62020CJ0673_RES
Lieta C‑673/20
EP
pret
Préfet du Gers
un
Institut national de la statistique et des études économiques (INSEE)
(Tribunal judiciaire d’Auch lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (virspalāta) 2022. gada 9. jūnija spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Savienības pilsonība – Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes valstspiederīgais, kurš dzīvo dalībvalstī – LES 9. pants – LESD 20. un 22. pants – Tiesības balsot un kandidēt pašvaldību vēlēšanās dzīvesvietas dalībvalstī – LES 50. pants – Līgums par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes izstāšanos no Eiropas Savienības un Eiropas Atomenerģijas kopienas – Sekas, ko rada dalībvalsts izstāšanās no Savienības – Svītrošana no vēlētāju sarakstiem dzīvesvietas dalībvalstī – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 39. un 40. pants – Lēmuma (ES) 2020/135 spēkā esamība
Savienības pilsonība – Līguma normas – Dalībvalsts pilsonība – Apvienotās Karalistes izstāšanās no Eiropas Savienības un Euratom – Sekas – Savienības pilsoņa statusa zaudēšana – Apvienotās Karalistes valstspiederīgie, kuri izmantojuši savas tiesības uzturēties dalībvalstī pirms pārejas perioda beigām – Tiesību balsot un kandidēt pašvaldību vēlēšanās savā dzīvesvietas dalībvalstī zaudēšana – Valstspiederīgie, kuriem Apvienotajā Karalistē saskaņā ar šīs valsts tiesībām ir atņemtas jebkādas tiesības balsot – Ietekmes neesamība
(LES 9. pants un 50. panta 1. un 3. punkts; 18. panta pirmā daļa, 20. panta 1. punkts un 2. punkta b) apakšpunkts, LESD 21. panta pirmā daļa un 22. pants; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 39. un 40. pants; Līguma par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes izstāšanos no Eiropas Savienības un Eiropas Atomenerģijas kopienas 2. panta e) punkts, 3. panta 1. punkts, 10. panta a) un b) punkts, 13.–39. pants, 126. pants, 127. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 185. panta ceturtā daļa)
(skat. 46.–52., 55.–61., 66.–75., 80., 81. un 83. pantu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Dalībvalstis – Izstāšanās no Eiropas Savienības – Dalībvalsts lēmums sākt izstāšanās procedūru – Vienpusīgums – Procedūra – Sekas
(LES 50. panta 1., 2. un 3. punkts)
(skat. 53. un 54. punktu)
Prejudiciālie jautājumi – Tiesas kompetence – Iestāžu pieņemtie tiesību akti – Lūgums pārbaudīt Savienības noslēgta starptautiskā nolīguma atbilstību Līgumiem – Pieņemamība
(LES 19. panta 3. punkta b) apakšpunkts; LESD 267. panta pirmās daļas b) punkts)
(skat. 84. un 85. punktu)
Savienības pilsonība – Līguma normas – Dalībvalsts pilsonība – Apvienotās Karalistes izstāšanās no Eiropas Savienības un Euratom – Lēmums 2020/135 – Spēkā esamība – Apvienotās Karalistes valstspiederīgie, kuri izmantojuši savas tiesības uzturēties dalībvalstī pirms pārejas perioda beigām – Tiesību balsot un kandidēt vēlēšanās savā dzīvesvietas dalībvalstī neesamība – Samērīguma principa pārkāpums – Neesamība – Valstspiederīgie, kuriem Apvienotajā Karalistē saskaņā ar šīs valsts tiesībām ir atņemtas jebkādas tiesības balsot – Ietekmes neesamība
(LES 9. pants un 50. panta 1. un 3. punkts, LESD 18. pants, 20. panta 2. punkta b) apakšpunkts, 21. un 22. pants; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 40. pants; Padomes Lēmums 2020/135)
(skat. 91.–102. punktu un rezolutīvas daļas 2) punktu)
Rezumējums
Apvienotās Karalistes valstspiederīgā EP, kura kopš 1984. gada dzīvo Francijā, tika svītrota no Francijas vēlēšanu sarakstiem pēc tam, kad 2020. gada 1. februārī stājās spēkā Līgums par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes izstāšanos no Eiropas Savienības un Eiropas Atomenerģijas kopienas (turpmāk tekstā – “Izstāšanās līgums”) (
1
).
EP apstrīdēja šo svītrošanu tribunal judiciaire d’Auch [Ošas tiesā] (Francija) tā iemesla dēļ, ka viņa vairs nevar balsot nedz Francijā, jo ir zaudējusi savu pilsoņa statusu pēc Apvienotās Karalistes izstāšanās no Savienības, nedz Apvienotajā Karalistē, jo viņai vairs nav tiesību balsot un kandidēt šajā valstī (
2
). EP uzskata, ka šis zaudējums ir pretrunā tiesiskās drošības un samērīguma principiem un ir uzskatāms par diskrimināciju starp Savienības pilsoņiem, kā arī par viņas pārvietošanās brīvības aizskārumu.
Iesniedzējtiesa uzskata, ka Izstāšanās līguma normu piemērošana EP nesamērīgi aizskar viņas pamattiesības balsot. Šajā ziņā tā vēlas noskaidrot, vai LES 50. pants (
3
) un Izstāšanās līgums ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek atņemta Savienības pilsonība Apvienotās Karalistes valstspiederīgajiem, kuri – turpinot būt pakļauti Apvienotās Karalistes tiesību aktiem – vairāk nekā piecpadsmit gadus ir dzīvojuši citas dalībvalsts teritorijā un kuriem tādējādi ir liegtas jebkādas tiesības balsot. Apstiprinošas atbildes gadījumā tā jautā, kādā mērā attiecīgās Izstāšanās līguma (
4
) un LESD (
5
) normas ir jāuzskata par tādām, kas ļauj šiem valstspiederīgajiem saglabāt tiesības uz Eiropas Savienības pilsonību, kuras viņiem bija pirms Apvienotās Karalistes izstāšanās no Savienības. Tā arī jautā par Izstāšanās līguma spēkā esamību un līdz ar to – par Padomes Lēmuma 2020/135 par šā līguma noslēgšanu (
6
) spēkā esamību.
Savā spriedumā Tiesa, pirmkārt, nospriež, ka attiecīgās LES (
7
) un LESD (
8
) normas, lasot tās kopsakarā ar Izstāšanās līgumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka kopš Apvienotās Karalistes izstāšanās no Savienības šīs valsts valstspiederīgajiem, kuri pirms šajā līgumā paredzētā pārejas perioda beigām ir izmantojuši savas tiesības uzturēties dalībvalstī, vairs nav Savienības pilsoņa statusa. Konkrētāk, viņiem vairs nav tiesību balsot un kandidēt pašvaldību vēlēšanās viņu dzīvesvietas dalībvalstī, tostarp tad, ja viņiem saskaņā ar viņu valstspiederības valsts tiesībām ir arī liegtas tiesības balsot šīs valsts organizētajās vēlēšanās. Otrkārt, Tiesa nekonstatēja nevienu apstākli, kas varētu ietekmēt Lēmuma 2020/135 spēkā esamību.
Tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, Tiesa atgādina, ka saskaņā ar LES 9. pantu un LESD 20. panta 1. punktu, lai personai būtu Savienības pilsonība, ir nepieciešams, lai tai būtu kādas dalībvalsts pilsonība, un tādējādi pastāv nesaraujama un ekskluzīva saikne starp dalībvalsts pilsonības esamību un Savienības pilsoņa statusa iegūšanu, kā arī saglabāšanu.
Ar Savienības pilsonību ir saistīta virkne tiesību (
9
), it īpaši primārās un individuālās tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā. Konkrēti, runājot par Savienības pilsoņiem, kas uzturas dalībvalstī, kuras valstspiederīgie viņi nav, šīs tiesības ietver tiesības balsot un kandidēt pašvaldību vēlēšanās dalībvalstī, kurā viņi uzturas – šīs tiesības ir arī atzītas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā (
10
). Turpretī nevienā no šīm normām minētās tiesības nav paredzētas trešo valstu valstspiederīgajiem. Līdz ar to apstāklis, ka indivīds laikā, kad viņa valstspiederības valsts bija dalībvalsts, ir izmantojis savas tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties citas dalībvalsts teritorijā, neļauj tam saglabāt Savienības pilsoņa statusu un visas LESD paredzētās ar to saistītās tiesības, ja pēc viņa izcelsmes valsts izstāšanās no Savienības viņam vairs nav dalībvalsts pilsonības.
Otrām kārtām, Tiesa atgādina, ka saskaņā ar savu suverēno lēmumu izstāties no Savienības, kas pieņemts saskaņā ar LES 50. panta 1. punktu, Apvienotā Karaliste kopš 2020. gada 1. februāra vairs nav tās locekle, līdz ar to tās pilsoņiem tagad ir trešās valsts, nevis kādas dalībvalsts pilsonība. Dalībvalsts pilsonības zaudēšana nozīmē, ka ikviena persona, kurai nav arī citas dalībvalsts pilsonības, automātiski zaudē Savienības pilsoņa statusu. Tātad šai personai vairs nav tiesību balsot un kandidēt pašvaldību vēlēšanās savā dzīvesvietas dalībvalstī.
Šajā ziņā Tiesa precizē – tā kā Savienības pilsoņa statusa zaudēšana Apvienotās Karalistes valstspiederīgajam ir automātiskas sekas Apvienotās Karalistes suverēni pieņemtajam lēmumam izstāties no Savienības, nedz dalībvalstu kompetentajām iestādēm, nedz to tiesām nav pienākuma veikt individuālu pārbaudi no samērīguma principa viedokļa par sekām, kuras Savienības pilsoņa statusa zaudēšana rada attiecīgajām personām.
Trešām kārtām, Tiesa norāda, ka Izstāšanās līgumā nav nevienas tiesību normas, ar kuru pēc Apvienotās Karalistes izstāšanās no Savienības Apvienotās Karalistes valstspiederīgajiem, kuri pirms pārejas perioda beigām ir izmantojuši savas tiesības dzīvot kādā dalībvalstī, tiktu saglabātas tiesības balsot un kandidēt pašvaldību vēlēšanās viņu dzīvesvietas dalībvalstī.
Lai gan šajā līgumā ir paredzēts princips, ka Savienības tiesības ir piemērojamas Apvienotajai Karalistei pārejas periodā, tomēr tā 127. panta 1. punkta b) apakšpunktā, atkāpjoties no šā principa, ir skaidri izslēgta LESD un Hartas normu (
11
) par Savienības pilsoņu tiesībām balsot un kandidēt Eiropas Parlamenta vēlēšanās un pašvaldību vēlēšanās to dzīvesvietas dalībvalstī piemērošana šajā laikposmā. Ir taisnība, ka šajā izņēmumā burtiski ir minēta Apvienotā Karaliste un “šīs valsts teritorija”, tieši nenorādot uz šīs valsts valstspiederīgajiem. Tomēr no Izstāšanās līguma 127. panta 6. punkta ir redzams, ka izslēgti ir arī Apvienotās Karalistes valstspiederīgie, kuri pirms pārejas perioda beigām ir izmantojuši savas tiesības uzturēties dalībvalstī saskaņā ar Savienības tiesībām. Līdz ar to dalībvalstīm, sākot no 2020. gada 1. februāra, vairs nebija pienākuma pielīdzināt to teritorijā dzīvojošos Apvienotās Karalistes valstspiederīgos dalībvalsts pilsoņiem attiecībā uz tiesību balsot un kandidēt Eiropas Parlamenta, kā arī pašvaldību vēlēšanās piešķiršanu.
Izstāšanās līguma 127. panta 1. punkta b) apakšpunkta pretēja interpretācija, atbilstoši kurai tas būtu piemērojams tikai Apvienotās Karalistes teritorijai un tādējādi – tikai Savienības pilsoņiem, kuri pārejas periodā uzturējās šajā valstī, radītu asimetriju starp tiesībām, kas ar šo līgumu piešķirtas Apvienotās Karalistes valstspiederīgajiem un Savienības pilsoņiem. Šāda asimetrija būtu pretrunā līguma mērķim, proti, nodrošināt abpusēju aizsardzību Savienības pilsoņiem un Apvienotās Karalistes valstspiederīgajiem, kuri pirms pārejas perioda beigām ir izmantojuši attiecīgās brīvas pārvietošanās tiesības.
Attiecībā uz laikposmu, kas sākās pēc pārejas perioda, Tiesa precizē, ka Apvienotās Karalistes valstspiederīgo tiesības balsot un kandidēt pašvaldību vēlēšanās dzīvesvietas dalībvalstī neietilpst Izstāšanās līguma otrās daļas piemērošanas jomā; šajā daļā ir paredzēti noteikumi, kuru mērķis ir pēc 2021. gada 1. janvāra savstarpēji un vienlīdzīgi aizsargāt Savienības pilsoņus un Apvienotās Karalistes valstspiederīgos (
12
), kuri pirms pārejas perioda beigām ir izmantojuši savas tiesības uz brīvu pārvietošanos.
Visbeidzot, LESD 18. panta pirmo daļu un 21. panta pirmo daļu (
13
), kas saskaņā ar Izstāšanās līgumu ir piemērojama pārejas periodā un pēc tam, nevar interpretēt tādējādi, ka dalībvalstīm ir pienākums pēc 2020. gada 1. februāra arī turpmāk piešķirt Apvienotās Karalistes valstspiederīgajiem, kuri uzturas to teritorijā, tādas tiesības balsot un kandidēt pašvaldību vēlēšanās, kādas tās piešķir Savienības pilsoņiem.
Ceturtkārt un visbeidzot, runājot par Lēmuma 2020/135 spēkā esamību, Tiesa nospriež, ka šis lēmums nav pretrunā Savienības tiesībām (
14
). Konkrēti, nav neviena apstākļa, kas ļautu uzskatīt, ka Savienība kā Izstāšanās līguma līgumslēdzēja puse būtu pārsniegusi savas rīcības brīvības robežas ārējo attiecību īstenošanā, jo tā nav pieprasījusi, lai šajā līgumā Apvienotās Karalistes valstspiederīgajiem, kuri pirms pārejas perioda beigām ir izmantojuši savas tiesības uzturēties kādā dalībvalstī, tiktu piešķirtas tiesības balsot un kandidēt pašvaldību vēlēšanās viņu dzīvesvietas dalībvalstī.
(
1
)	Līgums par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes izstāšanos no Eiropas Savienības un Eiropas Atomenerģijas kopienas (OV 2020, L 29, 7. lpp.).
(
2
)	Atbilstoši Apvienotās Karalistes tiesību normai, saskaņā ar kuru šīs valsts valstspiederīgajam, kurš vairāk nekā 15 gadus uzturas ārvalstīs, vairs nav tiesību piedalīties Apvienotās Karalistes vēlēšanās.
(
3
)	LES 50. pants attiecas uz Eiropas Savienības dalībvalsts tiesībām izstāties un izstāšanās kārtību.
(
4
)	Izstāšanās līguma 2., 3., 10., 12. un 127. pants.
(
5
)	LESD 18., 20. un 21. pants.
(
6
)	Padomes Lēmums (ES) 2020/135 (2020. gada 30. janvāris) par to, lai noslēgtu Līgumu par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes izstāšanos no Eiropas Savienības un Eiropas Atomenerģijas kopienas (OV 2020, L 29, 1. lpp.).
(
7
)	LES 9. pants par Savienības pilsonību un LES 50. pants par Eiropas Savienības dalībvalsts tiesībām izstāties un izstāšanās kārtību.
(
8
)	LESD 20. pants par Savienības pilsonību, LESD 21. pants par Savienības pilsoņu pārvietošanās brīvību un dzīvesvietas izvēles brīvību un LESD 22. pants par Savienības pilsoņu tiesībām balsot un kandidēt vēlēšanās.
(
9
)	Saskaņā ar LESD 20. panta 2. punktu un 21. un 22. pantu.
(
10
)	Hartas 40. pants.
(
11
)	LESD 20. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 22. pants, Hartas 39. un 40. pants.
(
12
)	Izstāšanās līguma 10. panta a) un b) punkts.
(
13
)	LESD 18. pants attiecas uz jebkādas diskriminācijas pilsonības dēļ aizliegumu, un LESD 21. pants attiecas uz Savienības pilsoņu pārvietošanās brīvību un dzīvesvietas izvēles brīvību.
(
14
)	Šajā gadījumā LES 9. pantam, LESD 18., 20., 21. un 22. pantam, kā arī Hartas 40. pantam.