62022CO0495_INF
Rješenje Suda (šesto vijeće) od 27. travnja 2023. – Ministero della Giustizia/SP (Javnobilježnički natječaj)
(predmet C-495/22)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članci 53. i 99. Poslovnika Suda – Članak 267. UFEU-a – Opseg obveze nacionalnih sudova koji odlučuju u zadnjem stupnju da upute zahtjev za prethodnu odluku – Iznimke od te obveze – Kriteriji – Situacije u kojima je pravilno tumačenje prava Unije toliko očito da ne ostavlja mjesta nikakvoj razumnoj sumnji – Uvjet propisan nacionalnom sudu koji odlučuje u posljednjem stupnju da mora biti uvjeren u to da je to jednako očito i drugim sudovima posljednjeg stupnja država članica i Sudu”
Prethodna pitanja – Pokretanje postupka pred Sudom – Pitanja o tumačenju – Obveza postavljanja prethodnog pitanja – Nepostojanje – Pretpostavke – Nepostojanje razumne sumnje – Kriteriji
(čl. 267. UFEU-a)
(t. 17.-20., 26.-36. i izreka)
Izreka
Članak 267. UFEU-a treba tumačiti na način da nacionalni sud protiv čijih odluka prema nacionalnom pravu nema pravnog lijeka može odlučiti da Sudu ne postavi pitanje o tumačenju prava Unije i riješiti ga na vlastitu odgovornost kad je pravilno tumačenje prava Unije toliko očito da ne ostavlja mjesta nikakvoj razumnoj sumnji. Postojanje takve mogućnosti mora se ocijeniti ovisno o karakteristikama svojstvenima pravu Unije, o konkretnim poteškoćama do kojih dovodi njegovo tumačenje i o riziku od razilaženja sudske prakse unutar Europske unije.
Taj nacionalni sud nije dužan detaljno dokazati da bi drugi sudovi posljednjeg stupnja država članica i Sud proveli isto tumačenje, ali se – u skladu s ocjenom koja vodi računa o tim elementima – mora uvjeriti u to da je to jednako očito i tim drugim nacionalnim sudovima te Sudu.