62022CJ0601_RES
Predmet C-601/22
Umweltverband WWF ÖsterreichiÖKOBÜRO - Allianz der UmweltbewegungiNaturschutzbund ÖsterreichiUmweltdachverbandiWiener Tierschutzverein
protiv
Tiroler Landesregierung
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landesverwaltungsgericht Tirol)
Presuda Suda (prvo vijeće) od 11. srpnja 2024.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Valjanost i tumačenje – Očuvanje prirodnih staništa i divlje faune i flore – Direktiva 92/43/EEZ – Članak 12. stavak 1. – Sustav stroge zaštite životinjskih vrsta – Prilog IV. – Canis lupus (vuk) – Jednako postupanje prema državama članicama – Članak 16. stavak 1. – Nacionalno odobrenje za uklanjanje primjerka divlje životinje vrste canis lupus – Procjena stanja očuvanosti populacija dotične vrste – Zemljopisno područje primjene – Utvrđivanje štete – Zadovoljavajuće alternativno rješenje”
Okoliš – Očuvanje prirodnih staništa i divlje faune i flore – Direktiva 92/43 – Stroga zaštita životinjskih vrsta navedenih u Prilogu IV. točki (a) – Stroga zaštita vrste canis lupus – Isključenje populacija vukova koje se nalaze na području određenih država članica navedenih u tom prilogu – Populacija vukova prisutna u Austriji koja nije obuhvaćena tim isključenjem – Valjanost s obzirom na načelo jednakosti među državama članicama
(čl. 4. st. 2. UEU-a; Direktiva Vijeća 92/43, čl. 12. st. 1. i Prilog IV.)
(t. 32.-39., 42.-46. i t. 1. izreke)
Prethodna pitanja – Ocjena valjanosti – Zahtjev za utvrđenje propusta Unijine institucije – Nedopuštenost
(čl. 265. i 267. UFEU-a)
(t. 41.)
Okoliš – Očuvanje prirodnih staništa i divlje faune i flore – Direktiva 92/43 – Stroga zaštita životinjskih vrsta navedenih u Prilogu IV. točki (a) – Odstupanja – Pretpostavke – Održavanje populacija dotičnih vrsta u povoljnom stanju očuvanosti – Procjena stanja očuvanosti tih vrsta – Uzimanje u obzir lokalne i nacionalne razine i, prema potrebi, prekogranične razine
(čl. 191. st. 2. UFEU-a; Direktiva Vijeća 92/43, čl. 1. t. (i), čl. 12., 13. i 14. te čl. 15. t. (a) i (b) te čl. 16. st. 1.)
(t. 49.-66. i t. 2. izreke)
Okoliš – Očuvanje prirodnih staništa i divlje faune i flore – Direktiva 92/43 – Stroga zaštita životinjskih vrsta navedenih u Prilogu IV. točki (a) – Odstupanja – Sprečavanje ozbiljne štete, posebno na usjevima, stoci, šumama, ribnjacima i vodama te ostalim tipovima imovine – Pojam ozbiljne štete – Buduća neizravna šteta koja se ne može pripisati životinjskoj vrti obuhvaćenoj isključenjem – Isključenost
(Direktiva Vijeća 92/43, čl. 12. i čl. 16. st. 1. t. (b) i Prilog IV. t. (a))
(t. 69.-75. i t. 3. izreke)
Okoliš – Očuvanje prirodnih staništa i divlje faune i flore – Direktiva 92/43 – Stroga zaštita životinjskih vrsta navedenih u Prilogu IV. točki (a) – Odstupanja – Pretpostavke – Nepostojanje zadovoljavajuće alternative – Ocjena nadležnih nacionalnih tijela – Uzimanje u obzir gospodarskih posljedica mogućeg rješenja – Granice – Odvagivanje s ciljem u općem interesu koji se sastoji u održavanju ili povratu u povoljno stanje očuvanosti dotične životinjske vrste
(Direktiva Vijeća 92/43, čl. 2. st. 3., čl. 12. i čl. 16. st. 1.)
(t. 78.-86. i t. 4. izreke)
Kratak prikaz
Sud, kojem je Landesverwaltungsgericht Tirol (Zemaljski upravni sud u Tirolu, Austrija) uputio zahtjev za prethodnu odluku, s jedne strane potvrđuje valjanost članka 12. i Priloga IV. Direktivi o staništima (
1
), kojima se uspostavlja sustav stroge zaštite određenih životinjskih vrsta i, s druge strane, pojašnjava uvjete primjene sustava odstupanja od te zaštite, kakav je predviđen člankom 16. iste direktive.
U 2022. je utvrđeno da je jedan primjerak divlje životinje koja pripada vrsti canis lupus (vuk) u nekoliko navrata napao ovce u saveznoj zemlji Tirolu. Stoga je Tiroler Landesregierung (Vlada savezne zemlje Tirola, Austrija), ocijenivši da taj vuk predstavlja neposrednu opasnost za pašne životinje i poljoprivredne usjeve, odobrio uklanjanje navedenog vuka, isključivši ga iz stroge zaštite koju ta vrsta uživa na temelju članka 12. i Priloga IV. Direktivi o staništima.
U tom je kontekstu nekoliko organizacija za zaštitu životinja i okoliša sudu koji je uputio zahtjev podnijelo tužbu ističući da odluka o uklanjanju ne ispunjava uvjete za odstupanje propisane člankom 16. te direktive.
Smatrajući da se populacija vukova u Austriji od stupanja na snagu Direktive o staništima povećala, taj se sud pita, s jedne strane, je li članak 12. stavak 1. te direktive, u vezi s njezinim Prilogom IV., valjan imajući na umu načelo jednakosti među državama članicama, s obzirom na to da se tim prilogom određene populacije vukova smještene na području drugih država članica isključuju iz sustava stroge zaštite uspostavljenog člankom 12. te direktive, ali ne i populacija vukova u Austriji. S druge strane, taj se sud također pita koji su uvjeti primjene odstupanja od te stroge zaštite na temelju članka 16. iste direktive.
Ocjena Suda
Kao prvo, Sud podsjeća na to da se valjanost akta Unije mora ocjenjivati s obzirom na elemente kojima je zakonodavac Unije raspolagao u trenutku donošenja propisa o kojem je riječ. U ovom slučaju, prilikom njezina pristupanja Uniji 1. siječnja 1995., Republika Austrija nije izrazila nikakvu rezervu u pogledu uvrštavanja populacije vukova na njezinu području u Prilog IV. Direktivi o staništima niti je podnijela ikakav dokaz kojim bi se moglo dokazati da se nalazila u situaciji usporedivoj s onom drugih država članica čije su populacije vukova na taj datum bile izuzete od sustava stroge zaštite.
Usto, povoljan razvoj situacije populacije vukova na austrijskom državnom području od tog pristupanja upravo odgovara jednom od ciljeva koji se nastoje postići Direktivom o staništima i može ga se uzeti u obzir kako bi se taj složeni tehnički okvir prilagodio razvoju događaja. U tom pogledu, iako Direktiva o staništima dopušta prilagodbu svojeg Priloga IV. tehničkom i znanstvenom napretku (
2
) čak i pod pretpostavkom da je zakonodavac Unije bio dužan u tom smislu djelovati kako bi se populacija vukova u Austriji izuzela iz sustava stroge zaštite, eventualni propust navedenog zakonodavca ipak ne može biti, u okviru mehanizma zahtjeva za prethodnu odluku, razlog nevaljanosti članka 12. navedene direktive u vezi s njezinim Prilogom IV.
U svakom slučaju, vuk je strogo zaštićen na temelju Bernske konvencije o zaštiti europskih divljih vrsta i prirodnih staništa (
3
) čija je Unija stranka i koja je obvezuje na temelju međunarodnog prava. Nadalje, budući da je cilj Direktive o staništima osigurati održavanje i povrat u povoljno stanje očuvanosti prirodnih staništa i vrsta divlje faune i flore, zaštita predviđena člankom 12. navedene direktive primjenjuje se i na vrste koje su postigle takvo stanje očuvanosti jer ih se mora zaštititi od svakog pogoršanja tog stanja.
S obzirom na ta razmatranja, Sud zaključuje da ne postoji ništa što bi moglo utjecati na valjanost članka 12. stavka 1. Direktive o staništima u vezi s njezinim Prilogom IV.
Kao drugo, kada je riječ o uvjetima za odobrenje odstupanja od sustava stroge zaštite uspostavljenog Direktivom o staništima, Sud najprije podsjeća na to da se člankom 16. stavkom 1. te direktive države članice ovlašćuju da od njega odstupe pod uvjetom da se tim odstupanjem ne šteti održavanju populacija dotičnih vrsta u povoljnom stanju očuvanosti u njihovu prirodnom arealu.
U tom je pogledu na nadležnom nacionalnom tijelu da utvrdi, kao prvo, stanje očuvanosti populacija dotičnih vrsta i, kao drugo, utjecaj koji to odstupanje može imati na njega. Procjena u okviru tih dviju faza mora se provesti, kao prvo i svakako, na lokalnoj i nacionalnoj razini, na kojima će se posljedice odstupanja uglavnom najprije osjetiti. Tek ako se stanje očuvanosti dotične životinjske vrste pokaže povoljnim na lokalnoj i nacionalnoj razini, procjena se može, kao drugo i ako dostupni podaci to omogućavaju, predvidjeti na prekograničnoj razini.
Zatim, člankom 16. Direktive o staništima državama članicama se dopušta da odstupe od sustava stroge zaštite radi sprečavanja ozbiljne štete, posebno na usjevima, stoci, šumama, ribnjacima i vodama te ostalim tipovima imovine. Međutim, iako se tom odredbom ne zahtijeva nastanak ozbiljne štete prije donošenja mjera odstupanja, ta šteta ne može biti samo hipotetska i mora biti, barem velikim dijelom, pripisiva životinjskoj vrsti na koju se odstupanje odnosi. Iz toga slijedi da, uzimajući u obzir da između, s jedne strane, odobrenja odstupanja i, s druge strane, štete uzrokovane tom životinjskom vrstom mora postojati uzročna veza, pojam „ozbiljna šteta” u smislu navedene odredbe ne obuhvaća buduću neizravnu štetu koja se ne može pripisati primjerku životinjske vrste o kojoj je riječ.
Naposljetku, odstupanje na temelju članka 16. Direktive o staništima pretpostavlja nepostojanje nikakve zadovoljavajuće alternative koja bi omogućila postizanje ciljeva na koje se poziva u prilog odstupanju. Taj uvjet, koji je poseban izraz načela proporcionalnosti, zahtijeva odvagivanje svih interesa o kojima je riječ i kriterija koje treba uzeti u obzir, poput ekoloških, gospodarskih i socijalnih prednosti i nedostataka. U tu svrhu, nadležna nacionalna tijela moraju ispitati mogućnost korištenja nesmrtonosnim preventivnim sredstvima koja se osobito sastoje od provedbe mjera kojima se sprječava nastanak štete stadima kao i donošenja mjera za prilagođavanje, ako je to moguće, ljudskih praksi koje su uzrok sukoba, kako bi se potaknula kultura suživota između populacije vukova, stada i uzgajivača.
U okviru utvrđivanja postojanja zadovoljavajuće alternative, ta tijela moraju na temelju najboljih dostupnih znanstvenih i tehničkih spoznaja ocijeniti druga moguća rješenja, uzimajući u obzir, među ostalim, njihove gospodarske posljedice, pri čemu one nisu odlučujuće, i odvagnuti ih s općim ciljem održavanja ili ponovne uspostave povoljnog stanja očuvanosti populacije životinjske vrste o kojoj je riječ.
(
1
)	Direktiva Vijeća 92/43/EEZ od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore (SL 1992., L 206, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 2., str. 14.; u daljnjem tekstu: Direktiva o staništima)
(
2
)	Članak 19. Direktive o staništima
(
3
)	Konvencija o zaštiti europskih divljih vrsta i prirodnih staništa, potpisana 19. rujna 1979. u Bernu (SL 1982., L 38, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 16., str. 5.)