62025CO0411
TIESAS RĪKOJUMS (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta)
2025. gada 18. novembrī (
*1
)
Apelācija – Eiropas Savienības preču zīme – Apelācijas sūdzību pieļaujamība – Tiesas Reglamenta 170.b pants – Pieteikums, kas pierāda jautājuma nozīmīgumu Savienības tiesību vienotībai, konsekvencei vai attīstībai – Apelācijas sūdzības pieļaujamība
Lietā C‑411/25 P
par apelācijas sūdzību atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantam, ko 2025. gada 20. jūnijā iesniedzis
Eiropas
Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), ko pārstāv D. Gája, D. Hanf un D. Stoyanova‑Valchanova, pārstāvji,
apelācijas sūdzības iesniedzējs,
pārējie lietas dalībnieki:
Versiontech, Inc
., Bruklina (Amerikas Savienotās Valstis),
prasītājs pirmajā instancē,
Verizon Trademark Services LLC
, Vašingtona (Amerikas Savienotās Valstis),
lietas dalībnieks, kas iestājies lietā pirmajā instancē,
TIESA (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta)
šādā sastāvā: Tiesas priekšsēdētāja vietnieks T. fon Danvics [T. Von Danwitz], tiesneši M. Gavalecs [M. Gavalec] un Z. Čehi [Z. Csehi] (referents),
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā tiesneša referenta priekšlikumu un uzklausījusi ģenerāladvokātu A. Rantu [A. Rantos],
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1
Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) ar apelācijas sūdzību lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2025. gada 30. aprīļa spriedumu Versiontech/EUIPO – Verizon Trademark Services (“VersionTech”) (T‑242/24, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”, EU:T:2025:422), ar kuru tā atcēla EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2024. gada 6. marta lēmumu lietā R 31/2023‑1 (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”) attiecībā uz spēkā neesības atzīšanas procesu starp Verizon Trademark Services LLC un Versiontech Inc.
Par pieteikumu apelācijas sūdzības atzīšanai par pieļaujamu
2
Saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58.a panta pirmo daļu apelāciju par Vispārējās tiesas nolēmumu, kas attiecas uz EUIPO neatkarīgas apelācijas padomes lēmumu, izskata vienīgi tad, ja Tiesa iepriekš ir atzinusi šīs apelācijas pieļaujamību.
3
Saskaņā ar šo statūtu 58.a panta trešo daļu apelāciju atzīst par pieļaujamu – pilnībā vai daļēji – atbilstoši Reglamentā precizētajai kārtībai tad, ja tajā tiek izvirzīts jautājums, kas ir nozīmīgs Savienības tiesību vienotībai, konsekvencei vai attīstībai.
4
Saskaņā ar Reglamenta 170.a panta 1. punktu Statūtu 58.a panta pirmajā daļā paredzētajās situācijās apelācijas sūdzības iesniedzējs apelācijas sūdzībai pievieno pieteikumu par apelācijas sūdzības atzīšanu par pieļaujamu, kurā tas izklāsta apelācijas sūdzībā izvirzīto jautājumu, kas ir nozīmīgs Savienības tiesību vienotībai, konsekvencei vai attīstībai, un kurā ir iekļauti visi nepieciešamie elementi, lai Tiesa varētu lemt par šo pieteikumu.
5
Atbilstoši Reglamenta 170.b panta 1. un 3. punktam Tiesa pēc iespējas ātrāk lemj par pieteikumu par apelācijas sūdzības atzīšanu par pieļaujamu, izdodot motivētu rīkojumu.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja argumenti
6
Lai pamatotu pieteikumu par apelācijas sūdzības atzīšanu par pieļaujamu, EUIPO apgalvo, ka apelācijas sūdzības vienīgais pamats, kas attiecas uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2017, L 154, 1. lpp.) 72. panta 3. punkta – lasot to kopsakarā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2009, L 78, 1. lpp.) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 1. panta 2. punktu – pārkāpumu, rada jautājumu, kas ir nozīmīgs Savienības tiesību vienotībai, konsekvencei un attīstībai.
7
Pirmām kārtām, EUIPO apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 69. punktā ir pieļāvusi kļūdu, uzskatīdama, ka ir izpildīti nosacījumi, lai tas varētu īstenot pilnvaras grozīt Apelācijas padomes lēmumu saskaņā ar Regulas 2017/1001 72. panta 3. punktu. Šajā ziņā tas pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir uzskatījusi, ka Apelācijas padome ir paudusi nostāju jautājumā par to, vai starp abām konfliktējošām preču zīmēm pastāv sajaukšanas iespēja Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, lai gan šī padome šo jautājumu, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 22. un 60. punkta, ir izvērtējusi vienīgi, ņemot vērā veidu, kā to uztver konkrētā Eiropas Savienības vāciski runājošā sabiedrības daļa, bet neveicot šī jautājuma faktisko vai juridisko vērtējumu attiecībā uz to šīs sabiedrības daļu, kas nav vāciski runājoša.
8
Otrām kārtām, EUIPO uzskata, ka līdz ar to Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 70. punktā ir īstenojusi grozīšanas pilnvaras, neievērojot Regulas 2017/1001 72. panta 3. punktu. Proti, tā kā nav pierādīts neviens faktisks un tiesisks apstāklis attiecībā uz sajaukšanas iespēju konkrētās sabiedrības daļas, kas nav vāciski runājoša, gadījumā, Vispārējā tiesa nevarēja noteikt, ka Apelācijas padomei bija jākonstatē, ka Savienībā nepastāv attiecīgo preču zīmju sajaukšanas iespēja.
9
Šajā ziņā EUIPO precizē, ka, lai gan sajaukšanas iespējas esība Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē varēja pamatoti balstīties vienīgi uz vāciski runājošās sabiedrības daļas kā konkrētās sabiedrības daļas, kas nav nebūtiska, uztveri, tas tā nav attiecībā uz Vispārējās tiesas vērtējumu, kas ietverts pārsūdzētā sprieduma 64. punktā, par sajaukšanas iespējas neesību, jo šādam vērtējumam vispirms ir jāizslēdz šāda iespēja attiecībā uz visu Savienības konkrēto sabiedrības daļu. Šajā ziņā EUIPO atsaucas uz Tiesas 2008. gada 18. septembra spriedumu Armacell/ITSB (C‑514/06 P, EU:C:2008:511, 54.–57. punkts), kā arī uz Vispārējās tiesas 2023. gada 25. oktobra spriedumu Quantic Dream/EUIPO – Quentia (Q) (T‑458/21, EU:T:2023:671, 73. punkts). EUIPO uzskata, ka pieteikuma par preču zīmes “VersionTech” spēkā neesības atzīšanu noraidījums, neuzskatot, ka ir pierādīts, ka tās sajaukšanas iespēja ar agrāko Eiropas Savienības preču zīmi “VERIZON” ir izslēgta visā šīs preču zīmes aizsardzības teritorijā, atņem agrākajai preču zīmei ar Regulu Nr. 207/2009 piešķirto aizsardzību.
10
EUIPO piebilst, ka, pat ja pārsūdzētā sprieduma 64. punktā ietvertais Vispārējās tiesas vērtējums būtu jāsaprot tādējādi, ka Vispārējā tiesa netieši, bet noteikti ir ņēmusi vērā arī konkrētās sabiedrības daļas, kas nav vāciski runājoša, uztveri, apstrīdētā lēmuma grozīšana ar pārsūdzēto spriedumu nozīmē minētā lēmuma aizstāšanu, pamatojoties uz konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespējas faktisko un juridisko vērtējumu attiecībā uz konkrētās sabiedrības daļu, kas nav vāciski runājoša, lai gan šādu vērtējumu Apelācijas padome vēl nebija veikusi.
11
Ņemot vērā šos apstākļus, EUIPO norāda, ka grozīšanas pilnvaras nevar likt Vispārējai tiesai nedz pirmo reizi izvērtēt faktus vai pierādījumus, kurus Apelācijas padome vēl nav pārbaudījusi (skat. it īpaši spriedumu, 2025. gada 23. janvāris, EUIPO/Neoperl, C‑93/23 P, EU:C:2025:33, 70. punkts), nedz a fortiori grozīt Apelācijas padomes lēmumu, kurā nav ietverta tādu faktu vai pierādījumu pārbaude kā tie, kas šajā gadījumā attiecas uz to, kā konfliktējošās preču zīmes uztver konkrētā sabiedrības daļa, kas nav vāciski runājoša Savienības sabiedrība.
12
Turklāt EUIPO apgalvo, pirmkārt, ka pārsūdzētais spriedums apdraudot vienu no šī biroja juridiski aizsargātajām interesēm, jo Vispārējā tiesa, grozīdama apstrīdēto lēmumu, neesot ievērojusi un esot galīgi liegusi Apelācijas padomei īstenot tās ekskluzīvās un īpašās pilnvaras pārskatīt Anulēšanas nodaļas lēmumu saistībā ar minētās nodaļas konstatējumu par konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespējas esību attiecībā uz konkrētās sabiedrības daļu, kas nav vāciski runājoša daļa. Otrkārt, EUIPO norāda, ka šis spriedums apdraud arī efektīvu un īpašu tiesību aizsardzību tiesā, kas ar preču zīmju tiesībām ir piešķirta lietas dalībniekam, kurš iestājies lietā pirmajā instancē, jo apstrīdētā lēmuma grozīšana liedzot šim lietas dalībniekam šādu neatkarīgu pārbaudi, ko veic Apelācijas padome.
13
Runājot par apelācijas sūdzībā izvirzītā jautājuma nozīmīgumu Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58.a panta trešās daļas izpratnē, EUIPO vispirms atgādina, ka 2023. gada 11. jūlija rīkojumā EUIPO/Neoperl (C‑93/23 P, EU:C:2023:601, 24.–38. punkts) Tiesa ir uzskatījusi, ka Vispārējās tiesas saskaņā ar Regulas 2017/1001 72. panta 3. punktu uzdotā grozīšanas pienākuma apjoma un īstenošanas nosacījumu noteikšana ir jautājums, kas pārsniedz pārsūdzētā sprieduma un galu galā apelācijas sūdzības tvērumu, jo tas skar “nozīmīgu jautājumu, kas attiecas uz Savienības tiesību vienotību, konsekvenci un attīstību”.
14
Šajā ziņā EUIPO apgalvo, pirmām kārtām, ka apelācijas sūdzībā ir izvirzīts horizontāls procesuāla rakstura jautājums, kas attiecas uz visām lietām, kurās EUIPO apelācijas padomju lēmumi preču zīmju un dizainparaugu lietās ir pakļauti Vispārējās tiesas veiktai tiesiskuma kontrolei.
15
Otrām kārtām, EUIPO uzskata, ka minētajam jautājumam ir konstitucionāls raksturs. Proti, Vispārējai tiesai, īstenojot tai saskaņā ar LES 13. panta 2. punktu piešķirtās pilnvaras, esot juridisks pienākums rīkoties to pilnvaru robežās, kas tai piešķirtas ar LESD 263. pantu un Regulas 2017/1001 72. pantu.
16
Trešām kārtām, EUIPO uzskata, ka izvirzītais jautājums ir par neatkarīgo apelācijas palātu īpašo lomu visaptverošajā, efektīvajā un daudzpakāpju tiesiskās aizsardzības sistēmā pret EUIPO lēmumiem.
17
Ceturtām kārtām, EUIPO apgalvo, ka minētajam jautājumam ir strukturāla nozīme specifiskajā tiesiskās aizsardzības pret EUIPO lēmumiem sistēmā. Proti, pirmkārt, ar Vispārējās tiesas grozīšanas pilnvaru pārsniegšanu tiekot pārkāpta EUIPO apelācijas padomju sākotnējā ekskluzīvā kompetence šī biroja lēmumu pārbaudes jomā. Otrkārt, šis fakts ierobežojot personu, uz kurām attiecas EUIPO lēmumi, tiesisko aizsardzību, liedzot tiem īpašu pārskatīšanas instanci.
18
Piektām kārtām, EUIPO uzskata, ka Vispārējās tiesas izmantotā pieeja pārsūdzētajā spriedumā rada tiesiskās nedrošības risku, jo šis spriedums tika pasludināts, neraugoties uz neseno un nepārprotamo skaidrojumu, ko Tiesa sniegusi 2025. gada 23. janvāra sprieduma EUIPO/Neoperl (C‑93/23 P, EU:C:2025:33) 70. un 71. punktā. Proti, Tiesa esot nospriedusi, ka Regulas 2017/1001 72. panta 3. punktā paredzētās grozīšanas pilnvaras nevar likt Vispārējai tiesai, acīmredzami nepārkāpjot saistošo institucionālo ietvaru, kurā šīs pilnvaras ietilpst, pirmo reizi izvērtēt faktus vai pierādījumus, kurus Apelācijas padome vēl nav pārbaudījusi.
19
Sestām kārtām, EUIPO norāda, ka izvirzītais jautājums ir svarīgs saistībā ar tiesisko aizsardzību pret citu Savienības aģentūru lēmumiem, attiecībā uz kuriem Savienības likumdevējs LESD 263. panta piektās daļas izpratnē ir noteikti paredzējis īpašu, pilnīgu un iepriekšēju pārbaudi, ko veic neatkarīga apelācijas padome.
Tiesas vērtējums
20
Vispirms jānorāda, ka tieši apelācijas sūdzības iesniedzējam ir jāpierāda, ka tā apelācijas sūdzībā izvirzītie jautājumi ir nozīmīgi Savienības tiesību vienotībai, konsekvencei vai attīstībai (rīkojumi, 2021. gada 10. decembris, EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, 20. punkts, un 2025. gada 29. aprīlis, SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, 14. punkts).
21
Turklāt, kā izriet no Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58.a panta trešās daļas, lasot to kopsakarā ar Reglamenta 170.a panta 1. punktu un 170.b panta 4. punktu, pieteikumā par apelācijas sūdzības atzīšanu par pieļaujamu jāietver visi elementi, kas nepieciešami, lai Tiesa varētu lemt par apelācijas sūdzības pieļaujamību un, ja tā tiek atzīta par daļēji pieļaujamu, noteikt apelācijas sūdzības pamatus vai to daļas, uz kuriem jāattiecas atbildes rakstam uz apelācijas sūdzību. Proti, tā kā minēto statūtu 58.a pantā paredzētā iepriekšēja apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma mehānisma mērķis ir ierobežot Tiesas kontroli, to attiecinot tikai uz jautājumiem, kas ir nozīmīgi Savienības tiesību vienotībai, konsekvencei vai attīstībai, Tiesai apelācijas tiesvedībā jāizskata vienīgi tie pamati, kuros ir izvirzīti šādi jautājumi un kurus pierādījis apelācijas sūdzības iesniedzējs (rīkojumi, 2021. gada 10. decembris, EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, 21. punkts, un 2025. gada 29. aprīlis, SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, 15. punkts).
22
Tādējādi pieteikumā par apelācijas sūdzības atzīšanu par pieļaujamu katrā ziņā skaidri un precīzi jānorāda pamati, uz kuriem balstīta apelācijas sūdzība, ar tādu pašu precizitāti un skaidrību jāformulē tiesību jautājums, kas izvirzīts katrā pamatā, jāprecizē, vai šis jautājums ir nozīmīgs Savienības tiesību vienotībai, konsekvencei vai attīstībai, un konkrēti jānorāda iemesli, kādēļ šis jautājums ir nozīmīgs attiecībā uz izvirzīto kritēriju. Runājot it īpaši par apelācijas sūdzības pamatiem, pieteikumā par apelācijas sūdzības atzīšanu par pieļaujamu jāprecizē Savienības tiesību norma vai judikatūra, kas tikusi pārkāpta ar pārsūdzēto spriedumu vai rīkojumu, īsumā jāizklāsta, kā izpaužas tiesību kļūda, kuru, kā apgalvots, pieļāvusi Vispārējā tiesa, un jānorāda, kādā mērā šī kļūda ir ietekmējusi pārsūdzētā sprieduma vai rīkojuma iznākumu. Ja apgalvotā tiesību kļūda izriet no judikatūras pārkāpuma, pieteikumā par apelācijas sūdzības atzīšanu par pieļaujamu īsumā, taču skaidri un precīzi jāizklāsta, pirmkārt, kur rodama apgalvotā pretruna, norādot gan pārsūdzētā sprieduma vai rīkojuma punktus, kurus apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzējs, gan Tiesas vai Vispārējās tiesas nolēmuma punktus, kas nebūtu tikuši ievēroti, un, otrkārt, jāmin konkrēti iemesli, kādēļ šāda pretruna izraisa jautājumu, kas ir nozīmīgs Savienības tiesību vienotībai, konsekvencei vai attīstībai (rīkojumi, 2021. gada 10. decembris, EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, 22. punkts, un 2025. gada 29. aprīlis, SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, 16. punkts).
23
Atbilstoši principam, ka pierādīšanas pienākums ir pieteikuma par apelācijas sūdzības atzīšanu par pieļaujamu iesniedzējam, apelācijas sūdzības iesniedzējam jāpierāda, ka neatkarīgi no tiesību jautājumiem, uz kuriem tas norāda apelācijas sūdzībā, tajā ir izvirzīts viens vai vairāki jautājumi, kas ir nozīmīgi Savienības tiesību vienotībai, konsekvencei vai attīstībai un kas pārsniedz pārsūdzētā sprieduma robežas un galu galā – apelācijas sūdzības robežas (skat. it īpaši rīkojumus, 2023. gada 30. janvāris, bonnanwalt/EUIPO, C‑580/22 P, EU:C:2023:126, 15. punkts, un 2025. gada 29. aprīlis, SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, 17. punkts).
24
Šāds pierādījums pats par sevi nozīmē, ka jāpierāda gan šo jautājumu esība, gan nozīmīgums, balstoties uz konkrētiem un attiecīgajai lietai atbilstošiem elementiem, nevis tikai uz vispārīga rakstura apsvērumiem (rīkojumi, 2023. gada 30. janvāris, bonnanwalt/EUIPO, C‑580/22 P, EU:C:2023:126, 16. punkts, un 2025. gada 29. aprīlis, SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, 18. punkts).
25
Šajā lietā jākonstatē, pirmām kārtām, ka pieteikumā par apelācijas sūdzības atzīšanu par pieļaujamu ir precīzi un skaidri norādīts vienīgais apelācijas sūdzībā izvirzītais pamats, kas attiecas uz Regulas 2017/1001 72. panta 3. punkta, lasot to kopsakarā ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 1. panta 2. punktu, pārkāpumu.
26
Konkrētāk, EUIPO pieteikumā par sūdzības atzīšanu par pieļaujamu ir norādījis gan pārsūdzētā sprieduma punktus, kurus tas apstrīd, gan, iespējams, pārkāptās Savienības tiesību normas, kā arī tiesību kļūdu, ko esot pieļāvusi Vispārējā tiesa.
27
Proti, kā norādīts šī rīkojuma 7. punktā, EUIPO pārmet Vispārējai tiesai, pirmkārt, ka tā pārsūdzētā sprieduma 69. punktā ir uzskatījusi, ka ir izpildīti nosacījumi, ar kādiem tā īsteno savas pilnvaras grozīt apstrīdēto lēmumu atbilstoši Regulas 2017/1001 72. panta 3. punktam, uzskatīdama, ka Apelācijas padome apstrīdētajā lēmumā ir paudusi nostāju par sajaukšanas iespējas esību starp konfliktējošām preču zīmēm Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, lai gan šī padome šo jautājumu, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 22. un 60. punkta, bija izvērtējusi vienīgi saistībā ar Savienības konkrētās sabiedrības vāciski runājošās daļas uztveri, neveicot šī jautājuma faktisko vai juridisko vērtējumu attiecībā uz šīs sabiedrības daļu, kas nav vāciski runājoša.
28
Otrkārt, EUIPO pārmet Vispārējai tiesai, kā izklāstīts šī rīkojuma 8.–11. punktā, ka tādēļ pārsūdzētā sprieduma 70. punktā tā ir grozījusi apstrīdēto lēmumu, pārkāpjot Regulas 2017/1001 72. panta 3. punktu.
29
Šajā ziņā EUIPO norāda, ka, tā kā attiecīgie lietas dalībnieki nav pierādījuši nekādus faktiskus un tiesiskus apstākļus saistībā ar sajaukšanas iespēju attiecībā uz konkrētās Savienības sabiedrības daļu, kas nav vāciski runājoša, Vispārējā tiesa nevarēja nospriest, ka Apelācijas padomei bija jākonstatē attiecīgo preču zīmju sajaukšanas iespējas neesība.
30
Turklāt EUIPO, atsaucoties uz Tiesas 2008. gada 18. septembra spriedumu Armacell/ITSB (C‑514/06 P, EU:C:2008:511, 54.–57. punkts), norāda, ka, lai gan sajaukšanas iespējas esība Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē varēja pamatoti tikt balstīta vienīgi uz vāciski runājošās sabiedrības kā būtiskas Savienības konkrētās sabiedrības daļas uztveri, tomēr tas tā nav attiecībā uz Vispārējās tiesas vērtējumu pārsūdzētā sprieduma 64. punktā par sajaukšanas iespējas neesību, jo šādam vērtējumam vispirms ir jāizslēdz šāda iespēja attiecībā uz visu konkrēto Savienības sabiedrības daļu.
31
Otrām kārtām, EUIPO identificē ar tā vienīgo pamatu izvirzīto jautājumu, ar kuru būtībā tiek noteikts ar Regulas 2017/1001 72. panta 3. punktu Vispārējai tiesai piešķirto grozīšanas pilnvaru apjoms un nosacījumi, un pamatoti norāda, ka tas attiecas ne tikai uz šo lietu, bet arī uz Savienības tiesas veiktās pārbaudes kompetences un intensitātes noteikšanu.
32
Trešām kārtām, EUIPO pietiekami izklāsta konkrētos iemeslus, kuru dēļ tas uzskata, ka tā apelācijas sūdzībā izvirzītais tiesību jautājums ir svarīgs Savienības tiesību vienotībai, konsekvencei un attīstībai.
33
Proti, pirmkārt, EUIPO uzsver procesuālas dabas jautājuma horizontālo raksturu, t.i., noteikt, vai Vispārējā tiesa ir pārsniegusi pilnvaras grozīt Apelācijas padomes lēmumus saskaņā ar Regulas 2017/1001 72. panta 3. punktu, kā arī šī jautājuma nozīmi visās lietās, kas attiecas uz Savienības tiesas veikto Apelācijas padomes lēmuma par Savienības preču zīmju un dizainparaugu reģistrāciju tiesiskuma pārbaudi.
34
Otrkārt, tas pareizi norāda, ka jautājums par kompetences piešķiršanu ir svarīgs konstitucionāla rakstura jautājums, jo Vispārējai tiesai ir pienākums rīkoties tai piešķirto pilnvaru ietvaros.
35
Treškārt, tas precizē, ka jautājumam par Vispārējai tiesai piešķirto grozīšanas pilnvaru nosacījumiem un tvērumu ir īpaša nozīme, jo tas, ka Vispārējā tiesa pārsniedz šīs pilnvaras, ietekmē apelācijas padomju ekskluzīvo kompetenci, personu, uz kurām attiecas EUIPO lēmums, tiesisko aizsardzību un vispārīgi – efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.
36
Šajā ziņā EUIPO atgādina, ka Vispārējās tiesas pieeja pārsūdzētajā spriedumā rada tiesiskās nedrošības risku, jo tajā nav ņemta vērā no Tiesas 2025. gada 23. janvāra sprieduma EUIPO/Neoperl (C‑93/23 P, EU:C:2025:33) 70. un 71. punkta izrietošā judikatūra šajā jautājumā.
37
Ceturtkārt, EUIPO uzsver, ka jautājums par Vispārējai tiesai piešķirto grozīšanas pilnvaru nosacījumiem un tvērumu ir nozīmīgs jautājums, jo tas attiecas ne tikai uz intelektuālā īpašuma tiesībām, bet var attiekties arī uz citu Savienības aģentūru lēmumiem, uz kuriem attiecas Savienības tiesas veikta tiesiskuma kontrole.
38
Ņemot vērā EUIPO izklāstītos apstākļus, jākonstatē, ka tā pieteikumā par apelācijas sūdzības atzīšanu par pieļaujamu ir pietiekami juridiski pierādīts, ka šajā apelācijas sūdzībā ir izvirzīts jautājums, kas ir nozīmīgs Savienības tiesību vienotībai, konsekvencei vai attīstībai.
39
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, apelācijas sūdzība jāatzīst par pieļaujamu.
Par tiesāšanās izdevumiem
40
Saskaņā ar Reglamenta 170.b panta 4. punktu, ja apelācija ir atzīta par pilnībā vai daļēji pieļaujamu atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58.a panta trešajā daļā noteiktajiem kritērijiem, tiesvedība turpinās saskaņā ar šī Reglamenta 171.–190.a pantu.
41
Saskaņā ar minētā reglamenta 137. pantu, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā atbilstoši šī reglamenta 184. panta 1. punktam, lēmumu par tiesāšanās izdevumiem ietver spriedumā vai rīkojumā par tiesvedības izbeigšanu.
42
Līdz ar to, tā kā pieteikums apelācijas sūdzības atzīšanai par pieļaujamu ir apmierināts, lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšana ir jāatliek.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) izdod rīkojumu:
1)
Apelācijas sūdzība ir pieļaujama.
2)
Lēmuma pieņemšanu par tiesāšanās izdevumiem atlikt.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.