62021CC0068
ĢENERĀLADVOKĀTA MANUELA KAMPOSA SANČESA‑BORDONAS[MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA]
SECINĀJUMI,
sniegti 2022. gada 5. maijā (
1
)
Apvienotās lietas C‑68/21 un C‑84/21
Iveco Orecchia SpA
pret
APAM Esercizio SpA (C‑68/21),
Brescia Trasporti SpA (C‑84/21),
piedaloties:
Veneta Servizi International Srl unipersonale,
Var Srl,
Di Pinto & Dalessandro SpA,
Bellizzi Srl
(Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Publiskais iepirkums – Direktīva 2014/25/ES – 60. un 62. pants – Tehniskās specifikācijas – Iveco markas autobusiem paredzētas vai līdzvērtīgas rezerves daļas – Līdzvērtības pierādījums – Direktīva 2007/46/EK – 10. panta 2. punkts, 19. panta 1. punkts, 28. panta 1. punkts un IV pielikums – EK tipa apstiprinājums – Sastāvdaļas – Nepieciešamība, lai sastāvdaļām, uz kurām attiecas kāds no IV pielikumā uzskaitītajiem normatīvajiem aktiem, būtu EK tipa apstiprinājums
1.
Itālijā divi publiskā sektora uzņēmumi, kam uzticēta pilsētu un starppilsētu sabiedriskā transporta pakalpojumu sniegšana to attiecīgajās pašvaldībās (Mantujas [Mantua] un Brešas [Brescia]), izsludināja iepirkumu autobusu rezerves daļu piegādei. Tās varēja būt gan Iveco markas transportlīdzekļiem atbilstošās oriģinālās rezerves daļas, gan tām līdzvērtīgas rezerves daļas.
2.
Pēc piegādes līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas kāds pretendents, kam netika piešķirtas līguma slēgšanas tiesības, cēla šīs prasības, kurās tiek diskutēts, vai “līdzvērtīgām rezerves daļām” ir jābūt EK tipa apstiprinājumam, kas atbilst Direktīvai 2007/46/EK (
2
).
3.
Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) vēlas noskaidrot galvenokārt, vai līdzvērtīgu rezerves daļu piegādei ir vajadzīgs apstiprinājums vai arī pietiktu ar to, ka kopā ar piedāvājumu tiek iesniegts apliecinājums par rezerves daļas līdzvērtību apstiprinātajam oriģinālam.
I. Atbilstošie tiesību akti. Savienības tiesības
A.
Direktīva 2007/46
4.
Direktīvas 1. pantā (“Temats”) ir norādīts:
“Ar šo direktīvu ir izveidota saskaņota administratīvu noteikumu un vispārēju tehnisku prasību sistēma, kā apstiprināt visus jaunos transportlīdzekļus, kas ir tās darbības jomā, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētas sistēmas, sastāvdaļas un atsevišķas tehniskas vienības, lai Kopienā atvieglotu to reģistrāciju, pārdošanu un nodošanu ekspluatācijā.
Ar šo direktīvu ir paredzēti arī noteikumi tādu sastāvdaļu un aprīkojuma pārdošanai un ekspluatācijas sākšanai, kas ir paredzēts saskaņā ar šo direktīvu apstiprinātiem transportlīdzekļiem.
Piemērojot šo direktīvu, normatīvajos aktos, kuru pilnīgs saraksts ir IV pielikumā, ietver īpašas tehniskas prasības transportlīdzekļu uzbūvei un darbībai.”
5.
Saskaņā ar 2. pantu (“Darbības joma”):
“1.   Šī direktīva attiecas uz vienā vai vairākos posmos konstruētu un izgatavotu, izmantošanai uz autoceļiem paredzētu transportlīdzekļu apstiprināšanu, kā arī uz tādu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību tipa apstiprināšanu, kuras konstruētas un izgatavotas šādiem transportlīdzekļiem.
[..]”
6.
Saskaņā ar 3. pantu (“Definīcijas”):
“Ja vien šajā direktīvā un IV pielikumā uzskaitītajos normatīvajos aktos nav paredzēts citādi, piemēro šādas definīcijas:
1)
“normatīvs akts” ir atsevišķā direktīva vai regula, vai ANO EEK noteikumi, kas pievienoti Pārskatītajam 1958. gada nolīgumam;
2)
“atsevišķā direktīva vai regula” ir direktīva vai regula, kas uzskaitīta IV pielikuma I daļā. Šis termins ietver arī minēto aktu īstenošanas aktus;
3)
“tipa apstiprināšana” ir procedūra, ar ko dalībvalsts apliecina, ka transportlīdzekļa, sistēmas, sastāvdaļas vai atsevišķas tehniskas vienības tips atbilst attiecīgiem administratīviem noteikumiem un tehniskām prasībām;
4)
“valsts tipa apstiprināšana” ir tipa apstiprināšanas procedūra, kas noteikta ar attiecīgas valsts tiesību aktiem un kas ir spēkā vienīgi attiecīgas dalībvalsts teritorijā;
5)
“EK tipa apstiprināšana” ir procedūra, ar ko dalībvalsts apliecina, ka transportlīdzekļa, sistēmas, sastāvdaļas vai atsevišķas tehniskas vienības tips atbilst attiecīgiem šajā direktīvā paredzētiem administratīviem noteikumiem un tehniskām prasībām, un IV vai XI pielikumā uzskaitītiem normatīviem aktiem;
[..]
24)
“sastāvdaļa” ir ierīce, uz ko attiecas normatīvā akta prasības, ko paredzēts izmantot kā transportlīdzekļa daļu un kam tipa apstiprinājumu var piešķirt atsevišķi no transportlīdzekļa, ja tas tieši paredzēts normatīvajā aktā;
[..].”
7.
Direktīvas 7. pantā (“Procedūras, kas jāievēro sistēmu, sastāvdaļu vai atsevišķu tehnisku vienību EK tipa apstiprināšanā”) ir paredzēts:
“1.   Izgatavotājs iesniedz pieteikumu apstiprinātājai iestādei. Par konkrēta tipa sistēmu, sastāvdaļu vai atsevišķu tehnisku vienību var iesniegt tikai vienu pieteikumu, un to var iesniegt tikai vienā dalībvalstī. Par katru apstiprināmo tipu iesniedz atsevišķu pieteikumu.
2.   Pieteikumam pievieno informācijas mapi, kuras saturs ir norādīts atsevišķajās direktīvās vai regulās.
[..]”
8.
Direktīvas 10. pantā (“Īpaši noteikumi par sistēmām, sastāvdaļām vai atsevišķām tehniskām vienībām”) ir noteikts:
“[..]
2.   Dalībvalstis EK sastāvdaļu vai atsevišķu tehnisku vienību tipa apstiprinājumus piešķir sastāvdaļām vai atsevišķām tehniskām vienībām, kas atbilst datiem informācijas mapē un attiecīgā atsevišķajā direktīvā vai regulā paredzētām tehniskām prasībām, kā norādīts IV pielikumā.
[..]”
9.
Direktīvas 19. pantā (“EK tipa apstiprinājuma marķējums”) ir norādīts:
“1.   Sastāvdaļu vai atsevišķu tehnisku vienību izgatavotājs, neatkarīgi no tā, vai tās ir sistēmas daļas, katrai saskaņā ar apstiprināto tipu izgatavotai sastāvdaļai vai vienībai piestiprina EK tipa apstiprinājuma marķējumu, kā paredzēts attiecīgā atsevišķajā direktīvā vai regulā.
2.   Ja nav vajadzīgs EK tipa apstiprinājuma marķējums, izgatavotājs piestiprina vismaz savu tirdzniecības nosaukumu vai prečzīmi un tipa numuru, un/vai identifikācijas numuru.
3.   EK tipa apstiprinājuma marķējums ir saskaņā ar VII pielikuma papildinājumu.”
10.
Direktīvas 28. pantā (“Sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību pārdošana un nodošana ekspluatācijā”) ir noteikts:
“1.   Dalībvalstis ļauj pārdot vai nodot ekspluatācijā sastāvdaļas vai atsevišķas tehniskas vienības vienīgi tad, ja tās atbilst attiecīgu normatīvu aktu prasībām un ir attiecīgi marķētas saskaņā ar 19. pantu.
[..]”
11.
Tās 46. pantā (“Sankcijas”) ir paredzēts:
“Dalībvalstis nosaka sankcijas, ko piemēro par šīs direktīvas noteikumu, un jo īpaši par 31. pantā paredzēto vai no tā izrietošo aizliegumu pārkāpumiem, kā arī par IV pielikuma I daļā uzskaitīto normatīvo aktu pārkāpumiem, un veic visus vajadzīgos pasākumus to īstenošanai. [..]”
12.
Direktīvas IV pielikumam (“Transportlīdzekļu EK tipa apstiprinājuma prasības”) ir divas daļas: vienā ir “normatīvo aktu” (atsevišķu direktīvu vai regulu) saraksts, un otrā ir uzskaitīti ANO EEK noteikumi, kas tajā pirms tam ir definēti kā [“[noteikumi, kuriem] Kopiena ir pievienojusies kā Līgumslēdzēja puse ANO Eiropas Ekonomikas komisijas pārskatītajā [Ženēvas] 1958. gada nolīgumā, ievērojot Padomes 1997. gada 27. novembra Lēmumu 97/836/EK (OV 1997, L 346, 78. lpp.) vai turpmākos Padomes lēmumus, kā to paredz minētā lēmuma 3. panta 3. punkts”].
B.
Direktīva 2014/25/ES (
3
)
13.
Direktīvas 60. pantā (“Tehniskās specifikācijas”) ir noteikts:
“1.   Tehniskās specifikācijas, kas definētas VIII pielikuma 1. punktā, izklāsta iepirkuma procedūras dokumentos. Tehniskajās specifikācijās nosaka būvdarbu, pakalpojuma vai piegādes nepieciešamos raksturlielumus.
[..]
2.   Tehniskās specifikācijas visiem ekonomikas dalībniekiem sniedz vienādu piekļuvi iepirkuma procedūrai, un to sekas nav tādas, ka rodas nepamatoti šķēršļi publiskā iepirkuma atvēršanai konkurencei.
3.   Neskarot obligātos valsts tehniskos noteikumus, ciktāl tie ir saderīgi ar Savienības tiesību aktiem, tehniskās specifikācijas formulē kādā no šādiem veidiem:
a)
ar darbības rezultātiem vai funkcionālām prasībām, ietverot vides raksturlielumus, ar noteikumu, ka šie parametri ir pietiekami precīzi, lai pretendenti varētu noteikt līguma priekšmetu un lai līgumslēdzēji varētu piešķirt līguma slēgšanas tiesības;
b)
ar atsauci uz tehniskajām specifikācijām un – vēlamajā secībā – uz valsts standartiem, kuros transponēti Eiropas standarti, Eiropas tehniskajiem novērtējumiem, kopējām tehniskajām specifikācijām, starptautiskiem standartiem, citām Eiropas standartizācijas institūciju noteiktām tehnisko atsauču sistēmām vai, ja tādu nav, uz valsts standartiem, valsts tehniskajiem apstiprinājumiem vai valsts tehniskajām specifikācijām attiecībā uz būvdarbu projektēšanu, tāmēšanu un izpildi un piegāžu izmantošanu; katru atsauci papildina ar frāzi “vai līdzvērtīgs”;
c)
ar darbības rezultātiem vai funkcionālām prasībām, kā minēts a) apakšpunktā, pievienojot atsauci uz b) apakšpunktā minētajām tehniskajām specifikācijām, kas ļauj uzskatīt, ka ir panākta atbilstība šādiem darbības rezultātiem vai funkcionālajām prasībām;
d)
ar atsauci uz b) apakšpunktā minētajām specifikācijām attiecībā uz dažiem raksturlielumiem un ar atsauci uz a) apakšpunktā minētajiem darbības rezultātiem vai funkcionālajām prasībām attiecībā uz citiem raksturlielumiem.
4.   Izņemot tad, ja līguma priekšmets to attaisno, tehniskajās specifikācijās nemin konkrētus ražotājus vai avotus vai konkrētus procesus, kuri raksturo kāda konkrēta ekonomikas dalībnieka nodrošinātos produktus vai pakalpojumus, vai tirdzniecības markas, patentus, tipus, vai konkrētu izcelsmi, vai ražošanas veidu, kas dažiem uzņēmumiem vai produktiem var nodrošināt priekšrocības vai izraisīt to izslēgšanu. Izņēmuma gadījumos šādu atsauci var iekļaut, ja nav iespējams sagatavot pietiekami precīzu un saprotamu līguma priekšmeta aprakstu saskaņā ar 3. punktu. Šādu atsauci papildina ar vārdiem “vai līdzvērtīgs”.
5.   Ja līgumslēdzējs izmanto iespēju atsaukties uz 3. punkta b) apakšpunktā minētajām tehniskajām specifikācijām, tas nenoraida piedāvājumu tāpēc, ka piedāvātie būvdarbi, piegādes vai pakalpojumi neatbilst atsaucē norādītajām tehniskajām specifikācijām, ja pretendents, izmantojot jebkādus piemērotus līdzekļus, tostarp 62. pantā minētos pierādījumus, savā piedāvājumā pierāda, ka piedāvātie risinājumi līdzvērtīgi nodrošina tehnisko specifikāciju prasību izpildi.
6.   [..]
Pretendents, izmantojot jebkādus piemērotus līdzekļus, tostarp 62. pantā minētos, savā piedāvājumā pierāda, ka standartam atbilstošas piegādes, pakalpojumi vai būvdarbi atbilst līgumslēdzēja noteiktajiem darbības rezultātiem vai funkcionālajām prasībām.”
14.
Direktīvas 62. pantā (“Testa ziņojumi, sertifikācija un citi pierādījumi”) ir noteikts:
“1.   Līgumslēdzēji var prasīt, lai ekonomikas dalībnieki iesniegtu testa ziņojumu no atbilstības novērtēšanas struktūras vai sertifikātu, ko izdevusi šāda struktūra, lai pierādītu atbilstību tehniskajās specifikācijās noteiktajām prasībām vai kritērijiem, piešķiršanas kritērijiem vai līguma izpildes nosacījumiem.
Ja līgumslēdzēji prasa iesniegt sertifikātus, ko sastādījusi konkrēta atbilstības novērtēšanas struktūra, līgumslēdzēji pieņem arī sertifikātus no citām līdzvērtīgām atbilstības novērtēšanas struktūrām.
[..]
2.   Līgumslēdzēji pieņem citus atbilstīgus pierādījumus to vietā, kas minēti 1. punktā, piemēram, ražotāja tehnisko dokumentāciju, ja attiecīgajam ekonomikas dalībniekam nebija piekļuves šādiem 1. punktā minētajiem sertifikātiem vai testa ziņojumiem vai ja tos nav iespējams iegūt attiecīgajos termiņos, ar noteikumu, ka attiecīgais ekonomikas dalībnieks nav vainojams piekļuves trūkumā, un ar noteikumu, ka attiecīgais ekonomikas dalībnieks pierāda, ka būvdarbi, piegādes vai pakalpojumi atbilst tehniskajās specifikācijās izklāstītajām prasībām vai kritērijiem, piešķiršanas kritērijiem vai līguma izpildes nosacījumiem.
[..]”
II. Fakti, tiesvedības un prejudiciālie jautājumi
A.
Strīdīgā līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana
1. Lieta C‑68/21
15.
Uzņēmums APAM Esercizio SpA, kas darbojas pilsētu un starppilsētu sabiedriskā transporta jomā Mantujā (Itālija), izsludināja (
4
) atklātu iepirkuma procedūru “autobusiem paredzēto Iveco oriģinālo rezerves daļu vai līdzvērtīgu rezerves daļu” (CIG 7602877C91) piegādei uz diviem gadiem; pasūtījuma aplēstā vērtība bija 710000 EUR.
16.
Iepirkuma nolikuma 5.1. pantā (“Rezerves daļu veidi”) bija paredzēts šāds nošķīrums:
–
“rezerves daļas, kas ir paredzētas transportlīdzekļa drošībai un vides aizsardzībai”. Attiecībā uz tām kā “sastāvdaļām, kas tiek apstiprinātas kopā ar transportlīdzekli vai kā atsevišķas tehniskas vienības, [būtu] jāpiegādā tikai oriģinālās sastāvdaļas vai saskaņā ar valsts tiesību aktiem (ceļu satiksmes noteikumi) un Savienības tiesību aktiem (Direktīva 98/14/EEK, Direktīva 2007/46 un tās IV pielikums) apstiprinātas līdzvērtīgas sastāvdaļas”;
–
“oriģinālās (vai pirmās montāžas) rezerves daļas”;
–
“līdzvērtīgas rezerves daļas”, kas definētas kā “rezerves daļas (detaļas, sastāvdaļas, aprīkojums), kuru kvalitāte ir līdzvērtīga oriģinālam, vai rezerves daļas, kuru kvalitāte ir vismaz vienāda ar transportlīdzekļa montāžai izmantoto sastāvdaļu kvalitāti un kas ir ražotas saskaņā ar oriģinālo rezerves daļu ražotāja tehniskajām specifikācijām un ražošanas standartiem”.
17.
Šajā pantā papildus norādīts, ka “minētās [līdzvērtīgās] rezerves daļas saskaņā ar Savienības normatīvajiem aktiem un spēkā esošajām tiesību normām drīkst ražot jebkurš uzņēmums, kas var jebkurā laikā apliecināt saskaņā ar spēkā esošo standartu (UNI‑CEI‑ENISO/IEC 17050), ka tā ražoto rezerves daļu kvalitāte atbilst oriģinālo transportlīdzekļa montāžai izmantoto sastāvdaļu kvalitātei”.
18.
Iepirkuma nolikuma 5.2. pantā (“Sertifikāti un apliecinājumi”) bija precizēts, ka pretendentam “iepirkuma procedūrā attiecībā uz līdzvērtīgajām rezerves daļām ir jāiesniedz rezerves daļas atbilstības sertifikāts vai īpašs apstiprinājums, ko izsniedz ražotājs vai apstiprinātāja iestāde, vai testēšanas laboratorija, kas sertificēta saskaņā ar ISO 45000 standartu”.
19.
Iepirkuma nolikuma 15. panta (“Administratīvie dokumenti”) d) punktā bija prasīta “[..] katras piedāvātās līdzvērtīgās rezerves daļas atbilstoša tehniskā dokumentācija, kam pievienots: [..] līdzvērtīgās rezerves daļas ražotāja izdots preces apstiprinājuma sertifikāts, gadījumā, kad šāds apstiprinājums ir obligāti nepieciešams; piedāvātās līdzvērtīgās rezerves daļas ražotāja izdots sertifikāts, kas apliecina piedāvātās preces līdzvērtību attiecīgajai oriģinālajai (vai pirmās montāžas) precei tāda ziņā, ka tās ir pilnībā savstarpēji aizstājamas, neizmantojot nekādus rezerves daļas pielāgojumus ierīcei vai sistēmai, kurā to paredzēts uzstādīt, un darbības rezultāti nodrošina preces regulāru funkcionalitāti un drošību sistēmā, kā arī identisku darbmūžu”.
20.
Procedūrā piedalījās trīs uzņēmumi, tostarp Iveco Orecchia un līguma slēgšanas tiesības saņēmušais uzņēmums Veneta Servizi International Srl unipersonale.
2. Lieta C‑84/21
21.
Uzņēmums Brescia Trasporti SpA, kas darbojas Brešas (Itālija) pilsētas un starppilsētu sabiedriskā transporta jomā, izsludināja (
5
) iepirkuma procedūru ar aplēsto līguma vērtību 2100000 EUR par “rezerves daļu piegādi Iveco markas autobusiem, kas aprīkoti ar Iveco dzinēju – CIG 7680570EDB”.
22.
Iepirkuma tehniskās specifikācijas ietverošā dokumenta 1. pantā (“Tehniskās definīcijas”) bija paredzētas triju veidu rezerves daļas: “oriģinālās rezerves daļas”, “pirmās montāžas oriģinālās rezerves daļas” un “līdzvērtīgas rezerves daļas”.
23.
Saskaņā ar minētā 1. panta 3. punktu “oriģinālam līdzvērtīgas kvalitātes rezerves daļas ir rezerves daļas, kuru kvalitāte ir vismaz vienāda ar transportlīdzekļa ražošanai izmantoto sastāvdaļu kvalitāti un kas ir ražotas saskaņā ar rezerves daļu ražotāja tehniskajām specifikācijām un ražošanas standartiem”.
24.
Šā paša dokumenta 2. pantā (“Piegādājamo rezerves daļu raksturlielumi [..]”) bija noteikts, ka pretendentam par katru rezerves daļu jānorāda, vai tas piegādās oriģinālu, pirmās montāžas vai līdzvērtīgu rezerves daļu.
25.
Šā dokumenta 3. pantā (“Kopā ar piedāvājumu iesniedzamie dokumenti”) attiecībā uz “līdzvērtīgas kvalitātes rezerves daļām” bija prasīts piedāvājumam pievienot (pretējā gadījumā draudētu piedāvājuma izslēgšana) “rezerves daļas ražotāja sertifikātu, kurā attiecībā uz katru rezerves daļu ir apliecināts:
–
ka rezerves daļu kvalitāte ir pietiekami augsta, lai to izmantošana neradītu kaitējumu oriģinālo daļu ražotāja reputācijai;
–
ka ar tām ir pilnībā aizstājamas oriģinālās rezerves daļas, [..] nepielāgojot rezerves daļu ierīcei vai sistēmai, kurā to paredzēts uzstādīt [..]”.
26.
Minētā dokumenta 3. pantā bija piebilsts, ka “piegādātājam ir arī jāiesniedz preces apstiprinājuma sertifikāts gadījumā, kad šāds apstiprinājums ir obligāti nepieciešams. Attiecībā uz bremžu uzlikām, bremžu diskiem un trumuļiem piegādātājam papildus iepriekš minētajiem dokumentiem ir jāiesniedz sertifikāts, kas apliecina Kopienas tipa apstiprinājumu ECE R90”.
27.
Iepirkuma procedūrā piedalījās Iveco Orecchia un līguma slēgšanas tiesības saņēmušais uzņēmums VAR Srl.
B.
Tiesvedības valsts tiesās un prejudiciālais jautājums
28.
Abus šos līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas lēmumus Iveco Orecchia apstrīdēja Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia – sezione staccata di Brescia (Lombardijas Reģionālās administratīvās tiesas Brešas atsevišķā palāta), argumentējot būtībā:
–
ka pretendenti ar sertifikātu vai ar citiem līdzekļiem neesot pierādījuši sastāvdaļu apstiprināšanu, kas bija prasīta līguma dokumentos un šo jomu reglamentējošajos tiesību aktos;
–
pakārtoti, ka iepirkuma nosacījumi esot prettiesiski, ja tos interpretētu tādējādi, ka tajos netiek prasīts iesniegt kompetentās iestādes izsniegtu apstiprinājuma sertifikātu gadījumā, kad šāds apstiprinājums ir obligāti nepieciešams, vai katrā ziņā pierādījumu, ka šāds apstiprinājums ir iegūts.
29.
Pirmās instances tiesa noraidīja abas Iveco Orecchia prasības ar 2019. gada 25. jūnija un 26. augusta spriedumiem, kurus šis uzņēmums apelācijas kārtībā pārsūdzēja Consiglio di Stato (Valsts padome) (
6
).
30.
Consiglio di Stato (Valsts padome) norāda (
7
):
–
Iveco oriģinālās rezerves daļas, kas ir piegādes līguma priekšmets, tiek apstiprinātas kopā ar transportlīdzekli.
–
Apstiprināšanas prasībai pakļauto rezerves daļu, it īpaši, ja tās var apdraudēt transportlīdzekļu drošību un ekoloģiskos raksturlielumus, pārdošana ir iespējama tikai tad, ja tām apstiprinājumu un atļauju ir sniegusi apstiprinātāja iestāde.
–
Direktīvas 2007/46 IV pielikumā ir īpaši un detalizēti uzskaitītas to sastāvdaļu kategorijas, kuru apstiprināšana ir reglamentēta tām piemērojamā un vienlīdz speciālā tiesiskajā regulējumā.
–
Tehniskajās specifikācijās bija prasīts apstiprinājuma sertifikāts gadījumā, kad šāds apstiprinājums ir obligāti nepieciešams (
8
).
–
Ņemot vērā šos apstākļus, jānoskaidro, vai ir nepieciešams apstiprinājums neoriģinālajām sastāvdaļām, ko izgatavojis šādu sastāvdaļu ražotājs.
–
Piemērojamie normatīvie akti, proti, Direktīva 2007/46 un to transponējošie valsts tiesību akti, uzliek sastāvdaļu ražotājiem tādus pašus pienākumus kā transportlīdzekļu izgatavotājiem (kuri veic tipa apstiprināšanu transportlīdzeklim kopumā un tādā veidā automātiski veic arī katras transportlīdzekļa daļas tipa apstiprināšanu).
–
Tādējādi, ja uz rezerves daļu vai sastāvdaļu attiecas (Direktīvas 2007/46 IV pielikumā minēta) normatīvā akta noteikumi, to var laist tirgū tikai tad, ja iepriekš tā tiek apstiprināta.
–
Tomēr varētu arī uzskatīt – kā norāda uzņēmumi, kas ir otras puses apelācijas instancē –, ka minētā IV pielikuma uzskaitījumā paredzēto veidu rezerves daļu piedāvājumiem, ko iesniedz subjekti, kas nav transportlīdzekļa ražotāji, nevar prasīt tos pašus tehniskos dokumentus, kas apliecina, ka tām ir veiktas pārbaudes, kādas tiek prasītas apstiprinātajām oriģinālajām sastāvdaļām. No šā viedokļa kā ar alternatīvu šai dokumentācijai varētu pietikt ar vispārēju līdzvērtības apliecinājumu, kurā apliecināta rezerves daļas atbilstība iepirkuma nolikumā paredzētajām tehniskajām specifikācijām un piedāvāto risinājumu atbilstība tajās prasītajam.
31.
Šajā kontekstā Consiglio di Stato (Valsts padome) uzdod divus prejudiciālos jautājumus, no kuriem atbilstoši Tiesas norādei aplūkošu tikai pirmo. Tas formulēts šādi:
“Vai Eiropas Savienības tiesībām – konkrēti, Direktīvas 2007/46/EK tiesību normām (kas ietvertas tās 10., 19. un 28. pantā), kā arī vienlīdzīgas attieksmes un objektivitātes, brīvas konkurences un labas pārvaldības principiem – atbilst situācija, kad konkrēti sabiedrisko pakalpojumu sniegšanai paredzētu autobusu rezerves daļu piegādē publiskā iepirkuma ceļā līgumslēdzējai iestādei ir atļauts pieņemt konkrētam transportlīdzeklim paredzētas rezerves daļas, kuras ir izgatavojis ražotājs, kas nav transportlīdzekļa ražotājs, un kuras tāpēc nav apstiprinātas kopā ar transportlīdzekli, kuras ietilpst vienā no sastāvdaļu tipiem, kam ir piemērojami minētās direktīvas IV pielikumā uzskaitītie tehniskie noteikumi (Transportlīdzekļu EK tipa apstiprinājuma prasības), un kuras iepirkuma procedūrā tiek piedāvātas bez tipa apstiprinājuma sertifikāta un nesniedzot nekādas ziņas par faktisko apstiprinājumu, un pat pieņemot, ka tipa apstiprinājums neesot vajadzīgs un tāpēc esot pietiekami tikai ar pretendenta apliecinājumu par līdzvērtību apstiprinātajam oriģinālam vien?”
III. Tiesvedība Tiesā
32.
Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu tika reģistrēti Tiesā attiecīgi 2021. gada 3. un 11. februārī.
33.
Rakstveida apsvērumus ir iesnieguši Iveco Orecchia, Brescia Trasporti SpA, Var Srl, Veneta Servizi International Srl unipersonale, Di Pinto & Dalessandro SpA, APAM Esercizio SpA, Itālijas valdība un Eiropas Komisija. Tie visi, izņemot Di Pinto & Dalessandro SpA, piedalījās 2022. gada 10. marta tiesas sēdē.
IV. Juridiskā analīze
A.
Ievada apsvērums
34.
Lai gan iesniedzējtiesa interesējas tikai par Direktīvas 2007/46 10., 19. un 28. panta interpretāciju, nevar neņemt vērā to, ka strīdi ir par piegādes līgumiem, kuru slēgšanas tiesību piešķiršana notika saskaņā ar procedūru, uz kuru attiecas Direktīvas 2014/25 noteikumi.
35.
Proti, kā norāda Komisija un tika uzsvērts tiesas sēdē, attiecīgo līgumu slēgšanas tiesības ir piešķīrušas divas struktūras, kas darbojas pilsētas un starppilsētu transporta pakalpojumu jomā, kura reglamentēta Direktīvā 2014/25.
36.
Gan iesniedzējtiesas nolēmumos, gan vairākos rakstveida apsvērumos minēta Direktīva 2014/24/ES (
9
). Tomēr neuzskatu, ka tā būtu pareizā atsauces norma.
37.
Kā jau teicu, iepirkuma kārtībā piešķirto līgumu priekšmets šajās lietās bija autobusu rezerves daļu piegāde sabiedriskā transporta pakalpojumu sniegšanas ietvaros. Šiem līgumiem ir piemērojama Direktīva 2014/25, jo tie attiecas uz “tādu tīklu nodrošināšanu un ekspluatāciju, kas iedzīvotājiem sniedz pakalpojumus [..] autobusu [..] transporta jomā”, kā minēts tās 11. pantā.
38.
Transporta pakalpojumi nepārprotami ietilpst Direktīvas 2014/25 piemērošanas jomā saskaņā ar tās 1. panta 2. punktu.
39.
Katrā ziņā šajās lietās piemērojamās Direktīvas 2014/25 normas (60. un 62. pants) ir ekvivalentas savām līdziniecēm Direktīvā 2014/24 (42. un 44. pants).
B.
Pirmais prejudiciālais jautājums
40.
Consiglio di Stato (Valsts padome) šaubas ir visnotaļ skaidri precizētas, proti, tā vēlas noskaidrot, vai līgumslēdzēja iestāde var pieņemt rezerves daļas autobusiem, ja kumulatīvi ir iestājušies šādi apstākļi:
–
šīs sastāvdaļas atbilst kādai no Direktīvas 2007/46 IV pielikuma kategorijām;
–
tās izgatavojis ražotājs, kas nav autobusa ražotājs, proti, tās nav apstiprinātas kopā ar transportlīdzekli;
–
tām nav pievienots ne apstiprinājuma sertifikāts, ne kāda cita norāde par to faktisku apstiprināšanu, jo tiek pieņemts, ka šāds apstiprinājums neesot vajadzīgs un esot pietiekami tikai ar paša pretendenta izsniegtu apliecinājumu par šo sastāvdaļu līdzvērtību (oriģinālajām sastāvdaļām).
41.
Lai atbildētu uz šo jautājumu, vispirms analizēšu Savienības tiesību normas par mehānisko transportlīdzekļu, kā arī šiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanu. Pēc tam pievērsīšos atšķirībai starp apstiprināšanu un līdzvērtīgumu, lai noslēgumā izklāstītu Direktīvas 2014/25 ietekmi uz šīm lietām.
1. Transportlīdzekļu un to sastāvdaļu apstiprināšana
42.
Direktīvas 2007/46 mērķis ir “dalībvalstu apstiprināšanas sistēmas aizstāt ar Kopienas apstiprināšanas procedūru, kuras pamatā būtu pilnīgas saskaņošanas princips” (
10
).
43.
Direktīvas 2007/46 1. pantā, nosakot tās priekšmetu, tiek norādīts uz to, ka tiek izveidota “saskaņota administratīvu noteikumu un vispārēju tehnisku prasību sistēma, kā apstiprināt” ne tikai jaunos transportlīdzekļus, kas ir tās darbības jomā, bet arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētās sistēmas, sastāvdaļas un atsevišķas tehniskas vienības.
44.
Šajā pašā regulējumā tiek noteikti arī “[..] noteikumi tādu sastāvdaļu un aprīkojuma pārdošanai un ekspluatācijas sākšanai, kas ir paredzēts saskaņā ar šo direktīvu apstiprinātiem transportlīdzekļiem”.
45.
Direktīvā 2007/46 ir ieviests jēdziens “tipa apstiprināšana” (
11
), kas atšķiras no individuāla apstiprinājuma. Tipa apstiprinājums var būt gan “valsts”, kas ir spēkā tikai dalībvalsts teritorijā, gan “EK tipa apstiprinājums”. Šis pēdējais apliecina atbilstību “attiecīgiem [..] direktīvā paredzētiem administratīviem noteikumiem un tehniskām prasībām, un IV vai XI pielikumā uzskaitītiem normatīviem aktiem” (
12
).
46.
Kā jau uzsvēru, prejudiciālais jautājums attiecas tikai uz sastāvdaļu kategorijām (
13
), kas paredzētas Direktīvas 2007/46 IV pielikumā uzskaitītajos normatīvajos aktos (
14
).
47.
Sastāvdaļu EK tipa apstiprinājumu var veikt vai nu kopā ar jaunu transportlīdzekli, vai atsevišķi (
15
). Saskaņā ar Direktīvas 2007/46 3. panta 24. punktu sastāvdaļu, ko paredzēts izmantot kā transportlīdzekļa daļu, var apstiprināt atsevišķi no transportlīdzekļa.
48.
Atsevišķu sastāvdaļu EK tipa apstiprinājums veicams, ievērojot procedūru, kuru reglamentē Direktīvas 2007/46 7. pants un kuras īpašos noteikumus paredz 10. pants. Saskaņā ar tā 2. punktu “dalībvalstis EK sastāvdaļu [..] tipa apstiprinājumus piešķir sastāvdaļām [..], kas atbilst [..] attiecīgā atsevišķajā direktīvā vai regulā paredzētām tehniskām prasībām, kā norādīts IV pielikumā”.
49.
No Direktīvas 2007/46 10. panta 2. punkta, 19. panta un 28. panta 1. punkta – lai arī ne gluži tik skaidri, kā būtu vēlams, – izriet, ka IV pielikumā uzskaitītās transportlīdzekļa sastāvdaļas principā ir jāapstiprina.
50.
Proti, ir zīmīgi, ka saskaņā ar Direktīvas 2007/46 28. panta 1. punktu dalībvalstis var ļaut pārdot vai nodot ekspluatācijā vienīgi sastāvdaļas, kas ir apstiprinātas. Par tādām uzskata sastāvdaļas, kas “atbilst attiecīgu [proti, IV pielikumā minēto] normatīv[o] aktu prasībām un ir attiecīgi marķētas saskaņā ar 19. pantu”.
51.
Lai pārbaudītu, vai transportlīdzekļa (oriģinālās vai neoriģinālās) sastāvdaļas atbilst tehniskajām prasībām, kuras nosaka IV pielikuma normatīvie akti, Direktīvas 2007/46 izvēlētais instruments ir tieši apstiprināšana un nekas cits. Manuprāt, tā ir šīs direktīvas 10. panta 2. punkta visatbilstošākā interpretācija, lasot to IV pielikumā noteikto normatīvo aktu gaismā.
52.
Tomēr var būt arī tā (kā rakstveida apsvērumos norādīja VAR un tiesas sēdē apstiprināja Komisija un Itālijas valdība), ka saskaņā ar šiem pašiem normatīvajiem aktiem kāda konkrēta sastāvdaļa ir atbrīvota no obligātā apstiprinājuma. Šādā gadījumā nav pienākuma iesniegt apstiprinājuma sertifikātu, kas ir obligāts attiecībā uz pārējām IV pielikuma sarakstā uzskaitītajām sastāvdaļām.
53.
Šī iespēja paredzēta Direktīvas 2007/46 19. panta 2. punktā: “Ja nav vajadzīgs EK tipa apstiprinājuma marķējums, [sastāvdaļas] izgatavotājs piestiprina vismaz savu tirdzniecības nosaukumu vai prečzīmi un tipa numuru, un/vai identifikācijas numuru.”
54.
Tādējādi – atskaitot šo izņēmumu – sastāvdaļas, kas ir ietvertas kādā no Direktīvas 2007/46 IV pielikumā minētajiem normatīvajiem aktiem, nedrīkst laist apgrozībā, ja pirms tam nav iegūts EK apstiprinājums. Kā jau teicu, bez tā nav atļauta to pārdošana un nodošana ekspluatācijā.
55.
Šī prasība ir saistīta ar transportlīdzekļu satiksmes drošības prasībām, kuru dēļ (ne visām) rezerves daļām ir nepieciešams tipa apstiprinājums (
16
). EK tipa apstiprinājums tādējādi kļūst par atbilstības priekšnosacījumu, kas attiecas ne tikai uz laišanu tirgū ar publisko iepirkumu, bet arī jebkura veida laišanu tirgū.
56.
Nav būtiski nedz tas, vai sastāvdaļas ražo attiecīgās preču zīmes īpašnieks vai rezerves daļu ražotājs, nedz arī tas, vai tās paredzēts uzstādīt jaunam vai lietotam transportlīdzeklim. Tāpēc par līdzvērtīgu rezerves daļu ražotāju diskrimināciju nevar būt ne runas, proti, kad uz sastāvdaļām attiecas EK tipa apstiprinājums – gan uz līdzvērtīgajām, gan oriģinālajām sastāvdaļām attiecas vienāds regulējums (
17
).
57.
Ņemot vērā šo premisu, uz pirmā prejudiciālā jautājuma pirmo daļu ir atbildams, ka:
–
principā līgumslēdzēja iestāde nedrīkst bez apstiprinājuma sertifikāta pieņemt rezerves daļas, uz kurām attiecas Direktīvas 2007/46 IV pielikumā uzskaitītie normatīvie akti, ja šajos aktos attiecībā uz tām ir noteikta apstiprinājuma prasība;
–
iesniedzējtiesai ir jāizlemj, vai prasība par obligāto apstiprināšanu saskaņā ar minētajiem normatīvajiem aktiem bija attiecināma uz konkrētajām rezerves daļām, par kurām bija izsludināta iepirkuma procedūra.
2. Apstiprināšana un līdzvērtība
58.
Pirmā jautājuma otrajā daļā iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai minētajā gadījumā pietiktu ar paša pretendenta izsniegtu apliecinājumu par līdzvērtību apstiprinātajam oriģinālam.
59.
Apstiprināšanas un līdzvērtības jēdzieniem katram ir sava nozīme, kas atšķiras, proti:
–
apstiprināšana ir līdzeklis, ar kuru iestāde, struktūra vai tās pārraudzībā esoša iestāde veic kontroli un ar kuru tā apliecina, ka transportlīdzeklis (vai šajā gadījumā tā sastāvdaļas) atbilst noteiktām normatīvajām un tehniskajām prasībām;
–
līdzvērtības (apliecinājums) aprobežojas ar noteiktu preču objektīvu salīdzinājumu neatkarīgi no tā, vai tās pirms tam ir vai nav apstiprinātas.
60.
Apstiprināšana, kā jau minēju, ir priekšnosacījums tādu transportlīdzekļa sastāvdaļu laišanai tirgū, kam ir jāatbilst ļoti sīki izstrādātām tehniskām specifikācijām. Tās pamats ir obligātās drošības prasības, kas ir neizbēgamas, ja runa ir par transportlīdzekļu izmantošanu uz koplietošanas ceļiem.
61.
Līdzvērtība (šajā gadījumā atšķirīgu ražotāju izgatavotu vienādu funkciju veicošu rezerves daļu līdzvērtība) drīzāk attiecas uz salīdzināto preču vienādiem vai atšķirīgiem raksturlielumiem.
62.
Viena un otra statusa pierādījumi nav savstarpēji aizstājami. Apstiprināta sastāvdaļa var arī nebūt līdzvērtīga līgumslēdzējas iestādes prasītajai sastāvdaļai, savukārt neapstiprināta sastāvdaļa var būt būtībā līdzvērtīga oriģinālajām, kas ir paredzētas iepirkuma tehniskajās specifikācijās.
63.
Varētu domāt, ka tad, ja divas rezerves daļas, no kurām viena ir apstiprināta, bet otra nav, ir kvalitātes ziņā līdzvērtīgas un savstarpēji aizstājamas, tas ir tādēļ, ka tās abas atbilst tehniskajām prasībām, lai sekmīgi izietu apstiprināšanas pārbaudi. Tomēr man nešķiet, ka Direktīva 2007/46 pieļauj šādu pieņēmumu. Kad ir runa par satiksmes drošību un vides aizsardzību, ir vajadzīga trešās personas (iestādes vai struktūras, kas apstiprina saskaņā ar procedūrām un īpašiem pierādījumiem) īstenota pārbaude katram prototipam, ja vien normatīvajā aktā tā nav atzīta par nevajadzīgu.
64.
Neuzskatu, ka rezerves daļas būtu atbrīvotas no apstiprināšanas pārbaudēm (un ka uz tām attiektos tikai pienākums apliecināt to līdzvērtību) tādēļ vien, ka tās tiks iemontētas jau lietotā transportlīdzeklī. Tas vien, ka šīs rezerves daļas ir paredzētas iemontēšanai šādā transportlīdzeklī (pēc definīcijas a posteriori), automātiski nepadara tās drošākas, kā to šķiet uzskatām viena no šīs lietas pusēm.
65.
Abu šajās tiesvedībās aplūkoto līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu reglamentējošie noteikumi atbilda šādam kritērijam: par līdzvērtīgām rezerves daļām, uz kurām attiecas pienākums veikt tipa apstiprinājumu, pretendentam bija jāiesniedz apstiprinājuma sertifikāts, pretējā gadījumā tā piedāvājums tiktu izslēgts.
66.
Tādējādi attiecībā uz šo konkrēto rezerves daļu veidu kā alternatīvu tipa apstiprinājuma sertifikātu iesniegšanai nevar pieņemt tikai pretendenta vienpusēju apliecinājumu par rezerves daļu līdzvērtību oriģinālajām sastāvdaļām.
67.
Tāpēc attiecībā uz rezerves daļām, kurām apstiprināšana ir obligāta, nepietiek ar pretendenta izsniegtu apliecinājumu par to līdzvērtību apstiprinātajam oriģinālam.
68.
Vēl ir jāizvērtē, vai šī Direktīvas 2007/46 interpretācija ir saderīga ar Direktīvas 2014/25 principiem un normām.
3. Direktīvas 2014/25 ietekme
69.
Iepirkuma nolikumos, ko publicē līgumslēdzējas iestādes, tām ir jānosaka publiskā iepirkuma ietvaros iegādājamo būvdarbu, pakalpojumu vai piegāžu raksturlielumi. Starp šiem raksturlielumiem var būt tādi, kas attiecas uz konkrēto preču vai pakalpojumu “tehniskajām specifikācijām”.
70.
Kā savulaik esmu norādījis, “ja šīs tehniskās specifikācijas ir aprakstītas neobjektīvi, tas atsevišķiem pretendentiem var radīt vismaz nopietnu “šķērsli dalībai [iepirkumā]” un galējos gadījumos iepriekš noteikt (tostarp krāpnieciski) to, kurš pretendents beigu beigās tiks izraudzīts, ja tiek minēti tādu preču vai pakalpojumu raksturlielumi, kurus tikai šis pretendents var piedāvāt” (
18
).
71.
Rūpes par pārkāpumu novēršanu un vēlme “[nodrošināt] publiskā iepirkuma [atvērtību] konkurencei” ir likušas Savienības likumdevējam ieviest šajā jomā normatīvus noteikumus, kuri ļauj “iesniegt piedāvājumus, kas atspoguļo tehnisko risinājumu, standartu un tehnisko specifikāciju daudzveidību tirgū, ieskaitot tos, kas izstrādāti, pamatojoties uz izpildes kritērijiem, kuri saistīti ar būvdarbu, piegāžu un sniegto pakalpojumu aprites ciklu un ražošanas procesa ilgtspējību” (
19
).
72.
Šie centieni atspoguļojas Direktīvas 2014/25 60. panta 2. punktā, kurā ir prasīts, lai “tehniskās specifikācijas visiem ekonomikas dalībniekiem [sniegtu] vienādu piekļuvi iepirkuma procedūrai un to sekas [nebūtu] tādas, ka rodas nepamatoti šķēršļi publiskā iepirkuma atvēršanai konkurencei”.
73.
Tādējādi parasti “tehniskās specifikācijas būtu jāizstrādā tā, lai izvairītos no konkurences mākslīgas sašaurināšanas ar prasībām, kas izdevīgākas kādam konkrētam ekonomikas dalībniekam, atspoguļojot to piegāžu, pakalpojumu vai būvdarbu svarīgākos raksturlielumus, ko parasti piedāvā šis ekonomikas dalībnieks. Minēto mērķi vislabāk var sasniegt, ja tehniskās specifikācijas sastāda, nosakot funkcionālās un darbības prasības” (
20
).
74.
Izņēmuma gadījumos Direktīvas 2014/25 60. panta 4. punkts tomēr ļauj “[minēt] tirdzniecības markas, patentus, tipus vai konkrētu izcelsmi, vai ražošanas veidu”. Taču šī konkrētiem ražotājiem priekšrocību nodrošinošā iespēja tiek mazināta ar pienākumu šādu norādi vienmēr papildināt ar vārdiem “vai līdzvērtīgs” (
21
).
75.
Ar Direktīvas 2014/25 60. panta 2. punkta principiem ir saderīgi, ka šā paša panta 5. punkts un 62. panta 2. punkts paredz iespēju brīvi un elastīgi apliecināt tehnisko specifikāciju izpildi, lai pierādītu rezerves daļu līdzvērtību, “[un tas savukārt] liecina, ka ir atļauta jebkādu atbilstošu līdzekļu izmantošana” (
22
).
76.
Šajā lietā iepirkumu priekšmets bija rezerves daļu – kas varēja būt gan oriģinālās Iveco, gan līdzvērtīgas – piegāde. Tomēr rezerves daļām, uz kurām attiecas apstiprināšanas prasība, apstiprinājuma sertifikāts bija obligāti nepieciešams, jo bez tā pretendents šīs rezerves daļas (neatkarīgi no tā, vai tās ir oriģinālās vai līdzvērtīgās rezerves daļas) nevar piedāvāt, jo nav izpildīts obligāts priekšnosacījums to laišanai tirgū.
77.
Direktīva 2014/25 reglamentē kārtību, kā ir jāpierāda atbilstība tehniskajām specifikācijām, nenorādot uz piegādājamo preču apstiprināšanu. Tas ir loģiski, jo apstiprināšanas prasība ir atkarīga no piešķiramā piegādes līguma veida (
23
) un nozares, uz kurām attiecas šī direktīva, ir ļoti atšķirīgas.
78.
Tomēr, lai arī cik tā būtu vērsta uz mērķi padarīt publisko iepirkumu atvērtāku konkurencei, Direktīva 2014/25 nevar neņemt vērā imperatīvās prasības, ko nosaka citas Savienības tiesību normas.
79.
Direktīvas 2014/25 56. apsvērumā ir atzīts: “Nekam [..] direktīvā nevajadzētu liegt noteikt vai piemērot pasākumus, kas vajadzīgi [..] drošības, veselības, cilvēku un dzīvnieku dzīvības aizsardzībai vai augu saglabāšanai, vai citiem vides pasākumiem.”
80.
Tādējādi Direktīvai 2014/25 “nevajadzētu liegt”, ka tiek piemērota Direktīva 2007/46, kurai ir “jānodrošina augsta līmeņa ceļu satiksmes drošība, veselības aizsardzība, vides aizsardzība, energoefektivitāte un aizsardzība pret nelikumīgu lietojumu” (
24
). Tā kā Direktīva 2007/46 tieši šo mērķu sasniegšanas nolūkā nosaka pienākumu apstiprināt noteiktas transportlīdzekļu rezerves daļas, šāda prasība kļūst obligāta un nav apejama, atsaucoties uz Direktīvu 2014/25.
81.
Kā argumentē Komisija (
25
), uz šā paša kritērija ir balstīti arī citi iekšējā tirgus darbības noteikumi, ar kuriem Savienības likumdevējs ir uzsvēris lex specialis (kādas ir, piemēram, mehānisko transportlīdzekļu satiksmi reglamentējošās tiesību normas) pārākumu pār vispārējām normām, kas reglamentē preču brīvu apriti.
82.
Katrā ziņā rezerves daļu apstiprināšanas pienākums nav nesaderīgs ar publiskā iepirkuma atvēršanu konkurencei. Tās aizsardzībai Direktīvas 2007/46 38. panta 1. punktā ir atvieglota transportlīdzekļa izgatavotāja konkurentu piekļuve atsevišķu sastāvdaļu ražošanai. Izgatavotājam ir jādara konkurentiem pieejami attiecīgie dati, “vajadzības gadījumā arī rasējum[i], kas īpaši uzskaitīti normatīvā akta pielikumā vai papildinājumā un ir vajadzīgi sastāvdaļu [..] EK tipa apstiprināšanai”.
V. Secinājumi
83.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, ierosinu Tiesai uz Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) pirmo prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/46/EK (2007. gada 5. septembris), ar ko izveido sistēmu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanai, 10. panta 2. punkts, 19. punkta 1. punkts un 28. panta 1. punkts ir interpretējami tādējādi, ka – gadījumā, ja publiskā iepirkuma procedūrā rezerves daļu piegādei autobusiem, kas paredzēti sabiedriskā transporta pakalpojumu sniegšanai, tiek atļauts piedāvāt līdzvērtīgas rezerves daļas, kurām obligāti jāsaņem tipa apstiprinājums saskaņā ar kādu no normatīvajiem aktiem, kas paredzēti minētās direktīvas IV pielikumā, – pretendentiem ir jāiesniedz EK tipa apstiprinājuma sertifikāts, un tālab nepietiek ar to vien, ka tiek iesniegts apliecinājums par līdzvērtību.
(
1
)	Oriģinālvaloda – spāņu.
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2007. gada 5. septembris), ar ko izveido sistēmu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanai (pamatdirektīva) (OV 2007, L 263, 1. lpp.). Tā ir aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2018/858 (2018. gada 30. maijs) par mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanu un tirgus uzraudzību un ar ko groza Regulas (EK) Nr. 715/2007 un (EK) Nr. 595/2009 un atceļ Direktīvu 2007/46/EK (OV 2018, L 151, 1. lpp.). Šajās tiesvedībās Regula 2018/858 nav piemērojama ratione temporis.
(
3
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2014. gada 26. februāris) par iepirkumu, ko īsteno subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, un ar ko atceļ Direktīvu 2004/17/EK (OV 2014, L 94, 243. lpp.).
(
4
)	Paziņojums, kas publicēts 2018. gada 21. augustaOficiālā Vēstneša Eiropas publiskajam iepirkumam veltītajā papildinājumā (atsauce 2018/S 159‑365946).
(
5
)	Paziņojums, kas publicēts 2018. gada 13. novembraOficiālā Vēstneša Eiropas publiskajam iepirkumam veltītajā papildinājumā (atsauce 2018/S 218‑500319).
(
6
)	Ar 2019. gada 26. augusta spriedumu pirmās instances tiesa noraidīja Iveco Orecchia prasības pirmo pamatu, kā vienu no apsvērumiem minot to, ka prasītāja nebija norādījusi, konkrēti kurām Brescia Trasporti SpA rezerves daļām ir nepieciešams apstiprinājuma sertifikāts.
(
7
)	Abu iesniedzējtiesas nolēmumu VIII.1., VIII.2. un VIII.4. punkts.
(
8
)	Iesniedzējtiesas nolēmumā lietā C‑84/21 ir teikts, ka “attiecīgā iepirkuma tehniskajās specifikācijās bija prasīts apstiprinājuma sertifikāts (gadījumā, kad šāds apstiprinājums ir obligāti nepieciešams); savukārt jautājumā par līdzvērtīgiem bremžu diskiem un trumuļiem tajās bija tieša atsauce uz Direktīvas 2007/46 34. pantu (kurā savukārt ir atsauce uz ANO EEK noteikumiem, kas jāievēro EK tipa apstiprināšanā)”.
(
9
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp.).
(
10
)	Minētās direktīvas 2. apsvērums.
(
11
)
(
12
)	Direktīvas 2007/46 3. panta 5. punkts.
(
13
)	Kurās tātad neietilps sistēmas un atsevišķās tehniskās vienības.
(
14
)	Saskaņā ar Direktīvas 2007/46 3. panta 1. punktu “normatīvs akts” ir definēts kā “atsevišķā direktīva vai regula, vai ANO EEK [Eiropas Ekonomikas komisijas] noteikumi, kas pievienoti Pārskatītajam 1958. gada nolīgumam” [“[kam] Kopiena ir pievienojusies kā Līgumslēdzēja puse ANO Eiropas Ekonomikas komisijas pārskatītajā [Ženēvas] 1958. gada nolīgumā, ievērojot Padomes Lēmumu 97/836/EK” (pamatdirektīvas IV pielikuma II daļa)]. Saskaņā ar Direktīvas 2007/46 34. panta 1. punktu “ANO EEK noteikumi, kam Kopiena ir pievienojusies un kas ir uzskaitīti IV pielikuma I daļā [..], ir transportlīdzekļa EK tipa apstiprinājuma daļa tāpat kā atsevišķās direktīvas vai regulas”.
(
15
)	Izskatāmajās lietās autobusu rezerves daļas netiek apstiprinātas kopā ar pašu transportlīdzekli, bet gan ārpus šīs procedūras.
(
16
)	Tādēļ Direktīvas 2007/46 46. pants uzliek dalībvalstīm pienākumu noteikt “sankcijas, ko piemēro par šīs direktīvas noteikumu [..] pārkāpumiem, kā arī par IV pielikuma I daļā uzskaitīto normatīvo aktu pārkāpumiem, un [veikt] visus vajadzīgos pasākumus to īstenošanai”.
(
17
)	Rakstveida apsvērumos (itāļu valodas oriģinālversijas 15. lpp.) VAR precizē, ka tā “nekad nav apgalvojusi, ka [..] tādas rezerves daļas apstiprināšana, kas ir līdzvērtīga sastāvdaļai, uz kuru attiecas obligātas apstiprināšanas prasība, “nav nepieciešama” un ka tādā gadījumā apstiprināšanu varētu aizstāt ar “pretendenta
izsniegtu
apliecinājumu
par
līdzvērtību apstiprinātajam oriģinālam””.
(
18
)	Secinājumi lietā VAR un ATM (C‑14/17, EU:C:2018:135), 2. punkts.
(
19
)	Direktīvas 2014/25 83. apsvērums.
(
20
)	Turpat.
(
21
)	Lietas VAR un ATM (C‑14/17, EU:C:2018:135) secinājumu 33. un nākamajos punktos sīkāk esmu analizējis Tiesas judikatūru jautājumā “par tehnisko specifikāciju, kurās ir atsauce uz konkrētu preču zīmi, iekļaušanu paziņojumos par publisku līgumu vai iepirkuma specifikācijās”.
(
22
)	Spriedums, 2018. gada 12. jūlijs, VAR un ATM (C‑14/17, EU:C:2018:568), 33. punkts.
(
23
)	Daudzu piegādes līgumu gadījumā nav Savienības normu, kas reglamentētu preču apstiprināšanu. Savukārt šajās lietās, ņemot vērā, ka iepirkums attiecās uz saskaņotai regulējuma sistēmai pakļautām transportlīdzekļu rezerves daļām, tiek piemērots stingrs regulējums, kurā ir paredzēta apstiprināšana, ja vien Direktīvas 2007/46 IV pielikumā noteiktais atbilstošais normatīvais akts no tās atbrīvo.
(
24
)	Direktīvas 2007/46 3. apsvērums.
(
25
)	Skat. Komisijas rakstveida apsvērumu 42. punktu un 37. zemsvītras piezīmi, kurā tā citē Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 765/2008 (2008. gada 9. jūlijs), ar ko nosaka akreditācijas un tirgus uzraudzības prasības attiecībā uz produktu tirdzniecību un atceļ Regulu (EEK) Nr. 339/93 (OV 2008, L 218, 30. lpp.), 5. apsvērumu. Saskaņā ar šo apsvērumu “šajā regulā noteiktajai tirgus uzraudzības sistēmai būtu jāpapildina un jāstiprina spēkā esošie noteikumi Kopienas saskaņošanas tiesību aktos tirgus uzraudzības jomā un to izpilde. Tomēr saskaņā ar lex specialis principu šī regula būtu jāpiemēro tikai, ciktāl citos spēkā esošos vai gaidāmos Kopienas saskaņošanas tiesību aktos nav paredzēti īpaši noteikumi ar tādu pašu mērķi, raksturu vai nolūku. Piemēri ir atrodami šādās nozarēs: narkotisko vielu prekursori, medicīnas ierīces, cilvēkiem paredzētās un veterinārās zāles, mehāniskie transportlīdzekļi un aviācijas nozare. Tādēļ šīs regulas attiecīgie noteikumi nebūtu jāpiemēro jomām, uz kurām attiecas šādi īpašie noteikumi” (autora izcēlums).