62015CC0177
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MICHALA BOBEKA
od 22. lipnja 2016. (
1
)
Predmet C‑177/15
Nelsons GmbH
protiv
Ayonnax Nutripharm GmbHprotiv
Bachblütentreff Ltd
(zahtjev koji je uputio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka))
„Javno zdravlje — Zdravstvene tvrdnje koje se navode na hrani — Pojam ‚napici koji sadržavaju više od 1,2 % volumnog udjela alkohola' — Uključivanje tekućine u bočici s kapaljkom ili u obliku spreja koja sadržava više od 27 % volumnog udjela alkohola — Zahtjev pružanja znanstvenih dokaza — Prijelazno uređenje za postojeće žigove“
I – Uvod
1.
Društvo Nelsons GmbH (u daljnjem tekstu: Nelsons ili žalitelj) u Njemačkoj stavlja na tržište Bachove cvjetne lijekove. Oni uključuju proizvode „RESCUE” koji se prodaju u bočicama s kapaljkom sadržaja od 10 ml i 20 ml te u obliku spreja (u daljnjem tekstu: proizvodi RESCUE). Proizvodi RESCUE sadržavaju 27 % volumnog udjela alkohola.
2.
Uredbom (EZ) br. 1924/2006 (
2
) predviđena su određena pravila o prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama koje se navode o hrani. Ta pravila uključuju opću zabranu navođenja zdravstvenih tvrdnji u pogledu „napitaka” koji sadržavaju više od 1,2 % volumnog udjela alkohola.
3.
Jesu li proizvodi RESCUE društva Nelsons „napici” u smislu Uredbe br. 1924/2006? Ako jesu, o njima se, načelno, zbog visokog volumnog udjela alkohola u proizvodima RESCUE, ne bi mogle navoditi nikakve zdravstvene tvrdnje. Ako nisu, kakvi se dokazi (ako ikakvi) moraju pružiti u prilog takvim tvrdnjama? Naposljetku, može li se na proizvode RESCUE, zbog činjenice da se već dugo vremena stavljaju na tržište u Njemačkoj, primjenjivati iznimka od općih pravila koja se primjenjuju u skladu s Uredbom br. 1924/2006? To su pitanja koja u ovom predmetu postavlja nacionalni sud.
II – Pravni okvir
A – Pravo Unije
1. Uredba br. 1924/2006
4.
Uredbom br. 1924/2006 određeni su uvjeti pod kojima se o „hrani” (
3
) koja se prodaje u Uniji mogu navoditi prehrambene i zdravstvene tvrdnje.
5.
U Uredbi br. 1924/2006 navedeno je da bi zdravstvene tvrdnje općenito trebalo odobriti tek nakon znanstvene procjene (uvodna izjava 23.).
6.
U članku 1. stavku 3. Uredbe br. 1924/2006 predviđeno je:
„Žig, zaštićeno ime ili izmišljeno ime koje se javlja u označavanju, prezentiranju ili oglašavanju hrane koji se mogu protumačiti kao prehrambena ili zdravstvena tvrdnja, mogu se koristiti bez potrebe za podlijeganjem postupku odobrenja predviđenog u ovoj Uredbi, pod uvjetom da se zajedno s njima javlja i povezana prehrambena ili zdravstvena tvrdnja u tom označavanju, prezentiranju ili oglašavanju, a koja je u skladu s odredbama ove Uredbe.”
7.
U članku 2. stavku 2. Uredbe br. 1924/2006 „tvrdnja” i „zdravstvena tvrdnja” definirane su na sljedeći način:
„1)   ‚tvrdnja’ znači svaka poruka ili izjava koja nije obvezujuća prema zakonodavstvu Zajednice ili nacionalnom zakonodavstvu, uključujući i slikovno, grafičko ili simboličko predstavljanje u bilo kojem obliku, kojom se izjavljuje, sugerira ili naznačuje da ta hrana ima određena svojstva;
[…]
5)   ‚zdravstvena tvrdnja’ znači svaka tvrdnja kojom se izjavljuje, sugerira ili naznačuje da postoji odnos između neke kategorije hrane, određene hrane ili jedne od njezinih sastavnica i zdravlja;”
8.
U članku 4. stavku 3. predviđeno je:
„Napici koji sadržavaju više od 1,2 % volumnog udjela alkohola na sebi nemaju zdravstvene tvrdnje.”
9.
Uredba br. 1924/2006 ne sadržava nikakvu definiciju „napitka”. Međutim, u uvodnoj izjavi 13. predviđeno je da se „dodaci hrani”, kako su definirani u Direktivi 2002/46/EZ (
4
), ne bi trebali smatrati „napicima” ako su predstavljeni u tekućem stanju i imaju udio alkohola veći od 1,2 %.
10.
U članku 5. stavku 1. točki (a) predviđeno je da su zdravstvene tvrdnje dopuštene samo ako je:
„pokazano […] da prisutnost, odsutnost ili smanjeni udio u hrani ili određenoj kategoriji hrane hranjive tvari ili ostalih tvari za koje je tvrdnja stavljena ima blagotvoran prehrambeni ili fiziološki učinak ustanovljen općeprihvaćenim znanstvenim dokazima”.
11.
U članku 5. stavku 1. točkama (b) do (d) predviđeno je i da relevantna „hranjiva tvar ili ostale tvari” u pogledu koje je tvrdnja stavljena doista budu prisutne u hrani u dostatnoj količini i u obliku koji tijelo može iskoristiti.
12.
U članku 6. stavku 1. dalje se navodi:
„Prehrambene i zdravstvene tvrdnje temelje se na općeprihvaćenim znanstvenim dokazima i njima potkrjepljuju.”
13.
U članku 10. su na sljedeći način predviđeni posebni uvjeti koje moraju ispunjavati zdravstvene tvrdnje:
„1.   Zdravstvene tvrdnje se zabranjuju, osim ako su u skladu s općim zahtjevima u Poglavlju II. i posebnim zahtjevima u ovome Poglavlju te ako su odobrene u skladu s ovom Uredbom i uključene na popise odobrenih tvrdnji predviđene u člancima 13. i 14.
[…]
3.   Upućivanja na opće, nespecifične koristi hranjive tvari ili prehrambenog proizvoda za opće zdravlje ili dobrobit u vezi sa zdravljem dozvoljena su samo ako su popraćena posebnom zdravstvenom tvrdnjom uključenom na popise predviđene člancima 13. ili 14.”
14.
U članku 13. predviđeno je da Komisija donosi popise dozvoljenih zdravstvenih tvrdnji (
5
). Popis dozvoljenih tvrdnji na temelju članka 13. prvi put je donesen kao Prilog Uredbi 432/2012 (
6
) te je otada nekoliko puta ažuriran.
15.
Članak 14. primjenjuje se na određene posebne vrste tvrdnji (
7
). Njime je predviđena izrada popisa tvrdnji na temelju zahtjeva koji se podnose i obrađuju sukladno postupcima iz članaka 15. do 17. i 19. Popis dozvoljenih tvrdnji na temelju članka 14. prvi je put donesen kao Prilog Uredbi 983/2009 (
8
) te je otada nekoliko puta ažuriran.
16.
U članku 28. stavku 2. predviđene su sljedeće prijelazne mjere:
„Proizvodi koji nose žigove ili zaštićena imena koji su postojali i prije 1. siječnja 2005., a koji nisu usklađeni s ovom Uredbom, mogu se nastaviti stavljati na tržište sve do 19. siječnja 2022., nakon čega počinje primjena odredbi ove Uredbe.”
2. Uredba 110/2008 (
9
)
17.
U članku 2. stavku 1. Uredbe 110/2008 „jako alkoholno piće” je definirano kao „alkoholno piće” s određenim karakteristikama. U članku 9. je predviđeno da se jaka alkoholna pića koja nemaju poseban naziv (rakija, viski itd.) moraju označiti kao „jaka alkoholna pića”.
III – Činjenično stanje, postupak i prethodna pitanja
A – Žaliteljevi proizvodi RESCUE
18.
Društvo Nelsons putem ljekarna u Njemačkoj stavlja na tržište Bachove cvjetne lijekove. Oni uključuju proizvode RESCUE koji dolaze u obliku bočica s kapaljkom ili spreja sadržaja od 10 ml ili 20 ml. Ti proizvodi nose oznaku „Spirituose” („jako alkoholno piće”) te sadržavaju 27 % volumnog udjela alkohola. U uputama o doziranju preporučuju se četiri kapi ili dva raspršivanja sprejem na dan.
19.
Društvo Nelsons proizvode RESCUE u Njemačkoj prodaje još otprije 1. siječnja 2005. (
10
). Sastav proizvoda se tijekom tog razdoblja nije mijenjao te su se isti još otprije 1. siječnja 2005. prodavali uporabom žiga Zajednice „RESCUE”.
20.
Proizvodi RESCUE društva Nelsons prvotno su se prodavali kao lijekovi te je žig RESCUE bio registriran za lijekove (ne za hranu). Godine 2007., društvo Nelsons registriralo je „RESCUE” i kao žig Zajednice za hranu. U veljači 2008., nakon postupka u kojem društvo Nelsons nije bilo stranka, presudom Oberlandesgerichta Hamburg (Viši regionalni sud u Hamburgu) zaključeno je da slični Bachovi cvjetni lijekovi koje su prodavali konkurenti društva Nelsons nisu bili lijekovi, nego hrana (
11
). Nakon te odluke Oberlandesgerichta Hamburg (Viši regionalni sud u Hamburgu), društvo Nelsons počelo je svoje proizvode RESCUE u Njemačkoj stavljati na tržište kao hranu.
B – Predmet koji je rezultirao predmetnim zahtjevom za prethodnu odluku
21.
Tuženici u glavnom postupku – društva Ayonnax Nutripharma GmbH i Bachblütentreff Ltd (u daljnjem tekstu: tuženici) – u Njemačkoj prodaju vlastite Bachove cvjetne lijekove koji su konkurencija proizvodima RESCUE društva Nelsons.
22.
Tuženici su njemačkim sudovima podnijeli tužbu protiv društva Nelsons. U mjeri u kojoj je to relevantno za predmetni slučaj, optužili su društvo Nelsons za nepošteno tržišno natjecanje, koje se u biti sastojalo od prodaje alkoholnih pića popraćenih zdravstvenim tvrdnjama. Navodna zdravstvena tvrdnja je riječ „RESCUE”, za koju su navodili da implicira kako će korisnik proizvoda društva Nelsons nekako biti „spašen” od lošeg zdravlja.
23.
Tuženici su svojom tužbom zahtijevali sudsku zabranu društvu Nelsons da prodaje svoje proizvode pod nazivom „RESCUE”.
24.
Tužba tuženika u prvostupanjskom postupku je u većem dijelu odbijena. Međutim, zahtijevana sudska zabrana odobrena je u žalbenom postupku na temelju toga da su proizvodi RESCUE predstavljali „napitke” u smislu članka 4. stavka 3. Uredbe br. 1924/2006. Posljedično, zabranjeno je da na sebi imaju zdravstvene tvrdnje.
25.
Odluka iz žalbenog postupka kojom je odobrena sudska zabrana potom je pobijana pred Bundesgerichtshofom (Savezni vrhovni sud). Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) krenuo je od pretpostavke da izraz „RESCUE” koji se koristi za proizvode RESCUE predstavlja zdravstvenu tvrdnju. Međutim, izrazio je sumnje u pogledu klasifikacije proizvodâ RESCUE kao „napitaka”. Ako se ti proizvodi ne budu smatrali „napicima”, Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) također je pitao na koji se način različiti zahtjevi u pogledu dokaza za zdravstvene tvrdnje, sadržanih u člancima 5. i 6. Uredbe br. 1924/2006, trebaju primjenjivati u ovom predmetu. Naposljetku, Bundesgerichthof (Savezni vrhovni sud) izrazio je sumnje u pogledu prijelaznih odredbi iz članka 28. Uredbe br. 1924/2006 i njihove primjene na žig koji potječe otprije 1. siječnja 2005., ali kada se relevantni proizvod prodavao kao lijek.
26.
U svjetlu gore navedenog, nacionalni sud je prekinuo postupak i Sudu uputio sljedeća pitanja:
„1.
Jesu li tekućine koje se kao jaka alkoholna pića prodaju u ljekarnama u bočicama s kapaljkom sadržaja od 10 ili 20 ml i u obliku spreja, a koje sadržavaju 27 % volumnog udjela alkohola, napici koji sadržavaju više od 1,2 % volumnog udjela alkohola u smislu članka 4. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 1924/20061, ako u skladu s njihovim uputama za doziranje navedenima na pakiranju valja:
(a)
ukapati četiri kapi tekućine u čašu vode i to piti u intervalima tijekom dana ili, ako je potrebno, uzeti četiri nerazrijeđene kapi,
(b)
tekućinu koja se prodaje u obliku spreja dva puta raspršiti pod jezik?
2.
Ako je odgovor na točke (a) i (b) prvog pitanja negativan:
Treba li i prilikom upućivanja na opće, nespecifične koristi u smislu članka 10. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 1924/2006 podnijeti dokaze u smislu članka 5. stavka 1. točke (a) i članka 6. stavka 1. te uredbe?
3.
Primjenjuje li se odredba članka 28. stavka 2. prvi dio rečenice Uredbe (EZ) br. 1924/2006 ako se predmetni proizvod prije 1. siječnja 2005. pod svojim zaštićenim imenom nije prodavao kao hrana, već kao lijek?”
27.
Pisana očitovanja podnijele su stranke iz glavnog postupka, kao i Grčka i Komisija. Sve su stranke, osim Grčke, iznijele usmena očitovanja na raspravi održanoj 6. travnja 2016.
IV – Ocjena
A – Jesu li proizvodi RESCUE
„napici
”?
28.
Svojim prvim pitanjem, nacionalni sud traži pojašnjenje o tome spadaju li proizvodi s karakteristikama sličnima proizvodima RESCUE u pojam „napitak” iz Uredbe br. 1924/2006.
29.
Smatram da ne.
30.
Uredba br. 1924/2006 ne sadržava nijednu pozitivnu definiciju pojma „napitak”. Međutim, u uvodnoj izjavi 13. te uredbe razjašnjeno je da se dodaci prehrani u tekućem obliku koji sadržavaju više od 1,2 % volumnog udjela alkohola ne smatraju „napicima” (
12
).
31.
Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda (
13
), značenje i doseg pojma za koji pravo Unije ne pruža nikakvu definiciju (
14
) moraju se utvrditi sukladno njegovu uobičajenom smislu u svakodnevnom jeziku, a sve uzimajući u obzir kontekst u kojem se koristi i ciljeve kojima teži propis čiji je dio.
32.
Definicije pojma „napitak” u rječnicima su općenito vrlo široke, te obuhvaćaju sve što se teoretski može konzumirati, a što tehnički nije u čvrstom ili tekućem stanju (
15
). Međutim, pojam „napitak” se očito ne koristi tako široko u svakodnevnom govoru: primjerice, ocat je tekućina koja se konzumira, ali se vjerojatno neće nazivati „napitkom” ili „pićem” u svakodnevnom načinu govora. Slično tomu, fini sprej za grlo može se na jeziku ili nepcu kondenzirati u kapi tekućine i konzumirati, ali se u običnom razgovoru ne bi reklo da se „pije”.
33.
Osim toga, postoje razni elementi koji se tiču konteksta i cilja koji donekle potvrđuju da riječ „napitak” iz članka 4. stavka 3. ne označuje sve tekućine, nego samo one koje se konzumiraju u znatnijim količinama (odnosno, više od nekoliko kapi ili par raspršivanja).
34.
Kao prvo, svrha zabrane iz članka 4. stavka 3. Uredbe br. 1924/2006 je zaštita od osobitih negativnih učinaka alkohola na zdravlje (
16
). Međutim, alkohol se mora konzumirati u nezanemarivim količinama da bi se ti učinci manifestirali. U predmetnom slučaju, smatram da vrlo male količine tekućine o kojima se radi, zajedno s metodom konzumacije (ukapanje u usta, miješanje s drugim tekućinama, ili raspršivanje), općenito znače da se zabrinutosti u pogledu zdravlja kojima se bavi članak 4. stavak 3. Uredbe br. 1924/2006 obično neće pojaviti u pogledu proizvoda RESCUE društva Nelsons (
17
).
35.
Kao drugo, u uvodnoj izjavi 13. Uredbe br. 1924/2006 pojašnjeno je da se dodaci prehrani u tekućem obliku koji sadržavaju više od 1,2 % volumnog udjela alkohola ne smatraju „napicima”. U komunikaciji Komisije kojom se odgovara na zajedničko stajalište Vijeća i prihvaća pojašnjenje iz uvodne izjave 13. izričito je navedeno da je raison d’être uvodne izjave 13. da je „količina alkohola koja se unosi konzumacijom takve hrane zanemariva” (
18
). Može se smatrati da to znači da se zabrinutosti u pogledu zdravlja kojima se bavi članak 4. stavak 3. Uredbe br. 1924/2006 ne javljaju u pogledu tekućina koje se konzumiraju u izrazito malim količinama, tako da se zdravstvene tvrdnje u takvim slučajevima mogu tolerirati.
36.
Kao treće, u Prilogu XIII. Uredbe 1169/2011 (
19
) (opća uredba o označavanju) navedeno je da su u pićima prihvatljive manje koncentracije vitamina i minerala nego u proizvodima koji nisu pića. Kako je Komisija istaknula u svojim pisanim očitovanjima, može se smatrati da to znači da se za „napitke” očekuje da se konzumiraju u većim količinama u odnosu na ostalu hranu (
20
).
37.
Iz gore navedenih razloga, smatram da pojam „napitak”ne obuhvaća proizvode s karakteristikama koje je nacionalni sud opisao u svojem pitanju. Stoga je, s obzirom na svrhu članka 4. stavka 3. Uredbe br. 1924/2006 te kontekstualno i sustavno tumačenje, potrebno teleološko sužavanje širokog značenja pojma napitka koje nalazimo u rječnicima. Ispravno bi bilo da taj pojam obuhvaća samo tekućine s volumnim udjelom alkohola većim od 1,2 % koje, ako se uobičajeno i standardno koriste, mogu uzrokovati negativne učinke na zdravlje ljudi.
38.
Treba naglasiti, kako slijedi iz prethodnih argumenata, da se isti odgovor treba dati i na dio (a) i na dio (b) prvog pitanja koje je postavio nacionalni sud, koji se odnose na istu tekućinu koja se prodaje u obliku bočice s kapaljkom, odnosno u obliku spreja. Doista, kako pitanje nacionalnog suda već sugerira, sadržaj proizvoda ostaje isti (tekućina): samo se mijenja način uporabe.
39.
Kao završno zapažanje u pogledu značenja pojma „napitak”, nekoliko se stranaka pozvalo na činjenicu da su proizvodi RESCUE označeni kao „jaka alkoholna pića”.
40.
Moguće je da se takvim označavanjem željelo uskladiti s Uredbom 110/2008 (kojom se zahtijeva da se „alkoholna pića” označe kao „jaka alkoholna pića”).
41.
Međutim, to ne mijenja moj zaključak. Čak i ako bi se za proizvode RESCUE smatralo da tehnički predstavljaju „alkoholno piće” u smislu Uredbe 110/2008, to nikako ne bi automatski značilo da bi se klasificirali kao „napitak” u smislu Uredbe br. 1924/2006. Naime, nema posebnih pravila o koordinaciji između te dvije uredbe ili korištenju zajedničkih definicija (
21
).
42.
S obzirom na prethodno navedeno, predlažem da Sud na prvo pitanje koje je postavio nacionalni sud odgovori da tekućine s karakteristikama sličnima onima proizvoda iz glavnog postupka koje sadržavaju volumni udio alkohola od 27 %, koje se kao alkoholna pića prodaju u ljekarnama u bočicama s kapaljkom sadržaja od 10 ili 20 ml ili u obliku spreja, te koje se, u skladu s pratećim uputama, trebaju uzimati u vrlo malim količinama ukapanjem ili raspršivanjem, ne predstavljaju „napitke” u smislu članka 4. stavka 3. Uredbe br. 1924/2006.
B – Moraju li se za upućivanja na opće, nespecifične koristi pružiti znanstveni dokazi?
1. Uvod
43.
Svojim drugim pitanjem, nacionalni sud pita treba li prilikom upućivanja na opće, nespecifične koristi u smislu članka 10. stavka 3. Uredbe br. 1924/2006 pružiti dokaze u smislu članka 5. stavka 1. točke (a) i članka 6. stavka 1. te uredbe.
44.
Iz razloga navedenih u nastavku, smatram da ta upućivanja ne moraju biti popraćena izravnim znanstvenim dokazima. Međutim, sukladno jasnom tekstu članka 10. stavka 3., takva upućivanja moraju biti popraćena „posebnim” zdravstvenim tvrdnjama. Same te posebne zdravstvene tvrdnje moraju biti potkrijepljene znanstvenim dokazima u smislu članka 5. stavka 1. točke (a) i članka 6. stavka 1. Posljedično, upućivanja na opće, nespecifične koristi uvijek moraju biti potkrijepljena, barem neizravno, znanstvenim dokazima.
2. Područje primjene članka 10. stavka 3. Uredbe br. 1924/2006
45.
U članku 10. stavku 3. Uredbe br. 1924/2006 spominju se dvije vrste navoda (a) „upućivanja na opće, nespecifične koristi” i (b) „posebne zdravstvene tvrdnje”. Prije nego što odgovorim na pitanje nacionalnog suda o zahtjevima u pogledu dokazivanja, potrebno je razmotriti značenje i doseg ta dva pojma, od kojih nijedan nije definiran u Uredbi br. 1924/2006.
46.
S obzirom na oznaku „posebna”, prirodno značenje izraza „posebna zdravstvena tvrdnja” uže je od pojma „zdravstvena tvrdnja” (koji je definiran u uredbi). Odnosi se na preciznije tvrdnje o učincima koje će određeni proizvod imati na nečije zdravlje. Drugim riječima, „posebne zdravstvene tvrdnje” predstavljaju logičku podskupinu „zdravstvenih tvrdnji”.
47.
Nasuprot tomu, „upućivanja na opće, nespecifične koristi […]” predstavljaju manje određene navode o pozitivnim učincima proizvoda na „zdravlje” ili „dobrobit u vezi sa zdravljem”. Zaključak da takva „upućivanja na opće, nespecifične koristi” predstavljaju vrstu zdravstvenih tvrdnji, kako su definirane u članku 2. stavku 2. točki 5. Uredbe, nije sasvim očit.
48.
Unatoč tomu, jedno od mogućih tumačenja članka 10. stavka 3. je da su tom odredbom predviđena pravila koja se odnose na „zdravstvene tvrdnje” te da ima isto područje primjene kao i članak 2. stavak 2. točka 5. Uredbe br. 1924/2006. Međutim, za razliku od članka 2. stavka 2. točke 5., u članku 10. stavku 3. pravi se razlika između dvije vrste „zdravstvenih tvrdnji”, odnosno „općih zdravstvenih tvrdnji” (koje se u uredbi nazivaju „upućivanja na opće, nespecifične koristi […]”) i „posebnih zdravstvenih tvrdnji”.
49.
Stoga, točno značenje pojmova iz članka 10. stavka 3. ostaje dvosmisleno. Zato je potrebno proučiti kontekst i svrhu te odredbe.
50.
Zakonodavna povijest Uredbe br. 1924/2006 je od pomoći. U članku 10. prvotnog prijedloga Komisije (
22
) bili su navedeni posebni uvjeti pod kojima su zdravstvene tvrdnje dopuštene. Nasuprot tomu, u članku 11. bilo je navedeno nekoliko zdravstvenih tvrdnja koje su bile zabranjene. Osobito, u članku 11. stavku 1. točki (a) bilo je predviđeno: „Sljedeće implicirajuće zdravstvene tvrdnje nisu dopuštene: (a) tvrdnje koje upućuju na opće, nespecifične koristi hranjive tvari ili prehrambenog proizvoda za opće zdravlje, dobrobit […]” [neslužbeni prijevod].
51.
Nakon prvog čitanja, Europski parlament je odbio apsolutnu zabranu iz članka 11. stavka 1. točke (a) te ju je izbrisao (
23
). Vijeće je to brisanje prihvatilo u svojem Zajedničkom stajalištu (
24
). Ubačen je novi članak 10. stavak 3. s formulacijom koja se koristi u konačnom tekstu. Vijeće je u svojem memorandumu s objašnjenjima (
25
) istaknulo da se složilo s Komisijinim prijedlogom zabrane određenih tvrdnji, ali da je odlučilo neke dopustiti pod određenim uvjetima, te se u tom pogledu izričito pozvalo na sadašnji članak 10. stavak 3.
52.
Komisija je prihvatila tu izmjenu (
26
), što je učinio i Europski parlament nakon drugog čitanja (
27
).
53.
Smatram da ti aspekti zakonodavne povijesti govore u prilog gore opisanom tumačenju. Stoga, iako to nije izričito navedeno, čini se da se članak 10. stavak 3. odnosi na zdravstvene tvrdnje u smislu članka 2. stavka 2. točke 5. Uredbe br. 1924/2006. Stoga bi se trebalo tumačiti da se u članku 10. stavku 3. pravi razlika između (a) „općih zdravstvenih tvrdnji” (koje se u uredbi nazivaju „upućivanja na opće, nespecifične koristi […]”) i (b) „posebnih zdravstvenih tvrdnji”.
54.
To shvaćanje podupire – ili mu barem ne proturječi – i kontekstualnije i sustavnije tumačenje članka 10. stavka 3.
55.
U tom pogledu, postoji očita analogija između članka 10. stavka 3. i članka 1. stavka 3. Uredbe. U članku 1. stavku 3. navedeno je da žig koji se može protumačiti kao zdravstvena tvrdnja (koja ne zahtijeva odobrenje) mora biti popraćen povezanom zdravstvenom tvrdnjom (koja mora poštovati Uredbu br. 1924/2006).
56.
Čini se da se i članak 10. stavak 3. i članak 1. stavak 3. odnose na potencijalnu zabrinutost da određene vrste zdravstvenih tvrdnji mogu imati oblik koji otežava potpuno poštovanje Uredbe br. 1924/2006, zbog čega zahtijevaju izuzeće od (nekih) uvjeta iz uredbe. Smatram da se člankom 10. stavkom 3. i člankom 1. stavkom 3. ne nastoji odrediti nova, različita kategorija navoda na proizvodima, već se samo prepoznaju dvije osobite vrste zdravstvenih tvrdnji – opće i posebne – koje zahtijevaju različit tretman.
57.
Stoga, moje shvaćanje članka 10. stavka 3. je da „upućivanja na opće, nespecifične koristi […]” znače „opće zdravstvene tvrdnje”, koje se razlikuju od „posebnih zdravstvenih tvrdnji”. Stoga ću se u svojoj analizi u nastavku, koja se odnosi na obveze u pogledu pružanja dokaza, koristiti tom terminologijom umjesto nespretnog izraza „upućivanja na opće, nespecifične koristi […]”.
3. Obveze u pogledu pružanja dokaza u vezi općih, nespecifičnih koristi iz članka 10. stavka 3.
58.
Člankom 10. stavkom 3. Uredbe br. 1924/2006 predviđen je zahtjev da opće zdravstvene tvrdnje moraju biti popraćene posebnom zdravstvenom tvrdnjom uključenom na popise predviđene člancima 13. ili 14. te uredbe.
59.
Iz toga jasno slijedi da se na opće zdravstvene tvrdnje ne primjenjuje zahtjev u pogledu uključivanja na popise iz članka 13. ili 14. Međutim, iz toga automatski ne proizlazi zaključak da su opće zdravstvene tvrdnje izuzete od svih drugih zahtjeva iz uredbe (uključujući zahtjeva iz članka 5. stavka 1. točke (a) ili članka 6. stavka 1.). Doista, postoje kvalitetni argumenti u prilog suprotnom, koji se temelje na samom članku 10.
60.
U članku 10. stavku 1. Uredbe br. 1924/2006 navedeno je pravilo da zdravstvene tvrdnje moraju biti u skladu s općim zahtjevima u poglavlju II. (koje uključuje članke 5. i 6.). Članak 10. stavak 3. predviđa iznimku od pravila iz članka 10. stavka 1. te se, stoga, treba usko tumačiti. Za proširenje dosega članka 10. stavka 3. izvan izuzeća od zahtjeva u pogledu popisa tvrdnji iz članaka 13. i 14. bilo bi potrebno snažno opravdanje (
28
).
61.
Potrebno je pomnije razmotriti članak 5. stavak 1. točku (a) i članak 6. stavak 1. kako bi se shvatio točan doseg zahtjeva u pogledu pružanja dokaza iz tih odredbi.
62.
Što nam prirodno značenje članka 5. stavka 1. točke (a) i članka 6. stavka 1. govori o njihovoj primjenjivosti na opće zdravstvene tvrdnje?
63.
Ni u članku 5. stavku 1. točki (a) ni u članku 6. stavku 1. ne pravi se izričita razlika između znanstvenih dokaza koji su obvezni za opće zdravstvene tvrdnje, s jedne strane, i posebne zdravstvene tvrdnje, s druge.
64.
U članku 5. stavku 1. točki (a) Uredbe br. 1924/2006 zahtijevaju se općeprihvaćeni znanstveni dokazi o korisnim učincima „hranjive tvari ili ostalih tvari za koje je tvrdnja stavljena” (
29
). Po mojemu mišljenju, prirodno značenje tih riječi je da su znanstveni dokazi potrebni barem u pogledu tvrdnji koje se odnose na „hranjivu tvar ili ostale tvari”. Međutim, nije jasno primjenjuje li se taj zahtjev (ili može li se primjenjivati) na potpuno isti način na zdravstvene tvrdnje koje općenito opisuju proizvod te koje se ne mogu povezati s posebnim „hranjivim tvarima ili ostalim tvarima”.
65.
U članku 6. stavku 1. općenitije se zahtijeva da se zdravstvene tvrdnje „temelje na i potkrjepljuju” općeprihvaćenim znanstvenim dokazima. Prirodno značenje te odredbe je da se primjenjuje i na opće i na posebne zdravstvene tvrdnje. Unatoč tomu, nije sasvim jasno mora li se (te može li se uopće) zahtjev u pogledu pružanja dokaza ispuniti na potpuno isti način i za opće i za posebne zdravstvene tvrdnje.
66.
S obzirom na navedeno, prirodno značenje članka 5. stavka 1. točke (a), članka 6. stavka 1. i članka 10. stavka 3. Uredbe br. 1924/2006 ne omogućuje nam donošenje čvrstog zaključka o dosegu zahtjeva u pogledu pružanja dokaza koji se primjenjuje na opće zdravstvene tvrdnje. Međutim, smatram da te odredbe ne stvaraju potpuno i općeprimjenjivo izuzeće od obveze pružanja nekog oblika znanstvenih dokaza u prilog općim zdravstvenim tvrdnjama.
67.
Sustavno i teleološko tumačenje pomaže pri razjašnjavanju tog pitanja. Kao prvo, iz više odredbi Uredbe br. 1924/2006 proizlazi jasna poruka da zdravstvene tvrdnje stvaraju rizik od zavaravanja potrošača te, stoga, moraju biti potkrijepljene znanstvenim dokazima (vidjeti, primjerice, uvodne izjave 9., 14., 16., 17. i 23.). Ponovno, u tom se pogledu ne pravi nikakva razlika između općih i posebnih zdravstvenih tvrdnji. Međutim, to načelno pitanje ne sprečava da zahtjev u pogledu pružanja dokaza bude ispunjen na različite načine za opće i posebne zdravstvene tvrdnje.
68.
Kao drugo, i sud koji je uputio zahtjev, i društvo Nelsons i Komisija u svojim pisanim očitovanjima, naveli su da postoje opće zdravstvene tvrdnje koje su u praksi suviše općenite za procjenu, te se stoga, po samoj svojoj naravi, ne mogu ustanoviti znanstvenim dokazima (
30
). Posljedično, može se tvrditi da bi nametanje obveze dokazivanja općih zdravstvenih tvrdnji općeprihvaćenim znanstvenim dokazima praktički predstavljalo zabranu stavljanja takvih tvrdnji. To bi bilo suprotno činjenici da su Europski parlament i Vijeće izričito odbili apsolutne zabrane stavljanja općih zdravstvenih tvrdnji (vidjeti gornju točku 51.).
69.
Neovisno o tome, potpuno i općeprimjenjivo izuzeće od obveze pružanja znanstvenih dokaza za opće zdravstvene tvrdnje jednako je problematično. Ono bi bilo u suprotnosti ne samo s prirodnim značenjem teksta, nego i s ciljem uredbe da zaštiti potrošače, točnije, da se izbjegnu zavaravajuće tvrdnje koje uključuju one koje nemaju temelj u znanstvenim dokazima.
70.
S obzirom na navedeno, smatram da se jednostavno ne može tumačiti da članak 10. stavak 3. predviđa opće izuzeće od zahtjeva u pogledu pružanja dokaza iz članka 5. stavka 1. točke (a) i članka 6. stavka 1. uredbe.
71.
Međutim, slažem se s Komisijom da nije potrebno pružiti izravne znanstvene dokaze za opće zdravstvene tvrdnje. Umjesto toga, takve tvrdnje moraju biti popraćene posebnim zdravstvenim tvrdnjama koje su potkrijepljene takvim dokazima. To rezultira pružanjem neizravnih dokaza za opću tvrdnju.
72.
To je tumačenje u skladu sa sustavnim tumačenjem uredbe, a pritom poštuje jasnu namjeru zakonodavca da ne nameće apsolutnu zabranu općih zdravstvenih tvrdnji, ali da i dalje zahtijeva njihovo znanstveno opravdanje, makar neizravno.
73.
Naposljetku, ističem da gore navedeno tumačenje članka 10. stavka 3. zahtijeva postojanje veze između opće tvrdnje i prateće posebne tvrdnje. Detaljna je rasprava o točnoj naravi te veze izvan opsega pitanja nacionalnog suda te se u ovom mišljenju neće razmatrati. Međutim, s obzirom na gore navedeni pristup, odnos između općih i posebnih tvrdnji mora biti takav da dokazi za posebnu znanstvenu tvrdnju budu relevantni za opću tvrdnju te da je mogu neizravno potkrijepiti (
31
).
4. Zaključak
74.
S obzirom na navedeno, predlažem da se na pitanje nacionalnog suda odgovori na način da upućivanja na opće, nespecifične koristi u smislu članka 10. stavka 3. Uredbe br. 1924/2006 ne zahtijevaju izravne znanstvene dokaze u smislu članka 5. stavka 1. točke (a) i članka 6. stavka 1. te uredbe. Međutim, zahtijevaju neizravne dokaze u obliku općeprihvaćenih znanstvenih dokaza u prilog posebnoj tvrdnji koja mora pratiti upućivanja na opće, nespecifične koristi.
75.
Kao završnu napomenu, iako se to u pitanjima nacionalnog suda izričito ne navodi, ističem da je u zahtjevu za prethodnu odluku zauzeto stajalište da će zahtjev da opće zdravstvene tvrdnje budu popraćene posebnim zdravstvenim tvrdnjama stupiti na snagu tek nakon što se dovrše popisi iz članaka 13. i 14.
76.
To ne smatram ispravnim tumačenjem članka 10. stavka 3. Nije predviđeno nikakvo ograničenje vremenske primjene te odredbe. Niti se ono može izvesti iz sustavnog i teleološkog tumačenja. Osobito, u članku 28. Uredbe br. 1924/2006 izričito je predviđeno nekoliko prijelaznih mjera (
32
). One ne uključuju nikakvu odgodu primjene zahtjeva iz članka 10. stavka 3. Općenitije, popisi iz članka 13. i 14. po samoj se svojoj naravi mogu neprestano razvijati te nikad neće postati trajni (
33
). Posljedično, smatram da su zahtjevi iz članka 10. stavka 3. već sada potpuno primjenjivi.
C – Je li članak 28. stavak 2. relevantan ako se proizvod na tržište stavljao kao lijek?
1. Uvod
77.
Svojim trećim pitanjem, nacionalni sud u biti pita zahtijeva li iznimka predviđena člankom 28. stavkom 2. da je relevantni proizvod prije 1. siječnja 2005. stavljan na tržište kao hrana.
78.
Smatram da je za uvod u ovo pitanje korisno podsjetiti se određenih vrlo neobičnih aspekata ovog predmeta.
79.
Proizvodi RESCUE su još otprije 1. siječnja 2005. postojali u potpuno istom fizičkom obliku te s istim žigom. Do promjene je došlo u načinu na koji se proizvodi RESCUE stavljaju na tržište te u kategorijama proizvoda za koji je žig registriran.
80.
Proizvodi RESCUE su se do 2007. na tržište stavljali kao lijekovi te je žig bio registriran za lijekove (među ostalim). Od 2007/2008., proizvodi RESCUE na tržište su se stavljali kao hrana te je žig bio registriran za hranu. Međutim, promjena pristupa stavljanju na tržište nije nastupila kao posljedica jednostrane žaliteljeve odluke. Naime, do nje je došlo na temelju presude suda, Oberlandersgerichta Hamburg (Viši regionalni sud u Hamburgu), u kojoj se impliciralo da je žaliteljev prijašnji pristup stavljanju na tržište bio pogrešan. Relevantni proizvodi nisu se smjeli na tržište stavljati kao lijekovi, nego kao hrana.
81.
Ti činjenični elementi naglašavaju pitanje koje predstavlja bit trećeg pitanja nacionalnog suda, odnosno: koji su čimbenici iz razdoblja prije 2005. relevantni za primjenu iznimke predviđene člankom 28. stavkom 2. (fizičke karakteristike proizvoda; pravna klasifikacija (od strane prodavatelja ili nadležnih tijela); stavljanje na tržište itd.).
2. Analiza
82.
Sukladno njegovu tekstu, članak 28. stavak 2. primjenjuje se na „proizvode” koji nose žigove (ili zaštićena imena) (
34
) koji su „postojali” i prije 1. siječnja 2005., a koji nisu usklađeni s Uredbom br. 1924/2006.
83.
Iz teksta članka 28. stavka 2. nije jasno što je točno trebalo „postojati” prije 1. siječnja 2005. (proizvod, relevantni žig ili proizvodi koji nose relevantni žig). I sama riječ „postojati” također je neodređena. Ne čini se da implicira ikakav poseban oblik komercijalizacije proizvoda (ili bilo kakvu komercijalizaciju).
84.
Međutim, prema isključivo tekstualnom tumačenju, jasno je da lijekovi koji su se stavljali na tržište prije 2005., a koji nose žig koji također potječe otprije 2005., spadaju pod pojam „proizvodi koji nose žigove ili zaštićena imena koji su postojali i prije 1. siječnja 2005.”.
85.
U članku 28. stavku 2. dalje se zahtijeva da proizvodi koji nose žigove „nisu usklađeni s ovom Uredbom”. Izraz „nisu usklađeni” je u sadašnjem glagolskom vremenu. Stoga, sukladno tekstualnom tumačenju, ne zahtijeva se da su „proizvodi koji nose žigove”1. siječnja 2005.bili suprotni Uredbi, nego da su u stanju neusklađenosti u trenutku pozivanja na prijelaznu iznimku. Na temelju toga, članak 28. stavak 2. može se primjenjivati na vrstu situacije opisane u pitanju nacionalnog suda, koja se odnosi na proizvode koji su se stavljali na tržište kako lijekovi, ali koji se sada stavljaju na tržište i zakonito klasificiraju kao hrana.
86.
Tuženik i Komisija u svojim su očitovanjima tvrdili da se članak 28. stavak 2. ne može primjenjivati. Njihov glavni argument je, u biti, da se članak 28. stavak 2. odnosi na hranu. Samo hrana može na sebi nositi zdravstvene tvrdnje te, posljedično, biti neusklađena s Uredbom. Stoga se članak 28. stavak 2. ne može primjenjivati na lijekove.
87.
Problem s ovim argumentom je da ne rješava specifičan problem u ovom predmetu, a to je da su relevantni proizvodi promijenili svoju pravnu kategoriju. Da se proizvode RESCUE nastavilo stavljati na tržište i zakonito klasificirati kao lijekove, iznimka predviđena člankom 28. stavkom 2. ne bi se mogla primjenjivati. Međutim, čitava Uredba također bi, načelno, bila irelevantna.
88.
Iz gore navedenih razloga, smatram da tekst članka 28. stavka 2. svakako može obuhvaćati tu vrstu (vrlo neobične) situacije. Neovisno o tome, riječ „proizvodi” razmatrala se u drugačijem svjetlu u presudi Suda u predmetu Green‑Swan (
35
), na koju se sve stranke pozivaju.
a) Predmet Green‑Swan i značenje riječi „proizvodi” iz članka 28. stavka 2.
89.
Sud je u svojoj presudi Green‑Swan zaključio da se članak 28. stavak 2. Uredbe br. 1924/2006 „mora tumačiti na način da se odnosi samo na hranu koja nosi žig ili zaštićeno ime koji se moraju smatrati prehrambenom ili zdravstvenom tvrdnjom u smislu te uredbe te koji su, u tom obliku, postojali prije 1. siječnja 2005.” (
36
).
90.
Stoga se može smatrati da je Sud u predmetu Green‑Swan „proizvode” iz članka 28. stavka 2. protumačio kao „hranu”. Pozivajući se na tu presudu, tuženici i Komisija u biti tvrde da proizvod koji se nekada stavljao na tržište kao lijek nikad ne može spadati pod izuzeće predviđeno člankom 28. stavkom 2.
91.
Ne slažem se. Zaključak da se „proizvodi” trebaju tumačiti kao „hrana” nije tako logičan te, po mojemu mišljenju, Sud ga u presudi Green‑Swan nije izričito usvojio.
92.
Pojedinačni navodi Suda izneseni u odgovoru na zahtjev za prethodnu odluku trebaju se promatrati s obzirom na njihov kontekst te tumačiti u svjetlu činjeničnog dosega predmeta. Navod iz presude Green‑Swan na koji se pozivaju tuženici i Komisija samo je usputan, formuliran na poseban način kako bi se odgovorilo na konkretno pitanje nacionalnog suda. U njemu se u potpunosti ponavlja tekst pitanja nacionalnog suda, u kojem se govori o hrani, a ne o proizvodima. Međutim, pitanje trebaju li se „proizvodi” tumačiti kao „hrana” nije bilo relevantno za predmet Green‑Swan. O njemu se nije detaljno raspravljalo.
93.
Iz tog razloga, pozivanje na presudu Green‑Swan može pružiti samo ograničene smjernice u predmetnom slučaju.
94.
Općenito, prirodno značenje pojma „proizvodi” očito je različito i šire od pojma „hrana”. Sustavno gledano, pojam „hrana” u uredbi se koristi više od 70 puta, uključujući u samom članku 28. Pojam „proizvodi” pojavljuje se dvaput – u uvodnoj izjavi 1. i u članku 28. stavku 2. Stoga se može pretpostaviti da je zakonodavac bio svjestan terminološke razlike koju je htio napraviti u tekstu odredbe, koja se čini istom na svim službenim jezicima. Doista, s obzirom na tu pozadinu, znatno detaljniji i usmjereniji sudski pristup bio bi potreban da bi se pojam „proizvodi” zamijenio pojmom „hrana”.
95.
Međutim, pored toga, smatram da ni tumačenje riječi „proizvodi” iz članka 28. stavka 2. kao „hrane” ne isključuje primjenu te odredbe na slučajeve poput predmetnog.
96.
U tom pogledu, naglašavam da se ovaj predmet odnosi na vrlo specifičnu situaciju. Relevantni proizvodi doista jesu hrana, ali su se na tržište stavljali kao lijekovi dok njihova točna pravna klasifikacija nije razjašnjena presudom nacionalnog suda. To se dogodilo nedugo nakon relevantnog datuma, 1. siječnja 2005., koji se javlja u izuzeću predviđenom člankom 28. stavkom 2.
97.
Te činjenične okolnosti naglašavaju specifične karakteristike primjenjivog regulatornog uređenja. Sukladno pravu Unije, klasifikacija proizvoda kao lijeka ili hrane ima vrlo značajne regulatorne posljedice. Međutim, u praksi, granica između lijekova i hrane nije nužno uvijek jasna te se može mijenjati tijekom vremena ili se razlikovati između država članica (
37
). Posljedično, u predmetnom slučaju, jednostavan zaključak da se pojam „proizvodi” u članku 28. stavku 2. treba tumačiti kao „hrana” ne pruža cjelovito rješenje. Postavlja se pitanje: hrana u kojem trenutku te prema čijem viđenju?
98.
To je zagonetka koja se javlja samo zbog vrlo specifičnih okolnosti. Pravna kategorizacija proizvoda kao lijekova ili hrane može se mijenjati, ali to bi trebala biti iznimka, a ne pravilo. Drugim riječima, pitanje „hrana u kojem trenutku te prema čijem viđenju” treba se javljati samo u rubnim slučajevima.
99.
Tom ću se pitanju dodatno posvetiti u nastavku. Kao zaključak ovog poglavlja, dovoljno je reći da tumačenje „proizvoda” kao „hrane”ipso facto ne isključuje primjenu članka 28. stavka 2. na proizvode koji su se stavljali na tržište prije 2005., ali koji se sada klasificiraju i na tržište stavljaju kao hrana (te imaju isti fizički oblik i žig kao i prije).
b) Šire kontekstualno, sustavno i teleološko tumačenje
100.
Uvodna izjava 4. Uredbe br. 1924/2006 potvrđuje da se uredba primjenjuje na žigove koji se mogu tumačiti kao zdravstvene tvrdnje (
38
). Uredba sadržava još dvije odredbe koje se odnose na žigove. Kao prvo, članak 1. stavak 3., kojim se, u biti, od zahtjeva uredbe u pogledu odobrenja izuzimaju svi žigovi koji se mogu protumačiti kao zdravstvena tvrdnja, pod uvjetom da se zajedno s njima javlja i povezana, odobrena zdravstvena tvrdnja. Kao drugo, tu je i izuzeće predviđeno člankom 28. stavkom 2.
101.
Članak 1. stavak 3. i članak 28. stavak 2., ako se zajedno promatraju, pojašnjavaju način na koji se Uredba br. 1924/2006 treba primjenjivati na žigove. Te se odredbe nisu nalazile u Komisijinu prvotnom prijedlogu uredbe, u kojem nije bio predviđan nikakav poseban tretman žigova (
39
). Europski parlament je na prvom i drugom čitanju predložio da se žigovi u cijelosti uklone iz uredbe. Smatrao je da bi primjena uredbe na žigove uzrokovala pravnu nesigurnost te „stavila u nepovoljan položaj postojeće vlasnike žigova koji djelomično snažno ovise o njihovoj prepoznatljivosti” (
40
). To potpuno uklanjanje naposljetku je odbijeno te je konačni rezultat bio kompromis pretočen u članak 1. stavak 3. i članak 28. stavak 2.
102.
Na temelju tih zapažanja, donio bih sljedeći opći zaključak u pogledu tumačenja članka 28. stavka 2.
103.
Kao prvo, u Uredbi br. 1924/2006 izričito je prepoznato da žigovi koji se mogu tumačiti kao zdravstvene tvrdnje otvaraju specifična pitanja, takva da se standardno uređenje ne može primjenjivati na potpuno isti način.
104.
Kao drugo, smatram da gornja zapažanja potvrđuju da je prema članku 28. stavku 2. potrebno da su i dotični proizvod i dotični žig postojali prije 1. siječnja 2005. (a ne samo proizvod ili samo žig).
105.
Iz zakonodavne povijesti se čini da je cilj članka 28. stavka 2. pružiti određenu prijelaznu zaštitu postojećim žigovima. Društva koja su uložila u robnu marku te se u prodaji svojih proizvoda oslanjaju na to akumulirano ulaganje i posljedičnu prepoznatljivost marke bila bi suočena s neproporcionalnim posljedicama ako bi se uredbom uvela trenutna zabrana relevantnog žiga.
106.
Po mojemu mišljenju, to snažno ukazuje da se članak 28. stavak 2. ne može tumačiti u smislu da pruža opće izuzeće za žigove koji se mogu tumačiti kao zdravstvene tvrdnje te koji su postojali prije 1. siječnja 2005., neovisno o proizvodima na kojima se koriste. Umjesto toga, članak 28. stavak 2. pruža zaštitu ako je određeni proizvod zajedno s relevantnim žigom („relevantna kombinacija proizvod/žig”) postojao prije 1. siječnja 2005. U suprotnom bi se žig koji je postojao prije 1. siječnja 2005. mogao nakon tog datuma koristiti na potpuno novim proizvodima te bi se izuzeće na njega primjenjivalo, iako se u takvim slučajevima ne bi radilo o očito neproporcionalnom i nepoštenom nepovoljnom položaju.
107.
Taj je pristup također u skladu s presudom Green‑Swan, u kojoj je navedeno da je hrana koja nosi relevantne žigove morala postojati „u tom obliku”1. siječnja 2005. Iz pitanja nacionalnog suda u predmetu Green‑Swan i odgovora Suda jasno proizlazi da se izraz „u tom obliku” odnosi na hranu koja nosi relevantne žigove (a ne samo na hranu (
41
) ili samo na žig).
108.
Kao treće, članak 28. stavak 2. zahtijeva da je relevantna kombinacija proizvod/hrana „postojala” prije 1. siječnja 2005. Po mojemu mišljenju, prirodno značenje riječi „postojala” u tom kontekstu je da je relevantna kombinacija proizvod/žig na taj datum postojala u istom fizičkom obliku. U kontekstu, sustavu ili svrsi Uredbe br. 1924/2006 ne vidim ništa što bi opravdalo drugačije tumačenje.
109.
Osobito, ne vidim nikakvo opravdanje za promjenu načina na koji članak 28. stavak 2. […] ovisno o načinu na koji se proizvod u prošlosti stavljao na tržište ili na temelju očito pogrešne pravne klasifikacije od strane prodavača.
110.
Kao četvrto, člankom 28. stavkom 2. predviđen je uvjet da relevantna kombinacija proizvod/žig „nije usklađena” s uredbom. Ponovno, s obzirom na svrhu te odredbe, cilj mu je spriječiti neproporcionalan utjecaj na nositelja žiga zbog trenutnog povlačenja prava na uporabu tog žiga zato što nije usklađen s uredbom. U predmetnom slučaju doista se radi o navodnoj neusklađenosti s uredbom (koliko shvaćam, to je osnova argumentacije žalitelja). Smatram da nije relevantno je li ta neusklađenost nastala kao posljedica promjene u stavljanju na tržište ili pravne reklasifikacije proizvoda. Ovdje se ne radi o slučaju gdje se nova kombinacija proizvod/žig stavlja na tržište u startu kao neusklađena. Relevantna kombinacija proizvod/žig bila je na tržištu godinama prije 1. siječnja 2005. u potpuno istom fizičkom obliku. Čini se da prijelazno izuzeće predviđeno člankom 28. stavkom 2. cilja upravo na takvu vrstu proizvoda.
111.
Naposljetku, prilikom općenitog tumačenja područja primjene prijelaznog izuzeća predviđenog člankom 28. stavkom 2., potrebno je uzeti u obzir ne samo činjenicu da se iznimke moraju usko tumačiti, nego i činjenicu da su žigovi vrsta vlasništva (
42
). Kako već jasno proizlazi iz zakonodavnog procesa opisanog gore u točki 101., ako se ne bi predvidjele nikakve razumne prijelazne odredbe, u ekstremnim bi se slučajevima to moglo smatrati oblikom izvlaštenja.
3. Zaključak
112.
S obzirom na prethodno navedeno, predlažem da odgovor na treće pitanje nacionalnog suda bude da se odredba iz prvog dijela rečenice članka 28. stavka 2. Uredbe br. 1924/2006 može primijeniti na slučaj gdje se, prije 1. siječnja 2005., dotični proizvod na tržište stavljao pod svojim zaštićenim imenom ne kao hrana, već kao lijek. U takvim slučajevima, člankom 28. stavkom 2. zahtijeva se da je relevantni proizvod na taj datum postojao (a) u istom fizičkom obliku te (b) s istim žigom.
V – Zaključak
113.
Predlažem Sudu da na pitanja koja je uputio Budesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) odgovori na sljedeći način:
Prvo pitanje
Tekućine s karakteristikama sličnima onima proizvoda iz glavnog postupka koje sadržavaju volumni udio alkohola od 27 %, koje se kao alkoholna pića prodaju u ljekarnama u bočicama s kapaljkom sadržaja od 10 ili 20 ml ili u obliku spreja, te koje se, u skladu s pratećim uputama, trebaju uzimati u vrlo malim količinama ukapanjem ili raspršivanjem, ne predstavljaju „napitke” u smislu članka 4. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 1924/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama koje se navode na hrani.
Drugo pitanje
Upućivanja na opće, nespecifične koristi u smislu članka 10. stavka 3. Uredbe br. 1924/2006 ne zahtijevaju izravne znanstvene dokaze u smislu članka 5. stavka 1. točke (a) i članka 6. stavka 1. te uredbe. Međutim, zahtijevaju neizravne dokaze u obliku općeprihvaćenih znanstvenih dokaza u prilog posebnoj tvrdnji koja mora pratiti upućivanja na opće, nespecifične koristi.
Treće pitanje
Odredba iz prvog dijela rečenice članka 28. stavka 2. Uredbe br. 1924/2006 može se primijeniti na slučaj gdje se, prije 1. siječnja 2005., dotični proizvod na tržište stavljao pod svojim zaštićenim imenom ne kao hrana, već kao lijek. U takvim slučajevima, člankom 28. stavkom 2. zahtijeva se da je relevantni proizvod na taj datum postojao (a) u istom fizičkom obliku te (b) s istim žigom.
(
1
)	Izvorni jezik: engleski
(
2
)	Uredba (Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama koje se navode na hrani (SL 2006., L 404, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str. 172.).
(
3
)	Kako je definirana u članku 2. Uredbe (EZ) br. 178/2002 Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2002. o utvrđivanju općih načela i uvjeta zakona o hrani, osnivanju Europske agencije za sigurnost hrane te utvrđivanju postupaka u područjima sigurnosti hrane (SL 2002., L 31, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str. 91.).
(
4
)	Članak 2. točka (a) Direktive 2002/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 10. lipnja 2002. o usklađivanju zakona država članica u odnosu na dodatke prehrani (SL 2002., L 183, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 30., str. 154.).
(
5
)	Članak 13. primjenjuje se na zdravstvene tvrdnje osim onih koje se odnose na smanjenje rizika od neke bolesti te na razvoj i zdravlje djece. Njima se bavi članak 14.
(
6
)	Uredba Komisije (EU) br. 432/2012 od 16. svibnja 2012. o utvrđivanju popisa dopuštenih zdravstvenih tvrdnji koje se navode na hrani, osim onih koje se odnose na smanjenje rizika od bolesti te na razvoj i zdravlje djece (SL 2012., L 136, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 43., str. 281.)
(
7
)	Tvrdnje o smanjenju rizika od neke bolesti i tvrdnje koje se odnose na razvoj i zdravlje djece
(
8
)	Uredba Komisije (EZ) br. 983/2009 od 21. listopada 2009. o odobrenju i uskraćivanju odobrenja za određene zdravstvene tvrdnje navedene na hrani koje se odnose na smanjenje rizika od bolesti te na razvoj i zdravlje djece (SL 2009., L 277, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 276.)
(
9
)	Uredba (EZ) br. 110/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. siječnja 2008. o definiciji, opisivanju, prezentiranju, označavanju i zaštiti zemljopisnih oznaka jakih alkoholnih pića i stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 1576/89 (SL 2008., L 39, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 62., str. 171.).
(
10
)	Potencijalno relevantan datum u svjetlu članka 28. stavka 2. Uredbe br. 1924/2006 (vidjeti gornju točku 16.).
(
11
)	Presuda Oberlandesgerichta Hamburg (Viši regionalni sud u Hamburgu) (21. veljače 2008. – 3 U 235/06).
(
12
)	Prema sudu koji je uputio zahtjev, Bachovi cvjetni lijekovi nisu dodaci prehrani kako su definirani u članku 2. točki (a) Direktive 2002/46.
(
13
)	Vidjeti, primjerice, presudu od 3. rujna 2014., Deckmyn i Vrijheidsfonds, C‑201/13, EU:C:2014:2132, t. 19.
(
14
)	Presuda od 3. travnja 2008., Endendijk, C‑187/07, EU:C:2008:197, t. 15.; Presuda od 27. siječnja 2000., DIR International Film i dr./Komisija, C‑164/98 P, EU:C:2000:48, t. 26.; Presuda od 27. siječnja 1988., Danska/Komisija, 349/85, EU:C:1988:34, t. 9.
(
15
)	U engleskom „a drink of any type” (Cambridge dictionary); njemačkom „zum Trinken zubereitete Flüssigkeit” (Duden); francuskom: „tout liquid qui peut être bu” (Académie française); češkom: „tekutina určená k pití, k ukojení žízně” (Slovník spisovného jazyka českého)
(
16
)	U tom pogledu, vidjeti, primjerice, presudu od 6. rujna 2012., Deutsches Weintor, C‑544/10, EU:C:2012:526, t. 48. i slj.
(
17
)	Osim toga, taj zaključak podupire činjenica da se prodaju putem ljekarni.
(
18
)	COM (2006) 2 final
(
19
)	Uredba (EU) br. 1169/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o informiranju potrošača o hrani, izmjeni uredbi (EZ) br. 1924/2006 i (EZ) br. 1925/2006 Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Komisije 87/250/EEZ, Direktive Vijeća 90/496/EEZ, Direktive Komisije 1999/10/EZ, Direktive 2000/13/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, direktiva Komisije 2002/67/EZ i 2008/5/EZ i Uredbe Komisije (EZ) br. 608/2004 (SL 2011., L 304, str. 18.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 20., str. 168.)
(
20
)	Osim toga, u Prilogu XIII. izričito se govori o proizvodima koji nisu pića koji se mjere u ml, čime se jasno ukazuje da nisu sve tekućine „pića”.
(
21
)	Usp. Direktivu 2002/46: Uredba br. 1924/2006 primjenjuje se „ne dovodeći u pitanje” tu direktivu (članak 1. stavak 5. točka (d), Uredba br. 1924/2006); također vidjeti, osobito, Uredbu br. 178/2002, čija je definicija „hrane” uvezena u Uredbu br. 1924/2006 (članak 2. stavak 1. točka (a), Uredba br. 1924//2006).
(
22
)	Prijedlog uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama koje se navode na hrani, COM (2003) 424 final (SL 2004., C 96, str. 8.), izmjena 42.
(
23
)	Izvješće o prijedlogu uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama koje se navode na hrani, A6-0128/2005
(
24
)	Zajedničko stajalište (EZ) 3/2006 koje je Vijeće usvojilo 8. prosinca 2005. (SL 2006., C 80 E/43), osobito vidjeti str. 3. i 7.
(
25
)	Exposé des motifs du Conseil, 8 December 2005, 2003/0165 (COD), str. 7.
(
26
)	Komunikacija Komisije Europskom parlamentu, COM (2006) 2 final, str. 4.
(
27
)	Prijedlog drugog čitanja Zajedničkog stajališta Vijeća u pogledu usvajanja uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama koje se navode na hrani, A6-0122/2006
(
28
)	To je osobito očito ako se uzme u obzir prilično temeljna narav nekih drugih zahtjeva iz poglavlja II. od kojih se traži izuzeće (primjerice, tvrdnje ne smiju biti pogrešne, dvosmislene ili zavaravajuće). Vidjeti članak 3. točke (a) i (c) Uredbe br. 1924/2006.
(
29
)	Moje isticanje. Te se riječi pojavljuju i u članku 5. stavku 1. točkama (b), (c) i (d).
(
30
)	Također vidjeti Provedbenu odluku Komisije 2013/63/EU od 24. siječnja 2013. o donošenju smjernica za provedbu određenih uvjeta za zdravstvene tvrdnje utvrđene u članku 10. Uredbe br. 1924/2006 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2013., L 22, str. 25.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 25., str. 62.), na str. 28., zadnja točka.
(
31
)	Također vidjeti Provedbenu odluku Komisije 2013/63, u skladu s kojom se posebna zdravstvena tvrdnja „mora[…] nadovez[ivati] na” opću tvrdnju; u članku 1. stavku 3. Uredbe br. 1924/2006, koji je analogan članku 10. stavku 3. (vidjeti gornju točku 55.), navedeno je da odobrena zdravstvena tvrdnja mora biti „povezana” s tvrdnjom sadržanom u žigu.
(
32
)	To uključuje članak 28. stavak 5. u kojem se predviđaju prijelazne mjere do usvajanja popisa iz članka 13. stavka 3.
(
33
)	U tom pogledu, također vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Watheleta u predmetu Ehrmann, C‑609/12, EU:C:2013:746, t. 97.
(
34
)	Radi jednostavnosti izlaganja, u nastavku govorim samo o žigovima.
(
35
)	Presuda od 18. srpnja 2013., Green — Swan Pharmaceuticals CR, C‑299/12, EU:C:2013:501
(
36
)	U točki 37.
(
37
)	Predmetni slučaj primjer je takve situacije. Vidjeti, primjerice, presudu od 21. ožujka 1991., Delattre, C‑369/88, EU:C:1991:137, t. 27. i 29.; presudu od 9. lipnja 2005., HLH Warenvertrieb i Orthica, C‑211/03, C‑299/03 i C‑316/03 do C‑318/03, EU:C:2005:370, t. 56.; presudu od 5. ožujka 2009., Komisija/Španjolska, C‑88/07, EU:C:2009:123, t. 69.
(
38
)	Uvodna izjava 4.: „Ova bi se Uredba također trebala primjenjivati i na robne žigove i na nazive robnih marki koji bi se mogli tumačiti kao prehrambene ili zdravstvene tvrdnje.”
(
39
)	COM (2003) 424 final (SL 2004., C 96, str. 8.)
(
40
)	Izvješće o prijedlogu uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama koje se navode na hrani, A6-0128/2005, izmjena 19.
(
41
)	Nacionalni sud je u predmetu Green Swan u biti pitao primjenjuje li se iznimka iz članka 28. stavka 2. na (a) hranu „u tom obliku” ili (b) hranu koja nosi žig „u tom obliku”.
(
42
)	Članak 17. stavak 2. Povelje o temeljnim pravima; općenito, vidjeti presudu od 16. srpnja 2015., Coty Germany, C‑580/13, EU:C:2015:485, t. 29.; također vidjeti presudu Velikog vijeća Europskog suda za ljudska prava od 11. siječnja 2007., Anheuser‑Busch Inc./Portugal, (ECLI:CE:ECHR:2007:0111JUD007304901), t. 66.‑78. (kojom se zaštita koju pruža članak 1. Protokola br. 1 proširila čak i na puke zahtjeve za registraciju žiga)