61992CJ0376_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 22. september 1992, indgaaet til Domstolen den 12. oktober s.aa., har Oberlandesgericht Duesseldorf i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende et selektivt distributionssystems "taethed" som betingelse for, at det er gyldigt i henhold til EOEF-traktatens artikel 85.
2 Spoergsmaalet er stillet under en sag, som selskabet Metro har anlagt mod selskabet Cartier med paastand om, at det fastslaas, at Cartier er forpligtet til gratis at yde garanti paa de Cartier-ure, der saelges af Metro.
3 Metro SB-Grossmaerkte GmbH (herefter benaevnt "Metro"), der har hjemsted i Duesseldorf, er et datterselskab af Metro-koncernen, som i Forbundsrepublikken Tyskland og andre europaeiske lande driver en raekke selvbetjenings-engrosforretninger efter "cash and carry"-princippet.
4 Selskabet Cartier SA (baade dette selskab og Cartier-koncernen benaevnes herefter "Cartier"), der har hjemsted i Paris, er datterdistributionsselskab for selskabet Cartier Monde, som har hjemsted i Luxembourg, og som i en raekke lande har tilsvarende distributionsselskaber. Cartier-produkter betragtes i almindelighed som luksusvarer.
5 Cartier fremstiller ikke selv ure, men koeber dem hos en fabrikant i Schweiz. Selskabet saelger dem gennem et selektivt distributionssystem. Inden for Faellesmarkedet bygger systemet paa aftaler, som i de forskellige medlemsstater indgaas mellem Cartier-datterselskaberne eller, hvis der ikke findes saadanne selskaber, grossist-importvirksomheder, som er udvalgt af moderselskabet, og detailhandlere, benaevnt "autoriserede forhandlere", som udvaelges paa grundlag af kvalitative kriterier. Disse distributionsaftaler indgaas paa grundlag af en standardaftale.
6 Standardaftalen blev i 1983 anmeldt til Kommissionen, som tog stilling til, om den var forenelig med traktatens artikel 85, stk. 1, og havde indvendinger mod visse af dens bestemmelser. Efter at Cartier havde ophaevet disse bestemmelser og tilstillet Kommissionen en aendret version af aftalen, meddelte denne ved skrivelse af 21. december 1988, at sagen var afsluttet.
7 I henhold til aftalen forpligter Cartier sig til inden for Faellesskabet kun at levere Cartier-produkter til autoriserede forhandlere, som til gengaeld forpligter sig til kun at saelge de naevnte varer inden for Faellesskabet til endelige forbrugere eller til andre autoriserede forhandlere inden for Faellesskabet.
8 Metro er ikke autoriseret Cartier-forhandler. I flere aar har Metro imidlertid kunnet skaffe sig Cartier-ure paa markedet i tredjelande, f.eks. Schweiz, hvor der er huller i Cartier' s selektive distributionssystem. Metro koeber her urene af uafhaengige mellemmaend, som tilsyneladende selv skaffer sig dem hos forhandlere, som indgaar i Cartier' s internationale salgsnet, og som efter schweizisk ret ikke kan paalaegges kun at videresaelge til autoriserede Cartier-forhandlere. Metro videresaelger de saaledes indkoebte ure inden for Faellesmarkedet.
9 Cartier-ure saelges med en garanti fra fabrikanten. Den fremgaar af en garantierklaering, som skal udfyldes ved koebet. I henhold til en bestemmelse i den internationale garanti, der foelger det enkelte ur, er Cartier' s garantitilsagn betinget af, at garantierklaeringen er stemplet og underskrevet af en autoriseret Cartier-forhandler.
10 Cartier leverede imidlertid i en vis periode garantiydelser vedroerende ure, som Metro havde solgt. Siden 1984 har Cartier dog uden undtagelse naegtet at honorere garantien vederlagsfrit paa ure, der ikke er koebt hos autoriserede forhandlere. Metro besluttede derfor at indfoere sin egen garantiordning, hvilket paafoerer Metro betydelige udgifter.
11 Metro var af den opfattelse, at begraensningen af garantien var uforenelig med traktatens artikel 85, stk. 1, og anlagde derfor i 1984 sag ved Landgericht Duesseldorf med paastand om, at Cartier tilpligtedes at anerkende sin forpligtelse til at yde garanti paa de Cartier-ure, som ledsages af en garantierklaering, som Metro har udfyldt og underskrevet.
12 I foerste instans frifandt Landgericht Duesseldorf Cartier for det af Metro anlagte anerkendelsessoegsmaal.
13 Metro appellerede dommen til Oberlandesgericht Duesseldorf (herefter benaevnt "OLG"), som stadfaestede dommen. OLG bemaerkede blandt andet, at spoergsmaalet om, hvorvidt Cartier' s begraensning af garantien var i strid med traktatens artikel 85, savnede relevans.
14 Ved dom af 10. november 1987 ophaevede Bundesgerichtshof (herefter benaevnt "BGH") dommen, idet OLG ikke fandtes at have klarlagt faktum tilstraekkeligt. BGH bemaerkede blandt andet, at spoergsmaalet om, hvorvidt Cartier' s selektive distributionssystem var lovligt, maatte besvares. Saafremt Cartier' s garantiordning ikke var et led i et lovligt, selektivt distributionssystem, men fremstod som en saerlig ordning, ville den ifoelge BGH vaere i strid med traktatens artikel 85, stk. 1.
15 I den anden ankedom gav OLG Metro medhold i anerkendelsespaastanden. OLG tog i dommen stilling til visse bestemmelser i standarddistributionsaftalen, hvorefter krydsleverancer mellem autoriserede forhandlere, uanset om de finder sted inden for en enkelt stat eller er graenseoverskridende, er betinget af en saerlig tilladelse fra Cartier-datterselskaberne. OLG fastslog, at Cartier' s selektive distributionssystem paa grund af de naevnte bestemmelser var i strid med traktatens artikel 85, stk. 1. Da Cartier' s selektive distributionssystem efter OLG' s opfattelse var ulovligt, kunne Cartier' s begraensning af garantien heller ikke vaere begrundet.
16 Som afslutning paa en ny revisionsankesag ophaevede BGH den 19. december 1989 OLG' s anden dom. BGH bemaerkede, at OLG' s fortolkning af bestemmelserne om krydsleverancer mellem autoriserede forhandlere ikke var korrekt, og at de omtvistede bestemmelser ikke var i strid med traktatens artikel 85, stk. 1. BGH understregede i oevrigt, at Cartier' s begraensning af garantien var aftalt i kontrakten mellem Cartier og dennes forhandlere og derfor var omfattet af traktatens artikel 85, stk. 1. Endelig og navnlig praeciserede BGH, at begraensningen af garantien kun var lovlig, for saa vidt som Cartier' s selektive distributionssystem for ure inden for Faellesmarkedet er "taet" (lueckenlos). BGH hjemviste derfor sagen til OLG, for at denne kunne tage stilling til, om Cartier' s selektive distributionssystem inden for Faellesmarkedet er "taet".
17 Under den tredje appelsag for OLG har tvisten saaledes i det vaesentlige drejet sig om, hvorvidt Cartier' s distributionssystem er "taet". I forelaeggelseskendelsen har OLG lagt til grund, at der i tredjelande ikke findes et kontraktligt sikret, selektivt distributionssystem for Cartier-ure, som kraeves respekteret i praksis, og at store maengder Cartier-ure derfor legalt kan komme ind paa Faellesskabets omraade, hvor Metro frit kan saelge dem. OLG har videre bemaerket, at hvis man - saaledes som det synes at maatte foelge af BGH' s dom - naar frem til, at den omstaendighed, at udenforstaaende faktisk skaffer sig varen og derefter frit saelger den, og endda den blotte mulighed, for at de kan foretage sig noget saadant, er tilstraekkelig til, at salgssystemet ikke laengere anses for at bestaa, maatte Metro gives medhold, eller der var i det mindste mulighed herfor. Hvis det derimod antages, at indfoersler fra tredjelande, hvor distributionssystemet teoretisk eller i det mindste i praksis ikke er "taet", ikke har vaesentlig betydning, maa sagsoegte frifindes, saafremt Cartier' s kontraktkompleks med hensyn til udvaelgelsen af forhandlerne er i overensstemmelse med de principper, Kommissionen og De Europaeiske Faellesskabers Domstol har opstillet, hvilket der ifoelge OLG naeppe er tvivl om.
18 I kendelse af 22. september 1992 har OLG behandlet spoergsmaalet, om systemets "taethed" i lande uden for Faellesskabet er en betingelse for gyldigheden af det selektive distributionssystem inden for EF, og har derfor forelagt foelgende praejudicielle spoergsmaal for Domstolen:
"Maa et selektivt distributionssystem inden for EF for eksklusive produkter (ure i den hoejere prisklasse og luksusklassen), som udelukker anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1 og 2, naegtes anerkendt allerede af den grund, at der i lande uden for Det Europaeiske Faellesskab ikke eller ikke fuldt ud i kraft af aftaler herom er selektiv distribution, saaledes at de varer, der i EF er omfattet af systemet, frit kan erhverves i ovennaevnte lande af uafhaengige forhandlere og af disse lovligt bringes i omsaetning paa det faelles marked?"
19 Indledningsvis bemaerkes, at det, som Kommissionen har understreget, foerst paa baggrund af bestemmelserne i tysk ret fremgaar, hvorfor den forelaeggende retsinstans har rejst det spoergsmaal, om et selektivt distributionssystems "taethed" overalt i verden i henhold til faellesskabsretten er en gyldighedsbetingelse for et selektivt distributionssystem, der findes inden for Faellesskabet.
20 Begrebet "taethed" er udviklet i Forbundsrepublikken Tyskland i forbindelse med sager vedroerende illoyal konkurrence (forbuds- eller erstatningssager) anlagt mod udenforstaaende, som markedsfoerer produkter, der er omfattet af en eksklusiv salgsaftale, eller som afsaetter varer til priser, som er lavere end dem, der ved aftale er fastsat af fabrikanten. Begrebet er siden udvidet til ogsaa at omfatte sager anlagt mod personer, som staar uden for et selektivt distributionssystem.
21 Et selektivt distributionssystem er "taet" (lueckenlos), naar en ikke-autoriseret forhandler kun kan skaffe sig varer, der er omfattet af systemet, ved at medvirke til, at en autoriseret forhandler tilsidesaetter sine kontraktlige forpligtelser. "Taetheden" skal vaere reel, saavel teoretisk som i praksis. Begrebet teoretisk "taethed" forudsaetter, at fabrikanten har indgaaet et system af aftaler med de forhandlere, han har udvalgt, hvorved det sikres, at de produkter, der er omfattet af det selektive distributionssystem, kun leveres til forbrugerne gennem autoriserede forhandlere. Begrebet "taethed" i praksis indebaerer, at fabrikanten skal foere bevis for, at han haandhaever systemet ved at skride ind over for medkontrahenter i tilfaelde af misligholdelse eller over for virksomheder uden for systemet, som eventuelt skaffer sig varerne hos forhandlere, der herved tilsidesaetter deres kontraktlige forpligtelser.
22 Begrebet har for det foerste betydning i forbindelse med bevisfoerelsen. Saafremt en fabrikant beviser, at hans distributionssystem saavel teoretisk som i praksis er "taet", betyder det, at bevisbyrden vendes om i sager, han anlaegger mod virksomheder, som haevdes at konkurrere illoyalt: Der vil herefter vaere formodning for, at de har handlet illoyalt, idet de kun ad bagveje kan have skaffet sig de omtvistede varer, nemlig ved at tilskynde en autoriseret forhandler til at goere sig skyldig i kontraktbrud eller ved blot at udnytte et saadant kontraktbrud.
23 "Taethed" har dernaest materielretlig betydning. Efter tysk ret er den saaledes en betingelse for, at et selektivt distributionssystem kan haandhaeves over for dem, der har paataget sig kontraktlige forpligtelser. Kun saafremt systemet er "taet", kan fabrikanten skride ind over for en autoriseret forhandler og faa ham paalagt at overholde sine kontraktlige forpligtelser. Saafremt systemets manglende "taethed" medfoerer, at de autoriserede forhandlere udsaettes for konkurrence fra uafhaengige forhandlere, kan producenten ikke laengere kraeve, at deltagerne i hans distributionssystem overholder aftalerne.
24 Ved besvarelsen af det praejudicielle spoergsmaal paa den anfoerte baggrund skal det foerst understreges, at begrebet "taethed" er udviklet i forbindelse med sager vedroerende illoyal konkurrence, der er anlagt mod virksomheder, der staar uden for eksklusive salgsaftaler, bindende prisaftaler eller aftaler om selektive distributionssystemer. Under saadanne sager om illoyal konkurrence maa der foerst tages stilling til, om aftalen er gyldig i relation til traktatens artikel 85. En producent kan saaledes kun gaa i rette med udenforstaaende virksomheder for at have medvirket til at tilsidesaette en kontraktlig forpligtelse, saafremt forpligtelsen i sig selv er gyldig i henhold til traktatens artikel 85. Dette indebaerer ikke, at det ved bedoemmelsen af, om en aftale er lovlig i relation til traktatens artikel 85, omvendt er noedvendigt at tage hensyn til, om betingelserne er opfyldt, for at aftalen kan goeres gaeldende over for udenforstaaende under en sag om illoyal konkurrence.
25 Endvidere bemaerkes, at anvendelsen af det faellesskabsretlige kartelforbud ikke kan afhaenge af en betingelse, der er saeregen for en national retsorden. Som Kommissionen med rette har fremhaevet, er den betingelse om "taethed", som er udviklet i tysk ret, ukendt i naesten alle de oevrige medlemsstaters retssystemer. F.eks. har Frankrigs Cour de cassation fastslaaet, at den omstaendighed, at en uautoriseret mellemmand udbyder varer, hvis emballage er paafoert betegnelsen "vente exclusive par des distributeurs agréés" ("maa kun saelges af autoriserede forhandlere"), i sig selv er en adfaerd, der er udtryk for illoyal konkurrence (Cour de cassation française, chambre commerciale, dom af 27.10.1992 i Rochas-sagen, Dalloz 1992, jurisprudence 505). Efter fransk ret skal der saaledes end ikke foeres bevis for, at den uautoriserede handlende har faaet sine forsyninger fra en autoriseret forhandler, der har misligholdt sin kontrakt, og at han medvirkede til forhandlerens misligholdelse.
26 Endvidere bemaerkes - som Kommissionen med rette har fremhaevet - at saafremt gyldigheden af et selektivt distributionssystem under hensyn til traktatens artikel 85, stk. 1, goeres betinget af, at det er "taet", ville det have den paradoksale foelge, at de snaevreste og mest lukkede distributionssystemer behandles lempeligere efter traktatens artikel 85, stk. 1, end distributionssystemer, der er mere fleksible og i hoejere grad aabner mulighed for parallelle transaktioner.
27 Endelig kan en anerkendelse af gyldigheden af et selektivt distributionssystem paa det faelles marked ikke afhaenge af, hvorvidt den enkelte fabrikant er i stand til overalt at sikre systemets "taethed", eftersom lovgivningen i visse tredjelande kan begraense mulighederne for eller endog forhindre, at dette maal naas.
28 Det fremgaar af det anfoerte, at det ikke er en betingelse for, at et selektivt distributionssystem er gyldigt i henhold til faellesskabsretten, at det er "taet".
29 Det praejudicielle spoergsmaal maa herefter besvares med, at et selektivt distributionssystem inden for EF for eksklusive produkter (ure i den hoejere prisklasse og luksusklassen), som udelukker anvendelsen af traktatens artikel 85, stk. 1 og 2, ikke maa naegtes anerkendt allerede af den grund, at der i lande uden for Det Europaeiske Faellesskab ikke eller ikke fuldt ud i kraft af aftaler herom er selektiv distribution, saaledes at de varer, der i EF er omfattet af systemet, frit kan erhverves i ovennaevnte lande af uafhaengige forhandlere og af disse lovligt bringes i omsaetning paa det faelles marked.
30 Som fremhaevet ovenfor (i praemis 17) har OLG i forelaeggelseskendelsen bemaerket, at retten ville kunne afgoere sagen paa grundlag af besvarelsen af spoergsmaalet om "taethed". Retten bemaerkede naermere, at saafremt systemets manglende "taethed" indebar, at det var ugyldigt i henhold til traktatens artikel 85, ville begraensningen af garantien vaere ulovlig, og der maatte gives Metro medhold. Hvis den manglende "taethed" derimod ikke havde en saadan retsvirkning, ville begraensningen af garantien efter rettens opfattelse vaere lovlig, og sagsoegte maatte frifindes for Metro' s paastande.
31 Det foelger af svaret paa det praejudicielle spoergsmaal, at det ikke er en gyldighedsbetingelse for et selektivt distributionssystem, at det er "taet", og det maa herefter undersoeges, paa hvilke betingelser en begraensning af garantien til kun at omfatte ure, der er koebt hos autoriserede forhandlere, kan antages at vaere lovlig i henhold til traktatens artikel 85. I anledning af en begaering fra Metro til OLG om at tydeliggoere det praejudicielle spoergsmaal, saaledes at det vedroerer dette punkt, har OLG i kendelse af 9. november 1992 bemaerket, at "spoergsmaalet allerede (var) omhandlet i forelaeggelseskendelsen". Under retsforhandlingerne for Domstolen har parterne droeftet spoergsmaalet indgaaende, baade i de skriftlige indlaeg og under den mundtlige forhandling.
32 Det bemaerkes, at en kontraktlig forpligtelse om at begraense garantien til de handlende, der hoerer til distributionssystemet, og naegte at yde garanti for varer, der er afsat af andre, giver samme resultat og affoeder samme retsvirkning som kontraktbestemmelser, hvorefter det kun er forhandlere i distributionssystemet, der maa saelge varerne. Ligesom saadanne kontraktbestemmelser er en begraensning af garantien et middel, hvorved producenten kan forhindre, at forhandlere uden for systemet handler med varer, der er omfattet af systemet.
33 Da kontraktbestemmelser, hvorved en producent forpligter sig til kun at saelge gennem autoriserede forhandlere, og hvorved disse selv forpligter sig til kun at videresaelge til andre autoriserede forhandlere eller til forbrugere, er lovlige, er der intet hensyn, der taler for at anlaegge en strengere bedoemmelse af en ordning, hvorefter garantien i henhold til kontrakten er begraenset til produkter, der saelges gennem autoriserede forhandlere. I relation til traktatens artikel 85 er det alene formaalet med begraensningen og den virkning, den har, der er relevant.
34 Med henblik paa det spoergsmaal, som den nationale retsinstans skal tage stilling til, maa det derfor fastslaas, at naar et selektivt distributionssystem opfylder gyldighedskriterierne i henhold til traktatens artikel 85, saaledes som de er praeciseret i Domstolens praksis (jf. dom af 11.12.1980, sag 31/80, L' Oréal, Sml. s. 3775), er en begraensning af fabrikantens garanti til kun at omfatte de aftalevarer, der er koebt hos autoriserede forhandlere, ogsaa gyldig.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
35 De udgifter, der er afholdt af den graeske regering, den franske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Oberlandesgericht Duesseldorf ved kendelse af 22. september 1992, for ret:
1) Et selektivt distributionssystem inden for EF for eksklusive produkter (ure i den hoejere prisklasse og luksusklassen), som udelukker anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1 og 2, maa ikke naegtes anerkendt allerede af den grund, at der i lande uden for Det Europaeiske Faellesskab ikke eller ikke fuldt ud i kraft af aftaler herom er selektiv distribution, saaledes at de varer, der i EF er omfattet af systemet, frit kan erhverves i ovennaevnte lande af uafhaengige forhandlere og af disse lovligt bringes i omsaetning paa det faelles marked.
2) Naar et selektivt distributionssystem opfylder gyldighedskriterierne i henhold ntil traktatens artikel 85, saaledes som de er praeciseret i Domstolens praksis, er en begraensning af fabrikantens garanti til kun at omfatte de aftalevarer, der er koebt hos autoriserede forhandlere, ogsaa gyldig.