Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTES LAILAS MEDINAS
SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 23. oktobrī (1)
Apvienotās lietas no C‑258/23 līdz C‑260/23
IMI – Imagens Médicas Integradas SA (C‑258/23)
Synlabhealth II S.A. (C‑259/23)
SIBS‑Sociedade Gestora de Participações Sociais SA,
SIBS, Cartões – Produção e Processamento de Cartões SA,
SIBS Processos – Serviços Interbancários de Processamento SA,
SIBS International SA,
SIBS Pagamentos SA,
SIBS Gest SA,
SIBS Forward Payment Solutions SA,
SIBS MB SA (C‑260/23)
pret
Autoridade da Concorrência
(Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (Konkurences, sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas un uzraudzības lietu tiesa, Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Konkurences tiesību normu pārkāpums – Uzņēmējdarbības dokumentu konfiskācija – Prokuratūras izdots orderis – Pamattiesību harta – 8. pants – Tiesību uz personas datu neaizskaramību apdraudējums – Iepriekšēja tiesas atļauja
Ievads
1.        2024. gada 20. jūnija secinājumos šajās apvienotajās lietās (2) piedāvāju
Tiesas
(agrākajai) ceturtajai palātai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (3) 7. pantu interpretēt tādējādi, ka tas pieļauj dalībvalsts tiesību aktus, saskaņā ar kuriem, veicot izmeklēšanu par iespējamu LESD 101. vai 102. panta pārkāpumu, valsts konkurences iestāde bez iepriekšējas tiesas atļaujas konfiscē elektroniskā pasta vēstules, kuru saturs ir saistīts ar pārbaudes priekšmetu. Tomēr šis apsvērums ir pakļauts nosacījumam, ka ir paredzēts stingrs valsts konkurences iestādes pilnvaru tiesiskais regulējums, kā arī atbilstošas un pietiekamas garantijas pret ļaunprātīgu izmantošanu un patvaļu. Šādām garantijām it īpaši jāizpaužas kā pilnīgai attiecīgo pasākumu ex post pārbaudei tiesā (4).
2.        Pēc 2024. gada 4. oktobra sprieduma, kas pasludināts lietā Bezirkshauptmannschaft Landeck (5), Tiesa pēc (agrākās) ceturtās palātas lūguma un saskaņā ar Reglamenta 60. panta 3. punktu nolēma šīs lietas nodot izskatīšanai virspalātā. Šajā spriedumā Tiesa tostarp nosprieda, ka Direktīvas
(ES) 2016/680 (6) 4. panta 1. punkta c) apakšpunkts, lasot to Hartas 7. un 8. panta, kā arī 52. panta 1. punkta gaismā, pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kas kompetentajām iestādēm dod iespēju piekļūt mobilajā tālrunī esošajiem personas datiem saistībā ar noziedzīgu nodarījumu novēršanu, izmeklēšanu, atklāšanu un saukšanu pie atbildības par tiem. Tomēr Tiesa ir nospriedusi, ka šīs iespējas izmantošana papildus citiem nosacījumiem jāpakļauj tiesneša vai neatkarīgas administratīvas iestādes iepriekšējai pārbaudei, izņemot pienācīgi pamatotus steidzamības gadījumus (7).
3.        Šajos papildu secinājumos Tiesa mani aicina izvērtēt, vai būtu jāņem vērā spriedumā Landeck paustās atziņas, lai atbildētu iesniedzējtiesai šajās lietās, it īpaši uz tās trešo prejudiciālo jautājumu. Proti, Tiesa uzskata par nepieciešamu noteikt, vai prasība par tiesneša vai neatkarīgas administratīvas iestādes iepriekšēju pārbaudi ir attiecināma uz izmeklēšanu konkurences jomā, lai identificētu LESD 101. vai 102. panta pārkāpumus, it īpaši, ja elektroniskā pasta vēstulēs, kuras valsts konkurences iestāde ir konfiscējusi, kā arī dokumentos, kas izriet no šīm vēstulēm, ir ietverti personas dati.
4.        Līdz ar to šajos secinājumos ir ietverta argumentācija, kas izklāstīta manos pirmajos secinājumos atbilstoši jaunajam Tiesas lūgumam. Lai detalizēti izklāstītu atbilstošās tiesību normas, strīda priekšvēsturi un tiesvedību pamatlietā un Tiesā, atļaušos atsaukties uz pirmo secinājumu 3.–19. punktu. Šis izklāsts jāpapildina tikai ar norādi, ka 2025. gada 3. jūnijā pēc tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotas sākšanas Tiesas virspalāta rīkoja tiesas sēdi mutvārdu paskaidrojumu uzklausīšanai. Tajā piedalījās pamatlietas puses, Portugāles, Grieķijas, Somijas un Zviedrijas valdības, kā arī Eiropas Komisija un EBTA Uzraudzības iestāde.
Izvērtējums
5.        Atgādinājumam – ar trešo šajās lietās uzdoto prejudiciālo jautājumu
iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Hartas 7. pants liedz bez iepriekšējas tiesu iestādes atļaujas konfiscēt elektroniskā pasta vēstules, ar kurām apmainījušies uzņēmuma vadītāji un darbinieki, kā arī uzņēmējdarbības dokumentus, kas izriet no šīm vēstulēm, ja tiek veikta izmeklēšana par nolīgumiem un darbībām, kas aizliegtas ar LESD 101. un 102. pantu (8). Konkrētāk, iesniedzējtiesa vaicā, vai šādu konfiskāciju var atļaut tāda struktūra kā Portugāles prokuratūra, kurai šīs tiesas ieskatā tostarp ir uzticēts pārstāvēt valsti, aizstāvēt likumā noteiktās intereses un izvirzīt publisku apsūdzību, pamatojoties uz tiesiskuma principu (9).
6.        Vispirms jānorāda, ka saskaņā ar iesniedzējtiesas jautājuma formulējumu tā Tiesai vaicā vienīgi par Hartas 7. panta interpretāciju saistībā ar uzņēmumu, attiecībā uz kuriem tiek veikta izmeklēšana, vadītāju un darbinieku savstarpēju
profesionāla rakstura elektroniskā pasta vēstuļu konfiskāciju, ko parasti veic valsts konkurences iestādes. Tomēr, tā kā šāda konfiskācija var attiekties ne tikai uz Hartas 7. pantā paredzēto saziņu (10), bet arī – nenodalāmi – uz personas datiem, kuri ir aizsargāti ar Hartas 8. pantu, šis jautājums jāizskata arī no pēdējās minētās tiesību normas skatpunkta, lai sniegtu iesniedzējtiesai lietderīgu atbildi (11).
7.        Šajā ziņā jāatgādina, ka Hartas 8. panta 1. punktā paredzētas tiesības uz personas datu aizsardzību. Šā panta 2. punktā ir arī noteikts, ka šie dati jāapstrādā, ievērojot konkrētus nosacījumus, no kuriem ir atkarīgs attiecīgās apstrādes likumīgums (12). Lai gan tiesības uz personas datu aizsardzību ir atšķirīga rakstura (13), tās ir cieši saistītas ar Hartas 7. pantā nostiprinātajām tiesībām uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību, ko tas papildina (14).
8.        Turklāt tiesības uz personas datu aizsardzību nepieļauj, ka informāciju par identificētām vai identificējamām fiziskām personām vāc trešās personas vai ka tām ir piekļuve šai informācijai neatkarīgi no tā, vai tās ir publiskas varas iestādes vai plašāka sabiedrība, ja vien šāda vākšana un piekļuve nenotiek tādas apstrādes rezultātā, kas atbilst Hartas 8. panta 2. punktā noteiktajām prasībām (15). Pretējā gadījumā personas datu vākšana un piekļuve tiem, kas ir šo datu apstrāde (16), jāuzskata par tādu, kas ierobežo Hartas 8. panta 1. punktā garantētās tiesības (17).
9.        Šajā gadījumā, runājot par elektroniskā pasta vēstulēm starp uzņēmuma vadītājiem un darbiniekiem, kā arī no šīm vēstulēm izrietošajiem uzņēmējdarbības dokumentiem, ir acīmredzams, ka, ciktāl šīs elektroniskā pasta vēstules un dokumenti var ietvert arī personas datus Vispārīgās datu aizsardzības regulas 4. panta 1. punkta izpratnē (18), konfiskācija, ko valsts konkurences iestāde veikusi izmeklēšanas ietvaros, ir Hartas 8. pantā garantēto tiesību īstenošanas ierobežojums.
10.      Tomēr no pastāvīgās judikatūras izriet, ka pamattiesības uz personas datu aizsardzību nav absolūta prerogatīva, bet tās ir jāņem vērā saistībā ar to funkciju sabiedrībā un jālīdzsvaro ar citām pamattiesībām (19). Tādējādi var tikt noteikti šādu tiesību ierobežojumi, ja atbilstoši Hartas 52. panta 1. punktam tie ir paredzēti tiesību aktos un tajos tiek respektēta pamattiesību būtība, kā arī samērīguma princips (20).
11.      Pirmām kārtām, runājot par prasību par paredzēšanu tiesību aktos, šī prasība nozīmē, ka juridiskajā pamatā, kas ļauj ierobežot kādas pamattiesības, pietiekami skaidri un precīzi jādefinē tā tvērums (21).
12.      Šajā ziņā jānorāda, ka Vispārīgās datu aizsardzības regulas, kas ir piemērojama valsts konkurences iestādēm saistībā ar to veiktu izmeklēšanu (22), 6. panta 1. punkta e) apakšpunktā tostarp
noteikts, ka datu apstrāde ir likumīga, ja tā ir vajadzīga, lai izpildītu uzdevumu, ko veic, īstenojot pārzinim likumīgi piešķirtās oficiālās pilnvaras. Saskaņā ar Tiesas judikatūru šajā tiesību normā, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 6. panta 3. punktu (23), ir prasīts, lai būtu juridiskais pamats, uz kuru ir balstīta personas datu apstrāde, ko veic minētās apstrādes pārziņi, kuri rīkojas, izpildot uzdevumu, kas saistīts ar oficiālo pilnvaru īstenošanu (24).
13.      Šajā lietā iesniedzējtiesai ir konkrēti jāizvērtē šie elementi. Tomēr, no vienas puses, ir skaidrs, ka personas datu apstrāde, ja tā ir daļa no valsts konkurences iestādes veiktas izmeklēšanas, ietilpst publiskās varas īstenošanā (25). No otras puses, kā esmu konstatējusi pirmajos secinājumos (26), pamatlietās aplūkotie pasākumi ir balstīti uz 2012. gada 8. maija lei n
o 19/2012 (novo regime jurídico da concorrência) (Likums Nr. 19/2012, ar ko apstiprina jauno tiesisko regulējumu konkurences jomā) pantiem, kuros ir atļauts konfiscēt uzņēmējdarbības dokumentus, lai iegūtu pierādījumus par pretkonkurences rīcību.
14.      No tā izriet – ciktāl tas, ka attiecīgā valsts konkurences iestāde, kura iesaistīta pamatlietās, konfiscēja elektroniskā pasta vēstules, ir Hartas 8. pantā garantēto tiesību ierobežojums, šim ierobežojumam ir juridisks segums atbilstoši Hartas 52. panta 1. punktā paredzētajai pirmajai prasībai.
15.      Otrām kārtām, attiecībā uz prasību par tiesību uz personas datu aizsardzības būtības ievērošanu akadēmiskajā literatūrā ir uzsvērtas grūtības identificēt šo tiesību kodolu (27). Šī sarežģītība papildina nepieciešamību noteikt skaidru robežu starp Hartas 7. pantā paredzētajām tiesībām uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību, no vienas puses, un Hartas 8. pantā paredzētajām tiesībām uz personas datu aizsardzību, no otras puses (28).
16.      Katrā ziņā jākonstatē, ka Tiesa savā judikatūrā sliecas uzskatīt –
vienīgi neierobežota valsts iestāžu veikta elektroniskajā saziņā ietverto datu vākšana vai vispārēja piekļuve, neparedzot īpašas garantijas pret nelikumīgu apstrādi, lai aizsargātu šādus datus, var pārkāpt pamattiesību uz personas datu aizsardzību būtību (29).
17.      Šajā gadījumā, neskarot pārbaudes, kas jāveic iesniedzējtiesai, jānorāda, ka uzņēmuma, attiecībā uz kuru tiek veikta izmeklēšana, vadītāju un darbinieku profesionālās sarakstes konfiskācija parasti neizraisa ne personas datu neierobežotu vākšanu, ne vispārēju piekļuvi tiem. Kā esmu norādījusi pirmajos secinājumos (30), šādas sarakstes konfiscēšanu ierobežo izmeklēšanas priekšmets, kā tas definēts lēmumā par pārbaudi, no kā izriet, ka tajā ietverto datu vākšana aprobežojas ar datiem, kuriem ir saikne ar izmeklētajām pretkonkurences darbībām. Turklāt savāktos personas datus var izmantot tikai tam, lai identificētu pretkonkurences rīcību, kas ir izmeklēšanas priekšmets. Visbeidzot, kā turpmāk paskaidrošu šajos secinājumos (31), profesionālās sarakstes konfiskāciju, ko veic valsts konkurences iestāde, parasti reglamentē papildu procesuālās garantijas, kuru mērķis tostarp ir nodrošināt šo datu drošību, integritāti un konfidencialitāti.
18.      No tā izriet, ka, ciktāl pamatlietās aplūkoto elektroniskā pasta vēstuļu konfiskācijas dēļ nav notikusi vispārēja personas datu vākšana atbilstoši Tiesas judikatūrā minētajiem noteikumiem, šo konfiskāciju nevar uzskatīt par tādu, kas varētu apdraudēt Hartas 8. panta būtību.
19.      Trešām kārtām, attiecībā uz samērīguma principu jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru tiesību uz personas datu aizsardzību ierobežojumus var noteikt tikai tad, ja tie nepieciešami un patiešām atbilst vispārējo interešu mērķiem, ko atzinusi Savienība, vai vajadzībai aizsargāt citu personu tiesības un brīvības. Turklāt šādi ierobežojumi jāīsteno tikai, ciktāl tas ir noteikti nepieciešams, un attiecīgajā tiesiskajā regulējumā, kas atļauj šādu iejaukšanos, jānosaka skaidri un precīzi noteikumi, kas reglamentē attiecīgā pasākuma tvērumu un piemērošanu (32).
20.      Pirmkārt, kā norādīts pirmajos secinājumos (33), valsts konkurences iestāžu veiktā konfiskācija, piemērojot LESD 101. un 102. pantu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1/2003 (34) 3. panta 1. punktu un 5. pantu, ir paredzēta, lai atklātu darbību, kas ir pretrunā šīm tiesību normām, proti, sabiedriskās kārtības noteikumiem. Tās aizliedz attiecīgi aizliegtas vienošanās un dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, un tām
neapšaubāmi ir vispārējo interešu mērķis nodrošināt, lai iekšējā tirgū netiktu izkropļota konkurence. Šis formulējums, kas izriet no Tiesas judikatūras par Hartas 7. pantu (35), paliek pilnībā piemērojams tās 8. panta jomā.
21.      Otrkārt, lai sasniegtu mērķi identificēt pretkonkurences darbības iekšējā tirgū, man nešķiet, ka būtu pieejams kāds cits līdzeklis, kas būtu tikpat efektīvs un tiesības uz personas datu aizsardzību mazāk aizskarošs (36) kā alternatīva uzņēmuma vadītāju un darbinieku savstarpējās elektroniskās sarakstes, izmantojot uzņēmuma iekšējo elektroniskā pasta sistēmu, konfiskācijai. Šīs elektroniskā pasta vēstules ir viens no galvenajiem konkurences iestāžu rīcībā esošajiem avotiem, lai varētu atklāt pretkonkurences rīcību iekšējā tirgū. Pašā Regulas Nr. 1/2003 20. panta 2. punktā kā Komisijas pārbaudes pilnvaras ir paredzēta iespēja veikt šādu konfiskāciju (37), kā Eiropas Savienības likumdevējs kopš Direktīvas
(ES) 2019/1 (38) pieņemšanas to ir paredzējis arī attiecībā uz valstu konkurences iestādēm – it īpaši tās 6. panta 1. punkta c) apakšpunktā. Līdz ar to profesionālo elektroniskā pasta vēstuļu konfiskācija un tajās ietverto personas datu vākšana jāuzskata par nepieciešamu, lai sasniegtu vispārējo interešu mērķi aizsargāt konkurenci iekšējā tirgū.
22.      Treškārt, attiecībā uz ierobežojuma – kas izriet no uzņēmumu vadītāju un darbinieku savstarpējo
elektroniskā pasta vēstuļu konfiskācijas, it īpaši attiecībā uz Hartas 8. pantā garantētajām pamattiesībām, – samērīguma raksturu Tiesa ir nospriedusi, ka šis raksturs jāizvērtē kontekstā, kurā šāds ierobežojums iekļaujas, izsverot visus atbilstošos konkrētās lietas apstākļus (39). Saskaņā ar spriedumu Landeck (40) šādu apstākļu vidū ir attiecīgo pamattiesību izmantošanas ierobežojuma nopietnība, ar šo ierobežojumu sasniedzamā vispārējo interešu mērķa nozīmīgums, saikne starp konfiscēto dokumentu īpašnieku un attiecīgo pārkāpumu vai arī datu nozīme faktu konstatēšanā (41).
23.      Saskaņā ar Tiesas judikatūru ierobežojuma nopietnība jānovērtē, ņemot vērā to datu raksturu un sensitivitāti, kuriem var piekļūt valsts iestādes (42). It īpaši, ja valsts iestāžu piekļuve visiem šiem datiem ļauj izdarīt “ļoti precīzus” secinājumus par attiecīgās personas privāto dzīvi, piemēram, ikdienas paradumiem, pastāvīgajām vai pagaidu uzturēšanās vietām, ikdienas vai citām gaitām, veiktajām darbībām, šo personu sociālajiem kontaktiem un aprindām, kurās tās mēdz uzturēties, iejaukšanās Hartas 8. pantā aizsargātajās pamattiesībās jāuzskata par nopietnu vai pat īpaši nopietnu (43). Tā tas ir arī gadījumā, kad nevar izslēgt, ka attiecīgie dati var ietvert īpaši sensitīvus datus (44), piemēram, datus, kas atklāj rasi vai etnisko izcelsmi, politiskos uzskatus un reliģisko vai filozofisko pārliecību (45).
24.      Šajā gadījumā jānorāda, ka saskaņā ar lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu formulējumu iesniedzējtiesas uzdotais jautājums attiecas uz pārbaudei uzņēmējdarbības vai tirdzniecības telpās pakļautā uzņēmuma vadītāju un darbinieku
savstarpējo profesionālo elektroniskā pasta vēstuļu konfiskāciju (46). Kā jau norādīts šajos secinājumos, ir vispārzināms – un līdz ar to šis apgalvojums vairs nav jāpamato –, ka personas dati var tikt atrasti vai nu šo elektroniskā pasta vēstuļu tekstā, vai ar tām saistītajos uzņēmējdarbības dokumentos.
25.      Tomēr, manuprāt, šī situācija nav salīdzināma ar to, kuru Tiesa izvērtēja spriedumā Landeck, kas attiecās uz policijas iestāžu, kuras darbojas konkrētā dzīvesvietā, veiktu fiziskas personas, kas tika turēta aizdomās par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu, personiskā mobilā tālruņa konfiskāciju, kā arī “visaptverošu un nekontrolētu piekļuvi” (47) visiem mobilajā tālrunī saglabātajiem datiem. To nevar pielīdzināt arī situācijām, uz kurām attiecas daudzi Tiesas spriedumi, kas būtībā saistīti ar valsts iestāžu piekļuvi informācijai par datu plūsmu vai atrašanās vietas datiem, kurus visaptveroši un nediferencēti saglabā elektronisko sakaru pakalpojumu sniedzēji (48).
26.      Proti, mobilie tālruņi ir ierīces, kas pašlaik vienuviet glabā lielu daudzumu personas datu. Tie ietver identifikācijas datus (tiešā identitāte, kontaktinformācija), atrašanās vietas datus (ģeolokācija, zvanu un ziņojumapmaiņas žurnāli, pārlūkošana), pieslēguma un maksājumu datus (tiešsaistes identifikatori, banku dati) un lietotņu un lietošanas datus, tostarp personīgos iestatījumus. Daudzi no šiem datiem turklāt ietilpst īpašu personas datu kategorijā Vispārīgās datu aizsardzības regulas 9. panta izpratnē, piemēram, dati, kas informē par datu subjekta biometriju, veselību, seksuālo dzīvi vai seksuālo orientāciju, vai arī rasi vai etnisko izcelsmi. Visi šie dati tiek pievienoti arī citiem ļoti personiska rakstura elementiem, piemēram, saziņai vai fotoattēliem (49). Ņemot vērā to skaitu un daudzveidību (50), visi šie dati var sniegt ļoti detalizētu un padziļinātu priekšstatu gandrīz par visām attiecīgās personas privātās dzīves jomām, it īpaši, ja tos aplūko kopā, kā Tiesa to turklāt ir konstatējusi spriedumā Landeck (51). Šis apsvērums – kā jau norādīju – attiecas arī uz datiem, kas visaptveroši un nediferencēti tiek saglabāti elektronisko pakalpojumu sniedzēju digitālajos serveros.
27.      Savukārt es – tāpat kā Portugāles, Grieķijas, Somijas un Zviedrijas valdības, kā arī EBTA Uzraudzības iestāde un Komisija – uzskatu, ka personas datus, kas ietverti profesionālās elektroniskā pasta vēstulēs, kuras konfiscētas izmeklēšanas konkurences jomā laikā, it īpaši elektroniskā pasta vēstulēs, ar kurām uzņēmuma vadītāji un darbinieki apmainās, izmantojot uzņēmuma iekšējo elektronisko pastu, nevar novērtēt līdzīgi.
28.      Proti, nedz elektroniskā pasta sarakste starp uzņēmuma vadītājiem un darbiniekiem, nedz no šīs sarakstes iegūtie uzņēmējdarbības dokumenti principā nevar ietvert datus, kas ar tādu pašu precizitāti un intensitāti kā personīgais mobilais tālrunis varētu identificēt attiecīgo personu ikdienas dzīves paradumus. Šajā ziņā, pirmkārt, jānorāda, ka konkurences iestādes, veicot izmeklēšanu uzņēmuma komerctelpās, nemeklē personas datus kā tādus, bet gan komerciāla rakstura informāciju, kas var pierādīt šā uzņēmuma pretkonkurences rīcību. Tas nozīmē, ka,
izņemot gadījumu, kad datiem ir komerciāla nozīme un tādējādi tie ir noderīgi, lai apsūdzētu attiecīgo uzņēmumu, šie dati, kas izriet no uzņēmumu vadītāju un darbinieku profesionālās sarakstes, tiek vākti tikai kā papildinformācija (52). Otrkārt, man šķiet, ka šādās vēstulēs personas dati drīzāk var parādīties izkliedētā veidā, meklējot uzņēmuma komercinformāciju. Šajā kontekstā konkurences iestādēm, rīkojoties proaktīvi un ārpus izmeklēšanas tvēruma (53), būtu jāizveido sistēma, kas apvieno vai sasaista šos personas datus, lai varētu uzskatīt, ka tie ļauj kartēt priekšstatu par attiecīgo personu ārpus viņas profesionālās sfēras (54), un tas nekādā gadījumā nav izmeklēšanas mērķis (55).
29.      Turklāt, pat ja elektroniskā pasta vēstulēs starp uzņēmuma vadītājiem un darbiniekiem, protams, var būt atsauces uz šo personu sanāksmēm vai braucieniem – kas
principā ir profesionāla rakstura –, tajās nav ietverti dati par atrašanās vietu vai pārlūkošanas plūsmu, kas savākti profilēšanas nolūkā un kas varētu ļaut patiesi izsekot viņu tīklklejošanai (56). Šīs vēstules nevar arī sniegt informāciju tādā pašā līmenī kā mobilie tālruņi vai līdzīgas personīgās iekārtas ne par datu, kas tajā ietverti, subjekta privātajām darbībām, ne arī par viņa sociālajiem kontaktiem un vidi. Arī šajā gadījumā, tā kā nav sistēmas, kas spētu apvienot vai sasaistīt visus šos datus un kas katrā ziņā paliktu ārpus izmeklēšanas tvēruma, neuzskatu, ka rūpīgs un detalizēts attiecīgo fizisko personu konkrētu personisko dzīves aspektu profils varētu tikt noteikts, pamatojoties tikai uz profesionālām elektroniskā pasta vēstulēm.
30.      No tā izriet, ka – atšķirībā no Tiesas konstatējumiem spriedumā Landeck – to datu vākšana, kas ietverti elektroniskā pasta vēstulēs starp uzņēmuma
vadītājiem un darbiniekiem, izmantojot uzņēmuma elektroniskās saziņas līdzekli, kā arī no šīm vēstulēm izrietošajos uzņēmējdarbības dokumentos, principā neļauj izdarīt “ļoti precīzus” secinājumus par attiecīgās personas privāto dzīvi judikatūrā prasītajā izpratnē. Tādējādi iejaukšanos tiesībās uz personas datu aizsardzību nevar uzskatīt par tādu, kura ir ļoti nopietna (57), un vēl jo mazāk par īpaši nopietnu, pretēji tam, kā tas bija lietā, kurā tika pasludināts spriedums Landeck (58).
31.      Attiecībā uz citiem apstākļiem, kas saskaņā ar šo secinājumu 22. punktā minēto judikatūru jāņem vērā, lai novērtētu Hartas 8. pantā garantēto pamattiesību īstenošanas ierobežojuma samērīgumu, jānorāda, ka mērķis apkarot Eiropas mēroga pretkonkurences darbību saskaņā ar LESD 101. un 102. pantu ir pietiekami svarīgs, lai uzskatītu, ka iejaukšanās, ko rada profesionālā elektroniskā pasta vēstulē ietverto personas datu vākšana, kā arī vēlāka piekļuve minētajiem datiem, nav nesamērīga (59). Turklāt, kā jau esmu norādījusi, šī vākšana un piekļuve principā ir tikai papildinformācija komerciāla rakstura informācijas meklēšanā, kuras mērķis ir apsūdzēt uzņēmumu, attiecībā uz kuru tiek veikta izmeklēšana. No tā izriet, ka atšķirībā no Tiesas konstatējuma spriedumā Landeck personas datu, uz kuriem attiecas izmeklēšana konkurences jomā, vākšana un piekļuve tiem a priori nav paredzēta, lai noteiktu fiziskās personas, kas ir šo datu subjekts, atbildību konkurences jomā, bet tikai tās juridiskās personas atbildību, ar kuru šai fiziskajai personai ir darba tiesiskās attiecības (60).
32.      Iepriekšējos punktos izklāstītie apsvērumi liecina par labu vērtējumam, saskaņā ar kuru ar tādu iejaukšanos kā pamatlietā aplūkotā tiek ievērots samērīguma princips. Tas tā ir vēl jo vairāk, ņemot vērā mērķi, kāds ir uzņēmuma vadītāju un darbinieku
savstarpējo elektroniskā pasta vēstuļu konfiskācijai. Tomēr, kā tiesas sēdē apgalvoja vairāki lietas dalībnieki, šis apsvērums ir atkarīgs arī no noteiktu papildu procesuālo garantiju ievērošanas (61). Šīs garantijas būtībā atbilst Vispārīgās datu aizsardzības regulas 5. pantā paredzētajiem principiem un parasti reglamentē konfiskāciju, ko veic valsts konkurences iestādes saskaņā ar katras dalībvalsts tiesībām (62). Šajā gadījumā iesniedzējtiesai, protams, jāpārbauda, vai pamatlietās tas tā patiešām ir.
33.      Tādējādi, pirmkārt, saskaņā ar jau labi zināmiem principiem ikvienai valsts konkurences iestāžu veiktai izmeklēšanai jābūt pamatotai ar lēmumu par pārbaudi, kuram, kā turklāt norādīts spriedumā Landeck (63), jābalstās uz pamatotām aizdomām par to, ka uzņēmums ir pārkāpis Līgumā paredzētās konkurences tiesību normas. Kā jau esmu norādījusi šajos secinājumos (64), šim lēmumam par pārbaudi ir jābūt pietiekami precīzam, lai efektīvi noteiktu izmeklēšanas apjomu gan no materiālā, gan laika viedokļa. It īpaši runājot par personas datiem, lēmumā par pārbaudi jānodrošina, ka to vākšana un piekļuve tiem, pat ja tā ir tikai papildinformācija komerciālas informācijas meklēšanā, aprobežojas ar to, kas absolūti nepieciešams izmeklēšanas priekšmetam, un ir paredzēta vienīgi izmeklēšanas mērķiem (65). Turklāt, ja izmeklēšana tiek veikta, izmantojot izmeklēšanas programmatūru, kā tas turklāt ikdienā ir ierasts (66), indeksācijas procedūra, kas notiek pirms izmeklēšanai būtiskas komercinformācijas meklēšanas, jāveic, izmantojot atslēgvārdus, kas rūpīgi definēti saistībā ar iepriekš noteikto izmeklēšanas priekšmetu. Visiem šiem pasākumiem ir jāļauj veikt izmeklēšanu, ievērojot nolūka ierobežojuma principu un datu minimizēšanas principu, kas reglamentē šo datu apstrādi (67).
34.      Otrkārt, lai izpildītu datu apstrādei izvirzītās godprātības un pārredzamības prasības (68), attiecīgajai valsts konkurences
iestādei pārredzamā un saskaņotā veidā jāinformē attiecīgās fiziskās personas par viņu personas datu iespējamo apstrādi un jādara zināmas viņu tiesības. Protams, šā informēšanas pienākuma tvērumu var ierobežot, ja tas nepieciešams, lai aizsargātu izmeklēšanas mērķi, kā tas skaidri paredzēts Vispārīgās datu aizsardzības regulas 23. panta 1. punktā. Tāpat kā Lēmumā 2018/1927 attiecībā uz Komisijas veiktajām pārbaudēm (69), man šķiet, ka valsts konkurences iestādei visi šie ierobežojumi jāizskata pārskatāmi un katrs ierobežojuma gadījums jāreģistrē atbilstošā reģistrā.
35.      Treškārt, saskaņā ar glabāšanas ierobežojuma principu un integritātes un konfidencialitātes
principu (70) savāktie personas dati jāglabā drošā vidē. Šajā ziņā mērķis ir novērst jebkādu nelikumīgu piekļuvi datiem vai to nosūtīšanu personām, kurām nav nekādas saistības ar izmeklēšanu, un izvairīties no jebkādas šo datu pārveidošanas. Turklāt personas dati izmeklēšanas iestādēs jāglabā tikai tik ilgi, cik tas ir absolūti nepieciešams izmeklēšanas veikšanai, un tas jānosaka, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem (71), it īpaši administratīvā procesa laikā un visā iespējamās pārsūdzības tiesā laikā. Bez tam personas datu vākšana un it īpaši piekļuve tiem jāierobežo ar iespējami nelielu pilnvaroto personu vai inspektoru skaitu, kuriem jābūt pakļautiem konfidencialitātes pienākumam un aizliegumam izmantot šos datus mērķiem, kas nav izmeklēšanas mērķi (72). Visbeidzot, droša personas datu dzēšana vai nu tāpēc, ka tie nav būtiski izmeklēšanas priekšmetam, vai arī tāpēc, ka ir pagājis pieņemamais to glabāšanas ilgums, jāparedz, izmantojot vispārēju tīrīšanas mehānismu, kas neļauj tos vēlāk atgūt.
36.      Ceturtkārt – un vēlreiz –, lai ievērotu personas datu apstrādes pārredzamību, ir svarīgi, lai personas datu vākšana un piekļuve tiem, izvēloties dokumentus, kas tiek izmantoti izmeklēšanā, tiktu veikta uzņēmuma pārstāvju klātbūtnē. Pēdējiem minētajiem jābūt iespējai pārskatīt visus pagaidu dokumentus, kas paredzēti iekļaušanai lietas materiālos, un tādēļ tiem jāspēj konstatēt, kādi ir šajos dokumentos ietvertie personas dati. Viņiem jābūt arī iespējai iesniegt sūdzības pret to dokumentu pievienošanu lietas materiāliem, kuri ietver personas datus, kam, pirmkārt un acīmredzami, nav nozīmes izmeklēšanā, kā arī, otrkārt, tad, ja šiem datiem ir īpašs vai sensitīvs raksturs, kam būtu jāliek par izmeklēšanu atbildīgajām personām piemērot minētajiem datiem lielāku aizsardzību (73). Turklāt, ņemot vērā jau minēto minimizēšanas principu, personas datiem, kas ietverti dokumentos, kuri galīgi pievienoti lietas materiāliem un kuriem kā tādiem nav nozīmes izmeklēšanā, būtu jāpiemēro anonimizācijas procedūra. Visbeidzot, saskaņā ar atbildības principu (74) izmeklēšanas iestādes datu aizsardzības inspektoram jābūt iespējai neatkarīgi pārbaudīt tiesību uz personas datu aizsardzību ierobežojumu piemērošanu, lai nodrošinātu to ievērošanu.
37.      Iepriekšējos punktos aprakstītās garantijas papildus pienākumiem, kas valstu konkurences iestādēm jāievēro saskaņā ar Vispārīgo datu aizsardzības regulu, it īpaši ļauj izvairīties no pilnīgas un neselektīvas piekļuves visiem fiziskas personas datiem. Šī iemesla dēļ, ciktāl garantijas ir skaidri un precīzi paredzētas un izpildītas, Hartas 8. panta piemērošanai prasītais samērīguma princips būtu jāuzskata par ievērotu, it īpaši saistībā ar elektroniskā pasta vēstuļu apmaiņu starp uzņēmuma darbiniekiem un vadītājiem un no tām iegūto uzņēmējdarbības dokumentu konfiskāciju. Tas tā ir vēl jo vairāk tad, ja ņem vērā – kā esmu norādījusi pirmajos secinājumos (75) –, ka Eiropas Cilvēktiesību tiesa un Tiesa savā judikatūrā ir atzinušas, ka valsts iejaukšanās var būt plašāka attiecībā uz profesionālām vai komerciālām telpām vai darbībām nekā citos gadījumos (76).
38.      Šajā kontekstā neuzskatu, ka Hartas 8. pantā paredzētās tiesības uz personas datu aizsardzību prasa iepriekšēju tiesu iestādes atļauju izmeklēšanā, kas veikta saistībā ar konkurences tiesībām.
39.      Kā norādīts šo secinājumu ievadā, spriedumā Landeck Tiesa būtībā uzskatīja, ka Hartas 8. pants pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru kompetentajām iestādēm ir dota iespēja piekļūt mobilajā tālrunī esošajiem datiem tālab, lai vispārīgi novērstu, izmeklētu un atklātu noziedzīgus nodarījumus un sauktu pie atbildības par tiem, ar nosacījumu, ka šīs iespējas izmantošana – papildus citiem nosacījumiem – ir pakļauta tiesas vai neatkarīgas administratīvas iestādes iepriekš veiktai
pārbaudei, izņemot pienācīgi pamatotus steidzamības gadījumus (77). Šajā ziņā Tiesa uzskatīja, ka, it īpaši, lai nodrošinātu, ka samērīguma princips tiek ievērots katrā konkrētajā gadījumā, izsverot visus atbilstošos apstākļus, ir būtiski, lai tad, ja kompetento valsts iestāžu piekļuve personas datiem radītu smagas vai pat īpaši smagas iejaukšanās risku datu subjekta pamattiesībās, šī piekļuve būtu pakļauta iepriekšējai pārbaudei (78).
40.      Šajā ziņā vispirms vēlos norādīt, ka Savienības tiesībās jau ir paredzēta prasība saņemt iepriekšēju tiesas atļauju gadījumos, kad valsts konkurences iestādes veiktā izmeklēšana notiek attiecīgā uzņēmuma vadītāju vai darbinieku privātajā dzīvesvietā vai arī privātās telpās, kas pieder šīm personām (79). Šīs tiesību normas mērķis ir aizsargāt vienu no sensitīvākajām personas privātās dzīves vietām, kā tas bija tieši lietā, kurā tika pasludināts spriedums Landeck, – minētajā lietā attiecīgā konfiskācija notika tās personas dzīvesvietā, kura tika turēta aizdomās par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu.
41.      Turklāt no judikatūras izriet, ka prasības, kas saistītas ar Hartā paredzēto pamattiesību aizsardzību, var tikt pastiprinātas, ja saskaņā ar valsts tiesību aktiem izmeklēšanā iegūtos pierādījumus var izmantot tiesvedībā pret fizisku personu, lai pierādītu, ka šī persona ir izdarījusi noziedzīgu nodarījumu (80). Attiecībā uz Hartas 8. pantā paredzētajām tiesībām uz personas datu aizsardzību no tā izriet, ka prasība par iepriekšēju tiesas atļauju var tikt piemērota, ja personas dati, kas ietverti valsts konkurences iestādes konfiscētajos dokumentos, tiek izmantoti, ne tikai lai pierādītu attiecīgā uzņēmuma atbildību par Līguma konkurences tiesību normu pārkāpumu, bet arī lai konstatētu fiziskas personas kriminālatbildību par pretkonkurences darbībām, ja tas ir paredzēts dalībvalsts tiesībās.
42.      Tomēr, izņemot gadījumus, kas attiecas tostarp, pirmkārt, uz tādu elektroniskā pasta vēstuļu konfiskāciju
personas privātajā dzīvesvietā, kurās ir personas dati, un, otrkārt, uz šādu dokumentu konfiskāciju, lai veiktu kriminālapsūdzību pret fizisku personu, kā tas ir spriedumā Landeck, es neuzskatu, ka iepriekšēja atļauja pati par sevi ir prasīta Hartas 8. pantā. Šeit ir piemērojami tie paši apsvērumi, kuru dēļ Eiropas Cilvēktiesību tiesas un Tiesas judikatūrā ir secināts, ka saskaņā ar Hartas 7. pantu nav jāsaņem iepriekšēja tiesas atļauja attiecībā uz pārbaudēm konkurences jomā, kas tiek veiktas sabiedrību telpās, kā esmu paskaidrojusi pirmajos secinājumos (81), uz kuriem atļaušos atsaukties.
43.      It īpaši tas, ka valsts konkurences iestāde konfiscē uzņēmuma vadītāju un darbinieku savstarpējās elektroniskā pasta vēstules, manuprāt, neapdraud samērīguma principu, ievērojot šādus apsvērumus. Pirmkārt, šai konfiskācijai jābūt pakļautai tādām procesuālajām garantijām, kādas aprakstītas šajos secinājumos, kā arī, otrkārt, ex post pārbaudei tiesā, ko var īstenot izmeklēšanas procedūras laikā un kas ir veltīta it īpaši pārbaudei par šo garantiju ievērošanu, ņemot vērā Hartas 8. pantu (82). Par to liecina Eiropas Cilvēktiesību tiesas nesenā judikatūra par 1950. gada 4. novembrī Romā parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 8. pantu, kā to pierāda 2025. gada 6. februāra spriedums Italgomme Pneumatici Srl u.c. pret Itāliju (83) un 2025. gada 18. marta spriedums BRD – Groupe Société Générale S.A. pret Rumāniju (84).
44.      Turklāt attiecībā uz argumentu, ka iepriekšēja tiesas atļauja varētu vēl vairāk nodrošināt samērīguma principa ievērošanu, kā Tiesa ir nospriedusi spriedumā Landeck, jānorāda – tas, ka valsts tiesa ex post pārbaudē, kas bija pieejama izmeklēšanas procedūras laikā, konstatē, ka valsts konkurences iestādes ir pārkāpušas šo principu procesuālo garantiju neievērošanas dēļ, var likt apšaubīt izmeklēšanas laikā savākto informāciju un līdz ar to pilnībā vai daļēji atzīt par spēkā neesošu procedūras izmeklēšanu (85).
Ņemot vērā radušos riskus, man šķiet, ka valsts konkurences iestādēm ir pietiekams stimuls nodrošināt samērīguma principa ievērošanu. To, protams, papildina pienākums nodrošināt attiecīgajai personai atbilstošu atlīdzinājumu gadījumā, ja attiecīgā valsts iestāde ir veikusi nelikumīgu darbību (86).
45.      No tā izriet, ka, tāpat kā esmu ierosinājusi pirmajos secinājumos par Hartas 7. pantu, tās 8. pants būtu jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādus dalībvalsts tiesību aktus, saskaņā ar kuriem pārbaudes laikā uzņēmuma telpās, kas veikta saistībā ar izmeklēšanu par LESD 101. vai 102. panta pārkāpumu, valsts konkurences iestāde bez iepriekšējas tiesas atļaujas konfiscē elektroniskā pasta vēstules, kuru saturs ir saistīts ar pārbaudes priekšmetu, ar nosacījumu, ka ir paredzēts, pirmkārt, stingrs šīs iestādes pilnvaru tiesiskais regulējums, kā aprakstīts šajos secinājumos, kā arī, otrkārt, atbilstošas un pietiekamas garantijas pret ļaunprātīgu izmantošanu un patvaļu, it īpaši, veicot attiecīgo pasākumu ex post pārbaudi tiesā gan izmeklēšanas procedūras laikā, gan pēc tās.
46.      Ņemot to vērā, jānorāda – kā izriet no pirmajiem secinājumiem –, ka Direktīva 2019/1 tagad ļauj dalībvalstīm savā attiecīgajā tiesību sistēmā paredzēt tiesu iestādes, tostarp prokurora (87), iepriekšējas atļaujas mehānismu, lai īstenotu valsts konkurences iestāžu pārbaudes pilnvaras (88). Tas nozīmē, ka, lai gan saskaņā ar iepriekšējos punktos izklāstīto analīzi Hartas 8. pantā nav prasīta šāda iepriekšēja atļauja, ja vien ir ievērotas šajos secinājumos aprakstītās garantijas un ir paredzēta ex post pārbaude tiesā, šis pants to arī neliedz. Šajā kontekstā jāuzskata, ka attiecībā uz dalībvalstīm, kuras nolemj izmantot šādu iespēju, nevar konstatēt nekādu minētā panta pārkāpumu.
47.      Visbeidzot vēlos norādīt, ka, ciktāl šajos papildu secinājumos veiktās analīzes rezultātā secinu, ka spriedumā Landeck paustās atziņas nebūtu jāuzskata par piemērojamām izmeklēšanā konkurences jomā, it īpaši attiecībā uz prasību par iepriekšēju atļauju, nav jālemj par to, vai šādu atļauju var izsniegt tāda iestāde kā Portugāles prokuratūra. Katrā ziņā gadījumā, ja Tiesa nepiekristu manai analīzei, pietiek ar norādi, ka savā judikatūrā tā ir definējusi nosacījumus, kas ļauj uzskatīt, ka vienība, kura ir atbildīga par iejaukšanās pamattiesībās leģitimitātes pārbaudi, ir neatkarīga. It īpaši neatkarības prasība nozīmē, ka tai jābūt tādam statusam, kas ļauj rīkoties objektīvi, neatkarīgi un bez ārējas ietekmes (89). Šajā gadījumā, tā kā iesniedzējtiesas sniegtais Portugāles prokuratūras iezīmju apraksts atbilst šiem nosacījumiem, uzskatu, ka jāsecina – šī prokuratūra ir neatkarīga iestāde, kuras kompetencē ir piešķirt iepriekšēju atļauju atbilstoši spriedumā Landeck prasītajiem nosacījumiem.
Secinājumi
48.      Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz trešo Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (Konkurences, sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas un uzraudzības lietu tiesa, Portugāle) uzdoto prejudiciālo
jautājumu katrā no apvienotajām lietām no C‑258/23 līdz C‑260/23 atbildēt šādi:
Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. pants jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādus dalībvalsts tiesību aktus, saskaņā ar kuriem pārbaudes laikā uzņēmuma telpās, kas tiek īstenota saistībā ar izmeklēšanu par LESD 101. vai 102. panta pārkāpumu, valsts konkurences iestāde bez iepriekšējas tiesas atļaujas veic kratīšanu un konfiscē elektroniskā pasta vēstules, kuru saturs ir saistīts ar pārbaudes priekšmetu, ar nosacījumu, ka ir paredzēts stingrs tiesiskais regulējums attiecībā uz šīs iestādes pilnvarām, kā arī atbilstošas un pietiekamas garantijas pret ļaunprātīgu un patvaļīgu rīcību, it īpaši attiecīgo pasākumu ex post pārbaude tiesā gan izmeklēšanas procedūras laikā, gan pēc tās.
1      Oriģinālvaloda – franču.
2      Ģenerāladvokātes L. Medinas secinājumi apvienotajās lietās IMI u.c. (no C‑258/23 līdz C‑260/23, turpmāk tekstā – “pirmie secinājumi”, EU:C:2024:537).
3      Turpmāk tekstā – “Harta”.
4      Pirmie secinājumi, 63. punkts.
5      Spriedums, 2024. gada 4. oktobris, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Mēģinājums piekļūt mobilajā tālrunī saglabātajiem personas datiem) (C‑548/21, turpmāk tekstā – “spriedums Landeck”, EU:C:2024:830).
6      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un par šādu datu brīvu apriti, ar ko atceļ Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI (OV 2016, L 119, 89. lpp.).
7      Spriedums Landeck, rezolutīvās daļas 1. punkts.
8      Pirmie secinājumi, 18. punkts.
9      Pirmie secinājumi, 40. punkts.
10      Šajā nozīmē skat. pirmos secinājumus, 30. un 31. punkts.
11      Attiecībā uz līdzīgu pieeju skat. spriedumu Landeck, 60. punkts un tajā minētā judikatūra.
12      Skat. tostarp spriedumu, 2025. gada 4. septembris, Quirin Privatbank (C‑655/23, EU:C:2025:655, 40. punkts).
13      Skat. spriedumu, 2016. gada 21. decembris, Tele2 Sverige un Watson u.c. (C‑203/15 un C‑698/15, EU:C:2016:970, 129. punkts).
14      Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2011. gada 24. novembris, Asociación Nacional de Establecimientos Financieros de Crédito (C‑468/10 un C‑469/10, EU:C:2011:777, 41. punkts), un 2025. gada 27. februāris, Dun & Bradstreet Austria u.c. (C‑203/22, EU:C:2025:117, 51. punkts un tajā minētā judikatūra).
15      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 126. punkts).
16      Skat. 4. panta 2. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.).
17      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 2. oktobris, Ministerio Fiscal (C‑207/16, EU:C:2018:788, 51. punkts).
18      Personas dati, kas savākti un apstrādāti saistībā ar izmeklēšanu par pretkonkurences darbībām, it īpaši – bet ne tikai – ietver vārdus, uzvārdus, kontaktinformāciju (profesionālo (elektronisko) adresi, tālruņa un faksa numurus un atsevišķos gadījumos privāto kontaktinformāciju), fiziskās personas amatu un funkcijas uzņēmumā, kā arī, iespējams, paziņojumus un dokumentus, kurus izdevušas privātpersonas vai kuri ar tām tiek saistīti. Šajā nozīmē skat. Eiropas Komisijas Konkurences ģenerāldirektorāta Déclaration de confidentialité [“Paziņojums par privātumu”], 2. lpp., pieejams: https://competition‑policy.ec.europa.eu/document/download/5294e82f‑a0b0‑4eaf‑84b8‑3eda9ac9ca35_en?filename=privacy_statement_antitrust_en.pdf&prefLang=fr.
19      Skat. tostarp spriedumu, 2010. gada 9. novembris, Volker und Markus Schecke un Eifert (C‑92/09 un C‑93/09, EU:C:2010:662, 48. punkts un tajā minētā judikatūra).
20      Skat. spriedumu, 2024. gada 7. marts, Endemol Shine Finland (C‑740/22, EU:C:2024:216, 52. punkts un tajā minētā judikatūra).
21      Skat. spriedumu, 2023. gada 26. janvāris, Ministerstvo na vatreshnite raboti (Policijas veikta biometrisko un ģenētisko datu reģistrācija) (C‑205/21, EU:C:2023:49, 65. punkts un tajā minētā judikatūra).
22      Šajā nozīmē skat. Vispārīgās datu aizsardzības regulas 2. panta 1. punktu un 4. panta 7. punktu. Šajā nozīmē skat. arī spriedumu, 2023. gada 2. marts, Norra Stockholm Bygg (C‑268/21, EU:C:2023:145, 29. punkts).
23      Skat. arī Vispārīgās datu aizsardzības regulas 45. apsvērumu.
24      Spriedumi, 2023. gada 2. marts, Norra Stockholm Bygg (C‑268/21, EU:C:2023:145, 32. punkts), un 2022. gada 20. oktobris, Koalitsia “Demokratichna Bulgaria – Obedinenie” (C‑306/21, EU:C:2022:813, 52. punkts).
25      Šajā nozīmē un pēc analoģijas skat. spriedumu, 2023. gada 24. maijs, Meta Platforms Ireland/Komisija (T‑451/20, EU:T:2023:276, 192. punkts).
26      Pirmie secinājumi, 34. punkts.
27      Šajā nozīmē skat. González Fuster, G., “Study on the essence of the fundamental rights to privacy and to protection of personal data”, Law, Science, Technology & Society Research Group, Vrije Universiteit Brussel, 2022. gada decembris, 17.–23. lpp., pieejams: https://www.edps.europa.eu/data‑protection/our‑work/publications/papers/2023‑11‑08‑study‑essence‑fundamental‑rights‑privacy‑and‑protection‑personal‑data_en, kā arī Brkan, M., “The essence of the fundamental rights to privacy and data protection: finding the way through the maze of the CJEU’s constitutional reasoning”, German Law Journal, 2019, 20. sēj., 867.–869. lpp.
28      Skat. tostarp Kokott, J., un Sobotta, C., “The distinction between privacy and data protection in the jurisprudence of the CJEU and the ECtHR”, International Data Privacy Law, 2013, 3. sēj., Nr. 4, 228. lpp.
29      Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 8. aprīlis, Digital Rights Ireland u.c. (C‑293/12 un C‑594/12, EU:C:2014:238, 40. punkts); 2016. gada 21. decembris, Tele2 Sverige un Watson u.c. (C‑203/15 un C‑698/15, EU:C:2016:970, 101. punkts), un 2022. gada 21. jūnijs, Ligue des droits humains (C‑817/19, EU:C:2022:491, 120. punkts), kā arī Atzinumu 1/15 (ES un Kanādas PDR nolīgums), 2017. gada 26. jūlijs (EU:C:2017:592, 151. punkts). Runājot par Hartas 7. pantu, skat. arī spriedumu, 2015. gada 6. oktobris, Schrems (C‑362/14, EU:C:2015:650, 94. punkts un tajā minētā judikatūra).
30      Pirmie secinājumi, 35. punkts.
31      Skat. šos secinājumu 33.–37. punktu.
32      Spriedums, 2022. gada 1. augusts, Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (C‑184/20, EU:C:2022:601, 70. punkts un tajā minētā judikatūra).
33      Pirmie secinājumi, 36. punkts.
34      Padomes Regula (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).
35      Attiecībā uz LESD 101. pantu skat. spriedumu, 2022. gada 22. marts, Nordzucker u.c. (C‑151/20, EU:C:2022:203, 51. punkts un tajā minētā judikatūra), un attiecībā uz LESD 102. pantu – spriedumu, 2022. gada 22. marts, bpost (C‑117/20, EU:C:2022:202, 46. punkts un tajā minētā judikatūra).
36      Skat. tostarp spriedumu, 2023. gada 26. janvāris, Ministerstvo na vatreshnite raboti (Policijas veikta biometrisko un ģenētisko datu reģistrācija) (C‑205/21, EU:C:2023:49, 126. punkts un tajā minētā judikatūra).
37      Skat. spriedumu, 2020. gada 16. jūlijs, Nexans France un Nexans/Komisija (C‑606/18 P, EU:C:2020:571, 63. punkts), kā arī Eiropas Komisijas “Explanatory note on Commission inspections pursuant to Article 20(4) of Council Regulation (EC) No 1/2003”, kas pārskatīts 2024. gada martā, 4., 9. un 18. punkts, pieejams: https://competition‑policy.ec.europa.eu/document/download/c84d4245‑ae08‑492e‑bffd‑760fa0ca4df8_en?filename=inspections_explanatory_note_en.pdf.
38      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2018. gada 11. decembris) par apstākļu nodrošināšanu nolūkā dot dalībvalstu konkurences iestādēm iespēju efektīvāk izpildīt konkurences noteikumus un par iekšējā tirgus pienācīgas darbības nodrošināšanu (OV 2019, L 11, 3. lpp.). Skat. arī šīs direktīvas 32. apsvērumu.
39      Skat. spriedumu, 2024. gada 30. aprīlis, La Quadrature du Net u.c. (Personas dati un intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu apkarošana) (C‑470/21, turpmāk tekstā – “spriedums La Quadrature du Net”, EU:C:2024:370, 107. punkts), un spriedums Landeck, 89. punkts.
40      Spriedums Landeck, 90. punkts.
41      Lai gan spriedums Landeck attiecās uz Direktīvas 2016/680 interpretāciju, it īpaši saistībā ar datu aizsardzību kriminālizmeklēšanā, nesaskatu nekādus šķēršļus tam, ka šie paši apstākļi, kas galu galā ir Hartas 8. panta, lasot to kopsakarā ar 52. panta 1. punktu, interpretācijas pamatā, tiek ņemti vērā izmeklēšanas konkurences jomā kontekstā.
42      Spriedums Landeck, 90. punkts.
43      Skat. spriedumu, 2016. gada 21. decembris, Tele2 Sverige un Watson u.c. (C‑203/15 un C‑698/15, EU:C:2016:970, 99. punkts), un spriedumu Landeck, 93. punkts.
44      Spriedums Landeck, 94. punkts.
45      Skat. Vispārīgās datu aizsardzības regulas 9. panta 1. punktu. Skat. arī spriedumu, 2023. gada 26. janvāris, Ministerstvo na vatreshnite raboti (Policijas veikta biometrisko un ģenētisko datu reģistrācija) (C‑205/21, EU:C:2023:49, 62. punkts).
46      Pirmie secinājumi, 32., 39. un 40. punkts.
47      Spriedums Landeck, 26., 28. un 30. punkts.
48      Skat., piemēram, spriedumus, 2020. gada 6. oktobris, La Quadrature du Net u.c. (C‑511/18, C‑512/18 un C‑520/18, EU:C:2020:791, 119. punkts); 2022. gada 5. aprīlis, Commissioner of An Garda Síochána u.c. (C‑140/20, EU:C:2022:258, 46. punkts); 2022. gada 20. septembris, SpaceNet un Telekom Deutschland (C‑793/19 un C‑794/19, EU:C:2022:702, 61. punkts), kā arī 2022. gada 17. novembris, Spetsializirana prokuratura (Informācijas par datu plūsmu un atrašanās vietu saglabāšana) (C‑350/21, EU:C:2022:896, 58. punkts un tajā minētā judikatūra).
49      Šajā nozīmē skat. spriedumu Landeck, 26. punkts.
50      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 20. septembris, SpaceNet un Telekom Deutschland (C‑793/19 un C‑794/19, EU:C:2022:702, 87. punkts).
51      Spriedums Landeck, 92. un 93. punkts.
52      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2002. gada 22. oktobris, Roquette Frères (C‑94/00, EU:C:2002:603, 45. punkts).
53      Šajā ziņā skat. spriedumu Landeck, 92. punkts, kurā Tiesa būtībā uzskatīja, ka piekļuves personas datiem nopietnības novērtējums pat attiecībā uz personīgo mobilo tālruni jāvērtē “atkarībā no [..] [valsts] iestāžu izdarītās izvēles”.
54      Šajā nozīmē skat. spriedumu La Quadrature du Net, 81. un 96. punkts. Skat. a contrario spriedumu Landeck, 92. punkts.
55      Šajā nozīmē skat. spriedumu La Quadrature du Net, 111. punkts, kurā ir atsauce uz “netipiskām situācijām”.
56      Šajā nozīmē skat. spriedumu La Quadrature du Net, 115. punkts.
57      Šajā nozīmē skat. spriedumu La Quadrature du Net, 113. punkts.
58      Spriedums Landeck, 95. punkts. Skat. Tiesas priekšsēdētāja vietnieka rīkojumu, 2024. gada 11. aprīlis, Vivendi/Komisija (C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, 95.–100. punkts), kurā pausts atšķirīgs viedoklis pagaidu noregulējuma tiesvedībā.
59      Atgādinājumam – spriedumā Landeck par iespējamu noziedzīgu nodarījumu narkotisko vielu tirdzniecības jomā Tiesa būtībā uzskatīja, ka cīņa pret noziedzību, kas nav noteikti smaga, var būt svarīgs vispārējo interešu mērķis, kas ļauj nopietnu vai īpaši nopietnu
iejaukšanos uzskatīt par samērīgu. Skat. spriedumu Landeck, 97. punkts.
60      Šajā nozīmē skat. ECT spriedumu, 2025. gada 18. marts, BRD – Groupe Société Générale S.A. pret Rumāniju (CE:ECHR:2025:0318JUD003879813, 105. punkts).
61      Šajā nozīmē skat. spriedumu La Quadrature du Net, 115. punkts. Skat. arī ECT spriedumu, 2025. gada 18. marts, BRD – Groupe Société Générale S.A. pret Rumāniju (CE:ECHR:2025:0318JUD003879813, 107.–110. punkts).
62      Attiecībā uz Komisijas veiktu izmeklēšanu skat. Komisijas Lēmumu (ES) 2018/1927 (2018. gada 5. decembris), ar kuru nosaka iekšējos noteikumus par personas datu apstrādi, ko Eiropas Komisija konkurences jomā veic saistībā ar informācijas sniegšanu datu subjektiem un dažu tiesību ierobežošanu (OV 2018, L 313, 39. lpp.), kā arī Komisijas “Paziņojumu par privātumu” (skat. šo secinājumu 18. zemsvītras piezīmi).
63      Šajā nozīmē skat. spriedumu Landeck, 101. punkts.
64      Skat. šo secinājumu 17. punktu.
65      Šajā nozīmē skat. spriedumu La Quadrature du Net, 113. punkts. Tam būtu jāietver arī tas, ka personas datu vākšana un piekļuve tiem attieksies tikai uz personām, kuras vismaz netieši ir saistītas ar iespējamo noziedzīgo nodarījumu.
66      Piemēram, attiecībā uz Komisijas veiktu izmeklēšanu skat. spriedumus, 2020. gada 16. jūlijs, Nexans France un Nexans/Komisija (C‑606/18 P, EU:C:2020:571, 15. un 66. punkts), un 2020. gada 24. septembris, Prysmian un Prysmian Cavi e Sistemi/Komisija (C‑601/18 P, EU:C:2020:751, 29. un 60. punkts), kā arī Eiropas Komisijas Konkurences ģenerāldirektorāta “Note explicative concernant les inspections menées par la Commission en vertu de l’article 20, paragraphe 4, du règlement (CE) nº 1/2003 du Conseil” [“Paskaidrojums par Komisijas pārbaudēm saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 20. panta 4. punktu”], kas pārskatīts 2014. gada martā, 10. punkts, pieejams: https://competition‑policy.ec.europa.eu/document/download/c84d4245‑ae08‑492e‑bffd‑760fa0ca4df8_fr?filename=inspections_explanatory_note_fr.pdf. Attiecībā uz krāpšanas apkarošanas jomu skat. arī spriedumu, 2021. gada 28. oktobris, Vialto Consulting/Komisija (C‑650/19 P, EU:C:2021:879, 65. un 75. punkts).
67      Skat. Vispārīgās datu aizsardzības regulas 5. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu, kā arī spriedumu La Quadrature du Net, 113. punkts.
68      Skat. Vispārīgās datu aizsardzības regulas 5. panta 1. punkta a) apakšpunktu.
69      Skat. Lēmuma 2018/1927 3. panta 2. punktu, kā arī šā lēmuma 15. apsvērumu
70      Skat. Vispārīgās datu aizsardzības regulas 5. panta 1. punkta e) un f) apakšpunktu.
71      Skat. spriedumus, 2014. gada 8. aprīlis, Digital Rights Ireland u.c. (C‑293/12 un C‑594/12, EU:C:2014:238, 64. punkts), kā arī 2022. gada 20. oktobris, Digi (C‑77/21, EU:C:2022:805, 53. punkts).
72      Šajā nozīmē skat. spriedumu La Quadrature du Net, 113. un 114. punkts.
73      Šajā nozīmē skat. spriedumu Landeck, 107. punkts.
74      Skat. Vispārīgās datu aizsardzības regulas 5. panta 2. punktu, kā arī spriedumu La Quadrature du Net, 113. punkts.
75      Pirmie secinājumi, 38. punkts.
76      Skat. it īpaši ECT spriedumu Niemietz pret Vāciju 1992. gada 16. decembris (CE:ECHR:1992:1216JUD001371088, 31. punkts); skat. arī spriedumu, 2015. gada 18. jūnijs, Deutsche Bahn u.c./Komisija (C‑583/13 P, EU:C:2015:404, 20. punkts).
77      Spriedums Landeck, rezolutīvās daļas 1. punkts.
78      Spriedums Landeck, 102. punkts.
79      Skat. Direktīvas 2019/1 7. panta 2. punktu.
80      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 2. oktobris, Consob (C‑481/19, EU:C:2021:84, 44. punkts).
81      Pirmie secinājumi, 42. un 44. punkts. Skat. it īpaši un citastarp atsauci uz spriedumu, 2014. gada 2. oktobris, Delta Pekárny a.s. pret Čehijas Republiku (CE:ECHR:2014:1002JUD000009711, 86. un 87. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
82      Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2015. gada 18. jūnijs, Deutsche Bahn u.c./Komisija (C‑583/13 P, EU:C:2015:404, 32.–35. punkts), kā arī 2023. gada 9. marts, Les Mousquetaires un ITM Entreprises/Komisija (C‑682/20 P, EU:C:2023:170, 57. punkts un tajā minētā judikatūra).
83      CE:ECHR:2025:0206JUD003661718, 137. punkts.
84      CE:ECHR:2025:0318JUD003879813, 111.–116. punkts.
85      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 2. marts, Prokuratuur (Piekļuves elektronisko komunikāciju datiem nosacījumi) (C‑746/18, EU:C:2021:152, 43. un 44. punkts).
86      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 9. marts, Intermarché Casino Achats/Komisija (C‑693/20 P, EU:C:2023:172, 45. un 46. punkts).
87      Skat. Direktīvas 2019/1 6. panta 3. punktu, kā arī šīs direktīvas 34. apsvērumu.
88      Tagad 21 dalībvalsts paredz iepriekšējas atļaujas procedūru pārbaudes un konfiskācijas darbību veikšanai profesionālās telpās, tostarp Vācijā, Austrijā, Beļģijā, Bulgārijā, Horvātijā, Dānijā, Spānijā, Igaunijā, Francijā, Ungārijā, Īrijā, Latvijā, Lietuvā, Luksemburgā, Maltā, Polijā, Portugālē, Rumānijā, Slovākijā, Slovēnijā un Zviedrijā. Skatīt Eiropas Savienības Tiesas Pētniecības un dokumentācijas direktorāta 2025. gada maijā sagatavoto pētījuma dokumentu 25/005.
89      Skat. spriedumu La Quadrature du Net, 125. un 126. punkts.