62016TJ0300_RES
Predmet T-300/16
Jindal Saw LtdiJindal Saw Italia SpA
protiv
Europske komisije
Presuda Općeg suda (prvo prošireno vijeće) od 10. travnja 2019.
„Subvencije – Uvoz cijevi od duktilnog lijevanog željeza podrijetlom iz Indije – Provedbena uredba (EU) 2016/387 – Uvođenje konačne kompenzacijske pristojbe – Indijski sustav kojim se uvodi izvozni porez na željeznu rudu i dvostruka vozarina u željezničkom prometu nepovoljna za prijevoz željezne rude namijenjene izvozu – Članak 3. stavak 1. točka (a) podtočka iv. Uredbe (EZ) br. 597/2009 [zamijenjena Uredbom (EU) 2016/1037] – Financijski doprinos – Opskrba robom – Djelovanje koje se sastoji od „povjeravanja“ privatnom tijelu obavljanja posla koji čini financijski doprinos – Članak 4. stavak 2. točka (a) Uredbe br. 597/2009 – Specifičnost subvencije – Članak 6. točka (d) Uredbe br. 597/2009 – Izračun koristi – Šteta za Unijinu industriju – Izračun sniženja cijene i marže štete – Uzročna veza – Pristup povjerljivim podacima iz antisubvencijskog ispitnog postupka – Prava obrane”
Sudski postupak – Mjere izvođenja dokaza – Dostava povjerljivih podataka koje je Komisija primila u okviru antisubvencijskog ispitnog postupka – Mjera upravljanja postupkom kojom se tužitelju odobrava pristup navedenim podacima u ograničene svrhe – Podnošenje novih prigovora zasnovanih na navedenim podacima koji nadilaze svrhu mjere upravljanja postupkom – Nedopuštenost
(Poslovnik Općeg suda, čl. 84., čl. 88. do 92. i čl. 103.; Uredba Vijeća br. 597/2009, čl. 29.)
(t. 33.-54.)
Zajednička trgovinska politika – Zaštita od subvencijskih praksi trećih zemalja – Odvijanje ispitnog postupka – Komisijina obveza da osigura obavještavanje dotičnih stranaka – Doseg – Prava obrane – Povreda – Uvjeti – Mogućnost za dotičnog poduzetnika da bolje osigura svoju obranu u izostanku postupovne nepravilnosti
(Uredba Vijeća br. 597/2009, čl. 30.)
(t. 74.-94.)
Zajednička trgovinska politika – Zaštita od subvencijskih praksi trećih zemalja – Subvencija – Pojam – Tumačenje s obzirom na Sporazum o subvencijama i kompenzacijskim mjerama iz 1994. – Odluka tijela za rješavanje sporova WTO-a kojom se primjenjuje odgovarajuća odredba navedenog sporazuma – Relevantnost
(Sporazum o subvencijama i kompenzacijskim mjerama iz 1994., čl. 1.; Uredba Vijeća br. 597/2009, čl. 3. st. 1. t. (a), podt. iv.)
(t. 96.-103.)
Zajednička trgovinska politika – Zaštita od subvencijskih praksi trećih zemalja – Subvencija – Pojam – Financijski doprinos vlade zemlje podrijetla ili izvoza – Sustav kojim se uvode izvozna ograničenja za željeznu rudu kojima je njezin izvoz učinjen komercijalno neprivlačnim – Uključivanje
(Uredba Vijeća br. 597/2009, čl. 3. st. 1. t. (a) podt. iv.)
(t. 106.-129.)
Zajednička trgovinska politika – Zaštita od subvencijskih praksi trećih zemalja – Subvencija – Pojam – Specifičnost subvencije – Subvencioniranje specifično za pojedino poduzeće, industriju ili grupu poduzeća ili industrija – Sustav kojim se uvode izvozna ograničenja za željeznu rudu kojima je njezin izvoz učinjen komercijalno neprivlačnim – Uključivanje
(Uredba Vijeća br. 597/2009, čl. 4. st. 2.)
(t. 159.-168.)
Zajednička trgovinska politika – Zaštita od subvencijskih praksi trećih zemalja – Subvencija – Pojam – Korist dodijeljena primatelju – Izračun koristi – Referentno razdoblje – Cijelo razdoblje ispitnog postupka – Nestanak koristi nakon tog razdoblja – Teret dokazivanja
(Uredba Vijeća br. 597/2009, čl. 3. st. 2., čl. 5. i čl. 15. st. 1.)
(t. 180.-182., 187.-193.)
Zajednička trgovinska politika – Zaštita od subvencijskih praksi trećih zemalja – Subvencija – Pojam – Korist dodijeljena primatelju – Izračun koristi – Financijski doprinos koji se sastoji od isporuke robe – Metoda za izračun koja mora poslužiti kao odraz koristi koja je stvarno dodijeljena svakom primatelju – Posljedice
(Uredba Vijeća br. 597/2009, čl. 3. st. 2. i čl. 6. t. (d))
(t. 205.-227.)
Zajednička trgovinska politika – Zaštita od subvencijskih praksi trećih zemalja – Šteta – Utvrđenje uzročne veze – Obveze institucija – Izračun sniženja uvozne cijene o kojoj je riječ – Obveza primjerenog uspoređivanja cijene dotičnog proizvoda s cijenom sličnog proizvoda Unijine industrije – Usporedba provedena između cijena pribavljenih na različitim razinama trgovine – Povreda
(Uredba Vijeća br. 597/2009, čl. 8.)
(t. 235.-259.)
Kratak prikaz
Presudom Jindal Saw i Jindal Saw Italia/Komisija (T-300/16) (
1
), donesenom 10. travnja 2019., Opći sud poništio je Uredbu 2016/387 o uvođenju konačne kompenzacijske pristojbe na uvoz cijevi od duktilnog lijevanog željeza podrijetlom iz Indije (
2
) u dijelu u kojem se odnosi na Jindal Saw Ltd. Tu je konačnu kompenzacijsku pristojbu Komisija utvrdila nakon ispitnog postupka pokrenutog povodom pritužbi koje su podnijela tri poduzetnika iz grupe Saint-Gobain Pam, glavnog proizvođača Europske unije, kojima su u pitanje dovedene različite subvencije koje je Indija uvela u korist indijske industrije željeza i čelika. Prvotužitelj, Jindal Saw, jest jedan od dvaju indijskih proizvođača izvoznika koji su surađivali u antisubvencijskom ispitnom postupku koji je Komisija vodila. Jindal Saw Italia, drugotužitelj, jest društvo kći Jindal Sawa u Uniji.
Opći sud je najprije odbacio kao nedopuštena dopunska očitovanja koja su tužitelji podnijeli nakon što su izvršili uvid u neke povjerljive dokumente koji su bili obuhvaćeni antisubvencijskim ispitnim postupkom i kojima su dobili ograničen pristup nakon što je Opći sud donio mjere izvođenja dokaza i upravljanja postupkom. U tom je pogledu Opći sud naglasio da je pristup navedenim podacima, čija povjerljiva priroda u smislu članka 29. Osnovne antisubvencijske uredbe (
3
) nije osporena i čije otkrivanje tužitelji nisu mogli tražiti na temelju navedene uredbe, bio odobren kako bi se omogućila provjera objašnjenja pruženih u Komisijinu odgovoru na tužbu u odnosu na pogrešku u pisanju počinjenu u upravnom postupku. Budući da tužitelji nisu osporavali točnost navedenih objašnjenja, nego su tvrdili da su otkrili druge pogreške koje potkrepljuju neke od njihovih prigovora, Opći sud je pojasnio da se ovaj slučaj ne može izjednačiti sa situacijom u kojoj bi na temelju članka 103. stavka 3. Poslovnika on odlučio općenito upoznati glavnu stranku s povjerljivim podacima ili dokaznim elementima koje je podnijela druga glavna stranka. Slijedom toga, tužitelji se nisu mogli pozivati na to da su imali opći pristup novim podacima, saznanje za koje bi im omogućilo da istaknu nove tužbene razloge ili prigovore koji se moraju smatrati dopuštenima na temelju članka 84. Poslovnika.
Glede merituma predmeta i, konkretnije, subvencija protiv kojih se mogu uvesti kompenzacijske mjere koje su utvrđene u pobijanoj uredbi, tužitelji su osporavali, među ostalim, zaključak prema kojem izvozna ograničenja za željeznu rudu, koja je indijska vlada odredila u obliku izvoznog poreza i sustava dvostrukih vozarina u željezničkom prometu u vezi sa željeznim rudom, jesu „financijski doprinos vlade” u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) Osnovne antisubvencijske uredbe. Tužitelj su tvrdili da se ne može konkretnije smatrati da je tim mjerama indijska vlada „povjerila”, u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke iv. druge alineje navedene uredbe, indijskim proizvođačima željezne rude da tom rudom opskrbljuju nacionalnu industriju željeza i čelika. U tom je pogledu Opći sud istaknuo, međutim, da ova potonja odredba jest mjera za sprečavanje izbjegavanja i da, kako bi se osigurao u cijelosti njezin koristan učinak, pod „povjeravanjem” u smislu te odredbe treba podrazumijevati svako djelovanje vlade koje se izravno ili neizravno svodi na to da se privatnom tijelu dodijeli odgovornost za izvršavanje posla poput onih navedenih u članku 3. stavku 1. točki (a) podtočkama i. do iii. navedene uredbe. A to je bio slučaj u konkretnom kontekstu ovog predmeta jer je indijska vlada osmislila i uvela predmetna izvozna ograničenja s izričitim ciljem da se osigura opskrba indijskog tržišta željeznom rudom te su ona potom bila praćena i prilagođavana kako bi se postigao taj cilj, čime je izvoz te željezne rude učinjen komercijalno neprivlačnim.
Glede postojanja „koristi” u smislu članka 3. stavka 2. Osnovne antisubvencijske uredbe, Opći sud je, usto, utvrdio da u slučaju kada se, kao ovdje, radi o financijskom doprinosu koji se odnosi na robu čije cijene fluktuiraju, odlučujuće pitanje jest, je li izračunom koristi za cijelo razdoblje ispitnog postupka istaknuto postojanje pozitivne subvencijske marže za dotične primatelje. Prema tome, za ocjenu zakonitosti pobijane uredbe irelevantno je bilo to da iz novijeg izračuna može proizlaziti da predmetni financijski doprinos nije indijskim primateljima više pribavljao korist u određenom trenutku. U odgovoru na prigovor koji se temeljio na povredi članka 15. stavka 1. drugog podstavka Osnove antisubvencijske uredbe, u skladu s kojim se kompenzacijske mjere ne uvode, među ostalim, ako se dokaže da subvencije više ne donose korist dotičnim izvoznicima, Opći sud je, osim toga, naglasio da se sve dok propisi kojima su uspostavljena predmetna izvozna ograničenja i dalje postoje, ne može isključiti da se u bliskoj budućnosti međunarodne cijene ponovno povećaju ili da indijske cijene padnu s tom posljedicom da bi korist ponovno postojala.
Opći sud je, nasuprot tomu, prihvatio prigovore koji su se temeljili na pogreškama koje je Komisija počinila prilikom izračuna koristi koja je predmetnim izvoznim ograničenjima dodijeljena Jindal Sawu. U tom pogledu tužitelji su se pozvali, među ostalim, na povredu članka 3. točke 2. i članka 6. točke (d) Osnovne antisubvencijske uredbe jer je Komisija utvrdila korist dodijeljenu Jindal Sawu tako da je u obzir uzela prosječnu cijenu za kupnju željezne rude u Indiji koja nije uključivala stvarne troškove prijevoza koje je snosio ovaj potonji, nego „standardni ponderirani prosječni trošak prijevoza” izračunat na temelju troškova prijevoza koje su priopćila dva indijska proizvođača izvoznika koji su surađivali u ispitnom postupku. U tom je okviru Opći sud smatrao da se s obzirom na svoj tekst, cilj i kontekst čiji je dio, članak 6. Osnovne antisubvencijske uredbe ne može u situaciji poput one u ovom slučaju, a u kojoj ima samo tri utvrđena proizvođača izvoznika i u kojem su dva od njih surađivala u ispitnom postupku, tumačiti na način da dopušta Komisiji da korist dodijeljenu svakom od dvaju proizvođača izvoznika koji su surađivali u ispitnom postupku izračuna na temelju prosječne kupovne cijene koja uključuje troškove prijevoza koji odgovaraju prosjeku utvrđenom na osnovi troškova koje su snosila ta dva proizvođača izvoznika, umjesto na osnovi cijena koje je stvarno platio svaki od njih, uključujući njihove stvarne troškove prijevoza. Tako je metoda koju je Komisija koristila za izračun koristi trebala, u mjeri u kojoj je to moguće, poslužiti kao odraz koristi koja je stvarno dodijeljena primatelju. Međutim, s obzirom na to da iz Komisijinih odgovora na pitanja koja je Opći sud postavio proizlazi da su troškovi prijevoza koji su stvarno nastali Jindal Sawu bili viši od „standardnog ponderiranog prosječnog troška prijevoza” koji je uzet u obzir od strane Komisije, pogreškom koju je ona počinila moglo se dovesti u pitanje zakonitost pobijane uredbe, jer čini nevaljanom cijelu analizu o samom postojanju subvencije.
Naposljetku, Opći sud je također prihvatio prigovore koji su se temeljili na pogreškama koje je Komisija počinila prilikom utvrđivanja postojanja štete za Unijinu industriju. U tom pogledu Opći sud je podsjetio da obveza provedbe objektivnog ispitivanja utjecaja subvencioniranog uvoza, utvrđena u navedenom članku 8. stavku 1. Osnovne antisubvencijske uredbe, nalaže provedbu primjerene usporedbe, i dakle na istoj razini trgovine, između cijene dotičnog proizvoda i cijene sličnog proizvoda Unijine industrije prilikom prodaje obavljene na području Unije. Iz ispitivanja predmeta proizašlo je da se Komisija oslonila na prodajne cijene koje su ostvarili prodajni subjekti povezani s glavnim Unijinim proizvođačem kako bi utvrdila cijene za sličan proizvod Unijine industrije, pri čemu nije uzela u obzir prodajne cijene prodajnih subjekata Jindal Sawa kako bi utvrdila cijenu dotičnog proizvoda koji je ovaj potonji proizvodio, iako su i glavni Unijin proizvođač i Jindal Saw ostvarivali vrlo velik dio svoje prodaje u Uniji preko prodajnih subjekata. Prema tome, Opći sud utvrdio je povredu članka 8. stavka 1. Osnovne antisubvencijske uredbe jer je Komisija izračunala sniženje cijene, tako da je usporedila cijene predmetnih proizvoda na različitim razinama trgovine. Budući da se ta pogreška ticala ocjena koje čine nužan temelj za uvođenje kompenzacijske pristojbe na uvoz dotičnog proizvoda koji proizvodi Jindal Saw, Opći sud je potvrdio da i iz tog razloga pobijanu uredbu valja poništiti u dijelu u kojem se odnosi na njega.
(
1
)	Ova je presuda povezana s presudom Jindal Saw i Jindal Saw Italia/Komisija (T-301/16, EU:T:2019:234), kojom je Provedbenu uredbu Komisije (EU) 2016/388 оd 17. ožujka 2016. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz cijevi od duktilnog lijevanog željeza (poznato i kao sferoidno grafitno lijevano željezo) podrijetlom iz Indije, Opći sud poništio u dijelu u kojem se odnosi na Jindal Saw Ltd.
(
2
)	Provedbena uredba Komisije (EU) 2016/387 оd 17. ožujka 2016. o uvođenju konačne kompenzacijske pristojbe na uvoz cijevi od duktilnog lijevanog željeza (poznato i kao sferoidno grafitno lijevano željezo) podrijetlom iz Indije (SL 2016., L 73, str. 1.)
(
3
)	Uredba Vijeća (EZ) br. 597/2009 od 11. lipnja 2009. o zaštiti od subvencioniranog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije (SL 2009., L 188, str. 93.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 17., str. 273.), kako je izmijenjena Uredbom br. 37/2014.