62007CC0045
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
YVES BOT
föredraget den 20 november 2008 (
1
)
Mål C-45/07
Europeiska gemenskapernas kommission
mot
Republiken Grekland
”Fördragsbrott — Artiklarna 10 EG, 71 EG och 80.2 EG — Sjösäkerhet — Kontroll av fartyg och hamnanläggningar — Internationella avtal — Gemenskapens respektive medlemsstaternas behörighet”
1.
Europeiska gemenskapernas kommission har genom förevarande talan yrkat att domstolen ska fastställa att Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 10 EG, 71 EG och 80.2 EG genom att framställa ett förslag till Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) om kontroll av att fartyg och hamnanläggningar uppfyller kraven i kapitel XI-2 i 1974 års internationella konvention om säkerheten för människoliv till sjöss (nedan kallad SOLAS-konventionen) och i den internationella koden för sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar (nedan kallad ISPS-koden). (
2
)
2.
Republiken Grekland överlämnade genom sitt förslag till IMO:s sjösäkerhetskommitté kontrollistor (”check lists”) och annat material som den ansåg lämpligt för att bistå de stater som är parter i SOLAS-konventionen vid kontrollen av att fartyg och hamnanläggningar uppfyller kraven i denna konvention samt i ISPS-koden.
3.
Kommissionen anser att Republiken Grekland har åsidosatt gemenskapsrätten genom att agera individuellt på ett område som omfattas av Europeiska gemenskapens exklusiva externa behörighet, vilket innebär att principen om en enhetlig internationell representation har undergrävts.
4.
Jag kommer i detta förslag till avgörande att redogöra för skälen till varför jag anser att förevarande fördragsbrottstalan ska bifallas.
I — Tillämpliga bestämmelser
5.
I artikel 1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 725/2004 av den 31 mars 2004 om förbättrat sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar, (
3
) med rubriken ”Syfte”, föreskrivs följande:
”1.   Huvudsyftet med denna förordning är att inrätta och genomföra gemenskapsåtgärder som syftar till att förbättra sjöfartsskyddet på fartyg som används för internationell handel och nationell sjöfart, samt i berörda hamnanläggningar, inför hot om avsiktliga olagliga handlingar.
2.   Förordningen syftar dessutom till att tillhandahålla en grund för harmoniserad tolkning, harmoniserat genomförande och gemenskapskontroll av de särskilda åtgärder för förbättrat sjöfartsskydd som antogs vid IMO:s diplomatkonferens den 12 december 2002, vid vilken … SOLAS-konvention[en] … ändrades och ISPS-koden … fastställdes.”
6.
I artikel 9 i förordning nr 725/2004, med rubriken ”Genomförande och kontroll av efterlevnaden”, föreskrivs följande:
”1.   Medlemsstaterna skall fullgöra de uppgifter avseende administration och kontroll som följer av bestämmelserna i kapitlet om särskilda åtgärder för förbättrat sjöfartsskydd i SOLAS-konventionen och ISPS-koden. De skall försäkra sig om att alla erforderliga medel avsätts och även finns tillgängliga för genomförandet av bestämmelserna i denna förordning.”
7.
I bilaga I till förordning nr 725/2004 återfinns de ändringar varigenom ett nytt kapitel XI-2 infördes i bilagan till SOLAS-konventionen i dess uppdaterade version. I bilaga II till förordningen återfinns ISPS-koden i dess uppdaterade version.
II — Det administrativa förfarandet
8.
Kommissionen anser att Republiken Greklands nationella förslag som ingavs till IMO:s sjösäkerhetskommitté den 18 mars 2005 inkräktar på ett område som omfattas av gemenskapens exklusiva externa behörighet. Kommissionen tillställde därför den 10 maj 2005 Republiken Grekland en formell underrättelse. Republiken Grekland besvarade denna underrättelse den 7 juli 2005.
9.
Då kommissionen inte fann svaret tillfredsställande, avgav kommissionen den 19 december 2005 ett motiverat yttrande. Republiken Grekland besvarade yttrandet den 21 februari 2006.
10.
Då kommissionen fortfarande inte fann Republiken Greklands argument övertygande, beslutade kommissionen att väcka förevarande talan.
III — Talan
11.
Kommissionen har yrkat att domstolen ska
—
fastställa att Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 10 EG, 71 EG och 80.2 EG genom att framställa ett förslag till IMO om kontroll av att fartyg och hamnanläggningar uppfyller kraven i kapitel XI-2 i SOLAS-konventionen och ISPS-koden, och
—
förplikta Republiken Grekland att ersätta rättegångskostnaderna.
12.
Republiken Grekland har yrkat att domstolen ska
—
ogilla talan, och
—
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
13.
Genom beslut av domstolens ordförande den 2 augusti 2007 tilläts Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland att intervenera till stöd för Republiken Greklands yrkanden.
IV — Parternas huvudargument
14.
Kommissionen har, med hänvisning till den rättspraxis som följer av domen av den 31 mars 1971 i mål 22/70, kommissionen mot rådet, det så kallade AETR-målet, (
4
) gjort gällande att gemenskapen, sedan förordning nr 725/2004 antogs, varigenom kapitel XI-2 i bilagan till SOLAS-konventionen och ISPS-koden införlivas med gemenskapsrätten, har exklusiv behörighet att göra internationella åtaganden på det område som omfattas av förordningen. Enligt kommissionen är gemenskapen följaktligen exklusivt behörig att säkerställa en korrekt tillämpning på gemenskapsnivå och att föra diskussioner med andra IMO-medlemmar avseende ett korrekt genomförande av bestämmelserna i SOLAS-konventionen och ISPS-koden och en vidare utveckling av dessa bestämmelser. Medlemsstaterna har således inte längre någon rätt att framföra nationella ståndpunkter inför IMO i frågor som omfattas av gemenskapens exklusiva behörighet, såvida gemenskapen inte gett sitt uttryckliga tillstånd till detta.
15.
Republiken Grekland har till sitt försvar anfört följande argument.
16.
För det första anser Republiken Grekland att den iakttagit sin skyldighet till lojalt samarbete enligt artikel 10 EG. Republiken Grekland framställde nämligen, såsom föreskrivs i artikel 11 i förordning nr 725/2004, den 1 mars 2005 det omtvistade förslaget till Marsec-kommittén, så att förslaget skulle kunna diskuteras vid kommitténs möte den 14 mars 2005 och så att en gemenskapsståndpunkt skulle kunna utarbetas. Republiken Grekland har påpekat att kommissionen, som agerar genom sin företrädare som är ordförande för Marsec-kommittén, emellertid inte förde upp detta förslag på dagordningen för ovannämnda möte. Republiken Grekland har härav dragit slutsatsen att kommissionen har åsidosatt sin skyldighet till lojalt samarbete enligt artikel 10 EG.
17.
Republiken Grekland har för det andra påpekat att dess förslag till IMO utgör en handling inom ramen för dess medlemskap i den internationella organisationen i fråga. Ett aktivt medlemsdeltagande i en internationell organisation innebär, enligt Republiken Grekland, dock inte att internationella åtaganden görs. Det är bara sådana fall som omfattas av den rättspraxis som följer av domen i det ovannämnda AETR-målet. Det grekiska förslaget inkräktar således inte på gemenskapens exklusiva behörighet.
18.
För det tredje regleras utarbetandet och framställan av förslag till IMO av ett ”gentlemen’s agreement” som ingicks av Europeiska unionens råd år 1993. Enligt detta gentlemen’s agreement har medlemsstaterna rätt att framställa förslag till IMO, inte bara gemensamt, utan även individuellt, när det inte finns någon gemenskapsståndpunkt i den aktuella frågan.
19.
Republiken Grekland anser för det fjärde att, när det inte antagits någon gemenskapsståndpunkt, liksom i förevarande fall, skyddet av gemenskapens intressen säkerställs genom medlemsstaternas aktiva deltagande i IMO, och inte genom en skyldighet att avstå från att delta. En skyldighet till passivt deltagande, vilket blir effekten av att avstå från att delta i utarbetandet av IMO:s bestämmelser, medför en inskränkning, en nedvärdering och slutligen en förlust av medlemskapet i denna organisation. I övrigt är det av än större anledning inte möjligt att säkerställa skyddet av gemenskapens intressen genom en skyldighet att avstå från att delta när gemenskapen, liksom i det aktuella fallet, inte är medlem i IMO. Det är nämligen inte möjligt att skydda dessa intressen just av den anledningen att medlemsstaterna inte deltar i utarbetande av bestämmelserna, vilket gynnar tredjeländer.
20.
Republiken Grekland har för det femte påpekat att det enligt artikel 9.1 i förordning nr 725/2004 är medlemsstaternas eget ansvar att genomföra säkerhetskraven enligt förordningen, vilka grundas på ändringarna i SOLAS-konventionen och ISPS-koden, med sina egna villkor. Både lydelsen och innehållet i det omtvistade förslaget överensstämmer med gemenskapslagstiftningens anda som ger medlemsstaterna ett stort utrymme för skönsmässig bedömning för att utveckla en bästa praxis avseende tekniska frågor.
21.
För det sjätte framgick det, enligt Republiken Grekland, vid förhandlingen, att dess argumentation vinner stöd i artikel 307 EG.
22.
Förenade kungariket har anfört tre specifika argument. Förenade kungariket har hävdat att gemenskapens exklusiva behörighet på sjösäkerhetsområdet begränsas till de områden som omfattas av tillämpningsområdet för förordning nr 725/2004 och Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/65/EG av den 26 oktober 2005 om ökat hamnskydd. (
5
) Förenade kungariket har även påpekat att samarbetsskyldigheten enligt artikel 10 EG inte innebär en skyldighet för medlemsstaterna att underlätta gemenskapens anslutning till internationella organisationer. Detta gäller särskilt när en internationell organisation, såsom IMO, enligt sina stadgar inte har rätt att uppta en enhet såsom gemenskapen som medlem. Förenade kungariket anser slutligen att kommissionen, för att uppfylla sin skyldighet till lojalt samarbete enligt artikel 10 EG, borde ha försökt framställa det grekiska förslaget till Marsec-kommittén för att därmed möjliggöra en debatt i frågan.
V — Bedömning
23.
Det ska inledningsvis erinras om de principer som domstolen fastställde i domen i det ovannämnda AETR-målet samt om efterföljande rättspraxis avseende, å ena sidan, förekomsten av en implicit extern behörighet och, å andra sidan, frågan om denna behörighet är exklusiv.
24.
I punkterna 16–18 och 22 i domen i det ovannämnda AETR-målet fann domstolen följande. Gemenskapens behörighet att ingå internationella avtal följer inte enbart av en uttrycklig tilldelning i EG-fördraget, utan kan även följa av andra bestämmelser i fördraget och av rättsakter som antagits av gemenskapens institutioner inom ramen för dessa bestämmelser. I synnerhet när gemenskapen har antagit gemensamma regler – oavsett form – för genomförandet av en i fördraget föreskriven gemensam politik, ska medlemsstaterna inte längre anses ha rätt att vare sig individuellt eller ens gemensamt ingå avtal med tredjeland om förpliktelser som kan inverka på dessa bestämmelser. Allteftersom de gemensamma bestämmelserna införs är det gemenskapen ensam som, med verkan för hela tillämpningsområdet för gemenskapens rättsordning, kan åta sig och genomföra avtalsförpliktelser i förhållande till tredjeland. Vidare kan medlemsstaterna, så snart som gemenskapen har antagit regler för förverkligandet av fördragets mål, inte utanför ramen för de gemensamma institutionerna åta sig förpliktelser som kan inverka på nämnda regler eller ändra deras räckvidd. (
6
)
25.
Domstolen har i detta avseende preciserat att om medlemsstaterna hade rätt att ingå internationella överenskommelser som påverkar de gemensamma bestämmelserna skulle såväl genomförandet av det mål som eftersträvas genom dessa bestämmelser som genomförandet av gemenskapens uppgift och av fördragets mål äventyras. (
7
)
26.
Domstolen har i sina domar i de så kallade Open skies-målen (
8
) sammanfattat under vilka omständigheter medlemsstaternas internationella åtaganden kan inverka på eller ändra de gemensamma bestämmelsernas räckvidd och följaktligen under vilka omständigheter gemenskapen får exklusiv extern behörighet genom att utöva sin interna behörighet. Domstolen har erinrat om dessa omständigheter i domarna i de ovannämnda målen kommissionen mot Luxemburg och kommissionen mot Tyskland.
27.
Så är fallet när dessa internationella åtaganden omfattas av tillämpningsområdet för de gemensamma bestämmelserna eller i vart fall av ett område som redan i stor utsträckning regleras av sådana bestämmelser, även om åtagandena inte står i motsats till de gemensamma bestämmelserna. (
9
)
28.
När gemenskapen i sina interna rättsakter har infört bestämmelser om hur medborgare från tredjeländer ska behandlas eller när den uttryckligen har tilldelat gemenskapsinstitutionerna en behörighet att förhandla med tredjeländer erhåller den sålunda en exklusiv extern behörighet på det område som omfattas av dessa rättsakter. (
10
)
29.
Enligt domstolen gäller detta också – även i avsaknad av uttryckliga bestämmelser som ger gemenskapsinstitutionerna befogenhet att förhandla med tredjeländer – när gemenskapen har genomfört en fullständig harmonisering på ett visst område, eftersom det, i den mening som avses i domen i det ovannämnda AETR-målet, skulle kunna inverka på de gemensamma regler som sålunda antagits, om medlemsstaterna behöll friheten att förhandla med tredjeländer. (
11
)
30.
Med hänsyn till denna rättspraxis bör domstolen enligt min mening bifalla förevarande fördragsbrottstalan.
31.
Jag anser nämligen att Republiken Grekland har inkräktat på ett område som omfattas av gemenskapens exklusiva externa behörighet genom att till IMO:s sjösäkerhetskommitté överlämna kontrollistor (”check lists”) och annat material som den ansett lämpligt för att bistå de stater som är parter i SOLAS-konventionen vid kontrollen av att fartyg och hamnanläggningar uppfyller kraven i denna konvention och i ISPS-koden. Detta område avser förbättrat sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar och har avgränsats precist i förordning nr 725/2004.
32.
Genom att anta denna förordning med stöd av artikel 80.2 EG önskade gemenskapslagstiftaren fastställa gemensamma bestämmelser på gemenskapsnivå för ändamålet att ”[alltid säkerställa] [s]jöfartsskyddet inom … gemenskapen vid sjötransporter och skyddet för de medborgare som utnyttjar dessa samt miljöskyddet … inför de hot som utgörs av avsiktliga olagliga handlingar, såsom terroristattacker, sjöröveri eller andra liknande handlingar” (
12
), och att sådana bestämmelser ska fastställas inom ramen för den del av gemenskapens transportpolitik som rör sjöfart.
33.
Såsom anges i skäl 5 i förordning nr 725/2004 uppnås detta skyddsändamål ”inom ramen för lämpliga åtgärder på det sjöfartspolitiska området genom att fastställa gemensamma normer för gemenskapens tolkning, genomförande och kontroll[ (
13
)] av de bestämmelser som antagits vid IMO:s diplomatkonferens den 12 december 2002”, det vill säga särskilda åtgärder för att stärka sjöfartsskyddet i SOLAS-konventionen och i ISPS-koden. I artikel 1.2 i förordningen föreskrivs härvid att förordningen syftar till att ”tillhandahålla en grund för harmoniserad tolkning, harmoniserat genomförande och gemenskapskontroll[ (
14
)] av [dessa] särskilda åtgärder”.
34.
Gemenskapen har genom utövandet av sin interna behörighet på sjöfartsområdet, och i synnerhet på grund av antagandet av gemensamma bestämmelser för ett förbättrat sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar, således fått exklusiv extern behörighet.
35.
Det ska nämligen konstateras att, eftersom gemenskapen har harmoniserat villkoren för tolkning, genomförande och kontroll av de särskilda åtgärder som antagits inom ramen för IMO och som har införlivats i förordning nr 725/2004, skulle de gemensamma bestämmelserna i förordningen kunna påverkas om en medlemsstat behöll möjligheten att individuellt framställa förslag till IMO om antagande av nya bestämmelser avseende genomförandet och kontrollen av kraven i kapitel XI-2 i SOLAS-konventionen och ISPS-koden.
36.
Genom framställan av ett sådant förslag som är i fråga i förevarande mål till IMO inleds närmare bestämt en process som kan leda till att denna internationella organisation antar nya bestämmelser för genomförandet och kontrollen av bestämmelserna i kapitel XI-2 i SOLAS-konventionen och i ISPS-koden. Dessa nya bestämmelser skulle därmed kunna ha en inverkan på förordning nr 725/2004 just av den anledningen att kapitel XI-2 i SOLAS-konventionen och ISPS-koden införlivas i gemenskapsrätten genom förordningen och att förordningen harmoniserar genomförandet och kontrollen av dessa åtgärder på gemenskapsnivå.
37.
Medlemsstaterna har följaktligen fråntagits sin behörighet att handla individuellt på internationell nivå på det område som omfattas av förordning nr 725/2004. Detta gäller såväl avtal om nya förpliktelser som förslag att ändra eller göra tillägg till befintliga bestämmelser. Medlemsstaterna har genom att anta denna förordning valt att fastställa gemensamma bestämmelser på gemenskapsnivå. De saknar således möjlighet att, ens indirekt, ändra förordningens räckvidd såvida detta inte utgör gemenskapens vilja.
38.
Ett statligt handlande som det som kritiserats av kommissionen i förevarande mål synes enligt min mening även utgöra ett åsidosättande av artikel 10 EG. Det ska härvid erinras om att medlemsstaterna enligt denna artikel ska underlätta för gemenskapen att fullgöra sina uppgifter och avstå från varje åtgärd som kan äventyra att fördragets mål uppnås. (
15
) Det ska även påpekas att domstolen slagit fast att denna skyldighet till lojalt samarbete är allmänt tillämplig och inte beroende av huruvida den berörda gemenskapsbehörigheten är exklusiv eller av medlemsstaternas eventuella rätt att avtala om skyldigheter i förhållande till tredjeländer. (
16
)
39.
Under sådana omständigheter som är i fråga i förevarande mål anser jag att en medlemsstat har en skyldighet att avstå från att delta. Undantag från denna skyldighet kan endast göras såvida det vidtas samordnade åtgärder som beslutats på gemenskapsnivå.
40.
Republiken Grekland har bestritt att den underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 10 EG, 71 EG och 80.2 EG. Jag anser emellertid inte att de argument som Republiken Grekland anfört till sitt försvar är övertygande.
41.
Kommissionen har för det första klandrats för att själv ha åsidosatt sin skyldighet till lojalt samarbete genom att inte föra upp det grekiska förslaget på dagordningen för Marsec-kommitténs möte den 14 mars 2005. Mot bakgrund av handlingarna i målet är min förståelse att Republiken Grekland snarare sökte upplysa övriga medlemsstater om sitt nationella förslag till IMO än att uppnå en gemenskapsståndpunkt i denna fråga. Ordförandeskapet i kommittén kunde således bedöma det olämpligt att föra upp nämnda förslag på dagordningen för mötet den 14 mars 2005, utan att denna vägran utgör en överträdelse av artikel 10 EG.
42.
Det framgår vidare av de yttranden som inkommit till domstolen att kommissionen har stått i spetsen för en samordning inom gemenskapen bland annat avseende tillämpningen av kapitel XI-2 i SOLAS-konventionen och av ISPS-koden, i syfte att lägga fram en gemenskapsståndpunkt vid IMO:s sjösäkerhetskommittés 80:e möte. Den 27 april 2005 överlämnade kommissionen sålunda ett arbetsdokument till rådet rubricerat ”IMO – European Community position to be adopted by the Council on maritime issues for the 80th session of the Maritime Safety Committee (MSC 80) meeting in London from 11 to 20 May 2005”. (
17
) Detta dokument granskades av en grupp experter som kallades in av ordförandeskapet den 29 april 2005 och bekräftades av rådets arbetsgrupp för sjöfart den 3 maj 2005. (
18
) Det framgår samtidigt av handlingarna i målet att kommissionen vid flera tillfällen har anmodat Republiken Grekland att dra tillbaka sitt nationella förslag som ingavs till IMO den 18 mars 2005, men utan resultat. Att det inte gjorts någon hänvisning till detta förslag i den handling där gemenskapsståndpunkten kommer till uttryck kan anses bero på Republiken Greklands uppträdande i detta avseende.
43.
Under dessa omständigheter anser jag att kommissionen inte kan klandras för att ha åsidosatt sin skyldighet att främja samordning inom gemenskapen.
44.
Jag delar vidare kommissionens ståndpunkt att, eftersom gemenskapens rättsordning inte grundas på ömsesidighetsprincipen, kommissionens eventuella åsidosättande av sin skyldighet till lojalt samarbete enligt artikel 10 EG under alla omständigheter inte kan rättfärdiga en medlemsstats egna överträdelser av gemenskapsrätten, som i förevarande fall utgörs av ett åsidosättande av gemenskapens exklusiva externa behörighet.
45.
Jag anser för det andra, till skillnad från Republiken Grekland, inte att den rättspraxis som följer av domen i det ovannämnda AETR-målet kan begränsas till det fall då en medlemsstat har åsidosatt gemenskapens exklusiva externa behörighet genom att göra ett internationellt åtagande. Det resonemang som domstolen utvecklat i de mål som anhängiggjorts vid domstolen består i att förhindra att medlemsstaterna individuellt eller gemensamt inkräktar på ett område som omfattas av gemenskapens exklusiva externa behörighet. Så är fallet när en statlig åtgärd kan inverka på gemensamma bestämmelser eller ändra deras räckvidd. Såsom angetts ovan medför ett sådant handlande som Republiken Greklands förslag till IMO att en process inleds som kan leda till att denna internationella organisation antar nya bestämmelser vilka i sin tur i sig kan inverka på befintliga gemenskapsbestämmelser.
46.
För det tredje, vad gäller argumentet att rådet ingick ett gentlemen’s agreement år 1993, som möjliggör för medlemsstaterna att inte enbart gemensamt utan även individuellt framställa förslag till IMO när en gemensam ståndpunkt saknas, kan denna rättsakt svårligen tillskrivas den rättsverkan som Republiken Grekland hävdat. Det följer nämligen av de yttranden som kommissionen ingett till domstolen att detta gentlemen’s agreement är ett uttalande av denna institution som tagits till det protokoll som rådet upprättade vid ett möte som arbetsgruppen för transport höll den 14 december 1993. Det är således fråga om en icke-bindande handling, vilken för övrigt inte kan likställas med ett interinstitutionellt avtal. Kommissionens uppfattning, som jag instämmer i, bekräftas vidare av innehållet i detta uttalande liksom av övriga utdrag ur protokollet som det hänvisas till i handlingarna som ingivits till domstolen. Kommissionen anser i korthet att gemenskapens exklusiva behörighet inte utgör hinder för medlemsstaterna att aktivt delta i IMO, då medlemsstaternas ståndpunkter inom denna internationella organisation dessförinnan varit föremål för samordning inom gemenskapen.
47.
För det fjärde har medlemsstaterna inte av den anledningen att gemenskapen inte är medlem i IMO rätt att framställa nationella förslag till denna internationella organisation på ett område som omfattas av gemenskapens exklusiva externa behörighet. Jag delar här kommissionens uppfattning att när kommissionen inte lagenligt kan företräda gemenskapen inom en internationell organisation, på ett område som omfattas av gemenskapens exklusiva behörighet, kan en sådan behörighet utövas genom medlemsstaterna, som ska handla solidariskt i gemenskapens intresse och med tillstånd från gemenskapen. (
19
) En sådan gemenskapsståndpunkt som framgår av resonemanget ovan kan således uttryckas inför en internationell organisation som gemenskapen inte är medlem av. Gemenskapslagstiftaren erinrade dessutom om att det är nödvändigt med en sådan ståndpunkt i artikel 10.4 i förordning nr 725/2004, där det föreskrivs att ”[f]ör att uppnå syftet med denna förordning och för att minska risken för en konflikt mellan gemenskapens sjöfartslagstiftning och internationella instrument skall medlemsstaterna och kommissionen samarbeta genom samordningsmöten och/eller på andra lämpliga sätt för att i förekommande fall fastställa en gemensam ståndpunkt eller strategi i behöriga internationella forum”.
48.
För det femte ansluter jag mig inte till argumentet att det följer av artikel 9.1 i förordning nr 725/2004 att gemenskapens exklusiva behörighet inte omfattar medlemsstaternas genomförande av kraven i kapitel XI-2 i SOLAS-konventionen och i ISPS-koden, såsom de införlivats i förordningen.
49.
Det ska nämligen erinras om att harmoniseringen av villkoren för genomförande och kontroll av de särskilda åtgärder för förbättrat sjöfartsskydd, som antogs vid IMO:s diplomatkonferens den 12 december 2002, enligt artikel 1.2 i förordning nr 725/2004, utgör just ett av förordningens huvudsyften. Artikel 9.1 i förordningen utgör dessutom en klassisk bestämmelse i denna typ av reglering, som måste tillämpas genom medlemsstaternas administrativa organisation. En decentraliserad tillämpning av gemenskapsrätten ger enligt min mening inte medlemsstaterna behörighet att utveckla harmoniserade kontrollregler på internationell nivå på ett område som omfattas av gemenskapens exklusiva behörighet. En sådan harmonisering ska nämligen, enligt förordning nr 725/2004, först antas inom gemenskapen.
50.
Slutligen anser jag att argumentet avseende artikel 307 EG saknar relevans. Det är nämligen inte i detta mål aktuellt att ifrågasätta de rättigheter och skyldigheter som följer av en konvention som redan hade ingåtts då Republiken Grekland tillträdde den europeiska gemenskapen. Syftet med förevarande talan är inte att hindra denna medlemsstat från att delta i det arbete som utförs inom IMO som aktiv medlem av denna organisation. Det rör sig endast om att visa Republiken Grekland att den, genom sitt deltagande i IMO, inte kan kringgå de tvingande krav som följer av antagandet av gemensamma bestämmelser för medlemsstaterna på gemenskapsnivå.
VI — Förslag till avgörande
51.
Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen ska
—
fastställa att Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 10 EG, 71 EG och 80.2 EG samt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 725/2004 av den 31 mars 2004 om förbättrat sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar genom att framställa ett förslag till Internationella sjöfartsorganisationen om kontroll av att fartyg och hamnanläggningar uppfyller kraven i kapitel XI-2 i 1974 års internationella konvention om säkerheten för människoliv till sjöss och i den internationella koden för sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar, och
—
förplikta Republiken Grekland att ersätta rättegångskostnaderna och fastställa att Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland ska bära sin rättegångskostnad.
(
1
)	Originalspråk: franska.
(
2
)	Förslag av den 18 mars 2005 (MSC 80/5/11).
(
3
)	EUT L 129, s. 6.
(
4
)	Dom av den 31 mars 1971 i mål 22/70, kommissionen mot rådet (REG 1971, s. 263; svensk specialutgåva, volym 1, s. 551).
(
5
)	EUT L 310, s. 28.
(
6
)	Se även dom av den 2 juni 2005 i mål C-266/03, kommissionen mot Luxemburg (REG 2005, s. I-4805), punkt 40, och av den 14 juli 2005 i mål C-433/03, kommissionen mot Tyskland (REG 2005, s. I-6985), punkt 42.
(
7
)	Domarna i de ovannämnda målen kommissionen mot Luxemburg, punkt 41, och kommissionen mot Tyskland, punkt 43.
(
8
)	Domarna av den 5 november 2002 i mål C-466/98, kommissionen mot Förenade kungariket (REG 2002, s. I-9427), i mål C-467/98, kommissionen mot Danmark (REG 2002, s. I-9519), i mål C-468/98, kommissionen mot Sverige (REG 2002, s. I-9575), i mål C-469/98, kommissionen mot Finland (REG 2002, s. I-9627), i mål C-471/98, kommissionen mot Belgien (REG 2002, s. I-9681), i mål C-472/98, kommissionen mot Luxemburg (REG 2002, s. I-9741), i mål C-475/98, kommissionen mot Österrike (REG 2002, s. I-9797), och i mål C-476/98, kommissionen mot Tyskland (REG 2002, s. I-9855).
(
9
)	Se bland annat domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Tyskland, punkt 45.
(
10
)	Ibidem, punkt 46.
(
11
)	Ibidem, punkt 47.
(
12
)	Skäl 2 i förordning nr 725/2004.
(
13
)	Min kursivering.
(
14
)	Idem.
(
15
)	Se bland annat domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Tyskland, punkt 63, och dom av den 24 april 2007 i mål C-523/04, kommissionen mot Nederländerna (REG 2007, s. I-3267), punkt 74.
(
16
)	Domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Tyskland, punkt 64 och där angiven rättspraxis.
(
17
)	SEC(2005) 586.
(
18
)	Se bilagorna 2 och 3 till kommissionens replik.
(
19
)	Se, för ett liknande resonemang, yttrande 2/91 av den 19 mars 1993 (REG 1993, s. I-1061; svensk specialutgåva, volym 14, s. I-59), punkt 5.