Privremena verzija
MIŠLJENJE
NEZAVISNE
ODVJETNICE
TAMARE
ĆAPETA
od
4.
prosinca
2025.(1)
Predmet C-440/25 [Ebilum(i)]
PM,
QN,
RM,
SM,
TM,
UM,
VM,
WM
protiv
Minister van Asiel en Migratie
(zahtjev
za
prethodnu
odluku
koji
je
uputio
rechtbank den Haag
zittingsplaats Zwolle (Sud
u
Haagu,
stalna
služba
u
Zwolleu,
Nizozemska))
„Zahtjev
za
prethodnu
odluku – Politika
azila – Međunarodna
zaštita – Zajednički
postupci
za
priznavanje
i
oduzimanje
međunarodne
zaštite – Pravo
na
učinkovito
pravno
sredstvo – Cjelovito
i
ex
nunc razmatranje – Žalba
protiv
odluke
o
odbijanju
zahtjeva
za
međunarodnu
zaštitu – Ovlasti
prvostupanjskih
sudova
za
odlučivanje
o
osnovanosti
zahtjeva – Pojam
‚osnovani
strah
od
proganjanja’ – Razumna
vjerojatnost
proganjanja”
I.      Uvod
1.        Ovim
zahtjevom
za
prethodnu
odluku,
rechtbank den Haag
zittingsplaats Zwolle (Sud
u
Haagu,
stalna
služba
u
Zwolleu,
Nizozemska),
sud
koji
je
uputio
zahtjev,
traži
tumačenje
Direktive
o
postupcima
azila(2) i
Direktive
o
kvalifikaciji(3).
2.        Međutim,
kao
što
je
to
zatražio
Sud,
ovo
se mišljenje
usredotočuje
samo
na
tumačenje
pojma
„osnovani
strah
od
proganjanja”
na
koji
se
upućuje
u
definiciji
„izbjeglice”
u smislu
članka
2.
točke
(d)
Direktive
o
kvalifikaciji.
II.    Činjenice u glavnom postupku, prethodna pitanja i postupak pred Sudom
3.        Obitelj
iz
regije
Kurdistana
u
Iraku,
koju
čine
majka,
otac
i
njihove
tri
kćeri
(tužitelji
iz
glavnog
postupka,
u
daljnjem
tekstu:
tužitelji),
podnijela
je
zahtjev
za
azil
u
Nizozemskoj
Ministeru van
Asiel en Migratie (ministar
za
azil
i
migracije,
u
daljnjem
tekstu:
ministar),
tuženiku
u
glavnom
postupku.
4.        U
prilog
svojem
zahtjevu
za
azil
tužitelji
su
se,
među
ostalim,
pozvali
na
probleme
sa
svojim
susjedom te strah
od
krvne
osvete
i
prisile njihovih
kćeri na sklapanje braka,
strah
da
će
njihove
kćeri
biti
izložene
sakaćenju
ženskih
spolnih
organa
te
na
činjenicu
da
se
njihove
kćeri
poistovjećuju
s
temeljnom
vrijednosti
ravnopravnosti između
žena
i
muškaraca.
5.        Iz
odluke kojom
se
upućuje
zahtjev
za
prethodnu
odluku proizlazi da se postupak
azila
vodi
od
2017.
6.        Odlukama
od
11.
rujna
2023.
(u
daljnjem
tekstu:
pobijane
odluke)
ministar
je
odbio
zahtjeve
tužiteljâ
za azil kao
očito
neosnovane
jer
njihove
izjave
nisu
bile
vjerodostojne.
7.        Tužitelji
su
protiv
tih
rješenja
podnijeli
žalbu
sudu
koji
je
uputio
zahtjev.
8.        Taj
je
sud
ispitao
žalbu
na
raspravi
održanoj
26.
ožujka
2024.
te je
30.
travnja
2024.
odlučio
ponovno
pokrenuti
istragu
nakon
što
je
Sud
Europske
unije
najavio
da
će
donijeti
presudu
u
predmetima
K
i
L(4).
9.        Nakon
te
presude
ministar
je
održao
dodatno saslušanje
tužiteljâ.
Svojim
dopunskim
odlukama
od
25.
veljače
2025.
(u
daljnjem
tekstu:
dopunske
odluke)
ministar
je
potvrdio
odbijanje
zahtjeva
za
azil.
Međutim,
pritom
je
naveo dodatne
razloge
za
odbijanje,
koji
su
se
odnosili
na
navodni
strah
tužiteljâ
od
sakaćenja
ženskih
spolnih
organa,
strah
od
prisilnog
braka
te
na poistovjećivanje s
temeljnom
vrijednosti
ravnopravnosti
između
žena
i
muškaraca.
10.      Zbog
tih
dopunskih
odluka
tužitelji
su
izmijenili
svoju
žalbu
pred
sudom
koji
je
uputio
zahtjev
i
podnijeli dodatne
žalbene
razloge
na
temelju
dodatnih
razloga
ministra
za
odbijanje
njihovih
zahtjeva
za
azil.
11.      Dana
12.
lipnja
2025.,
tijekom
postupka
pred
sudom
koji
je
uputio
zahtjev,
ministar je povukao
dopunske
odluke
a
da
nije
pružio
nikakva daljnja
objašnjenja,
osim
onoga da je trebao
više
vremena
za
analizu
posljedica
presude
K
i
L
te
zakonodavstva
donesenog
radi izvršenja te
presude.
Naveo
je
da
podnositelji
zahtjeva
mogu
ostati
u
Nizozemskoj
do donošenja
novih
odluka.
12.      Budući
da
nisu
htjeli
čekati
nove
odluke
ministra,
tužitelji
su
od
suda
koji
je
uputio
zahtjev
zatražili
da
ispita
i
ocijeni
osnovanost njihove
žalbe,
pozivajući
se
na
znatan
stres
i
psihološke posljedice uzrokovane
dugim
postupkom,
osobito
za tri
kćeri.
13.      Kao
prvo,
tužitelji
su
tvrdili
da
se
tri
kćeri
stvarno
poistovjećuju
s
temeljnom
vrijednošću
ravnopravnosti i
između
žena i muškaraca
i
da
bi
se,
u slučaju povratka
u
svoju
zemlju
podrijetla,
smatrale
različitima
i
zbog toga
bi mogle
biti
progonjene.
14.      Ministar
nije
zaključio
da
je
taj
argument
uvjerljiv
jer
tri
kćeri
nisu
dokazale
da
je
njihovo poistovjećivanje s
određenom
društvenom
skupinom
ključno
za
njihov
identitet.
15.      Sud
koji
je
uputio
zahtjev
osporava
tu
tvrdnju
i
smatra,
među
ostalim,
da
se
ministrov argument
temelji
na
pogrešnom
tumačenju
presude
u
predmetu
K
i
L.
16.      Kao
drugo,
tužitelji
su
naveli
da
strahuju
od
proganjanja
ako
se
vrate
u
svoju
zemlju
podrijetla
jer
pripadaju
obitelji
ili
klanu
u
kojem
su
žene
prisiljene
na
brak i
smatraju
se
neravnopravnim muškarcima
te u kojima
ih
se
može
ubiti
zbog
neslaganja
s
njihovim
suprugom.
17.      Ministar
je
smatrao
da
njihov
strah
nije
osnovan
jer
je
u
biti
smatrao
da
su
roditelji
triju
kćeri tolerantni.
18.      Sud
koji
je
uputio
zahtjev
ponovno
se
ne
slaže
s
ministrom.
Prema
mišljenju
tog
suda,
ministar
nije
dovoljno
obrazložio zašto
tri
kćeri,
ako
se
doista
poistovjećuju
s
temeljnom
vrijednosti
ravnopravnosti između
žena i muškaraca,
ne bi imale
osnovani
strah
od
proganjanja
nakon
povratka
u
Irak.
U
tom
pogledu
sud
koji
je
uputio
zahtjev
smatra
da
kriterij
razumne
vjerojatnosti
proganjanja,
kako
ga
je
ministar prethodno
primijenio,
treba
ocijeniti
s
gledišta
„pažljive
i
razumne
osobe”.
19.      Kao
treće,
ministar
je
odbio
zahtjev
tužiteljâ za
azil
u
dijelu
u
kojem
se
taj zahtjev odnosio
na
njihove
navodne
probleme
sa
susjedom
i
na njihov
strah
od
krvne
osvete
i
prisilnog
braka
jer
je
smatrao
da
su
određene
očeve
izjave
u
tom
pogledu
proturječne.
20.      Tužitelji
tvrde
da,
unatoč
detaljnim
razgovorima s
ocem,
on nije
imao
dovoljno
prilike za saslušanje kako bi
opovrgnuo
navodne
nedosljednosti.
21.      Sud
koji
je
uputio
zahtjev
ističe
da,
iako
nedosljednosti
u
očevim izjavama
nisu osporene,
sâme proturječnosti
ne
ugrožavaju
automatski
vjerodostojnost
njegovih
izjava.
Prema
mišljenju
tog
suda,
to
je
potkrijepljeno
činjenicom
da
se
majčinim
izjavama
o
problemima
sa
susjedom
mogu
potvrditi
očeve
izjave.
22.      Na
temelju
prethodno
navedenog,
sud
koji
je
uputio
zahtjev
smatra
da
je
dovoljno
dobro
obaviješten
da
bi
odlučio
o
vjerodostojnosti
potkrijepljenosti zahtjevâ
za
azil
tužiteljâ,
za koje
smatra
da su vjerodostojni.
Međutim,
postojeća
sudska
praksa
Afdelinga bestuursrechtspraak van
de
Raad van
State
(Odjel
za
upravne
sporove
Državnog
vijeća,
Nizozemska)
ne
omogućuje
sudu
koji
je
uputio
zahtjev
da
sam
ispita
osnovanost
zahtjeva
za
azil.
23.      Zbog
toga
sud
koji
je
uputio
zahtjev
dvoji
o
usklađenosti
postojeće
sudske
prakse
Afdelinga bestuursrechtspraak van
de
Raad van
State
(Odjel
za
upravne
sporove
Državnog
vijeća)
s
Direktivom
o
kvalifikaciji
i
Direktivom
o
postupcima azila.
24.      Sud
koji
je
uputio
zahtjev
ističe
da,
prema
ustaljenoj
sudskoj
praksi
Suda,
kada
nacionalni
sud
koji razmatra žalbu
protiv
odluke
o
odbijanju
zahtjeva
za
azil
smatra
da
raspolaže
svim
potrebnim činjeničnim
i
pravnim
elementima
u vezi s tim,
taj
je
nacionalni
sud
ovlašten,
nakon
cjelovitog
i
ex
nunc razmatranja
tih
elemenata,
donijeti
obvezujuću
odluku
o
tome
ispunjava
li
osoba
koja
je
podnijela
tu
žalbu
uvjete
predviđene
u Direktivi
o
kvalifikaciji
za
priznavanje
međunarodne
zaštite.
Odluka
tog
suda
u
vezi s tim
tada
obvezuje
nadležno tijelo
tijekom odlučivanja
o
zahtjevima
za
azil.
25.      Osim
toga,
sud
koji
je
uputio
zahtjev
smatra
da
pojam
„osnovani
strah”
treba
tumačiti
tako
da
znači
„razumnu
vjerojatnost”
ili
„stvarnu
opasnost”
od
proganjanja,
pri čemu
odlučujući
kriterij
može
biti
to
je
li,
sa stajališta
pažljive
i
razumne
osobe
koja
se
nalazi
u
situaciji
tražitelja
azila,
povratak
u
zemlju
podrijetla
očito nerazuman
nakon
procjene
svih
poznatih
okolnosti.
26.      U
tim
je
okolnostima
rechtbank den Haag
zittingsplaats Zwolle (Sud
u
Haagu,
stalna
služba
u
Zwolleu)
odlučio
prekinuti
postupak
i
uputiti
Sudu
sljedeća
prethodna
pitanja:
„1.      Može
li
sud
na
temelju
članka
46.
stavka
3.
[Direktive
o
postupcima
azila],
eventualno
u
vezi
s
člankom
47.
Povelje
Europske
unije
o
temeljnim
pravima,
odnosno
na
temelju
druge
odredbe
prava
Unije
ili
načela
prava
Unije
zaključiti
da
ima
ovlast
sâm
procijeniti
je
li
zahtjev
za
azil
vjerodostojno
potkrijepljen
i
tom
ocjenom
zamijeniti
ministrovu
ocjenu?
2.      Može
li
sud
na
temelju
navedenih
odredbi
zaključiti
da
ima
ovlast
meritorno
i
konačno
odlučiti
o
zahtjevu
za
međunarodnu
zaštitu
na
temelju
dijelova
obrazloženja
zahtjeva
za
azil
koje
ministar
smatra
vjerodostojnima
i,
u
slučaju
potvrdnog
odgovora
na
prvo
pitanje,
dijelova
tog
obrazloženja
koje,
osim
toga,
sud
smatra
vjerodostojnima?
Može
li
sud
pritom
ministrovu
ocjenu
zamijeniti
vlastitom
procjenom
opravdanosti
straha
od
proganjanja
ili
stvarne
opasnosti
od
ozbiljne
nepravde,
osobito
ako
se
sud
u
kontekstu
javno
dostupnih
informacija
o
zemlji
smatra
dovoljno
informiranim
da
provede
takvu
ocjenu?
3.      Mogu
li
se
ovlasti
u
smislu
prvog
i
drugog
pitanja
ograničiti
nacionalnom
sudskom
praksom,
primjerice
na
temelju
postupovne autonomije,
na
način
da
se
te
ovlasti
ipak
priznaju
isključivo
ministru?
4.      Može
li
sud
prilikom
ocjene
pitanja
ima
li
dovoljno
informacija
za
meritornu
odluku
uzeti
u
obzir
informacije
koje
su
iznesene
u
okviru
postupka
povodom
tužbe,
ali
još
nisu
bile
dostupne
u
upravnom
postupku?
Je
li
pritom
relevantno
jesu
li
se
stranke
mogle
sveobuhvatno
očitovati
o
činjenicama
u
pisanom
obliku
ili
na
raspravi?
5.      Smatra
li
se
‚osnovanim
strahom’
u
smislu
članka
2.
točke
(d)
[Direktive o kvalifikaciji]
situacija
u
kojoj
postoji
razumna
vjerojatnost
da
će
tražitelj
azila
u
slučaju
povratka
biti
izložen
progonu?
Treba
li
tu razumnu
vjerojatnost
konkretizirati
na
temelju
kriterija
‚pažljive
i
razumne
osobe’
u
slučaju
kojeg
je
odlučujuće
čini
li
se
povratak
u
zemlju
podrijetla
nerazumnim
sa
stajališta
pažljive
i
razumne
osobe
u
situaciji
tražitelja
azila
nakon
odvagivanja
svih
poznatih
okolnosti?
Ako
je
odgovor
niječan,
koji
kriterij
treba
primijeniti
u
tom
slučaju?”
27.      Sud
koji
je
uputio
zahtjev
zatražio
je
da
se
o
ovom
predmetu
odluči
u
hitnom
prethodnom
postupku
predviđenom
u
članku
107.
Poslovnika
Suda
ili
u
ubrzanom
postupku
predviđenom
u
članku
105.
tog
Poslovnika.
28.      Članak
105.
stavak
1.
Poslovnika
predviđa
da
na
zahtjev
suda
koji
je
uputio
zahtjev
za
prethodnu
odluku
ili,
iznimno,
po
službenoj
dužnosti,
predsjednik
Suda
može,
kad
priroda
predmeta
zahtijeva
postupanje
u
kratkim
rokovima,
nakon
što
sasluša
suca
izvjestitelja
i
nezavisnog
odvjetnika,
odlučiti
da
se
o
tom
zahtjevu
odluči
u
ubrzanom
postupku.
29.      Predsjednik
Suda
odlučio
je
19.
kolovoza
2025.,
nakon
što
je
saslušao
suca
izvjestitelja
i
nezavisnog
odvjetnika,
prihvatiti
zahtjev
suda
koji
je
uputio
zahtjev
da
se
o
tom
zahtjevu
odluči
u
ubrzanom
postupku
u
skladu
s
člankom
105.
stavkom
1.
Poslovnika
Suda.
30.      Predsjednik
Suda
temeljio
je
svoju
odluku
na
činjenici
da
je
sud
koji
je
uputio
zahtjev
pružio
Sudu
konkretne,
precizne
i
opipljive
dokaze
u
pogledu
zdravlja
predmetnih
tužiteljâ
i
uzročne
veze
između
njihova
zdravlja
i
neizvjesnosti
koja
je
nastala
zbog
okolnosti
glavnog
postupka.
Iz
tih
razmatranja
također
proizlazi
da
odgovor
Suda
u
kratkom
roku
može
znatno
smanjiti
rizik
od
pogoršanja
zdravstvenog
stanja
tih
dvaju
tužitelja.
31.      Pisana očitovanja Sudu podnijeli su tužitelji,
češka, njemačka i nizozemska
vlada
te
Europska
komisija.
32.      Dana 27. listopada 2025. održana je zajednička
rasprava
s
drugim
zahtjevom
za
prethodnu
odluku
koji
je
u
tijeku
pred
Sudom
u
predmetu
C‑198/25(5),
na
kojoj
su
tužitelji,
nizozemska
vlada
i
Komisija
iznijeli
usmena
očitovanja.
III. Analiza
33.      Kao
što
sam
to
već
objasnila,
moje
mišljenje
u
ovom
predmetu
usredotočuje
se
samo
na
peto
prethodno
pitanje,
kojim se traži tumačenje
pojma
„osnovani
strah”
iz
članka
2.
točke
(d)
Direktive
o
kvalifikaciji.
34.      Kao
dio
zajedničke
politike
Unije
o
azilu,
Direktiva
o
kvalifikaciji
temelji
pravo
na
međunarodnu
zaštitu
na
priznavanju
statusa
izbjeglice.
35.      U
tom
pogledu,
„osnovani
strah”
osobe
od
proganjanja
nakon
njezina
povratka
u
zemlju
podrijetla
ključan
je
za
priznavanje
takvog
statusa.
36.      Člankom
2.
točkom
(d)
Direktive
o
kvalifikaciji
izbjeglica se kvalificira kao
„državljanin
treće
zemlje
koji
je,
zbog
osnovanog
straha
od
proganjanja
zbog
svoje
rase,
vjere,
nacionalnosti,
političkog
mišljenja
ili
pripadnosti
određenoj
društvenoj
skupini,
izbjegao
iz
svoje
nacionalne
države
te
nije
u
mogućnosti
ili,
zbog
takvog
straha,
ne
želi
staviti
se
pod
zaštitu
te
države,
kao
i
osoba
bez
državljanstva
koja
se
nalazi
izvan
države
prethodnog
uobičajenog
boravišta,
a
koja
se
zbog
istih
gore
navedenih
razloga,
ili
zbog
takvog
straha,
ne
želi
vratiti
u
tu
državu,
te
na
koju
se
ne
primjenjuje
članak
12.”.
37.      Ta
je
definicija
preuzeta
iz
članka
1.
točke
(a)
podtočke 2.
Ženevske
konvencije(6) koju
je
zakonodavac
Unije
priznao
kao
„temelj
međunarodnog
pravnog
režima
za
zaštitu
izbjeglica”,
koji
Unija
također
poštuje(7).
38.      U
tom
su
smislu
ta
konvencija(8), uključujući
različita
međunarodna
tumačenja
pojma
„izbjeglica”
koja
ona
sadržava,
kao
i
smjernice
međunarodnih
institucija
sastavljene
pod
okriljem
Ujedinjenih
naroda,
poput
Visokog
povjerenika
Ujedinjenih
naroda
za
izbjeglice
(UNHCR)(9),
relevantne
za
tumačenje
pojma
„izbjeglica”
u
smislu
prava
Unije.
39.      Osoba
se
smatra
izbjeglicom
čim
ispunjava
uvjete
iz
definicije
izbjeglice
iz
Ženevske
konvencije(10).
Drugim
riječima,
priznavanje
statusa
izbjeglice
je deklaratorni
akt(11).
40.      Budući
da
ta
definicija
uključuje
pojam
„osnovani
strah”
od
proganjanja,
razumijevanje
njegova
smisla
i
metoda
za
utvrđivanje
je
li
taj
uvjet
ispunjen
nužni
su
kako
bi
se
utvrdilo
treba
li
osobi
priznati
status
izbjeglice.
41.      Prilikom
odlučivanja
o
tome
jesu
li
ispunjeni
uvjeti
za
odobravanje
statusa
izbjeglice,
tijela odlučivanja
ili
sudovi,
ovisno
o
slučaju,
najprije
moraju
utvrditi
materijalne
činjenice
koje
se
odnose
na
osobu
koja
traži
priznavanje
kao
izbjeglice te
činjenice
koje
se
odnose
na
situaciju
u
njezinoj
zemlji
podrijetla.
Kao
drugo,
moraju
odlučiti
može
li
se
na
temelju
tih
činjenica
zaključiti
da
postoji
osnovani
strah
od
proganjanja(12).
42.      To
je
taj
drugi
korak
na
koji
se
odnosi
peto
pitanje
suda
koji
je
uputio
zahtjev
u
ovom
predmetu.
Taj
sud
u
biti
najprije
pita
moraju
li
nacionalna
tijela,
kada
procjenjuju
je
li
ispunjen
uvjet
„osnovanog
straha”
iz
članka
2.
točke
(d)
Direktive
o
kvalifikaciji,
ispitati
postoji
li
razumna
vjerojatnost
da
će
osoba
koja
traži
međunarodnu
zaštitu
biti
progonjena
u
slučaju
povratka
u
svoju
zemlju
podrijetla.
Kao
drugo,
sud
koji
je
uputio
zahtjev
pita
o
kriterijima
prema
kojima
valja
utvrditi
razumnu vjerojatnost. Konkretno
pita
treba
li
to
procjenjivati
na
temelju
„pažljive
i
razumne
osobe”
koja
se
nalazi
u
situaciji
tražitelja
azila
ili
primjenom
alternativnih
kriterija.
43.      Ta
pitanja
shvaćam
tako
da
sud
koji
je
uputio
zahtjev
u
biti
traži
potvrdu
da
je
zahtjev
postojanja
„osnovanog
straha”
objektivna
procjena
i
da
ga
stoga
treba
utvrditi
na
temelju
objektivnih
kriterija,
u
kojem
slučaju
sud
koji
je
uputio
zahtjev
usto
želi
znati
koje
bi kriterije
trebao
primijeniti.
44.      Moja
analiza
tih
pitanja
organizirana
je
na
sljedeći
način.
Najprije
ću
objasniti
zašto
zahtjev
„osnovanog
straha”
treba
ocijeniti
samo
na
temelju
objektivnih
kriterija
(odjeljak
A).
Zatim
ću
razmotriti
tumačenje
suda
koji
je
uputio
zahtjev,
za koje
ću
predložiti
Sudu
da
ga prihvati,
pri čemu
osnovani
strah
od
proganjanja
treba
shvatiti
tako da znači
da
postoji
razumna vjerojatnost
proganjanja
(odjeljak
B).
Naposljetku,
zauzet
ću
stav
da
nije
potrebno
uvesti
standard
„razumne
osobe”
kako
bi
se
povećala
objektivnost
prilikom
procjene
mogućeg postojanja
osnovanog
straha
(odjeljak
C).
A.      Objektivna procjena „straha”
45.      Iako
je
pojam
„osnovani
strah”
ključan za
definiciju
izbjeglice,
njegovo značenje ne pojašnjava se ni
u
Direktivi
o
kvalifikaciji
ni
u
Ženevskoj
konvenciji.
46.      Utvrđivanje
postojanja
straha
prilikom odlučivanja o tome
treba
li
osobi
priznati
status
izbjeglice
nužno
je
procjena
koja
je
usmjerena
pro
futuro.
Tijelo
odlučivanja
mora
se
zapitati
je
li
strah
od
proganjanja
s
kojim
bi
osoba
bila
suočena
u
slučaju
povratka
u
svoju
zemlju
podrijetla
osnovan.
47.      U
tom
pogledu,
i
zbog
nepostojanja
„kristalne
kugle”,
odgovor
na
takvo
pitanje
nužno
je
procjena
vjerojatnosti
ili
mogućnosti
da
će
se
takvo
proganjanje
dogoditi
u
budućnosti.
To
pitanje,
na
koje
ću
se
vratiti,
stoga
postaje
sljedeće:
kojom
bi metodom
trebalo
procjenjivati
tu
vjerojatnost
proganjanja?
48.      Međutim,
dodatno
pitanje
koje
se
postavlja
u
pogledu
pojma
„strah”
jest
mora
li,
ako postoji vjerojatnost
proganjanja,
osoba
koja
odlučuje
o
zahtjevu
za
međunarodnu
zaštitu
usto
utvrditi
ima
li
podnositelj
zahtjeva
zaista
takav
strah
od
proganjanja.
Smjernice
za
određivanje
tog
subjektivnog
elementa
zahtjeva
„osnovanog
straha”
mogu
se
izvesti
iz
smjernica
danih u
UNHCR-ovu
Priručniku.
49.      Prema
tom
dokumentu,
pojam
osnovanog
straha
ima
subjektivne
i
objektivne
elemente.
Strah
je
osjećaj
i
stoga
subjektivni
uvjet.
Međutim,
u
UNHCR-ovu
Priručniku
dalje
se
pojašnjava
da
dodatna
kvalifikacija
„osnovanog”
podrazumijeva
da
„nije samo stanje duha određene osobe odlučno za utvrđivanje statusa izbjeglice, već ono mora biti u skladu s objektivnim okolnostima. Pojam ‚osnovani strah’ zbog toga sadržava i subjektivni i objektivni element, pa se, pri utvrđivanju činjenice postoji li osnovani strah, oba elementa moraju uzeti u obzir”(13).
50.      Čini
se
da
to
upućuje
na
to
da
prije
nego što se osobi može priznati status
izbjeglice
treba
utvrditi
subjektivni osjećaj straha
i
objektivno
priznavanje
da
je
taj
osjećaj
osnovan.
51.      S
obzirom
na
navedeno,
u
nekoliko
se
komentara
u
pravnoj
teoriji
navodi
da
nije
potrebno
utvrditi
postojanje
subjektivnog osjećaja straha
podnositelja
zahtjeva
kako
bi
se
ispunio
kriterij
„osnovanog
straha”(14).
52.      Slažem
se
s
tim
stajalištem
i
predlažem
Sudu
da
zaključi
kako
je
dovoljno
utvrditi
da
objektivno
postoji
vjerojatnost
proganjanja
kako
bi
se
osobi
priznao
status
izbjeglice.
To
podrazumijeva
utvrđenje
da
bi
svaka
osoba
koja
ima
karakteristike
tužiteljâ bila
izložena
proganjanju
ako
bi
bila
vraćena
u
svoju
državu
podrijetla,
uzimajući
u
obzir
okolnosti
koje
prevladavaju
u
toj
državi.
Stoga
nije
potrebno
utvrditi
strahuje
li
ta
osoba
stvarno
od
takvog
proganjanja.
53.      Isključenje
tog
subjektivnog
elementa
iz
procjene
postojanja
osnovanog
straha
može
se
opravdati
brojnim
razlozima.
54.      Kao
prvo,
ne
samo
da
je
teško
izmjeriti
osjećaj
poput
straha,
nego
su
i
pojedinci
različiti
i
izražavaju
osjećaje
na
različite
načine.
55.      Kao
drugo
– i
još
važnije –
ako
osoba
ne
uspije
dokazati
svoj
strah
na
odgovarajući
način,
tijelo
odlučivanja
moglo
bi
smatrati
da
njezin
zahtjev
za
azil
nije
vjerodostojan.
To
bi
pak
moglo
dovesti
do
odbijanja
statusa
izbjeglice
toj
osobi,
a
da
to
tijelo
uopće
nije
ocijenilo
objektivan
element
osnovanog
straha.
56.      Naposljetku,
neke
osobe,
poput
djece,
možda
neće
osjetiti
strah
unatoč
objektivnoj
vjerojatnosti
proganjanja
nakon
povratka
u
svoju
zemlju
podrijetla(15).
57.      Je
li
to
tumačenje,
kojim
se
od
tijela
odlučivanja
zahtijeva
da
uzmu
u
obzir
samo
objektivne
elemente
straha,
protivno
smjernicama
iz
UNHCR-ova
Priručnika?
Ne
nužno.
Utvrđivanjem
postojanja
objektivne
opasnosti
od
proganjanja
osobe
u
slučaju
vraćanja
u
njezinu
državu
podrijetla,
tijelo
odlučivanja
također
može
implicitno
zaključiti
da
postoji
subjektivan
strah.
Stoga
zasebna
procjena
subjektivnog
aspekta
straha
nije
nužna
čak
i
ako
se
pojam
„strah”
na
koji
se
upućuje
u
definiciji
izbjeglice
shvaća
na
način
da
ima
subjektivne
i
objektivne
elemente.
58.      Čini se da je oslanjanje
samo
na
objektivne
elemente
kako
bi
se
utvrdilo
postoji
li
opravdan
strah
praksa
koju
je
prihvatilo
nekoliko
sudova(16).
59.      Primjerice,
čini
se
da
se
neki
američki
sudovi
pitaju
bi
li
strah
iskusila
„razumna
osoba”
koja
bi
se
našla
u
istoj
situaciji
kao
i
podnositelj
zahtjeva
za
azil.
Ako
je
to
slučaj,
subjektivni
strah
podnositelja
zahtjeva
za
međunarodnu
zaštitu
može
se podrazumijevati(17).
60.      Osim
toga,
sudovi
i
tijela
odlučivanja
u
drugim
zemljama,
primjerice
u
Australiji,
Francuskoj,
Njemačkoj
i
Novom
Zelandu,
podržavaju
objektivan
pristup
utvrđivanju
osnovanog
straha
od
proganjanja(18).
61.      Od
Suda
se
još
nije
izravno
tražilo
da
zauzme
stajalište
o
tome
trebaju
li
tijela
koja
odlučuju
o
zahtjevima
za
međunarodnu
zaštitu
uzeti
u
obzir
subjektivan
strah
podnositelja
zahtjeva
kada
odlučuju
o
odobravanju
statusa
izbjeglice.
62.      Sud
je
u
presudi
Y
i
Z,
odgovarajući
na
drukčije
pitanje(19),
naveo
sljedeće:
„[...]
nadležna tijela prilikom svoje procjene o tome strahuje li podnositelj zahtjeva opravdano od proganjanja nastoje ispitati predstavljaju li utvrđene okolnosti ili ne predstavljaju prijetnju zbog koje dotična osoba može razumno strahovati od stvarnih djela proganjanja u pogledu svoje osobne situacije”(20).
63.      Iz
te
bi
se
točke
moglo
zaključiti
da
je
Sud
od
nadležnih
tijela
zahtijevao
da
dokažu
postojanje
subjektivnog
straha
podnositelja
zahtjeva,
čak
i
ako
bi
se
osnova
za
taj
strah
također
trebala
objektivno
priznati,
zahtijevajući
da
podnositelj
zahtjeva
razumno
strahuje
od
proganjanja.
64.      Međutim,
Sud
je
u
presudi
Y
i
Z
nastavio
tako
da
„ta procjena ozbiljnosti rizika, koja u svakom slučaju treba biti izvršena oprezno i razborito [...] počiva jedino na konkretnoj procjeni činjenica i okolnosti u skladu s pravilima navedenima posebno u članku
4. [Direktive
o
kvalifikaciji]”(21).
65.      Prema
mojem
mišljenju,
to
upućuje
na
zaključak
da
je
Sud
smatrao
da
samo
objektivna
procjena
prevladavajućih
okolnosti
može
dovesti
do
zaključka
da
razumno
postoji
strah
od
proganjanja,
što
je
istodobno
nužno
i
dovoljno
kako
bi
se
utvrdilo
je
li
osoba
izbjeglica.
66.      Prema
mojem
mišljenju,
takav
zaključak
potvrđuje
novija
sudska
praksa.
Sud
je
u
presudi
K
i
L
spojio
dvije
točke
presude
Y
i
Z
u
jednu,
koja
glasi:
„[...] ocjena osnovanosti straha podnositelja zahtjeva od proganjanja koju provode nadležna nacionalna tijela mora biti pojedinačna te se mora provesti u svakom slučaju zasebno, pažljivo i oprezno, isključivo na temelju konkretne procjene činjenica i okolnosti, kako bi se utvrdilo predstavljaju li utvrđene činjenice i okolnosti takvu prijetnju da dotična osoba, s obzirom na svoju pojedinačnu situaciju, opravdano strahuje da će stvarno biti žrtva djela proganjanja ako se vrati u svoju zemlju podrijetla
[...](22).
67.      Stoga je,
prema
mojem
mišljenju,
Sud
već
zauzeo
stajalište
prema
kojem
tijela
trebaju
objektivno
ocijeniti
je
li
osoba
koja
se
nalazi
u
situaciji
podnositelja
zahtjeva
i
uzimajući
u
obzir
okolnosti
u
njezinoj
državi
podrijetla
razumno
strahovala
od
proganjanja.
B.      Shvaćanje osnovanog straha kao razumne vjerojatnosti proganjanja
68.      Utvrđivanje
bi
li
podnositelj
zahtjeva
mogao razumno
strahovati
od
proganjanja
ovisi
o
procjeni rizika
koju
provodi
ovlašteno
tijelo
kako
bi
utvrdilo
je
li
vjerojatno
da
će
podnositelj
zahtjeva
u
slučaju
povratka
u
svoju
zemlju
podrijetla
biti
proganjan.
Takva
procjena
rizika
nužno
je
subjektivna,
osim
ako
je
moguće
osmisliti
matematičku
formulu
izvedenu
na
temelju
postojećih
modela
umjetne
inteligencije
koju
mogu
provjeriti
osobe koje donose odluke.
69.      U
tom
pogledu
postoje
mnogobrojni čimbenici
koje
treba
uzeti
u
obzir
prilikom
provedbe takve
procjene
i
oni
mogu
utjecati
jedni
na
druge
na
različite
načine.
Nije
nemoguće
da
bi model
umjetne
inteligencije, u odnosu na ljude,
uspio
u
većoj
mjeri
predvidjeti
vjerojatnost
proganjanja
tražitelja
azila, i to ostvarivanjem
veće
preciznosti.
Međutim,
nema
dovoljno
podataka
o
prošlim
događajima
–
pogotovo
u
pogledu
broja
situacija
u
kojima
su
podnositelji
zahtjeva
za
međunarodnu
zaštitu
proganjani
zbog
odbijanja
međunarodne
zaštite
te su zbog toga vraćeni
u
svoju
zemlju
podrijetla
–
kako
bi
se
osposobio
takav
model
umjetne
inteligencije,
a
zatim
kako
bi
se
usporedila
točnost
tog
modela
s
točnošću
odluka osoba koje su ih donijele.
Čak
i
ako
bi
se
takav
model
mogao
razviti,
i
dalje
bi
bio
potreban
ljudski
nadzor
te
bi
se
u
najboljem
slučaju
mogao
koristiti
kao
dodatni
alat
za
odlučivanje
o
tome
ispunjava
li
osoba
uvjete
potrebne
za
priznavanje
statusa
izbjeglice.
70.      U
svakom
slučaju,
koliko
mi
je
poznato,
takav
model
još
nije
razvijen.
Stoga
ocjenu
opasnosti
od
proganjanja
u
ovom
trenutku
mogu
provesti
samo
ljudska
bića,
čija
će
procjena
nužno
biti
subjektivna,
tako
da
bi
dva
različita
tijela
odlučivanja
mogla
doći
do
različitog
zaključka
prilikom
ocjenjivanja
istog
skupa
okolnosti.
71.      S
obzirom
na
mogućnost
da
tijela
odlučivanja
donesu
različite
odluke
u
pogledu
dvaju
podnositelja
zahtjeva
koji
se
nalaze
u
sličnim
situacijama,
važno
je
smanjiti
takav
rizik.
72.      Stoga
se
postavlja
pitanje
kako
učiniti
objektivnijom
subjektivnu
odluku
o
vjerojatnosti
proganjanja
određene
osobe?
73.      Direktiva
o
kvalifikaciji
sadržava
određene
elemente
koji služe objektivizaciji
postupka
odlučivanja
u
vezi
s
odlukama
o
vjerojatnosti
proganjanja.
Kao
što
je
to
Sud
već
objasnio,
utvrđivanje
postojanja
osnovanog
straha
mora
se
provesti
„u
skladu
s
pravilima
navedenima,
među
ostalim,
u
članku
4.
stavcima
3.
do
5.
[Direktive
o
kvalifikaciji]”(23).
74.      Članak
4.
stavak
3.
Direktive
o
kvalifikaciji
najprije
zahtijeva
da
se
procjena
provede
na
pojedinačnoj
osnovi.
To
znači
da
se svaki
zahtjev
mora
zasebno
analizirati
i
da
tu
analizu
treba
provoditi
u svakom slučaju zasebno.
U
okviru
te
analize
tijelo
odlučivanja
mora
uzeti
u
obzir
dvije
vrste
činjenica.
Prva
vrsta
jesu
činjenice
koje
omogućuju
tijelima
odlučivanja
da
dođu
do
zaključka
o
situaciji
koja
prevladava
u
zemlji
podrijetla,
uključujući
zakone
i
druge
propise
te
zemlje,
te
o
načinu
na
koji
se
oni
primjenjuju
u
praksi.
Druga
su
vrsta
činjenice
koje
se
izravno
odnose
na
podnositelja
zahtjeva;
one
uključuju
osobne
karakteristike
te
osobe
poput
njezina
podrijetla,
spola,
vjere
i
identiteta,
što
se
može
potkrijepiti
dokumentima
ili
izjavama
koje
podnosi
podnositelj
zahtjeva.
Ako
se
određene
činjenice
ne
mogu
dokazati
na
temelju
podnesene
dokumentacije
ili
drugih
dokaza,
člankom
4.
stavkom
5.
Direktive
o
kvalifikaciji
predviđaju
se
okolnosti
u
kojima
podnositelju
zahtjeva treba vjerovati u slučaju sumnje(24).
75.      U
načelu se
sve
relevantne
činjenice
utvrđuju
u
trenutku
ocjene
zahtjeva.
Međutim,
ovlašteno
tijelo
trebalo
bi
uzeti
u
obzir
i dokaze
o
proganjanju
tog
konkretnog
podnositelja
zahtjeva u prošlosti,
ako
postoje(25),
kao
i
aktivnosti
podnositelja
zahtjeva
nakon
što
je
napustio
zemlju,
a
koje
su
mogle
doprinijeti
strahu
od
proganjanja(26).
76.      Tijelo odlučivanja trebalo bi odlučiti je li strah od proganjanja podnositelja zahtjeva doista „osnovan” tek
nakon
povezivanja
osobne
situacije
podnositelja
zahtjeva
s
utvrđenim
činjenicama
s
obzirom
na
moguće
razloge
proganjanja
u
zemlji
podrijetla.
77.      Slijedom
toga,
i
suprotno
stajalištu
nizozemske
vlade,
tijela
odlučivanja
nemaju
široku
marginu
prosudbe
kada
odlučuju
o
zahtjevima
za
međunarodnu
zaštitu.
Umjesto
toga,
ona
su
dužna,
na
temelju
članka
4.
Direktive
o
kvalifikaciji,
u
suradnji
s
tražiteljom
azila,
pažljivo
ispitati
sve
okolnosti
slučaja
koje
su
im
poznate,
bilo
zato
što
ih
je
podnositelj
zahtjeva
naveo,
bilo
zato
što
su
provela
temeljitu
procjenu
na
vlastitu
inicijativu
kako
bi
njihova ocjena,
koja
im
omogućuje
donošenje
odluke
o
tom
pitanju, bila što potpunija.
78.      Stoga
je
osobna
i
subjektivna
procjena
tijela
odlučivanja
ograničena
člankom
4.
Direktive
o
kvalifikaciji.
Ipak,
uzimajući
u
obzir
sve
potrebne
činjenice,
to
tijelo
i
dalje
mora
odlučiti
o
vjerojatnosti
proganjanja
tog
podnositelja
zahtjeva
u
slučaju
vraćanja
u
njegovu
zemlju
podrijetla.
79.      U
tom
pogledu
sud
koji
je
uputio
zahtjev
predlaže
da
standard
dokazivanja
bude
„razumna
vjerojatnost”
proganjanja(27).
Taj
kriterij
znači,
kao
što
se
zaista slažu
sve stranke ovog
postupka,
da
nije dovoljna puka
mogućnost
proganjanja(28).
Istodobno,
standard
ne
bi
trebao
biti
previsok
i
nipošto
ne
bi
trebao
biti
„izvan
razumne
sumnje”,
kako
se
primjenjuje
u
kaznenom
pravu.
Međutim,
stranke
se
ne
slažu
u vezi s time
zahtijeva
li
razumna
vjerojatnost
da
je
proganjanje „vjerojatnije
nego
da nije”.
Iako
se
čini
da
je
ESLJP
izrazio
volju
da
prihvati
takav
standard
dokazivanja(29),
slažem
se
s
Komisijom
da
se
takav
zahtjev
od
50:50
čini
previsokim
standardom.
Postojanje
razumne
mogućnosti
da
bi se
određena
osoba
mogla progoniti
ako
bi
bila
vraćena
u
svoju
zemlju
podrijetla
trebalo
bi
biti
dovoljno
da
se
dokaže
osnovani
strah,
a
da
se
ne
postavi
unaprijed
potrebna
mogućnost
u
postocima(30).
80.      S
obzirom
na
prethodno
navedeno,
na
prvi
dio
petog
pitanja
suda
koji
je
uputio
zahtjev
može
se
odgovoriti
na
sljedeći
način:
osnovani
strah
od
proganjanja
postoji
ako
postoji
razumna
vjerojatnost
da
će
podnositelj
zahtjeva
za
međunarodnu
zaštitu
biti
proganjan
ako
se
vrati
u
svoju
zemlju
podrijetla.
C.      Kriterij „razumne osobe” kao metoda za objektiviziranje subjektivnih odluka
81.      Sud
koji
je
uputio
zahtjev
usto
pita
može
li
se
razumna
vjerojatnost
proganjanja
u
slučaju
povratka
određenog
podnositelja
zahtjeva
u
njegovu
zemlju
podrijetla
ocijeniti
pomoću
pravnog
standarda
„razumne
osobe”.
U
tom
se
pogledu
sud
koji
je
uputio
zahtjev
poziva
na
praksu
njemačkih
sudova
koji
primjenjuju
standard
„razumne
i
dobro
informirane
osobe”
za
odlučivanje
o
zahtjevima
za
međunarodnu
zaštitu(31).
82.      U svojim pisanim očitovanjima njemačka
vlada
i
Komisija
podržavaju tu praksu
i
predlažu
da
se
kriterij
„razumne
i
dobro
informirane
osobe”
primijeni
na
situaciju
tražiteljâ
azila.
83.      Međutim,
tužitelji
smatraju
da
se
zahtjev
za
azil
treba
ocjenjivati
samo
sa stajališta
tražitelja
azila,
primjerice s
obzirom
na
situaciju
koja
prevladava
u
njegovoj
državi
podrijetla.
Objašnjavaju
da
se
samo
tim
pristupom
osigurava
da
kriterij
sadržava
neutralnu
i
objektivnu
ocjenu
u
svim
slučajevima,
dok
bi
kriterij
„razumne
i
informirane
osobe”
mogao
zanemariti
sveobuhvatnu
ocjenu.
Tako
je
tužitelj
na
raspravi
objasnio
da
bi
pozivanje
na
kriterij
„razumne
i
dobro
informirane
osobe”
moglo
odvojiti
ocjenu
od
podnositelja
zahtjeva o kojemu je riječ u određenom predmetu.
84.      Nizozemska
vlada
smatra
da
primjena
takvog
kriterija
ne
bi
dovela
do
veće
ujednačenosti
jer
način
na
koji
fiktivna
razumna
osoba
doživljava
određeni
(subjektivni)
strah
također
ovisi
o
tumačenju
koje
tijelo
odlučivanja
i/ili
sud
daju
u
svakom
slučaju
zasebno.
Slijedom
toga,
nizozemska
vlada,
koju
u
tom
pogledu
podržava Komisija,
smatra
da
ne
postoji
nijedan
razlog
da
Sud
dodatno
definira
kriterij
razumne
vjerojatnosti
proganjanja,
nego
tu
ocjenu
treba
prepustiti
nacionalnim
tijelima
i
sudovima
u
svakom
pojedinačnom
slučaju.
85.      Prema
mojem
mišljenju,
ako
se
pravilno
primijeni,
pravni
standard
razumne
osobe
mogao bi služiti
cilju
objektiviziranja
odluke
tijela
koje
treba
utvrditi
postoji
li
razumna
vjerojatnost
proganjanja
u
konkretnom
slučaju.
To
bi
bio
slučaj,
s
obzirom
na
to
da
se
taj
standard
shvaća
i
upotrebljava
kako
bi
se
donositelja
odluka,
uključujući
suca,
potaknulo
da
postane
„socijalno
biće
koje
se
zanima
za
drugoga”(32), drugim
riječima,
da
se
ne
temelji
isključivo
na
osobnoj
perspektivi.
U
tom
bi smislu
primjena
pravnog
standarda
„razumne
osobe”
služila
kao
dodatni
podsjetnik
za
osobu
koja
odlučuje
da
ne
nametne
svoje
osobno
stajalište.
86.      Međutim,
s
obzirom
na
to
da
je
moguće
i
da
se
na
standard
razumne
osobe
poziva
samo
kako
bi
se
ojačalo
određeno
stajalište,
iznošenjem
toga
stajališta
kao
„razumnog”,
što
ne
predstavlja
čimbenik
koji
ograničava
nečiju
subjektivnost,
nego
naprotiv,
onaj kojim
se
omogućava
opravdanje
subjektivne
odluke(33) –
slažem
se
s
tužiteljima
i
nizozemskom
vladom
da
se
ne
bi
trebalo
koristiti
tim
standardom.
87.      Kako
bi
se
odgovorilo
na
drugi
dio
petog
pitanja
koje
je
postavio
sud
koji
je
uputio
zahtjev,
kriterij
koji
treba
primijeniti
kako
bi
se
utvrdilo
postoji
li
osnovani
strah
od
proganjanja
jest
pitanje
može
li
osoba
koja
ima
karakteristike
podnositelja
zahtjeva,
u
situaciji
u
kojoj
se
nalazi,
osobito
uzimajući
u
obzir
vezu
između
njezinih
osobnih karakteristika
i
činjenica
utvrđenih
u
vezi
s
djelima
proganjanja
u
njezinoj
državi
podrijetla,
razumno
strahovati
od
proganjanja
u
slučaju
povratka
u
tu
zemlju.
88.      Ta
se
procjena
mora
provesti
u
svakom
slučaju
zasebno,
uzimajući
u
obzir
sve
dostupne
i
relevantne
dokaze
koje
je
dostavio
podnositelj
zahtjeva
i
sve
druge
informacije
koje
tijelo
odlučivanja
može
pribaviti
i
upotrijebiti
za
potkrepljivanje
izjava
koje
je
dao
taj
podnositelj
zahtjeva.
89.      To
je
tumačenje
u
skladu sa stajalištem koje Sud
i
dalje
razvija
i koje
je
već
iznio
u
nekoliko
presuda,
kako
je
navedeno
u
točki
66.
ovog
mišljenja.
IV.    Zaključak
90.      S
obzirom
na
prethodna
razmatranja,
predlažem
da
Sud
na
prethodna
pitanja
koja
je
uputio
rechtbank den Haag
zittingsplaats Zwolle (Sud
u
Haagu,
stalna
služba
u
Zwolleu,
Nizozemska)
odgovori
na
sljedeći
način:
Članak
2.
točku
(d)
Direktive
2011/95/EU
Europskog
parlamenta
i
Vijeća
od
13.
prosinca
2011.
o
standardima
za
kvalifikaciju
državljana
trećih
zemalja
ili
osoba
bez
državljanstva
za
ostvarivanje
međunarodne
zaštite,
za
jedinstveni
status
izbjeglica
ili
osoba
koje
ispunjavaju
uvjete
za
supsidijarnu
zaštitu
te
sadržaj
odobrene
zaštite
treba
tumačiti
tako
da
osnovani
strah
od
proganjanja
postoji
ako
postoji
razumna
vjerojatnost
da
će
podnositelj
zahtjeva
za
međunarodnu
zaštitu
biti
proganjan
ako
se
vrati
u
svoju
zemlju
podrijetla.
Kako
bi
se
procijenilo
postoji
li
takva
razumna
vjerojatnost,
tijelo
odlučivanja
mora
se
pitati
može
li
osoba
koja
ima
karakteristike podnositelja
zahtjeva,
u
situaciji
u
kojoj
se
on nalazi,
osobito
uzimajući
u
obzir
vezu
između
njegovih
osobnih
obilježja
i
činjenica
utvrđenih
u
vezi
s
djelima
proganjanja
u
njegovoj
državi
podrijetla,
razumno
strahovati
od
proganjanja
u
slučaju
povratka
u
tu
zemlju.
Ta
se
procjena
mora
provesti
u svakom
slučaju
zasebno,
uzimajući
u
obzir
sve
dostupne
i
relevantne
dokaze
koje
je
dostavio
podnositelj
zahtjeva
i
sve
druge
informacije
koje
tijelo
odlučivanja
može
pribaviti
i
upotrijebiti
za
potkrepljivanje
izjava
koje
je
dao
taj
podnositelj
zahtjeva.
1      Izvorni jezik: engleski
i      Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.
2      Direktiva 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite (SL 2013., L 180, str. 60.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 249. i ispravci SL 2020., L 76, str. 38., SL 2020., L 415, str. 90. i SL 2023./90200, L, u daljnjem tekstu: Direktiva o postupcima azila).
3      Direktiva 2011/95/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni status izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite (SL 2011., L 337, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 13., str. 248. i ispravci SL 2020., L 76, str. 37. i SL 2023./90216, L, u daljnjem tekstu: Direktiva o kvalifikaciji)
4      Presuda od 11. lipnja 2024., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Žene koje se poistovjećuju s vrijednošću rodne ravnopravnosti) (C-646/21, u daljnjem tekstu: presuda K i L, EU:C:2024:487).
5      Vidjeti predmet C-198/25, Quotal – zahtjev za prethodnu odluku koji je rechtbank den Haag zittingsplaats Zwolle (Sud u Haagu, stalna služba u Zwolleu) uputio 11. ožujka 2025. – S/Minister van Asiel en Migratie (SL C, C/2025./3395), dostupno na: http://data.europa.eu/eli/C/2025/3395/oj.
6      Konvencija o statusu izbjeglica, potpisana u Ženevi 28. srpnja 1951., koja je stupila na snagu 22. travnja 1954. (Zbornik međunarodnih ugovora Ujedinjenih naroda, sv. 189., str. 1.), kako je dopunjena Protokolom o statusu izbjeglica, sklopljenim u New Yorku 31. siječnja 1967. (Zbornik međunarodnih ugovora Ujedinjenih naroda, sv. 606., str. 267.),
koji je stupio na snagu 4. listopada 1967. (u daljnjem tekstu zajedno: Ženevska konvencija).
7      Vidjeti uvodne izjave 3. i 4. Direktive o kvalifikaciji.
8      Vidjeti primjerice presudu od 4. listopada 2024., Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl i dr. (Afganistanske žene) (C-608/22 i C-609/22, EU:C:2024:828, t. 33. i navedenu sudsku praksu).
9      Stoga za razumijevanje pojma „izbjeglica” treba uzeti u obzir Priručnik o postupcima i kriterijima za određivanje statusa izbjeglice i smjernicama o međunarodnoj zaštiti prema Konvenciji iz 1951. godine i Protokolu iz 1967. godine o statusu izbjeglica, 2019. (UNHCR-ov priručnik).
10      Vidjeti točku 28. UNHCR-ova Priručnika.
11      Vidjeti uvodnu izjavu 21. Direktive o kvalifikaciji.
12      Za detaljan opis koraka koje treba poduzeti prilikom odlučivanja je li osoba koja traži međunarodnu zaštitu izbjeglica vidjeti internetske stranice Agencije Europske unije za azil (EUAA), „Osnovani strah”, u EASO-ovu praktičnom vodiču: Kvalifikacija za međunarodnu zaštitu, siječanj 2022., str. 20.-21., dostupno na: https://euaa.europa.eu/sites/default/files/publications/EASO-Practical-Guide-for-international-protection_HR.pdf.
13      Vidjeti točku 38. UNHCR-ova Priručnika (moje isticanje).
14      Primjerice Hathaway, J.C. i Foster, M., The Law of Refugee Status, Cambridge University Press, Cambridge, 2014., str. 92. Vidjeti također Storey, H., The Refugee Definition in International Law, Oxford University Press, Oxford, 2023. i pregled literature iz te knjige.
15      Vidjeti primjerice Hathaway, J.C. i Hicks, W.S., ‘Is there a subjective element in the refugee convention’s requirement of “well-founded fear”?’, Michigan Journal of International Law, 2005., str. 505.-562., osobito str. 512.; i Zimmermann, A. i Herrmann, F.M., ‘Article 1 A, para. 2 1951 Convention – (Definition of the term “refugee”/définition du terme “réfugié”)’, u Zimmermann, A. i dr. (ured.), The 1951 Convention Relating to the Status of Refugees and its 1967 Protocol, Oxford University Press, Oxford, 2024., str. 359.-555., osobito str. 484.-489.
16      Za pregled vidjeti primjerice, Hathaway, J.C. i Foster, M., bilješka 14, op. cit., str. 104.; Anderson, A. et al., ‘A well-founded fear of being persecuted […] But when?’, Sydney Law Review, 2020., str. 155.-181., osobito str. 161.-162.; i Zimmermann, A. i Herrmann, F.M., bilješka 15, op. cit., osobito str. 413.-414.
17      Primjerice, prema mišljenju United States Court of Appeals for the 5e Circuit (Savezni žalbeni sud Sjedinjenih Država za Peti okrug), „stranac opravdano strahuje od proganjanja ako bi razumna osoba u njegovim okolnostima strahovala od proganjanja ako bi bila vraćena u svoju rodnu zemlju” (Guevara Flores, podnositelj zahtjeva, protiv Immigration and Naturalisation Service, tuženika (1986.) 786 F.2d 1242 (USCA, 5th Cir., 11. travnja 1986.), str. 1249.
18      Za primjere takvih odluka u tim zemljama vidjeti Australija: High Court (Visoki sud), Chan v. Minister for Immigration and Ethnic Affairs (9. prosinca 1989.); Francuska: Cour nationale du droit d’asile (Nacionalni sud za azil), predmet br. 24009761 (17. srpnja 2024.); Njemačka: Oberverwaltungsgericht, Niedersachsen (Visoki upravni sud za Donju Sasku, Njemačka), predmet br. 2 LA 1584/17 (17. kolovoza 2018.); Novi Zeland: Refugee Status Appeals Authority (Tijelo za žalbe o statusu izbjeglica), žalba izbjeglice br. 72635/01 (6. rujna 2002.).
19      Pitanje postavljeno u tom predmetu odnosilo se na to je li strah podnositelja zahtjeva od proganjanja osnovan ako takva osoba može izbjeći izloženost proganjanju u svojoj državi podrijetla suzdržavanjem od određenih vjerskih radnji. Vidjeti u tom pogledu presudu od 5. rujna 2012., Y i Z (C-71/11 i C-99/11, u daljnjem tekstu: presuda Y i Z, EU:C:2012:518, t. 73.).
20      Presuda Y i Z, t. 76. (moje isticanje).
21      Vidjeti presudu Y i Z, t. 77. (izostavljeno upućivanje na sudsku praksu, moje isticanje).
22      Vidjeti presudu K i L, t. 59. i navedenu sudsku praksu.
23      Presuda od 21. rujna 2023., Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (Politička mišljenja u državi članici domaćinu) (C-151/22, EU:C:2023:688, t. 42. i navedena sudska praksa)
24      Slično stajalište prihvaća Europski sud za ljudska prava (ESLJP). Vidjeti u tom pogledu presudu ESLJP-a od 23. ožujka 2016., F. G. protiv Švedske, (CE:ECHR:2016:0323JUD004361111, t. 113. i navedenu sudsku praksu), koja glasi: „[...] zbog posebne situacije u kojoj se tražitelji azila
često nalaze, pri ocjenjivanju vjerodostojnosti njihovih navoda i podnesenih dokumenata često je potrebno vjerovati im u slučaju sumnje. Međutim, kada iznesene informacije daju osnovani povod za sumnju u istinitost navoda tražitelja azila, pojedinac mora pružiti zadovoljavajuće objašnjenje za navodne nepodudarnosti [...]”.
25      Vidjeti članak 4. stavak 4. Direktive o kvalifikaciji.
26      Vidjeti članak 4. stavak 3. točku (d) Direktive o kvalifikaciji.
27      To je standard dokazivanja koji je predložio
i EUAA; vidjeti njegov Practical Guide on Evidence and Risk Assessment (Praktični vodič o procjeni dokaza i rizika), 2024., str. 8.
28      To je stajalište i ESLJP-a; vidjeti njegovu presudu od 30. listopada 1991., Vilvarajah i drugi protiv Ujedinjene Kraljevine (CE:ECHR:1991:1030JUD001316387, t. 111.)
29      Vidjeti presudu ESLJP-a od 28. veljače 2008., Saadi protiv Italije (CE:ECHR:2008:0228JUD003720106, t. 140.).
30      U tom pogledu vidjeti presudu U.S. Supreme Courta, Immigration and Naturalization Service v. Cardoza-Fonseca (480 U.S. 421 (1987.), br. 85.-782.). Taj je sud u točki 440. naveo: „Definicija Ujedinjenih naroda jednostavno ne omogućuje zaključak da zbog toga što podnositelj zahtjeva ima samo 10 % izgleda za ubijanje, mučenje ili proganjanje na drugi način nema ‚osnovanog straha’ od događaja. [...]
umjereno tumačenje kriterija „osnovanog straha” upućuje na to da „sve dok se na temelju dokaza utvrdi objektivna situacija, nije potrebno dokazati da će situacija vjerojatno dovesti do proganjanja, nego je dovoljno da proganjanje bude razumna mogućnost”.
31      Konkretno, navodi presudu Oberverwaltungsgerichta Niedersachsen (Visoki upravni sud za Donju Sasku) od 17. kolovoza 2018., predmet br. 2 LA 1584/17. Vidjeti bilješku 26 odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku (na izvornom i na francuskom jeziku).
32      Vidjeti u tom smislu
Jeutner, V., The Reasonable Person, Cambridge University Press, 2024., str. 173.
33      Vidjeti u tom smislu istraživanje koje je objavio Jeutner, V., bilješka 32, op. cit.