62024CJ0206_RES
Sag C-206/24
YX og Logistica i Gestió Caves Andorranes i Vidal SA
mod
Directeur général des douanes et droits indirects et Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (kassationsdomstol, Frankrig))
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 1. august 2025
»Præjudiciel forelæggelse – toldunion – godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter – forordning (EØF) nr. 1430/79 – toldafgifter opkrævet i strid med EU-retten – artikel 2, stk. 2, tredje afsnit – betingelser for godtgørelse ex officio – konstatering af, at de nævnte afgifter er blevet opkrævet uretmæssigt, inden tre år fra den dato, på hvilken disse blev bogført – konstatering, som indebærer, at de nationale toldmyndigheder har kendskab til de pågældende erhvervsdrivendes identitet og til det beløb, der skal tilbagebetales til hver af dem – disse myndigheders forpligtelse til at træffe de nødvendige og passende foranstaltninger med henblik på at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at foretage en sådan godtgørelse«
Den Europæiske Unions egne indtægter – godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter – toldafgifter opkrævet i strid med EU-retten – godtgørelse ex officio – betingelser – den nationale toldmyndigheds konstatering af, at de nævnte afgifter er blevet opkrævet uretmæssigt, inden tre år fra den dato, på hvilken disse blev bogført – konstatering, som indebærer, at den nationale toldmyndighed har kendskab til de pågældende erhvervsdrivendes identitet og til det beløb, der skal tilbagebetales – denne myndigheds forpligtelse til at træffe de nødvendige og passende foranstaltninger med henblik på at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at foretage en sådan godtgørelse
[Rådets forordning nr. 1430/79, art. 1, stk. 2, litra e), samt art. 2 og 15]
(jf. præmis 25-38, 42 og 43 samt domskonkl.)
Resumé
Domstolen, for hvilken Cour de cassation (kassationsdomstol, Frankrig) havde forelagt præjudicielle spørgsmål, præciserede rækkevidden af en national toldmyndigheds forpligtelse til ex officio at yde godtgørelse af uretmæssigt opkrævede toldafgifter samt betingelserne herfor i lyset af artikel 2, stk. 2, tredje afsnit, i forordning nr. 1430/79 (
1
).
I perioden mellem 1988 og 1991 indførte andorranske selskaber via selskabet Ysal, som er en toldspeditør med hjemsted i Frankrig, varer, der navnlig hidrørte fra tredjelande, i Andorra. Disse indførsler gav anledning til betaling af toldafgifter i Frankrig. På daværende tidspunkt krævede de franske toldmyndigheder nemlig, at de varer, der hidrørte fra tredjelande, og som var bestemt til Andorra, skulle overgå til fri omsætning, når de passerede gennem fransk område.
I januar 1991 konstaterede Europa-Kommissionen ved begrundet udtalelse (
2
), at Den Franske Republik med fastsættelsen af et sådant krav om overgang til fri omsætning havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til visse EU-retlige bestemmelser. Kommissionen opfordrede derfor denne medlemsstat til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at bringe situationen i orden.
Ved en ministeriel bekendtgørelse (
3
) bragte de franske myndigheder herefter denne praksis til ophør for så vidt angår alle de varer, der hidrørte fra tredjelande, og som var bestemt til Andorra.
I 2015 anlagde de nævnte andorranske importører, i hvis rettigheder Caves Andorranes og YX var indtrådt, sag mod den franske toldforvaltning med påstand om betaling af et beløb svarende til de toldafgifter, som denne forvaltning havde opkrævet uretmæssigt i perioden mellem 1988 og 1991 for indførsler af varer, der hidrørte fra tredjelande, og som var bestemt til Andorra. Idet sagen blev forkastet i første instans, og dette blev stadfæstet efter appel, iværksatte Caves Andorranes og YX appel ved Cour de cassation (kassationsdomstol), som er den forelæggende ret.
Den forelæggende ret forelagde Domstolen to præjudicielle spørgsmål, med hvilke retsinstansen nærmere bestemt ønskede oplyst, om artikel 2, stk. 2, tredje afsnit, i forordning nr. 1430/79 skal fortolkes således, at eksistensen af en national toldmyndigheds forpligtelse til ex officio at yde godtgørelse af toldafgifter er betinget af dels, at myndigheden inden udløbet af en frist på tre år regnet fra bogføringen af disse afgifter selv har konstateret, at afgifterne er blevet opkrævet uretmæssigt, dels at denne myndighed har kendskab til de berørte erhvervsdrivendes identitet og til det beløb, der skal tilbagebetales til hver af disse. I denne forbindelse ønskede den forelæggende ret oplyst, hvilke foranstaltninger den nævnte myndighed i givet fald skal træffe for at indhente sådanne oplysninger.
Domstolens bemærkninger
Domstolen fastslog indledningsvis, at artikel 2, stk. 2, tredje afsnit, i forordning nr. 1430/79 – for så vidt som bestemmelsen kategorisk bestemmer, at de nationale toldmyndigheder »yder ex officio godtgørelse« – indfører en godtgørelsesforpligtelse for disse myndigheder, uden at den pågældende importør behøver at anmode herom. Denne forpligtelse til at yde godtgørelse af egen drift er betinget af, at den pågældende nationale toldmyndighed inden udløbet af en frist på tre år regnet fra bogføringen af de pågældende toldafgifter (
4
) selv har konstateret, at disse afgifter er blevet opkrævet uretmæssigt. Derimod skal godtgørelsen som sådan ikke nødvendigvis ydes inden for den nævnte frist, hvorfor den kan ydes efter fristens udløb.
For så vidt som toldafgifter pålægges for præcise beløb, der er fastsat af den nationale toldmyndighed på grundlag af toldangivelser indgivet på vegne af en bestemt person, indebærer denne myndigheds konstatering af, at sådanne afgifter er blevet opkrævet uretmæssigt, i øvrigt nødvendigvis en konstatering af, at en person, som denne myndighed har kendskab til, uretmæssigt har betalt et bestemt beløb, der ligeledes er denne myndighed bekendt. Det forholder sig følgelig således, at når den nationale toldmyndighed konstaterer, at toldafgifter er blevet opkrævet uretmæssigt og skal godtgøres, har den principielt kendskab til såvel identiteten af den person, hvortil den skal yde godtgørelsen, som det nøjagtige beløb, der skal godtgøres.
Den nævnte myndighed kan nemlig ikke påberåbe sig den omstændighed, at den ikke længere er i besiddelse af de toldangivelser, som de berørte personer har indgivet, eller de individuelle afgørelser, der er truffet over for dem, for at begrunde en eventuel undladelse af at godtgøre de pågældende de toldafgifter, som den inden for den i artikel 2, stk. 2, tredje afsnit, i forordning nr. 1430/79 fastsatte frist på tre år har konstateret er blevet opkrævet uretmæssigt, idet myndigheden, så længe denne frist ikke er udløbet, er forpligtet til at opbevare de dokumenter og oplysninger, der kan være relevante for ydelsen af en eventuel godtgørelse.
Når dette er sagt, forholder det sig således, at når den nævnte toldmyndighed, uden selv at være skyld heri, ikke råder over de oplysninger, der er nødvendige for at yde godtgørelse af uretmæssigt opkrævede toldafgifter, skal den for at opfylde sin godtgørelsesforpligtelse i henhold til den nævnte bestemmelse træffe de foranstaltninger, som er nødvendige og passende for at indhente disse oplysninger. Sådanne foranstaltninger omfatter ganske vist ikke uforholdsmæssige undersøgelser, dvs. undersøgelser, der kræver anvendelse af menneskelige og materielle ressourcer, som ikke har nogen forbindelse med, hvad der med rimelighed kan forventes af en påpasselig forvaltning. En passiv holdning fra toldmyndighedens side under påskud af, at den ikke råder over de nævnte oplysninger, er imidlertid hverken forenelig med dens ovennævnte godtgørelsesforpligtelse eller med de krav, der følger af retten til god forvaltning, som udgør et almindeligt EU-retligt princip, der finder anvendelse på medlemsstaterne, når de gennemfører EU-retten.
Domstolen konkluderede, at artikel 2, stk. 2, tredje afsnit, i forordning nr. 1430/79 skal fortolkes således, at eksistensen af en national toldmyndigheds forpligtelse til ex officio at yde godtgørelse af toldafgifter er betinget af, at myndigheden inden udløbet af en frist på tre år regnet fra bogføringen af disse afgifter selv har konstateret, at afgifterne er blevet opkrævet uretmæssigt. En sådan konstatering indebærer, at denne myndighed har kendskab til identiteten på de personer, som har erlagt afgifterne, og til det beløb, der skal tilbagebetales til hver af disse. Når den nævnte myndighed hverken råder eller kunne have rådet over alle de oplysninger, der er nødvendige for at yde en sådan godtgørelse til den person, som har erlagt de uretmæssigt opkrævede toldafgifter, eller til de personer, der er indtrådt i denne persons rettigheder og pligter, tilkommer det denne myndighed for at opfylde sin godtgørelsesforpligtelse at træffe de foranstaltninger, som uden at være uforholdsmæssige er nødvendige og passende med henblik på at indhente disse oplysninger og yde godtgørelsen.
(
1
) – Rådets forordning (EØF) nr. 1430/79 af 2.7.1979 om godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter (EFT 1979, L 175, s. 1), som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 3069/86 af 7.10.1986 (EFT 1986, L 286, s. 1) (herefter »forordning nr. 1430/79«).
(
2
) – Begrundet udtalelse KOM(90) 2042 endelig.
(
3
) – Avis aux importateurs et aux exportateurs du ministère de l’Économie, des Finances et du Budget (bekendtgørelse til importører og eksportører fra økonomi-, finans- og budgetministeriet, Frankrig), offentliggjort i Journal officiel de la République française den 6.6.1991.
(
4
) – I henhold til artikel 1, stk. 2, litra e), i forordning nr. 1430/79 svarer denne dato til datoen for vedtagelsen af den administrative handling, ved hvilken dette afgiftsbeløb oprindeligt blev opgjort af de kompetente myndigheder.