Pagaidu versija
VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (sestā palāta)
2026. gada 29. aprīlī (*)
Augu šķirnes – Kopienas augu šķirņu aizsardzības piešķiršana kartupeļu šķirnei ‘Melrose’ – Ikgadējās atlīdzības nesamaksāšana noteiktajā termiņā – Aizsardzības atcelšana – Pieteikums par restitutio in integrum – Apelācijas padomes kompetence – “Īpašu apstākļu” jēdziens – Paziņošanas nosacījumi CPVO lēmumiem un paziņojumiem
Lietā T‑573/24
Romagnoli Fratelli SpA, Boloņa (Itālija), ko pārstāv E. Truffo un A. Iurato, advokāti,
prasītāja,
pret
Kopienas Augu šķirņu biroju (CPVO), ko pārstāv M. García‑Moncó Fuente, M. Fortin, A. Christ un A. Pontecorvi, pārstāvji,
atbildētājs,
VISPĀRĒJĀ TIESA (sestā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja P. Škvaržilova‑Pelcla [P. Škvařilová‑Pelzl], tiesneši I. Nemms [I. Nõmm] (referents) un D. Kukovecs [D. Kukovec],
sekretārs: V. Di Buči [V. Di Bucci],
ņemot vērā tiesvedības rakstveida daļu, it īpaši 2025. gada 26. novembra procesa organizatorisko pasākumu un prasītājas un CPVO atbildes, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegtas attiecīgi 2025. gada 12. un 11. decembrī,
ņemot vērā, ka puses trīs nedēļu laikā pēc paziņojuma par tiesvedības rakstveida daļas pabeigšanu nav iesniegušas pieteikumu par tiesas sēdes noteikšanu, un, piemērojot Vispārējās tiesas Reglamenta 106. panta 3. punktu, pieņēmusi lēmumu lemt par prasību bez tiesvedības mutvārdu daļas,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Ar prasību, kas pamatota ar LESD 263. pantu, prasītāja Romagnoli Fratelli SpA lūdz atcelt Kopienas Augu šķirņu biroja (CPVO) 2024. gada 3. augusta lēmumu lietā A001/2023 (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
Tiesvedības priekšvēsture un fakti, kas radušies pēc prasības celšanas
2        2009. gada 10. decembrī Meranini & C. Srl iesniedza CPVO pieteikumu par Kopienas augu šķirnes aizsardzību saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 2100/94 (1994. gada 27. jūlijs) par Kopienas augu šķirņu aizsardzību (OV 1994, L 227, 1. lpp.). Šis pieteikums tika reģistrēts ar numuru 2009/2240.
3        Augu šķirne, kurai tika lūgta Kopienas aizsardzība, ir Solanum tuberosum L. sugai piederošā ‘Melrose’ kartupeļu šķirne.
4        Ar CPVO 2012. gada 20. februāra lēmumu attiecīgajai augu šķirnei tika piešķirta Kopienas aizsardzība.
5        No 2018. gada 24. aprīļa un pēc attiecīgās augu šķirnes Kopienas aizsardzības nodošanas prasītāja kļuva par minētās augu šķirnes Kopienas aizsardzības tiesību īpašnieci.
6        2021. gada 27. oktobrī CPVO izdeva un nosūtīja prasītājai paziņojumu par parādu saistībā ar ikgadējo atlīdzību par attiecīgās Kopienas augu šķirnes aizsardzību, izmantojot prasītājas personiskās piekļuves telpu
MyPVR sistēmā.
7        Tā kā parāds paziņojumā noteiktajā termiņā netika samaksāts, 2022. gada 10. janvārī prasītājai tika nosūtīts formāls atgādinājums saskaņā ar Regulas Nr. 2100/94 83. panta 2. punktu, izmantojot personiskās piekļuves telpu
MyPVR sistēmā. Saistībā ar šo atgādinājumu CPVO aicināja prasītāju viena mēneša laikā samaksāt ikgadējās atlīdzības summu, lai novērstu Kopienas aizsardzības attiecīgajai augu šķirnei atcelšanu atbilstoši minētās regulas 21. panta 2. punkta c) apakšpunktam.
8        Tā kā dokumentus saistībā ar ikgadējo atlīdzības maksājumu prasītāja nebija lejupielādējusi no MyPVR personiskās piekļuves telpas, 2022. gada 16. februārī CPVO elektroniskajā pastā tai nosūtīja vēl vienu atgādinājumu, tomēr samaksas termiņu nepagarināja.
9        Tā kā ikgadējais atlīdzības maksājums noteiktajā termiņā netika samaksāts, CPVO 2022. gada 21. martā atcēla attiecīgās augu šķirnes Kopienas aizsardzību (turpmāk tekstā – “2022. gada 21. marta lēmums”). Lēmums par šo atcelšanu prasītājai tika paziņots 2022. gada 22. martā un tiek pieņemts, ka tas ir izsniegts 2022. gada 30. martā.
10      2022. gada 6. maijā prasītāja iesniedza pieteikumu par restitutio in integrum saskaņā ar Regulas Nr. 2100/94 80. pantu saistībā ar iepriekš minēto ikgadējā atlīdzības maksājuma termiņu.
11      Tāpat 2022. gada 6. maijā prasītāja samaksāja līdz šim nesamaksāto ikgadējo atlīdzības maksājumu.
12      Ar 2022. gada 7. novembra lēmumu CPVO neapmierināja prasītājas pieteikumu par restitutio in integrum (turpmāk tekstā – “2022. gada 7. novembra lēmums”).
13      2023. gada 5. janvārī prasītāja par 2022. gada 7. novembra lēmumu Vispārējā tiesā cēla prasību, kas reģistrēta ar lietas numuru T‑2/23.
14      2023. gada 6. janvārī prasītāja
CPVO Apelācijas padomē iesniedza apelācijas sūdzību par 2022. gada 21. marta lēmumu, ar kuru CPVO atcēla attiecīgo Kopienas augu šķirnes aizsardzību.
15      2023. gada 6. janvārī prasītāja iesniedza arī pieteikumu par restitutio in integrum saistībā ar termiņu, kas noteikts, lai varētu iesniegt apelācijas sūdzību par 2022. gada 21. marta lēmumu, ņemot vērā, ka bija beidzies Regulas Nr. 2100/94 69. pantā paredzētais divu mēnešu termiņš apelācijas sūdzības par šo lēmumu iesniegšanai CPVO Apelācijas padomē.
16      Ar 2024. gada 17. aprīļa spriedumu Romagnoli Fratelli/CPVO
(‘Melrose’) (T‑2/23, EU:T:2024:247) Vispārējā tiesa prasību par 2022. gada 7. novembra lēmumu noraidīja. 2024. gada 14. jūnijā prasītāja iesniedza apelācijas sūdzību par šo spriedumu.
17      2024. gada 3. augustā Apelācijas padome pieņēma apstrīdēto lēmumu. Pirmkārt, tā uzskatīja, ka apelācijas sūdzība par 2022. gada 21. marta lēmumu bija novēlota. Proti, tā atgādināja, ka minētais lēmums ir uzskatāms par paziņotu prasītājai 2022. gada 30. martā, ka termiņš apelācijas sūdzības iesniegšanai tātad ir beidzies 2022. gada 30. maijā un ka apelācijas sūdzība ir iesniegta vairāk nekā septiņus mēnešus pēc šā termiņa beigām. Otrkārt, CPVO Apelācijas padome uzskatīja, ka tās kompetencē ir pašai lemt par pieteikumu par
restitutio in integrum. Treškārt, pēc būtības tā noraidīja pieteikumu par
restitutio in integrum, pamatojoties uz to, ka prasītāja nav pierādījusi, ka tā ir saskārusies ar īpašiem apstākļiem, ne arī to, ka tā ir izrādījusi pienācīgu rūpību, lai būtu izpildīti Regulas Nr. 2100/94 80. panta 1. punktā paredzētie nosacījumi. Ceturtkārt un visbeidzot, pamatojoties uz šo noraidījumu, tā secināja, ka apelācijas sūdzība par 2022. gada 21. marta lēmumu jānoraida kā nepieņemama. 2024. gada 10. septembrī apstrīdētais lēmums tika paziņots prasītājai.
18      Ar 2025. gada 1. augusta spriedumu Romagnoli Fratelli/CPVO (C‑426/24 P, nav publicēts, EU:C:2025:619) Tiesa noraidīja apelācijas sūdzību par 2024. gada 28. jūnija spriedumu ‘Melrose’ (T‑2/13, EU:2024:247).
Lietas dalībnieku prasījumi
19      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai būtībā ir šādi:
–        atcelt apstrīdēto lēmumu;
–        atzīt par pieņemamu CPVO Apelācijas padomē iesniegto pieteikumu par restitutio in integrum;
–        atjaunot attiecīgās augu šķirnes Kopienas aizsardzību;
–        piespriest CPVO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
20      CPVO prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        noraidīt prasību kā nepamatotu;
–        piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Par to pierādījumu pieņemamību, kuri pirmo reizi iesniegti tiesvedībā Vispārējā tiesā
21      CPVO būtībā lūdz atzīt par nepieņemamu daļu no prasības pieteikuma 10. pielikuma, kā arī 11.–14. un 16.–18. pielikumu, jo prasītāja tos neesot iesniegusi CPVO notiekošajā administratīvajā procesā.
22      Jākonstatē, ka prasības pieteikuma 10.–14. pielikums (izņemot prasītājas 2022. gada struktūrshēmu, kas ietverta 10. pielikuma ceturtajā lappusē) un 16.–18. pielikums nav ietverti procesa CPVO lietas materiālos.
23      Šajā ziņa jāatgādina, ka atbilstoši judikatūrai Eiropas Savienības tiesību akta tiesiskums jāvērtē, pamatojoties uz informāciju, kas iestādei varēja būt pieejama lēmuma pieņemšanas brīdī. Savienības tiesā neviens nevar atsaukties uz faktiem, kas nav tikuši norādīti administratīvā procesa laikā (spriedumus, 2024. gada 17. aprīlis, ‘Melrose’, T‑2/23, EU:T:2024:247, 32. punkts; pēc analoģijas skat. arī spriedumu, 2023. gada 8. marts, Novasol/ECHA, T‑70/22, nav publicēts, EU:T:2023:106, 22. punkts).
24      Līdz ar to, ciktāl šā sprieduma 22. punktā minētie pielikumi pirmo reizi tika iesniegti Vispārējā tiesā, tie nevar tikt ņemti vērā apstrīdētā lēmuma tiesiskuma pārbaudē un tātad ir noraidāmi.
Par lietas būtību
25      Vispirms jānorāda, ka nav strīda par to, ka CPVO Apelācijas padomē iesniegtā apelācijas sūdzība par 2022. gada 21. marta lēmumu tika iesniegta vairāk nekā septiņus mēnešus pēc apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņa beigām. Tādējādi prasītājas 2023. gada 6. janvārī iesniegtā pieteikuma par
restitutio in integrum mērķis bija atjaunot tās tiesības iesniegt apelācijas sūdzību par 2022. gada 21. marta lēmumu.
26      Šajā ziņā CPVO Apelācijas padome apstrīdētā lēmuma 28. un 29. punktā norādīja, ka termiņš, kurš bija beidzies un kura dēļ tika iesniegts pieteikums par restitutio in integrum, ir saistīts ar termiņu, kas jāievēro attiecībā pret CPVO Apelācijas padomi, nevis attiecībā pret CPVO pirmo instanci. Līdz ar to tā uzskatīja, ka apelācijas sūdzība par 2022. gada 21. marta lēmumu un pieteikums par restitutio in integrum nav nodalāmi un ka tātad tās kompetencē ir izskatīt šo pieteikumu.
27      Šis CPVO Apelāciju padomes secinājums par tās kompetenci lemt par pieteikumu par restitutio in integrum, kuram turklāt piekrīt lietas dalībnieki, jāapstiprina.
28      Šajā ziņā jāatgādina, ka Regulas Nr. 2100/94 ceturtās daļas VI nodaļā ir paredzēta virkne “nosacījum[u] [tiesību normu], kas reglamentē [..] procesus”.
29      Starp šā sprieduma 28. punktā minētajiem nosacījumiem ir Regulas Nr. 2100/94 80. panta 1. punkts. Tajā paredzēts, ka, “pat ja konkrētajos apstākļos ir pielikti visi pūliņi, bet pretendents uz Kopienas augu šķirņu aizsardzību vai īpašnieks, vai jebkura cita [b]irojā notiekošā procesā iesaistīta puse nav spējusi ievērot termiņu attiecībā pret [b]iroju, tās tiesības, pamatojoties uz pieteikumu, jāatjauno, ja tās nespēja ievērot termiņu tieši izrietējusi no jebkuru tiesību vai izlīdzinājuma [pārsūdzības] iespēju zaudējuma, ko radīj[usi] [minētā] regula.”
30      Jāuzsver, ka atšķirībā no citām Regulas Nr. 2100/94 ceturtās daļas VI nodaļā ietvertajām tiesību normām, kas reglamentē procesu, piemēram, minētās regulas 77. pants, kurā process, “izskatot lietu birojā”, ir nošķirts no procesa “Apelācijas padomē”, nekas šīs regulas 80. panta 1. punktā neliecina par to, ka tajā ietvertais jēdziens “birojs” izslēdz Apelācijas padomi. Tādējādi, tāpat kā Regulas Nr. 2100/94 75. panta, kurā paredzēts, ka “biroja lēmumiem pievieno tā pamatojuma izklāstu, uz kā tie balstīti”, piemērošanas jomā šīs pašas regulas 80. panta 1. punkta piemērošanas jomu var izprast tādējādi, ka tā aptver Apelācijas padomi.
31      Tas, ka nevienā Regulas Nr. 2100/94 tiesību normā nav skaidri paredzēts, ka, ja pieteikums par restitutio in integrum attiecas uz termiņu, kuru pieteikuma iesniedzējs nav varējis ievērot CPVO Apelācijas padomē, šai pēdējai ir kompetence lemt par šo termiņu, nenozīmē, ka minētajai padomei nav šādas kompetences.
32      Proti, pirmkārt, jāuzsver, ka Regulas Nr. 2100/1994 35. panta, kas attiecas uz kompetenču iekšējo sadalījumu attiecībā uz CPVO pieņemtajiem lēmumiem, 1. punktā ir paredzēta CPVO priekšsēdētāja principiālā kompetence attiecībā uz visiem lēmumiem, kas nav Apelācijas padomju kompetencē, un tā 2. punktā ir paredzēta komitejas kompetence.
33      Regulas Nr. 2100/94 81. panta 1. punktā paredzēts, ka procedūras noteikumu trūkuma dēļ minētajā regulā vai noteikumos, kas pieņemti, ievērojot šo regulu, CPVO piemēro procesuālo tiesību principus, kuri ir vispāratzīti dalībvalstīs. Tomēr restitutio in integrum jomā instance, kuras kompetencē ir lemt par pieteikumu, principā un saskaņā ar kompetenču paralēlisma principu ir tā, kuras kompetencē bija konstatēt termiņa neievērošanu.
34      Tādējādi, lasot kopsakarā Regulas Nr. 2100/1994 35. un 81. pantu, var tikt atzīts, ka Savienības likumdevējs ir netieši vēlējies ļaut CPVO Apelācijas padomei izskatīt pieteikumu par restitutio in integrum, kas attiecas uz termiņu, kuru pieteikuma iesniedzējs Apelācijas padomē nav varējis ievērot.
35      Otrkārt, Komisijas Regula (EK) Nr. 874/2009 (2009. gada 17. septembris) par noteikumiem, kas jāievēro, piemērojot Padomes Regulu (EK) Nr. 2100/94 attiecībā uz lietu izskatīšanas procesiem CPVO (OV 2009, L 251, 3. lpp.), gan paredz, ka komitejas lemj par jautājumiem, kas attiecas uz restitutio in integrum, kā minēts Regulas Nr. 2100/94 80. pantā. Tomēr Regulas Nr. 874/2009 7. pantā noteikts, ka šo jautājumu izskatīšana papildina lēmumus, ko komitejas pieņem atbilstoši kompetencei, kas tām piešķirta ar Regulas Nr. 2100/94 35. panta 2. punktu. Tādējādi, lasot to kopsakarā ar šo pēdējo minēto tiesību normu, Regulas Nr. 874/2009 7. pants var tikt interpretēts tādējādi, ka ar to komitejām ir piešķirta kompetence lemt par restitutio in integrum jautājumiem tikai jomās, kurās tām ir piešķirta kompetence saskaņā ar Regulas Nr. 2100/94 35. panta 2. punktu. Šāda interpretācija atbilst principam, saskaņā ar kuru īstenošanas regula, cik vien iespējams, jāinterpretē atbilstoši pamatregulas noteikumiem (spriedumi, 1993. gada 24. jūnijs, Dr Tretter, C‑90/92, EU:C:1993:264, 11. punkts, un 1996. gada 10. septembris, Komisija/Vācija, C‑61/94, EU:C:1996:313, 52. punkts). Saskaņā ar šādu Regulas Nr. 874/2009 7. panta interpretāciju komiteju kompetencē neietilpst jautājums par restitutio in integrum saistībā ar termiņu, kuru pieteikuma iesniedzējs nav varējis ievērot CPVO Apelācijas padomē.
36      Jāpiebilst, ka Regulas Nr. 874/2009 7. panta jēga ir saistīta ar nepieciešamību CPVO līmenī identificēt kompetento personu (proti, priekšsēdētāju vai tā pakļautībā esošu personu) vai komiteju, kuras kompetencē ir lemt par pieteikumu par restitutio in integrum, ja termiņa neievērošana ir notikusi šajā instancē. Savukārt šāda identifikācija minētajā regulā nav lietderīga, ja runa ir par pieteikumu par restitutio in integrum, kas attiecas uz termiņu, kurš nav ticis ievērots CPVO Apelācijas padomē. Proti, tieši pēdējā minētā ir vienīgā, kas ir kompetenta atrisināt šo jautājumu, un tātad tā šajā ziņā nav skaidri jāidentificē Regulā Nr. 2100/94.
37      Treškārt, kā izriet no Regulas Nr. 2100/94 divdesmit sestā apsvēruma, “[CPVO], ieskaitot tā Apelācijas padomes, tiesības un pienākumi, kas saistīti ar Kopienas augu šķirņu aizsardzības piešķiršanu, izbeigšanu vai pārbaudi, un publikācijas, kā arī biroja struktūra un reglaments, sadarbība ar Komisiju un dalībvalstīm, jo īpaši ar Administratīvās padomes palīdzību, pārbaudes biroju iesaistīšana tehniskajā pārbaudē un vēl jo vairāk vajadzīgie budžeta pasākumi, cik vien iespējams, jāveido pēc noteikumiem, kas izstrādāti citām sistēmām”.
38      Šajā ziņā Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas padomei tika piešķirta kompetence izskatīt pieteikumu par restitutio in integrum, ja neveiktā darbība, kas ir minētā pieteikuma priekšmets, attiecas uz tajā novēloti iesniegtu apelācijas sūdzību. Proti, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2017, L 154, 1. lpp.) 104. panta “Restitutio in integrum” 4. punktā ir paredzēts, ka “par lūgumu lemj instance, kas ir kompetenta lemt par neveikto darbību”, atbilstoši kompetenču paralēlisma principam, kas atgādināts šā sprieduma 33. punktā.
39      Šajā ziņā, cik vien iespējams, CPVO, tostarp tā apelācijas padomju, kompetence jāinterpretē, iedvesmojoties no iepriekš minētajiem noteikumiem, kas attiecībā uz EUIPO ir paredzēti Regulā 2017/1001, un tas arī liek uzskatīt, ka CPVO Apelācijas padomei vajadzētu būt kompetentai izskatīt pieteikumu par restitutio in integrum saistībā ar termiņu, kuru pieteikuma iesniedzējs tajā nav varējis ievērot.
40      No šā sprieduma 28.–39. punkta izriet, ka CPVO Apelācijas padome ir pamatoti uzskatījusi, ka tās kompetencē ir lemt par pieteikumu par restitutio in integrum, kas bija balstīts uz to, ka prasītāja nav ievērojusi Apelācijas padomē iesniegtās apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņu.
41      Prasība ir balstīta uz četriem pamatiem, no kuriem pirmais attiecas uz kļūdainu vērtējumu par nepārvaramas varas gadījuma esamību Covid‑19 pandēmijas dēļ, otrais – uz atvainojamas maldības esamības kļūdainu vērtējumu, trešais – uz pierādījumu kļūdainu vai neprecīzu interpretāciju un ceturtais – uz Regulas Nr. 874/2009 65. panta pārkāpumu.
42      Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgu pirmos trīs pamatus izskatīt kopā un pēc tam analizēt ceturto pamatu.
Par pirmo, otro un trešo pamatu attiecīgi saistībā ar kļūdainu vērtējumu par nepārvaramas varas gadījuma esību “Covid‑19” pandēmijas dēļ, kļūdainu atvainojamas maldības esības vērtējumu un kļūdainu vai neprecīzu pierādījumu interpretāciju
43      Ar pirmo, otro un trešo pamatu prasītāja būtībā pārmet CPVO Apelācijas padomei, ka tā nav ņēmusi vērā, ka prasītāja ir saskārusies ar nepārvaramas varas gadījumu, ko izraisījusi Covid‑19 pandēmija. Tā uzskata, ka minētā Apelācijas padome nav veikusi uz faktiem balstītu vērtējumu, bet ir vienīgi uzskatījusi, ka iesniegtie pierādījumi nav pārliecinoši. Pirmām kārtām, prasītāja atsaucas uz daudziem savu darbinieku prombūtnes gadījumiem medicīnisku iemeslu dēļ. Tā it īpaši norāda uz vienīgās darbinieces, kas ir atbildīga par saziņu un saraksti ar CPVO, prombūtni. Otrām kārtām, tā apgalvo, ka, ņemot vērā tās kā vidēja lieluma lauksaimniecības uzņēmuma situāciju, jebkāda veida personāla trūkums tai nozīmē nepārvaramas varas gadījumu. Šajā kontekstā tā piebilst, ka gan finansiālie, gan juridiskie šķēršļi tai ir traucējuši novērst darbinieku trūkumu.
44      CPVO apstrīd argumentāciju, kas izvirzīta šo pamatu pamatojumam.
45      Saskaņā ar Regulas Nr. 2100/94 80. panta 1. punktu, pat ja konkrētajos apstākļos ir pielikti visi pūliņi, bet pretendents uz Kopienas augu šķirņu aizsardzību vai īpašnieks, vai jebkura cita CPVO notiekošā procesā iesaistīta puse nav spējusi ievērot termiņu attiecībā pret CPVO, tās tiesības, pamatojoties uz pieteikumu, jāatjauno, ja tās nespēja ievērot termiņu tieši izrietējusi no jebkuru tiesību vai pārsūdzības iespēju zaudējuma, ko radījusi šī regula.
46      No Regulas Nr. 2100/94 80. panta 1. punkta izriet, ka restitutio in integrum ir pakļauta diviem kumulatīviem nosacījumiem, proti, pirmkārt, tam, ka attiecīgā persona ir pielikusi visus pūliņus atbilstoši īpašajiem apstākļiem, un, otrkārt, tam, ka minētās personas nespējai ievērot termiņu ir tiešas sekas – kādu tiesību vai iespējas izmantot tiesību aizsardzības līdzekli zaudēšana (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2011. gada 15. septembris, Prinz Sobieski zu Schwarzenberg/ITSB – British‑American Tobacco Polska (“Romuald Prinz Sobieski zu Schwarzenberg”), T‑271/09, nav publicēts, EU:T:2011:478, 53. punkts un tajā minētā judikatūra).
47      Turklāt termiņu ievērošana ir absolūtas tiesības un restitutio in integrum var kaitēt tiesiskajai drošībai. Līdz ar to restitutio in integrum piemērošanas nosacījumi jāinterpretē šauri (šajā nozīmē un pēc analoģijas skat. rīkojumu, 2022. gada 9. decembris, AMO Development/EUIPO (Medicīnas instrumenti), T‑311/22, nav publicēts, EU:T:2022:822, 20. punkts un tajā minētā judikatūra).
48      Šajā lietā trīs kopā skatāmo izvirzīto pamatu ietvaros prasītāja apstrīd CPVO Apelācijas padomes vērtējumu attiecībā uz šā sprieduma pirmo 46. punktā minēto nosacījumu, ciktāl Apelācijas padome ir secinājusi, ka prasītāja nav pierādījusi, ka, pirmkārt, tā būtu saskārusies ar īpašiem apstākļiem un, otrkārt, ka tā šajos apstākļos būtu pielikusi visus pūliņus.
49      Pirmām kārtām, jāizvērtē arguments, kas balstīts uz prasītājas darbinieku prombūtni Covid‑19 pandēmijas dēļ.
50      Pirmkārt, Apelācijas padome pamatoti ir uzskatījusi, ka prasītāja nav izvirzījusi pārliecinošus argumentus, kas ļautu uzskatīt, ka attiecīgā prombūtne izskaidro iemeslu, kādēļ nav ticis ievērots termiņš apelācijas sūdzības iesniegšanai Apelācijas padomē.
51      Proti, prasītāja neapstrīd, ka 2022. gada 21. marta lēmumu tā ir saņēmusi 2022. gada 30. martā. Tādējādi tai bija konkrēti jāpierāda iemesls, kura dēļ tā nevarēja ievērot prasības celšanas termiņu, kas bija laikposmā no 2022. gada 30. marta līdz 30. maijam.
52      Taču prasītāja nav iesniegusi nevienu pierādījumu par to, ka medicīnisku iemeslu dēļ viņas darbinieki bija prombūtnē laikposmā no 2022. gada 30. marta līdz 30. maijam.
53      Otrkārt, runājot par konkrētāku argumentu saistībā ar vienīgās darbinieces, kura esot bijusi atbildīga par saraksti ar CPVO, prombūtni, vispirms no ieinteresētās personas paziņojuma izriet, ka prombūtnes laikposms attiecībā uz viņu drīzāk attiecās uz 2022. gada janvāri. Prasītāja nav iesniegusi nevienu dokumentu, kurā būtu norādīts laikposms, kurā šī darbiniece, kas esot bijusi atbildīga par saraksti ar CPVO, esot bijusi prombūtnē un tādējādi neesot bijusi spējīga izpildīt tai uzticētos uzdevumus saistībā ar minēto saraksti.
54      Līdz ar to prasītāja nav iesniegusi pierādījumus, kas apliecinātu, ka darbiniece, kas bija atbildīga par saraksti ar CPVO, bija prombūtnē laikposmā no 2022. gada marta līdz maijam un ka tādējādi tā bija saskārusies ar īpašiem apstākļiem Covid‑19 pandēmijas dēļ, kas tai liedza ievērot termiņu apelācijas sūdzības iesniegšanai CPVO Apelācijas padomē par 2022. gada 21. marta lēmumu.
55      Turpinājumā, pat pieņemot, ka šī darbiniece bija prombūtnē laikposmā no 2022. gada 30. marta līdz 30. maijam, prasītāja nav norādījusi nevienu apstākli, kas ļautu pamatot, ka šī darbiniece nevarēja tikt aizstāta.
56      Visbeidzot jākonstatē, ka prasītāja nav paskaidrojusi iemeslus, kādēļ netika izmantoti citi iespējamie risinājumi, lai aizvietotu tās prombūtnē esošo darbinieku, kuram esot bijusi uzticēta sarakste ar CPVO. Piemēram, pat ja šā darbinieka prombūtne būtu tikusi pierādīta, un šajā lietā tas tā nav, prasītāja nav nedz paskaidrojusi, nedz ar pierādījumiem pamatojusi, kas tai attiecīgajā laikposmā liedza nodot minētās darbinieces uzdevumus un piekļuves datus, kas ļautu piekļūt MyPVR personiskās piekļuves  telpai, kādam citam tās darbiniekam.
57      Šajā ziņā Vispārējā tiesa jau ir nospriedusi, ka, pieņemot, ka tas ir pierādīts, personas nepieejamību sabiedrībā, pat ja tā ir atbildīga par saraksti ar kādu iestādi, nevar uzskatīt par apstākli, kas nav saistīts ar prasītāju (šajā nozīme skat. rīkojumu, 2022. gada 24. marts, Cheers Interactive (India)/EUIPO – Furrion Property (Trīs melnu horizontālu līniju attēlojums), T‑544/21, nav publicēts, EU:T:2022:202, 36. punkts).
58      Treškārt, attiecībā uz argumentu par kiberuzbrukumu, kas tika vērsts pret partneruzņēmumu un no kura netieši cietusi arī prasītāja, prasītāja nav nedz norādījusi, nedz a fortiori pierādījusi, kādā veidā 2021. gada decembra beigās notikušais kiberuzbrukums, par kuru 2022. gada 7. janvārī tika iesniegta sūdzība Republikas prokuroram Itālijā, varētu pamatot tā termiņa neievērošanu, kas beidzās piecus mēnešus vēlāk, vēl jo vairāk tāpēc, ka netiek apstrīdēts, ka 2022. gada 21. marta lēmumu prasītāja saņēma 2022. gada 30. martā.
59      Ceturtkārt, jānoraida prasītājas arguments, saskaņā ar kuru būtībā CPVO to neesot pienācīgi informējis par piemērojamajiem noteikumiem un pārsūdzības iespējām. Vispirms 2022. gada 21. marta lēmumā CPVO skaidri vērsa prasītājas uzmanību uz iespēju šo lēmumu pārsūdzēt divu mēnešu laikā no tā stāšanās spēkā.
60      Turpinājumā, kā to ļoti pareizi uzsver CPVO, prasītāja 2022. gada 5. maija elektroniskā pasta vēstulē tika skaidri informēta par iespēju iesniegt apelācijas sūdzību un par nosacījumiem, lai to darītu. CPVO pat precizēja nosacījumus, kas jāizpilda, lai iesniegtu gan atcelšanas prasību aktu, gan pieteikumu par restitutio in integrum.
61      Visbeidzot, nevienā tiesību normā CPVO nav noteikts pienākums informēt lietas dalībnieku par tā rīcībā esošajām procedūrām, vai, vēl jo vairāk, ieteikt minētajam lietas dalībniekam izmantot jebkādu procesuālo kārtību (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2018. gada 4. maijs, Skyleader/EUIPO – Sky International (“SKYLEADER”), T‑34/17, nav publicēts, EU:T:2018:256, 43. punkts).
62      Otrām kārtām, prasītāja nesekmīgi apgalvo, ka, ņemot vērā, ka tā ir vidējs uzņēmums, tās rīcībā nebija pietiekamu finanšu līdzekļu papildu darbinieku pieņemšanai darbā, lai aizstātu darbiniekus, kas atrodas slimības atvaļinājumā. Tāpat viņa veltīgi atsaucas uz juridiskiem šķēršļiem, kas tai esot traucējuši pieņemt darbā darbiniekus.
63      Proti, pirmkārt, prasītājas neskaidrā argumentācija liek uzskatīt, ka jebkāds darbinieku trūkums vidēja lieluma lauksaimniecības uzņēmumā būtu jāuzskata par nepārvaramas varas gadījumu.
64      Ar šādu argumentāciju nepietiek, lai konkrēti pierādītu, ka ir izpildīti restitutio in integrum piemērošanas nosacījumi un ka CPVO šajā ziņā ir pieļāvis kļūdu vērtējumā. Kā uzsvērts šā sprieduma 47. punktā, jāatgādina, ka šie nosacījumi jāinterpretē šauri.
65      Otrkārt, arguments, ka Itālijas tiesību aktu dēļ prasītājai esot likumīgi liegts pieņemt darbā darbiniekus, pirmo reizi ir izvirzīts Vispārējā tiesā.
66      Apstrīdētā lēmuma tiesiskums Savienības tiesai jāizvērtē, ņemot vērā informāciju, kas varēja būt CPVO rīcībā lēmuma pieņemšanas brīdī (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 24. septembris, AQ/ECHA, T‑1101/23, nav publicēts, EU:T:2025:894, 33. punkts).
67      Turklāt tiesību akts, ar kuru prasītāja pamato savu argumentāciju, nav pievienots prasības pieteikumam. Minētajā prasības pieteikumā šī tiesību akta norma ir minēta tikai neskaidri un bez konteksta, un tādējādi tajā nav ietverts neviens konkrēts paskaidrojums, kas ļautu noteikt, vai un kā attiecīgais tiesību akts faktiski būtu piemērojami šajā lietā.
68      Līdz ar to pēc tam, kad CPVO bija ņēmis vērā apstākļus, kas tam bija nodoti pieteikuma par restitutio in integrum iesniegšanas brīdī, tas pamatoti secināja, ka prasītāja nav pierādījusi nedz to, ka tā ir saskārusies ar īpašiem apstākļiem, nedz to, ka tā ir pielikusi visus pūliņus, ņemot vērā šos apstākļus.
69      No tā izriet, ka pirmie trīs pamati jānoraida kā nepamatoti.
Par ceturto pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 874/2009 65. panta pārkāpumu
70      Ar ceturto pamatu, pirmām kārtām, prasītāja apgalvo, ka tā nav saņēmusi CPVO 2022. gada 10. janvārī nosūtīto atgādinājumu par nesamaksāto ikgadējo atlīdzību. Tā pārmet pēdējai minētajai, ka tā ir pārkāpusi Regulas Nr. 874/2009 65. pantu, jo tā nav iesniegusi pierādījumus par šā atgādinājuma faktisku paziņošanu un saņemšanu. Otrām kārtām, tā būtībā apstrīd faktu, ka MyPVR personiskās piekļuves
sistēma ir uzskatāma par oficiālu dokumentu vai lēmumu paziņošanas veidu Regulas Nr. 2100/94 un Regulas Nr. 874/2009 izpratnē, un līdz ar to tā apšauba CPVO izdoto un paredzēto vispārīgo nosacījumu attiecībā uz elektronisko sakaru sistēmu izmantošanu (turpmāk tekstā – “MyPVR vispārīgie nosacījumi”), kādi tie ir definēti CPVO priekšsēdētāja 2016. gada 20. decembra lēmumā, piemērojamību.
71      CPVO apstrīd argumentāciju, kas izvirzīta šā pamata pamatojumam.
72      Vispirms jāuzsver, ka ceturtā pamata pamatojumam izvirzītie argumenti būtībā ir identiski tiem, kas izvirzīti otrajā pamatā lietā, kurā pasludināts 2024. gada 17. aprīļa spriedums ‘Melrose’ (T‑2/23, EU:T:2024:247), kas apelācijas tiesvedībā tika apstiprināts ar 2025. gada 1. augusta spriedumu Romagnoli Fratelli/CPVO (C‑426/24 P, nav publicēts, EU:C:2025:619). Uz tiem jāsniedz tāda pati atbilde.
73      Pirmkārt, MyPVR personiskās piekļuves sistēma
ir oficiāls paziņošanas veids, kas piemērojams 2021. gada 27. oktobra paziņojumam par parādu un 2022. gada 10. janvāra atgādinājumam (spriedums, 2024. gada 17. aprīlis, ‘Melrose’, T‑2/23, EU:T:2024:247, 52.–65. punkts).
74      Proti, saskaņā ar Regulas Nr. 2100/94 79. pantu CPVO pēc savas ierosmes paziņo par visiem lēmumiem, pavēstēm, paziņojumiem un ziņojumiem, pēc kā nosaka attiecīgo termiņu vai par ko jāziņo vai nu saskaņā ar citiem minētās regulas noteikumiem, vai saskaņā ar noteikumiem, kas pieņemti, ievērojot minēto regulu, vai pēc CPVO priekšsēdētāja rīkojuma. Paziņošanu dalībvalstīs veic ar kompetento augu šķirņu biroju starpniecību.
75      Jānorāda, ka, tā kā šajā lietā gan 2021. gada 27. oktobra paziņojumā par parādu, gan 2022. gada 10. janvāra atgādinājumā prasītājai ir noteikts termiņš, tie ir jāuzskata par “paziņojumiem [vai] ziņojumiem, pēc kā nosaka attiecīgo termiņu” Regulas Nr. 2100/94 79. panta izpratnē.
76      Saskaņā ar Regulas Nr. 874/2009 64. panta 4. punktu dokumenti vai to kopijas, kurās minētas darbības, par kurām jāpaziņo saskaņā ar Regulas Nr. 2100/94 79. pantu, paziņo elektroniski CPVO priekšsēdētāja noteiktajā kārtībā vai nosūta ar ierakstītu vēstuli ar paziņojumu par saņemšanu pa pastu.
77      No Regulas Nr. 874/2009 64. panta 4. punkta formulējuma izriet, ka, pirmkārt, CPVO ziņojumus un paziņojumus, pēc kā nosaka attiecīgo termiņu Regulas Nr. 2100/94 79. panta izpratnē, var paziņot elektroniski un, otrkārt, minētās paziņošanas elektroniskā veidā kārtību nosaka CPVO priekšsēdētājs.
78      Atbilstoši Regulas Nr. 874/2009 64. panta 4. punktam CPVO priekšsēdētājs 2016. gada 20. decembrī pieņēma lēmumu par elektroniskajiem ziņojumiem, kurus ir izdevis CPVO un kuri tam ir adresēti.
79      CPVO priekšsēdētāja 2016. gada 20. decembra lēmuma 3. panta pirmajā daļā noteikts, ka CPVO savā interneta vietnē www.cpvo.europa.eu nodrošinās elektroniskās komunikācijas platformu, kas ļaus lietotājiem saņemt, apskatīt, izdrukāt un saglabāt visus CPVO elektroniski pieejamos iesniegtos dokumentus un paziņojumus, kā arī atbildes uz paziņojumiem un lūgumiem piekļūt lietas materiāliem un citiem dokumentiem. Šī elektroniskās saziņas telpa
(“personiskā piekļuve”) būs sistēma ar ierobežotu piekļuvi, un tās
nosaukums būs “MyPVR”.
80      CPVO priekšsēdētāja 2016. gada 20. decembra lēmuma 3. panta ceturtajā daļā paredzēts, ka pēc tās izstrādes pabeigšanas MyPVR sistēmā
būs iespēja elektroniski saņemt visus CPVO ziņojumus. Ja lietotājs būs izvēlējies šo iespēju, CPVO sūtīs visus paziņojumus elektroniski, izmantojot personiskās piekļuves telpu, izņemot gadījumus, kad tas nav iespējams tehnisku iemeslu dēļ.
81      Saskaņā ar CPVO priekšsēdētāja 2016. gada 20. decembra lēmuma 4. panta pirmo daļu, tiklīdz lietotājs aktivizē iespēju sazināties ar CPVO elektroniskā veidā, ar MyPVR starpniecību viņam tiek nosūtīti visi elektroniski pieejamie CPVO oficiālie paziņojumi. Dokumenti, kuros minētas darbības, par kurām jāpaziņo pēc savas ierosmes saskaņā ar Regulas Nr. 2100/94 79. pantu, tiks paziņoti ar MyPVR starpniecību.
82      Saskaņā ar CPVO priekšsēdētāja 2016. gada 20. decembra lēmuma 6. pantu “[CPVO] interneta vietnē esošajos vispārīgajos izmantošanas nosacījumos attiecībā uz [CPVO] elektronisko saziņu, kas veikta ar MyPVR starpniecību, papildus precizētas elektroniskās darbības, ar tām saistītie nosacījumi un tehniskā kārtība, kas attiecas uz [CPVO] sniegtajiem elektroniskajiem paziņojumiem un/vai ziņojumiem, kuri paredzēti [CPVO], kā arī saistības, kuras lietotājiem jāuzņemas”.
83      No šā sprieduma 79.–81. punktā minētā CPVO priekšsēdētāja 2016. gada 20. decembra lēmuma 3. panta pirmās un ceturtās daļas un 4. panta pirmās daļas izriet, ka visus ziņojumus un paziņojumus, tostarp tos, uz kuriem attiecas Regulas Nr. 2100/94 79. pants, var nosūtīt, izmantojot MyPVR personiskās piekļuves
telpu, ar nosacījumu, ka lietotājs ir aktivizējis iespēju, kas ļauj CPVO ar viņu sazināties elektroniski.
84      Turklāt šā sprieduma 82. punktā minētajā CPVO priekšsēdētāja 2016. gada 20. decembra lēmuma 6. pantā paredzēts, ka MyPVR vispārīgajos nosacījumos tiks precizētas elektroniskās darbības, ar tām saistītie nosacījumi un tehniskā kārtība, kas attiecas uz CPVO elektroniskajiem paziņojumiem un/vai ziņojumiem. Līdz ar to arī šo vispārīgo nosacījumu piemērojamība nav apšaubāma.
85      Papildus tam MyPVR vispārīgo nosacījumu 3.0 versijas 4. punkta b) apakšpunktā ir atkārtoti apstiprināts, ka tad, ja lietotājs ir izvēlējies elektronisko saziņu, CPVO viņam pienācīgi paziņo lēmumus, ziņojumus un citus dokumentus, izmantojot personisko piekļuvi, izņemot gadījumus, kad tas nav iespējams tehnisku iemeslu dēļ vai ja tiek izstrādātas atsevišķas minētās piekļuves funkcijas. Šādos gadījumos kā apstiprinātu paziņošanas līdzekli var pieļaut elektroniskos ziņojumus, izmantojot elektronisko pastu vai citus atbilstošus saziņas līdzekļus.
86      Tāpēc būtībā iebildums par MyPVR personiskās piekļuves telpas –
kā vienas no oficiālajiem paziņošanas veidiem – prettiesiskumu nevar tikt atbalstīts.
87      Tomēr no CPVO priekšsēdētāja 2016. gada 20. decembra lēmuma 3. panta ceturtās daļas un 4. panta pirmās daļas, kā arī no MyPVR vispārīgo nosacījumu 3.0 versijas 4. punkta b) apakšpunkta izriet, ka MyPVR kā oficiāla paziņojuma veida izmantošana ir pakļauta nosacījumam, ka lietotājs ir aktivizējis iespēju, kas ļauj CPVO ar viņu sazināties elektroniskā veidā.
88      Šajā ziņā jānorāda, ka prasītāja neapstrīd, ka tā bija izvēlējusies elektronisko saziņu ar MyPVR starpniecību šā sprieduma 87. punktā minēto tiesību normu izpratnē un ka tā bija piekritusi MyPVR vispārīgo noteikumu 3.0 versijai, tādējādi apstiprinot savu lēmumu izvēlēties elektronisko saziņu.
89      Saskaņā ar MyPVR vispārīgo nosacījumu 3.0 versijas 2. punktu lietotāji apņemas izmantot personisko piekļuvi, lai tostarp saņemtu CPVO nosūtītos paziņojumus un dokumentus. Elektronisko saziņu pa elektronisko pastu kā apstiprinātu saziņas līdzekli var pieļaut tikai tad, ja platforma nav piemērota. Turklāt MyPVR vispārīgo nosacījumu 3.0 versijas 2. punktu otrajā daļā paredzēts, ka, izmantojot personisko piekļuvi, lietotājs apņemas izpildīt minēto vispārīgo nosacījumu 2. punkta pirmajā daļā noteiktos pienākumus.
90      Līdz ar to nav nekādu šaubu, ka, izmantojot personisko piekļuvi un akceptējot MyPVR vispārīgos nosacījumus, prasītāja piekrita saņemt CPVO ziņojumus un paziņojumus, izmantojot personisko piekļuvi MyPVR.
91      Ņemot vērā iepriekš minēto, iebildums par MyPVR kā oficiāla paziņošanas veida prettiesiskumu attiecībā uz prasītāju jānoraida.
92      Otrām kārtām, iebildums par apgalvoto Regulas Nr. 874/2009 65. panta pārkāpumu, jo CPVO nav sniedzis pierādījumus par 2022. gada 10. janvārī nosūtītā atgādinājuma faktisko paziņošanu un saņemšanu, jānoraida to pašu iemeslu dēļ, kas norādīti 2024. gada 17. aprīļa spriedumā ‘Melrose’ (T‑2/23, EU:T:2024:247, 71.–77. punkts).
93      Proti, jāuzsver, ka 2022. gada 10. janvāra atgādinājums tika nosūtīts ar MyPVR starpniecību. Līdz ar to Regulas Nr. 874/2009 65. pants par paziņojumiem, kas
nosūtīti pa pastu, šajā lietā nav piemērojams. Šajā ziņā jāatsaucas uz Regulas Nr. 874/2009 64.a pantu par elektroniskiem vai jebkuriem citiem tehniskiem līdzekļiem.
94      Regulas Nr. 874/2009 64.a panta 1. punktā noteikts, ka elektronisku izsniegšanu veic, nosūtot paziņojamā dokumenta elektronisku kopiju. Izsniegšanu uzskata par notikušu tajā datumā, kad saņēmējs ir saņēmis paziņojumu. Elektroniskas izsniegšanas sīkāku kārtību nosaka CPVO priekšsēdētājs. Saskaņā ar šīs pašas regulas 64.a panta 3. punktu CPVO priekšsēdētājs nosaka sīkāku kārtību, kādā veicama izsniegšana, izmantojot citus tehniskos saziņas līdzekļus.
95      Kā jau tika konstatēts šā sprieduma 88.–90. punktā, prasītāja neapstrīd, ka tā ir piekritusi saņemt CPVO paziņojumus un paziņojumus ar MyPVR starpniecību. Šajā ziņā ir arī jāatsauc atmiņā, ka saskaņā ar CPVO priekšsēdētāja 2016. gada 20. decembra lēmuma 4. panta pirmo daļu, tiklīdz lietotājs ir aktivizējis iespēju sazināties ar CPVO elektroniskā veidā, viņam ar MyPVR starpniecību tiek paziņoti visi elektroniski pieejamie CPVO oficiālie paziņojumi, tostarp dokumenti, kuru izsniegšana paredzēta Regulas Nr. 2100/94 79. pantā. Līdz ar to MyPVR jāuzskata par vienīgo oficiālo veidu oficiālo paziņojumu, tostarp Regulas Nr. 2100/94 79. pantā paredzēto, nosūtīšanai.
96      Tādējādi saskaņā ar CPVO priekšsēdētāja 2016. gada 20. decembra lēmuma 4. panta pirmo daļu CPVO ar MyPVR starpniecību prasītājai paziņoja, pirmkārt, 2021. gada 27. oktobrī – paziņojumu par parādu saistībā ar ikgadējās atlīdzības maksājumu, kam 2021. gada 28. oktobrī sekoja automātiska nosūtīta elektroniskā pasta vēstule, un, otrkārt, 2022. gada 10. janvārī – attiecīgo atgādinājumu, kurā prasītāja tika aicināta samaksāt nesamaksāto atlīdzību atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 83. panta 2. punktam, kam 2022. gada 11. janvārī sekoja automātiski nosūtīta elektroniskā pasta vēstule.
97      Saistībā ar faktisko 2022. gada 10. janvāra atgādinājuma paziņošanu CPVO priekšsēdētāja 2016. gada 20. decembra lēmuma 4. panta ceturtajā daļā ir precizēts, ka lēmums vai cits dokuments uzskatāms par paziņotu septītās dienas beigās pēc dienas, kurā lietotājam ir nosūtīta elektroniskā pasta vēstule, lai brīdinātu, ka lēmuma vai dokumenta elektronisko kopiju CPVO ir augšupielādējis personiskās piekļuves telpā. Šajā lietā no tā izriet, ka 2022. gada 10. janvāra atgādinājums ir jāuzskata par paziņotu 2022. gada 18. janvārī, proti, septītajā dienā pēc 2022. gada 11. janvāra, kad tika nosūtīta automātiskā elektroniskā pasta vēstule, ar kuru prasītāja tika informēta par attiecīgā dokumenta augšupielādi MyPVR personiskās piekļuves  telpā.
98      Turklāt saskaņā ar CPVO priekšsēdētāja 2016. gada 20. decembra lēmuma 4. panta piekto daļu, ja lietotājam neizdodas iepazīties ar lēmumu vai kādu citu dokumentu, viņam par to nekavējoties ir jāinformē CPVO. Jākonstatē, ka izskatāmajā lietā prasītāja nav informējusi CPVO par kādu problēmu saistībā ar piekļuvi attiecīgajiem dokumentiem.
99      Līdz ar to CPVO nevar pārmest, ka tas nav paziņojis 2022. gada 10. janvāra atgādinājumu. Tā kā prasītāja nav iesniegusi pierādījumus par pretējo, tiek uzskatīts, ka šo atgādinājumu tā ir saņēmusi 2022. gada 18. janvārī. Tādēļ arī šis iebildums ir jānoraida kā nepamatots.
100    Ņemot vērā iepriekš minēto, ceturtais pamats un līdz ar to prasība kopumā jānoraida kā nepamatoti, nelemjot par prasītājas prasījumu otro daļu, kas būtībā ir vērsta uz to, lai Vispārējā tiesa apmierinātu Apelācijas padomē izskatīto pieteikumu par restitutio in integrum, ne arī par prasītājas trešo prasījumu daļu par to, lai Vispārējā tiesa atjaunotu attiecīgās augu šķirnes Kopienas aizsardzību.
Par tiesāšanās izdevumiem
101    Atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs.
102    Tā kā prasītājai spriedums ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši CPVO prasījumiem.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (sestā palāta)
nospriež:
1)      Prasību noraidīt.
2)      Romagnoli Fratelli SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
Škvařilová‑Pelzl
Nõmm
Kukovec
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2026. gada 29. aprīlī.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – angļu.