62003CC0398_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
I – Indledning
1. Den foreliggende sag vedrører fortolkningen af direktiv 90/642/EØF om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for pesticidrester på og i visse produkter af vegetabilsk oprindelse (2) . Genstanden i den for Helsingin hallinto-oikeus (forvaltningsdomstolen i Helsinki) verserende hovedsag er en klage fra en importør af vinblade over to afgørelser fra de finske toldmyndigheder. Afgørelserne forbød importøren at indføre vinblade med den begrundelse, at indholdet af pesticidrester heri overskred den tilladte maksimalgrænseværdi. Den forelæggende ret ønsker svar på, hvorvidt direktiv 90/642 finder anvendelse på vinblade.
II – Retsforskrifter
A – Fællesskabsretten
2. Artikel 1, stk. 1, i direktiv 90/642, som affattet ved direktiv 97/41/EF (3) lyder således:
»Dette direktiv gælder for produkter i de i kolonne 1 i bilag I anførte grupper, som der er givet eksempler på i kolonne 2, hvis der er mulighed for, at produkter i disse grupper eller de i kolonne 3 nævnte dele af dem indeholder pesticidrester.
Direktivet gælder også for disse produkter efter tørring eller forarbejdning eller efter iblanding i sammensatte levnedsmidler, hvis der er mulighed for, at de indeholder pesticidrester.«
3. Direktivets artikel 3, stk. 1, som affattet ved direktiv 97/41, har følgende ordlyd:
»Produkterne i grupperne eller i givet fald de i artikel 1 omhandlede dele af dem må ikke, når de bringes i omsætning, have et indhold af pesticidrester, der overstiger maksimalgrænseværdierne på den i bilag II omhandlede liste […]«
4. Direktivets artikel 5 lyder:
»Medlemsstaterne må ikke på grund af forekomst af pesticidrester forbyde eller hindre, at de i artikel 1 omhandlede produkter bringes i omsætning på deres område, hvis mængden af sådanne pesticidrester på eller i produkterne eller den relevante del af dem ikke overstiger maksimalgrænseværdierne som anført i den i artikel 1 omhandlede liste.«
5. Bilag I til direktivet indeholder en liste over de produktgrupper og produkter, som maksimalgrænseværdierne gælder for. Listen er opbygget i tre kolonner. Kolonne 1 har overskriften »Produktgrupper«, kolonne 2 overskriften »Gruppen omfatter følgende produkter« og kolonne 3 overskriften »Del af produktet, som maksimalgrænseværdierne gælder for«.
6. Direktivets bilag II fastsætter de enkelte pesticidresters maksimalgrænseværdier i mg/kg for de i bilag I nævnte produkter.
7. Hverken bilag I eller bilag II nævner udtrykkeligt vinblade.
8. Direktivets bilag I anfører i kolonne 1 bl.a. produktgruppen »bær og småfrugter«. Som underpunkt til denne gruppe nævnes i kolonne 2 bl.a. »spisedruer og druer til vinfremstilling«. I bilagets kolonne 1 nævnes ligeledes en produktgruppe med betegnelsen »bladgrøntsager og friske urter«, hvortil salat, spinat og urter henføres i kolonne 2.
9. I henhold til direktivets bilag II, som affattet ved direktiv 98/82/EF (4) og 2000/42/EF (5), er den tilladte maksimalgrænseværdi for chlorpyrifos 0,05 mg/kg i »bladgrøntsager og friske urter« og 0,02 mg/kg for fenarimol. De tilladte pesticidrester i spisedruer og druer til vinfremstilling er 0,5 mg/kg chlorpyrifos og 0,3 mg/kg fenarimol.
B – Nationale retsforskrifter
10. Det finske handels- og industriministerium har gennemført direktivets bestemmelser ved afgørelse nr. 896/99. Denne afgørelse indeholder heller ikke udtrykkelige bestemmelser for vinblade. Afgørelsen gentager i øvrigt direktivets bestemmelser vedrørende produktgrupper og disses maksimalgrænseværdier.
III – Sagens faktiske omstændigheder og de præjudicielle spørgsmål
11. Selskabet E. Gavrielides Oy ville i marts 2002 importere et parti vinbladsruller med risfyld og i juli 2002 et parti vinblade i saltlage til Finland.
12. I det finske toldlaboratorium blev der foretaget analyser af disse produkter med henblik på at fastslå indholdet af pesticidrester. Analysen viste, at vinbladsrullerne indeholdt 0,28 mg/kg chlorpyrifos og vinbladene i saltlage 0,11 mg/kg chlorpyrifos og 0,14 mg/kg fenarimol.
13. Som følge heraf forbød toldmyndighederne indførsel, opbevaring med henblik på salg, udbud og anden afsætning af disse produkter ved afgørelse af 29. juli 2002 og af 12. august 2002 (herefter »de anfægtede afgørelser«). Toldmyndighederne henviste til, at den tilladte maksimalgrænseværdi for chlorpyrifos og fenarimol i vinblade er henholdsvis 0,05 mg/kg og 0,02 mg/kg. De tilladte maksimalgrænseværdier for pesticidrester er fastlagt i det finske handels- og industriministeriums afgørelse nr. 896/99, som gennemfører direktiv 90/642. Toldmyndighederne har baseret maksimalgrænseværdierne på den antagelse, at vinblade tilhører produktgruppen »bladgrøntsager og friske urter«. Maksimalgrænseværdien for friske urter gælder ifølge toldmyndighederne også for vinblade og udgør henholdsvis 0,05 mg/kg for chlorpyrifos og 0,02 mg/kg for fenarimol.
14. Gavrielides har for den forelæggende ret nedlagt påstand om annullation af de anfægtede afgørelser.
15. Den forelæggende ret har med kendelse af 22. september 2003 anmodet Domstolen om en præjudiciel afgørelse i medfør af artikel 234 EF vedrørende følgende spørgsmål:
»1) Skal artikel 1, stk. 1, i Rådets direktiv 90/642/EØF af 27. november 1990 om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for pesticidrester på og i visse produkter af vegetabilsk oprindelse, herunder frugt og grøntsager, med senere ændringer, fortolkes således, at direktivet finder anvendelse på vinblade?
2) Skal bilag I til direktivet da fortolkes således, at vinblade skal klassificeres i gruppen »bladgrøntsager og friske urter«, og bilag II således, at vinblade skal klassificeres under punktet urter, andre?
3) I hvilken gruppe og punkt skal vinblade klassificeres, hvis de ikke klassificeres under punktet »urter, andre«?«
IV – Retlig vurdering
A – Parternes argumenter
16. Den finske regering klassificerer listen over produkter i bilagene til direktiv 90/642 som ikke udtømmende. Regeringen er af den opfattelse, at vinblade bør klassificeres som »bladgrøntsager og friske urter« og henviser som begrundelse herfor til Kommissionens forslag »Classification of (Minor) crops not listed in the appendix of Council Directive 90/642/EEC« (6), hvori det anføres på s. 107 og 108, at blade fra vinstokke (vinblade) klassificeres som urter.
17. Gavrielides og den græske regering anser produktlisten i direktiv 90/642 for udtømmende. Vinblade er ikke udtrykkeligt nævnt i direktivet, hvorfor dette således ikke finder anvendelse på vinblade. Ifølge den græske regering følger det allerede af præamblen til direktivet, i hvilket det af tyvende betragtning fremgår, at der er planlagt ændringer i produktlisten, og at denne ikke har vejledende karakter. Deraf følger, at listen er udtømmende. Gavrielides har gjort gældende, at det udelukkende er artikel 14 i forordning (EF) nr. 178/2002 af 28. januar 2002 (7), der finder anvendelse på vinblade. Denne forordning forbyder markedsføring af sundhedsskadelige produkter. De omstridte produkter udgør højst en sundhedsmæssig risiko ved daglig indtagelse af adskillige kilogram. Ifølge Gavrielides og den græske regering skal vinblade, såfremt det fastslås, at direktiv 90/642 finder anvendelse, under alle omstændigheder ikke henføres til produktgruppen »bladgrøntsager og friske urter«. Derimod bør maksimalgrænseværdierne for pesticidrester gælde samtlige dele af en plante, således at de samme pesticidrester bør være tilladt i vinblade som i vindruer i den foreliggende sag.
18. Ifølge Kommissionen indeholder direktivet ingen bindende bestemmelser for vinblade. Der har ikke hidtil ligget videnskabelige undersøgelser, der kunne begrunde, at vinblade blev optaget i direktivet. Direktivet er imidlertid ikke til hinder for, at medlemsstaterne klassificerer vinblade som »andre« urter under overholdelse af artikel 28 EF og 30 EF. I forbindelse med Kommissionens forslag fra 1999 «Classification of (Minor) crops not listed in the appendix of Council Directive 90/642/EEC« (8) er der udelukkende tale om en meningsudveksling mellem Kommissionens tjenestemænd. Dokumentet er ikke blevet forelagt Kommissionen til afstemning, hvorfor det ikke er retligt bindende. Kommissionen mener imidlertid heller ikke, at vinblade skal klassificeres som tilhørende produktgruppen »spisedruer og druer til vinfremstilling«, eftersom forskellen mellem druerne og bladene på vinranken er for stor. I øvrigt tilsigter bilag I til direktivet ikke en fuldstændig harmonisering.
B – Stillingtagen
19. Med de forelagte spørgsmål ønsker den forelæggende ret svar på, hvorvidt direktiv 90/642 finder anvendelse på de i direktivet ikke udtrykkelig nævnte vinblade og i bekræftende fald, i hvilken produktgruppe henholdsvis under hvilket produkt vinblade skal klassificeres.
20. Med henblik på at besvare de præjudicielle spørgsmål skal det indledningsvis undersøges, om kolonne 2 i bilag I til direktiv 90/642, som indeholder en liste over de af direktivet omfattede produkter, er af udtømmende eller af vejledende karakter.
21. Hvis produktlisten i kolonne 2 er udtømmende, således som Gavrielides og den græske regering har gjort gældende, finder direktiv 90/642 ikke anvendelse på vinblade, eftersom vinblade ikke udtrykkelig er omfattet af direktivet. Hvis produktlisten kun er vejledende, er det endvidere nødvendigt at efterprøve, om vinblade kan henføres til en produktgruppe eller et produkt i bilag I.
22. Direktivets ordlyd taler imod, at produktlisten i kolonne 2 er udtømmende. I direktivets artikel 1, stk. 1, anføres det nemlig udtrykkeligt, at direktivet gælder for produkter i de i kolonne 1 i bilag I anførte grupper, som der gives eksempler (9) på i kolonne 2. Ifølge direktivets ordlyd er produktlisten i kolonne 2 kun vejledende og ikke udtømmende.
23. I forbindelse med besvarelsen af, hvorvidt produktlisten skal anses for udtømmende eller vejledende, har Kommissionen henvist til Domstolens dom i Cacchiarelli og Stanghellini-sagen. Domstolen fastslog heri, at direktiv 76/895/EØF om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for pesticidrester på og i frugt og grøntsager (10) ikke finder anvendelse på kartofler, eftersom kartofler ikke er omfattet af bilag I til dette direktiv (11) . Denne begrundelse kan imidlertid ikke overføres til den foreliggende sag, eftersom de to direktiver ikke har samme ordlyd. Artikel 1 i direktiv 76/895 bestemte, at direktivet »vedrører produkter, der er bestemt til menneskeføde […], som hører under de positioner i den fælles toldtarif, der er gengivet i bilag I […]«. Bilaget til dette direktiv opregner således kun individuelle produkter, men ikke produktgrupper. Bilaget til direktiv 76/895/EØF er således udtømmende i henhold til sin ordlyd.
24. Direktiv 90/642 var kun relevant i Cacchiarelli og Stanghellini-sagen med hensyn til anvendeligheden på visse pesticider. I denne dom blev der ikke foretaget nogen konstateringer vedrørende karakteren af listen over de produkter, som direktiv 90/642 omfatter.
25. En systematisk fortolkning taler også for, at produktlisten i kolonne 2 i bilag I til direktiv 90/642 er vejledende. Hvis produktlisten i kolonne 2 var udtømmende, ville det ikke have været nødvendigt at opdele listen i to kolonner med »produktgrupper« i kolonne 1 og »gruppen omfatter følgende produkter« i kolonne 2. Det ville have været tilstrækkeligt at anføre de enkelte produkter, således som det er tilfældet i direktiv 76/895 (12) .
26. Bilag II til direktivet indeholder i forbindelse med flere produktgrupper desuden en samlet maksimalgrænseværdi for øvrige produkter, som er omfattet af produktgruppen, f.eks. indeholder produktgruppen bær og småfrugter en maksimalgrænseværdi for »andre« (bær). Dette taler også for, at produktlisten i kolonne 2 i bilag I er vejledende, eftersom det ville have været ufornødent at angive en samlet maksimalgrænseværdi for »andre« af produktgruppen omfattede produkter, såfremt listen havde været udtømmende.
27. I forbindelse med produktgruppen »bladgrøntsager og friske urter« taler ordlyden i kolonne 2 også for, at de der anførte produkter er vejledende. Direktivet nævner her nemlig »salat og lignende« og i bilag II »urter, andre«.
28. Produktlisten i kolonne 2 i bilag I til direktiv 90/642 er altså ikke udtømmende, men derimod blot vejledende.
29. Selv om vinblade ikke er anført i kolonne 2, kan direktivet således finde anvendelse herpå, hvis vinblade kan henføres til en af produktgrupperne henholdsvis et af produkterne. Dette skal undersøges efterfølgende.
30. Ved første øjekast kommer en klassificering under produktgruppen »bladgrøntsager og friske urter« i betragtning, eftersom vinblade ligesom salat, spinat og urter, der nævnes som eksempler inden for denne produktgruppe, er spiselige blade.
31. Med hensyn til forbrugernes forbrug, arten og den forventede forbrugsmængde, er vinblade og salat eller urter fuldt ud sammenlignelige.
32. I forbindelse med undersøgelsen af, hvorvidt et produkt kan henføres til en af produktgrupperne, skal der i teleologisk henseende også tages hensyn til direktivets formål. Dels har direktivet til formål at beskytte mennesker og miljø (13), dels lægger det til grund, at det er nødvendigt at beskytte planter og planteprodukter mod skadegørere ved hjælp af pesticider for at øge landbrugets produktivitet (14) .
33. I forbindelse med fastlæggelsen af maksimalgrænseværdierne for pesticidrester forsøgte man at udligne disse to modstridende formål i direktivet ved at fastsætte obligatoriske maksimalgrænseværdier på et så lavt niveau, som god landbrugspraksis berettiger til (15) . De anførte »værdier svarer til benyttelse af de mindste pesticidmængder, der er nødvendige for at opnå effektiv skadegørerbekæmpelse, således at restkoncentrationen bliver så lille, som det er muligt og toksikologisk acceptabelt« (16) .
34. Maksimalgrænseværdierne blev således fastlagt ud fra den mindst mulige mængde af pesticid, som er nødvendig for at opnå et godt resultat for den enkelte produktgruppe, henholdsvis de enkelte produkter. Mængden af nødvendigt pesticid til effektiv skadegørerbekæmpelse afhænger af plantearten. Dette forklarer også, hvorfor der blev fastsat forskellige maksimalgrænseværdier for planter, som ligner hinanden, eksempelvis ribs, solbær og brombær, der med hensyn til art og forbrugerens forventede forbrug (og dermed optagelsen af skadelige stoffer) i høj grad ligner hinanden.
35. Når et produkt skal henføres under en produktgruppe, er det derfor nødvendigt at tage hensyn til den specifikke plantes behov for pesticider. Det er kun muligt at henføre et produkt under en produktgruppe, hvis ligheden mellem planterne er så stor, at det kan lægges til grund, at planterne er udsat for ensartede angreb fra skadegørere og ukrudt, således at planterne for at opnå det bedst mulige udbytte har et ensartet behov for pesticider. At to produkter udelukkende ligner hinanden med hensyn til arten og forbrugerens forbrug, som f.eks. vinblade og salat eller urter, er derimod ikke tilstrækkeligt til at foretage en fælles indordning under en produktgruppe.
36. Disse overvejelser taler imod en indordning af vinblade under produktgruppen »bladgrøntsager og friske urter«. Vinplanter og salat eller urter adskiller sig så meget fra hinanden både med hensyn til plantetype og med hensyn til dyrkning, at det ikke uden videnskabeligt belæg er muligt at overføre de for salat og urter specifikt fastlagte maksimalgrænseværdier for pesticidbehovet til vinblade. Af præamblen til direktiv 90/642 fremgår det ligeledes, at fastlæggelsen af obligatoriske maksimalgrænseværdier for pesticidrester kræver langvarige undersøgelser af de tekniske aspekter (17) .
37. Heller ikke Kommissionens forslag »Classification of (Minor) crops« (18), som den finske regering har henvist til, giver anledning til et andet resultat. Dokumentet indeholder ikke forslag til en klassificering af de produkter, som ikke udtrykkelig er omfattet af bilag I til direktiv 90/642. På side 107 foreslås det, at vinblade klassificeres som urter i produktgruppen »bladgrøntsager og friske urter«. Dette forslag fra Kommissionen udgør en del af et samlet dokument med titlen »Guidelines for the generation of data concerning residues as provided in Annex II part A, section 6 and Annex II, part A, section 8 of Directive 91/414/EEC concerning the placing of plant protection products on the market« (19) . I forordet hertil hedder det imidlertid, at dokumentet drejer sig om en meningsudveksling mellem Kommissionens tjenestegrene. Dokumentet tilsigter ikke at få retlig bindende virkning. Kommissionen har også henvist hertil i sit skriftlige indlæg i forbindelse med den foreliggende sag. Kommissionens forslag kan højst betragtes som en sagkyndig udtalelse i forbindelse med spørgsmålet om, hvorvidt urter og vinblade kan sidestilles. Det er imidlertid ikke muligt at klassificere dokumentet som en sagkyndig erklæring, eftersom det ikke fremgår af dokumentet, hvordan og i givet fald på baggrund af hvilke undersøgelser Kommissionen er nået frem til den foreslåede gruppering.
38. Vinblade skal altså ikke henføres under produktgruppen »bladgrøntsager og friske urter«.
39. I tilfælde af, at direktivet finder anvendelse, kan en indordning af vinblade under produktgruppen »bær og småfrugter« og herunder produktet »spisedruer og druer til vinfremstilling« komme i betragtning, således som Gavrielides og den græske regering har anført.
40. Den kendsgerning, at vinblade og druer stammer fra den samme plante, taler for denne overvejelse. De kunne således også være identiske med hensyn til den mængde af pesticider, der er nødvendig for at få rigt udbytte af dyrkningen.
41. Til gengæld taler først og fremmest ordlyden imod denne klassificering. Blade er nu engang ikke bær eller druer.
42. Kommissionens argument om, at blade fra vinplanter ikke skal behandles som spisedruer eller som druer til vinfremstilling, fordi kolonne 3 i bilag I til direktiv 90/642, hvori maksimalgrænseværdierne for de forskellige dele af produktet anføres, angiver, at stilken undtages, hvorfor også blade bør undtages, synes derimod ikke at være overbevisende. I kolonne 3 undtages de dele af et produkt, som anses for ikke at være spiselige, som f.eks. netop stilke, eftersom de giftige emissioner i disse dele ikke fører til en belastning for den menneskelige organisme og således ikke er relevante i forbindelse med vurderingen.
43. Ved undersøgelsen af, hvorvidt der skal gælde de samme maksimalgrænseværdier for blade fra vinplanter som for spisedruer og druer til vinfremstilling, skal der imidlertid frem for alt tages hensyn til, at direktiv 90/642 også tilsigter den højst mulige beskyttelse af mennesker og miljø (20) . Hvorvidt dette formål tillader en klassificering af vinblade som spisedruer og druer til vinfremstilling og dermed en relativ høj pesticidrest, kan ikke besvares uden en videnskabelig undersøgelse. Høsttidspunktet kan være forskelligt for blade og druer, og det er muligt, at behovet for pesticider er lavere ved dyrkning af vinplanter med henblik på en bladhøst i forhold til dyrkning af vinplanter med henblik på druehøst. Denne usikkerhed skal fjernes ved hjælp af videnskabelige undersøgelser på fællesskabsplan, og vinblade skal ved en direktivændring optages i bilaget til direktivet. Det er ikke muligt uden videnskabeligt belæg at foretage en klassificering i forbindelse med en fortolkning alene. Vinblade kan således ikke klassificeres under produktgruppen spisedruer og druer til vinfremstilling.
44. Afslutningsvis skal det konstateres, at produktlisten i bilag I til direktiv 90/642 ikke er udtømmende. Vinblade kan imidlertid ud fra ovenstående overvejelser hverken klassificeres under produktgruppen »bladgrøntsager og friske urter« eller i produktgruppen »bær og andre småfrugter – spisedruer og druer til vinfremstilling«. Der er ikke andre grupper, der kan komme i betragtning. Vinblade er således ikke omfattet af direktivet.
45. Konsekvensen af denne fortolkning af direktiv 90/642 er imidlertid, at området, som direktivet skal omfatte, ikke er tilstrækkeligt harmoniseret med hensyn til alle vegetabilske produkter. Det kan altså over for denne fortolkning indvendes, at den er i strid med endnu et af direktivets formål, som består i at sikre de frie varebevægelser i Fællesskabet (21) . De ovenfor anførte argumenter har imidlertid vist, at denne fortolkning også tager hensyn til direktivets øvrige formål og således skaber ligevægt mellem samtlige direktivets formål.
46. Det bør også konstateres, at det, såfremt det fastslås, at direktivet ikke finder anvendelse, ikke er enhver national bestemmelse, der er gyldig, men derimod kun bestemmelser, som er i overensstemmelse med fællesskabsretten i øvrigt, navnlig artikel 28 EF og 30 EF. De eventuelt relevante bestemmelser i forordning nr. 178/2002 (22), navnlig artikel 14, finder derimod ikke anvendelse i det foreliggende tilfælde, da de ifølge forordningens artikel 65 først træder i kraft den 1. januar 2005.
47. I henhold til artikel 28 EF er kvantitative indførselsrestriktioner såvel som alle foranstaltninger med tilsvarende virkning forbudt mellem medlemsstaterne. Det følger af fast retspraksis, at enhver foranstaltning, som direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt, kan hindre samhandelen i Fællesskabet, skal anses for en foranstaltning med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner (23) . Handelshindringen kan også bestå i en administrativ praksis (24) . Hvorvidt der i Finland findes en generel administrativ praksis med hensyn til forudsætningerne for at tillade import af vinblade, kan ikke udledes af anmodningen om præjudiciel afgørelse. Administrative bestemmelser må heller ikke stride imod artikel 28 EF, eftersom denne afføder individuelle rettigheder, hvis effektive virkning ikke kan afhænge af, om de tilsidesættes af en administrativ bestemmelse eller af administrativ praksis (25) . De omstridte afgørelser, som gjorde import af vinblade betinget af en vis maksimalgrænseværdi for pesticidrester, hindrer samhandelen i Fællesskabet og udgør således en foranstaltning med tilsvarende virkning.
48. I henhold til artikel 30 EF kan en begrænsning, som er forbudt i medfør af artikel 28 EF, imidlertid være berettiget ud fra hensynet til beskyttelsen af menneskers sundhed. Det følger af Domstolens praksis, at det tilkommer medlemsstaterne at fastlægge det omfang, i hvilket de ønsker at sikre beskyttelsen af menneskers sundhed og liv. I denne forbindelse råder medlemsstaterne over et vidt skøn, men de skal dog tage hensyn til de krav, de frie varebevægelser stiller (26) . I dommen i Heijn-sagen, der ligeledes vedrørte en national bestemmelse om pesticider på levnedsmidler, lagde Domstolen også et vidt skøn til grund og fastslog, at en national bestemmelse også må tage hensyn til klimaforhold, sammensætningen af befolkningens sædvanlige ernæring samt befolkningens sundhedstilstand (27) .
49. Det følger af Domstolens praksis, at medlemsstaterne ved udøvelse af deres skønsbeføjelse vedrørende beskyttelsen af folkesundheden imidlertid også skal overholde proportionalitetsprincippet, som ligger til grund for artikel 30, stk. 2, EF. De nationale midler, medlemsstaterne vælger, skal således begrænses til det reelt nødvendige for at sikre beskyttelsen af folkesundheden. De skal stå i rimeligt forhold til det mål, der forfølges, hvilket ikke kunne være nået ved foranstaltninger, der i mindre omfang begrænser samhandelen inden for Fællesskabet (28) .
50. Den forelæggende ret skal følgelig efterprøve, hvilken maksimalgrænseværdi for pesticider i vinblade der er nødvendig ud fra hensynet til folkesundheden. Den forelæggende ret skal ligeledes tage hensyn til, om og i hvilket omfang det er nødvendigt at anvende pesticider ved dyrkning af vinblade (29) .
V – Forslag til afgørelse
51. Af ovenstående grunde foreslår jeg derfor, at Domstolen besvarer spørgsmålene fra Helsingin hallinto-oikeus således:
»Rådets direktiv 90/642/EØF af 27. november 1990 om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for pesticidrester på og i visse produkter af vegetabilsk oprindelse, herunder frugt og grøntsager, med senere ændringer, skal fortolkes således, at direktivet ikke finder anvendelse på vinblade.«
(1) .
(2)
–	Rådets direktiv af 27.11.1990 om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for pesticidrester på og i visse produkter af vegetabilsk oprindelse, herunder frugt og grøntsager, EFT L 350, s. 71, ændret flere gange, senest ved Kommissionens direktiv 2004/61/EF af 26.4.2004, EFT L 127, s. 81.
(3)
–	Rådets direktiv af 25.6.1997 om ændring af direktiv 76/895/EØF, 86/362/EØF, 86/363/EØF og 90/642/EØF om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for pesticidrester på og i henholdsvis frugt og grøntsager, korn, levnedsmidler af animalsk oprindelse og visse produkter af vegetabilsk oprindelse, herunder frugt og grøntsager, EFT L 184, s. 33.
(4)
–	Kommissionens direktiv af 27.10.1998 om ændring af bilagene til Rådets direktiv 86/362/EØF, 86/363/EØF og 90/642/EØF om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for indholdet af pesticidrester i og på korn, i og på levnedsmidler af animalsk oprindelse og på og i visse produkter af vegetabilsk oprindelse, herunder frugt og grøntsager, EFT L 290, s. 25.
(5)
–	Kommissionens direktiv af 22.6.2000 om ændring af bilagene til Rådets direktiv 86/362/EØF, 86/363/EØF og 90/642/EØF om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for indholdet af pesticidrester i og på korn, i og på levnedsmidler af animalsk oprindelse og på og i visse produkter af vegetabilsk oprindelse, herunder frugt og grøntsager, EFT L 158, s. 51.
(6)
–	Kommissionens Generaldirektorat for Landbrug VI B II-1, Tillæg B, 7029/VI/95 rev.5 22/7/97 (http://europa.eu.int/comm/food/resources/publications_en.htm).
(7)
–	Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 28.1.2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed, EFT L 31, s. 1.
(8)
–	Jf. fodnote 6.
(9)
–	Min fremhævelse.
(10)
–	EFT L 340, s. 26.
(11)
–	Dom af 23.2.1995, forenede sager C-54/94 og C-74/94, Cacchiarelli og Stanghellini, Sml. I, s. 391, præmis 11.
(12)
–	Jf. fodnote 10.
(13)
–	Jf. sjette betragtning til direktiv 90/642.
(14)
–	Jf. tredje og fjerde betragtning til direktiv 90/642.
(15)
–	Jf. fjerde betragtning til direktiv 90/642.
(16)
–	Tredje betragtning til Rådets direktiv 94/30/EF af 23.6.1994 om ændring af bilag II til direktiv 90/642/EØF, EFT L 189, s. 70.
(17)
–	Jf. trettende betragtning til direktiv 90/642.
(18)
–	Jf. fodnote 6.
(19)
–	Kommissionens Generaldirektorat for Landbrug VI B II-1, 1607/VI/97 rev. 2, 10/6/1999, (http://europa.eu.int/comm/food/resources/publications_en.htm).
(20)
–	Jf. sjette betragtning til direktiv 90/642.
(21)
–	Jf. ellevte betragtning til direktiv 90/642.
(22)
–	Nævnt i fodnote 7.
(23)
–	Jf. navnlig dom af 11.7.1974, sag 8/74, Dassonville, Sml. s. 837, præmis 5.
(24)
–	Jf. dom af 9.5.1985, sag 21/84, Kommissionen mod Frankrig, Sml. s. 1355, præmis 13.
(25)
–	Jf. mht. udveksling af tjenesteydelser dom af 29.4.1999, sag C-224/97, Ciola, Sml. I, s. 2517, præmis 32.
(26)
–	Jf. dom af 27.6.1996, sag C-293/94, Brandsma, Sml. I, s. 3159, præmis 11, og af 17.9.1998, sag C-400/96, Harpegnies, Sml. I, s. 5121, præmis 33.
(27)
–	Dom af 19.9.1984, sag 94/83, Sml. s. 3263, præmis 16.
(28)
–	Jf. dom af 14.7.1983, sag 174/82, Sandoz, Sml. s. 2445, præmis 18. Jf. endvidere dom af 23.9.2003, sag C-192/01, Kommissionen mod Danmark, Sml. I, s. 9693, præmis 45, af 29.4.2004, sag C-387/99, Kommissionen mod Tyskland, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 71, og af 29.4.2004, sag C-150/00, Kommissionen mod Østrig, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 88.
(29)
–	Jf. Heijn-dommen, nævnt i fodnote 27, præmis 15, og dom af 13.3.1986, sag 54/85, Mirepoix, Sml. s. 1067, præmis 14.