62010CO0102_LV
Subject of the case
Rezolutīvā daļa
Subject of the case
Priekšmets
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Judecătoria Focşani
– LESD 49., 56., 57. panta, 59. panta pirmās daļas un 169. panta, kā arī Padomes 1983. gada 30. decembra Otrās direktīvas 84/5/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu (OV L 8, 17. lpp.), Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/49/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana (OV L 311, 42. lpp.), Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV L 95, 29. lpp.), Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvas 2005/14/EK attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu lietošanu (OV L 149, 14. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Direktīvas 2009/103/EK par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību (OV L 263, 11. lpp.) interpretācija – Transportlīdzekļa īpašnieka civiltiesiskās atbildības apdrošināšana – Apdrošināto transportlīdzekļu radītie zaudējumi – Valsts tiesību akti, kuros paredzētas patērētājiem nelabvēlīgas izņēmuma no apdrošinātā riska klauzulas – Tādi izņēmuma no apdrošinātā riska nosacījumi, kas pārsniedz direktīvās paredzētos – Valsts tiesas tiesības norādīt uz izņēmuma no apdrošinātā riska klauzulas spēkā neesamību
Rezolutīvā daļa
Rezolutīvā daļa:
1) obligātās civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas režīmam saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu, kas ieviests ar
– Padomes 1972. gada 24. aprīļa Direktīvu 72/166/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un attiecībā uz kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību,
– Padomes 1983. gada 30. decembra Otro direktīvu 84/5/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu,
– Padomes 1990. gada 14. maija Trešo direktīvu 90/232/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības obligāto apdrošināšanu,
– Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 16. maija Direktīvu 2000/26/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu lietošanas civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu, ar kuru tiek grozītas Padomes Direktīvas 73/239/EEK un 88/357/EEK, (Ceturtā direktīva par mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanu) un
– Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvu 2005/14/EK, ar ko groza Padomes Direktīvas 72/166/EEK, 84/5/EEK, 88/357/EEK un 90/232/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/26/EK attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu lietošanu,
nav pretrunā tādi valsts tiesību akti, kuros ir paredzēts, ka apdrošinātājs saskaņā ar mehāniskā transportlīdzekļa īpašnieka brīvprātīgās apdrošināšanas līgumu neizmaksā apdrošināšanas atlīdzību par radītajiem zaudējumiem, ja šo transportlīdzekli ir vadījusi persona, kura atradās alkohola reibumā;
2) obligātās civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas režīmam saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu, kas ieviests ar Direktīvām 72/166, 84/5, 90/232, 2000/26 un 2005/14, nav pretrunā tādi valsts tiesību akti, saskaņā ar kuriem apdrošinātājam, pamatojoties uz mehāniska transportlīdzekļa īpašnieka brīvprātīgās apdrošināšanas līgumu, nav pienākuma nekavējoties atlīdzināt zaudējumus apdrošinātajai personai, kura cietusi negadījumā, un tai nav tiesību saņemt šai apdrošinātajai personai izmaksātas summas atmaksu no personas, kura izraisīja šo negadījumu, tādos apstākļos, ja apdrošināšana risku nesedz sakarā ar izslēgšanas klauzulas esamību;
3) valsts tiesību akti, kuros ir paredzēts, ka apdrošinātājs saskaņā ar mehāniskā transportlīdzekļa īpašnieka brīvprātīgās apdrošināšanas līgumu neizmaksā apdrošināšanas atlīdzību par radītajiem zaudējumiem, ja šo transportlīdzekli ir vadījusi persona, kura atradās alkohola reibumā, ir gan brīvības veikt uzņēmējdarbību, gan pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, ciktāl šādu ierobežojumu var pieļaut, ņemot vērā LESD tieši paredzētos atkāpes pasākumus vai saskaņā ar Tiesas judikatūru pamatot ar primāriem vispārējo interešu apsvērumiem.