62013CJ0335
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
2014 m. lapkričio 6 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Bendra žemės ūkio politika — Bendrosios išmokos schema — Komisijos reglamentas (EB) Nr. 795/2004 — 18 straipsnio 2 dalis — Nacionalinis rezervas — Išimtinės aplinkybės — Vienodo požiūrio principas“
Byloje C‑335/13
dėl Scottish Land Court (Jungtinė Karalystė) 2013 m. birželio 14 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2013 m. birželio 18 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Robin John Feakins
prieš
The Scottish Ministers
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Tizzano, teisėjai A. Borg Barthet, M. Berger, S. Rodin (pranešėjas) ir F. Biltgen,
generalinė advokatė J. Kokott,
posėdžio sekretorė L. Hewlett, vyriausioji administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2014 m. balandžio 30 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
—
R. J. Feakins, atstovaujamo solisitoriaus A. S. Devanny, QC C. Agnew of Lochnaw ir advocate N. MacDougall,
—
Scottish Ministers, atstovaujamos N. Wisdahl, padedamos QC J. Wolffe ir advocate D. Cameron,
—
Graikijos vyriausybės, atstovaujamos I. Chalkias ir E. Chroni,
—
Europos Komisijos, atstovaujamos K. Skelly ir G. von Rintelen,
susipažinęs su 2014 m. birželio 19 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 795/2004, nustatančio išsamias bendrosios išmokos schemos, pateiktos Tarybos reglamente (EB) Nr. 1782/2003, nustatančiame bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančiame tam tikras paramos schemas ūkininkams, įgyvendinimo taisykles (OL L 141, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 44 t., p. 226), iš dalies pakeisto 2004 m. spalio 29 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1974/2004 (OL L 345, p. 85; toliau – Įgyvendinimo reglamentas), 18 straipsnio 2 dalies išaiškinimo ir galiojimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant R. J. Feakins ieškinį, pareikštą dėl Scottish Ministers sprendimo, susijusio su referencinės sumos nustatymu siekiant apskaičiuoti jo teises į bendrąją išmoką pagal 2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1782/2003, nustatantį bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatantį tam tikras paramos schemas ūkininkams bei iš dalies keičiantį reglamentus (EEB) Nr. 2019/93, (EB) Nr. 1452/2001, (EB) Nr. 1453/2001, (EB) Nr. 1454/2001, (EB) Nr. 1868/94, (EB) Nr. 1251/1999, (EB) Nr. 1254/1999, (EB) Nr. 1673/2000, (EEB) Nr. 2358/71 ir (EB) Nr. 2529/2001 (OL L 270, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 40 t., p. 269; toliau – Pagrindinis reglamentas ).
Teisinis pagrindas
Pagrindinis reglamentas
3
Pagrindiniame reglamente, galiojusiame, kai klostėsi pagrindinės bylos aplinkybės, buvo nustatyta, be kita ko, nuo gamybos apimties atsieta ūkininko pajamų rėmimo sistema. Šio reglamento 1 straipsnio antroje įtraukoje „bendrosios išmokos schema“ pavadinta schema apėmė tam tikrą skaičių ūkininkams pagal iki tol galiojusias skirtingas paramos sistemas pervestų tiesioginių išmokų.
4
Šio reglamento 24 konstatuojamojoje dalyje buvo nustatyta:
„Dėl Bendrijos žemės ūkio konkurencingumo stiprinimo ir skatinimo laikytis maisto kokybės bei aplinkos standartų visada sumažėja nustatytos žemės ūkio produktų kainos ir padidėja Bendrijos žemės ūkio valdų gamybos sąnaudos. Siekiant šių tikslų ir skatinant labiau į rinką orientuotą ir tvarų žemės ūkį, būtina užbaigti perėjimą nuo paramos gamybai prie paramos gamintojui, įdiegiant nuo gamybos apimčių atsietą kiekvieno ūkio pajamų rėmimo sistemą. Nors dėl atsiejimo nuo gamybos apimčių faktinės ūkininkams sumokėtos sumos nesikeis, dėl to gerokai padidės pajamų rėmimo pagalbos veiksmingumas. Dėl to reikėtų, kad bendroji išmoka ūkiui priklausytų nuo kompleksinio paramos susiejimo su aplinkosaugos, maisto saugos, gyvūnų sveikatos ir gerovės reikalavimais bei geros agrarinės ir aplinkosauginės būklės išlaikymu ūkyje.“
5
Šio reglamento 29 konstatuojamojoje dalyje buvo numatyta:
„Siekiant nustatyti sumą, kurią ūkininkas turėtų teisę gauti pagal naują schemą, reikėtų remtis sumomis, kurios jam buvo sumokėtos referenciniu laikotarpiu. Siekiant atsižvelgti į specifines situacijas, reikėtų kaupti nacionalinį rezervą. Toks rezervas taip pat galėtų būti naudojamas padedant naujiems ūkininkams dalyvauti schemoje. Bendroji išmoka turėtų būti apskaičiuojama ūkiui.“
6
Įgyvendindamos bendrosios išmokos schemą valstybės narės galėjo pasirinkti „istorinį“ arba „regioninį“ modelį.
7
Pagal „istorinį“ modelį ūkininkai, kurie referenciniu laikotarpiu, pagal bendrą taisyklę apimančiu 2000–2002 kalendorinius metus, gavo išmoką bent pagal vieną Pagrindinio reglamento VI priede nurodytą paramos schemą, turėjo „teises į išmokas“, apskaičiuotas remiantis referencine suma, kurią sudaro kiekvienam ūkininkui pagal šias schemas per šį laikotarpį skirtų visų išmokų metinis vidurkis. Teisių į išmokas skaičius atitinka metinį hektarų, dėl kurių atitinkamas ūkininkas įgijo teisę į tokias išmokas per referencinį laikotarpį, vidurkį.
8
Minėto reglamento 37 straipsnio 1 dalyje buvo įtvirtinta bendra taisyklė dėl referencinės sumos apskaičiavimo:
„Referencine suma laikoma trejų metų bendros išmokų, kurios buvo paskirtos ūkininkui pagal VI priede nurodytas paramos schemas, sumos vidurkis, apskaičiuotas ir patikslintas pagal VII priedą kiekvienais 38 straipsnyje nurodyto referencinio laikotarpio kalendoriniais metais“.
9
Vis dėlto Pagrindiniame reglamente buvo numatytos tam tikros specialios priemonės, taikomos ūkininkams, kurių atveju pagal minėto 37 straipsnio 1 dalį apskaičiuota referencinė suma neatspindi jų paramos, kurią jie būtų gavę, jei nebūtų įsigaliojusi bendrosios išmokos schema, lygio.
10
Konkrečiai kalbant, pirma, šio reglamento 40 straipsnio 1 dalyje buvo numatyta:
„Nukrypstant nuo 37 straipsnio, ūkininkas, kurio gamybai referenciniu laikotarpiu buvo padarytas neigiamas poveikis dėl force majeure ar išimtinių aplinkybių, susidariusių prieš referencinį laikotarpį arba jo metu, turi teisę prašyti, kad referencinė suma būtų apskaičiuojama remiantis kalendoriniais metais arba referencinio laikotarpio metais, kuriais nebuvo force majeure ar išimtinių aplinkybių.“
11
Antra, Pagrindinio reglamento 42 straipsnio 1 dalyje buvo nustatyta, kad kiekviena valstybė sudaro nacionalinį rezervą, kuris turi būti pildomas taikant referencinės sumos linijinio procentinio dydžio sumažinimą.
12
Pagal šio reglamento 42 straipsnio 3 ir 5 dalis valstybės narės gali naudoti nacionalinį rezervą, siekdamos referencines sumas prioritetine tvarka skirti ūkininkams, kurie pradeda žemės ūkio veiklą, arba tiems, kurie dalyvauja vykdomose restruktūrizavimo ir (arba) plėtros programose.
13
Remiantis minėto reglamento 42 straipsnio 4 dalimi:
„Valstybės narės, remdamosi objektyviais kriterijais ir užtikrindamos vienodas sąlygas ūkininkams bei vengdamos rinkos ir konkurencijos iškraipymo, naudoja nacionalinį rezervą referencinėms sumoms, skirtoms ūkininkams, atsidūrusiems specialioje padėtyje, kurią turi apibrėžti Komisija <…>“
14
Pagrindinio reglamento 41 straipsnyje buvo nustatyta:
„1.   Kiekvienos valstybės narės referencinė suma neviršija nacionalinės viršutinės ribos, nurodytos VIII priede.
2.   Atitinkamais atvejais valstybė narė pereina prie referencinės sumos linijinio procentinio dydžio sumažinimo, kad būtų laikomasi nustatytos viršutinės ribos.“
15
Šio reglamento 42 straipsnio 7 dalyje buvo numatyta:
„Valstybės narės pereina prie linijinio teisių į išmokas sumažinimo, jei 3 ir 4 dalyse nurodytiems atvejams jų nacionalinio rezervo nepakanka.“
16
Pagrindinis reglamentas buvo panaikintas ir pakeistas 2009 m. sausio 19 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 73/2009, nustatančiu bendrąsias tiesioginės paramos schemų ūkininkams pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančiu tam tikras paramos schemas ūkininkams, iš dalies keičiančiu reglamentus (EB) Nr. 1290/2005, (EB) Nr. 247/2006, (EB) Nr. 378/2007 ir panaikinančiu Reglamentą (EB) Nr. 1782/2003 (OL L 30, p. 16), kuris įsigaliojo 2009 m. vasario 2 d.; šis reglamentas vėliau buvo panaikintas ir pakeistas 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1307/2013, kuriuo nustatomos pagal bendros žemės ūkio politikos paramos sistemas ūkininkams skiriamų tiesioginių išmokų taisyklės ir panaikinami Tarybos reglamentas (EB) Nr. 637/2008 ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 73/2009 (OL L 347, p. 608), įsigaliojusiu 2013 m. gruodžio 20 d.
Įgyvendinimo reglamentas
17
Įgyvendinimo reglamente, kuris galiojo, kai klostėsi pagrindinės bylos aplinkybės, buvo įtvirtintos Pagrindiniame reglamente numatytos bendrosios išmokos schemos įgyvendinimo nuostatos.
18
Šio reglamento 13 konstatuojamojoje dalyje buvo nustatyta:
„Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 42 straipsnio 4 dalies nuostatos leidžia Komisijai apibrėžti tam tikras specialias padėtis, kurios suteikia teisę nustatyti referencines sumas tam tikriems ūkininkams, atsidūrusiems padėtyje, kuri užkirto kelią referenciniu laikotarpiu pilnai ar iš dalies gauti tiesiogines išmokas. Todėl būtų tikslinga išvardyti tas specialias padėtis kartu numatant taisykles tam, kad tas pats ūkininkas negalėtų pasinaudoti sukauptomis iš įvairių teisių į išmokas išmokomis, nepažeidžiant galimybės Komisijai į tą sąrašą įrašyti papildomus atvejus, jei tokių paaiškėtų.“
19
Pagal šio reglamento 18 straipsnio 1 ir 2 dalis:
„1.   Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 42 straipsnio 4 dalyje „specialioje padėtyje atsidūrę ūkininkai“ – tai šio reglamento 19–23a straipsniuose nurodyti ūkininkai.
2.   Tokiais atvejais, kai specialioje padėtyje atsidūręs ūkininkas atitinka kreipimosi dėl teisių į išmokas reikalavimus du ar daugiau kartų pagal šio reglamento 19–23a straipsniuose nustatytas sąlygas ar Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 37 straipsnio 2 dalyje, 40 straipsnyje, 42 straipsnio 3 dalyje ar 42 straipsnio 5 dalyje nustatytas sąlygas [Tokiais atvejais, kai specialioje padėtyje atsidūręs ūkininkas atitinka dviejų ar daugiau straipsnių, t. y. [Įgyvendinimo reglamento] 19–23a straipsnių ar [Pagrindinio reglamento] 37 straipsnio 2 dalies, 40 straipsnio, 42 straipsnio 3 dalies ar 5 dalies taikymo sąlygas], jis gauna ne didesnį teisių į išmokas skaičių negu pirmaisiais bendrosios išmokos schemos taikymo metais jo deklaruotų hektarų skaičius ir kurių vertė yra didžiausia vertė, kurią jis gali gauti kreipdamasis atskirai pagal kiekvieną minėtą straipsnį, kurio reikalavimus jis atitinka.“
20
Minėto reglamento 19–23a straipsniuose buvo apibrėžti atvejai, susiję su tam tikra specialia padėtimi, kai atitinkamas ūkininkas turi teisę į išmokas iš nacionalinio rezervo.
21
Konkrečiai Įgyvendinimo reglamento 22 straipsnyje buvo numatyta:
„1.   Nuo referencinio laikotarpio pabaigos iki 2004 m. gegužės 15 d. šešeriems ar daugiau metų išsinuomojęs ūkį ar jo dalį, kurio nuomos sąlygų keisti negalima, ūkininkas gauna teises į išmokas, apskaičiuojamas dalijant valstybės narės, remiantis objektyviais kriterijais ir užtikrinant vienodas sąlygas ūkininkams bei vengiant rinkos ir konkurencijos iškraipymo, nustatytą referencinę sumą iš hektarų skaičiaus, ne didesnio negu jo nuomojamų hektarų skaičius.
2.   1 dalies nuostatos taikomos ūkininkui, kuris referenciniu laikotarpiu ar anksčiau arba vėliausiai iki 2004 m. gegužės 15 d. įsigijo ūkį ar jo dalį, kurio žemė referenciniu laikotarpiu buvo išnuomota, ir kuris per vienerius metus, pasibaigus nuomos laikotarpiui, ketina pradėti arba išplėsti žemės ūkio veiklą.“
22
Šio reglamento 12 straipsnio 1, 4 ir 8 dalyse buvo nustatyta:
„1.   Vieneriais kalendoriniais metais anksčiau, negu pradedama taikyti bendrosios išmokos schema, valstybės narės gali pradėti nustatinėti turinčius teises į išmokas ūkininkus, į kuriuos daroma nuoroda Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 33 straipsnyje, nustatyti numatomas išmokėtinas sumas ir hektarų, į kuriuos daroma nuoroda atitinkamai Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 34 straipsnio 1 dalies a ar b punkte, skaičių ir preliminarią šio straipsnio 5 dalyje nurodytų sąlygų patikrą.
<…>
4.   Galutinis pirmaisiais bendrosios išmokos schemos taikymo metais teisių į išmokas nustatymas priklauso nuo paraiškų išmokoms pagal bendrosios išmokos schemą gauti pateikimo, vadovaujantis Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 34 straipsnio 3 dalimi [Vadovaujantis Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 34 straipsnio 3 dalimi, tam, kad pirmaisiais bendrosios išmokos schemos taikymo metais būtų galutinai nustatytos skirtinos teisės į išmokas, būtina pateikti paraišką pagal šią schemą].
Iki galutinio teisių į išmokas nustatymo teisių į išmokas perduoti negalima.
<…>
Ūkininkai, laikydamiesi galutinai nustatytų teisių į išmokas, gali pateikti prašymus gauti išmokas pagal bendrosios išmokos schemą, remdamiesi laikinomis teisėmis į išmokas, nustatytomis valstybių narių arba gautomis laikantis 17 arba 27 straipsnyje nurodytų sutarties sąlygų.
<…>
8.   Išskyrus tą atvejį, kai nustatomos 6, 7 ir 18–23a straipsniuose nurodytos teisės į išmokas iš nacionalinio rezervo, nepažeidžiant šio straipsnio 5 ir 6 dalių nuostatų, teisės į išmokas nustatymui nereikia deklaruoti sklypų. Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 44 straipsnio 3 dalyje nurodytas sklypų deklaravimas taikomas teikiant prašymą gauti išmoką pagal teisę į išmoką remiantis bendrosios išmokos schema.“
23
Įgyvendinimo reglamentas buvo panaikintas ir pakeistas 2009 m. spalio 29 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1120/2009, kuriuo nustatomos išsamios Reglamento Nr. 73/2009 III antraštinėje dalyje numatytos bendrosios išmokos schemos taikymo taisyklės (OL L 316, p. 1); jis įsigaliojo 2009 m. gruodžio 9 d.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
24
Prieš įsigaliojant bendrosios išmokos schemai, R. J. Feakins ūkininkavo ir turėjo fermą Sparum, Anglijoje; dėl jos jis gavo įvairių išmokų pagal Pagrindinio reglamento VI priede numatytas paramos gamybai schemas.
25
2001 m. visi jo gyvuliai buvo išskersti dėl snukio ir nagų ligos epidemijos, o jo ūkis vėliau panaudotas kaip skerdenų naikinimo vieta. 2001 ir 2002 m. dėl snukio ir nagų ligos jis negalėjo atkurti ūkio. Tačiau, įsigaliojus bendrosios išmokos schemai, pagal Pagrindinio reglamento 40 straipsnį R. J. Feakins galėjo apskaičiuoti savo referencinę sumą remdamasis tik tais metais, kurių nepaveikė snukio ir nagų liga, t. y. 2000 m. Todėl jam buvo skirta 232744 eurų referencinė suma.
26
2002 m. lapkričio mėn. R. J. Feakins Škotijoje nusipirko du ūkius – Langburnshields ir Tythehouse. Abu ūkiai buvo nuomojami ir jų nuomos sutartys turėjo baigtis 2006 m.
27
2005 m. kovo 14 d. R. J. Feakins kreipėsi į Scottish Ministers dėl preliminaraus teisių iš nacionalinio rezervo nustatymo abiem jo Škotijoje esantiems ūkiams. Jis tvirtino buvęs specialioje padėtyje, nurodytoje Įgyvendinimo reglamento 22 straipsnio 2 dalyje, nes referenciniu laikotarpiu jis įsigijo trečiajam asmeniui nuomojamą žemę, ketindamas, pasibaigus nuomos sutarčiai, ten imtis žemės ūkio veiklos.
28
Gavusi šį prašymą Scottish Ministers nustatė jo teisių į išmoką, kurią jis preliminariai galėtų gauti iš nacionalinio rezervo, referencinę sumą, kuri sudarė 95146 eurus. Tačiau pagal Įgyvendinimo reglamento 12 straipsnio 4 dalį šios teisės galutinai būtų skirtos tik faktiškai atgavus atlaisvintas atitinkamas ūkio valdos ir deklaravus hektarus paraiškoje paramai gauti pagal integruotą administravimo ir kontrolės sistemą (toliau – IAKS forma).
29
R. J. Feakins Langburnshields ūkį deklaravo savo 2005 m. gegužės mėn. IAKS formoje, o Tythehouse ūkį – 2007 m. gegužės mėn. IAKS formoje po to, kai šiuos ūkius perėmė atitinkamai 2005 m. kovo 10 d., t. y. prieš pasibaigiant nuomos sutarčiai pagal susitarimą su ūkininku, ir 2006 m. lapkričio 28 d. Jis išsaugojo savo teises į išmokas, susijusias su jo ūkiu Sparum, Anglijoje, kurį jis nuomojo tretiesiems asmenims.
30
Tokiomis aplinkybėmis, R. J. Feakins už ūkį Anglijoje skirta referencinė suma buvo perkelta iš Anglijos į Škotiją. Tada Scottish Ministers atsisakė jam skirti papildomą išmoką iš nacionalinio rezervo remdamasi Įgyvendinimo reglamento 18 straipsnio 2 dalyje nustatyta „didžiausios vertės“ taisykle. Iš tiesų taikant Pagrindinio reglamento 40 straipsnį teisės į išmoką už Anglijoje esantį ūkį referencinė suma buvo didesnė nei ta, kurią jis turėjo teisę gauti už savo Škotijoje esančius ūkius pagal Įgyvendinimo reglamento 22 straipsnio 2 dalį.
31
R. J. Feakins kreipėsi į Scottish Land Court tvirtindamas, kad Scottish Ministers klaidingai aiškino minėto 18 straipsnio 2 dalį. Jis taip pat teigė, kad, jeigu Scottish Ministers aiškinimas yra teisingas, ši nuostata yra negaliojanti.
32
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad yra abejonių dėl Įgyvendinimo reglamento 18 straipsnio 2 dalies aiškinimo ir galiojimo.
33
Šiomis aplinkybėmis Scottish Land Court nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1)
Ar [Įgyvendinimo] reglamento 18 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad ji taikoma:
a)
kai ūkininkas atitinka bet kurių dviejų ar daugiau nurodytų nuostatų, t. y. [Įgyvendinimo] reglamento 19[–]23a straipsnių ir [Pagrindinio] reglamento 37 straipsnio 2 dalies, 40 straipsnio, 42 straipsnio 3 ir 5 dalies, taikymo sąlygas, ar tik
b)
kai ūkininkas atitinka bet kurių dviejų ar daugiau iš Įgyvendinimo reglamento 19[–]23a straipsnių taikymo sąlygas, ar atskirai dviejų arba daugiau Pagrindinio reglamento nuostatų, t. y. 37 straipsnio 2 dalies, 40 straipsnio, 42 straipsnio 3 dalies ir 5 dalies, taikymo sąlygas?
2)
Jeigu [Įgyvendinimo reglamento] 18 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kaip nurodyta 1 klausimo a punkte, ar ši nuostata negalioja visa ar iš dalies dėl vienos ar abiejų apelianto toliau nurodytų priežasčių:
a)
dėl to, kad Komisija, priimdama [Įgyvendinimo] reglamentą, neturėjo įgaliojimų priimti [to reglamento] 18 straipsnio 2 dalies ir suteikti jai tokios prasmės, arba
b)
dėl to, kad Komisija, priimdama [Įgyvendinimo] reglamentą, nenurodė [to reglamento] 18 straipsnio 2 dalies motyvų?
3)
Jeigu [Įgyvendinimo reglamento] 18 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kaip nurodyta 1 klausimo a punkte, o į 2 klausimą reikia atsakyti neigiamai, ar [Įgyvendinimo reglamento] 18 straipsnio 2 dalis taikoma tuo atveju, kai ūkininkas pagal [Įgyvendinimo reglamento] 22 straipsnį gavo preliminarų patvirtinimą dėl teisių į išmoką paskirstymo jo ūkiui iš nacionalinio rezervo 2005 m., tačiau šis paskirstymas IAKS formoje deklaruojamas tik 2007 m., kai ūkininkas perėmė ūkį?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
34
Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar Įgyvendinimo reglamento 18 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją neleidžiama kumuliaciniu būdu pasinaudoti dviem ar daugiau šio reglamento ir Pagrindinio reglamento nuostatų, kurios nurodomos minėtame straipsnyje, įskaitant kumuliacinį rėmimąsi kiekvieno iš šių reglamentų viena nuostata, o gal remiantis tuo straipsniu tik sudaroma kliūčių kumuliaciniu būdu pasinaudoti to paties reglamento dviem ar daugiau reikšmingų nuostatų.
35
Aiškinant nuostatą, dėl kurios kilo ginčas, reikia atsižvelgti ne tik į jos tekstą, bet ir į kontekstą bei teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (žr., be kita ko, Sprendimo Vokietija / Komisija, C‑156/98, EU:C:2000:467, 50 punktą ir Sprendimo Chatzi, C‑149/10, EU:C:2010:534 42 punktą).
36
Dėl Įgyvendinimo reglamento 18 straipsnio 2 dalies teksto reikia pažymėti, kad tiek šios dalies pirmoje eilutėje, tiek šio straipsnio pavadinime nurodyta, kad „didžiausios vertės“ taisyklė taikytina tik „specialioje padėtyje atsidūrusiems ūkininkams“, kurie to paties straipsnio 1 dalyje apibrėžti kaip tie, kurie nurodyti šio reglamento 19–23a straipsniuose.
37
Kadangi Įgyvendinimo reglamento 18 straipsnio 2 dalis taikoma tik tada, kai tenkinamos bent vieno iš šio reglamento 19–23a straipsnių taikymo sąlygos, prieš tai vartojamas žodžių junginys „dviejų ar daugiau“ parodo, kad jeigu tenkinamos dar bent vieno iš minėtų straipsnių taikymo sąlygos, iškart taikoma „didžiausios vertės“ taisyklė.
38
Tokiomis aplinkybėmis žodžių junginys „dviejų ar daugiau“ logiškai gali būti siejamas tik su Įgyvendinimo reglamento 19–23a straipsniais, o „didžiausios vertės“ taisyklė, beje, irgi taikytina, kai ūkininkas, atsidūręs vienoje „specialioje padėtyje“ ar patekęs į daugiau jų, nustatytų šiuose straipsniuose, taip pat tenkina vieno ar daugiau reikšmingų Pagrindinio reglamento nuostatų taikymo sąlygas.
39
Todėl Įgyvendinimo reglamento 18 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti kaip taikytiną tuo atveju, kai specialioje padėtyje atsidūręs ūkininkas, kuris jau tenkina bent vieno iš šio reglamento 19–23a straipsnių taikymo sąlygas, taip pat atitinka sąlygas, kad būtų taikomas:
—
bent vienas kitas iš minėtų 19–23a straipsnių arba
—
bent viena iš Pagrindinio reglamento nuostatų, t. y. 37 straipsnio 2 dalis, 40 straipsnis, 42 straipsnio 3 arba 5 dalis.
40
Šį aiškinimą patvirtina ir pagrindinėje byloje nagrinėjamos nuostatos, ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, bendra struktūra ir tikslas.
41
Šiuo klausimu reikia atmesti R. J. Feakins pateiktus argumentus, pagal kuriuos reikšmingomis Pagrindinio reglamento ir Įgyvendinimo reglamento nuostatomis siekiama skirtingų tikslų, todėl minėto 18 straipsnio 2 dalis nesudaro kliūčių kumuliaciniu būdu pasinaudoti viena iš pirmojo reglamento nuostatų ir viena iš antrojo reglamento nuostatų.
42
Iš tiesų, kaip pažymėjo generalinė advokatė savo išvados 42 punkte, Pagrindinio reglamento ir Įgyvendinimo reglamento nuostatomis, į kurias daroma nuoroda pastarojo reglamento 18 straipsnio 2 dalyje, siekiama bendro tikslo – kompensuoti nuostolius, kurių patirtų ūkininkas, jei nustatant referencinę sumą būtų vadovaujamasi tik išmokomis, kurias ūkininkas gavo referenciniu 2000–2002 m. laikotarpiu.
43
Reikšmingų Pagrindinio reglamento ir Įgyvendinimo reglamento nuostatų atskyrimas atrodo dar netinkamesnis, atsižvelgiant į tai, kad Pagrindinio reglamento 42 straipsnio 3 ir 5 dalyse, kaip ir Įgyvendinimo reglamento nuostatose, reglamentuojamos situacijos, kai galima pasinaudoti nacionaliniu rezervu, ir kad Įgyvendinimo reglamento 19 straipsnyje numatyta konkreti atitinkamų pieno sektoriaus ūkininkų, kurie patenka į Pagrindinio reglamento 40 straipsnio taikymo sritį, padėtis.
44
Abu sąrašai skiriasi tik reglamentavimo šaltiniu, nes Įgyvendinimo reglamento 19–23a straipsniais tik įgyvendinama Pagrindinio reglamento 42 straipsnio 4 dalis.
45
Todėl į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Įgyvendinimo reglamento 18 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji taikoma, viena vertus, kai ūkininkas tenkina dviejų ar daugiau Įgyvendinimo reglamento 19–23a straipsnių taikymo sąlygas, ir, kita vertus, kai ūkininkas, kuris atitinka sąlygas, kad būtų taikomas bent vienas iš to paties reglamento 19–23a straipsnių, taip pat tenkina bent vienos iš Pagrindinio reglamento nuostatų, t. y. 37 straipsnio 2 dalies, 40 straipsnio, 42 straipsnio 3 ir 5 dalies, taikymo sąlygas.
Dėl antrojo klausimo
46
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Įgyvendinimo reglamento 18 straipsnio 2 dalis, kaip ji išaiškinta atsakant į pirmąjį prejudicinį klausimą, galioja remiantis kompetencijos paskirstymo ir vienodo požiūrio principais bei Komisijai pagal SESV 296 straipsnį tenkančia pareiga motyvuoti.
47
Kalbant apie pagrindinėje byloje nagrinėjamos nuostatos galiojimą atsižvelgiant į vienodo požiūrio principą, reikia priminti, jog pagal šį principą reikalaujama, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos situacijos – vienodai, nebent skirtingas požiūris yra objektyviai pateisinamas (žr., be kita ko, Sprendimo Elbertsen, C‑449/08, EU:C:2009:652, 41 punktą ir Sprendimo Franz Egenberger, C‑313/04, EU:C:2006:454, 33 punktą).
48
Tačiau Įgyvendinimo reglamento 18 straipsnio 2 dalyje įtvirtintas skirtingas požiūris, viena vertus, į ūkininką, kurio atveju susiklostė išimtinės aplinkybės, dėl kurių pagal Pagrindinio reglamento 40 straipsnį jis įgyja teisę į referencinės sumos patikslinimą, ir, kita vertus, į ūkininką, kurio atveju tokių aplinkybių nebuvo ir kurio referencinė suma apskaičiuojama vadovaujantis šio reglamento 37 straipsnio 1 dalyje nustatyta bendrąja taisykle. Iš tiesų, kaip pažymėjo R. J. Feakins, dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamos nuostatos pirmasis ūkininkas atsiduria mažiau palankioje padėtyje, palyginti su antruoju, nes jis negali gauti referencinės sumos iš nacionalinio rezervo papildomai prie jam skirtos referencinės sumos, patikslintos pagal minėtą 40 straipsnį.
49
Vis dėlto vienodo požiūrio principas gali būti pažeistas tik tuomet, kai nagrinėjamos situacijos yra panašios atsižvelgiant į visus jas apibūdinančius elementus (šiuo klausimu žr. Sprendimo IBV & Cie, C‑195/12, EU:C:2013:598, 51 punktą).
50
Scottish Ministers, Graikijos vyriausybė ir Komisija tvirtina, kad šiuo atveju minėta sąlyga nėra tenkinama.
51
Šiuo klausimu skirtingas situacijas apibūdinančius elementus ir jų panašumą reikia apibrėžti ir įvertinti atsižvelgiant į Bendrijos akto, kuriame nagrinėjamas skirtumas nustatytas, paskirtį ir tikslą (šiuo klausimu žr. Sprendimo Szatmári Malom, C‑135/13, EU:C:2014:327, 67 punktą). Be to, taip pat reikia atsižvelgti į srities, prie kurios priskirtas nagrinėjamas aktas, principus ir tikslus (Sprendimo Arcelor Atlantique et Lorraine ir kt., C‑127/07, EU:C:2008:728, 26 punktas).
52
Šiuo atveju, kaip matyti iš Pagrindinio reglamento 24 konstatuojamosios dalies, pagal bendrąją išmokos schemą ūkininkams skirtų sumų apskaičiavimo tvarka buvo siekiama užtikrinti, kad pereinant prie šios schemos faktinės ūkininkams sumokėtos sumos nesikeistų, palyginti su tomis, kurios mokėtos pagal skirtingas iki tol galiojusias tiesioginių išmokų schemas.
53
Būtent šiame kontekste Pagrindinio reglamento 40 straipsnyje numatyta galimybė, kad ūkininko, kurio atveju per šio reglamento 38 straipsnyje nustatytą referencinį laikotarpį susiklostė išimtinės aplinkybės, referencinė suma būtų patikslinta siekiant jam užtikrinti tokio lygio paramą, kuri atspindėtų pagal ankstesnes schemas jo gautas sumas, ir kad jis būtų tokioje pačioje padėtyje kaip ūkininkai, kurių atveju tokių aplinkybių nebuvo.
54
Tai reiškia, kad tiek ūkininkas, kuriam buvo skirta pagal Pagrindinio reglamento 37 straipsnio 1 dalį nustatyta referencinė suma, tiek tas ūkininkas, kurio referencinės sumos apskaičiavimo metodas buvo patikslintas pagal šio reglamento 40 straipsnį, kurie abu siekia gauti papildomų teisių į išmokas iš nacionalinio rezervo, yra panašioje padėtyje, atsižvelgiant į bendrosios išmokos schemos tikslus.
55
Tokiomis aplinkybėmis reikia išnagrinėti, ar skirtingas vertinimas, atsirandantis iš pagrindinėje byloje nagrinėjamos nuostatos, gali būti objektyviai pateisinamas.
56
Pirmiausia reikia priminti, kad, nors Bendrijos teisės aktų leidėjas bendros žemės ūkio politikos srityje naudojasi didele vertinimo laisve, savo sprendimus jis turi pagrįsti objektyviais kriterijais, kurie būtų adekvatūs nagrinėjamais teisės aktais siekiamiems tikslams (šiuo klausimu žr. Sprendimo Arcelor Atlantique et Lorraine ir kt., EU:C:2008:728, 58 punktą ir Sprendimo Panellinios Syndesmos Viomichanion Metapoiisis Kapnou, C‑373/11, EU:C:2013:567 34 punktą).
57
Kaip ir Scottish Ministers, Komisija tvirtina, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama nuostata galėtų būti objektyviai pateisinama Įgyvendinimo reglamento 13 konstatuojamojoje dalyje nustatyta būtinybe išvengti, kad tas pats ūkininkas galėtų pasinaudoti iš karto skirtingomis galimybėmis gauti teisių į išmokas. Tokio sumavimo draudimu būtų apsaugoti finansiniai ūkininkų, kurių referencinės sumos apskaičiuotos remiantis Pagrindinio reglamento 37 straipsnio 1 dalyje nustatyta pagrindine taisykle, interesai. Iš tiesų dėl padidėjusio nacionalinio rezervo naudojimo viršijus nacionalines viršutines ribas pastariesiems ūkininkams skirtoms referencinėms sumoms būtų taikomas linijinis teisių sumažinimas vadovaujantis šio reglamento 41 straipsnio 2 dalimi ir 42 straipsnio 7 dalimi.
58
Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad pastarosiose nuostatose numatytas mechanizmas yra priemonė, padedanti išsaugoti finansinį bendrosios išmokos schemos stabilumą, kartu paisant vienodo požiūrio principo (pagal analogiją žr. Sprendimo Spagl, C‑189/89, EU:C:1990:450, 28 punktą ir Sprendimo Pastätter, C‑217/89, EU:C:1990:451, 19 punktą). Todėl tikslas išvengti, kad būtų taikomas šis mechanizmas, negali pateisinti šio principo pažeidimo.
59
Be to, kadangi juo labiau atsižvelgiama į ūkininkų, kurių referencinės sumos buvo apskaičiuotos vadovaujantis bendrąja taisykle, interesus, nepaisant tų ūkininkų, kurių referencinės sumos buvo patikslintos pagal Pagrindinio reglamento 40 straipsnį, interesų, toks siekis prieštarautų šios nuostatos tikslui. Iš tiesų minėtu 40 straipsniu siekiama, kaip buvo konstatuota šio sprendimo 53 punkte, kompensuoti neigiamą poveikį, kurį, jei nebūtų to 40 straipsnio, patirtų ūkininkai, kurių atveju susiklostė išimtinės aplinkybės, palyginti su tais, kurių atveju jų nebuvo.
60
Todėl reikia konstatuoti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama nuostata buvo priimta pažeidžiant vienodo požiūrio principą.
61
Nesant reikalo nagrinėti kitų vykstant procedūrai pateiktų argumentų dėl Įgyvendinimo reglamento 18 straipsnio 2 dalies galiojimo, ši nuostata turi būti pripažinta negaliojančia tiek, kiek ja sudaromos kliūtys ūkininkui, kurio atveju susiklostė išimtinės aplinkybės, kaip tai suprantama pagal Pagrindinio reglamento 40 straipsnį, turėti teisę į referencinės sumos patikslinimą pagal šią nuostatą ir kartu teisę į papildomą referencinę sumą iš nacionalinio rezervo pagal vieną iš Įgyvendinimo reglamento 19–23a straipsnių, nors ūkininkas, kurio atveju nebuvo tokių aplinkybių ir kuriam buvo skirta referencinė suma, apskaičiuota taikant Pagrindinio reglamento 37 straipsnio 1 dalį, gali gauti šią sumą ir dar referencinę sumą iš nacionalinio rezervo pagal vieną iš Įgyvendinimo reglamento 19–23a straipsnių.
Dėl trečiojo klausimo
62
Atsižvelgiant į antrojo klausimo atsakymą, į trečiąjį klausimą nebereikia atsakyti.
Dėl prejudiciniame sprendime pripažinto negaliojimo pasekmių laiko atžvilgiu
63
Per teismo posėdį Komisija prašė, kad tuo atveju, jei Teisingumo Teismas turės pripažinti, jog Įgyvendinimo reglamento 18 straipsnio 2 dalis negalioja, sprendimo pasekmės galiotų tik ieškovui ir visiems kitiems tokiems pat pareiškėjams.
64
Grįsdama savo prašymą, Komisija atkreipė Teisingumo Teismo dėmesį į sunkias finansines pasekmes, kurių turėtų sprendimas su tokia išvada. Pirma, abejonės dėl per beveik dešimties metų laikotarpį jau atliktų mokėjimų sukeltų rimtų sunkumų valstybėms narėms ir prieštarautų teisinio saugumo principui. Antra, atsižvelgiant į biudžetinės drausmės principą, pareiga perskaičiuoti šias išmokas turėtų poveikį visos bendros žemės ūkio politikos finansavimui.
65
Esant pateisinamiesiems privalomiesiems teisinio saugumo sumetimams, Teisingumo Teismas, vadovaudamasis SESV 264 straipsnio antra pastraipa, pagal analogiją taikoma ir procese dėl pateikto pagal SESV 267 straipsnį prašymo priimti prejudicinį sprendimą dėl Sąjungos aktų galiojimo, turi diskreciją kiekvienu konkrečiu atveju nurodyti, kurios atitinkamo akto pasekmės laikytinos galutinėmis (žr., be kita ko, Sprendimo Régie Networks, C‑333/07, EU:C:2008:764, 121 punktą ir Sprendimo Volker und Markus Schecke ir Eifert, C‑92/09 ir C‑93/09, EU:C:2010:662, 93 punktą).
66
Tačiau nesant jokių duomenų, kiek ūkininkų, panaikinus Įgyvendinimo reglamento 18 straipsnio 2 dalį, potencialiai turėtų teisę reikalauti papildomų išmokų ir kokia būtų šių išmokų suma, iš turimos bylos medžiagos visiškai nematyti, kad privalomieji teisinio saugumo sumetimai galėtų pagrįsti šios nuostatos pripažinimo negaliojančia pasekmių apribojimą laiko atžvilgiu.
67
Esant tokioms aplinkybėms šio sprendimo pasekmių laiko atžvilgiu riboti nereikia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
68
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 795/2004, nustatančio išsamias bendrosios išmokos schemos, pateiktos Tarybos reglamente (EB) Nr. 1782/2003, nustatančiame bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančiame tam tikras paramos schemas ūkininkams, įgyvendinimo taisykles, iš dalies pakeisto 2004 m. spalio 29 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1974/2004, 18 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji taikoma, viena vertus, kai ūkininkas tenkina dviejų ar daugiau minėto reglamento, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1974/2004, 19–23a straipsnių taikymo sąlygas, ir, kita vertus, kai ūkininkas, kuris atitinka sąlygas, kad būtų taikomas bent vienas iš to paties reglamento, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1974/2004, 19–23a straipsnių, taip pat tenkina bent vienos iš 2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1782/2003, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas ūkininkams bei iš dalies keičiančio reglamentus (EEB) Nr. 2019/93, (EB) Nr. 1452/2001, (EB) Nr. 1453/2001, (EB) Nr. 1454/2001, (EB) Nr. 1868/94, (EB) Nr. 1251/1999, (EB) Nr. 1254/1999, (EB) Nr. 1673/2000, (EEB) Nr. 2358/71 ir (EB) Nr. 2529/2001, nuostatų, t. y. 37 straipsnio 2 dalies, 40 straipsnio, 42 straipsnio 3 ir 5 dalių, taikymo sąlygas.
2.
Reglamento Nr. 795/2004, iš dalies pakeisto Reglamentu 1974/2004, 18 straipsnio 2 dalis negalioja tiek, kiek ja sudaroma kliūčių ūkininkui, kurio atveju susiklostė išimtinės aplinkybės, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1782/2003 40 straipsnį, turėti teisę į referencinės sumos patikslinimą pagal šią nuostatą ir kartu teisę į papildomą referencinę sumą iš nacionalinio rezervo pagal vieną iš Reglamento Nr. 795/2004, iš dalies pakeisto Reglamentu 1974/2004, 19–23a straipsnių, nors ūkininkui, kurio atveju nebuvo tokių aplinkybių ir kuriam buvo skirta referencinė suma, apskaičiuota taikant Reglamento Nr. 1782/2003 37 straipsnio 1 dalį, gali gauti šią sumą ir dar referencinę sumą iš nacionalinio rezervo pagal vieną iš Reglamento Nr. 795/2004, iš dalies pakeisto Reglamentu 1974/2004, 19–23a straipsnių.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.