62018CC0160
ĢENERĀLADVOKĀTA MACEJA ŠPUNARA (MACIEJ SZPUNAR)
SECINĀJUMI,
sniegti 2019. gada 13. jūnijā (
1
)
Lieta C‑160/18
X BV
pret
Staatssecretaris van Financiën
(Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlandes Augstākā tiesa) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Eiropas Savienības pašu resursi – Papildu muitas nodokļu pēcmuitošanas piedziņa – Mājputnu gaļas imports – Pārbaudes mehānisms papildu muitas nodokļu apjoma noteikšanai – Papildu muitas nodokļu aprēķināšanas metode – Pārbaudes mehānisma atbilstība likumam
Ievads
1.
Jau otro reizi Tiesai būs iespēja pārbaudīt to Savienības tiesību normu likumību, kas attiecas uz papildu muitas nodokļiem mājputnu gaļas nozarē. Tāpat kā iepriekšējā gadījumā, šī lieta attiecas uz Brazīlijas izcelsmes saldētas mājputnu gaļas importu (
2
). Iepriekšējā lietā par šo jautājumu Tiesa atcēla Savienības tiesību aktus (
3
). Šie noteikumi tika grozīti, taču pastāv ievērojamas šaubas par to, vai šie grozījumi ir pietiekami. Šī lieta ļaus atrisināt šo jautājumu.
Atbilstošās tiesību normas
Starptautiskās tiesības
2.
Nolīguma par lauksaimniecību, kas iekļauts Līguma par Pasaules Tirdzniecības Organizācijas izveidošanu 1.A pielikumā, ko Savienība pieņēmusi ar Padomes Lēmumu (1994. gada 22. decembris) par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (no 1986. gada līdz 1994. gadam) panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas Kopienas vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē (
4
) (turpmāk tekstā – “Nolīgums par lauksaimniecību”), 5. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir noteikts:
“Neatkarīgi no 1994. gada VVTT II. panta 1. b) punkta nosacījumiem visas dalībvalstis var piemērot turpmāk minēto 4. un 5. punkta nosacījumus lauksaimniecības produktu importam, attiecībā uz kuru šī Līguma 4. panta 2. punktā minētie pasākumi tika pārvērsti par parastiem muitas nodokļiem un kas to Grafikā tiek apzīmēts ar simbolu “SSG” jeb atvieglojumu priekšmets, uz kuru var attiecināt šī panta nosacījumus, ja:
[..]
b)
cena, kas noteikta šīs preces importam, nokļūstot dalībvalsts, kas piešķir atvieglojumus, muitas teritorijā, kas noteikta pēc piegādes CIF importa cenas un izteikta valsts iekšējā valūtā, ir zemāka par noteikto konkrēto cenu, kas ir attiecīgā produkta 1986.–1988. gada vidējā bāzes cena.” [Neoficiāls tulkojums]
Savienības tiesības
3.
Saskaņā ar Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 29. panta 1. punkta d) apakšpunktu un 2. punkta a) apakšpunktu (
5
):
“1.   Ievestu preču muitas vērtība līdzinās darījuma vērtībai, tas ir, cenai, kas ir faktiski samaksāta vai maksājama par precēm, pārdodot tās izvešanai uz Kopienas muitas teritoriju, kas vajadzības gadījumā ir precizēta saskaņā ar 32. un 33. pantu, ar nosacījumu, ka:
[..]
d)
pircējs un pārdevējs nav saistīti vai – ja pircējs un pārdevējs ir saistīti – darījuma vērtība ir pieņemama muitas vajadzībām saskaņā ar 2. punktu.
2.
a)
Nosakot, vai darījuma vērtība ir pieņemama 1. punkta nozīmē, pircēja un pārdevēja savstarpējā saistība pati par sevi nav pietiekams pamats uzskatīt darījuma vērtību par nepieņemamu. Vajadzības gadījumā ir jāpārbauda pārdošanas apstākļi un darījuma vērtība ir jāpieņem, ja savstarpējā saistība nav ietekmējusi cenu. Ja deklarētāja sniegtās informācijas vai cita iemesla dēļ muitas dienestiem ir pamats uzskatīt, ka savstarpējā saistība ir ietekmējusi cenu, tās dara zināmu deklarētājam pamatojumu un nodrošina tam pienācīgas iespējas sniegt paskaidrojumu. Pēc deklarētāja pieprasījuma pamatojumu paziņo rakstveidā.
[..]”
4.
Regulas Nr. 2913/92 30. panta 1. punktā un 2. punkta a) apakšpunktā bija noteikts:
“1.   Ja muitas vērtību nevar noteikt saskaņā ar 29. pantu, tā ir jānosaka, secīgi piemērojot 2. punkta a), b), c) un d) apakšpunktu līdz pirmajam apakšpunktam, pēc kura to var noteikt, ar nosacījumu, ka pēc deklarētāja lūguma c) un d) apakšpunktu piemēro otrādā secībā; vienīgi tad, ja šādu vērtību saskaņā ar konkrētu apakšpunktu nevar noteikt, var piemērot nākamo apakšpunktu šajā pantā noteiktajā secībā.
2.   Muitas vērtība, ko nosaka saskaņā ar šo pantu, ir:
a)
darījuma vērtība vienādām precēm, kas pārdotas izvešanai uz Kopienu un izvestas tajā pašā vai aptuveni tajā pašā laikā, kad novērtējamās preces;
[..].”
5.
Saskaņā ar šīs regulas 220. panta 1. punktu:
“Ja muitas parāda rezultātā radusies muitas nodokļa summa nav iegrāmatota saskaņā ar 218. un 219. pantu vai iegrāmatota zemākā apjomā, nekā ir pēc likuma uzliekamā muitas nodokļa summa, tad nodokļa summa, kas jāsedz vai kas paliek vēl nesegta, iegrāmatojama divu dienu laikā pēc dienas, kurā muitas dienesti ir noskaidrojuši lietas apstākļus un ir gatavi aprēķināt pēc likuma maksājamo muitas nodokļa summu un noteikt parādnieku (vēlāka iegrāmatošana). Šis termiņš var tikt pagarināts saskaņā ar 219. pantu.”
6.
Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 (2007. gada 22. oktobris), ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (Vienotā TKO regula) (
6
), 141. pantā bija noteikts:
“1.   Papildu ievedmuitu uzliek viena vai vairāku tādu produktu importam, kam piemēro 135. līdz 140.a pantā noteiktās ievedmuitas likmes, [..] mājputnu gaļas [..] nozarē, lai novērstu vai neitralizētu nelabvēlīgas sekas Kopienas tirgū, ko var izraisīt šo produktu imports, ja:
a)
importu veic par cenu, kas ir mazāka par to, kuru Kopiena paziņojusi Pasaules Tirdzniecības Organizācijai (“sprūda cena”); vai
[..].
2.   Papildu ievedmuitu neuzliek, ja attiecīgais imports nevar radīt traucējumus Kopienas tirgū vai arī ja nodokļa ietekme būtu neproporcionāla paredzētajam mērķim.
3.   Šā panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērošanas nolūkos importa cenas aprēķina, pamatojoties uz attiecīgā sūtījuma CIF importa cenām.
CIF importa cenas pārbauda, salīdzinot tās ar konkrētā produkta reprezentatīvajām cenām pasaules tirgū vai šā produkta cenām Kopienas importa tirgū.”
7.
Regulas Nr. 1234/2007 īstenošanas noteikumi attiecībā uz papildu ievedmuitas nodokļiem ir ietverti Komisijas Regulā (EK) Nr. 1484/95, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus papildu ievedmuitas nodokļu sistēmas ieviešanai un papildu ievedmuitas nodokļu noteikšanai mājputnu gaļas un olu nozarē, kā arī ovalbumīnam, un atceļ Regulu Nr. 163/67/EEK (
7
). Minētās regulas 2. pantā, redakcijā, kas bija spēkā līdz 2009. gada 11. septembrim, bija noteikts:
“1.   [Padomes Regulas Nr. 1234/2007 141. panta 3. punkta otrajā daļā] minētās reprezentatīvās cenas nosaka regulāri, jo īpaši, ņemot vērā:
–
cenas trešo valstu tirgos,
–
CIF importa cenas; šajā regulā importa cenu veido šādi faktori: a) FOB cena izcelsmes valstī un b) transporta un apdrošināšanas izmaksas līdz vietai, kur produktus ieved Kopienas muitas teritorijā,
–
importa preču cenas dažādos tirdzniecības etapos Kopienā.
[..]
2.   Katru pirmdienu dalībvalstis dara zināmas Komisijai II pielikumā uzskaitīto reprezentatīvo preču kravu cenas, kas minētas 1. punkta otrajā un trešajā ievilkumā.”
8.
Kopš 2009. gada 11. septembra šis pats pants ir formulēts šādi:
“1. Reprezentatīvās cenas, kas minētas [..] Regulas [Nr. 1234/2007] 141. panta 3. punktā [..], nosaka regulāri, pamatojoties uz datiem, ko iegūst, īstenojot Kopienas uzraudzību saskaņā ar Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2454/93 [..] 308.d pantu.
[..].”
9.
Regulas 1484/95 3. pantā ir noteikts:
“1.   Papildu nodokli aprēķina saskaņā ar 4. panta noteikumiem, ņemot vērā attiecīgās kravas CIF importa cenu.
2.   Ja CIF importa cena par 100 kg pārsniedz piemērojamo reprezentatīvo cenu, kas minēta 2. panta 1. punktā, importētājs iesniedz importētāju dalībvalstu kompetentajām iestādēm vismaz šādus pierādījumus:
–
pirkuma līgumu vai citu līdzvērtīgu dokumentu,
–
apdrošināšanas līgumu,
–
faktūrrēķinu,
–
izcelsmes sertifikātu (vajadzības gadījumā),
–
pārvadājuma līgumu,
–
un – attiecībā uz jūras pārvadājumiem – konosamentu.
3.   Importētājam 2. pantā minētajā gadījumā jāiemaksā Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2454/93 [..] 248. panta 1. punktā minētais nodrošinājums, kas vienāds ar papildu nodokļa summu, kura tam būtu jāmaksā, ja papildu nodokli aprēķinātu, ņemot vērā reprezentatīvo cenu, kas piemērojama attiecīgajam produktam saskaņā ar I pielikumu.
4.   Viena mēneša laikā, kopš attiecīgais produkts ir pārdots, ievērojot sešu mēnešu termiņu, kas sākas dienā, kad pieņemta deklarācija par laišanu brīvā apgrozībā, importētājam jāpierāda, ka krava ir realizēta atbilstoši nosacījumiem, apstiprinot 2. punktā minēto cenu pareizību. Ja nav ievērots kāds no šiem abiem beigu termiņiem, iemaksātais nodrošinājums tiek zaudēts. Tomēr pēc importētāja pienācīgi pamatota lūguma kompetentās iestādes šo sešu mēnešu termiņu var pagarināt ne vairāk kā par trim mēnešiem.
Iemaksāto nodrošinājumu atmaksā, ja muitas iestādēm sniegti pietiekami pierādījumi par realizācijas nosacījumiem.
Pretējā gadījumā nodrošinājumu atsavina kā papildu nodokļa samaksu.
5.   Ja kompetentās iestādes pārbaudē konstatē, ka nav izpildītas šajā pantā noteiktās prasības, tās atgūst maksājamo nodokli atbilstoši Regulas (EEK) Nr. 2913/92 220. pantam. Nodokļa summā, ko sedz vai segs, iekļauj procentus par laiku no dienas, kad preces laistas brīvā apgrozībā, līdz parāda segšanas dienai. Piemēro procentu likmi, kas ir spēkā attiecībā uz līdzīgām parāda atgūšanas darbībām saskaņā ar valsts tiesību aktiem.”
10.
Kopš 2010. gada 1. maija Regulas Nr. 1484/95 3. panta 3. un 4. punkts ir formulēti šādi:
“3.   Importētājam 2. punktā minētajā gadījumā jāiemaksā Regulas (EEK) Nr. 2454/93 248. panta 1. punktā minētais nodrošinājums, kas vienāds ar starpību starp papildu ievedmuitu, kas aprēķināta, ņemot vērā attiecīgajam produktam piemērojamo reprezentatīvo cenu, un papildu ievedmuitu, kas aprēķināta, ņemot vērā attiecīgās kravas CIF importa cenu.
4.   Divu mēnešu laikā no attiecīgā produkta pārdošanas, ievērojot deviņu mēnešu termiņu, kas sākas dienā, kad pieņemta deklarācija par laišanu brīvā apgrozībā, importētājam jāpierāda, ka krava ir realizēta ar nosacījumiem, kuri pamato 2. punktā minēto cenu pareizību. Ja kāds no šiem abiem termiņiem nav ievērots, iemaksātais nodrošinājums tiek zaudēts. Tomēr pēc importētāja pienācīgi pamatota lūguma kompetentās iestādes šo deviņu mēnešu termiņu var pagarināt ne vairāk kā par trim mēnešiem.
Iemaksāto nodrošinājumu atmaksā, ja muitas iestādēm tiks sniegti pietiekami pierādījumi par realizācijas nosacījumiem. Pretējā gadījumā nodrošinājumu ietur kā papildu nodokļa samaksu.”
11.
Regulas Nr. 1484/95 4. pantā ir noteikts papildu muitas nodokļu apjoms atkarībā no starpības starp produkta CIF importa cenu un robežvērtību. Ar šo noteikumu tiek ieviests šo secinājumu 2. punktā minētā Nolīguma par lauksaimniecību 5. panta 5. punkts.
Fakti, tiesvedība un prejudiciālie jautājumi
12.
X, sabiedrība, kas reģistrēta saskaņā ar Nīderlandes tiesību aktiem (turpmāk tekstā – “sabiedrība X”), ir daļa no starptautiskas uzņēmumu grupas, kurā ietilpst arī uzņēmums F, mājputnu ražotājs, ar juridisko adresi Brazīlijā. Sabiedrība X pērk saldētu mājputnu gaļu, ko ražo uzņēmums F, un importē to Savienības muitas teritorijā, kur tā to pārdod citiem – gan ar to saistītiem, gan nesaistītiem – subjektiem. Uz sabiedrības X ievestajiem produktiem attiecas Regulas Nr. 1234/2007 141. panta noteikumi.
13.
Nīderlandes muitas iestādes ir noslēgušas ar sabiedrību X vienošanos par to, kā aprēķināt attiecīgo preču muitas vērtību. Šī vērtība tika noteikta, pamatojoties uz šo produktu iegādes cenu, ko sabiedrība X nopirka no citas tajā pašā grupā esošās sabiedrības, pieskaitot 15 % kā papildu izmaksas un peļņas daļu. Muitas iestādes uzskatīja, ka muitas vērtība ir noteikta, lai aprēķinātu CIF importa cenu (
8
) Regulas Nr. 1234/2007 141. panta piemērošanas nolūkā.
14.
Pamatlieta attiecas uz mājputnu kravām, kuras sabiedrība X ieveda Savienības muitas teritorijā no 2009. gada 1. janvāra līdz 2010. gada 30. jūnijam. Šo produktu deklarētā CIF importa cena bija augstāka nekā sliekšņa cena (un līdz ar to – nekā reprezentatīvā cena, kas bija zemāka par sliekšņa cenu). Muitas iestādes ļāva laist preces brīvā apgrozībā, nepieprasot Regulas Nr. 1484/95 3. panta 3. punktā paredzēto nodrošinājumu, nedz arī pierādījumu saskaņā ar minētās regulas 3. panta 4. punktu tam, ka šīs preces tika pārdotas ar nosacījumiem, kas apstiprina deklarētās importa cenas pareizību.
15.
Tomēr, veicot turpmāku pārbaudi, šīs iestādes konstatēja, ka sabiedrība X minētās mājputnu partijas bija pārdevusi gan ar to saistītiem, gan nesaistītiem Savienības subjektiem par cenām, kas ir zemākas par deklarēto importa cenu. Šīs cenas bija arī zemākas par reprezentatīvo cenu.
16.
Pēc analoģijas piemērojot Regulas Nr. 1484/95 4. pantu, muitas iestādes attiecīgajām precēm noteica papildu muitas nodokļus apmērā, kurš aprēķināts, pamatojoties uz starpību starp attiecīgo reprezentatīvo cenu un sliekšņa cenu, kopsummā 2163793,55 EUR.
17.
Sabiedrības X iesniegtā sūdzība par šo lēmumu tika noraidīta pirmajā instancē un apelācijā. Sabiedrība X iesniedza kasācijas sūdzību par 2015. gada 24. novembra apelācijas spriedumu iesniedzējtiesai.
18.
Šādos apstākļos Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlandes Augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Regulas Nr. 1484/95] 3. panta 2., 4. un 5. punkts, tos skatot kopā ar [Regulas Nr. 1234/2007] 141. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos paredzētā kontroles mehānisma mērķis arī ex post pārbaudes gadījumā ir tikai nodrošināt, lai kompetentās iestādes savlaicīgi iegūtu informāciju par secīgu darījumu faktiem vai apstākļiem, kas rada šaubas par norādītās CIF importa cenas pareizību un var būt par pamatu detalizētākai pārbaudei?
Vai arī pareizs ir pretējs viedoklis un Regulas Nr. 1484/95 3. panta 2., 4. un 5. punktā raksturotais kontroles mehānisms arī ex post pārbaudes gadījumā ir jāinterpretē tādējādi, ka viens vai vairāki importētāja tālākpārdošanas darījumi par zemāku cenu nekā norādītā kravas CIF importa cena, pieskaitot maksājamo ievedmuitas nodokļa summu, neatbilst Kopienas tirgū noteiktajiem (pārdošanas) noteikumiem, un tādēļ jau šī iemesla dēļ ir jāmaksā papildu ievedmuita? Vai atbildi uz pēdējo jautājumu ietekmē tas, vai tālākpārdošanas darījumu vai darījumus importētājs ir veicis par cenu, kas ir zemāka par piemērojamo reprezentatīvo cenu? Vai šajā kontekstā ir svarīgi, ka reprezentatīvā cena laikposmā līdz 2009. gada 11. septembrim tika noteikta savādāk nekā pēc tam? Vai, lai atbildētu uz šiem jautājumiem, nozīme vēl ir arī tam, vai pircēji Savienībā ir ar importētāju saistīti uzņēmumi?
2)
Ja no atbildes uz pirmo jautājumu izriet, ka tālākpārdošana ar zaudējumiem ir pietiekams pamats tam, lai norādītā CIF importa cena tiktu noraidīta, kā šādā gadījumā ir jānosaka maksājamās papildu ievedmuitas apmērs? Vai aprēķinu bāze ir jānosaka atbilstoši metodēm, kas attiecībā uz muitas vērtības noteikšanu ir paredzētas [Regulas Nr. 2913/92] 29.–31. pantā? Vai arī aprēķinu bāze ir jānosaka, tikai pamatojoties uz piemērojamo reprezentatīvo cenu? Vai [Regulas Nr. 1234/2007] 141. panta 3. punkts neparedz iespēju laikposmā līdz 2009. gada 11. septembrim izmantot attiecīgajā laikposmā noteikto reprezentatīvo cenu?
3)
Ja no atbildēm uz pirmo un otro jautājumu izriet, ka, nosakot pienākumu maksāt papildu ievedmuitu, izšķiroša nozīme ir tam, ka importētie produkti Kopienas tirgū tika pārdoti ar zaudējumiem, un kā aprēķinu bāze, nosakot maksājamās papildu ievedmuitas apmēru, ir jāizmanto reprezentatīvā cena, vai [Regulas Nr. 1484/95] 3. panta 2., 4. un 5. punkts, ņemot vērā [2001. gada 13. decembra spriedumu Kloosterboer Rotterdam, C‑317/99, EU:C:2001:681], ir saderīgi ar Regulas [..] Nr. 1234/2007 141. pantu?”
Analīze
19.
Iesniedzējtiesa ir vērsusies pie Tiesas ar trim prejudiciāliem jautājumiem. Trešais no šiem jautājumiem ir par Regulas Nr. 1484/95 3. panta 2., 4. un 5. punkta likumības problēmu, ņemot vērā Regulas Nr. 1234/2007 141. pantu un spriedumu lietā Kloosterboer Rotterdam (
9
). Šīs problēmas fonā ir vēl Nolīguma par lauksaimniecību 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts. Iesniedzējtiesa šo trešo uzdoto jautājumu ir padarījusi atkarīgu no atbildes uz pirmajiem diviem jautājumiem un no iepriekšminēto noteikumu interpretācijas. Tomēr, manuprāt, šo noteikumu formulējums vien rada nopietnas šaubas par to likumību. Tāpēc prejudiciālā nolēmuma analīzi šajā lietā es sākšu no trešā jautājuma.
Trešais prejudiciālais jautājums
20.
Kā minēju iepriekš, trešais prejudiciālais jautājums attiecas uz Regulas Nr. 1484/95 3. panta 2., 4. un 5. punkta spēkā esamību, ņemot vērā Regulas Nr. 1234/2007 141. pantu un iepriekšminēto spriedumu lietā Kloosterboer Rotterdam. Šos noteikumus un tādējādi arī to iespējamās pretrunas ar Regulu Nr. 1234/2007 problēmu ir grūti saprast, neatgādinot to sākotnējo formulējumu un šī formulējuma apstrīdēšanas no Tiesas puses vēsturi.
21.
Regulas Nr. 1484/95 3. panta 1. punkta pirmās daļas un 3. punkta formulējums sākotnēji bija šāds:
“1.   Pēc importētāja pieprasījuma var noteikt papildu nodokli, pamatojoties uz attiecīgā sūtījuma CIF importa cenu, ja šī cena ir augstāka par piemērojamo reprezentatīvo cenu, kas minēta 2. panta 1. punktā.
[..]
3.   Ja 1. punktā minētā prasība nepastāv, attiecīgā sūtījuma importa cena, ko ņem vērā, lai apliektu ar papildu nodokli, ir 2. panta 1. punktā minētā reprezentatīvā cena.”
22.
Minētās Regulas 3. panta 1. punkta otrās daļas un 2. punkta formulējumā, kas pēc būtības ir identisks pašreizējam šīs regulas 3. panta 2.–5. punkta tekstam, bija ietverts importētāja norādītās CIF importa cenas pareizības pārbaudes mehānisms.
23.
Tāpēc šo noteikumu loģika bija diezgan skaidra. Papildu muitas nodokļus parasti noteica, pamatojoties uz reprezentatīvo cenu. Tomēr, ja imports bija par cenu, kas ir augstāka par reprezentatīvo cenu, šī papildu muitas nodokļu aprēķināšanas metode importētājam bija nelabvēlīga, jo šo nodokļu summa ir atkarīga no starpības starp pieņemto importa cenu (šajā gadījumā reprezentatīvo cenu) un sliekšņa cenu: jo zemāka par sliekšņa cenu ir importa cena, jo lielāks ir papildu muitas nodoklis.
24.
Šādā situācijā bija pieņemts, ka importētājs var lūgt reprezentatīvās cenas vietā piemērot CIF importa cenu, t.i., faktisko importa cenu (
10
). Šā lūguma apmierināšana bija atkarīga no konkrēto nosacījumu izpildes. Pirmkārt, importētājam bija jāiesniedz vairāki dokumenti, kas apliecina deklarētās CIF importa cenas realitāti. Otrkārt, pēc importēto preču pārdošanas Savienības tirgū viņam bija pienākums īsā laikā pierādīt, ka šī pārdošana notikusi apstākļos, kas apstiprina deklarētās cenas pareizību. Treškārt, importētājam bija jāsniedz nodrošinājums papildu muitas nodokļa apmērā, kas viņam būtu jāmaksā, ja tiktu piemērota reprezentatīvā cena. Ja muitas iestādes atzina, ka importētās preces netika pārdotas ar nosacījumiem, kas apliecina deklarētās CIF importa cenas pareizību, tad notika atgriešanās pie vispārējā noteikuma, t.i., reprezentatīvās cenas piemērošanas, un nodrošinājums automātiski tika attiecināts uz papildu muitas nodokļu samaksu. Visbeidzot, piektkārt, ja, veicot turpmāku pārbaudi, muitas dienesti uzskatīja, ka iepriekš minētie nosacījumi nav izpildīti, viņi varēja pieprasīt ex‑post maksāt papildu muitas nodokļus tādā apmērā, kādā tie būtu aprēķināti, pamatojoties uz reprezentatīvo cenu.
25.
Spriedumā Kloosterboer Rotterdam (
11
) Tiesa apšaubīja vispārējo noteikumu par papildu muitas nodokļu aprēķināšanu, pamatojoties uz reprezentatīvo cenu, atceļot gan Regulas Nr. 1484/95 3. panta 3. punktu (vispārīgais princips), gan arī šīs regulas 3. panta 1. punktu (iespēja iesniegt pieteikumu CIF importa cenas piemērošanai kopā ar pienākumu iesniegt konkrētus dokumentus). Tiesa tostarp atzina, ka no Regulas Nr. 2777/75/EEK (
12
) 5. panta 3. punkta pirmās daļas skaidri izriet, ka tikai CIF importa cena var būt pamats papildu muitas nodokļu aprēķināšanai un ka no šī principa nav nekādu izņēmumu. Tiesa arī konstatēja, ka reprezentatīvo cenu var izmantot tikai, lai pārbaudītu deklarētās CIF importa cenas realitāti (
13
).
26.
Tiesa izvērtēja attiecīgos noteikumus, tikai ņemot vērā Regulu Nr. 2777/75, tomēr uzsvēra, ka šī regula ir pielāgota Nolīgumam par lauksaimniecību (
14
). Turklāt ir jānorāda, ka papildu muitas nodokļu aprēķināšanas metodi, kas paredzēta Regulas Nr. 1484/95 3. panta sākotnējā formulējumā, PTO strīdu izšķiršanas iestāde apstrīdēja 1998. gada 13. jūlija ziņojumā (
15
).
27.
Regula Nr. 1484/95 tika grozīta ar Regulu Nr. 493/1999/EK (
16
) vēl pirms iepriekšminētā Tiesas sprieduma taisīšanas. Minētās regulas apsvērumos ir norāde uz Regulas Nr. 1484/95 3. panta neatbilstību PTO noteikumiem. Šo grozījumu rezultātā Regulas Nr. 1484/95 3. panta 1. punktā ir noteikts, ka papildu muitas nodokļi ir jāmaksā, pamatojoties uz CIF importa cenu. Turklāt ir atcelts šī panta 3. punkts sākotnējā redakcijā.
28.
Tomēr, ja importētāja deklarētā CIF importa cena ir augstāka par reprezentatīvo cenu, paliek spēkā visi importētāja pienākumi, kas paredzēti Regulas Nr. 1484/95 (
17
) 3. panta 1. punkta otrajā daļā un 2. punktā sākotnējā redakcijā. Pašlaik tie ir iekļauti šīs regulas 3. panta 2.–5. punktā. Spēkā paliek arī automātiskas nodrošinājuma zaudēšanas mehānisms gadījumā, ja importētājs nepierāda, ka viņš ir pārdevis importētās preces saskaņā ar nosacījumiem, kas apstiprina CIF importa cenas pareizību. Muitas iestādēm ir arī iespēja post factum atzīt, ka CIF importa cenas noteikumi nav izpildīti, un iekasēt papildu muitas nodokļus apmērā, kas aprēķināts, pamatojoties uz reprezentatīvo cenu.
29.
Tas, ka mehānisms, atbilstoši kuram de facto automātiski tiek aprēķināti papildu muitas nodokļi, pamatojoties uz reprezentatīvo cenu, paliek spēkā situācijā, kad principā būtu jāpiemēro CIF importa cena, šķiet neloģiski. Kā tad šie noteikumi būtu jāinterpretē?
30.
Komisija šajā lietā iesniegtajos apsvērumos to izskaidro tādējādi, ka situācijā, kad deklarētā CIF importa cena ir augstāka par reprezentatīvo cenu, tiek pieņemts, ka šī cena neatbilst realitātei, jo tas nozīmētu preces pirkšanu par cenu, kas ir augstāka par tirgus cenu. Šis pieņēmums ir iuris tantum: importētājs var pierādīt deklarētās CIF importa cenas pareizību ar nosacījumu, ka tas pārdod importētās preces Savienības tirgū ar nosacījumiem, ko muitas iestādes uzskata par šo pareizību apstiprinošiem.
31.
Pretējā gadījumā papildu muitas nodokļi tiks iekasēti apmērā, kas aprēķināts, pamatojoties uz reprezentatīvo cenu. Šādu pārsprieduma rezultātu Komisija visbeidzot apstiprināja tiesas sēdē. Līdzīgu Regulas Nr. 1484/95 3. panta 2.–5. punkta interpretāciju savos apsvērumos ierosina Nīderlandes valdība.
32.
Šo interpretāciju nemaina grozījumi minētās regulas 3. panta 3. punktā, kas stājās spēkā 2010. gada 1. maijā, saskaņā ar kuriem nodrošinājums tiek noteikts nevis pilnā papildu muitas nodokļu apmērā, kas aprēķināts, pamatojoties uz reprezentatīvo cenu, bet gan starpības starp šiem nodokļiem, kas aprēķināti, pamatojoties uz reprezentatīvo cenu, un nodokļiem, kas aprēķināti, pamatojoties uz CIF importa cenu, apmērā. Šādā situācijā importētājs maksās nodokļus, kas aprēķināti, pamatojoties uz importa cenu (
18
), bet starpība tiks iekasēta vai nu nodrošinājuma atsavināšanas rezultātā, vai ex post pārbaudes rezultātā saskaņā ar minētā panta 5. punktu. Šeit nav būtiskas atšķirības.
33.
Man šķiet, ka šī ir vienīgā iespējamā Regulas Nr. 1484/95 3. panta 2.–5. punkta noteikumu interpretācija. Rezultātā, ja CIF importa cena ir augstāka par reprezentatīvo cenu, pirmā ir pamats papildu muitas nodokļu aprēķināšanai tikai tad, ja importētājs atbilst papildu prasībām, jo īpaši attiecībā uz importēto preču pārdošanas nosacījumiem. Izņemot formulējumu, tas ne sevišķi atšķiras no situācijas, kas pastāvēja Tiesas apšaubītajā Regulas Nr. 1484/95 3. panta redakcijā. Tikai nav prasības importētājam iesniegt pieteikumu par CIF importa cenas piemērošanu.
34.
Turklāt ir vērts uzsvērt, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1484/95 3. panta 4. punkta pirmās daļas otro teikumu importētāja iemaksātais nodrošinājums arī tiek zaudēts, ja importētājs nav ievērojis termiņus, kas noteikti pierādīšanai, ka preces pārdotas par cenu, kas apstiprina CIF importa cenas pareizību. Tādējādi šeit nav runa par faktiskās situācijas analīzi pēc būtības, pietiek ar formālu trūkumu, lai piemērotu de facto reprezentatīvo cenu kā pamatu papildu muitas nodokļu aprēķināšanai. Tas, manuprāt, apliecina Regulas Nr. 1484/95 3. panta 2.–5. punkta pašreizējā redakcijā iekļautā mehānisma identiskumu spēkā esošā Tiesas apstrīdētā tiesiskā regulējuma mehānismam sākotnējā redakcijā.
35.
Ir taisnība, ka Tiesa nav skaidri norādījusi, ka Regulas Nr. 1484/95 3. panta 2. punkts sākotnējā redakcijā neatbilst likumam. Tomēr tajā paredzētais kontroles mehānisms bija šī sākotnējā regulējuma neatņemams elements, saskaņā ar kuru princips bija aprēķināt papildu muitas nodokļus, pamatojoties uz reprezentatīvo cenu, un CIF importa cenas piemērošana bija iespējama tikai izņēmuma kārtā, ievērojot konkrētus nosacījumus. Šī kontroles mehānisma saglabāšana jaunajā tiesiskajā regulējumā nozīmē slēptu tā paša principa uzturēšanu spēkā, jo praksē tas rada tādu pašu rezultātu.
36.
Tāpēc es uzskatu, ka Komisija, grozot vai atceļot Regulas Nr. 1484/95 3. panta 1. punkta pirmo daļu un 3. panta 3. punktu sākotnējā redakcijā, bet atstājot spēkā tās 3. panta 1. punkta otro daļu un 3. panta 2. punktu (tikai mainot numerāciju), šo aktu nav pilnībā pielāgojusi spriedumam lietā Kloosterboer Rotterdam (
19
). Tādēļ ir jāatceļ Regulas Nr. 1484/95 3. panta 2.–5. punkts pašreizējā redakcijā.
37.
Faktiski iesniedzējtiesa trešajā prejudiciālajā jautājumā pievēršas tikai šīs regulas 3. panta 2., 4. un 5. punktam. Tomēr šī panta 3. punkts, atbilstoši kuram importētājam ir jāparedz nodrošinājums papildu muitas nodokļu apmērā, kas aprēķināts, pamatojoties uz reprezentatīvo cenu, ir minētās regulas 3. panta 2.–5. punktā iekļautā mehānisma neatņemama sastāvdaļa. Šim nodrošinājumam nebūtu nekādas jēgas, ja nebūtu iespējams automātiski piemērot reprezentatīvo cenu kā pamatu papildu ievedmuitas nodokļa aprēķināšanai. Tāpēc Regulas Nr. 1484/95 3. panta 2.–5. punkts ir jāizskata kopumā.
38.
Komisija savos apsvērumos šajā lietā atzīmē, ka preču pārdošana Savienības tirgū par cenu, kas ir zemāka par sliekšņa cenu, var radīt traucējumus šajā tirgū, kas pats par sevi attaisno papildu muitas nodokļu uzlikšanu. Tomēr ir jāatzīmē, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1234/2007 141. panta 2. punktu šādu traucējumu iespējamības neesamība tirgū ir iemesls atteikties no papildu muitas nodokļu piemērošanas. Savukārt to rašanās varbūtība nav pietiekams pamats šādu nodokļu uzlikšanai. Šāds pamats ir tikai preču imports par CIF importa cenu, kas ir zemāka par sliekšņa cenu.
39.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, es ierosinu atbildēt uz trešo prejudiciālo jautājumu, ka Regulas Nr. 1484/95 3. panta 2.–5. punkts nav spēkā, ņemot vērā Regulas Nr. 1234/2007 141. panta 3. punktu un Nolīguma par lauksaimniecību 5. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
Pirmais prejudiciālais jautājums
40.
Pirmais prejudiciālais jautājums attiecas uz Regulas Nr. 1484/95 3. panta 2.–5. punkta interpretāciju. Ja Tiesa piekrīt manam atbildes uz trešo prejudiciālo jautājumu priekšlikumam un apstiprina šo noteikumu spēkā neesamību, atbilde uz pirmo jautājumu zaudē jēgu. Turpinājumā es tikai īsumā aplūkošu šo pirmo jautājumu.
41.
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai apstāklis, ka importētājs ir pārdevis importētās preces par zemāku cenu nekā deklarētā CIF importa cena, pieskaitot muitas nodokļus, ir pietiekams, lai apstrīdētu šo importa cenu kā pamatu papildu muitas nodokļu aprēķināšanai.
42.
Atbilde uz šo jautājumu izriet no Regulas Nr. 1484/95 3. panta 2.–5. punkta iepriekš sniegtās interpretācijas.
43.
Ja CIF importa cena ir zemāka par reprezentatīvo cenu, importētājam principā ir jāpierāda, ka viņš preces ir pārdevis par cenu, kas apstiprina šīs importa cenas pareizību. Šo pierādījumu novērtēšanu veic muitas iestādes (
20
). Pēc tam šis vērtējums ir jāpārbauda tiesai. Tā ir faktu konstatācija. Muitas iestādēm ir jānovērtē, vai un cik lielā mērā pārdošana par cenu, kas ir zemāka par deklarēto CIF importa cenu, atspēko šīs importa cenas pareizību. Šeit nav nekāda automātiskuma, muitas iestādes, pamatojoties uz visiem faktiem, var atzīt, ka deklarētā importa cena atbilst patiesībai, pat ja preces vēlāk tiek pārdotas par zemāku cenu. Viens no šī novērtējuma elementiem var būt preces pārdošanas cenas salīdzinājums ar reprezentatīvo cenu.
44.
Pretēji šaubām, kuras šajā jautājumā paudusi iesniedzējtiesa, šajā lietā nav nozīmes reprezentatīvās cenas aprēķināšanas veida grozījumam, kas izdarīts no 2009. gada 11. septembra. Salīdzinājuma pamatā ir jābūt importēšanas dienas reprezentatīvajai cenai, kas aprēķināta saskaņā ar tajā dienā spēkā esošajiem noteikumiem.
45.
Turklāt nekādu automātisku ietekmi nerada fakts, ka preču pircēji Savienības tirgū ir saistīti ar importētāju. Tas ir fakts, ko muitas iestādes var ņemt vērā, lai novērtētu deklarētās importa cenas pareizību.
46.
Regulas Nr. 1484/95 3. panta 2.–5. punkta likumības problēma neizriet no tā, ka muitas iestādes var apstrīdēt importētāja deklarētās CIF importa cenas pareizību, bet gan no šī apstākļa sekām, proti, no reprezentatīvās cenas automātiskas piemērošanas papildu muitas nodokļu aprēķināšanā.
47.
Šie paši apsvērumi attiecas uz situāciju, kad muitas iestādes, tāpat kā pamatlietā, nav piemērojušas procedūru, kas paredzēta Regulas Nr. 1484/95 3. panta 2.–4. punktā, bet gan veikušas ex post pārbaudi, pamatojoties uz šīs regulas 3. panta 5. punktu. Šis noteikums attiecas uz situāciju, kad nav izpildītas “šī panta prasības”. Šīs prasības būtu jāsaprot kā fakts, ka importētājs ir pārdevis preces par cenu, kas apstiprina viņa deklarētās CIF importa cenas pareizību.
Otrais prejudiciālais jautājums
48.
Otrais prejudiciālais jautājums attiecas uz papildu muitas nodokļu aprēķināšanas pamatu situācijā, kad muitas iestādes kā neatbilstošu realitātei noraida importētāja deklarēto CIF importa cenu.
49.
Pieturoties pie Regulas Nr. 1484/95 3. panta 2.–5. punkta formulējuma, atbilde uz šo jautājumu ir vienkārša: šie nodokļi ir jāaprēķina, pamatojoties uz reprezentatīvo cenu.
50.
Tomēr, kā es norādīju atbildē uz trešo prejudiciālo jautājumu, šis risinājums, manuprāt, ir likumam neatbilstošs, katrā ziņā tiktāl, ciktāl tas paredz reprezentatīvas cenas piemērošanu automātiskā un galīgā veidā. Tas rada problēmu: kā muitas iestādēm ir jārīkojas situācijā, kad tās apšauba importētāja deklarētās CIF importa cenas pareizību.
51.
Manuprāt, atbilde uz šo jautājumu ir rodama vispārējās muitas tiesību normās par preču muitas vērtības noteikšanu. Saskaņā ar Regulas Nr. 2913/92 (
21
) 29. panta 1. punktu preču muitas vērtība ir to darījuma vērtība. Tomēr šim principam ir vairāki izņēmumi, ieskaitot gadījumus, kad pircējs (tas ir, importētājs) un pārdevējs, kā tas ir šajā gadījumā, ir savstarpēji saistīti. Šādā situācijā muitas iestādēm ir pienākums noteikt, vai šīs attiecības ir ietekmējušas cenu (
22
).
52.
Ja muitas vērtības noteikšanai darījuma vērtību pieņemt nav iespējams, Regulas Nr. 2913/92 30. un 31. pantā ir aprakstītas aizvietojošas metodes preču muitas vērtības noteikšanai. Šīs metodes atbilst 1994. gada Līgumam par vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību VII panta īstenošanu, kas iekļauts Līguma par Pasaules Tirdzniecības Organizācijas izveidošanu 1.A pielikumā, tāpat kā Nolīgums par lauksaimniecību. Jo īpaši Regulas Nr. 2913/92 30. panta 2. punkta a) apakšpunkts ļauj noteikt preču muitas vērtību, pamatojoties uz identisku preču, kas importētas Savienības muitas teritorijā, darījuma vērtību. Šķiet, ka attiecībā uz precēm, uz kurām attiecas Regulas Nr. 1234/2007 noteikumi, identisku preču vērtību var noteikt, pamatojoties uz reprezentatīvo cenu, kas ļautu uz šī pamata aprēķināt papildu muitas nodokļa summu. Tomēr tam ir vajadzīgs, lai muitas iestādes veiktu atbilstošus tiesas kontrolētus pasākumus, un tas nevar nozīmēt pierādīšanas pienākuma novirzīšanu importētājam vai automātisku reprezentatīvās cenas piemērošanu CIF importa cenas vietā. Jo īpaši neviens Savienības tiesību akts, ne arī starptautiskie tiesību akti neļauj noraidīt importētāja deklarēto importa cenu, pamatojoties tikai uz to, ka prece vēlāk tikusi pārdota par cenu, kas ir zemāka par šo importa cenu. Šāds apstāklis augstākais var būt pamats deklarētās importa cenas pareizības pārbaudei.
53.
Tādēļ uz otro prejudiciālo jautājumu es ierosinu atbildēt, ka situācijā, kad muitas iestādes apšauba importētāja deklarētās CIF importa cenas pareizību, tām saskaņā ar Regulas Nr. 2913/92 29.–31. pantu ir jānosaka Regulas Nr. 1234/2007 141. pantā minēto papildu nodokļu aprēķināšanas pamats.
Secinājumi
54.
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, es ierosinu uz Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlandes Augstākā tiesa) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
1)
Komisijas Regulas (EK) Nr. 1484/95 (1995. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus papildu ievedmuitas nodokļu sistēmas ieviešanai un papildu ievedmuitas nodokļu noteikšanai mājputnu gaļas un olu nozarē, kā arī ovalbumīnam, un atceļ Regulu Nr. 163/67/EEK, 3. panta 2.–5. punkts nav spēkā, ņemot vērā Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 (2007. gada 22. oktobris), ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (Vienotā TKO regula), 141. panta 3. punktu un Nolīguma par lauksaimniecību, kas iekļauts Līguma par Pasaules Tirdzniecības Organizācijas izveidošanu 1.A pielikumā, 5. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
2)
Situācijā, kad muitas iestādes apšauba importētāja deklarētās CIF importa cenas pareizību, tām saskaņā ar Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 29.–31. pantu ir jānosaka Regulas Nr. 1234/2007 141. pantā minēto papildu nodokļu aprēķināšanas pamats.
(
1
)	Oriģinālvaloda – poļu.
(
2
)	Starptautiskā mājputnu gaļas tirdzniecība ir devusi iespēju attīstīt Savienības tiesību aktus citos jautājumos, skat., piemēram, spriedumu, 2004. gada 13. janvāris, Kühne & Heitz (C‑453/00, EU:C:2004:17).
(
3
)	Spriedums, 2001. gada 13. decembris, Kloosterboer Rotterdam (C‑317/99, EU:C:2001:681).
(
4
)	OV 1994, L 336, 1. lpp.
(
5
)	OV 1992, L 302, 1. lpp.
(
6
)	OV 2007, L 299, 1. lpp.
(
7
)	OV 1995, L 145, 47. lpp.
(
8
)	Termins “CIF cena” izriet no starptautiskās tirdzniecības noteikumiem (Incoterms), ko publicējusi Starptautiskā Tirdzniecības palāta, un tajā ietilpst preču, apdrošināšanas un transporta izmaksas (Cost, Insurance & Freight)
(
9
)	Spriedums, 2001. gada 13. decembris, C‑317/99, EU:C:2001:681.
(
10
)	Jāatzīmē, ka šī iespēja attiecās tikai uz situāciju, kad CIF importa cena bija augstāka par reprezentatīvo cenu. Šajā loģikā tas bija pamatots, jo pretējā gadījumā importētājam nebija intereses pieteikties CIF importa cenas piemērošanai – reprezentatīvās cenas izmantošana viņam bija labvēlīgāka.
(
11
)	Spriedums, 2001. gada 13. decembris, C‑317/99, EU:C:2001:681.
(
12
)	Padomes Regula (EEK) (1975. gada 29. oktobris) par mājputnu gaļas tirgus kopīgo organizāciju (OV 1975, L 282, 77. lpp.). Šis noteikums tika aizstāts ar Regulas Nr. 1234/2007 141. panta 3. punktu.
(
13
)	Spriedums, 2001. gada 13. decembris, Kloosterboer Rotterdam (C‑317/99, EU:C:2001:681, 30. punkts).
(
14
)	Spriedums, 2001. gada 13. decembris, Kloosterboer Rotterdam (C‑317/99, EU:C:2001:681, 23.–25. punkts).
(
15
)	Ģenerāladvokāta D. Ruisa‑Harabo Kolomera [D. Ruiz‑Jarabo Colomer] secinājumi lietā Kloosterboer Rotterdam (C‑317/99, EU:C:2001:229, 35.–37. punkts).
(
16
)	Komisijas Regula (1999. gada 5. marts), ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1484/95 (OV 1999, L 59, 15. lpp.), 1. panta 3. punkts.
(
17
)	Skat. šo secinājumu 24. punktu.
(
18
)	Saskaņā ar Regulas Nr. 1484/95 4. pantu.
(
19
)	Spriedums, 2001. gada 13. decembris, C‑317/99, EU:C:2001:681.
(
20
)	Uz to skaidri norāda Regulas Nr. 1484/95 3. panta 4. punkta otrā daļa, kurā ir noteikts: “[..] nodrošinājumu atmaksā, ja muitas iestādēm tiks sniegti pietiekami pierādījumi par realizācijas nosacījumiem” (izcēlums mans).
(
21
)	Šī regula bija spēkā brīdī, kad risinājās pamatlietas notikumi. Pašreiz spēkā esošie noteikumi par preču muitas vērtības noteikšanu ir atrodami Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu, 69. un nākamajos pantos (OV 2013, L 269, 1. lpp.).
(
22
)	Regulas Nr. 2913/92 29. panta 2. punkta a) apakšpunkts.