62024TJ0093
TRIBUNALENS DOM (tredje avdelningen som sammanträder med fem domare)
den 21 januari 2026 (
*1
)
”Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Marknaderna för bioetanol och etanol – Beslut i vilket det konstateras en överträdelse av artikel 101 FEUF och av artikel 53 i EES-avtalet – ’Hybridförfarande’ – Oskuldspresumtion – Opartiskhet”
I mål T‑93/24,
Lantmännen ek för, Stockholm (Sverige),
Lantmännen Biorefineries AB, Norrköping (Sverige),
företrädda av advokaterna R. Bachour, S. Perván Lindeborg och M. Nicolin, samt A. Van Cauwelaert, solicitor,
sökande,
mot
Europeiska kommissionen, företrädd av T. Baumé och P. Berghe, båda i egenskap av ombud,
svarande,
meddelar
TRIBUNALEN (tredje avdelningen som sammanträder med fem domare)
vid överläggningen sammansatt av ordföranden P. Škvařilová-Pelzl samt domarna I. Nõmm, G. Steinfatt, D. Kukovec (referent) och R. Meyer,
justitiesekreterare: handläggaren M. Zwozdziak-Carbonne,
efter den skriftliga delen av förfarandet
och förhandlingen den 9 juli 2025,
följande
Dom
1
Sökandena, Lantmännen ek för och Lantmännen Biorefineries AB, har väckt talan med stöd av artikel 263 FEUF och yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara Europeiska kommissionens beslut C(2023) 8320 final av den 7 december 2023 om ett förfarande enligt artikel 101 FEUF och artikel 53 i EES-avtalet (ärende AT.40054 – Ethanol Benchmarks) (nedan kallat det angripna beslutet). I det angripna beslutet konstaterade kommissionen att sökandena hade åsidosatt nämnda bestämmelser genom att delta i en enda, fortlöpande överträdelse som hade till syfte att på ett samordnat sätt påverka prisbildningsmekanismen i grossistledet på den europeiska etanolmarknaden. Beslutet antogs inom ramen för ett ”hybridförfarande” som bestod i antagandet av ett förlikningsbeslut och därefter av ett beslut om att avsluta det ordinarie förfarandet.
Bakgrund till målet
2
Lantmännen ek för är moderbolag till Lantmännen Biorefineries, vars affärsverksamhet består i tillverkning och saluföring av etanol. Etanol framställs antingen genom syntes av vatten och eten eller av förnybara råvaror som socker, vissa spannmål, stärkelse eller cellulosa som innehåller biomassa. Etanol används antingen som tillsats vid tillverkning av fossila bränslen eller som en traditionell ingrediens vid framställning av drycker och tillverkning av läkemedel, kemikalier och kosmetika.
3
Den 7 december 2015 inledde kommissionen ett utredningsförfarande i syfte att anta ett beslut i enlighet med kapitel III i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna [101 och 102 FEUF] (EGT L 1, 2003, s. 1). Syftet med detta förfarande var att fastställa huruvida sökandena, tillsammans med Alcogroup SA, Alcodis SA (nedan gemensamt kallade Alcogroup) och Abengoa, på ett samordnat sätt hade manipulerat beräkningen av de prisriktvärden som hade utarbetats och offentliggjorts av S&P Global Platts.
4
I maj 2016 framförde sökandena samt Abengoa och Alcogroup (nedan gemensamt kallade parterna i utredningen) sitt intresse av att delta i diskussioner i syfte att nå en förlikning. Kommissionens möten med parterna i utredningen i syfte att nå en förlikning ägde rum mellan juni 2016 och juni 2017. Vid dessa möten underrättade kommissionen parterna i utredningen om de invändningar som kommissionen avsåg att framföra mot dem och meddelade dem de huvudsakliga bevisen i akten som kommissionen avsåg att lägga till grund för dessa invändningar.
5
I juni 2017 underrättade kommissionen parterna i utredningen om högsta och lägsta nivå för de böter som kan komma att åläggas i den mening som avses i artikel 10a.2 första stycket d i kommissionens förordning (EG) nr 773/2004 av den 7 april 2004 om kommissionens förfaranden enligt artiklarna [101 och 102 FEUF] (EUT L 123, 2004, s. 18).
6
Abengoa och Alcogroup vägrade att godta den högsta nivån för de böter som kunde komma att åläggas. Följaktligen återupptogs det ordinarie förfarandet avseende dem i april 2018.
7
Sökandena, som i förväg hade underrättats om att det ordinarie förfarandet skulle återupptas avseende Abengoa och Alcogroup, bekräftade i mars 2018 att de var beredda att godta den högsta bötesnivån och att inge en formell ansökan om förlikning.
8
Den 16 juli 2018 ingav sökandena en förlikningsinlaga till kommissionen.
9
Den 24 juli 2018 antog kommissionen, inom ramen för det ordinarie förfarandet, ett meddelande om invändningar som riktats till Abengoa och Alcogroup. Dessa yttrade sig över meddelandet och deltog i januari 2020 i en förhandling därom.
10
Den 2 mars 2021 tillställde kommissionen Abengoa och Alcogroup en skrivelse med en redogörelse för de faktiska omständigheterna till stöd för invändningarna i meddelandet av den 24 juli 2018, vilket nämnts i punkt 9 ovan, och i juli 2021 en kompletterande skrivelse till ovannämnda faktaskrivelse.
11
Den 13 september 2021 informerade Abengoa, som uppgav sig ha ekonomiska svårigheter, kommissionen om sitt intresse av att återuppta förlikningsförfarandet i syfte att kunna förutse utgången av förfarandet avseende den överträdelse som lades Abengoa till last och att säkra de investeringar som var nödvändiga för omstruktureringen av bolaget.
12
I detta sammanhang informerade kommissionen Alcogroup om återupptagandet av förlikningsförfarandet avseende Abengoa och anmodade både Alcogroup och Abengoa att i sin tur uttrycka sitt intresse av att återuppta förlikningsförfarandet. Endast Abengoa, som senare inkom med en förlikningsinlaga den 28 oktober 2021, accepterade kommissionens anmodan.
13
Den 11 november 2021 antog kommissionen ett meddelande om invändningar riktat till sökandena och till Abengoa i samband med förlikningsförfarandet.
14
Den 25 november 2021 informerade sökandena kommissionen om att de inte hade något annat val än att dra sig ur förlikningsförfarandet, eftersom meddelandet om invändningar av den 11 november 2021 varken återspeglade deras förlikningsinlaga eller diskussionerna som förts i syfte att nå en förlikning. Följaktligen deltar sedan dess endast Abengoa i förlikningsförfarandet.
Förlikningsbeslutet
15
Den 10 december 2021 antog kommissionen beslut C(2021) 8913 final (nedan kallat förlikningsbeslutet), genom vilket kommissionen ålade Abengoa, som är det enda företag som förlikningsbeslutet riktade sig till, böter på 20 miljoner euro för dess deltagande i konkurrensbegränsande samverkan avseende prisbildningsmekanismen i grossistledet på den europeiska etanolmarknaden under perioden 6 september 2011–16 maj 2014.
16
I skäl 4 i förlikningsbeslutet hänvisade kommissionen till sökandena och Alcogroup genom att använda uttrycket ”övriga parter i utredningen” och preciserade dels att beslutet inte riktar sig till dem, dels att förlikningsbeslutet varken fastställer eller syftar till att ens preliminärt fastställa ansvaret för ”övriga parter i utredningen” till följd av deras deltagande i en överträdelse. Andra uppgifter om att förlikningsbeslutet inte påverkade kvalificeringen av hur ”övriga parter i utredningen” agerat eller deras ansvar i detta avseende infördes i skälen 41 och 49 i förlikningsbeslutet.
17
Sökandena nämns individuellt i skälen 4, 13, 18, 24 och 40 i förlikningsbeslutet. Likaså hänvisas i ett antal skäl i beslutet till ”övriga parter i utredningen” under rubrikerna till de inledande anmärkningarna (”1. Introduction”), till beskrivningen av det administrativa förfarandet (”3. Procedure”), till beskrivningen av överträdelserna (”4. Description of the conduct”), till den rättsliga bedömningen av överträdelserna (”5. Legal assessment”) och till de korrigerande åtgärderna (”8. Remedies”). I artikel 1 i förlikningsbeslutet konstaterade kommissionen dessutom att Abengoa hade överträtt artikel 101 FEUF och artikel 53 i EES-avtalet på grund av att bolaget regelbundet deltagit i samordnade ageranden med ”övriga parter i utredningen”.
Det ordinarie förfarandet fortlöper med avseende på sökandena och avslutas med avseende på Alcogroup
18
Genom skrivelse av den 28 februari 2022 underrättade kommissionen sökandena om sitt beslut att återuppta det ordinarie förfarandet med avseende på dem.
19
Den 7 juli 2022 antog kommissionen ett meddelande om invändningar riktat till Alcogroup och sökandena.
20
Den 10 november 2022 inkom sökandena med sina synpunkter på meddelandet om invändningar av den 7 juli 2022. Alcogroup inkom för sin del med synpunkter den 3 november 2022.
21
Den 20 april 2023 skickade kommissionen en skrivelse till sökandena för att informera dem om att kommissionen, till följd av skriftväxlingen och med beaktande av synpunkterna på meddelandet om invändningar av den 7 juli 2022, övervägde möjligheten att förkorta överträdelsens varaktighet, så att slutdatumet fastställdes till den 25 mars 2014 i stället för till den 16 maj 2014, så som ursprungligen hade angetts i meddelandet om invändningar. Eftersom en sådan förkortning i viss mån skulle påverka beräkningen av bötesbeloppet underrättade kommissionen sökandena om möjligheten att inge synpunkter i detta avseende inom 5 dagar.
22
Den 20 april 2023 skickade kommissionen även en begäran om upplysningar till sökandena. Kommissionen önskade med denna begäran få uppgifter om värdet av deras försäljning under överträdelseperioden och uppgifter om omsättningen för år 2022. Sökandena svarade på denna begäran om upplysningar den 27 april 2023.
23
I en skrivelse av den 2 maj 2023 meddelade kommissionen sökandena att den bevisning som hade samlats in mot Alcogroup avseende dess ansvar för överträdelsen inte hade ansetts vara tillräcklig för hela den period som avses i meddelandet om invändningar av den 7 juli 2022 (se punkt 19 ovan).
24
Den 4 maj 2023 yttrade sig sökandena angående möjligheten att förkorta överträdelsens varaktighet och de konsekvenser som det skulle få för beräkningen av bötesbeloppet (se punkt 21 ovan).
25
Eftersom fristen för att inkomma med synpunkter på den ovan i punkt 23 nämnda skrivelsen av den 2 maj 2023 hade löpt ut, antog kommissionen den 23 maj 2023 beslut C(2023) 3486 final om att avsluta det ordinarie förfarandet avseende Alcogroup.
26
Den 12 juni 2023 skickade kommissionen en skrivelse till sökandena för att precisera på vilket sätt kommissionen avsåg att beräkna försäljningsvärdet i syfte att fastställa eventuella böter, utan att sökandena hade yttrat sig i detta avseende.
Det angripna beslutet
27
Den 7 december 2023 antog kommissionen det angripna beslutet, i vilket det konstaterades att sökandena, som var de enda som beslutet var riktat till, hade överträtt artikel 101.1 FEUF och artikel 53.1 i EES-avtalet genom att delta i en enda, fortlöpande överträdelse som hade till syfte att på ett samordnat sätt påverka prisbildningsmekanismen i grossistledet inom den europeiska etanolsektorn. Kommissionen ålade sökandena böter på 47,718 miljoner euro.
Beskrivning i det angripna beslutet av prissättningen på den europeiska etanolmarknaden
28
Den produkt som berörs av den överträdelse som avses i det angripna beslutet är etanol som, när den blandas med bensin, används vid framställning av biobränsle (vanligen kallat fuel-grade ethanol på engelska).
29
Enligt det angripna beslutet ingås avtalen om försäljning av etanol på den europeiska marknaden antingen som långsiktiga avtal eller på ”spotmarknaden”. Ett stort antal avtal om försäljning av etanol inom EU genomförs på grundval av långsiktiga bilaterala avtal till följd av anbudsförfaranden. Priset för sådana avtal omfattar ofta en fast del och en rörlig del. För den rörliga delen används vanligtvis index som offentliggjorts av S&P Global Platts som riktvärden.
30
De transaktioner som genomförs på spotmarknaden (ofta kallade spot trades på engelska) förväntas vara omedelbara för leverans vid ett visst datum (spot date). Den största spotmarknaden för etanol inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) under referensperioden var marknaden för ”pråmar Amsterdam-Rotterdam-Antwerpen” (nedan kallat Rotterdamområdet). S&P Global Platts beaktade verksamheten på den marknaden vid utarbetandet av sina prisriktvärden.
31
S&P Global, som är ett amerikanskt företag som har sitt europeiska säte i London (Förenade kungariket), var under referensperioden organiserat i flera avdelningar, däribland S&P Global Platts, som var den viktigaste prisövervakningsbyrån för etanolmarknaden. Under referensperioden användes de index som S&P Global Platts hade offentliggjort som riktvärde för 90 procent av de bilaterala avtalen om försäljning av etanol.
32
S&P Global Platts offentliggör på den europeiska etanolmarknaden prisriktvärden (Platts ethanol benchmarks) som syftar till att återspegla transaktionspriserna i Rotterdamområdet. För detta ändamål använder S&P Global Platts en process för framtagande av riktvärden som kallas market-on-close (nedan kallad MOC‑processen).
33
MOC‑processen bygger på information som samlats in från deltagarna, inbegripet alla köp- och säljbud och -intressen samt bekräftade transaktioner som meddelats frivilligt under dagen, särskilt mellan klockan 16 och 16.30 (Londontid) under det så kallade MOC‑fönstret (MOC window).
34
Även om S&P Global Platts tar med information från olika källor vid utarbetandet av sina prisriktvärden för etanol, så prioriterar företaget den information som erhålls under MOC‑fönstret.
35
Eftersom prisindex för etanol ofta används som riktvärden i långsiktiga avtal om försäljning av etanol anser kommissionen att en snedvridning – även en minimal sådan – i de priser som meddelas för utarbetandet av nämnda index kan ha en märkbar inverkan på marknadspriset på etanol och följaktligen på intäkterna för de företag som är parter i sådana långsiktiga försäljningsavtal.
Ageranden som läggs sökandena till last i det angripna beslutet
36
I det angripna beslutet slås det fast att sökandena, Abengoa och Alcogroup hade ingått avtal eller ägnat sig åt samordnade förfaranden som syftade till att på ett konstlat sätt höja, bibehålla eller förhindra sänkning av nivån på de riktvärden för etanol som offentliggjordes av S&P Global Platts.
37
Enligt kommissionens bedömning är överträdelsen dubbel. För det första samordnade sökandena sitt handelsbeteende med Abengoa och Alcogroup före, under och efter MOC‑fönstret. För det andra kom sökandena överens med Abengoa och Alcogroup om att begränsa det fysiska etanolutbud i Rotterdamområdet som kunde vara tillgängligt för handel i MOC‑fönstret. För att genomföra överträdelsen utbytte sökandena regelbundet kommersiellt känsliga uppgifter med Abengoa och Alcogroup.
38
Kommissionen har dragit slutsatsen att det samordnade agerande som beskrivs i punkt 37 ovan hade till syfte och kunde leda till en prishöjning för sökandenas, Abengoas och Alcogroups försäljning av etanol inom ramen för de avtal om tillhandahållande av etanol som ingåtts med deras kunder. Det hänvisades till dessa avtal i de index som hade offentliggjorts av S&P Global Platts.
Parternas yrkanden
39
Sökandena har yrkat att tribunalen ska
–
helt eller delvis ogiltigförklara det angripna beslutet, och
–
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
40
Kommissionen har yrkat att tribunalen ska
–
ogilla talan, och
–
förplikta sökandena att ersätta rättegångskostnaderna.
Rättslig bedömning
41
Sökandena har åberopat två grunder till stöd för sin talan. Den första grunden avser åsidosättande av deras rätt till oskuldspresumtion och den andra grunden avser att kommissionen åsidosatte det krav på opartiskhet som följer av principen om god förvaltning.
Den första grunden: Åsidosättande av sökandenas rätt till oskuldspresumtion
42
Till stöd för den första grunden har sökandena gjort gällande att kommissionen, genom att tillämpa ett hybridförfarande med ett enda företag som deltog i förlikningen och genom att anta förlikningsbeslutet avseende Abengoa, åsidosatte sökandenas rätt till oskuldspresumtion. De anklagelser som riktats mot sökandena och i slutändan det angripna beslutet är således i sig grundlösa.
43
Åsidosättandet av oskuldspresumtionen i förhållande till sökandena tar sig uttryck i det att kommissionen har begått två betydande, allvarliga och oåterkalleliga fel, vilka motiverar en ogiltigförklaring av det angripna beslutet.
44
Kommissionen valde felaktigt att tillämpa ett hybridförfarande med ett enda företag som deltog i förlikningen (den första grundens första och tredje del). Sökandena har i detta sammanhang påpekat att kommissionen inte kunde anta förlikningsbeslutet avseende Abengoa innan det ordinarie förfarandet hade avslutats utan att åsidosätta deras rätt till oskuldspresumtion.
45
Vidare anser sökandena att kommissionen åsidosatte deras rätt till oskuldspresumtion vid utarbetandet av förlikningsbeslutet, eftersom förlikningsbeslutet innehöll klara och otvetydiga antydningar om deltagande från ”övriga parter i utredningen” vilka inte hade ingått förlikning vad gäller den överträdelse som avses i det beslutet och om deras ansvar i förhållande till överträdelsen, vilka antydningar inte var nödvändiga för att fastställa Abengoas ansvar (den första grundens andra del).
Den första grundens första och tredje del: Tillämpning av ett hybridförfarande
46
Inom ramen för den första grundens första och tredje del, vilka ska prövas tillsammans, har sökandena gjort gällande följande. Den omständigheten att kommissionen tillämpade ett hybridförfarande som pågick under en längre tid trots att endast Abengoa deltog i förlikningsförfarandet innebär ett åsidosättande av sökandenas rätt till oskuldspresumtion. Vidare har sökandena gjort gällande att det inte har lämnats någon godtagbar motivering till varför ett sådant förfarande tillämpades under omständigheterna i förevarande fall.
47
Kommissionen har bestridit sökandenas argument.
48
Tribunalen konstaterar inledningsvis att sökandenas argument bygger på antagandet att tillämpningen av ett hybridförfarande med ett enda företag som deltar i förlikningsförfarandet skulle kunna utgöra ett åsidosättande av oskuldspresumtionen oberoende av en konkret bedömning av förlikningsbeslutet. Mot bakgrund av rättspraxis är ett sådant antagande emellertid felaktigt.
49
För det första ska det påpekas att artikel 10a i förordning nr 773/2004 inte utesluter eller utgör hinder för kommissionens möjlighet att tillämpa ett hybridförfarande vid tillämpningen av artikel 101 FEUF (se, för ett liknande resonemang, dom av den 2 februari 2022, Scania m.fl./kommissionen, T‑799/17, EU:T:2022:48, punkterna 98 och 99).
50
Kommissionen har nämligen rätt att tillämpa ett sådant hybridförfarande och att genomföra ett förlikningsförfarande i förhållande till de företag som har ingett förlikningsinlagor, samtidigt som den tillämpar det förfarande som regleras av de allmänna bestämmelserna i förordning nr 773/2004, i stället för de bestämmelser som reglerar förlikningsförfarandet, i förhållande till de företag som inte önskar ingå förlikning (se, för ett liknande resonemang, dom av den 20 maj 2015, Timab Industries och CFPR/kommissionen, T‑456/10, EU:T:2015:296, punkterna 70, 71 och 104).
51
EU-domstolen har slagit fast att kommissionen i ett första skede kan anta ett förlikningsbeslut med avseende på de parter som beslutat att ingå förlikning och därefter anta ett beslut som fattats efter det ordinarie förfarandet med avseende på de parter som valt att inte ingå förlikning, dock under förutsättning att kommissionen ser till att oskuldspresumtion inom ramen för antagandet av förlikningsbeslutet iakttas avseende de parter som inte deltar i förlikningen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 18 mars 2021, Pometon/kommissionen, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punkterna 64 och 65, och dom av den 12 januari 2023, HSBC Holdings m.fl./kommissionen, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkterna 88 och 89).
52
Kommissionen har i detta sammanhang ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller att avgöra om det i ett ärende kan vara lämpligt att undersöka om parterna har intresse av att inleda förlikningsdiskussioner och att avgöra om sådana diskussioner ska inledas eller avbrytas eller om en förlikning ska ingås, såsom framgår av skäl 4 i kommissionens förordning (EG) nr 622/2008 av den 30 juni 2008 om ändring av förordning nr 773/2004 med avseende på förlikningsförfaranden i kartellärenden (EUT L 171, 2008, s. 3) (se, för ett liknande resonemang, dom av den 29 februari 2016, Deutsche Bahn m.fl./kommissionen, T‑267/12, ej publicerad, EU:T:2016:110, punkt 417).
53
Det kan dessutom vara objektivt nödvändigt för kommissionen att i ett beslut om att avsluta ett förlikningsförfarande ta upp vissa faktiska omständigheter och ageranden avseende deltagare i den påstådda konkurrensbegränsande samverkan vilka är föremål för det ordinarie förfarandet (dom av den 18 mars 2021, Pometon/kommissionen, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punkt 65, och dom av den 12 januari 2023, HSBC Holdings m.fl./kommissionen, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkt 89). I detta sammanhang kan ingen av antydningarna avseende de parter som inte har ingått förlikning vara slutgiltiga vad gäller dessa parters deltagande i det aktuella agerandet.
54
För det andra, vad närmare bestämt gäller oskuldspresumtionen, så utgör den en allmän princip i unionsrätten som föreskrivs i artikel 48.1 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan) (dom av den 22 november 2012, E.ON Energie/kommissionen, C‑89/11 P, EU:C:2012:738, punkt 72, och dom av den 18 mars 2021, Pometon/kommissionen, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punkt 60). Artikel 48 i stadgan motsvarar artikel 6.2 och 6.3 i konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som undertecknades i Rom den 4 november 1950, vilket framgår av förklaringarna avseende denna bestämmelse i stadgan. Härav följer att i enlighet med artikel 52.3 i stadgan ska artikel 6.2 och 6.3 i konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna beaktas såsom lägsta tillåtna skyddsnivå vid tolkningen av artikel 48 i stadgan (dom av den 5 september 2019, AH m.fl. (Oskuldspresumtion), C‑377/18, EU:C:2019:670, punkt 41, och dom av den 18 mars 2021, Pometon/kommissionen, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punkt 61).
55
Under dessa omständigheter åsidosätts principen om oskuldspresumtion om ett rättsligt avgörande eller ett officiellt uttalande rörande en anklagad innehåller ett klart uttalande om att den berörda personen har begått överträdelsen i fråga utan att ett slutligt avgörande i skuldfrågan har meddelats. Det finns anledning att i detta sammanhang betona vikten av de rättsliga myndigheternas ordval, de särskilda omständigheter under vilka ordvalet använts och beskaffenheten hos och det aktuella förfarandets art och sammanhang (se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 september 2019, AH m.fl. (Oskuldspresumtion), C‑377/18, EU:C:2019:670, punkt 43, dom av den 12 januari 2023, HSBC Holdings m.fl./kommissionen, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkt 79 och där angiven rättspraxis, och Europadomstolen, 27 februari 2014, Karaman mot Tyskland, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, § 63).
56
För det tredje är det följaktligen endast mot bakgrund av en konkret prövning av förlikningsbeslutet och av de bedömningar som gjorts däri som det är möjligt att bedöma huruvida sökandenas rätt till oskuldspresumtion har åsidosatts. Den kritik som riktats mot tillämpningen av ett hybridförfarande som pågick under en längre tid i närvaro av en enda part i förlikningen kan således inte i sig visa att det föreligger ett sådant åsidosättande.
57
Vad närmare bestämt gäller kritiken att kommissionens val av förfarande i sig medförde att det fastställdes att sökandena hade deltagit i den aktuella överträdelsen och att de var ansvariga i fråga om det agerande som avses i förlikningsbeslutet, erinrar tribunalen om att det framgår av rättspraxis avseende komplexa straffrättsliga förfaranden, som i vissa delar är tillämplig i förevarande fall (se, för ett liknande resonemang, dom av den 18 mars 2021, Pometon/kommissionen, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punkt 64), att antagandet av ett förlikningsbeslut avseende en enda tilltalad, trots att det agerande som avses i nämnda beslut förutsätter ett kollektivt deltagande, inte i sig innebär att andra personer som inte har ingått förlikning får sin rätt till oskuldspresumtion åsidosatt (se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 september 2019, AH m.fl. (Oskuldspresumtion), C‑377/18, EU:C:2019:670, punkt 45, och beslut av den 28 maj 2020, UL och VM, C‑709/18, ej publicerat, EU:C:2020:411, punkt 35).
58
Sökandena har i detta avseende felaktigt gjort gällande att förlikningsbeslutet ålade kommissionen att anta ett beslut vid utgången av det ordinarie förfarandet. Förlikningsförfarandet är nämligen ett administrativt förfarande som är ett alternativ till det ordinarie förfarandet och som skiljer sig från detta och uppvisar vissa särdrag. Om det berörda företaget inte inom ramen för förlikningsförfarandet inger någon förlikningsinlaga, kommer det förfarande som leder fram till det slutliga beslutet att regleras av de allmänna bestämmelserna i förordning nr 773/2004 i stället för av bestämmelserna om förlikningsförfarandet. Vad däremot beträffar det ordinarie förfarandet, inom vilket ansvaret ännu inte har fastställts, är kommissionen enbart bunden av meddelandet om invändningar och skyldig att beakta nya omständigheter som kommer till dess kännedom under det förfarandet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 12 januari 2017, Timab Industries och CFPR/kommissionen, C‑411/15 P, EU:C:2017:11, punkt 136, och dom av den 1 februari 2024, Scania m.fl./kommissionen, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, punkt 75).
59
I motsats till vad sökandena har gjort gällande medför således inte antagandet av förlikningsbeslutet i sig några rättsverkningar som påverkar de beslut som fattas senare inom ramen för det ordinarie förfarandet avseende en part som inte har ingått förlikning.
60
Antagandet av förlikningsbeslutet avgjorde således inte utgången av det ordinarie förfarandet, vilket framgår av det beslut som antogs med avseende på Alcogroup, i vilket kommissionen slutligen drog slutsatsen att den bevisning som lagts till handlingarna i målet inte gav tillräckligt stöd för slutsatsen att Alcogroup hade deltagit i överträdelsen efter den 14 mars 2013, vilket innebar att kommissionen var förhindrad att ålägga Alcogroup böter. Tribunalen understryker härvid att det inte fanns något som hindrade kommissionen från att anta ett beslut som liknade det beslut som avsåg Alcogroup med avseende på sökandena efter att ha undersökt den bevisning som lagts till handlingarna i målet inom ramen för det ordinarie förfarandet, inte heller efter det att det ordinarie förfarandet avseende Alcogroup hade avslutats.
61
Vad därefter gäller påståendet att kommissionen inte har motiverat varför den tillämpade ett hybridförfarande som pågick under en längre tid kan inget av sökandenas övriga argument godtas.
62
För det första innebär domen av den 5 september 2019, AH m.fl. (Oskuldspresumtion) (C‑377/18, EU:C:2019:670), i motsats till vad sökandena har hävdat, inte att kommissionen är skyldig att visa att tillämpningen av ett hybridförfarande är ”tvingande”, vilket enligt sökandena inte var fallet i förevarande mål.
63
Den rättspraxis som följer av domen av den 5 september 2019, AH m.fl. (Oskuldspresumtion) (C‑377/18, EU:C:2019:670), är visserligen relevant i tillämpliga delar när kommissionen, avseende en och samma konkurrensbegränsande samverkan, antar två på varandra följande beslut som riktar sig till olika personer till följd av två separata förfaranden, nämligen ett beslut som antas vid utgången av ett förlikningsförfarande och som riktar sig till de företag som har ingått förlikning, och ett beslut som antas vid utgången av ett ordinarie förfarande och som riktar sig till de övriga företag som deltagit i den konkurrensbegränsande samverkan (se punkt 57 ovan).
64
Den rättspraxis som följer av domen av den 5 september 2019, AH m.fl. (Oskuldspresumtion) (C‑377/18, EU:C:2019:670), kan däremot inte tolkas så, att kommissionen är skyldig att i varje fall bevisa att tillämpningen av ett hybridförfarande är ”tvingande”. Kommissionen ska nämligen använda sitt utrymme för skönsmässig bedömning för att pröva huruvida tillämpningen av ett hybridförfarande gör det möjligt för den att säkerställa att ärendet handläggs snabbare och effektivare med de företag som har valt att ingå förlikning, samtidigt som de begränsningar som föreskrivs i de tillämpliga bestämmelserna, inbegripet rätten till oskuldspresumtion för de företag som inte har ingått förlikning, iakttas (se punkterna 51–53 ovan).
65
För det andra har sökandena inte visat på vilket sätt de skäl som motiverade tillämpningen av ett hybridförfarande, så som de anges i skälen 428–448 i det angripna beslutet, skulle innebära att deras rätt till oskuldspresumtion åsidosätts.
66
Enligt det angripna beslutet deltog sökandena fortfarande i förlikningsförfarandet när Abengoa beslutade att på nytt delta i förfarandet, vilket innebär att det fanns möjlighet att slutföra förfarandet avseende flertalet parter som var föremål för utredningen (skäl 441 i det angripna beslutet).
67
Antagandet av ett förlikningsbeslut som omfattade Abengoa gjorde det dessutom möjligt att täcka hela överträdelseperioden, vilket innebar uppenbara fördelar för kommissionen jämfört med att anta ett förlikningsbeslut som uteslutande riktade sig till sökandena (skäl 442 i det angripna beslutet).
68
Enligt skäl 443 i det angripna beslutet syftade det tillvägagångssätt som kommissionen avsåg till att slutföra det administrativa förfarandet så snabbt som möjligt, genom att först fokusera på förlikningsförfarandet och sedan samla sina resurser för att anta beslutet om att avsluta det ordinarie förfarandet, vilket Alcogroup förutsågs angripa.
69
Vad gäller risken för sökandena att utsättas för skadeståndskrav från tredje part på grund av att förlikningsbeslutet och beslutet om att avsluta det ordinarie förfarandet antogs stegvis har kommissionen gjort gällande att förlikningsbeslutet var avsett att vara kortfattat och att endast en icke-konfidentiell version av det var avsedd att offentliggöras, vilket skulle minska nämnda risk avsevärt (skäl 444 i det angripna beslutet).
70
Såsom framgår av skäl 445 i det angripna beslutet diskuterades fördelarna med kommissionens tillvägagångssätt i förväg med sökandena, vilket sökandena inte har bestridit.
71
Dessutom motiverades antagandet av det förlikningsbeslut som enbart var riktat till Abengoa av effektivitetsskäl, enligt skäl 447 i det angripna beslutet. Även om Abengoa valde att på nytt delta i förlikningsförfarandet i ett sent skede, så innebar antagandet av nämnda beslut betydande effektivitetsvinster, bland annat möjligheten att utarbeta ett förlikningsbeslut som var mycket kortare än det som är hänförligt till det ordinarie förfarandet samt en minskning av risken för att Abengoa skulle angripa förlikningsbeslutet.
72
Med hänsyn till innehållet i ovannämnda skäl i det angripna beslutet kan inget av dem leda till slutsatsen att kommissionen åsidosatte sökandenas rätt till oskuldspresumtion när den beslutade att tillämpa ett hybridförfarande.
73
Att fördröja eller avsluta ett förlikningsförfarande på grund av att ett av de berörda företagen har beslutat att inte delta i förlikningsdiskussioner skulle under alla omständigheter strida mot syftet med förlikningsförfarandet, vilket anges i skäl 4 i förordning nr 622/2008 och består i att säkerställa en snabbare och effektivare handläggning av ärenden med de företag som valt att ingå förlikning (se, för ett liknande resonemang, dom av den 2 februari 2022, Scania m.fl./kommissionen, T‑799/17, EU:T:2022:48, punkt 102).
74
För det tredje är argumentet om åsidosättande av den tidsklausul som kommissionen och sökandena kommit överens om inom ramen för förlikningsförfarandet, enligt vilken de slutliga besluten i förlikningsförfarandet och i det ordinarie förfarandet skulle antas ”mer eller mindre samma dag”, endast en kontextuell omständighet som sökandena har åberopat och som visar sig vara verkningslös vid prövningen av det angripna beslutets lagenlighet.
75
Som framgår av sökandenas skriftliga svar på åtgärderna för processledning har sökandena nämligen varken gjort gällande att någon av de bestämmelser som reglerar förlikningsförfarandet har åsidosatts eller att sådana regler är rättsstridiga vad gäller kommissionens åsidosättande av tidsklausulen.
76
Detsamma gäller åsidosättandet av den omvända översynsklausulen, enligt vilken förlikningen är villkorad av att kommissionen inte till parterna i det ordinarie förfarandet riktar ett beslut som är mer fördelaktigt än förlikningsbeslutet.
77
Under alla omständigheter återgav meddelandet om invändningar av den 11 november 2021 avseende förlikningen, vilket kommissionen har påpekat och sökandena inte har bestridit, sökandenas förlikningsinlaga vad gäller föremålet för överträdelsen, dess genomförande, de huvudsakliga faktiska omständigheterna och deras rättsliga kvalificering, inbegripet sökandenas roll och varaktigheten av deras deltagande i överträdelsen. Meddelandet om invändningar återspeglade således innehållet i förlikningsinlagan vad gäller de uppgifter som nämns i punkt 20 a i kommissionens tillkännagivande om förlikningsförfaranden i samband med beslut enligt artikel 7 och artikel 23 i förordning nr 1/2003 i kartellärenden (EUT C 167, 2008, s. 1). Åtaganden såsom tidsklausulen och den omvända översynsklausulen ingår inte bland dessa uppgifter.
78
I enlighet med punkt 22 i kommissionens tillkännagivande om förlikningsförfaranden godtogs följaktligen sökandenas förlikningsinlaga fullständigt i kommissionens meddelande om invändningar.
79
Mot bakgrund av det ovan anförda gör inget av de argument som sökandena har anfört inom ramen för den första grundens första och tredje del det möjligt att fastställa att kommissionen har åsidosatt deras rätt till oskuldspresumtion. Talan kan således inte vinna bifall såvitt avser dessa delgrunder.
Den första grundens andra del: Utarbetandet av förlikningsbeslutet
80
Enligt sökandena åsidosatte kommissionen deras rätt till oskuldspresumtion vid antagandet av förlikningsbeslutet, vilket innehöll klara och otvetydiga antydningar om deltagandet i den aktuella överträdelsen och det påstådda ansvaret för de företag som inte hade ingått förlikning, utan att sådana antydningar var nödvändiga för att Abengoas ansvar skulle ifrågasättas.
81
För det första innehåller förlikningsbeslutet en förhastad bedömning, eftersom det däri anges att sökandena ingår bland de företag som benämns ”övriga parter i utredningen”, för vilka ansvaret fastställs i artikel 1 i artikeldelen i nämnda beslut, och eftersom det i beslutet hänvisas till deras agerande, inbegripet i samband med den rättsliga bedömningen. Den omständigheten att utredningen av Alcogroup senare avslutades stärkte dessutom intrycket av att förlikningsbeslutet innebar ett gemensamt ansvar för sökandena och Abengoa. Slutligen är inte ansvarsfriskrivningarna tillräckliga för att avfärda dessa antydningar.
82
För det andra avviker kommissionens tillvägagångssätt från kommissionens tidigare praxis i hybridförfaranden.
83
För det tredje går uppgifterna i förlikningsbeslutet utöver vad domstolen har ansett vara nödvändigt för att uttrycka och fastställa ansvaret för parterna i förlikningen.
84
Kommissionen har bestridit sökandenas argument.
85
Så som framgår av den rättspraxis som anges i punkt 55 ovan åsidosätts oskuldspresumtionen när ett rättsligt avgörande eller ett officiellt uttalande avseende en tilltalad innehåller ett tydligt uttalande om att den berörda personen har begått överträdelsen i fråga utan att ett slutligt avgörande i skuldfrågan har meddelats. De berörda myndigheternas ordval och de särskilda omständigheter under vilka de har formulerats, samt det aktuella förfarandets art och sammanhang, är därför av betydelse.
86
I komplexa straffrättsliga förfaranden med flera misstänkta som inte kan dömas gemensamt har EU-domstolen redan slagit fast att den behöriga domstolen, för att bedöma de tilltalades skuld, ofrånkomligen måste nämna deltagandet av tredje man som kan komma att dömas separat. Även om gärningar där tredje man varit inblandad måste redovisas, bör den aktuella domstolen emellertid undvika att lämna mer information än vad som erfordras för att pröva ansvarsfrågan för de tilltalade. Domskälen ska dessutom vara formulerade på ett sådant sätt att en bedömning av de berörda tredje männens eventuella skuld inte föregrips, något som skulle kunna äventyra en rättvis prövning av de anklagelser som riktas mot dem i ett separat förfarande (se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 september 2019, AH m.fl. (Oskuldspresumtion), C‑377/18, EU:C:2019:670, punkt 44, dom av den 18 mars 2021, Pometon/kommissionen, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punkt 63, och Europadomstolen, 27 februari 2014, Karaman mot Tyskland, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, § 64 och 65).
87
Så som tribunalen påpekade i punkt 57 ovan är oskuldspresumtionen även tillämplig när kommissionen, avseende en och samma konkurrensbegränsande samverkan, antar två på varandra följande beslut som riktar sig till olika personer till följd av två separata förfaranden, nämligen ett beslut som antas vid utgången av ett förlikningsförfarande och som riktar sig till de företag som har ingått förlikning, och ett beslut som antas vid utgången av ett ordinarie förfarande och som riktar sig till de övriga företag som deltagit i den konkurrensbegränsande samverkan (dom av den 18 mars 2021, Pometon/kommissionen, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punkt 64, och dom av den 12 januari 2023, HSBC Holdings m.fl./kommissionen, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkt 88).
88
Kommissionen är i detta sammanhang skyldig, i enlighet med artikel 296 andra stycket FEUF, att motivera rättsakter, vars innehåll ska göra det möjligt för berörda personer att få kännedom om de skäl som ligger till grund för beslutet och för rättsliga myndigheter att få tillräckligt underlag för att kunna utföra sin prövning inom ramen för en talan (se, analogt, dom av den 26 november 2013, Groupe Gascogne/kommissionen, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, punkt 37).
89
Så som tribunalen erinrade om i punkt 53 ovan kan det vara objektivt nödvändigt för kommissionen att i beslutet om att avsluta förlikningsförfarandet ta upp vissa faktiska omständigheter och ageranden avseende deltagare i den påstådda konkurrensbegränsande samverkan som är föremål för det ordinarie förfarandet, utan att någon av antydningarna avseende deltagarna kan vara av slutgiltig karaktär vad gäller deras deltagande i det aktuella agerandet.
90
Det ankommer på kommissionen att i beslutet om att avsluta förlikningsförfarandet säkerställa rätten till oskuldspresumtion för de företag som har valt att inte ingå förlikning och som är föremål för ett ordinarie förfarande. I detta sammanhang är kommissionens åsidosättande av oskuldspresumtionen avseende företag som inte har ingått förlikning, vilket skulle medföra att de berörda företagens grundläggande rättigheter åsidosätts, tillräckligt allvarligt för att hela det förfarande som ledde till antagandet av beslutet att avsluta det ordinarie förfarandet ska anses vara ogiltigt (dom av den 12 januari 2023, HSBC Holdings m.fl./kommissionen, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkt 95).
91
För att kontrollera huruvida kommissionen har iakttagit rätten till oskuldspresumtion ankommer det på unionsdomstolen att pröva det beslut som avslutar förlikningsförfarandet och dess motivering i dess helhet mot bakgrund av de särskilda omständigheter under vilka det antogs. Varje uttrycklig hänvisning, i vissa avsnitt i beslutet, till att övriga deltagare i den påstådda kartellen inte är ansvariga skulle nämligen förlora sin mening om andra delar av beslutet kunde uppfattas som ett uttryck i förtid för deras ansvar (dom av den 18 mars 2021, Pometon/kommissionen, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punkt 66, och dom av den 12 januari 2023, HSBC Holdings m.fl./kommissionen, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkt 90).
92
Tribunalen ska således kontrollera dels huruvida kommissionen vidtog tillräckliga redaktionella försiktighetsåtgärder i förlikningsbeslutet för att undvika en förhastad bedömning av sökandenas deltagande i den konkurrensbegränsande samverkan, dels huruvida hänvisningarna till dem i förlikningsbeslutet var nödvändiga (se, för ett liknande resonemang, dom av den 18 mars 2021, Pometon/kommissionen, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punkt 68, och dom av den 12 januari 2023, HSBC Holdings m.fl./kommissionen, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkt 219).
93
I förevarande fall framgår det av sökandenas skriftliga svar på de åtgärder för processledning som tribunalen riktat till dem att de inte bestrider kommissionens redaktionella försiktighetsåtgärder i förlikningsbeslutet, utan menar att dessa försiktighetsåtgärder var otillräckliga.
94
Tribunalen konstaterar i detta hänseende att kommissionen, i skäl 4 i förlikningsbeslutet, införde formuleringen ”övriga parter i utredningen” för att hänvisa till sökandena och Alcogroup gemensamt. Kommissionen preciserade därefter att förlikningsbeslutet inte riktade sig till de ”övriga parterna i utredningen” och att förlikningsbeslutet varken fastställde eller syftade till att ens preliminärt fastställa deras ansvar för deras deltagande i någon överträdelse. Det anges även i förlikningsbeslutet att beskrivningen av det agerande som inbegrep ”övriga parter i utredningen” endast användes i den utsträckning som var nödvändig för att fastställa Abengoas ansvar.
95
Liknande uttryck avseende ”övriga parter i utredningen” och den omständigheten att de saknar ansvar till följd av antagandet av förlikningsbeslutet återfinns i skälen 41 och 49 i det beslutet.
96
Genom de hänvisningar som nämns i punkterna 94 och 95 ovan har kommissionen tydligt visat att den inte hade att ta ställning till ansvaret för ”övriga parter i utredningen”. Tribunalen konstaterar därför att vissa redaktionella försiktighetsåtgärder faktiskt vidtogs i förhållande till sökandena.
97
Tribunalen ska emellertid pröva huruvida andra avsnitt i förlikningsbeslutet kan förstås som ett förhastat uttryck för sökandenas ansvar, vilket skulle kunna frånta kommissionens redaktionella försiktighetsåtgärder deras effektivitet, i den mening som avses i den rättspraxis som anges i punkt 91 ovan.
98
I enlighet med punkterna 60–63 i ansökan är de hänvisningar till ”övriga parter i utredningen” som enligt sökandena visar att deras rätt till oskuldspresumtion har åsidosatts särskilt de hänvisningar som återfinns i skälen 33, 35, 46, 47, 53–55 och 60 i förlikningsbeslutet samt i artikel 1 i dess artikeldel.
99
Tribunalen påpekar i detta hänseende för det första att omnämnandet av ”övriga parter i utredningen” under de rubriker som avser beskrivningen av Abengoas överträdelse, däribland de som återfinns i skälen 33 och 35 i förlikningsbeslutet, i enlighet med sitt syfte endast beskriver det agerande som avses i förlikningsbeslutet vad gäller Abengoa.
100
För övrigt innebär ingen av de uppgifter som anges i punkt 99 ovan vare sig uttryckligen eller underförstått en rättslig kvalificering av sökandenas agerande, vilket innebär att de kan anses vara förenliga med den rättspraxis som anges i punkt 91 ovan.
101
För det andra ska tribunalen pröva hänvisningarna under rubriken avseende den rättsliga bedömningen av Abengoas agerande (”Legal assessment”) och närmare bestämt hänvisningarna i skälen 46, 47, 53–55 och 60 i förlikningsbeslutet. Dessa hänvisningar återfinns i de delar av beslutet som avser tillämpningen i förevarande fall av principerna i artikel 101 FEUF och i artikel 53 i EES-avtalet (punkt 5.1.2, skälen 46 och 47 i förlikningsbeslutet), principerna om förekomsten av en enda, fortlöpande överträdelse (punkt 5.2.2, skälen 53–55 i förlikningsbeslutet) och principerna om konkurrensbegränsning (punkt 5.3.2, skäl 60 i förlikningsbeslutet).
102
I detta hänseende erinrar tribunalen för det första, så som konstaterats i punkt 57 ovan, om att tillämpningen av ett hybridförfarande med ett enda företag som deltar i förlikningsförfarandet inte innebär att sökandena måste anses ha begått den överträdelse som avses i förlikningsbeslutet.
103
Så som framgår av den rättspraxis som det hänvisas till i punkterna 86, 87 och 89 ovan är omnämnanden av företag som inte har ingått förlikning inte i sig problematiska och kan visa sig vara objektivt nödvändiga för att beskriva och kvalificera det förlikande företagets deltagande i den konkurrensbegränsande samverkan, under förutsättning att de inte medför att deltagarna i det ordinarie förfarandet åläggs ansvar i förtid.
104
Den omständigheten att kommissionen hänvisade till sökandena och Alcogroup genom formuleringen ”övriga parter i utredningen” ger i detta sammanhang stöd för den omständigheten att kommissionen inte avsåg att kvalificera deras ansvar vad gäller det agerande som avses i förlikningsbeslutet (se, för ett liknande resonemang, Europadomstolen, 17 september 2024, C.O. mot Tyskland, CE:ECHR:2024:0917JUD001667822, § 68).
105
Det ska dessutom påpekas att kommissionen, såväl i den offentliga versionen av det förlikningsbeslut som var aktuellt i det mål som avgjordes genom domen av den 18 mars 2021, Pometon/kommissionen (C‑440/19 P, EU:C:2021:214), som i det mål som avgjordes genom domen av den 12 januari 2023, HSBC Holdings m.fl./kommissionen (C‑883/19 P, EU:C:2023:11), hade använt formuleringen ”parter” för att beteckna samtliga företag som berördes av utredningen.
106
I det aktuella förlikningsbeslutet använde kommissionen däremot formuleringen ”övriga parter i utredningen”, vilket gör det möjligt att tydligare skilja mellan antydningar avseende den person till vilket nämnda beslut är riktat och antydningar avseende företag som inte har ingått förlikning. Dessutom innehåller förlikningsbeslutet inte någon uttrycklig hänvisning till sökandena i samband med beskrivningen av överträdelsen, i motsats till skälen 26, 28, 29 och 31 i det förlikningsbeslut som var aktuellt i det mål som avgjordes genom domen av den 18 mars 2021, Pometon/kommissionen (C‑440/19 P, EU:C:2021:214).
107
För det andra framgår det inte tydligt av förlikningsbeslutet vilken ståndpunkt kommissionen hade i fråga om sökandenas deltagande i den aktuella överträdelsen och den rättsliga kvalificeringen av deras agerande samt om deras ansvar för denna överträdelse, även om de ”övriga parterna i utredningen” nämns i den del som rör den rättsliga kvalificeringen av Abengoas agerande (se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 november 2017, Icap m.fl./kommissionen, T‑180/15, EU:T:2017:795, punkterna 259 och 260).
108
Av flera uppgifter i förlikningsbeslutet, jämförda med de redaktionella försiktighetsåtgärder som nämns i punkterna 94 och 95 ovan, framgår nämligen följande:
–
Endast Abengoa ska anses vara ansvarigt för den överträdelse som avses i förlikningsbeslutet (skäl 25).
–
Punkt 4.1.2 i förlikningsbeslutet i avsnitt 4 om beskrivningen av agerandet har rubriken ”Abengoa’s behaviour in the MOC process” (Abengoas agerande i MOC‑processen).
–
Bedömningen under avsnitt 5, som avser den rättsliga kvalificeringen av Abengoas agerande, avser endast Abengoas agerande (skäl 42).
–
Det finns en tydlig skillnad mellan Abengoas agerande och agerandet från de ”övriga parterna i utredningen”, eftersom det preciseras att Abengoa skulle ha samordnat sitt agerande med de ”övriga parterna i utredningen” (skäl 47), så att endast dess eget agerande (”[i]ts behaviour”) och inte agerandet från de ”övriga parterna i utredningen” uppvisade alla kännetecken på ett avtal eller en samordnad praxis (skäl 48). Dessutom avser slutsatserna i skäl 49, jämförda med skälen 46–48, uteslutande Abengoa och innehåller dessutom följande ytterligare redaktionella försiktighetsåtgärd: ”As already stressed in recital (4) above, this Decision is only addressed to Abengoa and not to any other undertaking. In particular, this Decision does not establish or seek to establish, even on a preliminary basis, any liability of the other parties to the investigation for any participation in any infringement” (så som redan understrukits i skäl 4 ovan är detta beslut enbart riktat till Abengoa. Detta beslut varken fastställer eller syftar till att ens preliminärt fastställa ansvar för de ”övriga parterna i utredningen” för deras deltagande i någon överträdelse).
–
Abengoa ska ha använt de bilaterala kontakterna med de ”övriga parterna i utredningen” i syfte att fortsätta sitt konkurrensbegränsande agerande, vilket bestod i att Abengoa samordnade sitt agerande med de ”övriga parterna i utredningen”, vilket visar att kommissionen inte avsåg att kvalificera något annat agerande än Abengoas (skäl 55).
–
Även om det i skäl 60 konstaterades att Abengoa hade ägnat sig åt konkurrensbegränsande metoder tillsammans med ”övriga parter i utredningen”, så begränsade sig kommissionen icke desto mindre, i den sista meningen i nämnda skäl, till att endast ange att enbart Abengoa hade begränsat konkurrensen. I kommissionens slutsats i skäl 61 hänvisas för övrigt uteslutande till ”Abengoas agerande”, vilket beskrivs under rubrik 4.
109
Omnämnandet av de parter som inte har ingått förlikning i den del som avser den rättsliga kvalificeringen av det aktuella agerandet har dessutom redan, om än underförstått, ansetts vara godtagbart av unionsdomstolen (se, för ett liknande resonemang, dels skälen 50–55 i det förlikningsbeslut som var aktuellt i det mål som avgjordes genom domen av den 18 mars 2021, Pometon/kommissionen, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, det vill säga kommissionens beslut C(2014) 2074 final, dels domen av den 20 december 2023, Crédit agricole och Crédit agricole Corporate and Investment Bank/kommissionen, T‑113/17, överklagad, EU:T:2023:847, punkt 96 (ej publicerad), vad gäller skälen 53 och 57–59 i det förlikningsbeslut som var i fråga i det mål som även gav upphov till domen av den 12 januari 2023, HSBC Holdings m.fl./kommissionen, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, det vill säga kommissionens beslut C(2013) 8512 final).
110
För det tredje utgör hänvisningen till ”övriga parter i utredningen” i artikel 1 i förlikningsbeslutets artikeldel inte ett tydligt uttalande om att dessa parter har begått den aktuella överträdelsen.
111
Enbart omnämnandet av ”övriga parter i utredningen” i artikeldelen innebär nämligen inte att uppgifter som rör dem ska lämnas ut, i den mening som avses i den rättspraxis som anges i punkt 86 ovan. Så som tribunalen har erinrat om i punkt 103 ovan är omnämnanden av företag som inte har ingått förlikning inte i sig problematiska och kan visa sig vara objektivt nödvändiga för att beskriva och kvalificera det förlikande företagets deltagande i den konkurrensbegränsande samverkan, under förutsättning att de inte medför att deltagarna i det ordinarie förfarandet åläggs ansvar i förtid.
112
Vidare innebär hänvisningen till ”övriga parter i utredningen” i artikeldelen inte i sig ett förhastat avgörande i fråga om sökandenas skuld som skulle kunna äventyra en rättvis prövning av de anklagelser som riktas mot dem mot dem i ett separat förfarande.
113
Tribunalen påpekar i detta hänseende att artikeldelen i förlikningsbeslutet endast har rättsverkningar i förhållande till Abengoa, till vilket nämnda beslut är riktat.
114
I artikel 1 i artikeldelen i förlikningsbeslutet drog kommissionen dessutom slutsatsen att det endast var Abengoa som hade överträtt de tillämpliga reglerna om konkurrensbegränsande samverkan.
115
Vidare är det, i enlighet med innehållet i artikeldelen i förlikningsbeslutet, dessutom endast Abengoa som är ansvarigt för den aktuella överträdelsen, vilket framgår av bland annat artiklarna 2, 4 och 5 i nämnda beslut.
116
Det framgår således inte på något sätt av artikeldelen i förlikningsbeslutet att kommissionen avsåg att kvalificera agerandet från ”övriga parter i utredningen” vad gäller deras deltagande i den aktuella konkurrensbegränsande samverkan.
117
För det fjärde skulle räckvidden av vissa av de omtvistade uppgifterna, bland annat de som återfinns i skälen 46, 53–55 och 60 i förlikningsbeslutet, visserligen kunna anses vara otydlig vad gäller frågan huruvida den rättsliga kvalificeringen som görs däri omfattar inte bara Abengoas agerande, utan även agerandet från ”övriga parter i utredningen”.
118
Hänvisningarna till ”övriga parter i utredningen” i de ovannämnda skälen i förlikningsbeslutet utgör – även om de avser den rättsliga kvalificeringen av de ageranden som tillskrivs den part som ingått förlikning, det vill säga Abengoa – på sin höjd redaktionella misstag som inte i sig medför någon tydlig bedömning, varken uttrycklig eller underförstådd, av skuldfrågan för de parter som inte ingått förlikning (se, för ett liknande resonemang, dom av den 12 januari 2023, HSBC Holdings m.fl./kommissionen, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkterna 79 och 231, och dom av den 20 december 2023, Crédit agricole och Crédit agricole Corporate and Investment Bank/kommissionen, T‑113/17, överklagad, EU:T:2023:847, punkt 97 (ej publicerad)).
119
Prövningen av huruvida det görs någon rättslig kvalificering av sökandenas agerande i förlikningsbeslutet kan nämligen inte begränsas till ett konstaterande av att ”övriga parter i utredningen” nämns i den del som ägnas åt den rättsliga kvalificeringen av de ageranden som tillskrivs Abengoa (se, för ett liknande resonemang, dom av den 12 januari 2023, HSBC Holdings m.fl./kommissionen, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkt 231).
120
Vidare kan, så som framgår av praxis från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, användningen av vissa olyckliga formuleringar, trots betydelsen av de berörda myndigheternas ordval, inte i sig vara avgörande för huruvida rätten till oskuldspresumtion har åsidosatts, med beaktande av det aktuella förfarandets art och sammanhang (se, för ett liknande resonemang, Europadomstolen, 27 februari 2014, Karaman mot Tyskland, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, § 63, och Europadomstolen, 25 november 2021, Mucha mot Slovakien, CE:ECHR:2021:1125JUD006370319, § 57).
121
Av detta följer att inget av omnämnandena av ”övriga parter i utredningen” i förlikningsbeslutet, mot bakgrund av deras motivering och sammanhang, kan förstås som ett tydligt uttalande som innebär ett förhastat uttryck för sökandenas skuld.
122
Tribunalen konstaterar följaktligen att de redaktionella försiktighetsåtgärder som kommissionen vidtagit inte har berövats sin betydelse och att de mot bakgrund av sitt innehåll (se punkt 91 ovan) ska anses vara tillräckliga.
123
Tribunalen ska dessutom pröva huruvida kommissionen lämnade fler uppgifter om sökandenas inblandning än vad som var nödvändigt för att Abengoa skulle kunna hållas ansvarigt.
124
Tribunalen konstaterar att ingen av de omtvistade uppgifterna beskriver eller kvalificerar sökandenas agerande individuellt.
125
De enda individuella uppgifter om sökandena som återfinns i förlikningsbeslutet är de i skälen 4, 13, 18, 24 och 40 i beslutet, vilka i huvudsak avser beskrivningen av förlikningsförfarandet och vars innehåll sökandena inte har bestridit vad gäller åsidosättandet av deras rätt till oskuldspresumtion.
126
De omtvistade omnämnandena av ”övriga parter i utredningen” i förlikningsbeslutet, inbegripet de som nämns i punkt 101 ovan, gjordes däremot utan undantag i samband med att Abengoa nämndes, varvid Abengoa uppgavs vara den som huvudsakligen begått överträdelsen. Dessa hänvisningar gjordes således endast för att beskriva och kvalificera Abengoas agerande och kan alltså anses vara objektivt nödvändiga för detta ändamål.
127
I detta sammanhang är det just den omständigheten att den överträdelse som är föremål för förlikningsbeslutet med nödvändighet innebär ett kollektivt agerande som gör det möjligt att motivera behovet av att nämna ”övriga parter i utredningen” (se, för ett liknande resonemang, Europadomstolen, 17 september 2024, C.O. mot Tyskland, CE:ECHR:2024:0917JUD001667822, § 63, se även, analogt, dom av den 5 september 2019, AH m.fl. (Oskuldspresumtion) (C‑377/18, EU:C:2019:670, punkt 47).
128
Detsamma gäller hänvisningen till ”övriga parter i utredningen” i artikeldelen i förlikningsbeslutet.
129
I detta avseende ska det aktuella målet särskiljas från de mål som avgjordes genom domen av den 18 mars 2021, Pometon/kommissionen (C‑440/19 P, EU:C:2021:214), och domen av den 12 januari 2023, HSBC Holdings m.fl./kommissionen (C‑883/19 P, EU:C:2023:11). I dessa mål innehöll förlikningsbesluten inga hänvisningar till de parter som inte hade ingått förlikning. I förevarande fall deltog endast Abengoa i förlikningen, vilket innebar att det var än mer nödvändigt att nämna ”övriga parter i utredningen” för att kunna kvalificera den överträdelse som avses i förlikningsbeslutet med avseende på Abengoa, som hade beslutat att ingå förlikning.
130
Frågan huruvida kommissionen har åsidosatt sökandenas rätt till oskuldspresumtion beror under alla omständigheter på förlikningsbesluten i varje enskilt ärende, inbegripet motiveringen till dem, och på de särskilda omständigheter under vilka de antogs (dom av den 18 mars 2021, Pometon/kommissionen, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punkt 86).
131
Omnämnandena av ”övriga parter i utredningen” i de omtvistade avsnitten i förlikningsbeslutet är, mot bakgrund av deras motivering och sammanhang, objektivt sett nödvändiga för att beskriva ursprunget till den konkurrensbegränsande samverkan i dess helhet.
132
Sökandena kan således inte vinna framgång med de argument som de har anfört till stöd för den första grundens andra del. Argumenten ska därför underkännas.
133
Av det ovan anförda följer att talan inte kan vinna bifall såvitt avser någon del av den första grunden.
Den andra grunden: Åsidosättande av kravet på opartiskhet
134
Sökandena har i andra hand gjort gällande att valet av ett hybridförfarande och antagandet av ett förlikningsbeslut för Abengoa före avslutandet av det ordinarie förfarandet äventyrade kommissionens opartiskhet och innebar att sökandenas rätt till försvar åsidosattes.
135
För det första medförde antagandet av förlikningsbeslutet att kommissionen var skyldig att hålla åtminstone ett annat företag ansvarigt.
136
För det andra är det, mot bakgrund av de omständigheter som anges i punkt 135 ovan, omöjligt att ”utesluta alla legitima tvivel”, i enlighet med rättspraxis, vad gäller kommissionens förmåga att vara objektivt opartisk i frågan om sökandenas deltagande i det konkurrensbegränsande agerande som avses i förlikningsbeslutet. Kommissionen kunde därför inte iaktta den så kallade tabula rasa-principen.
137
För det tredje har sökandena gjort gällande att det resonemang som kommissionen förde i flera avsnitt i det angripna beslutet, bland annat i skälen 556, 557 och 560, samt vid vissa utbyten med sökandena under hela det ordinarie förfarandet, visar på denna bristande opartiskhet.
138
För det fjärde har sökandena slutligen gjort gällande att kommissionens påståenden om sin opartiskhet är verkningslösa och i vart fall föga övertygande samt tillbakavisat kommissionens argument att dess goda tro ska presumeras. Sökandena har vidare påpekat att det enligt rättspraxis är tillräckligt att det föreligger legitima tvivel om kommissionens opartiskhet.
139
Kommissionen har bestridit sökandenas argument.
140
Tribunalen erinrar härvidlag om att kommissionen är skyldig att under det administrativa förfarandet iaktta de berörda företagens grundläggande rättigheter. I detta avseende måste principen om opartiskhet, som ingår i rätten till god förvaltning, särskiljas från oskuldspresumtionen (dom av den 12 januari 2023, HSBC Holdings m.fl./kommissionen, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkt 76, och dom av den 1 februari 2024, Scania m.fl./kommissionen, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, punkt 69).
141
Rätten till god förvaltning, som stadfästs i artikel 41 i stadgan, innebär att var och en har rätt att få sina angelägenheter behandlade opartiskt av EU:s institutioner. Kravet på opartiskhet omfattar dels den subjektiva opartiskheten, det vill säga att ingen av institutionens medarbetare som handhar ärendet får ge uttryck för partiskhet eller personliga förutfattade meningar, dels den objektiva opartiskheten, det vill säga att institutionen ska erbjuda tillräckliga garantier för att i detta avseende utesluta alla legitima tvivel (dom av den 12 januari 2023, HSBC Holdings m.fl./kommissionen, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, punkt 77, och dom av den 1 februari 2024, Scania m.fl./kommissionen, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, punkt 70).
142
I förevarande fall är det endast begreppet objektiv opartiskhet som är föremål för den andra grunden.
143
Vad gäller begreppet objektiv opartiskhet har domstolen preciserat att det, för att visa att organisationen av det administrativa förfarandet inte ger tillräckliga garantier för att utesluta alla legitima tvivel om eventuella förutfattade meningar, inte är nödvändigt att styrka en bristande opartiskhet. Det är tillräckligt att det råder legitima tvivel som inte kan elimineras (se, för ett liknande resonemang, dom av den 27 mars 2019, August Wolff och Remedia/kommissionen, C‑680/16 P, EU:C:2019:257, punkt 37, och dom av den 21 oktober 2021, parlamentet/UZ, C‑894/19 P, EU:C:2021:863, punkt 54).
144
I detta hänseende konstaterar tribunalen inledningsvis att sökandena inte har gjort gällande att deras rätt till försvar har åsidosatts självständigt i förhållande till åsidosättandet av kravet på opartiskhet.
145
Såsom framgår av skrivelserna, svaren på åtgärderna för processledning och de muntliga yttrandena anser sökandena att kommissionens åsidosättande av deras rätt till försvar följer av att kommissionen åsidosatte kravet på opartiskhet.
146
I enlighet med den rättspraxis som anges i punkt 141 ovan ska tribunalen följaktligen pröva huruvida sökandenas argument gör det möjligt att dra slutsatsen att det föreligger rimliga tvivel om huruvida kommissionen hade förutfattade meningar om sökandenas skuld med avseende på den aktuella överträdelsen.
147
För det första kan tribunalen inte godta sökandenas argument att den omständigheten att förlikningsbeslutet var riktat uteslutande till ett enda företag innebar att kommissionen förväntades dra slutsatsen att åtminstone en av de ”övriga parterna i utredningen” hade deltagit i överträdelsen, för att undvika att förlora den rättsliga logik och rättsliga grund som låg till grund för förlikningsbeslutet.
148
Det framgår av den rättspraxis som anges i punkt 58 ovan att kommissionen, inom ramen för det ordinarie förfarandet, endast är bunden av meddelandet om invändningar och skyldig att beakta nya omständigheter som kommit till dess kännedom under det förfarandet.
149
Så som tribunalen påpekade i punkt 60 ovan påverkade nämligen inte antagandet av ett förlikningsbeslut utgången av det ordinarie förfarandet, vilket innebar att det inte fanns något som hindrade kommissionen från att med avseende på sökandena anta ett beslut som liknade det beslut som avsåg Alcogroup, efter att ha prövat den bevisning som lagts till handlingarna i målet inom ramen för det ordinarie förfarandet, även efter det att det ordinarie förfarandet hade avslutats med avseende på Alcogroup.
150
Sökandena saknar således fog för sitt påstående att förlikningsbeslutet skulle ha förlorat sin rättsliga logik och rättsliga grund om kommissionen inte hade förklarat dem skyldiga till överträdelsen i det angripna beslutet.
151
Detsamma gäller argumentet att kommissionens intresse av att skydda förlikningsmekanismens attraktionskraft visar att kommissionen brast i objektiv opartiskhet inom ramen för det förfarande som är aktuellt i förevarande mål.
152
Ett sådant argument, vilket är abstrakt formulerat och grundar sig på sökandenas tolkning av kommissionens intressen vid genomförandet av konkurrenspolitiken, kan inte godtas, eftersom det inte i sig gör det möjligt att fastställa att organisationen av det aktuella förfarandet inte gav tillräckliga garantier för att utesluta alla legitima tvivel om en eventuell förutfattad mening.
153
För det andra kan tribunalen inte godta argumentet att det resonemang som kommissionen förde i flera avsnitt i det angripna beslutet och vid vissa utbyten med sökandena under det ordinarie förfarandet visade på att kommissionen inte var opartisk.
154
Enligt sökandena framgår det av skälen 556 och 557 i det angripna beslutet att kommissionens utredning syftade till att motivera ett konkurrensbegränsande agerande som kommissionen ansåg redan var rättsligt fastställt. Detta bevisas enligt sökandena av det cirkelresonemang som återfinns i skäl 560 i det angripna beslutet, i vilket kommissionen utgick från premissen att sökandena samordnade sitt agerande med de två andra företag som omfattades av utredningen i syfte att på ett konstlat sätt höja, bibehålla eller förhindra en sänkning av de riktvärden för etanol som offentliggjorts av S&P Global Platts.
155
I detta avseende räcker det att konstatera att sökandena inte har bestridit vare sig fastställandet av de faktiska omständigheterna i det angripna beslutet eller de slutsatser som dragits av den rättsliga prövning som gjordes avseende dem i samma beslut.
156
Faktum är att det inte är möjligt att godta sökandenas påstående att ”utgångspunkten” för kommissionens analys var deras skuld, eftersom detta påstående inte på något sätt påverkar det angripna beslutets soliditet och riktighet.
157
Sökandena kan under alla omständigheter inte vinna framgång med sina argument avseende innehållet i det angripna beslutet.
158
I skälen 556 och 557 i det angripna beslutet angav kommissionen att den hade gjort en fullständig analys av etanolmarknaden och av hur de prisriktvärden som tagits fram och offentliggjorts av S&P Global Platts fungerade, så som framgår av avsnitt 2 i beslutet, vilken har rubriken ”Etanolindustrin” (skälen 6–86 i det angripna beslutet). Denna analys låg till grund för beskrivningen av överträdelsen, vilken återfinns i avsnitt 5 i nämnda beslut (skälen 213–401), bevisningen för vilken har analyserats i punkt 5.2 i beslutet (”Kronologi över överträdelseperioden [avseende sökandena]”, skälen 254–390 i det angripna beslutet) och avseende vilken slutsatserna återfinns i det angripna beslutets punkt 5.3 (”Slutsatser avseende bevisningen”, skälen 391–393 i det angripna beslutet) och 5.4 (”Slutsatser av uppgifterna från Platts”, skälen 394–401 i det angripna beslutet).
159
Det framgår således inte av något av de skäl som nämns i punkt 158 ovan att utgångspunkten för kommissionens analys var sökandenas skuld. Dessa skäl vittnar däremot om detaljrikedomen i kommissionens analys av sökandenas deltagande i den konkurrensbegränsande samverkan.
160
Detsamma gäller skäl 560 i det angripna beslutet, i vilket kommissionen analyserade sökandenas samordnade agerande med ”övriga parter i utredningen” på grundval av bedömningarna i skälen 470–474 i samma beslut, vilka grundade sig på en samling väsentliga och övertygande bevis (se, som ett exempel, skälen 472 och 473 i det angripna beslutet), och inte, så som sökandena har gjort gällande, på en förutfattad mening om deras skuld.
161
De argument som sökandena har anfört visar följaktligen inte att kommissionen inte organiserade det administrativa förfarandet på ett sätt som gav tillräckliga garantier för att utesluta alla legitima tvivel om en eventuell förutfattad mening.
162
En sådan slutsats påverkas inte av den rättspraxis som följer av domen av den 14 mars 2024, D & A Pharma/kommissionen och EMA (C‑291/22 P, EU:C:2024:228). Enligt sökandena gör denna rättspraxis det möjligt att dra slutsatsen att det inte ankommer på dem att visa att kommissionen varit partisk, utan på tribunalen att göra en rättslig prövning av huruvida kommissionens tillvägagångssätt ger upphov till rimliga tvivel beträffande dess opartiskhet.
163
Enligt ovannämnda rättspraxis kan det inte krävas att personer vars ärenden handläggs av en av EU:s institutioner, organ eller byråer, till stöd för sitt argument att kravet på objektiv opartiskhet inte har iakttagits under ett av EU:s administrativa förfaranden, ska lägga fram konkreta bevis på partiskhet (dom av den 14 mars 2024, D & A Pharma/kommissionen och EMA, C‑291/22 P, EU:C:2024:228, punkterna 77 och 80).
164
Mot bakgrund av slutsatsen i punkt 161 ovan är den rättspraxis som sökandena åberopat inte tillämplig i förevarande mål, där det inte har visats att kommissionen inte var objektivt opartisk, och där det inte framgår av någon av de handlingar som tribunalen har tillgång till att det administrativa förfarandet inte organiserades på ett sådant sätt att det gav tillräckliga garantier för att utesluta alla legitima tvivel om en eventuell förutfattad mening.
165
Talan kan följaktligen inte vinna bifall såvitt avser den andra grunden och ska följaktligen ogillas i sin helhet.
Rättegångskostnader
166
Enligt artikel 134.1 i tribunalens rättegångsregler ska tappande rättegångsdeltagare förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
167
Kommissionen har yrkat att sökandena ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom sökandena har tappat målet, ska kommissionens yrkande bifallas.
Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (tredje avdelningen som sammanträder med fem domare)
följande:
1)
Talan ogillas.
2)
Lantmännen ek för och Lantmännen Biorefineries AB ska bära sina rättegångskostnader och ersätta Europeiska kommissionens rättegångskostnader.
Škvařilová-Pelzl
Nõmm
Steinfatt
Kukovec
Meyer
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 21 januari 2026.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: engelska.