62022CJ0774_RES
Lieta C‑774/22
JX
pret
FTI Touristik GmbH
(Amtsgericht Nürnberg lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (otrā palāta) 2024. gada 29. jūlija spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Jurisdikcija un nolēmumu atzīšana un izpilde civillietās un komerclietās – Regula (ES) Nr. 1215/2012 – 18. pants – Jurisdikcija patērētāju līgumu jomā – Dalībvalsts tiesas starptautiskās un teritoriālās jurisdikcijas noteikšana – Pārrobežu elements – Ceļojums uz trešo valsti
Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Jurisdikcija un nolēmumu izpilde civillietās un komerclietās – Regula Nr. 1215/2012 – Jurisdikcija patērētāju līgumu jomā – Piemērošanas joma – Strīds starp patērētāju un ceļojumu rīkotāju pēc kompleksā ceļojuma līguma noslēgšanas – Līgumpartneri, kuru domicils ir vienā un tajā pašā dalībvalstī – Ceļojuma galamērķis, kas atrodas ārvalstīs – Tiesas, kuras darbības teritorijā ir patērētāja domicils, starptautiskā un teritoriālā jurisdikcija – Iekļaušana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1896/2006 3. panta 1. punkts un Regulas Nr. 1215/2012 3. un 26. apsvērums un 18. pants un 19. panta 3. punkts)
(skat. 25.–37., 40.–45. un 47. punktu un rezolutīvo daļu)
Rezumējums
Tiesa, izskatīdama uzdoto prejudiciālo jautājumu strīdā starp patērētāju, kura domicils ir kādā dalībvalstī, un ceļojumu rīkotāju, kurš ir reģistrēts tajā pašā dalībvalstī, saistībā ar patērētāja rezervēto ceļojumu uz ārvalstīm, precizē Briseles Ia regulas (
1
) piemērošanas jomu, konkrētāk pārbaudot pārrobežu elementa esamību šādā situācijā.
2021. gada decembrī JX, privātpersona ar dzīvesvietu Nirnbergā (Vācija), noslēdza kompleksā ceļojuma līgumu par ceļojumu uz trešo valsti ar FTI Touristik, ceļojumu rīkotāju ar juridisko adresi Minhenē (Vācija).
JX, uzskatot, ka viņš nav bijis pietiekami informēts par nosacījumiem attiecībā uz ieceļošanu attiecīgajā valstī un tam nepieciešamajām vīzām, cēla prasību Amtsgericht Nürnberg (Nirnbergas pirmās instances tiesa, Vācija), kas ir viņa domicila vietas tiesa, par zaudējumu atlīdzību 1500 EUR apmērā. Viņa skatījumā šīs teritoriālā jurisdikcija izriet no patērētāju aizsardzībai paredzētajiem jurisdikcijas noteikumiem Briseles Ia regulā (
2
). Savukārt FTI Touristik norāda, ka šai tiesai nav teritoriālās jurisdikcijas un apgalvo, ka šī regula nav piemērojama pilnībā iekšējām situācijām, kādas ir šajā lietā. Šādā situācijā trūkstot pārrobežu elementa, kas nepieciešams šīs regulas piemērojamībai.
Ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu šī tiesa lūdz Tiesu precizēt, vai ar Briseles Ia regulu ir noteikta dalībvalsts tiesas, kuras darbības teritorijā ir patērētāja domicils, gan starptautiskā, gan teritoriālā jurisdikcija tādā situācija, kāda ir pamatlietā, kad pārrobežu elements attiecas tikai uz ceļojuma galamērķi, kas atrodas ārvalstīs.
Tiesas vērtējums
Tiesa, lai pārbaudītu, pirmām kārtām, vai Briseles Ia regula ir piemērojama tādā strīdā kā pamatlietā, kurā prasītāja un atbildētāja domicils ir vienā un tajā pašā dalībvalstī, atgādina, ka šīs regulas kompetences noteikumu piemērošanai nepieciešams ārvalstu elements. Šāds elements it īpaši ir tad, ja attiecīgā strīda situācija var radīt jautājumus par tiesu jurisdikcijas noteikšanu starptautiskā kārtībā. Lai gan pārrobežu elements acīmredzami pastāv, ja vismaz vienas puses parastā dzīvesvieta ir citā dalībvalstī, nevis tajā, kurā atrodas tiesa, kas izskata lietu, starptautiskais raksturs var izrietēt arī no citiem faktoriem, kuri citastarp saistīti ar tiesvedības priekšmetu. Tādējādi dalībvalsts un trešās valsts iesaistīšana, piemēram, prasītāja un atbildētāja domicila pirmajā valstī un attiecīgo notikumu otrajā valstī dēļ arī var piešķirt starptautisku raksturu attiecīgajām tiesiskajām attiecībām, jo šāda situācija dalībvalstī var radīt jautājumus, kas saistīti ar tiesu jurisdikcijas noteikšanu starptautiskā kārtībā. No minētā izriet, ka strīds par līgumsaistībām, par kurām ir paredzēts, ka tās jāizpilda vai nu trešā valstī, vai citā dalībvalstī, kas nav dalībvalsts, kurā ir abu pušu domicils, var radīt jautājumus par tiesu starptautiskās jurisdikcijas noteikšanu un tādējādi atbilst nosacījumam par pārrobežu elementu, kas nepieciešams, lai strīds ietilptu Briseles Ia regulas piemērošanas jomā.
Attiecībā uz strīdiem starp patērētājiem un komersantiem šo interpretāciju visupirms apstiprina Briseles Ia regulas 18. panta 1. punkts (
3
), kurā paredzēts, ka patērētāji var atsaukties uz viņu labā paredzēto noteikumu attiecībā pret komersantiem, kuru domicils ir ne tikai citās dalībvalstīs, tostarp trešās valstīs, bet arī tajā pašā dalībvalstī, kurā ir viņu domicils. Šī interpretācija turklāt atbilst Briseles Ia regulas mērķim – Tiesa vairākkārt ir nospriedusi, ka tās mērķis ir tiesiskās drošības nodrošināšana, kas prasa, lai valsts tiesa, kurā celta prasība, varētu viegli lemt par savu jurisdikciju, nebūdama spiesta pārbaudīt lietu pēc būtības. Atbilstoši šim mērķim lietai par prasību, ko cēlis ceļotājs saistībā ar problēmām, kuras radušās ceļojumā uz ārvalstīm, ko organizēja un pārdeva ceļojumu rīkotājs, neatkarīgi no tā, kādas tieši bija šīs problēmas, ir starptautisks raksturs Briseles Ia regulas izpratnē, jo ceļojuma mērķis ir viegli pārbaudāms elements. Visbeidzot, šo interpretāciju nevar apšaubīt ar Tiesas veikto atsauci uz jēdzienu “pārrobežu lieta”, kas definēts Regulas Nr. 1896/2006 (
4
) 3. panta 1. punktā kā strīds, kurā vismaz vienai no pusēm domicils vai pastāvīgā dzīvesvieta ir dalībvalstī, kas nav prasību saņēmušās tiesas atrašanās dalībvalsts. Tā ka šai regulai un Briseles Ia regulai nav viens un tas pats priekšmets un piemērošanas joma, otrā minētā regula nebūtu jāinterpretē, ņemot vērā pirmo minēto regulu.
Tādējādi strīds par ceļojuma līgumu ietilpst Briseles Ia regulas piemērošanas jomā, lai gan abu līgumslēdzēju pušu, proti, patērētāja un otras līgumslēdzējas puses, domicils ir vienā un tajā pašā dalībvalstī, jo ceļojuma galamērķis atrodas ārvalstīs.
Otrām kārtām, attiecībā uz to, vai Briseles Ia regulas 18. pantā ir noteikta gan attiecīgās tiesas starptautiskā, gan tās teritoriālā jurisdikcija, Tiesa norāda, ka no šī panta 1. punkta formulējuma izriet, ka šajā tiesību normā paredzētie jurisdikcijas noteikumi, kad prasību ir cēlis patērētājs, attiecas, pirmkārt, uz “tās dalībvalsts tiesā[m], kurā ir [otras] puses domicils”, un, otrkārt, uz “patērētāja domicila vietas tiesā[m]”. Lai gan pirmais no šiem norādītajiem noteikumiem tikai piešķir starptautisko jurisdikciju norādītās valsts tiesu sistēmai kopumā, otrais noteikums tieši piešķir teritoriālo jurisdikciju patērētāja domicila vietas tiesai. Tādējādi otrais noteikums nosaka ne tikai attiecīgās tiesas starptautisko jurisdikciju, bet arī tieši nosaka konkrētu tiesu dalībvalstī, taču bez atsauces uz šajā dalībvalstī spēkā esošajiem teritoriālās jurisdikcijas sadalījuma noteikumiem.
Tiesa no minētā secināja, ka ar Briseles Ia regulas 18. pantu ir noteikta gan starptautiskā, gan teritoriālā jurisdikcija tās dalībvalsts tiesai, kuras darbības teritorijā ir patērētāja domicils, ja patērētājs šajā tiesā pēc kompleksā ceļojuma līguma noslēgšanas ir cēlis prasību pret ceļojumu rīkotāju un ja šo abu līgumpartneru domicils ir šajā dalībvalstī, bet ceļojuma galamērķis atrodas ārvalstīs.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2012, L 351, 1. lpp., turpmāk tekstā – “Briseles Ia regula”).
(
2
)	JX it īpaši atsaucas uz Briseles Ia regulas 17. un 18. pantu.
(
3
)	Saskaņā ar šo tiesību normu: “Patērētājs var celt prasību pret otru līgumslēdzēju pusi vai nu tās dalībvalsts tiesās, kurā ir minētās puses domicils, vai arī, neatkarīgi no otras līgumslēdzējas puses domicila vietas, patērētāja domicila vietas tiesās.”
(
4
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1896/2006 (2006. gada 12. decembris), ar ko izveido Eiropas maksājuma rīkojuma procedūru (OV 2006, L 399, 1. lpp.).