62003CC0117_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Ievads
1. Šajā lietā Tiesai ir lūgts lemt par Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas Nr. 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (2) (turpmāk tekstā – “dabisko dzīvotņu direktīva”) 6. panta piemērojamību. Itālijas strīdu izšķiršanas iestāde ir atcēlusi līgumslēdzējas iestādes publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru bagarēšanas darbiem ostā, jo paredzētā nogulšņu deponēšanas vieta atradās teritorijā, ko Itālija bija ieteikusi Komisijai kā aizsargājamo teritoriju saskaņā ar dabisko dzīvotņu direktīvu. Strīds ir par jautājumu, vai Itālijas pārvaldes iestādes var atsaukties uz aizsardzības normām, kas ir paredzētas dabisko dzīvotņu direktīvas 6. pantā, lai gan aizsargājamo teritoriju noteikšanas procedūra vēl nebija pabeigta.
II – Atbilstošās tiesību normas
A – Kopienu tiesības
2. Atbilstoši EEK līguma 191. panta 2. punktam dabisko dzīvotņu direktīva stājās spēkā 1992. gada 10. jūnijā (3), kad tā tika paziņota dalībvalstīm. Dabisko dzīvotņu direktīvas 3. panta 1. punktā ir noteikts, ka izveido saskaņotu Eiropas ekoloģisko tīklu, kurā apvienotas īpaši aizsargājamas dabas teritorijas un kura nosaukums ir “Natura 2000”. Natura 2000
tīkls iekļauj, no vienas puses, īpaši aizsargājamās teritorijas atbilstoši Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvai 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību (4) (turpmāk tekstā – “putnu aizsardzības direktīva”) un, no otras puses, Kopienā nozīmīgas teritorijas, kas ir noteiktas atbilstoši dabisko dzīvotņu direktīvas 4. pantam un III pielikumam.
3. Kopienā nozīmīgās teritorijas veido I un II pielikumā uzskaitīto dabisko dzīvotņu veidu un sugu dzīvotņu teritorijas. Daļa šo dabisko dzīvotņu veidu un sugu ir uzskatāmas par prioritārām, par kuru saglabāšanu Kopiena ir īpaši atbildīga sakarā ar to dabisko izplatību dalībvalstu Eiropas teritorijā.
4. Atbilstoši dabisko dzīvotņu direktīvas 4. pantā noteiktajai procedūrai katrai dalībvalstij, pamatojoties uz III pielikumā (1. posms) izklāstītajiem kritērijiem un attiecīgo zinātnisko informāciju, jāpiedāvā Komisijai trīs gadu laikā, t.i., līdz 1995. gada 10. maijam teritoriju saraksts, tajā norādot, kuri I un II pielikuma dabisko dzīvotņu veidi un sugas sastopamas minētajās teritorijās, lai tās iekļautu Natura 2000 . Pamatojoties uz III pielikumā (2. posms) izklāstītajiem kritērijiem, Komisija turpmāko trīs gadu laikā, t.i., līdz 1998. gada 10. maijam, sagatavo Kopienā nozīmīgo teritoriju sarakstu, ko iekļauj Natura 2000 .
5. Dabisko dzīvotņu direktīvas 4. panta attiecīgajās daļās ir noteikts:
“1. Pamatojoties uz III pielikumā (1. posms) izklāstītajiem kritērijiem un attiecīgo zinātnisko informāciju, katra dalībvalsts piedāvā teritoriju sarakstu, tajā norādot, kuri I pielikuma dabisko dzīvotņu veidi un kuras II pielikuma sugas, kas ir vietējās sugas tās teritorijā, sastopamas minētajās teritorijās. [..]
Trīs gados pēc šīs direktīvas izziņošanas sarakstu nosūta Komisijai, pievienojot informāciju par katru no teritorijām.
2. Pamatojoties uz III pielikumā (2. posms) izklāstītajiem kritērijiem un ņemot vērā gan dalījumu piecos bioģeogrāfiskajos rajonos, kas minēti 1. panta c) punkta iii) apakšpunktā, gan visu 2. panta 1. punktā minēto teritoriju, Komisija pēc vienošanās ar katru dalībvalsti sagatavo Kopienā nozīmīgo teritoriju saraksta projektu, kura pamatā ir dalībvalstu saraksti un kurā norāda teritorijas, kur sastopami viens vai vairāki prioritārie dabisko dzīvotņu veidi vai prioritārās sugas.
Dalībvalstis, kurās teritorijas ar vienu vai vairākiem prioritārajiem dabisko dzīvotņu veidiem un prioritārajām sugām veido vairāk nekā 5 % no valsts teritorijas, pēc vienošanās ar Komisiju var prasīt elastīgāku III pielikumā (2. posms) uzskaitīto kritēriju piemērošanu, izraugoties visas Kopienā nozīmīgās teritorijas, kas ir šajā valstī.
Kopienā nozīmīgo izraudzīto teritoriju sarakstu, kurā norādītas vietas, kur atrodams viens vai vairāki prioritārie dabisko dzīvotņu veidi vai prioritārās sugas, pieņem Komisija saskaņā ar 21. pantā paredzēto procedūru.
3. Sarakstu, kas minēts 2. punktā, izveido sešos gados pēc šīs direktīvas izziņošanas.
4. [..]
5. Tiklīdz teritoriju iekļauj 2. punkta trešajā daļā minētajā sarakstā, uz to attiecas 6. panta 2., 3. un 4. punkts.”
6. Par valsts līmeņa sarakstos iekļauto teritoriju novērtējumu attiecībā uz šo teritoriju nozīmīgumu Kopienā III pielikumā (2. posms) ir noteikts:
“1. Visas teritorijas, ko dalībvalstis noteikušas 1. posmā un kurās ir prioritārie dabisko dzīvotņu veidi un/vai sugas, uzskata par Kopienā nozīmīgām teritorijām.
2. Vērtējot dalībvalstu sarakstos iekļauto pārējo teritoriju nozīmību Kopienā, t.i., to nozīmi I pielikumā minētas dabiskas dzīvotnes vai II pielikumā minētas sugas saglabāšanā vai atjaunošanā labvēlīgā aizsardzības statusā un/vai saskanību ar Natura 2000
tīklu, ņem vērā šādus kritērijus:
a) teritorijas relatīvais nozīmīgums valsts mērogā;
b) teritorijas ģeogrāfiskais izvietojums attiecībā pret II pielikumā minēto sugu migrācijas ceļiem, un vai tā ir tādas vienotas ekosistēmas sastāvdaļa, kas plešas abpus vienai vai vairākām Kopienas iekšējām robežām;
c) teritorijas kopējā platība;
d) teritorijā sastopamo I pielikumā minēto dabisko dzīvotņu veidu skaits un II pielikumā minēto sugu skaits;
e) teritorijas ekoloģiskais nozīmīgums pasaules mērogā attiecībā uz konkrētiem bioģeogrāfiskiem rajoniem un/vai visu 2. pantā minēto platību gan saistībā ar šai teritorijai unikālām iezīmēm, gan ar visu tās iezīmju kopumu.”
7. Dabisko dzīvotņu direktīvas 6. panta 2.–4. punktā paredzētie noteikumi, uz kuriem atsauce ir izdarīta 4. panta 5. punktā, nosaka Kopienā nozīmīgo teritoriju aizsardzības režīmu. Atbilstoši 6. panta 2. punktam dalībvalstis veic attiecīgus pasākumus, lai īpaši aizsargājamās dabas teritorijās novērstu dabisko dzīvotņu un sugu dzīvotņu noplicināšanos, kā arī lai novērstu traucējumu, kas skar sugas, kuru dēļ noteikta attiecīgā teritorija, ja šāds traucējums varētu būt nozīmīgs attiecībā uz šīs direktīvas mērķiem. Tā paša panta 3. un 4. punkts reglamentē plānu un projektu apstiprināšanu. Ja tie var būtiski ietekmēt Kopienā nozīmīgu teritoriju, attiecīgi jāizvērtē ietekme uz šo teritoriju, ievērojot tās aizsardzības mērķus. Ja vērtējums par ietekmi uz teritoriju ir negatīvs, tad apstiprināšana ir iespējama tikai saskaņā ar 4. punktu. Pēc tam plānu vai projektu var īstenot sevišķi svarīgu sabiedrības interešu labā, kas ietver arī sociāla un ekonomiska rakstura intereses, ja nav alternatīvu risinājumu un dalībvalsts veic visus vajadzīgos kompensācijas pasākumus, lai nodrošinātu Natura 2000
tīkla kopējās vienotības aizsardzību.
B – Valsts tiesības
8. Direktīva tika transponēta Itālijas tiesību aktos ar Republikas prezidenta 1997. gada 8. septembra Dekrētu Nr. 357. Pēc iesniedzējtiesas sniegtās informācijas runa ir par atbilstīgu direktīvas transpozīciju (5), kurai tā atbilst gandrīz burtiski ar vienīgo īpatnību, ka Republikas prezidenta Dekrēta Nr. 357 5. pantā paredzētā ietekmes novērtējuma procedūra attiecas tikai uz projektiem, kuriem jāveic valsts vai reģionālās ietekmes uz vidi novērtējums, ja ir pārsniegts ietekmes novērtējuma robežu apmērs. Saskaņā ar Republikas prezidenta Dekrēta Nr. 357 3. panta 2. punktu aizsardzības režīma piemērošana ir saistīta ar Eiropas Komisijas noteikto teritoriju sarakstu.
9. Pēc notikumiem, kuru dēļ tika ierosināta pamata prāva, Itālija ar Republikas prezidenta 2003. gada 12. marta Dekrētu Nr. 120 ieviesa ieteikto Kopienā nozīmīgo teritoriju kategoriju. Plānos un projektos, kas attiecas uz šīm teritorijām, jāveic ietekmes novērtējums.
III – Fakti
10. Itālija ir ieteikusi Komisijai “ Foce del Timavo ” (Timavo ieteku) kā Kopienā nozīmīgu teritoriju. Šajā teritorijā cita starpā atrodas prioritāras dzīvotnes saskaņā ar dabisko dzīvotņu direktīvas I pielikumu. Līdz šim Komisija nav pieņēmusi nekādu lēmumu par to, vai šī teritorija ir iekļaujama Kopienā nozīmīgo teritoriju sarakstā saskaņā ar dabisko dzīvotņu direktīvas 4. panta 2. punktu. Līdz šim Komisija ir pieņēmusi tikai sarakstus par Alpu (6) un Makaronēzijas (7) bioģeogrāfiskajiem reģioniem. Attiecīgā teritorija atrodas kontinentālajā bioģeogrāfiskajā reģionā.
11. Uzņēmumi, kas ir prasītāji pamata lietā (turpmāk tekstā – “ Dragaggi ”), kā uzņēmēju apvienība pieteicās konkursā bagarēšanas darbiem Monfalcone
ostā. Publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā viņi ieguva tiesības slēgt līgumu. Iegūtās nogulsnes bija paredzēts deponēt uzbērumā “ Foce del Timavo ” teritorijā.
12. Taču Itālijas Vides ministrija neapstiprināja līgumu. Vēlāk publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūra tika atcelta ar pamatojumu, ka attiecīgais uzbērums ir uzskatāms par Kopienā nozīmīgu teritoriju. Līdz ar to būtu jāveic ietekmes novērtējums saskaņā ar Republikas prezidenta Dekrētu Nr. 357 attiecībā uz bagarēšanas darbos iegūto nogulšņu deponēšanu. Tiek izslēgts, ka šajā procedūrā projekts varētu tikt apstiprināts.
13. Prasītāji uzskata, ka publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras atcelšana ir prettiesiska, jo Kopienā nozīmīgo teritoriju aizsardzības režīms ir piemērojams tikai tad, kad Komisija attiecīgo teritoriju ir iekļāvusi Kopienā nozīmīgo teritoriju sarakstā.
14. Tādējādi Consiglio di Stato
uzdeva Tiesai šādu prejudiciālo jautājumu:
“Vai 1992. gada 21. maija Direktīvas Nr. 92/43/EEK 4. panta 5. punkts ir interpretējams tādējādi, ka direktīvas 6. pantā paredzētie pasākumi un jo īpaši tie, kuri paredzēti 6. panta 3. punktā, ir saistoši dalībvalstīm tikai pēc tam, kad teritoriju saraksts 21. panta nozīmē galīgi apstiprināts Kopienas līmenī, vai arī tādējādi, ka, nosakot aizsardzības pasākumu parasto uzsākšanas datumu, papildus jāizšķir starp deklaratīvu ierakstu un pamatierakstu (pirmajā grupā iekļaujot prioritāru teritoriju ierakstus), un, lai nodrošinātu direktīvas lietderīgo iedarbību uz dzīvotņu aizsardzību, gadījumā, kad dalībvalsts klasificē Kopienā nozīmīgu teritoriju, kas aizsargā prioritārus dabisko dzīvotņu veidus vai prioritāras sugas, vai uzskatāms, ka dalībvalstij ir pienākums veikt tādu plānu un projektu novērtējumu, kuriem ir būtiska ietekme uz šo teritoriju, pirms Komisija izveido teritoriju saraksta projektu vai pieņem šāda saraksta galīgo versiju direktīvas 21. panta nozīmē un faktiski kopš valsts saraksta izveidošanas?”
IV – Tiesiskais vērtējums
15. Consiglio di Stato
jautājums pēc būtības ir par to, vai un – vajadzības gadījumā – pie kādiem nosacījumiem dalībvalstīm ir jāaizsargā potenciālās Kopienā nozīmīgās teritorijas atbilstoši dabisko dzīvotņu direktīvai, pirms Komisija ir pieņēmusi Kopienā nozīmīgo teritoriju sarakstu. Lai arī dabisko dzīvotņu direktīvas 4. panta 5. punkts paredz 6. panta 2.–4. punktā noteikto aizsardzības pasākumu piemērošanu tikai tad, kad Komisija attiecīgo teritoriju ir iekļāvusi Kopienā nozīmīgo teritoriju Kopienas sarakstā, Friuli‑Venēcijas Džūlijas reģions uzskata, ka dalībvalstīm jau iepriekš ir jāpiemēro minētie aizsardzības noteikumi attiecībā uz ieteiktajām teritorijām ar prioritāriem elementiem. Zviedrijas valdība attiecina šo pienākumu uz visām ieteiktajām teritorijām. Komisija iet vēl vienu soli tālāk, paredzot, ka aizsardzības noteikumi ir jāpiemēro visām teritorijām, kas pēc to pazīmēm būtu jāiekļauj Kopienas sarakstā.
16. Atsaucoties uz dabisko dzīvotņu direktīvas 4. panta 5. punkta tekstu, Dragaggi
izslēdz jebkādu aizsardzības pienākumu atbilstoši dabisko dzīvotņu direktīvai, kamēr Komisija attiecīgo teritoriju nav iekļāvusi Kopienas sarakstā. Francijas valdība piekrīt Dragaggi
uzskatiem attiecībā uz dabisko dzīvotņu direktīvas 6. panta 2.–4. punkta piemērošanu teritorijām, kas vēl nav iekļautas Kopienas sarakstā. Taču tā vadās pēc apsvēruma, ka dalībvalstīm ir pienākums novērst teritoriju noplicināšanu, lai netiktu būtiski apdraudēti direktīvas mērķi.
A – Par dabisko dzīvotņu direktīvas 6. panta 2.–4. punkta tiešu piemērošanu
17. Itālijai būtu pienākums aizsargāt “ Foce del Timavo ” teritoriju, ja dabisko dzīvotņu direktīvas 6. panta 2.–4. punkta noteikumi būtu tieši piemērojami Kopienā nozīmīgām teritorijām pirms Kopienas saraksta pieņemšanas. Direktīvas noteikumi, kas nav transponēti vai transponēti nepilnīgi, principā pēc transponēšanas termiņa beigām ir tieši piemērojami, ja un ciktāl ietvertie pienākumi pēc satura ir beznosacījuma un pietiekami precīzi (8) . Dabisko dzīvotņu direktīva bija jātransponē līdz 1994. gada 10. jūnijam.
18. Taču dabisko dzīvotņu direktīvas 6. panta 2.–4. punkta noteikumu piemērošana Kopienā nozīmīgām teritorijām, kā to uzsver Dragaggi
un Francijas valdība, ir atkarīga no nosacījuma atbilstoši 4. panta 5. punktam, ka Komisija attiecīgo teritoriju ir iekļāvusi Kopienas sarakstā. Šāds nosacījums iestājas pret dabisko dzīvotņu direktīvas 6. panta 2.–4. punkta tiešu piemērošanu. Šī noteikuma tieša piemērošana nepieļaujamā veidā iepriekš paredzētu Komisijas izvēli. Kā Dragaggi
apgalvo, principā tikai Komisija var atbilstoši dabisko dzīvotņu direktīvas 4. panta 2. punktam saistībā ar III pielikumu (2. posms) novērtēt, vai kāda teritorija ir iekļaujama Kopienas sarakstā, jo tikai viņa pārrauga visu dalībvalstu Eiropas teritoriju, uz kuru attiecas EK līgums (9) . Proti, sastādot Kopienas sarakstu, Komisijai dalībvalstu teritoriju ieteikumi ir jāpārbauda sarežģītā zinātniskā novērtējumā salīdzinājumā ar citām teritorijām. Tas izriet jau no III pielikuma (2. posms) 2. punkta kritērijiem attiecībā uz teritorijām, kas nesatur prioritārus dabisko dzīvotņu veidus vai sugas.
19. Ieteiktās teritorijas ar prioritāriem elementiem saskaņā ar dabisko dzīvotņu direktīvas III pielikuma (2. posms) 1. punktu automātiski uzskata par Kopienā nozīmīgām teritorijām. Taču šāds automātiskums netiek nodrošināts, ja ir izpildīti dabisko dzīvotņu direktīvas 4. panta 2. punkta otrās daļas nosacījumi. Saskaņā ar šo noteikumu dalībvalstis, kurās teritorijas ar vienu vai vairākiem prioritārajiem dabisko dzīvotņu veidiem un prioritārajām sugām veido vairāk nekā 5 % no valsts teritorijas, pēc vienošanās ar Komisiju var prasīt elastīgāku III pielikumā (2. posms) uzskaitīto kritēriju piemērošanu, izraugoties visas Kopienā nozīmīgās teritorijas, kas ir šajā valstī. Šo elastīgumu var saprātīgi attiecināt arī uz teritorijām ar prioritāriem elementiem, jo kritēriji citu teritoriju izvēlei pieļauj pietiekamu elastību.
20. Šajā sakarā Komisijas arguments, ka Kopienas saraksts nav pilnībā pieņemts tikai tā iemesla dēļ, ka dalībvalstis nav iesniegušas pietiekamus ieteikumus, iestājas nevis par dabisko dzīvotņu direktīvas 6. panta 2.–4. punkta piemērošanu, bet gan pret to. Jautājumu, vai pastāv visi priekšnosacījumi elastīgai piemērošanai, šaubu gadījumā var izvērtēt tikai tad, kad ir iesniegti visi attiecīgās dalībvalsts ieteikumi.
21. Arī Friuli‑Venēcijas Džūlijas reģiona, Zviedrijas valdības un Komisijas apgalvotā analoģija judikatūrā par neapstiprinātām savvaļas putnu aizsardzības zonām ir noraidāma. Tiesa attiecībā uz šīm teritorijām ir atzinusi, ka teritorijas, kas nav atzītas par īpaši aizsargājamajām teritorijām, lai arī tas būtu bijis vajadzīgs, ir aizsargājamas saskaņā ar putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 4. punktu (10) . Dragaggi
un Francijas valdība pamatoti iebilst, ka savvaļas putnu aizsardzības teritorijas nosaka vienīgi dalībvalstis, turpretī Kopienā nozīmīgas teritorijas dalībvalstis iesaka un Komisija tās izvēlas.
22. Līdz ar to dabisko dzīvotņu direktīvas 6. panta 2.–4. punkta tieša piemērošana šajā gadījumā ir izslēgta.
B – Par noplicināšanas pagaidu aizliegumu
23. Tāpat dalībvalstu un Komisijas nolaidība transponēšanā nedrīkst novest pie tā, ka direktīvā paredzētā aizsardzība netiek panākta. Ja turklāt ievēro vispārējo tiesību principu venire contra factum proprium
un lojālas sadarbības principu, tad no tā vismaz izriet noplicināšanas pagaidu aizliegums.
1. Par noplicināšanas pagaidu aizlieguma pamatiem
24. Zviedrijas valdība un Friuli‑Venēcijas Džūlijas reģions uzsver, ka būtu pretrunīgi, ja dalībvalstis no vienas puses ieteiktu teritorijas Natura 2000
tīklam un no otras puses ierobežotu pazīmes, kas iepriekš paredz to iekļaušanu šajā tīklā (11) . Šāda rīcība nebūtu saderīga ar aizliegumu venire contra factum proprium .
25. Aizliegumam venire contra factum proprium
Kopienas saraksta izveidošanas procesā ir īpaša nozīme, jo kaitējuma nodarīšana ieteiktajām teritorijām vai to noplicināšana apšaubītu arī paredzēto lēmuma pieņemšanas procedūru un līdz ar to pārkāptu lojālas sadarbības principu. Komisija tikai tad var kvalificēti izvēlēties labākās teritorijas, ja dalībvalstu iesniegtie saraksti precīzi atspoguļo teritoriju stāvokli. Ja turpretī starplaikā kaitējums tiktu nodarīts atsevišķām teritorijām vai tās tiktu citādi noplicinātas, tad Komisijas lēmuma pieņemšanas pamats tiktu grozīts. Praksē šī problēma izpaužas vēl asāk, jo dalībvalstis šīs teritorijas ir ieteikušas ar lielu nokavēšanos (12) un šie ieteikumi pēc Komisijas uzskatiem šobrīd neatbilst direktīvas prasībām (13) . Līdz ar to Komisija kopā ar dalībvalstīm ir veikusi šo ieteikumu starpnovērtējumu (14), lai noteiktu iespējamos trūkumus. Taču arī starpnovērtējuma rezultāti tiek apšaubīti jau ieteikto teritoriju noplicināšanās dēļ.
26. Aizsardzības pienākums izriet arī no pienākuma netraucēt Līguma mērķu sasniegšanu. Saskaņā ar EKL 10. panta otro daļu, uz kuru atsaucas Friuli‑Venēcijas Džūlijas reģions, Zviedrijas valdība un Komisija, dalībvalstis atturas no visiem pasākumiem, kas varētu traucēt Līguma mērķu sasniegšanu. “Līguma mērķu” jēdziens ietver sekundāro tiesību un, jo īpaši, direktīvu mērķus. Komisija un Francijas valdība norāda, ka Tiesa jau no EKL 10. panta otrās daļas saistībā ar EKL 249. panta 3. punktu ir secinājusi, ka termiņā, kas direktīvā paredzēts tās transponēšanai valsts tiesībās, dalībvalstīm ir jāatturas no tādu noteikumu pieņemšanas, kas var nopietni apdraudēt direktīvā paredzēto mērķu sasniegšanu (15) .
27. Dabisko dzīvotņu direktīvas mērķis cita starpā ir izveidot tīklu, kurā ir ietvertas Komisijas atzītas Kopienā nozīmīgas teritorijas. Šajā sakarā Komisijai jābalstās uz teritoriju visaptverošu sarakstu, kurām valsts mērogā ir būtiska ekoloģiska nozīme attiecībā uz dabisko dzīvotņu un savvaļas dzīvnieku un augu aizsardzības mērķi direktīvas izpratnē (16) . Bez šāda aizsardzības pienākuma pastāvētu draudi, ka līdz Kopienas sarakstu izveidošanai tas būtu jau noticis fakts un neaizvietojamas kopējā Eiropas dabas mantojuma sastāvdaļas tiktu neatgriezeniski zaudētas. Tādējādi vienlaicīgi tiktu būtiski apdraudēts dabisko dzīvotņu direktīvas mērķis un lietderīgā iedarbība, uz kuru atsaucas Friuli‑Venēcijas Džūlijas reģions, Zviedrijas valdība un Komisija.
28. Tādēļ pienākums netraucēt Līguma mērķu sasniegšanu iestājas pret to, ka tiek kaitētas vai noplicinātas ieteiktās teritorijas, jo tādējādi tiktu apšaubīta tīkla Natura 2000
īstenošana nākotnē. Tā notiku gadījumā, ja attiecīgās teritorijas nevarētu vairs pretendēt uz iekļaušanu Natura 2000
tīklā vai arī to devums šim tīklam tiktu mazināts. Šajā lietā tas vēl ir jautājums, vai, atšķirībā no citiem iepriekš minētajiem aizsardzības pienākuma pamatiem, aizliegums traucēt Līguma mērķu sasniegšanu paredz arī aizsargāt vēl nepieteiktas teritorijas, kas pēc to pazīmēm acīmredzami ir jāiekļauj Natura 2000
tīklā. Kā zināms, šajā lietā vienīgo strīdīgo teritoriju “ Foce del Timavo ” Itālija ir ieteikusi kā Kopienā nozīmīgu teritoriju.
29. Tādējādi tas nebūtu saderīgi ar dabisko dzīvotņu direktīvu, aizliegumu venire contra factum proprium
saistībā ar lojālas sadarbības principu starp dalībvalstīm un Komisiju, jo īpaši attiecībā uz atbilstīgu lēmuma pieņemšanas procedūru, kā arī aizliegumu traucēt Līguma mērķu sasniegšanu, ja dalībvalstis Komisijai ieteiktās teritorijas ietekmētu vai citādi noplicinātu pirms Komisijas lēmuma pieņemšanas.
2. Par noplicināšanas pagaidu aizlieguma apjomu
30. Pēc ieteikumu iesniegšanas noplicināšanas pagaidu aizlieguma ilgums attiecībā uz dalībvalstīm nav neierobežots, jo tam ir jābūt spēkā līdz Kopienas saraksta izveidošanai. No dabisko dzīvotņu direktīvas 4. panta 1. un 3. punktā paredzētā norises plāna var secināt, ka Komisijai pēc dalībvalstu ieteikumu saņemšanas ir trīs gadi laika, lai izlemtu par Kopienas saraksta izveidošanu. Šim termiņam vajadzētu sākties tikai tad, kad dalībvalstis ir pilnībā izpildījušas savu iesniegšanas pienākumu saskaņā ar dabisko dzīvotņu direktīvas 4. panta 1. punktu, jo tikai uz tā pamata Komisija var kvalificēti izlemt, kuras teritorijas ir iekļaujamas Kopienas sarakstā. Dalībvalstis ir izpildījušas savu pienākumu tad, kad tās Komisijai ir nosūtījušas teritoriju visaptverošu sarakstu, kurām valsts mērogā ir būtiska ekoloģiska nozīme attiecībā uz dabisko dzīvotņu un savvaļas dzīvnieku un augu aizsardzības mērķi direktīvas izpratnē (17) .
31. Aizsardzības pienākuma saturiskais apjoms izriet no direktīvas mērķa – Natura 2000
tīkla aizsardzība, ievērojot citas intereses (18) . Lai īstenotu šo mērķi, aizsardzības režīma materiāltiesiskajiem noteikumiem jau ir jārada sekas. Tādēļ dalībvalstīm ir pienākums novērst noplicināšanos un būtiskus traucējumus atbilstoši dabisko dzīvotņu direktīvas 6. panta 2. punktam. Šajā sakarā projektus, kas varētu ietekmēt šāda veida teritoriju, tās var apstiprināt tikai pēc dabisko dzīvotņu direktīvas 6. panta 4. punkta kritērijiem, t.i., sevišķi svarīgu sabiedrības interešu labā, ja trūkst alternatīvu risinājumu (19) . Iekļaujot, iespējams, vajadzīgos pasākumus Natura 2000
vienotības nodrošināšanai, tiek saglabāts arī Komisijas vērtējuma pamats. Visbeidzot, ir jāparedz, ka tiek piemērots arī tajā noteiktais informācijas sniegšanas pienākums, lai Komisija būtu informēta par izmaiņām tās vērtējuma pamatā. Līdz ar to dabisko dzīvotņu direktīvas 6. panta 2.–4. punkta pārējo procesuālo noteikumu piemērošana pēc analoģijas nešķiet vajadzīga (20) .
32. Tādējādi šajā lietā ir jāsecina, ka Itālijas ieteiktā “ Foce del Timavo ” teritorija ir aizsargājama pret noplicināšanu, ja kopš pietiekamu Itālijas ieteikumu iesniegšanas Komisijā vēl nav notecējis trīs gadu termiņš (21) . Taču no noplicināšanas aizlieguma obligāti neizriet tas, ka piešķirtā līguma izpilde nav saderīga ar šo aizsardzības pienākumu. Līdz ar to valsts tiesai ir jāpārbauda Dragaggi
iebildumi par to, ka “ Foce del Timavo ” teritorijas noteikšana attiecībā uz mākslīgo uzbērumu nav izprotama un ka uzbēruma zonā nav nekādu prioritāro dabisko dzīvotņu veidu un sugu, ko varētu ietekmēt. Šajā sakarā ir jānorāda, ka ir jāizvairās arī no dabisko dzīvotņu direktīvā paredzēto neprioritāru sugu un dabisko dzīvotņu veidu, tostarp šim dzīvotnes veidam raksturīgu sugu (22), ietekmēšanas.
3. Starpsecinājumi
33. Rezumējot ir jāatzīst, ka atbilstoši dabisko dzīvotņu direktīvai saistībā jo īpaši ar Kopienas lojalitātes principu līdz trīs gadu termiņa notecēšanai pēc to teritoriju visaptveroša saraksta iesniegšanas, kurām valsts mērogā ir būtiska ekoloģiska nozīme attiecībā uz dabisko dzīvotņu un savvaļas dzīvnieku, un augu aizsardzības mērķi direktīvas izpratnē, dalībvalstīm ir pienākums izvairīties no ieteikto teritoriju noplicināšanas.
C – Par iedarbību uz trešām personām
34. Atbilstoši iepriekš minētajiem apsvērumiem Itālijas iestādēm ir pienākums aizsargāt “ Foce del Timavo ” teritoriju no noplicināšanās. Jautājums ir par to, vai šo pienākumu var piemērot pret trešām personām – šajā gadījumā pret Dragaggi .
35. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru direktīva pati par sevi nevar uzlikt pienākumus privātpersonām un tādējādi to nevar izmantot pret privātpersonām (23) . Šī judikatūra attiecas, no vienas puses, uz direktīvu piemērošanu privātpersonu civiltiesiskajās attiecībās (24) un, no otras puses, uz privātpersonu pienākumiem pret valsti, jo īpaši krimināltiesību jomā (25) . No sprieduma lietā Busseni (26), kas attiecās uz Kopienas prasības statusu [uzņēmuma] bankrota gadījumā, izriet, ka tieši piemērojamas direktīvas nevar apstrīdēt tiesiskās situācijas, ko aizsargā Kopienu tiesības. Šādi principi būtu jāpiemēro arī šajā gadījumā attiecībā uz noplicināšanas aizliegumu, kas ieteikts saistībā ar nosacītu direktīvas noteikumu.
36. Šajā gadījumā pret noplicināšanas aizlieguma piemērošanu varētu iestāties tikai viena Kopienu tiesībās aizsargāta Dragaggi
tiesiskā pozīcija par apstrīdētā publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu. Publiskā iepirkuma līgumu piešķiršanas tiesībās pastāv norādes, ka Itālijas iestādes varēja izpildīt savu aizsardzības pienākumu, atceļot līguma piešķiršanas procedūru. Kopienu tiesību noteikumi publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā, kuru piemērošanu šeit nevar izvērtēt papildu informācijas trūkuma dēļ, valsts līgumslēdzējai iestādei neuzliek pienākumu novadīt publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru līdz galam (27) . Kopienu tiesības turklāt neparedz, ka publiskā iepirkumu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras pārtraukšana ir pieļaujama tikai izņēmuma gadījumos vai svarīgu iemeslu dēļ (28) .
37. Ja Dragaggi
jau ieguvusi Kopienu tiesībās aizsargātu tiesisku pozīciju, tad Itālijas iestādēm ir pienākums vismaz izsmelt visas iespējas, lai novērstu teritorijas ietekmēšanu. Tās varētu atsaukties uz iespējamajām tiesībām, lai līgumu izbeigtu, vai arī censties rast abpusēji pieņemamu risinājumu, piemēram, ar mērķi izvairīties no prasības par zaudējumu atlīdzības līguma izpildes gadījumā.
V – Secinājumi
38. Līdz ar to es iesaku atbildēt uz prejudiciālo jautājumu šādi:
Dalībvalstīm saskaņā ar Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvu Nr. 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību saistībā it īpaši ar Kopienas lojalitātes principu līdz trīs gadu termiņa notecēšanai pēc to teritoriju visaptveroša saraksta iesniegšanas, kurām valsts mērogā ir būtiska ekoloģiska nozīme attiecībā uz dabisko dzīvotņu un savvaļas dzīvnieku un augu aizsardzības mērķi direktīvas izpratnē, ir pienākums izvairīties no ieteikto teritoriju noplicināšanas.
(1) .
(2)
–	OV L 206, 7. lpp.
(3)
–	Datums atbilstoši CELEX – pārsteidzošā kārtā Tiesa 1997. gada 26. jūnija spriedumā lietā C‑329/96 Komisija/Grieķija ( Recueil, I‑3749. lpp., 2. punkts) un 1997. gada 11. decembra spriedumā lietā C‑83/97 Komisija/Vācija ( Recueil, I‑7191. lpp., 2. punkts) vadījās pēc tā, ka paziņojuma datums bija 1992. gada 5. jūnijs.
(4)
–	OV L 103, 1. lpp.
(5)
–	Skat. Tiesas 2003. gada 20. marta spriedumu lietā C‑143/02 Komisija/Itālija ( Recueil, I‑2877. lpp.) par dabisko dzīvotņu direktīvas 5., 6. un 7. panta nepilnīgu transponēšanu.
(6)
–	Komisijas 2003. gada 22. decembra Lēmums 2004/69/EK, ar ko atbilstīgi Padomes Direktīvai 92/43/EEK pieņem Kopienas nozīmes teritoriju sarakstu Alpu bioģeogrāfiskajam reģionam (OV L 14, 21. lpp.)
(7)
–	Komisijas 2001. gada 28. decembra Lēmums 2002/11/EK, ar ko pieņemts Kopienas nozīmes teritoriju saraksts Makaronēzijas bioģeogrāfiskajā reģionā atbilstīgi Padomes Direktīvai 92/43/EEK (OV L 5, 16. lpp.).
(8)
–	Skat. Tiesas 2002. gada 11. jūlija spriedumu lietā C‑62/00 Marks & Spencer
( Recueil, I‑6325. lpp., 25. punkts un tajā minētā judikatūra).
(9)
–	Tiesas 2000. gada 7. novembra spriedums lietā C‑371/98 First Corpor ate Shipping ( Recueil, I‑9235. lpp., 23. punkts), 2001. gada 11. septembra spriedums lietā C‑67/99 Komisija/Īrija ( Recueil, I‑5757. lpp., 35. punkts), spriedums lietā C‑71/99 Komisija/Vācija ( Recueil, I‑5811. lpp., 28. punkts) un spriedums lietā C‑220/99 Komisija/Francija ( Recueil, I‑5831. lpp., 32. punkts).
(10)
–	Tiesas 1993. gada 2. augusta spriedums lietā C‑355/90 Komisija/Spānija [ Santoña ] ( Recueil, I‑4221. lpp., 22. punkts) un 2000. gada 7. decembra spriedums lietā C‑374/98 Komisija/Francija [ Basses Corbières ] ( Recueil, I‑10799. lpp., 49. punkts).
(11)
–	Skat. šajā sakarā Tiesas 1991. gada 28. februāra spriedumu lietā C‑57/89 Komisija/Vācija [ Leybucht ] ( Recueil, I‑883. lpp., 20. punkts).
(12)
–	Par šo jautājumu jau pasludināti 9. zemsvītras piezīmē minētie spriedumi pret Īriju, Vāciju un Franciju par valsts pienākumu neizpildi.
(13)
–	Pēc Komisijas Natura
barometra stāvoklis uz 2004. gada 12. maiju, http://europa.eu.int/comm/environment/nature/nature_conservation/useful_info/barometer/barometer.htm (skatīts 2004. gada 4. jūlijā), tikai Nīderlande ir iesniegusi ieteikumu sarakstu, kas tiek raksturots kā “kopumā pilnīgs” ( largely complete/largement complète ), kamēr citu veco dalībvalstu, tostarp Itālijas, saraksti ir atzīti par “būtiskiem, bet nepilnīgiem” ( substantial but still incomplete/substantielle mais encore incomplète ).
(14)
–	Par kontinentālo bioģeogrāfisko reģionu skat. European Commission Directorate-General-Environment and European Environmental Agency/European Topic Center on Nature Protection and Biodiversity, Continental Region, Conclusions on representativity within pSCI of habitat types and species, Doc. Cont./C/ rev.2, 2002. gada decembris, http://europa.eu.int/comm/environment/nature/nature_conservation/natura_2000_network/biogeographic_regions/continental/pdf/conclusions_continental.pdf (skatīts 2004. gada 4. jūlijā).
(15)
–	Tiesas 1997. gada 18. decembra spriedums lietā C‑129/96 Inter-Environnement Wallonie
( Recueil, I‑7411. lpp., 45. lpp.), Tiesas 2003. gada 8. maija spriedums lietā C‑14/02 ATRAL
( Recueil, I‑4431. lpp., 58. punkts) un 2004. gada 5. februāra spriedums lietā C‑157/02 Rieser Internationale Transporte
( Recueil, I‑1477. lpp., 66. punkts).
(16)
–	Skat. 9. zemsvītras piezīmē minētos spriedumus lietās First Corporate Shipping, 22. punkts, Komisija/Īrija, 34. punkts, Komisija/Vācija, 27. punkts, un Komisija/Francija, 31. punkts.
(17)
–	Skat. pamatojumu 16. zemsvītras piezīmē.
(18)
–	Skat. Tiesas 1996. gada 11. jūlija spriedumu lietā C‑44/95 Royal Society for the Protection of Birds
[ Lappel Bank ] ( Recueil, I‑3805. lpp., 37. un turpmākie punkti).
(19)
–	Attiecībā uz dabisko dzīvotņu direktīvas 6. panta 2. punktu skat. manus 2004. gada 30. janvāra secinājumus lietā C‑127/02 Landelijke Vereniging tot Behoud van de Waddenzee
(2004. gada 7. septembra spriedums, Krājums, I‑7405. lpp., 116. un turpmākie punkti).
(20)
–	Praktiski apsvērumi apliecina to, ka Kopienā nozīmīgu teritoriju aizsardzības režīms kopumā ir jau piemērojams ieteiktajām teritorijām. Dažas dalībvalstis, to skaitā arī Itālija, jau ir pieņēmušas attiecīgus noteikumus.
(21)
–	Atbilstoši 13. zemsvītras piezīmē minētajam Natura
barometram Komisija uzskata, ka Itālijas ieteikumi ir būtiski, bet vēl nepilnīgi.
(22)
–	Skat. dabisko dzīvotņu direktīvas 1. panta e) punktu.
(23)
–	Tiesas 1986. gada 26. februāra spriedums lietā 152/84 Marshall
( Recueil, 723. lpp., 48. punkts), Tiesas 1987. gada 11. jūnija spriedums lietā 14/86 Pretore di Salò/X
( Recueil, 2545. lpp., 19. punkts) un 1994. gada 14. jūlija spriedums lietā C‑91/92 Faccini Dori
( Recueil, I‑3325. lpp., 20. un turpmākie punkti).
(24)
–	Iepriekš 23. zemsvītras piezīmē minētie spriedumi lietās Faccini Dori
un Marshall.
(25)
–	Tiesas 1987. gada 8. oktobra spriedums lietā 80/86 Kolpinghuis Nijmegen
( Recueil, 3969. lpp., 6. un turpmākie punkti) un iepriekš 23. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Pretore di Salò / X .
(26)
–	Tiesas 1990. gada 22. februāra spriedums lietā C‑221/88 ( Recueil, I‑495. lpp., 23. un turpmākie punkti).
(27)
–	Tiesas 2002. gada 18. jūnija spriedums lietā C‑92/00 ( HI, Recueil, I‑5553. lpp., 41. punkts).
(28)
–	Tiesas 1999. gada 16. septembra spriedums lietā C‑27/98 Fracasso und Leitschutz
( Recueil, I‑5697. lpp., 23. punkts).