligt konkrete, præcise og samstemmende« til at godtgøre, at præsidenten for Den Russiske Føderation er i stand til at udøve kontrol over energivirksomhederne i hans land, og følgelig over de virksomheder, hvori disse russiske offentlige virksomheder udøver en bestemmende indflydelse (37).
85.      Kort sagt giver EU-retten den nationale ret mulighed for at vurdere alle omstændighederne i sagen, herunder de generelle eller kontekstuelle omstændigheder, og for at anvende begrundede og anfægtelige formodninger, når den pågældende kontrol er uformel eller vanskelig at dokumentere. Det afgørende er, at bedømmelsen af, om der foreligger en bestemmende indflydelse, er rimelig og sammenhængende, og at den kan anfægtes af de berørte parter.
86.      Hvad specifikt angår rækkevidden af domstolsprøvelsen af begrundelserne for opførelsen på en national liste over pengemidler og ressourcer, der er omfattet af indefrysning, er det min opfattelse, at Domstolens praksis vedrørende restriktive foranstaltninger truffet af EU-institutionerne er anvendelig.
87.      Jeg er ikke enig i Inter Raos påstand (38) om, at det ikke er hensigtsmæssigt at overføre Domstolens praksis til de nationale myndigheders beslutning om at indefryse pengemidler og ressourcer. Når en sådan indefrysning netop finder sted med henblik på at overholde EU-retlige forskrifter, har jeg vanskeligt ved at se, hvorfor Domstolens praksis ikke skulle finde anvendelse i forbindelse med domstolsprøvelsen heraf.
88.      Domstolens betragtninger på dette område kan således tjene som inspiration for den forelæggende ret, idet de følgende betragtninger i dom af 1. august 2025 (39) er et godt eksempel herpå:
–        »[I] forbindelse med prøvelsen af, om begrundelsen for afgørelsen om at opføre eller opretholde en persons navn på listerne over de af restriktive foranstaltninger omfattede personer, er lovlig, kræver den effektive domstolsprøvelse, der er sikret ved artikel 47 i [chartret], navnlig, at Unionens retsinstanser skal sikre sig, at denne afgørelse, hvis rækkevidde er individuel for den pågældende person, er baseret på et tilstrækkeligt solidt faktuelt grundlag. Dette indebærer en efterprøvelse af de faktiske omstændigheder, der indgår i begrundelsen for den nævnte afgørelse, således at domstolsprøvelsen ikke skal begrænses til en vurdering af, om den anførte begrundelse er sandsynlig i abstrakt forstand, men skal indebære en stillingtagen til, om der er belæg for disse grunde, eller i det mindste én af dem, som i sig selv anses for at kunne begrunde samme afgørelse (40).«
–        »[E]n sådan vurdering [skal] foretages ved at undersøge bevismaterialet, ikke isoleret betragtet, men i den sammenhæng, hvori det indgår, idet Rådet løfter sin bevisbyrde, såfremt det for Unionens retsinstanser fremlægger en række tilstrækkeligt konkrete, præcise og samstemmende indicier, der gør det muligt at fastslå, at der er en tilstrækkelig tilknytning mellem den person, der er undergivet en foranstaltning i form af indefrysning af midler, og det regime, der bekæmpes […]. Det er endvidere Unionens kompetente myndighed, som i tilfælde, hvor den begrundelse, der foreholdes den berørte person, bestrides, skal godtgøre, at den er velbegrundet, og ikke sidstnævnte, der skal føre bevis for, at begrundelsen ikke er velbegrundet. Selv om det er ikke et krav med henblik herpå, at denne myndighed fremlægger samtlige oplysninger og beviser vedrørende den afgivne begrundelse for Unionens retsinstanser, er det imidlertid vigtigt, at de fremlagte oplysninger eller beviser understøtter den begrundelse, som er foreholdt den berørte person (41).«
89.      Dette er ufravigelige mindstekrav til det centrale indhold af retten til effektiv domstolsbeskyttelse, som er sikret ved chartrets artikel 47. På tilsvarende vis kan de ikke ignoreres i forbindelse med de retslige procedurer, hvor der skal tages stilling til lovligheden af de nationale gennemførelsesretsakter vedrørende de af Unionen trufne restriktive foranstaltninger, som f.eks. de i forordning nr. 269/2014 fastsatte (42).
90.      Jeg medgiver imidlertid, at denne besvarelse muligvis ikke opfylder den forelæggende rets ønske om at modtage mere præcise retningslinjer fra Domstolen vedrørende de kriterier, som den skal anvende ved sin bedømmelse af lovligheden af de her omtvistede nationale afgørelser.
91.      Domstolen fortolker EU-retten, men anvender den ikke (om end forskellen mellem disse to begreber ikke altid er tydelig) i de sager, der er genstand for en anmodning om præjudiciel afgørelse angående iværksættelsen af nationale foranstaltninger om indefrysning af pengemidler og ressourcer som den her omtvistede. Den sidstnævnte funktion tilkommer de nationale domstole.
92.      Ud fra dette perspektiv kan Domstolen ikke træde i den forelæggende rets sted med hensyn til at bedømme beviserne eller de tilstrækkelige indicier for, at der foreligger et grundlag for at indefryse et konkret selskabs pengemidler og ressourcer som følge af den kontrol, der udøves over selskabet af personer, der er opført i bilag I til forordning nr. 269/2014.
93.      Det er i denne forbindelse tilstrækkeligt at bemærke, at prøvelsen af de anfægtede afgørelsers lovlighed skal udvides til de parametre, der er fastsat af den forelæggende ret (43), og til et hvilket som helst andet parameter, der måtte være nødvendigt for at sikre en fuldstændig prøvelse af de nationale afgørelser.
V.      Forslag til afgørelse
94.      På baggrund af det ovenstående foreslår jeg, at Domstolen besvarer de af Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litauens øverste forvaltningsdomstol) forelagte spørgsmål således:
»1)      Artikel 2 i Rådets afgørelse 2014/145/FUSP af 17. marts 2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed, som ændret ved Rådets afgørelse (FUSP) 2022/660 af 21. april 2022, og artikel 2 i Rådets forordning (EU) nr. 269/2014 af 17. marts 2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed, som ændret ved Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2022/658 af 21. april 2022, sammenholdt med artikel 41 i den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder,
skal fortolkes således, at
disse bestemmelser ikke er til hinder for en national foranstaltning, hvorefter en person, der hverken er opført på listen i bilaget til afgørelse 2014/145 eller i bilag I til forordning nr. 269/2014, medtages på listen over personer, der har fået indefrosset deres aktiver, under anvendelse af disse sidstnævnte bestemmelser, uden at den berørte person eller enhed har mulighed for at gøre indsigelse over for den kompetente myndighed, før vedkommende er blevet opført på listen.
2)      Artikel 2 i afgørelse 2014/145 og artikel 2 i forordning nr. 269/2014, sammenholdt med artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU og med chartrets artikel 47,
skal fortolkes således, at
disse bestemmelser ikke er til hinder for, at der over for den nationale ret med henblik på at godtgøre, at et selskab er underlagt kontrol af de politiske myndigheder i Den Russiske Føderation, tages hensyn til forhold, der vedrører, hvorvidt den uformelle kontrol, som disse politiske myndigheder udøver over de enheder, der har en bestemmende indflydelse på det pågældende selskab, er reel og effektiv, selv når disse forhold ikke kan underbygges ved hjælp af direkte dokumentbeviser, så længe konklusionen er baseret på objektive og tilstrækkeligt solide indicier, og den pågældende har haft mulighed for at bestride denne i en retslig procedure med alle garantier.«
1 –      Originalsprog: spansk.
2 –      Herefter »Inter Rao«.
3 –      Rådets afgørelse af 17.3.2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2014, L 78, s. 16), som ændret ved Rådets afgørelse (FUSP) 2022/660 af 21.4.2022 (EUT 2022, L 120, s. 11).
4 –      Rådets forordning af 17.3.2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2014, L 78, s. 6, berigtiget i
EUT 2014, L 121, s. 60), som ændret ved Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2022/658 af 21.4.2022 (EUT 2022, L 120, s. 1).
5 –      Litauisk lov n.o IX-2160 af 22.4.2004 om gennemførelse af økonomiske og andre internationale sanktioner (Žin., 2004, n.º 68-2369).
6 –      Herefter »FNTT«.
7 –      Litauens lov om internationale sanktioner.
8 –      Litauisk lov n.o XIV-1020 af 19.4.2022 om ændring af lov n.o IX-2160 om gennemførelse af økonomiske og andre internationale sanktioner (TAR, 2022, n.º 2022-8433).
9 –      Såvel den omtvistede liste som alle de senere ændringer heraf blev offentliggjort på FNTT’s websted.
10 –      Rådets afgørelse af 25.2.2022 om ændring af afgørelse 2014/145/FUSP om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2022, L 52, s. 1).
11 –      Det er eksempelvis tilfældet i forelæggelsesafgørelsens præmis 45.
12 –      Generaladvokat Norkus’ forslag til afgørelse Čiekuri-Shishki (C‑480/24, EU:C:2025:672, punkt 27).
13 –      Ibidem.
14 –      Punkt 16 i den nederlandske regerings skriftlige indlæg.
15 –      Punkt 20 i Kommissionens skriftlige indlæg. Det tilføjes heri, at de offentlige myndigheder i nogle medlemsstater af denne grund opretter en liste over de aktiver, der befinder sig inden for deres jurisdiktion.
16 –      Punkt 13 i den nederlandske regerings skriftlige indlæg.
17 –      I artikel 2 i forordning nr. 269/2014 nævnes ejerskab, besiddelse og kontrol. Jeg henviste til de særlige kendetegn ved disse tre retlige kategorier i mit forslag til afgørelse T Trust (C-483/23, EU:C:2025:559, punkt 67 og 109), idet jeg redegjorde for, at medtagelsen af udtrykket »kontrol« over pengemidler og økonomiske ressourcer i artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 269/2014 supplerer kriterierne vedrørende ejerskab og besiddelse af de samme aktiver eller ressourcer. Medtagelsen heraf er i overensstemmelse med EU-lovgivers hensigt om at lukke kredsen af mulige situationer og dermed forhindre en omgåelse af de restriktive foranstaltninger.
18 –      Dom af 3.9.2008, Kadi & Al Barakaat International Foundation mod Rådet og Kommissionen (C‑402/05 P og C‑415/05 P, EU:C:2008:461, herefter »dommen i sagen Kadi & Al Barakaat International Foundation mod Rådet og Kommissionen«, præmis 340): »[S]ådanne foranstaltninger [skal] i sagens natur drage fordel af en overraskelseseffekt og […] anvendes med øjeblikkelig virkning.«
19 –      Jf. dom af 24.11.2020, Minister van Buitenlandse Zaken (C‑225/19 og C‑226/19, EU:C:2020:951, præmis 33).
20 –      Dom af 10.2.2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (forældelsesfrist) (C‑219/20, EU:C:2022:89, præmis 37).
21 –      Dom af 21.12.2023, Infraestruturas de Portugal og Futrifer Indústrias Ferroviárias (C‑66/22, EU:C:2023:1016, præmis 87).
22 –      Dom af 8.5.2014, N. (C‑604/12, EU:C:2014:302, præmis 50).
23 –      Hvilket, som anført af Kommissionen, indebærer en ret til aktindsigt, som Unionens retsinstanser har fortolket i forbindelse med sager om restriktive foranstaltninger, hvorfor de nationale retter skal anvende disse fortolkninger mutatis mutandis, når de efterprøver deres egne myndigheders gennemførelsesforanstaltninger (punkt 33 i Kommissionens skriftlige indlæg).
24 –      Dommen i sagen Kadi & Al Barakaat International Foundation mod Rådet og Kommissionen, præmis 338.
25 –      Dommen i sagen Kadi & Al Barakaat International Foundation mod Rådet og Kommissionen, præmis 341.
26 –      Dommen i sagen Kadi & Al Barakaat International Foundation mod Rådet og Kommissionen, præmis 336.
27 –      Punkt 24 og 25 i den italienske regerings skriftlige indlæg.
28 –      Forelæggelsesafgørelsens præmis 36 og 37.
29 –      Forelæggelsesafgørelsens præmis 72.
30 –      Forelæggelsesafgørelsens præmis 73.
31 –      Forelæggelsesafgørelsens præmis 73.
32 –      Punkt 57 i Kommissionens skriftlige indlæg.
33 –      Dom af 18.7.2013, Kommissionen m.fl. mod Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P og C‑595/10 P, EU:C:2013:518 præmis 119).
34 –      Punkt 68 i Kommissionens skriftlige indlæg.
35 –      Selv om de ikke har bindende virkning, er de opstillede kriterier i Rådets dokument om EU’s bedste praksis for effektiv gennemførelse af restriktive foranstaltninger (ajourført den 3.7.2024, dok.
nr. 11623/24) nyttige. Det fremgår af punkt 63, at såfremt en juridisk person eller en enhed, der er opført på EU’s liste, ejer 50% eller mere – selv i fællesskab – af en enhed, må denne enhed anses for at tilhøre den person, der er opført på listen.
36 –      I punkt 69 i sit skriftlige indlæg har Kommissionen henvist til et præsidentdekret af 31.3.2022 om en særlig procedure, som giver udenlandske købere mulighed for at opfylde deres forpligtelser over for russiske leverandører af naturgas, hvorved præsidenten pålagde købere fra »fjendtlige jurisdiktioner« (herunder EU’s medlemsstater) at foretage alle deres betalinger for den gas, der transporteres i rørledninger, i rubler, og ikke i den udenlandske valuta, der er angivet i kontrakten.
37 –      Jf. analogt i denne retning retspraksis fra dom af 21.4.2015, Anbouba mod Rådet (C‑605/13 P, EU:C:2015:248, præmis 50 og 51).
38 –      Punkt 54 i Inter Raos skriftlige indlæg. Efter selskabets opfattelse adskiller proceduren for de kompetente nationale myndigheders gennemførelse af EU-sanktioner sig væsentligt fra proceduren for gennemførelse af Rådets afgørelser, hvorfor Domstolens praksis vedrørende de forpligtelser, der påhviler denne institution, ikke kan overføres til den foreliggende sag.
39 –      Dommen i sagen Timchenko mod Rådet (C‑702/23 P, EU:C:2025:605) (herefter »dommen i sagen Timchenko mod Rådet«).
40 –      Dommen i sagen Timchenko mod Rådet, præmis 38 og den deri nævnte retspraksis.
41 –      Dommen i sagen Timchenko mod Rådet, præmis 39 og den deri nævnte retspraksis.
42 –      I sjette betragtning til forordning nr. 269/2014 præciseres det, at forordningen bør anvendes i overensstemmelse med de rettigheder og principper, der anerkendes i chartret, »og navnlig [med] retten til effektive retsmidler og en upartisk domstol«.
43 –      »[O]m de processuelle regler er overholdt, eller om begrundelsespligten er opfyldt, en undersøgelse af rigtigheden af de faktiske omstændigheder, om der foreligger åbenbare fejl i forbindelse med vurderingen af disse faktiske omstændigheder, og om der ikke er sket magtmisbrug.«