62023TJ0329_RES
Mål T‑329/23
Republiken Tjeckien
mot
Europeiska kommissionen
Tribunalens dom (tionde avdelningen i utökad sammansättning) av den 9 april 2025
”Unionens egna medel – Medlemsstaternas ekonomiska ansvar – Skyldighet för medlemsstaterna att ställa egna medel till Europeiska kommissionens förfogande – Betalning till kommissionen av belopp som motsvarar egna icke uppburna medel – Importtullar – Import av textilvaror, skor och solglasögon med ursprung i Asien – Tullvärde – Någon undervärdering föreligger inte – Skyldighet att ställa säkerhet innan varorna frigörs – Obehörig vinst för unionen”
Europeiska unionens egna medel – Medlemsstaternas fastställande och tillhandahållande – Medel som ställs till förfogande under bestridande av betalningsskyldigheten – Talan grundad på obehörig vinst för unionen – Bevisbörda
(Artiklarna 268 och 340 andra stycket FEUF)
(se punkterna 38 och 39)
Tullunion – Gemensamma tulltaxan – Tullvärde – Fastställande – Metoder för fastställande – Fastställande på grundval av det statistiska värdet, såsom det lägsta godtagbara priset – Inte tillåtet att fastställa tullvärdet med hjälp av reservmetoden – Användning av det statistiska värdet för att upptäcka import som kan vara undervärderad
(Europaparlamentets och rådets förordning nr 2913/92, artikel 29)
(se punkterna 82–84 och 93)
Europeiska unionens egna medel – Skydd av Europeiska unionens ekonomiska intressen – Medlemsstaternas skyldighet – Ställande av säkerhet för import som kan uppvisa ett undervärderat tullvärdet – Villkor – Uppgifter som gör det möjligt för dem att beräkna ett högre tullbelopp än det som tagits ut på grundval av det deklarerade tullvärdet
(Europaparlamentets och rådets förordning nr 2913/92, artiklarna 13.1, 29, 30 och 31; kommissionens förordning nr 2454/93, artikel 248.1)
(se punkterna 85–87, 94 och 95)
Resumé
Europeiska unionen har väckt talan om obehörig vinst. Tribunalen bifaller denna talan och uttalar sig om en ny fråga som rör dels prövningen av en talan som väckts av en medlemsstat på grundval av en påstådd obehörig vinst av egna medel på tullområdet, dels beaktandet av ett statistiskt värde som grund för beräkningen av varors tullvärde.
Till följd av att alla kvoter för import av textil- och beklädnadsprodukter med ursprung i länder som är medlemmar i Världshandelsorganisationen (WTO) avskaffades den 1 januari 2005 blev unionen utsatt för en mycket stor import av textilier och skor från Asien, däribland Kina, vilket innebar en risk för att tullvärdet på denna import undervärderades. Som svar på denna risk planerade den prioriterade kontrollinsatsen Discount (
1
), som samtliga medlemsstater hade anslutit sig till, mer ingående tullkontroller och avsåg import av vissa textilprodukter, skor och solglasögon från Kina, Thailand och Vietnam med lågt tullvärde. I samband med denna insats fastställdes risktröskelvärden. De gjorde det möjligt för medlemsstaternas tullmyndigheter att upptäcka särskilt låga importvärden och följaktligen import som innebar en betydande risk för undervärdering av tullvärdet. För detta ändamål skapades tjugo nummer i Europeiska unionens integrerade tulltaxa, och för var och en av dessa nummer fastställde Europeiska kommissionen ett ”korrigerat genomsnittspris”. Därefter beräknades ett genomsnitt för hela unionen på grundval av det aritmetiska medelvärdet av de korrigerade genomsnittspriserna som fastställts i samtliga medlemsstater, samtidigt som onormalt höga eller låga värden uteslöts. Slutligen räknades det lägsta godtagbara priset motsvarande 50 procent av de korrigerade genomsnittspriserna fram, vilket användes som risktröskelvärde.
Mellan den 10 och den 14 november 2014 genomförde kommissionen en inspektion i Republiken Tjeckien avseende genomförandet av den prioriterade kontrollinsatsen Discount. Till följd av denna inspektion översände kommissionen en rapport till de tjeckiska myndigheterna, i vilken den reserverade sig mot genomförandet av nämnda insats. Kommissionen drog slutsatsen att det inte hade skett någon effektiv kontroll av alla de berörda tulldeklarationerna och att samtliga varor hade frigjorts utan krav på ställande av säkerhet, trots att det fanns grundade misstankar om att dessa varor hade undervärderats. Enligt kommissionen ledde detta till en förlust av unionens traditionella egna medel för vilken de tjeckiska myndigheterna var ansvariga. Denna förlust motsvarade skillnaden mellan den tull som beräknats på grundval av det deklarerade tullvärdet och den tull som beräknats på grundval av det lägsta godtagbara priset. Under skriftväxlingen mellan Republiken Tjeckien och kommissionen, i samband med vilken kommissionen inte godtog den bevisning som medlemsstaten hade lagt fram, insisterade kommissionen vid flera tillfällen på att Republiken Tjeckien till unionens budget först ska betala in skillnaden mellan den tull som beräknats på grundval av det deklarerade tullvärdet och den tull som beräknats på grundval av det lägsta godtagbara priset, och därefter skillnaden mellan den tull som beräknats på grundval av det deklarerade tullvärdet och den tull som beräknats på grundval av det korrigerade genomsnittspriset (i stället för det lägsta godtagbara priset). Även om Republiken Tjeckien flera gånger har motsatt sig detta, har den på vissa villkor ställt de belopp som följer av beräkningen av de ovannämnda skillnaderna till förfogande för unionens budget. Den 22 juni 2020 gjordes en partiell kompensation av det utbetalade beloppet till förmån för Republiken Tjeckien.
Det är i detta sammanhang som Republiken Tjeckien väckte förevarande talan i vilken den påtalar att unionen gjort en obehörig vinst.
Tribunalens bedömning
För det första erinrar tribunalen om vilka bevisregler som är tillämpliga på en skadeståndstalan grundad på obehörig vinst för unionen. Det följer av domstolens praxis rörande liknande omständigheter att det när en medlemsstat har ställt unionens egna medel motsvarande ett visst belopp till kommissionens förfogande under bestridande av att det finns grund för kommissionens ståndpunkt, ankommer på tribunalen att bedöma bland annat huruvida den sökande medlemsstatens förlust, som motsvarar det belopp som har ställts kommissionens förfogande, och kommissionens motsvarande vinst är berättigade av de skyldigheter som åligger nämnda medlemsstat enligt unionsrätten avseende unionens egna medel, eller huruvida förlusten respektive vinsten tvärtom saknar sådant berättigande. (
2
)
Det ankommer således på medlemsstaten att visa att den enligt de unionsbestämmelser som reglerar systemet för egna medel inte var skyldig att ställa det belopp av egna medel som är föremål för tvisten till kommissionens förfogande och att den har uppfyllt sina skyldigheter. Denna bevisbörda medför emellertid inte att kommissionen kan begränsa sig till att, på ett allmänt sätt och utan bevisning till stöd för detta, hänvisa till att de omständigheter som medlemsstaten har åberopat inte är tillräckliga.
För det andra, vad gäller det statistiska värdet som grund för att uppskatta tullvärdet, konstaterar tribunalen att kommissionen gör gällande att det deklarerade tullvärdet, så länge som det är lägre än det lägsta godtagbara priset, inte kan godtas, och att de nationella myndigheterna följaktligen ska begära ställande av en säkerhet innan varorna frigörs. Ett sådant antagande, att alla tullvärden som är lägre än det lägsta godtagbara priset i princip ska avfärdas, oavsett omfattningen av de tvivel som kvarstår, eller inte kvarstår, efter de verifikationer och kontroller som utförs av tullmyndigheterna, skulle strida både mot det utrymme för skönsmässig bedömning som medlemsstaterna har när de utför tullkontroller och tullagstiftningen i vilken det föreskrivs ett särskilt förfarande för det fall att det deklarerade tullvärdet ifrågasätts.
Enligt tribunalen kan således ett statistiskt värde, såsom det lägsta godtagbara priset, endast användas som ett riskanalysverktyg, det vill säga ett verktyg för att på grundval av riskprofiler upptäcka import som kan vara undervärderad och som krävde verifikationer, och inte för att fastställa importens tullvärde.
För det tredje och sista prövar tribunalen, inom ramen för en bedömning av de tjeckiska tullmyndigheternas verkliga möjligheter att fastställa ett högre tullvärde, huruvida dessa myndigheter, genom att tillämpa sekundära metoder (
3
) för att fastställa tullvärdet, hade kunnat uppnå ett högre tullvärde än transaktionsvärdet, (
4
) och huruvida ställandet av en säkerhet innan de berörda varorna frigjordes följaktligen skulle ha bidragit till skyddet av unionens ekonomiska intressen.
I detta sammanhang erinrar tribunalen om att syftet med ställandet av en säkerhet är att göra det möjligt för tullmyndigheterna dels att tillåta att varorna frigörs samtidigt som de fortsätter att undersöka varorna och de handlingar som åtföljer dem, dels att undvika att en potentiell tullskuld till följd av en sådan undersökning inte längre kan drivas in. Härav följer alltså att ställandet av en säkerhet innan de berörda varorna har frigjorts följaktligen endast hade kunnat bidra till skyddet av unionens ekonomiska intressen om tullmyndigheterna i en medlemsstat förfogade över uppgifter som gjorde det möjligt för dem att beräkna ett högre tullbelopp än det som tagits ut på grundval av det deklarerade tullvärdet, och kunde fastställa ett ytterligare anspråk på egna medel till förmån för unionen. Tribunalen erinrar dessutom att ett statistiskt värde, såsom det lägsta godtagbara priset, inte är avsett för att fastställa varornas tullvärde, inte ens vid fastställandet av värdet med hjälp av reservmetoden.
Följaktligen och med hänsyn till att användningen av godtyckliga eller fiktiva tullvärden var utesluten enligt artikel 30.2 i gemenskapens tullkodex (
5
) och enligt rättspraxis, konstaterar tribunalen att handlingarna i målet inte innehåller några uppgifter som gör det möjligt att dra slutsatsen att tillämpningen av reservmetoden (
6
) skulle ha lett till ytterligare uppbörd av tull och således av unionens egna medel.
Tribunalen slår följaktligen fast att Republiken Tjeckien, enligt de unionsbestämmelser som reglerar systemet för egna medel, inte var skyldig att ställa det belopp av egna medel som är föremål för förevarande tvist till kommissionens förfogande, och att kommissionen ska ersätta rättegångskostnaderna.
(
1
)	Enligt artikel 13.2 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 302, 1992, s. 2) (nedan kallad gemenskapens tullkodex).
(
2
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 9 juli 2020, Tjeckien/kommissionen (C‑575/18 P, EU:C:2020:530, punkt 83).
(
3
)	Föreskrivs i artiklarna 30 och 31 i gemenskapens tullkodex.
(
4
)	Enligt artikel 29 i gemenskapens tullkodex.
(
5
)	Artikel 30.2 i gemenskapens tullkodex.
(
6
)	Enligt artikel 31 i gemenskapens tullkodex.