62022CJ0375
PRESUDA SUDA (peto vijeće)
26. veljače 2026. (
*1
)
„Žalba – Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Tržište zračnog prijevoza tereta – Odluka Europske komisije kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU‑a, članka 53. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru i članka 8. Sporazuma između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o zračnom prometu – Usklađivanje elemenata cijene usluga zračnog prijevoza tereta (dodatna naknada za gorivo, dodatna naknada za sigurnost i odbijanje plaćanja provizije na dodatne naknade) – Jedinstvena i trajna povreda – Nepostojanje dokaza da je sudionik znao za dva elementa povrede – Djelomično ili potpuno poništenje Komisijine odluke – Mjesna nadležnost Komisije – Utvrđenje postojanja zabranjenog sporazuma ‚na svjetskoj razini’”
U predmetu C‑375/22 P,
povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 9. lipnja 2022.,
Latam Airlines Group SA, sa sjedištem u Santiagu (Čile),
Lan Cargo SA, sa sjedištem u Santiagu,
koje zastupaju O. Geiss, Rechtsanwalt, B. Hartnett, odvjetnik, i W. Sparks, advocaat,
tužitelji,
a druga stranka u postupku je:
Europska komisija, koju zastupaju P. Caro de Sousa i A. Dawes, u svojstvu agenata, uz asistenciju G. Peretz, KC,
tuženik u prvostupanjskom postupku,
SUD (peto vijeće),
u sastavu: I. Jarukaitis (izvjestitelj), predsjednik četvrtog vijeća, u svojstvu predsjednika petoga vijeća, E. Regan i D. Gratsias, suci,
nezavisni odvjetnik: A. Rantos,
tajnik: R. Stefanova‑Kamisheva, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 10. travnja 2024.,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 5. rujna 2024.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Svojom žalbom Latam Airlines Group SA (u daljnjem tekstu: Latam Airlines) i Lan Cargo SA zahtijevaju ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 30. ožujka 2022., Latam Airlines Group i Lan Cargo/Komisija (T‑344/17, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2022:185), kojom je on djelomično odbio njihovu tužbu za poništenje Odluke Komisije C (2017) 1742 final od 17. ožujka 2017. koja se odnosi na postupak primjene članka 101. UEFU‑a, članka 53. Sporazuma o EGP‑u i članka 8. Sporazuma između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o zračnom prometu (predmet AT.39258 – Zračni prijevoz tereta) (u daljnjem tekstu: sporna odluka), u dijelu u kojem se odnosi na njih, i na ukidanje ili smanjenje novčane kazne koja im je tom odlukom izrečena.
Pravni okvir
Sporazum o zračnom prijevozu između EZ‑a i Švicarske
2
Sporazum između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o zračnom prometu, potpisan u Luxembourgu 21. lipnja 1999. i odobren u ime Europske zajednice Odlukom 2002/309/EZ, Euratom Vijeća i Komisije o Sporazumu o znanstvenoj i tehnološkoj suradnji od 4. travnja 2002. o sklapanju sedam sporazuma sa Švicarskom Konfederacijom (SL 2002., L 114, str. 1., i ispravak SL 2015., L 210, str. 38.) (SL Posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 60., str. 3.) (u daljnjem tekstu: Sporazum o zračnom prometu EZ – Švicarska) stupio je na snagu 1. lipnja 2002. Članci 8. i 9. tog sporazuma odgovaraju, mutatis mutandis, člancima 101. i 102. UFEU‑a.
3
U skladu s člankom 11. navedenog sporazuma:
„1.   Institucije Zajednice primjenjuju odredbe članaka 8. i 9. i nadziru koncentracije između poduzetnika u skladu sa zakonodavstvom Zajednice, kako je određeno u Prilogu ovom Sporazumu, uzimajući u obzir potrebu bliske suradnje između institucija Zajednice i švicarskih tijela.
2.   Švicarska tijela odlučuju u skladu s odredbama članaka 8. i 9. o prihvatljivosti svih sporazuma, odluka i usklađenih djelovanja, kao i zlouporaba vladajućeg položaja koja se odnose na prometne pravce između Švicarske i trećih zemalja.”
4
Uredba Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima [101.] i [102. UFEU‑a] (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165.) postala je primjenjiva u okviru istog sporazuma, s učinkom od 5. prosinca 2007., Odlukom br. 1/2007 Zajedničkog odbora Zajednice i Švicarske za zračni promet osnovanog Sporazumom između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o zračnom prometu od 5. prosinca 2007. o zamjeni Priloga [Sporazumu o zračnom prometu EZ – Švicarska] (SL 2008., L 34, str. 19.). Na taj je datum zamijenio Uredbu Vijeća (EEZ) br. 3975/87 od 14. prosinca 1987. o utvrđivanju postupaka za primjenu pravila o tržišnom natjecanju na poduzetnike u sektoru zračnog prometa (SL 1987., L 374, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 3., str. 3.), koja se nalazi u prilogu Sporazumu o zračnom prometu EZ – Švicarska od njegova stupanja na snagu.
Ugovor o funkcioniranju Europske unije
5
Člankom 101. stavkom 1. UFEU‑a propisuje se:
„Budući da su nespojivi s unutarnjim tržištem, zabranjuju se: svi sporazumi među poduzetnicima, odluke udruženja poduzetnika i usklađeno djelovanje koji bi mogli utjecati na trgovinu među državama članicama i koji imaju za cilj ili posljedicu sprečavanje, ograničivanje ili narušavanje tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu, a osobito oni kojima se:
(a)
neposredno ili posredno utvrđuju kupovne ili prodajne cijene ili drugi trgovinski uvjeti;
(b)
ograničuju ili nadziru proizvodnja, tržišta, tehnički razvoj ili ulaganja;
(c)
vrši podjela tržišta ili izvora nabave;
[…]”
Sporazum o EGP‑u
6
Članak 53. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru od 2. svibnja 1992. (SL 1994., L 1, str. 3.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 106., str. 4., u daljnjem tekstu: Sporazum o EGP‑u) odgovara mutatis mutandis članku 101. UFEU‑a.
7
Uredba br. 1/2003, kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 411/2004 od 26. veljače 2004. o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 3975/87 te izmjeni Uredbe (EEZ) br. 3976/87 i Uredbe br. 1/2003 u vezi sa zračnim prijevozom između Zajednice i trećih zemalja (SL 2004., L 68, str. 1.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 2., str. 57.), uključena je u Sporazum o EGP‑u, s jedne strane, Odlukom Zajedničkog odbora EGP‑a br. 130/2004 od 24. rujna 2004. o izmjeni Priloga XIV. (Tržišno natjecanje), Protokola 21 (o provođenju pravila o tržišnom natjecanju koja se primjenjuju na poduzetnike) i Protokola 23 (u pogledu suradnje između nadzornih tijela) uz Sporazum o EGP‑u (SL 2005., L 64, str. 57.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 90., str. 266.), koja je stupila na snagu 19. svibnja 2005., kao i, s druge strane, Odlukom Zajedničkog odbora EGP‑a br. 40/2005 od 11. ožujka 2005. o izmjeni Priloga XIII. (Promet) i Protokola 21 (O provedbi pravila tržišnog natjecanja koja se primjenjuju na poduzeća) uz Sporazum o EGP‑u (SL 2005., L 198, str. 38.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 99., str. 126.), koja je stupila na snagu istog dana.
Uredba br. 1/2003
8
U članku 16. stavku 1. Uredbe br. 1/2003 određuje se:
„Kada nacionalni sudovi odlučuju o sporazumima, odlukama ili postupanjima iz članka 101. ili članka 102. Ugovora koji su već bili predmetom odluke Komisije, nacionalni sudovi ne mogu donositi odluke suprotne odluci koju je donijela Komisija. Također, nacionali sudovi moraju izbjegavati donošenje odluka koje bi bile u suprotnosti s odlukom koju razmatra Komisija u postupku koji je pokrenula. U tu svrhu, nacionalni sud može procijeniti je li svrsishodno nastaviti s postupkom pred nacionalnim sudom. Ova obveza ne dovodi u pitanje prava i obveze iz članka [267. UFEU‑a]”.
9
U članku 23. stavcima 2. i 3. te uredbe predviđa se:
„2.   Komisija može poduzetnicima i udruženjima poduzetnika odlukom propisati novčane kazne ako bilo namjerno ili nepažnjom:
(a)
krše odredbe članka [101. ili 102. UFEU‑a] ili
[…]
Za svakog poduzetnika i svako udruženje poduzetnika koje sudjeluje u povredi propisa, novčana kazna ne smije prelaziti 10 % njegovog ukupnog prihoda u prethodnoj poslovnoj godini.
3.   Pri određivanju iznosa novčane kazne uzet će se u obzir težina i trajanje povrede.”
10
Naime, člankom 32. točkom (c) te uredbe predviđalo se da se ona „ne primjenjuje na […] zračni promet između zračnih luka Zajednice i trećih zemalja”.
11
Ta je odredba brisana od 1. svibnja 2004. člankom 3. Uredbe br. 411/2004.
Okolnosti spora i sporna odluka
12
Okolnosti spora i sporne odluke, kako su iznesene u točkama 1. do 61. pobijane presude, za potrebe ovog postupka mogu se sažeti na sljedeći način.
13
Latam Airlines je društvo majka društva Lan Cargo. Potonje društvo obavlja svoju djelatnost na tržištu usluga zračnog prijevoza tereta.
14
U sektoru prijevoza tereta, zračni prijevoznici terete prevoze zračnim putem (u daljnjem tekstu: prijevoznici). Općenito, prijevoznici pružaju usluge prijevoza tereta špediterima, koji u ime otpremnika organiziraju prijevoz tih tereta. Zauzvrat, ti špediteri plaćaju prijevoznicima cijenu koja se sastoji, s jedne strane, od cijena izračunanih po kilogramu i, s druge strane, od različitih dodatnih naknada.
Upravni postupak
15
Komisija je zaprimila 7. prosinca 2005. zahtjev za imunitet na temelju svoje Obavijesti o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni u slučajevima kartela (SL 2002., C 45, str. 3.) koji su podnijeli društvo Deutsche Lufthansa AG i njegova dva društva kćeri Lufthansa Cargo AG i Swiss International Air Lines AG. Prema tom zahtjevu, među nekoliko prijevoznika postojali su protutržišni kontakti koji su se odnosili na sastavne elemente cijene usluga koje se pružaju na tržištu zračnog prijevoza tereta, odnosno na uvođenje takozvanih dodatnih naknada za „gorivo” i „sigurnost”, kao i na odbijanje tih prijevoznika da špediterima plate proviziju za dodatne naknade (u daljnjem tekstu: dodatna naknada za gorivo, dodatna naknada za sigurnost i odbijanje plaćanja provizije).
16
Komisija je 14. i 15. veljače 2006. provela nenajavljene pretrage prostora nekoliko prijevoznika.
17
Nakon tih pretraga nekoliko je prijevoznika, među kojima i Latam Airlines i Lan Cargo, podnijelo zahtjev za oslobađanje od kazne na temelju Obavijesti o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni u slučajevima kartela iz točke 15. ove presude.
18
Komisija je 19. prosinca 2007. uputila obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku 27-orici prijevoznika, među kojima i Latam Airlinesu i Lan Cargou, koji su zatim podnijeli pisana očitovanja. Saslušanje je održano od 30. lipnja do 4. srpnja 2008.
Prvotna odluka
19
Komisija je 9. studenoga 2010. donijela Odluku C(2010) 7694 final u vezi s postupkom u skladu s člankom 101. UFEU‑a, člankom 53. Sporazuma o EGP‑u i člankom 8. Sporazuma između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o zračnom prometu (Predmet COMP/39258) – Zračni prijevoz tereta) (u daljnjem tekstu: prvotna odluka). Ta je odluka upućena 21 prijevozniku, među kojima su se nalazili Latam Airlines i Lan Cargo.
20
U navedenoj se odluci u njezinu obrazloženju navodi da su inkriminirani prijevoznici usklađivali svoje postupanje u području određivanja cijena za pružanje usluga prijevoza tereta, dogovarajući se o dodatnoj naknadi za gorivo, dodatnoj naknadi za sigurnost i odbijanju plaćanja provizije, te da su na taj način sudjelovali u jedinstvenoj i trajnoj povredi članka 101. UFEU‑a, članka 53. Sporazuma o EGP‑u i članka 8. Sporazuma o zračnom prometu EZ – Švicarska, koja obuhvaća područje Europskog gospodarskog prostora (EGP) i Švicarske.
Presude od 16. prosinca 2015.
21
Presudom od 16. prosinca 2015., Latam Airlines Group i Lan Cargo/Komisija (T‑40/11, EU:T:2015:986), Opći sud poništio je prvotnu odluku u dijelu u kojem se odnosila na Latam Airlines i Lan Cargo. S dvanaest drugih presuda od istog dana Opći sud također je poništio, u cijelosti ili djelomično, tu odluku u dijelu u kojem se odnosila na dvanaest drugih prijevoznika ili skupina prijevoznika.
22
Opći sud smatrao je da ta odluka nije dovoljno obrazložena.
Sporna odluka
23
Komisija je 20. svibnja 2016. prijevoznicima iz prvotne odluke koji su podnijeli tužbu protiv nje pred Općim sudom uputila dopis u kojem ih je obavijestila o svojoj namjeri da ponovno donese odluku kojom se utvrđuje njihovo sudjelovanje u jedinstvenoj i trajnoj povredi članka 101. UFEU‑a, članka 53. Sporazuma o EGP‑u i članka 8. Sporazuma o zračnom prometu EZ – Švicarska na svim rutama navedenima u toj prvotnoj odluci. Određen im je rok od mjesec dana za podnošenje primjedbi. Svi su iskoristili tu mogućnost.
24
Komisija je 17. ožujka 2017. donijela spornu odluku, čiji je adresat 19 prijevoznika, među kojima i Latam Airlines i Lan Cargo.
25
U spornoj se odluci navodi da su inkriminirani prijevoznici uskladili svoje postupanje u području određivanja cijena za pružanje usluga prijevoza tereta u cijelom svijetu pomoću dodatne naknade za gorivo, dodatne naknade za sigurnost i odbijanja plaćanja provizije (u daljnjem tekstu: sporni zabranjeni sporazum), čime su počinili jedinstvenu i trajnu povredu članka 101. UFEU‑a, članka 53. Sporazuma o EGP‑u i članka 8. Sporazuma o zračnom prometu EZ – Švicarska.
26
U odjeljku 4. te odluke, naslovljenom „Opis činjenica”, Komisija je osobito navela da je istragom otkriven zabranjeni sporazum na svjetskoj razini koji se temelji na mreži dvostranih i višestranih kontakata koji su se održavali među konkurentima tijekom dugog razdoblja, a koji se odnosio na postupanje koje su oni odlučili, predvidjeli ili namjeravali usvojiti u odnosu na različite elemente cijena za usluge prijevoza tereta navedene u prethodnoj točki. Naglasila je da je zajednički cilj te mreže kontakata bio uskladiti postupanje konkurenata u području određivanja cijena ili smanjenja nesigurnosti u pogledu njihove cjenovne politike. Zatim je opisala kontakte koji se odnose na dodatnu naknadu za gorivo, dodatnu naknadu za sigurnost i odbijanje plaćanja provizije te je ocijenila činjenične dokaze koji se odnose, s jedne strane, na sporni zabranjeni sporazum u cijelosti i, s druge strane, na svakog od adresata navedene odluke.
27
U odjeljku 5. sporne odluke, naslovljenom „Primjena relevantnih pravila o tržišnom natjecanju”, Komisija je na činjenice u ovom slučaju primijenila članak 101. UFEU‑a, pri čemu je pojasnila da upućivanja na taj članak također treba tumačiti kao upućivanja na članak 53. Sporazuma o EGP‑u i članak 8. Sporazum o zračnom prometu EZ – Švicarska, s obzirom na to da se te odredbe primjenjuju mutatis mutandis, osim ako nije drukčije određeno.
28
U tom pogledu, što se tiče svoje nadležnosti, Komisija je ispitala granice svoje vremenske i teritorijalne nadležnosti kako bi utvrdila i sankcionirala povredu pravilâ tržišnog natjecanja u ovom slučaju.
29
S jedne strane, u uvodnim izjavama 822. do 832. pobijane odluke, koje čine njezin pododjeljak 5.2, pod nazivom „Nadležnost Komisije”, ona je u biti utvrdila da najprije neće primijeniti članak 101. UFEU‑a na sporazume i djelovanja koji prethode 1. svibnja 2004., a odnose se na rute između zračnih luka smještenih unutar Europske unije i zračnih luka smještenih izvan EGP‑a (u daljnjem tekstu: rute između Unije i trećih zemalja), potom članak 53. Sporazuma o EGP‑u na sporazume i djelovanja koji prethode 19. svibnja 2005., a odnose se na rute između Unije i trećih zemalja i rute između zračnih luka smještenih u državama koje su ugovorne stranke Sporazuma o EGP‑u i koje nisu članice Unije i zračnih luka smještenih u trećim zemljama (u daljnjem tekstu: rute EGP‑a osim ruta između Unije i trećih zemalja i, zajedno s rutama između Unije i trećih zemalja, rute između EGP‑a i trećih zemalja) i, konačno, članak 8. Sporazuma o zračnom prometu EZ – Švicarska i djelovanja koji prethode 1. lipnja 2002., a odnose se na rute među zračnim lukama smještenima unutar Unije i švicarskih zračnih luka (u daljnjem tekstu: rute između Unije i Švicarske). Komisija je u uvodnoj izjavi 832. te odluke pojasnila da pobijana odluka nema „nikakvu namjeru utvrditi bilo kakvu povredu članka 8. Sporazuma [o zračnom prometu EZ – Švicarska] koji se odnosi na usluge prijevoza tereta [između] Švicarske [i] trećih zemalja”.
30
S druge strane, u uvodnim izjavama 1036. do 1046. pobijane odluke, koji čine njezin pododjeljak 5.3.8 pod nazivom „Primjenjivost članka 101. [UFEU‑a] i članka 53. Sporazuma o EGP‑u na dolazne rute”, Komisija je iznijela razloge zbog kojih je odbila argumente različitih inkriminiranih prijevoznika prema kojima je ona prekoračila svoju teritorijalnu nadležnost u pogledu pravila međunarodnog javnog prava time što je utvrdila i sankcionirala povredu tih dviju odredbi na rutama s polazištem iz trećih zemalja i odredištem u EGP‑u (u daljnjem tekstu: dolazne rute i, kad je riječ o uslugama prijevoza tereta na tim rutama, usluge prijevoza ulaznog tereta).
31
Konkretno, Komisija je u uvodnoj izjavi 1045. navedene odluke zaključila da su protutržišne prakse koje se odnose na usluge prijevoza ulaznog tereta „mogle imati trenutne, bitne i predvidljive učinke u Uniji ili EGP‑u uz obrazloženje da, u biti, veći troškovi zračnog prometa u EGP‑u i stoga veće cijene uvezene robe, mogu utjecati na potrošače unutar EGP‑a zbog svoje prirode”. Dodala je da su, u ovom slučaju, te prakse mogle imati takve učinke i na usluge prijevoza ulaznog tereta i na usluge prijevoza tereta koje u EGP‑u pružaju drugi prijevoznici, između čvorišta („hubs”) u EGP‑u kojima se služe prijevoznici iz trećih zemalja i odredišnih zračnih luka tih pošiljaka u EGP‑u koje nisu opsluživali prijevoznici iz trećih zemalja.
32
Osim toga, u uvodnoj izjavi 1046. iste odluke Komisija je istaknula da je sporni zabranjeni sporazum „proveden na svjetskoj razini”, da su dogovori koji se odnose na dolazne rute sastavni dio jedinstvene i trajne povrede članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u i da je ujednačena primjena dodatnih naknada na svjetskoj razini ključni element tog zabranjenog sporazuma.
33
Pododjeljak 5.3 sporne odluke koji se odnosi na primjenu, u ovom slučaju, članka 101. UFEU‑a, članka 53. Sporazuma o EGP‑u i članka 8. Sporazuma o zračnom prometu EZ – Švicarska, sadržava uvodne izjave 833. do 1052. U uvodnoj izjavi 846. te odluke, Komisija je najprije utvrdila da su inkriminirani prijevoznici uskladili svoje postupanje ili utjecali na određivanje cijena, „što je u konačnici dovelo do određivanja cijene u odnosu na” dodatnu naknadu za gorivo, dodatnu naknadu za sigurnost i plaćanja provizija špediterima za dodatne naknade. U uvodnoj izjavi 861. iste odluke Komisija je smatrala „opći sustav usklađivanja postupanja pri određivanju cijena za usluge prijevoza tereta” za koji je njezina istraga pokazala da postoji „složena povreda koja se sastoji od različitih postupaka koji [bi se mogli] kvalificirati kao sporazum ili kao usklađeno djelovanje u okviru kojih [su] konkurenti svjesno nadomjestili stvarnu međusobnu suradnju za ugrožavanje tržišnog natjecanja”.
34
Kao drugo, u uvodnoj izjavi 869. sporne odluke Komisija je utvrdila da je „predmetno postupanje predstavlja[alo] jedinstvenu i trajnu povredu članka 101. UFEU‑a”, pobliže pojasnivši u njenim uvodnim izjavama 870. do 902. da su predmetni dogovori imali jedinstven protutržišni cilj kojim se narušava tržišno natjecanje u sektoru prijevoza tereta unutar EGP‑a, kad se odnosilo na pružanje usluga prijevoza tereta i određivanje njihovih cijena”, kad se odnosilo na iste poduzetnike, kad je njegova priroda bila jedinstvena i trajna i kad se odnosilo na tri dijela, odnosno dodatnu naknadu za gorivo, dodatnu naknadu za sigurnost i odbijanje plaćanja provizije. U tom okviru, Komisija je u uvodnoj izjavi 883. te odluke navela da je Lan Cargo izravno sudjelovao u jednom od dijelova te jedinstvene povrede, odnosno u dodatnoj naknadi za gorivo, ali je znao za dogovore među prijevoznicima u pogledu dodatne naknade za sigurnost i plaćanja provizije za dodatne naknade.
35
Kao treće, u uvodnoj izjavi 903. pobijane odluke Komisija je utvrdila da je cilj dotičnog protutržišnog postupanja da se ograniči tržišno natjecanje barem unutar Unije, u EGP‑u i Švicarskoj. U njezinoj uvodnoj izjavi 917. u biti je dodala da stoga nije nužno da se u razmatranje uzmu „konkretni učinci” tog postupanja.
36
Kao četvrto, u uvodnim izjavama 972. do 1021. sporne odluke Komisija je ispitala propis sedam trećih zemalja za koji je nekoliko inkriminiranih prijevoznika tvrdilo da im nalaže usklađivanje dodatnih naknada, čime se sprečava primjena relevantnih pravila tržišnog natjecanja. Komisija je smatrala da ti prijevoznici nisu dokazali da su djelovali pod prisilom tih trećih zemalja.
37
Kao peto, u uvodnim izjavama 1024. do 1035. pobijane odluke Komisija je utvrdila da je jedinstvena i trajna povreda mogla znatno utjecati na trgovinu među državama članicama, ugovornim strankama Sporazuma o EGP‑u i ugovornim strankama Sporazuma o zračnom prometu EZ – Švicarska.
38
Odjeljak 7. sporne odluke, naslovljen „Trajanje povrede”, sadržava uvodne izjave 1146. do 1169. te odluke. Kao što proizlazi iz uvodne izjave 1146. navedene odluke Komisija je utvrdila da je sporni zabranjeni sporazum počeo 7. prosinca 1999. i trajao do 14. veljače 2006. U toj uvodnoj izjavi pojasnila je da je tim zabranjenim sporazumom povrijeđen:
–
članak 101. UFEU‑a, od 7. prosinca 1999. do 14. veljače 2006., u pogledu zračnog prometa između zračnih luka smještenih unutar Unije;
–
članak 101. UFEU‑a, od 1. svibnja 2004. do 14. veljače 2006., u pogledu zračnog prometa na rutama između Unije i trećih zemalja;
–
članak 53. Sporazuma o EGP‑u, od 7. prosinca 1999. do 14. veljače 2006. u pogledu zračnog prometa između zračnih luka smještenih unutar EGP‑a (u daljnjem tekstu: rute unutar EGP‑a);
–
članak 53. Sporazuma o EGP‑u, od 19. svibnja 2005. do 14. veljače 2006., u pogledu zračnog prometa na rutama EGP‑a osim ruta između Unije i trećih zemalja;
–
članak 8. Sporazuma o zračnom prometu EZ – Švicarska, od 1. lipnja 2002. do 14. veljače 2006., u pogledu zračnog prometa na rutama između Unije i Švicarske.
39
U uvodnoj izjavi 1169. iste odluke Komisija je istaknula da je povreda u pogledu društva Lan Cargo trajala od 25. veljače 2003. do 14. veljače 2006. Prethodno je u uvodnim izjavama 1103. do 1108. sporne odluke pojasnila da treba pretpostaviti da Latam Airlines, koji je tijekom tog razdoblja držao 99,9 % temeljnog kapitala društva Lan Cargo, izvršava odlučujući utjecaj na svoje društvo kćer i da ga se stoga smatra solidarno odgovornim s društvom Lan Cargo za cijelo navedeno razdoblje.
40
Članci 1., 3. i 4. izreke te odluke glase kako slijedi:
„Članak 1.
Budući da su uskladili svoje postupanje u području određivanja cijena za pružanje usluga prijevoza [tereta] u cijelom svijetu u pogledu dodatne naknade za gorivo, dodatne naknade za sigurnost i plaćanja provizije za dodatne naknade, sljedeći poduzetnici počinili su jedinstvenu i trajnu povredu članka 101. [UFEU‑a], članka 53. [Sporazuma o EGP‑u] i članka 8. [Sporazuma o zračnom prometu EZ – Švicarska] kad je riječ o sljedećim rutama u sljedećim razdobljima.
1.
Sljedeći su poduzetnici povrijedili članak 101. UFEU‑a i članak 53. Sporazuma o EGP‑u kad je riječ o [rutama unutar EGP‑a] u sljedećim razdobljima:
[…]
(i)
[Latam Airlines], od 25. veljače 2003. do 14. veljače 2006.;
(j)
[LAN Cargo], od 25. veljače 2003. do 14. veljače 2006.;
[…]
2.
Sljedeći su poduzetnici povrijedili članak 101. [UFEU‑a] kad je riječ o [rutama između Unije i trećih zemalja] u sljedećim razdobljima:
[…]
(i)
[Latam Airlines], od 1. svibnja 2004. do 14. veljače 2006.;
(j)
[LAN Cargo], od 1. svibnja 2004. do 14. veljače 2006.;
[…]
3.
Sljedeći su poduzetnici povrijedili članak 53. Sporazuma o EGP‑u kad je riječ o [rutama EGP‑a, osim ruta između Unije i trećih zemalja] u sljedećim razdobljima:
[…]
(i)
[Latam Airlines], od 19. svibnja 2005. do 14. veljače 2006.;
(j)
[LAN Cargo], od 19. svibnja 2005. do 14. veljače 2006.;
[…]
4.
Sljedeći su poduzetnici povrijedili članak 8. [Sporazuma o zračnom prometu EZ – Švicarska] kad je riječ o [rutama između Unije i Švicarske] u sljedećim razdobljima:
[…]
(i)
[Latam Airlines], od 25. veljače 2003. do 14. veljače 2006.;
(j)
[LAN Cargo], od 25. veljače 2003. do 14. veljače 2006.;
[…]
Članak 3.
Za jedinstvenu i trajnu povredu iz članka 1.ove odluke […] izriču se sljedeće novčane kazne:
[…]
(i)
[Latam Airlines i Lan Cargo] zajednički i solidarno: 8220000 [eura].
[…]
Članak 4.
Poduzetnici iz članka 1. moraju odmah prestati s jedinstvenom i trajnom povredom iz navedena članaka, ako to još nisu učinili.
Suzdržat će se i od svakog djelovanja ili postupanja koje bi imalo jednak ili sličan cilj ili učinak.”
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
41
Tužbom dostavljenom tajništvu Općeg suda 31. svibnja 2017. Latam Airlines i Lan Cargo pokrenuli su postupak tražeći, kao glavno, poništenje sporne odluke u dijelu koji se odnosi na njih i, podredno, smanjenje iznosa novčane kazne koja im je izrečena.
42
U prilog toj tužbi istaknuli su sedam tužbenih razloga za poništenje.
43
Među tim tužbenim razlozima prvi se temeljio na pogreškama koje se tiču prava i činjenica pri pripisivanju odgovornosti za jedinstvenu i trajnu povredu Latam Airlinesu i Lan Cargou u njezinim dijelovima koji se odnose na dodatnu naknadu za sigurnost i odbijanje plaćanja provizije. Drugi tužbeni razlog temeljio se na pogreškama koje se tiču prava i činjenica u utvrđenju sudjelovanja društava Latam Airlines i Lan Cargo u povredi u dijelu koji se odnosi na dodatak za gorivo. Treći tužbeni razlog temeljio se na Komisijinoj nenadležnosti za utvrđivanje odgovornosti tih prijevoznika na rutama unutar EGP‑a, rutama EGP‑a osim ruta između Unije i trećih zemalja te rutama između Unije i Švicarske. Četvrtim tužbenim razlogom Komisiji se prigovara da je počinila pogreške koje se tiču činjenica i prava time što je utvrdila postojanje „zabranjenog sporazuma na svjetskoj razini”. Potonji tužbeni razlog sastojao se od četiri dijela, od kojih se trećim prigovara Komisiji da je prekoračila svoju nadležnost i da je stvorila dvosmislenost u pogledu zemljopisnog dosega povrede. Šesti tužbeni razlog temeljio se na povredi prava obrane i nepostojanju odgovarajućeg obrazloženja, s obzirom na to da su Latam Airlines i Lan Cargo u biti tvrdili da se sporna odluka temeljila na novim činjeničnim i pravnim ocjenama o kojima nisu mogli biti saslušani.
44
Pobijanom presudom Opći sud prihvatio je prvi tužbeni razlog, djelomično prihvatio drugi i treći tužbeni razlog te odbio ostale tužbene razloge. Slijedom toga, poništio je članak 1. stavak 1. točke (i) i (j), članak 1. stavak 3. točke (i) i (j), članak 1. stavak 4. točke (i) i (j) sporne odluke kao i članak 1. stavak 2. točke (i) i (j) te odluke u dijelu u kojem se potonjom odredbom utvrđuje sudjelovanje tužitelja, s jedne strane, u dijelovima jedinstvene i trajne povrede koji se odnose na dodatnu naknadu za sigurnost i odbijanje plaćanja provizije i, s druge strane, u dijelu jedinstvene i trajne povrede koji se odnosi na dodatnu naknadu za gorivo prije 22. srpnja 2005. Također je poništio članak 3. točku (i) navedene odluke, odredio iznos novčane kazne koja je solidarno izrečena tužiteljima u visini od 2244000 eura te je u preostalom dijelu odbio tužbu.
Zahtjevi stranaka u žalbenom postupku
45
Latam Airlines i Lan Cargo u žalbi traže od Suda da:
–
ukine pobijanu presudu protiv koje je podnesena žalba u dijelu u kojem se odbija njihova tužba;
–
poništi spornu odluku u dijelu u kojem se odnosi na njih ili, podredno, djelomično je poništi i smanji iznos novčane kazne, i
–
naloži Komisiji snošenje troškova.
46
Komisija od Suda zahtijeva da odbije žalbu i naloži društvima Latam Airlines i Lan Cargo snošenje troškova.
O žalbi
47
U prilog svojoj žalbi Latam Airlines i Lan Cargo ističu četiri žalbena razloga, od kojih se prvi temelji na pogrešci koja se tiče prava jer je Opći sud proglasio samo djelomično poništenje sporne odluke, drugi na povredi prava obrane zbog toga što nije obrazložio odustajanje od progona određenih poduzetnika iz obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, treći na pogrešci koja se tiče prava u pogledu Komisijine nadležnosti za utvrđivanje postojanja „zabranjenog sporazuma na svjetskoj razini” i četvrti na pogreškama koje se tiču prava u pogledu utvrđivanja zemljopisnog opsega povrede.
Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na samo djelomičnom poništenju sporne odluke
Argumentacija stranaka
48
Prvi žalbeni razlog sastoji se, u biti, od triju dijelova.
49
Prvim dijelom tog žalbenog razloga Latam Airlines i Lan Cargo tvrde da je Opći sud povrijedio članak 101. stavak 1. UFEU‑a time što nije u cijelosti poništio spornu odluku.
50
Opći sud, koji je spornu odluku poništio samo u dijelu u kojem se odnosi na njihovo sudjelovanje u dijelovima jedinstvene i trajne povrede koji se odnose na dodatnu naknadu za sigurnost i odbijanje plaćanja provizije, potvrđujući tu odluku u pogledu njihova sudjelovanja u toj povredi u dijelu koji se odnosi na dodatnu naknadu za gorivo od 22. srpnja 2005., propustio je ocijeniti jesu li elementi čije je poništenje proglasio odvojivi i je li preostali dio bio takav da ne mijenja bit jedinstvene i trajne povrede.
51
Međutim, iz točke 38. presude od 6. prosinca 2012., Komisija/Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778), proizlazi da je djelomično poništenje pravnog akta Unije moguće samo ako su elementi čije se poništenje traži odvojivi od ostatka akta, što pretpostavlja da takvo djelomično poništenje nema za učinak izmjenu biti akta.
52
U ovom slučaju, dijelovi koji se odnose na dodatnu naknadu za sigurnost i odbijanje plaćanja provizije ne mogu se odvojiti od jedinstvene i trajne povrede, a da se pritom ne izmijeni njezina bit. Naime, sama je Komisija u uvodnoj izjavi 863. sporne odluke smatrala da je bilo neprirodno razdvojiti sporno postupanje, koje obilježava jedinstveni cilj, na način da se prema njemu postupa kao da se sastoji od zasebnih povreda. Međutim, u presudi od 4. srpnja 2013., Komisija/Aalberts Industries i dr. (C‑287/11 P, EU:C:2013:445, t. 65.), Sud je uzeo u obzir obrazloženje odluke o kojoj je bila riječ u tom predmetu s istim tekstom kako bi zaključio da povreda o kojoj je riječ u navedenom predmetu nije bila odvojiva. Osim toga, Komisija u toj odluci nije spomenula da sudjelovanje u protutržišnom postupanju povezanom s dodatnom naknadom za gorivo samo po sebi predstavlja povredu. Ona se ne može osloniti ni na uvodnu izjavu 871. navedene odluke, prema kojoj se određeni sastanci, određeni kontakti ili određeni razgovori između konkurenata mogu smatrati povredama sami po sebi. Naposljetku, dijelovi koji se odnose na dodatnu naknadu za sigurnost i odbijanje plaćanja provizije nisu samo sporedni u odnosu na dio koji se odnosi na dodatnu naknadu za gorivo. Međutim, u potonjem pogledu, iz presude od 21. siječnja 2016., Galp Energía España i dr./Komisija (C‑603/13 P, EU:C:2016:38), proizlazi da samo djelomično poništenje samo sporednih dijelova ne mijenja bit jedinstvene i trajne povrede. Latam Airlines i Lan Cargo dodaju da je nepostojanje odvojivosti osobito očito u pogledu dodatne naknade za sigurnost, koja je, prema njihovu mišljenju, sastavni dio dodatne naknade za gorivo, a ne samo sporedni u odnosu na nju.
53
Drugim dijelom prvog žalbenog razloga, koji se temelji na nedostatku u obrazloženju, Latam Airlines i Lan Cargo prigovaraju Općem sudu da je primijenio kružno rasuđivanje i da nije obrazložio tvrdnju iz točke 632. pobijane presude, prema kojoj nisu dokazali da je Komisija počinila pogrešku time što ih je smatrala odgovornima za jedinstvenu i trajnu povredu u dijelu koji se odnosi na dodatnu naknadu za gorivo. Opći sud tako nije ocijenio jesu li dijelovi jedinstvene i trajne povrede koji se odnose na dodatnu naknadu za sigurnost i odbijanje plaćanja provizije odvojivi i je li preostali dio bio takav da ne mijenja bit takve povrede.
54
Trećim dijelom tog žalbenog razloga Latam Airlines i Lan Cargo tvrde da je Opći sud obrazloženjem navedenim u točki 53. ove presude prebacio teret dokazivanja time što je utvrdio da nisu dokazali da nisu odgovorni za dio koji se odnosi na dodatnu naknadu za gorivo, iako je na Komisiji da podnese dokaz o povredama članka 101. UFEU‑a.
55
Komisija tvrdi da prvi žalbeni razlog nije osnovan.
Ocjena Suda
– Uvodne napomene
56
Valja podsjetiti na to da je Opći sud pobijanom presudom prihvatio prvi tužbeni razlog koji su pred njim istaknula društva Latam Airlines i Lan Cargo, koji se temeljio na pogreškama koje se tiču prava prilikom utvrđivanja sudjelovanja društva Lan Cargo u dijelovima jedinstvene i trajne povrede koji se odnose na dodatnu naknadu za sigurnost i plaćanje provizije. Opći sud iz toga je u točki 631. pobijane presude zaključio da valja poništiti članak 1. stavak 2. sporne odluke u dijelu u kojem se njime društvima Latam Airlines i Lan Cargo pripisuje ta dva dijela jedinstvene i trajne povrede. Međutim, u točki 632. te presude dodao je da, suprotno onomu što tvrde Latam Airlines i Lan Cargo, iz tih razloga ne treba poništiti spornu odluku u cijelosti jer, unatoč pogreškama koje je Komisija počinila u pogledu njihove odgovornosti za navedene sastavne dijelove, oni nisu dokazali da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava time što je utvrdila da su oni sudjelovali u navedenoj povredi.
57
Stoga valja provjeriti je li Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava time što je odbio poništiti spornu odluku u cijelosti.
58
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, djelomično poništenje pravnog akta Unije moguće je samo ako su elementi čije se poništenje traži odvojivi od ostatka akta, što pretpostavlja da takvo djelomično poništenje nema za učinak izmjenu njegove biti (vidjeti u tom smislu presude od 14. svibnja 2020., NKT Verwaltung i NKT/Komisija, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, t. 292. i navedenu sudsku praksu, te od 16. veljače 2022., Mađarska/Parlament, C‑156/21 P, EU:C:2022:97, t. 293. i navedenu sudsku praksu).
59
Sud je pojasnio uvjete za djelomično poništenje Komisijine odluke kojom je utvrđeno da je poduzetnik sudjelovao u više protutržišnih postupanja koja čine jedinstvenu i trajnu povredu.
60
U točki 44. presude od 6. prosinca 2012.Komisija/Verhuizingen Coppens (441/11 P, EU:C:2012:778) Sud je presudio da, ako je poduzetnik izravno sudjelovao u jednom ili više protutržišnih Komisija/Verhuizingen Coppens (441/11 P, EU:C:2012:778) postupanja koja čine trajnu i jedinstvenu povredu, ali nije utvrđeno da je taj poduzetnik namjeravao vlastitim postupanjem pridonijeti svim zajedničkim ciljevima drugih sudionika zabranjenog sporazuma i da je znao za sva druga protupravna djelovanja koja su planirali ili izvršavali ti sudionici pri ispunjavanju istih ciljeva ili da ih je taj poduzetnik mogao razumno predvidjeti te je bio spreman snositi povezani rizik, Komisija može tom poduzetniku pripisati odgovornost samo za postupanja u kojima je izravno sudjelovao i ona koja su planirali ili izvršavali drugi sudionici prilikom ispunjavanja ciljeva istovjetnih ciljevima poduzetnika i kad je dokazano da je on znao za njih ili ih je mogao razumno predvidjeti i bio je spreman snositi povezani rizik.
61
On je u točki 45. te presude dodao da to ipak ne može dovesti do oslobađanja tog poduzetnika od odgovornosti za postupanja za koje je jasno da je u njima sudjelovao ili za koje se zapravo može smatrati odgovornim. Također je u toj točki 45., kao i u točki 90. presude od 16. lipnja 2022.Quanta Storage/Komisija (C‑699/19 P, EU:C:2022:483) istaknuo da činjenica da poduzetnik nije sudjelovao u svim sastavnim dijelovima zabranjenog sporazuma ili da je imao manje važnu ulogu u onima u kojima je sudjelovao nije relevantna za utvrđivanje toga da je on počinio povredu s obzirom na to da te elemente treba uzeti u obzir samo prilikom ocjene težine povrede i, ovisno o slučaju, određivanja novčane kazne.
62
Sud je u točki 46. presude od 6. prosinca 2012., Komisija/Verhuizingen Coppens (C‑441/19 P, EU:C:2012:778), preuzetoj u točki 68. presude od 16. lipnja 2022.Sony Corporation i Sony Electronics/Komisija (C‑697/19 P, EU:C:2022:478), pojasnio da se Komisijinu odluku kojom se sveukupni zabranjeni sporazum kvalificira kao jedinstvena i trajna povreda može tako razdijeliti samo ako je, s jedne strane, navedeni poduzetnik tijekom upravnog postupka bio u mogućnosti shvatiti da ga se također teretilo za svako od postupanja koja ju čine te stoga u vezi s tim iznijeti svoju obranu i ako je, s druge strane, navedena odluka dovoljno jasna u tom pogledu.
63
Sud je iz toga zaključio, u točki 47. presude od 6. prosinca 2012., Komisija/Verhuizingen Coppens (C‑441/19 P, EU:C:2012:778) da, kad su ispunjeni uvjeti iz točke 46., ako sud Unije utvrdi da Komisija nije u dovoljnoj mjeri dokazala da je poduzetnik kod sudjelovanja u jednom od protupravnih postupanja koja čine jedinstvenu i trajnu povredu znao za druga protupravna postupanja drugih sudionika u zabranjenom sporazumu pri ostvarivanju istih ciljeva, ili ih je razumno mogao predvidjeti, te je bio spreman snositi rizik, jedina posljedica toga mora biti to da se tom poduzetniku ne smije pripisati odgovornost za ta druga postupanja, a time i za jedinstvenu i trajnu povredu, te da pobijanu odluku treba smatrati neosnovanom samo u tom dijelu. Stoga odvojivost odluke kojom se poduzetniku pripisuje odgovornost za jedinstvenu i trajnu povredu u cijelosti, dok je taj poduzetnik u njoj sudjelovao samo u jednom od njezinih dijelova, ne podliježe uvjetima različitima od onih prethodno navedenih.
64
U ovom slučaju, iz točaka 581. i 615. te 630. do 632. pobijane presude proizlazi da je Opći sud smatrao da Komisija, iako je dokazala da su ti prijevoznici sudjelovali u dijelu jedinstvene i trajne povrede koji se odnosi na dodatnu naknadu za gorivo od 22. srpnja 2005., nije, suprotno tomu, u dovoljnoj mjeri dokazala da su navedeni prijevoznici imali potrebno znanje o jedinstvenoj i trajnoj povredi u njezinim drugim dvama dijelovima koji se odnose na dodatnu naknadu za sigurnost i odbijanje plaćanja provizije.
65
Stoga argumente društava Latam Airlines i Lan Cargo valja ispitati s obzirom na sudsku praksu navedenu u točkama 60. do 63. ove presude.
– Prvi dio, koji se temelji na tome da Opći sud nije ocijenio odvojivost poništenih elemenata
66
Prvim dijelom svojeg prvog žalbenog razloga Latam Airlines i Lan Cargo u biti prigovaraju Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je poništio spornu odluku samo u dijelu u kojem se odnosila na njihovo sudjelovanje u dijelovima jedinstvene i trajne povrede koji se odnose na dodatnu naknadu za sigurnost i odbijanje plaćanja provizije, iako je, prema njihovu mišljenju, utvrđenje prema kojem je Komisija pogrešno ustanovila da je drugi žalitelj imao potrebno znanje o tim dvama dijelovima jedinstvene i trajne povrede trebalo imati za posljedicu poništenje te odluke u cijelosti.
67
Iz sudske prakse navedene u točkama 60. do 63. ove presude proizlazi da, s obzirom na to da je sud Unije utvrdio da Komisija nije u dovoljnoj mjeri dokazala da je poduzetnik, prilikom svojeg sudjelovanja u jednom od protutržišnih postupanja koja čine jedinstvenu i trajnu povredu, znao za druga protutržišna postupanja drugih sudionika u zabranjenom sporazumu pri ostvarivanju istih ciljeva, ili da ih je mogao razumno predvidjeti te je bio spreman prihvatiti njihov rizik, ne može dovesti do oslobađanja navedenog poduzetnika od odgovornosti za dio postupanja za koje je utvrđeno da je u njima sudjelovao ili za koje je nesporno da ga se može smatrati odgovornim, sud Unije mora se ograničiti na djelomično poništenje odluke Komisije koja se pred njim pobija. Naime, s obzirom na to da se Komisijina odluka kojom se utvrđuje sudjelovanje poduzetnika u zabranjenom sporazumu protivno članku 101. UFEU‑a odnosi na utvrđenje jednog ili više postupanja koja čine takvu povredu, djelomičnim poništenjem ne može se izmijeniti bit te odluke (presuda od 6. prosinca 2012., Komisija/Verhuizingen Coppens (C‑441/19 P, EU:C:2012:778, t. 50. i 51.).
68
U tim okolnostima, time što je samo djelomično poništio spornu odluku jer njome nije dovedeno u pitanje sudjelovanje društva Lan Cargo u razmjenama koje se odnose na dodatnu naknadu za gorivo, Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava.
69
Argument žaliteljâ, prema kojem je sama Komisija u točki 863. sporne odluke smatrala da je bilo „neprirodno razdvojiti sporno postupanje, koje obilježava jedinstveni cilj, na način da se prema njemu postupa kao da se sastoji od zasebnih povreda, iako se radi o jedinstvenoj povredi koja se postupno očituje u obliku kako sporazuma tako i usklađenih djelovanja”, ne može opravdati drukčiji zaključak. Naime, iz točaka 471. do 581. pobijane presude, koje se odnose na provjeru dokaza o sudjelovanju društva Lan Cargo u dijelu jedinstvene i trajne povrede koji se odnosi na dodatnu naknadu za gorivo, nedvosmisleno proizlazi da Opći sud nije smatrao da taj dio predstavlja zasebnu i izoliranu povredu, nego da je Komisija osnovano smatrala da se, zbog sudjelovanja društva Lan Cargo u tom dijelu i njegova znanja, dokazanog ili pretpostavljenog, za druga postupanja koja se odnose na navedeni dio, jedinstvena i trajna povreda kojom su inkriminirani prijevoznici uskladili svoje postupanje u području određivanja cijena usluga prijevoza tereta može pripisati tom prijevozniku. Tu ocjenu potvrđuje utvrđenje iz točke 429. pobijane presude, prema kojem je dodatna naknada za gorivo bila element cijene usluga prijevoza tereta i da se dio jedinstvene i trajne povrede koji se odnosi na dodatnu naknadu za gorivo stoga odnosio na određivanje cijena usluga prijevoza tereta.
70
Međutim, okolnost da Komisija nije utvrdila da je Lan Cargo znao za razmjene informacija o dodatnoj naknadi za sigurnost ni za razmjene informacija koje se odnose na odbijanje plaćanja provizije ne može utvrđenoj povredi oduzeti njezinu jedinstvenu i trajnu prirodu koja se, međutim, ne može u cijelosti pripisati tom prijevozniku (vidjeti, po analogiji, presudu od 24. lipnja 2015., Fresh Del Monte Produce/Komisija i Komisija/Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P i C‑294/13 P, EU:C:2015:416), t. 160.).
71
Što se tiče argumenta žaliteljâ koji se temelji na presudi od 4. srpnja 2013., Komisija/Aalberts Industries i dr. (C‑287/11 P, EU:C:2013:445), dovoljno je istaknuti da se, kao što to proizlazi iz njezinih točaka 60. do 63., ta presuda odnosi na slučaj u kojem, za razliku od ovog slučaja, sudjelovanje predmetnog poduzetnika u jedinstvenoj i trajnoj povredi nije bilo utvrđeno.
72
Slijedom navedenog, prvi dio prvog žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.
– Treći dio, koji se odnosi na prebacivanje tereta dokazivanja
73
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, na stranci ili na tijelu koje tvrdi da je došlo do povrede pravila tržišnog natjecanja jest da o tome podnese dokaz, a na poduzetniku ili na udruženju poduzetnika koji ističu sredstvo obrane protiv utvrđenja povrede tih pravila jest da dokaže da su ispunjeni uvjeti za primjenu pravila iz kojeg se izvodi to sredstvo obrane, tako da to tijelo stoga morati upotrijebiti druge dokaze. Međutim, čak i ako je, u skladu s tim načelima, teret dokazivanja na Komisiji ili predmetnom poduzetniku ili udruženju, činjenični elementi na koje se jedna stranka poziva mogu biti takve naravi da obvezuju drugu stranku da pruži objašnjenje ili opravdanje, u nedostatku kojeg je dopušteno zaključiti da su poštovana pravila u području tereta dokazivanja (presude od 7. siječnja 2004., Aalborg Portland i dr./Komisija, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P i C‑219/00 P, EU:C:2004:6, t. 78. i 79. i od 17. lipnja 2010., Lafarge/Komisija, C‑413/08 P, EU:C:2010:346, t. 29. i 30. i navedena sudska praksa).
74
U ovom slučaju valja istaknuti da se žalitelji, s obzirom na to da trećim dijelom prvog žalbenog razloga Općem sudu prigovaraju prebacivanje tereta dokazivanja u točki 632. pobijane presude, temelje na pogrešnom tumačenju pobijane presude.
75
Naime, ta točka 632. upućuje na točku 581. pobijane presude. Međutim, nakon analize dokaza na koje se poziva Komisija, Opći sud je u točki 580. te presude istaknuo da je ta institucija osnovano smatrala da je Lan Cargo imao potrebno saznanje o dijelu jedinstvene i trajne povrede koji se odnosi na dodatnu naknadu za gorivo, ali tek od 22. srpnja 2005. i da je Komisija počinila pogrešku time što je žalitelje smatrala odgovornima za jedinstvenu i trajnu povredu, u dijelu koji se odnosi na dodatnu naknadu za gorivo, prije tog datuma. U točki 581. navedene presude dodao je da se, s obzirom na sudjelovanje žaliteljâ u tom dijelu povrede nakon potonjeg datuma, ne može smatrati da je Komisijina pogreška mogla dovesti do poništenja sporne odluke u cijelosti. Opći sud stoga nije prebacio teret dokazivanja sudjelovanja žaliteljâ u povredi jer je u biti smatrao da je na Komisiji da dokaže to sudjelovanje i da je dokaz o sudjelovanju društava Latam Airlines i Cargo Lan u jedinstvenoj i trajnoj povredi, u dijelu koji se odnosi na dodatnu naknadu za gorivo, podnesen od 22. srpnja 2005.
76
S obzirom na taj kontekst, tvrdnja iz točke 632. pobijane presude, prema kojoj žalitelji „nisu dokazali da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava time što je utvrdila da su sudjelovali” u jedinstvenoj i trajnoj povredi na koju se odnosi sporna odluka, može se samo shvatiti na način da argumenti koje su tužitelji istaknuli u okviru svojeg prvog tužbenog razloga nisu dovoljni da opravdaju poništenje te odluke u cijelosti.
77
Slijedom toga, treći dio prvog žalbenog razloga valja odbiti kao neosnovan.
– Drugi dio, koji se temelji na nepostojanju obrazloženja
78
Iz ispitivanja prvog i trećeg dijela prvog žalbenog razloga proizlazi da Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava niti prebacio teret dokazivanja time što je smatrao da se utvrđenjem prema kojem se žaliteljima ne može pripisati sudjelovanje u dijelovima jedinstvene i trajne povrede koji se odnose na dodatnu naknadu za sigurnost i odbijanje plaćanja provizije ne može opravdati poništenje sporne odluke u cijelosti u dijelu u kojem se odnosi na njih.
79
U tim okolnostima, drugi dio, kojim žalitelji Općem sudu u biti prigovaraju da u točki 632. pobijane presude nije u dovoljnoj mjeri iznio razloge zbog kojih potpuno poništenje sporne odluke u odnosu na njih nije bilo opravdano u ovom slučaju, treba odbiti kao bespredmetan.
80
Naime, pogreške koje se tiču prava koje je Opći sud počinio u odnosu na obvezu obrazlaganja ne mogu učiniti pobijanu presudu nevaljanom ako je njezina izreka osnovana iz drugih pravnih razloga (presuda od 12. veljače 2015.Komisija/IPK International, C‑336/13 P, EU:C:2015:83, t. 64. i navedena sudska praksa).
81
U skladu s tom sudskom praksom, pod pretpostavkom da iz točke 632. pobijane presude nisu dovoljno jasno navedeni razlozi zbog kojih je Opći sud smatrao da ne treba u cijelosti poništiti spornu odluku u dijelu u kojem se odnosi na žalitelje, ta okolnost nije dovoljna da bi se opravdalo ukidanje pobijane presude.
82
U tim okolnostima, drugi dio prvog žalbenog razloga, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja, treba odbiti kao bespredmetan.
83
Iz toga slijedi da prvi žalbeni razlog treba odbiti kao djelomično bespredmetan i djelomično neosnovan.
Drugi žalbeni razlog, koji se temelji na povredi prava na obranu
Argumentacija stranaka
84
Svojim drugim žalbenim razlogom Latam Airlines i Lan Cargo prigovaraju Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom ocjene dosega njihovih prava obrane.
85
Taj se žalbeni razlog sastoji od dvaju dijelova.
86
Prvim dijelom te presude žalitelji tvrde da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava u ocjeni povrede prava obrane koja proizlazi iz toga što Komisija nije obrazložila odustajanje od prigovora u pogledu trinaest prijevoznika i pružatelja usluga.
87
U potporu svojoj argumentaciji Latam Airlines i Lan Cargo pozivaju se na sudsku praksu proizišlu iz presude od 9. listopada 2014., ICF/Komisija (C‑467/13 P, EU:C:2014:2274) i tvrde da je u ovom slučaju odustajanje od prigovora znatno izmijenilo dokaze utvrđenih povreda, tako da je Komisija bila dužna omogućiti prijevoznicima koji su konačno adresati njezine odluke da iznesu svoje stajalište o tom odustajanju.
88
Naime, Opći sud se u točkama 555. i 574. pobijane presude pozvao na poruku elektroničke pošte od 22. srpnja 2005. koja je imala važnu ulogu u njegovoj ocjeni sudjelovanja žaliteljâ u povredi na koju se odnosi sporna odluka. Međutim, prijevoznici u pogledu kojih je Komisija odustala od prigovora odgovorili su i na tu poruku elektroničke pošte. Isto tako, u točkama 350. i 351. pobijane presude Opći sud odbio je argument žaliteljâ koji se temelji na odustajanju od progona protiv drugog prijevoznika, za koji su sumnjali da je posljedica postojanja državne prisile, uz obrazloženje da žalitelji nisu podnijeli dokaz o postojanju takve prisile.
89
Osim toga, zbog istih razloga Latam Airlines i Lan Cargo tvrde da pobijana presuda u najmanju ruku sadržava nedostatak u obrazloženju jer Opći sud nije iznio razloge zbog kojih je smatrao da odustajanje od prigovora ne mijenja znatno dokaze.
90
Drugim dijelom tog žalbenog razloga prigovaraju Općem sudu da je iskrivio dokaze time što je u točki 568. pobijane presude utvrdio da razmjene informacija potaknute porukom elektroničke pošte od 22. srpnja 2025. i osobito reakcije u pogledu upotrebe internetske stranice infowarding.com i pokušaja prijevoznika da kontaktira autora oglašavanja u vezi s dodatnom pristojbom za gorivo objavljenom na toj stranici „ne svjedoče o postojanju zabranjenog sporazuma među više prijevoznika nego o disciplini koja se poštovala na tržištu u području [dodatne naknade za gorivo]”. Prema mišljenju žaliteljâ, jasno je da te reakcije i taj pokušaj, koji potječu od poduzetnika koji nisu bili adresati sporne odluke, nisu mogli dokazati očekivanja „inkriminiranih prijevoznika”, adresata te odluke.
91
Komisija smatra da je taj žalbeni razlog neosnovan.
Ocjena Suda
92
Valja utvrditi da se prvi dio drugog žalbenog razloga temelji na pogrešnom tumačenju sudske prakse navedene u točki 87. ove presude. Naime, kao što je to Opći sud u biti naveo u točki 252. pobijane presude, kako bi se poštovala obveza obrazlaganja, institucija Unije nije dužna u aktu koji donosi navesti razloge zbog kojih slični akti, upućeni trećim osobama, nisu bili doneseni. Stoga Komisija nije dužna u odluci kojom se utvrđuje povreda pravila tržišnog natjecanja iznijeti razloge zbog kojih je odlučila da neće kazneno goniti ili sankcionirati određene poduzetnike za predmetnu povredu.
93
Opći sud također je pravilno podsjetio, u točki 254. pobijane presude, na sudsku praksu prema kojoj Komisija, kada odustane od svih prigovora protiv određenih društava koja su prvotno bila uključena u predmetni postupak, ne može biti dužna dopustiti društvima koja su u konačnici adresati njezine odluke da iznesu svoje stajalište o tom odustajanju, s obzirom na to da obavijest zainteresiranim osobama o dodatnoj preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i, prema tome, mogućnost koja im je dana da iznesu svoje stajalište koje se na njega odnosi nameće se samo u slučaju kada Komisija poduzetnicima o kojima je riječ stavi na teret nove akte ili znatno izmijeni dokaze spornih povreda (presuda od 9. listopada 2014., ICF/Komisija, C‑467/13 P, EU:C:2014:2274, t. 36.).
94
Iz te sudske prakse samo proizlazi da je Komisija dužna ponovno saslušati poduzetnike protiv kojih je nastavila postupke kada, nakon što odustane od progona protiv određenih drugih poduzetnika, mora prvim poduzetnicima nametnuti nove akte ili znatno izmijeniti dokaze koje će uzeti u obzir. Za razliku od tog, suprotno onomu što se čini da smatraju žalitelji, iz navedene sudske prakse ne proizlazi ni obveza Komisije da, nakon što odustane od progona određenih poduzetnika, ponovno sasluša poduzetnike protiv kojih je nastavila postupke o dokazima o kojima su se ti poduzetnici već imali priliku izjasniti, ni Komisijina obveza da u svojoj odluci iznese način na koji bi odustajanje od progona određenih poduzetnika moglo utjecati na njezinu ocjenu tih dokaza.
95
U ovom slučaju, iz pobijane presude ne proizlazi i žalitelji ne tvrde da su pred Općim sudom tvrdili da je Komisija, nakon što je odustala od progona određenih poduzetnika, njima na teret stavila nove akte ili da je znatno izmijenila dokaze koje će uzeti u obzir u odnosu na njih. U tim okolnostima Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava kada je smatrao da Komisija u spornoj odluci nije bila dužna navesti razloge zbog kojih je odustala od progona protiv određenih poduzetnika ili omogućiti žaliteljima da se upoznaju s njihovim stajalištem o tom odustajanju.
96
Slijedom navedenog, prvi dio drugog žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.
97
Što se tiče drugog dijela drugog žalbenog razloga, valja podsjetiti da, kada navodi da je Opći sud iskrivio dokaze, žalitelj treba primjenom članka 256. UFEU‑a, članka 58. prvog stavka Statuta Suda Europske unije i članka 168. stavka 1. točke (d) Poslovnika Suda precizno navesti dokaze koji su prema njegovu mišljenju iskrivljeni i dokazati pogreške u analizi koja je prema njegovoj ocjeni dovela do toga da je Opći sud iskrivio dokaze. Usto, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, iskrivljavanje mora očito proizlaziti iz sadržaja spisa a da nije potrebno provoditi novu ocjenu činjenica i dokaza (presuda od 10. studenoga 2022., Komisija/Valencia Club de Fútbol, C‑211/20 P, EU:C:2022:862, t. 55. i navedena sudska praksa).
98
U tom pogledu nije dovoljno dokazati da bi dokument mogao biti predmetom tumačenja različitog od onog koje je usvojio Opći sud (presuda od 5. ožujka 2024., Kočner/Europol, C‑755/21 P, EU:C:2024:202, t. 96. i navedena sudska praksa).
99
U ovom slučaju, jedina pogreška u analizi koja se Općem sudu stavlja na teret argumentacijom žaliteljâ sažetom u točki 90. ove presude jest navodni propust tog suda da uzme u obzir činjenicu da su reakcije na poruku elektroničke pošte od 22. srpnja 2005. i pokušaj stupanja u kontakt s autorom oglašavanja na koji se odnosi ta poruka elektroničke pošte potjecali od poduzetnika koji nisu bili adresati sporne odluke.
100
Međutim, iz čitanja te poruke elektroničke pošte i odgovora na nju, koji se nalaze u spisu prvostupanjskog postupka, proizlazi da je, kao što je to Opći sud naveo u točki 565. pobijane presude, ta poruka elektroničke pošte bila upućena, među ostalim, nekolicini adresata sporne odluke i da se među poduzetnicima koji su na nju odgovorili nalazio barem jedan prijevoznik koji je bio adresat sporne odluke. Usto, Opći sud je u točki 566. pobijane presude samo naveo da je pokušaj kontaktiranja autora oglasa na koji se odnosi poruka elektroničke pošte od 22. srpnja 2005. potjecao od „prijevoznika”, a da pritom nije tvrdio da je taj prijevoznik adresat sporne odluke.
101
U tim okolnostima, Opći sud nije počinio pogrešku u analizi poruke elektroničke pošte od 22. srpnja 2005. i odgovora na nju koju navode žalitelji.
102
U preostalom dijelu valja istaknuti da, pod krinkom tvrdnje o iskrivljavanju poruke elektroničke pošte od 22. srpnja 2005. i odgovora na nju, žalitelji zapravo osporavaju ocjenu dokaza koju je proveo Opći sud.
103
Valja podsjetiti na to da je u skladu s člankom 256. stavkom 1. UFEU‑a i člankom 58. prvim stavkom Statuta Suda Europske unije žalba ograničena na pitanja prava. Stoga je Opći sud jedini nadležan utvrditi i ocijeniti relevantne činjenice. Ocjena tih činjenica, osim u slučaju njihova iskrivljavanja, nije dakle pravno pitanje koje je kao takvo podložno nadzoru Suda u okviru postupka povodom žalbe (presuda od 10. rujna 2024., Komisija/Irska, C‑465/20 P, EU:C:2024:724, t. 110. i navedena sudska praksa).
104
Stoga, budući da svojim argumentima sažetima u točki 90. ove presude žalitelji nastoje od Suda ishoditi novu ocjenu vrijednosti i dosega poruke elektroničke pošte od 22. srpnja 2005. i odgovora na nju, ti su argumenti nedopušteni.
105
Iz toga slijedi da drugi dio drugog žalbenog razloga treba odbaciti kao djelomično nedopušten i odbiti kao djelomično neosnovan.
106
Iz navedenog slijedi da taj žalbeni razlog treba dijelom odbaciti kao nedopušten, a dijelom odbiti kao neosnovan.
Treći tužbeni razlog, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava u pogledu Komisijine nadležnosti za utvrđivanje postojanja „zabranjenih sporazuma na svjetskoj razini”
Argumentacija stranaka
107
Svojim trećim žalbenim razlogom, koji se sastoji od triju dijelova, Latam Airlines i Lan Cargo tvrde da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava prilikom ocjene Komisijine nadležnosti.
108
Prvim dijelom tog žalbenog razloga prigovaraju Općem sudu da je propustio ispitati ili barem pogrešno ispitati njihov tužbeni razlog koji se temelji na tvrdnji da Komisija nije bila nadležna za utvrđivanje postojanja „zabranjenih sporazuma na svjetskoj razini”. Naime, Opći sud pogrešno je pretpostavio da su Latam Airlines i Lan Cargo pred njim tvrdili da upućivanje na „zabranjeni sporazum na svjetskoj razini” u spornoj odluci upućuje na povredu članka 101. UFEU‑a, čiji je protutržišni cilj obuhvaćao sve rute na svjetskoj razini. Međutim, Latam Airlines i Lan Cargo u svojoj su tužbi pred Općim sudom jasno naveli da se činjenično utvrđenje zabranjenog sporazuma na svjetskoj razini razlikuje od utvrđenja povrede članka 101. UFEU‑a i da se nijednom pravnom osnovom ne može opravdati nadležnost Komisije za takvo utvrđenje.
109
Drugim dijelom navedenog žalbenog razloga oni tvrde da je, pod pretpostavkom da se razmatranja Općeg suda u vezi s njihovom argumentacijom smatraju pukim utvrđenjem činjenica, Opći sud iskrivio tu argumentaciju.
110
Trećim dijelom istog tužbenog razloga Latam Airlines i Lan Cargo tvrde da Komisija nije bila nadležna za donošenje činjeničnih utvrđenja o postupanju koje ograničava tržišno natjecanje izvan unutarnjeg tržišta. Takva činjenična utvrđenja mijenjaju pravni položaj žalitelja na način da ih izlažu tužbama za naknadu štete pred nacionalnim sudovima i mogu se donijeti samo kad bi Komisija bila nadležna na temelju međunarodnog javnog prava. Kriterij koji se temelji na mjestu provedbe protutržišnih praksi (u daljnjem tekstu: kriterij provedbe) i onaj koji se temelji na kvalificiranim učincima tih praksi u Uniji (u daljnjem tekstu: kriterij kvalificiranih učinaka) u biti ne mogu služiti kao temelj za Komisijinu nadležnost u ovom slučaju. Kad je riječ o argumentaciji koja se temelji na nenadležnosti donositelja akta, taj treći dio odnosi se na javni poredak i treba ga istaknuti po službenoj dužnosti.
111
Komisija zahtijeva odbijanje trećeg žalbenog razloga.
Ocjena Suda
112
Najprije valja podsjetiti na to da su društva Latam Airlines i Lan Cargo u točkama 117. do 128. svoje tužbe pred Općim sudom tvrdila, u drugom dijelu svojeg trećeg tužbenog razloga, da Komisija nije bila nadležna utvrditi njihovo sudjelovanje u „zabranjenom sporazumu na svjetskoj razini”. U točkama 119. i 120. te tužbe oni su naveli da su moguća dva tumačenja tog izraza jer je on mogao označavati ili povredu članka 101. UFEU‑a čiji je protutržišni cilj obuhvaćao sve rute na svjetskoj razini ili „nepisani pravni instrument sui generis”.
113
Osim toga, u trećem dijelu četvrtog tužbenog razloga njihove tužbe pred Općim sudom Latam Airlines i Lan Cargo tvrdili su da utvrđenje postojanja zabranjenog sporazuma na svjetskoj razini prekoračuje Komisijinu nadležnost i stvara dvosmislenost u pogledu zemljopisnog dosega utvrđene povrede. U točkama 146., 147. i 148. te tužbe pojasnili su da „Komisija nije nadležna za utvrđivanje povrede na rutama između dviju zračnih luka smještenih izvan EGP‑a”, da je „[bilo] nužno da Komisija točno odredi doseg povrede” i da „Komisija mora jasno navesti predmet te zemljopisni i vremenski opseg povrede na koju se pozivala”.
114
U okviru ispitivanja trećeg tužbenog razloga Opći sud je u točki 151. pobijane presude smatrao da, „suprotno onomu što tvrde Latam Airlines i Lan Cargo, upućivanje na ‚zabranjeni sporazum na svjetskoj razini’ u spornoj odluci ne označava ni „nepisanu pravnu osnovu sui generis” ni povredu članka 101. UFEU‑a, članka 53. Sporazuma o EGP‑u i članka 8. [Sporazuma o zračnom prometu EZ – Švicarska]” i da se „odnosi na usklađivanje postupanja inkriminiranih prijevoznika ‚u području određivanja cijena’ za čije je pružanje usluga prijevoza tereta smatrala da su u čitavom dijelu članka 1.”
115
U točki 362. pobijane presude, u kojoj se upućuje na točku 151. te presude, Opći sud je u odgovoru na četvrti tužbeni razlog istaknuo da argumentacija društava Latam Airlines i Lan Cargo „proizlazi iz pogrešne pretpostavke prema kojoj je Komisija u izreci [sporne] odluke utvrdila povredu pravila tržišnog natjecanja koja obuhvaća linije između zračnih luka smještenih izvan EGP‑a”.
116
Tim je razlozima Opći sud odgovorio, a da je pritom nije iskrivio, na argumentaciju koja je pred njim iznesena, a koja se odnosila, među ostalim, na Komisijinu nenadležnost za utvrđivanje povrede na tim rutama i na dvosmislenost sporne odluke.
117
Stoga prva dva dijela trećeg žalbenog razloga, koji se temelje na nedostatku u obrazloženju odnosno iskrivljavanju, treba odbiti kao neosnovane.
118
Što se tiče trećeg dijela tog tužbenog razloga, koji se temelji na nenadležnosti Komisije za donošenje činjeničnih utvrđenja o zabranjenom sporazumu „na svjetskoj razini”, valja podsjetiti na to da se pravo tržišnog natjecanja Unije može primijeniti na postupanja koja nisu usvojena na području Unije, ali čiji se protutržišni učinci mogu osjetiti na tržištu Unije. Kad bi primjena zabrana određenih pravom tržišnog natjecanja ovisila o mjestu uspostavljanja zabranjenog sporazuma, to bi očito omogućilo poduzetnicima da na jednostavan način izbjegnu navedene zabrane. Kako bi se obuhvatila takva postupanja, Komisija stoga svoju nadležnost može temeljiti na kriteriju provedbe ili na kriteriju kvalificiranih učinaka. (vidjeti u tom smislu presudu od 06. rujna 2017., Alcon/OHIM, C‑412/14, EU:C:2017:632, t. 46.).
119
Međutim, načelo prema kojem je Komisija nadležna s obzirom na međunarodno javno pravo za primjenu prava tržišnog natjecanja na postupanja počinjena izvan područja Unije, pod uvjetom da je ispunjen kriterij provedbe ili kriterij kvalificiranih učinaka, bilo bi lišeno svakog dosega ako ta institucija ne bi mogla provesti nikakvo činjenično utvrđenje o postojanju, prirodi, predmetu ili zemljopisnom dosegu takvih postupanja.
120
Priznanje Komisijine nadležnosti za obuhvaćanje zabranjenih sporazuma sklopljenih izvan Unije stoga nužno podrazumijeva mogućnost da ta institucija donese činjenična utvrđenja koja su joj potrebna kako bi opravdala svoju nadležnost, s obzirom na međunarodno javno pravo, za utvrđivanje i sankcioniranje povrede članka 101. UFEU‑a i, ovisno o slučaju, članka 53. Sporazuma o EGP‑u.
121
U tim okolnostima, treći dio drugog žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.
122
Prema tome, taj tužbeni razlog treba odbiti u cijelosti.
Četvrti žalbeni razlog, koji se temelji na pogreškama koje se tiču prava u pogledu određivanja zemljopisnog opsega povrede
Argumentacija stranaka
123
Svojim četvrtim žalbenim razlogom Latam Airlines i Cargo Lan prigovaraju Općem sudu da je počinio različite pogreške koje se tiču prava time što je odbio njihov tužbeni razlog koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja u pogledu utvrđivanja zemljopisnog dosega jedinstvene i trajne povrede.
124
Taj se tužbeni razlog u biti sastoji od triju dijelova.
125
Prvim dijelom navedenog žalbenog razloga Latam Airlines i Lan Cargo tvrde da je Opći sud iskrivio prvu rečenicu uvodne izjave 1210. sporne odluke time što je u točki 153. pobijane presude smatrao da ta uvodna izjava, s obzirom na to da upućuje na „zemljopisni doseg povrede [koji je] bio svjetski”, sadržava pogrešku u pisanju i da je trebalo tumačiti da je „zemljopisni doseg [spornog] zabranjenog sporazuma bio svjetski”. Međutim, tekst te uvodne izjave jasan je i isključuje svako tumačenje.
126
Drugim dijelom istog žalbenog razloga Latam Airlines i Lan Cargo prigovaraju Općem sudu da je povrijedio načela pravne jasnoće i sigurnosti prava Unije kao i članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima time što je odbio prigovor koji se temelji na dvosmislenosti sporne odluke u pogledu određivanja zemljopisnog dosega spornog zabranjenog sporazuma.
127
Iako tvrde da Komisija nije imala namjeru utvrditi povredu članka 101. UFEU‑a na svim linijama diljem svijeta, oni smatraju da treće osobe, a osobito nacionalni sudovi kojima bi se mogle podnijeti građanske tužbe za naknadu štete, mogu tumačiti spornu odluku na taj način.
128
Dvosmislenost sporne odluke u biti proizlazi iz toga što je Komisija, kao prvo, smatrala da je sporno postupanje izjednačeno sa zabranjenim sporazumom na svjetskoj razini koji se provodi diljem svijeta, kao drugo, uključila izjavu o usklađivanju cijena na svjetskoj razini u izreku sporne odluke i, kao treće, u uvodnoj izjavi 1210. te odluke navela da je povreda bila svjetska.
129
Kao prvo, načelom pravne jasnoće zahtijeva se da akti koje donose institucije Unije, kao što su to odluke Komisije u predmetima koji se odnose na tržišno natjecanje, budu jasni i nedvosmisleni.
130
Trećim dijelom četvrtog žalbenog razloga Latam Airlines i Lan Cargo tvrde da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točki 357. pobijane presude naveo da je, „kad je riječ o dosegu i prirodi sankcioniranih povreda, u načelu relevantna izreka [sporne] odluke, a ne njezino obrazloženje, i da je stoga samo u slučaju nejasnoće izraza upotrijebljenih u toj izreci trebalo tumačiti pozivanjem na obrazloženje odluke”.
131
Opći sud je tako povrijedio članak 16. Uredbe br. 1/2003 koji, time što je predvidio da pravilo prema kojem nacionalni sudovi ne mogu donositi odluke koje bi bile u suprotnosti s „odlukom Komisije” koja se odnosi na postupak primjene članka 101. UFEU‑a, ne razlikuje izreku te odluke od njezina obrazloženja.
132
Komisija tvrdi da je predmetni tužbeni razlog neosnovan.
Ocjena Suda
133
Kao što je navedeno u točki 97. ove presude, iskrivljavanje mora biti jasno vidljivo iz dokumenata iz spisa, bez potrebe novog ocjenjivanja činjenica i dokaza.
134
U ovom je slučaju Opći sud u točki 153. pobijane presude pravilno ponovio prvu rečenicu uvodne izjave 1210. sporne odluke. Međutim, približio ga je drugim rečenicama te uvodne izjave i drugim uvodnim izjavama te odluke.
135
Kao prvo, u točki 153. pobijane presude istaknuo je da su nakon upućivanja na svjetsku zemljopisnu raširenost povrede uslijedile rečenice u kojima su pojašnjene rute na kojima se odnosio sporni zabranjeni sporazum.
136
Kao drugo, prethodno je u točki 152. pobijane presude utvrdio da se druge uvodne izjave sporne odluke odnose na „povredu primjenjivih pravila tržišnog natjecanja čiji je zemljopisni doseg ograničen na određene vrste ruta” ili na „svjetski zabranjeni sporazum”, „zabranjeni sporazum na svjetskoj razini” ili „svjetsku provedbu”.
137
Stoga, nakon što je smatrao da iz konteksta u kojem se nalazi izolirano upućivanje na „svjetsku povredu”, navedeno u prvoj rečenici uvodne izjave 1210. sporne odluke, proizlazi da je riječ o običnoj pogrešci u pisanju, Opći sud iz toga je zaključio da tu rečenicu treba tumačiti na način da upućuje na zabranjeni sporazum na svjetskoj razini.
138
S obzirom na taj poseban kontekst, koji je istaknuo Opći sud, ne može mu se prigovoriti da je očito pogrešno protumačio, u smislu sudske prakse navedene u točki 97. ove presude, prvu rečenicu uvodne izjave 1210. sporne odluke time što je smatrao, s obzirom na druge rečenice te uvodne izjave i njezine druge uvodne izjave, da pojam „povreda”, upotrijebljen u toj prvoj rečenici, predstavlja pogrešku u pisanju te je umjesto njega trebalo čitati „zabranjeni sporazum”.
139
Iz toga proizlazi da prvi dio četvrtog žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.
140
Drugim dijelom tog žalbenog razloga Latam Airlines i Lan Cargo u biti prigovaraju Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je smatrao da sporna odluka nije dvosmislena u pogledu dosega utvrđene povrede i da je ne treba u cijelosti poništiti zbog nejasnoće.
141
Međutim, Latam Airlines i Lan Cargo pogrešno tvrde da je Opći sud počinio pogrešku u tumačenju sporne odluke.
142
Kao prvo, što se tiče izreke te odluke, iz točaka 151. i 358. pobijane presude proizlazi da je Opći sud smatrao da je upućivanje, u uvodnom stavku članka 1. sporne odluke, na postojanje usklađivanja cijena za pružanje usluga prijevoza tereta u cijelom svijetu samo utvrđenje činjenica koje je Komisija u stavcima 1. do 4. istog članka kvalificirala kao povredu pravila tržišnog natjecanja primjenjivih na rute za koje je smatrala da su u predmetnim razdobljima u njezinoj nadležnosti. Ta je ocjena u skladu sa samim tekstom te izreke, u kojoj se stvarno pravi razlika između pojma „postupanje”, navedenog samo u preambuli, i pojma „kazneno djelo”, koji je definiran u stavcima 1. do 4. navedene izreke.
143
Kao drugo, što se tiče obrazloženja sporne odluke, Opći sud je u točkama 152. do 154. pobijane presude pravilno protumačio sve navedene razloge, osobito one iznesene u njezinim uvodnim izjavama 74., 112., 832., 903. i 1210., iz kojeg je zaključio da se ta odluka temelji na razlici između običnog činjeničnog utvrđenja postupanja koje ima svjetski zemljopisni doseg i utvrđenja povrede članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u, čiji je cilj ograničiti tržišno natjecanje na određenim rutama.
144
Stoga Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava kada je iz toga zaključio da sporna odluka nije nedovoljno jasna u pogledu definicije dosega jedinstvene i trajne povrede i da je stoga ne treba u cijelosti poništiti zbog tog razloga.
145
Drugi dio četvrtog tužbenog razloga nije, dakle, osnovan.
146
Trećim dijelom tog žalbenog razloga Latam Airlines i Lan Cargo prigovaraju Općem sudu da je povrijedio članak 16. Uredbe br. 1/2003 time što je u točki 357. pobijane presude dao prednost izreci sporne odluke pred njezinim obrazloženjem, iako se u tom članku 16. upućuje na Komisijinu odluku u cijelosti koja je relevantna za doseg i narav sankcioniranih povreda.
147
Osim toga, u skladu s prvom rečenicom članka 16. stavka 1. Uredbe br. 1/2003, kada nacionalni sudovi odlučuju o sporazumima, odlukama ili postupanjima iz članka 101. ili članka 102. UFEU‑a koji su već bili predmet odluke Komisije, oni ne mogu donositi odluke suprotne odluci koju je donijela Komisija.
148
Međutim, neovisno o razlozima na kojima se temelji odluka koju je donijela institucija Unije, samo izreka te odluke, tumačena s obzirom na njezino obrazloženje koje čini njezinu nužnu osnovu, može proizvesti pravne učinke. Vidjeti u tom smislu presudu od 28. siječnja 2004., Nizozemska/Komisija (C‑164/02, EU:C:2004:54, t. 21.). Upravo su ti učinci obvezujući za nacionalne sudove, u skladu s člankom 16. prvom rečenicom Uredbe br. 1/2003.
149
Stoga Opći sud nije povrijedio prvu rečenicu članka 16. Uredbe br. 1/2003 time što je u točki 357. pobijane presude potvrdio da „kad je riječ o dosegu i prirodi sankcioniranih povreda, načelno je bitna izreka [sporne] odluke, a ne obrazloženje te odluke i da je stoga treba tumačiti samo u slučaju nejasnoće izraza upotrijebljenih u izreci”.
150
Iz toga proizlazi da drugi dio četvrtog žalbenog razloga valja odbiti kao neosnovan.
151
Budući da ni jedan žalbeni razlog koji su žalitelji istaknuli u prilog svojoj žalbi nije prihvaćen, predmetnu žalbu valja u cijelosti odbiti.
Troškovi
152
Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika Suda, kad žalba nije osnovana, Sud odlučuje o troškovima.
153
U skladu s člankom 138. stavkom 1. tog poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
154
Budući da žalitelji nisu uspjeli u postupku i s obzirom na to da je Komisija zatražila da oni snose troškove, treba im naložiti vlastitih i Komisijinih troškova.
Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) proglašava i presuđuje:
1.
Žalba se odbija.
2.
Društvima Latam Airlines Group SA i Lan Cargo SA nalaže se snošenje troškova.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski