PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)
2007. gada 25. oktobrī
Lieta T‑154/05
Carmela Lo Giudice
pret
Eiropas Kopienu Komisiju
Civildienests – Ierēdņi – Psiholoģiska vajāšana – Prasība atcelt tiesību aktu – Pienākums sniegt palīdzību – Pienākums norādīt pamatojumu – Tiesiskā paļāvība – Civildienesta noteikumu 24. pants – Pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses – Pieņemamība – Prasība par zaudējumu atlīdzību
Priekšmets Prasība galvenokārt, pirmkārt, atcelt Komisijas lēmumu, kurā konstatēta psiholoģiskās vajāšanas neesamība, un, otrkārt, prasība
par zaudējumu atlīdzību, lai tiktu atlīdzināts iespējami nodarītais morālais kaitējums
Nolēmums Prasību noraidīt. Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanas izdevumus pats.
Kopsavilkums
1.      Ierēdņi – Psiholoģiska vajāšana – Jēdziens
2.      Ierēdņi – Prasība – Iepriekšēja administratīva sūdzība – Sūdzības un prasības savstarpēja atbilstība
(Civildienesta noteikumu 90. un 91. pants)
3.      Ierēdņi – Administrācijas pienākums sniegt palīdzību – Apjoms
(Civildienesta noteikumu 24. pants)
4.      Ierēdņi – Nelabvēlīgs lēmums – Pienākums norādīt pamatojumu – Apjoms
(Civildienesta noteikumu 25. pants)
1.      Ierēdnim, kurš sevi uzskata par psiholoģiskas vajāšanas upuri, neatkarīgi no savas subjektīvās uztveres par paša apgalvotajiem
faktiem, ir jāizvirza elementu kopums, lai pierādītu, ka viņš ir cietis no rīcības, kuras mērķis objektīvi ir bijis viņu diskreditēt
vai tīši pasliktināt viņa darba apstākļus.
No tā izriet – lai konstatētu psiholoģisku vajāšanu, attiecīgajai rīcībai objektīvi ir jābūt tīšai.
Atvaļinājuma atteikumu, lai nodrošinātu labu dienesta darbību, principā nevar uzskatīt par vajāšanas izpausmi. Turklāt attiecīgais
ierēdnis nevar pamatoti pārmest savam priekšniekam viņa atvaļinājuma pieteikuma noraidīšanu, ja tas nav izpildījis administratīvās
formalitātes, kas attiecībā uz atvaļinājuma pieteikumiem ir paredzētas prombūtnes rokasgrāmatā.
(skat. 82., 83. un 107. punktu)
Atsauces
Pirmās instances tiesa: 2001. gada 23. februāris, T‑7/87, T‑208/98 un T‑109/99 De Nicola/EIB, Recueil FP, I‑A‑49. un II‑185. lpp., 286. punkts; 2004. gada 8. jūlijs, T‑136/03 Schochaert/Padome, Krājums‑CDL, I‑A‑215. un II‑957. lpp., 41. punkts; 2005. gada 4. maijs, T‑144/03 Schmit/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑101. un II‑465. lpp., 64., 65. un 78. punkts.
2.      Saskaņotības princips starp iesniegtu administratīvo sūdzību Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta nozīmē un tai sekojošu
prasību paredz, ka Kopienu tiesā izvirzītajam pamatam ir jābūt apspriestam pirmstiesas procedūrā, lai iecēlējinstitūcija varētu
pietiekami precīzi zināt iebildumus, ko attiecīgā persona ceļ pret apstrīdēto lēmumu, pretējā gadījumā prasība nav pieņemama.
(skat. 122. punktu)
Atsauces
Tiesa: 1976. gada 1. jūlijs, 58/75 Sergy/Komisija, Recueil, 1139. lpp., 32. punkts.
Pirmās instances tiesa: 2003. gada 14. oktobris, T‑174/02 Wieme/Komisija, Recueil FP, I‑A‑241. un II‑1165. lpp., 18. punkts; 2005. gada 25. oktobris, T‑96/04 Cwik/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑343. un II‑1523. lpp., 32. punkts.
3.      Civildienesta noteikumu 24. pants ir radīts, lai Eiropas Kopienu ierēdņus aizsargātu pret visu veidu vajāšanu un pazemojošu
attieksmi ne tikai no trešām personām, bet arī viņu augstākstāvošām amatpersonām vai kolēģiem.
Saskaņā ar šajā pantā paredzēto pienākumu sniegt palīdzību administrācijai tāda incidenta gadījumā, kas nav saderīgs ar dienesta
kārtību un nopietnību, ir jāiesaistās ar visu tam nepieciešamo enerģiju un jāreaģē ar konkrētajos apstākļos vajadzīgo steidzamību
un rūpību, lai konstatētu faktus un, pārzinot lietu, izdarītu piemērotus secinājumus. Šajā sakarā pietiek ar to, ka ierēdnis,
kurš lūdz savas iestādes aizsardzību, iesniedz pierādījumus par notikušajiem aizskārumiem, kuri, pēc viņa domām, bijuši vērsti
pret viņu. Ņemot vērā šādus pierādījumus, attiecīgajai iestādei ir jāveic piemēroti pasākumi, tostarp jāierosina izmeklēšana,
lai sadarbībā ar sūdzības autoru konstatētu sūdzības pamatā esošos faktus.
Runājot par tādā situācijā veicamajiem pasākumiem, uz kuru attiecas Civildienesta noteikumu 24. pants, administrācijai attiecībā
uz minētā 24. panta piemērošanas pasākumu un līdzekļu izvēli ir plaša rīcības brīvība, ko pārbauda Kopienu tiesa. Kopienu
tiesas pārbaude ir ierobežota ar jautājumu, vai attiecīgā iestāde ir iekļāvusies saprātīgās robežās un savu rīcības brīvību
nav izmantojusi acīmredzami nepareizi.
(skat. 135.–137. punktu)
Atsauces
Tiesa: 1979. gada 14. jūnijs, 18/78 V/Komisija, Recueil, 2093. lpp., 15. punkts; 1989. gada 26. janvāris, 224/87 Koutchoumoff/Komisija, Recueil, 99. lpp., 15. un 16. punkts.
Pirmās instances tiesa: 1993. gada 21. aprīlis, T‑5/92 Tallarico/Parlaments, Recueil, II‑477. lpp., 31. punkts; 1995. gada 11. oktobris, T‑39/93 un T‑553/93 Baltsavias/Komisija, Recueil FP, I‑A‑233. un II‑695. lpp., 58. punkts; 1998. gada 15. septembris, T‑3/96 Haas u.c./Komisija, Recueil FP, I‑A‑475. un II‑1395. lpp., 54. punkts; 2000. gada 5. decembris, T‑136/98 Campogrande/Komisija, Recueil FP, I‑A‑267. un II‑1225. lpp., 42. punkts; Schochaert/Padome, minēts iepriekš, 48. un 49. punkts; Schmit/Komisija, minēts iepriekš, 96. un 98. punkts.
4.      Pienākuma pamatot nelabvēlīgu lēmumu mērķis ir sniegt ieinteresētajai personai pietiekamas norādes, lai varētu noskaidrot,
vai lēmums ir pamatots, vai arī tajā ir pieļauta kļūda, kas ļauj apstrīdēt tā tiesiskumu, un lai sniegtu Kopienu tiesai iespēju
veikt pārbaudi par apstrīdētā lēmuma tiesiskumu.
Pienākuma norādīt pamatojumu apjoms katrā gadījumā ir jānovērtē, ņemot vērā ne tikai apstrīdēto lēmumu, bet arī saistībā ar
konkrētiem minēto lietu raksturojošiem apstākļiem.
Tāpēc lēmums ir pietiekami pamatots, ja prasības priekšmetā norādītais akts ir pieņemts attiecīgajam ierēdnim zināmos apstākļos
un ļauj noskaidrot attiecībā uz viņu pieņemtā akta apjomu.
(skat. 160.–162. punktu)
Atsauces
Tiesa: 1981. gada 29. oktobris, 125/80 Arning/Komisija, Recueil, 2539. lpp., 13. punkts; 1981. gada 26. novembris, 195/80 Michel/Parlaments, Recueil, 2861. lpp., 22. punkts; 1984. gada 21. jūnijs, 69/83 Lux/Revīzijas palāta, Recueil, 2447. lpp., 36. punkts; 1989. gada 13. decembris, C‑169/88 Prelle/Komisija, Recueil, 4335. lpp., 9. punkts.
Pirmās instances tiesa: 1993. gada 16. decembris, T‑80/92 Turner/Komisija, Recueil, II‑1465. lpp., 62. punkts; 1996. gada 15. februāris, T‑589/93 Ryan-Sheridan/FEACVT, Recueil FP, I‑A‑27. un II‑77. lpp., 95. punkts; 1998. gada 2. aprīlis, T‑86/97 Apostolidis/Tiesa, Recueil FP, I‑A‑167. un II‑521. lpp., 73.–77. punkts; 2001. gada 6. marts, T‑100/00 Campoli/Komisija, Recueil FP, I‑A‑71. un II‑347. lpp., 53. punkts; 2001. gada 20. jūlijs, T‑351/99 Brumter/Komisija, Recueil FP, I‑A‑165. un II‑757. lpp., 28. punkts; Schmit/Komisija, minēts iepriekš, 115. un 116. punkts.