62003CJ0074_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑74/03
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,
ko Østre Landsret
(Dānija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 14. februārī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 19. februārī, tiesvedībā
SmithKline Beecham plc
pret
Lægemiddelstyrelsen,
piedaloties:
Synthon BV
un Genthon BV .
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [ C. W. A. Timmermans ], tiesneši K. Gulmans [ C. Gulmann ] (referents), Ž. P. Puisošē [ J.-P. Puissochet ], N. Kolnerika [ N. Colneric ] un H. N. Kunja Rodrigess [ J. N. Cunha Rodrigues ],
ģenerāladvokāts F. Dž. Džeikobss [ F. G. Jacobs ],
sekretāre M. Muhika Arsamendi [ M. Múgica Arzamendi ], galvenā administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2004. gada 25. maija tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
– SmithKline Beecham plc
vārdā – K. Dīkera-Hansena [ K. Dyekjær-Hansen ], K. Blomgrena-Hansena [ C. Blomgren-Hansen ] un K. Karhula Lauridsens [ C. Karhula Lauridsen ], advokater,
– Lægemiddelstyrelsen
un Dānijas valdības vārdā – J. Molde [ J. Molde ], pārstāvis, kuram palīdz P. Bīrings [ P. Biering ], advokat,
– Synthon BV
un Genthon BV
vārdā – O. Damsbo [ O. Damsbo ] un K. Johannesens[ C. Johannesen ], advokater, kā arī S. Kons [ S. Kon ] un K. Firts [ C. Firth ], solicitors,
– Nīderlandes valdības vārdā – H. H. Sevenstere [ H. G. Sevenster ], pārstāve,
– Portugāles valdības vārdā – L. Fernandišs [ L. Fernandes ] un M. da Gija Manteigasa [ M. da Guia Manteigas ], pārstāvji,
– Apvienotās Karalistes valdības vārdā – K. Mandži [ K. Manji ], pārstāvis, kuram palīdz P. Seilss [ P. Sales ] un Dž. Kopēls [ J. Coppel ], barristers,
– Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – H. K. Stēvlbeks [ H. C. Støvlbæk ], pārstāvis,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus tiesas sēdē 2004. gada 16. septembrī,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļu Padomes 1965. gada 26. janvāra Direktīvā 65/65/EEK par to normatīvo vai administratīvo aktu noteikumu tuvināšanu, kas attiecas uz zālēm (OV 1965, 22, 369. lpp.) redakcijā, kurā izdarīti grozījumi ar Padomes 1986. gada 22. decembra Direktīvu 87/21/EEK (OV 1987, L 15, 36. lpp.), 1989. gada 3. maija Direktīvu 89/341/EEK (OV L 142, 11. lpp.) un 1993. gada 14. jūnija Direktīvu 93/39/EEK (OV L 214, 22. lpp., turpmāk tekstā – “Direktīva 65/65”).
Atbilstošās tiesību normas
Kopienu tiesību akti
2. Direktīvas 65/65 3. pants paredz, ka tirdzniecības atļaujas saņemšana ir nepieciešams nosacījums tam, lai zāles varētu tikt laistas apgrozībā dalībvalsts tirgū.
3. Minētās direktīvas 4. pants nosaka:
“Lai saņemtu 3. pantā paredzēto tirdzniecības atļauju, persona, kas ir atbildīga par zāļu laišanu tirgū, iesniedz pieprasījumu attiecīgās dalībvalsts kompetentajai iestādei.
[..]
Pieprasījumam jāpievieno šādi dati un dokumenti:
[..]
8. Rezultāti, kas iegūti:
– fizikāli ķīmiskās, bioloģiskās vai mikrobioloģiskās pārbaudēs,
– toksikoloģiskās un farmakoloģiskās pārbaudēs,
– klīniskā izpētē.
Tomēr, neskarot tiesību aktus, kas attiecas uz rūpnieciskā un komerciālā īpašuma aizsardzību:
a) pretendentam nav jāiesniedz toksikoloģisko un farmakoloģisko pārbaužu vai klīniskās izpētes rezultāti, ja viņš var pierādīt:
[..]
iii) ka zāles pēc būtības ir līdzīgas zālēm, kas saskaņā ar spēkā esošajiem Kopienu noteikumiem vismaz sešus gadus ir atļautas Kopienā un ko tirgo dalībvalstī, kurā ir iesniegts pieprasījums. [..] Dalībvalsts [..] var pagarināt šo laikposmu līdz 10 gadiem ar apvienotu lēmumu, kas attiecas uz visām zālēm, kuras tirgo tās teritorijā, ja sabiedrības veselības interesēs tā to uzskata par vajadzīgu [..].
Atbilstīgo toksikoloģisko un farmakoloģisko pārbaužu un/vai atbilstīgās klīniskās izpētes rezultāti tomēr ir jāiesniedz, ja zāles ir paredzēts izmantot tādai ārstnieciskai lietošanai, kas atšķiras no citu tirgoto zāļu ārstnieciskās lietošanas, vai ja tās ir lietojamas atšķirīgā veidā vai atšķirīgās devās.
b) [..]”
4. Procedūras, kas tika ieviestas ar Direktīvas 65/65 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta i) līdz iii) daļu, parasti tiek apzīmētas par “saīsinātajām procedūrām”. Direktīvas 65/65 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta pēdējā daļā paredzētā tirdzniecības atļaujas iegūšanas īpašā procedūra (turpmāk tekstā – “atruna”) ir saīsināta procedūra, kas tiek saukta par “hibrīdo”.
Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
5. SmithKline Beecham plc
(turpmāk tekstā – “ SmithKline Beecham ”) ir zāļu ar nosaukumu Seroxat
tirdzniecības atļaujas turētājs. Seroxat
aktīvo vielu veido paroksetīna hidrohlorīda pushidrāts 20 un 30 mg devās. Pirmā tirdzniecības atļauja Seroxat
tika izsniegta 1993. gadā.
6. 1999. gada jūlijā sabiedrības Synthon BV
un Genthon BV
(turpmāk tekstā –“ Synthon
un Genthon ”) Dānijas kompetentajai iestādei – Lægemiddelstyrelsen
–iesniedza ļoti līdzīgus tirdzniecības atļaujas pieprasījumu attiecībā uz paroksetīnu “ Synthon ” un paroksetīnu “ Genthon ” (turpmāk tekstā – “zāles Synthon/Genthon ”). Pieprasījumi tika iesniegti atbilstoši saīsinātajai procedūrai, un Seroxat
tika minētas kā atsauces (references) zāles.
7. Tāpat kā Seroxat, zāles Synthon/Genthon
satur paroksetīnu, bet atšķirīgas sāls – paroxetine mésylate –
veidā.
8. Papildus dokumentācijai, kas tiem bija jāiesniedz saīsinātās procedūras ietvaros, Synthon
un Genthon
iesniedza atsevišķus farmakoloģisko un toksikoloģisko pārbaužu uz dzīvniekiem rezultātus, kas paredzētas pielikumā Padomes 1975. gada 20. maija Direktīvai 75/318/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu, kuri attiecas uz analīzes, farmakotoksikoloģijas un klīnisko pētījumu standartiem un protokoliem sakarā ar patentētu zāļu testēšanu (OV L 147, 1. lpp.), kas grozīta ar Komisijas 1991. gada 19. jūlija Direktīvu 91/507/EEK (OV L 270, 32. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 75/318”). Lægemiddelstyrelsen
vēlāk lūdza iesniegt papildu informāciju.
9. Atsaucoties uz izņēmumu sakarā ar to, ka zāļu Synthon/Genthon
izmantošana cilvēku vajadzībām netieši jau bija dokumentēta ar atsauces (references) zāļu Seroxat
bioekvivalenci, kuras bija pārbaudītas uz veseliem brīvprātīgajiem, Synthon
un Genthon
neiesniedza klīniskās izpētes uz pacientiem rezultātus.
10. Pamatojoties uz pirmsklīnisku paroksetīna sāls izpēti saistībā ar iesniegtajiem dokumentiem, Lægemiddelstyrelsen
secināja, ka starp abiem paroksetīna sāls veidiem nepastāv gandrīz nekādas atšķirības attiecībā uz toksiskumu, bet ka paroksetīna hidrohlorīda pushidrātam, ko satur Seroxat, ir nedaudz augstāks toksiskums nekā paroksetīnam mésylate, kas norādīts Synthon
un Genthon pirmsklīniskajā dokumentācijā. Lægemiddelstyrelsen
ārštata eksperti, kas izvērtēja arī Synthon
un Genthon
pieteikumiem pievienotos dokumentus, tostarp secināja, ka “farmakoloģiskie un saistītie blakus efekti ir radušies vienīgi no paroksetīna molekulas, un sāls veidam ir tikai sekundāra nozīme, pieņemot, ka bioloģiskā pieejamība ir identiska”. Starp abiem sāls veidiem netika konstatētas bioloģiskās pieejamības atšķirības.
11. Pamatojoties uz lietas materiāliem, Lægemiddelstyrelsen
piešķīra tirdzniecības atļauju zālēm Synthon/Genthon .
12. SmithKline Beecham
cēla prasību Østre Landsret, apstrīdot Lægemiddelstyrelsen
lēmuma, ar kuru tika atļautas zāles Synthon/Genthon, likumību.
13. SmithKline Beecham apgalvo, ka Seroxat
un zāles Synthon/Genthon
nav pēc būtības līdzīgi, jo tie satur dažādas aktīvās vielas, kaut arī analogas. Tas, ka bija nepieciešama papildu farmakoloģiskā un toksikoloģiskā informācija nolūkā pierādīt līdzību pēc būtības, ir pietiekami, lai apstiprinātu, ka Seroxat
un zāļu Synthon/Genthon
aktīvās vielas ir dažādas. Papildu informācijas iesniegšana farmakoloģisko un toksikoloģisko pārbaužu vai klīnisko pētījumu veidā saīsinātās procedūras ietvaros ir atļauta tikai atbilstoši atrunai, tas ir, ja jaunās zāles ir paredzēts izmantot tādai ārstnieciskai lietošanai, kas atšķiras no citu tirgoto zāļu ārstnieciskās lietošanas, vai ja tās ir lietojamas atšķirīgā veidā vai atšķirīgās devās.
14. Pastāvot šādiem apstākļiem, Østre Landsret
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1) Vai saskaņā ar [..] Direktīvas 65/65 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļu [..] var izsniegt atļauju zālēm, piemērojot tirdzniecības atļaujas pieprasījuma saīsināto procedūru, ja produkta aktīvās vielas sāls veids atšķiras no tā, kas izmantots atsauces (references) produktā?
2) Vai var piemērot tirdzniecības atļaujas pieprasījuma saīsināto procedūru, ja pretendents pēc savas iniciatīvas vai par veselību atbildīgās valsts iestādes pieprasījuma iesniedz papildu informāciju atsevišķu farmakoloģisko un toksikoloģisko pārbaužu vai klīnisko pētījumu veidā ar mērķi pierādīt, ka produkts “pēc būtības ir līdzīgs” atsauces (references) produktam?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Sākotnējas piezīmes
15. Iesniedzējtiesa vēlas uzzināt, vai zāles Synthon/Genthon
pēc būtības ir līdzīgas Seroxat
Direktīvas 65/65 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļas izpratnē, neskatoties uz to, ka abu zāļu aktīvā viela ir atšķirīga izmantotā sāls veida dēļ.
16. Vispirms jāatgādina, ka Tiesa 1998. gada 3. decembra spriedumā lietā C‑368/96 Generics
(Apvienotā Karaliste) u.c. ( Recueil, I‑7967. lpp., 36. punkts), ir nospriedusi, ka Direktīvas 65/65 4. panta trešās daļas a) apakšpunkta iii) daļas izpratnē zāles pēc būtības ir līdzīgas oriģinālajām zālēm, ja tās atbilst kritērijiem par tādu pašu aktīvo vielu kvalitatīvo un kvantitatīvo sastāvu, tādu pašu zāļu formu un bioekvivalenci, ja vien, ņemot vērā zinātnes atziņas, nav acīmredzams, ka tās nozīmīgi atšķiras no oriģinālajām zālēm attiecībā uz drošumu vai iedarbību.
17. Tālāk jāatzīmē, ka pamata lietā nav apstrīdēts, ka gadījumā, ja attiecīgo zāļu aktīvās vielas ir atšķirīgas saistībā ar izmantoto sāls veidu, tirdzniecības atļaujas pretendentam parasti ir jāiesniedz papildu informācija, lai pierādītu, ka ab as zāles drošuma un iedarbības ziņā neatšķiras.
18. Taču tikai šī iemesla dēļ abas zāles, kuru sastāvā ir dažādas aktīvās vielas saistībā ar izmantoto sāls veidu, pēc SmithKline Beecham
un Apvienotās Karalistes domām, nav pēc būtības līdzīgas Direktīvas 65/65 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļas izpratnē. Būtībā zāles nav pēc būtības līdzīgas, ja ir jāiesniedz papildu informācija šīs līdzības pierādīšanai.
19. Attiecībā uz Direktīvas 65/65 sistēmu SmithKline Beecham
un Apvienotā Karaliste uzsver, ka ir būtiski atšķirt saīsināto procedūru, kas paredzēta 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļā, no saīsinātās hibrīdās procedūras, ko paredz atruna. SmithKline Beecham
un Apvienotā Karaliste uzskata, ka šai atšķirībai nebūtu jēgas, ja līdzības pēc būtības definīcija, ko Tiesa pieņēmusi iepriekš minētajā spriedumā lietā Generics
(Apvienotā Karaliste) u.c., būtu jāpadara elastīga un ja papildu informācijas iesniegšana tiktu atļauta arī citos gadījumos nekā tajos, kas ir tieši vai netieši paredzēti atrunā.
20. Tāpat SmithKline Beecham
un Apvienotā Karaliste uzskata, ka līdzības pēc būtības definīcija, kas pieņemta iepriekš minētajā spriedumā lietā Generics
(Apvienotā Karaliste) u.c., ir jāinterpretē sekojoši: ja tiek izpildīti paredzētie kritēriji, var pārliecinoši uzskatīt, ka abas salīdzināmās zāles sniedz vienādu drošuma un iedarbības līmeni. Galīgais nosacījums, proti, ka abām zālēm nav būtisku atšķirību attiecībā uz drošumu vai iedarbību, var tikt izmantots tikai papildus, lai nodrošinātos pret risku, ka izmaiņas, kas ietekmē izmantotās neitrālās vielas, padara jauno produktu mazāk drošu vai iedarbīgu.
21. Ņemot vērā to, ka pretendentam parasti ir jāiesniedz papildu informācija, lai pierādītu, ka, neskatoties uz sāls veida izmaiņām, nav sekojusi nekāda būtiska atšķirība attiecībā uz abu salīdzināmo zāļu drošumu un iedarbību, kritērijs par “[v]ienādu aktīvo vielu kvalitatīvo un kvantitatīvo sastāvu” vairs nav neatkarīgs kritērijs.
22. Tieši šī argumentācija bija otrā jautājuma pamatā, uz kuru tādējādi ir jāatbild vispirms.
Par otro jautājumu
23. Šajā sakarā ir jāatgādina, ka atbilstoši Direktīvas 65/65 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunktam pretendentam nav jāiesniedz farmakoloģisko un toksikoloģisko pārbaužu, nedz arī klīnisko pētījumu rezultāti, ja tas var pierādīt, ka tā zāles pēc būtības ir līdzīgas atsauces (references) zālēm. Tomēr, lai to pierādītu, var būt nepieciešams, lai pretendents iesniedz papildu informāciju.
24. Turklāt atrunā nekas nenorāda uz to, ka papildu informāciju var iesniegt tikai atbilstoši šim noteikumam. Faktiski informācijai, kas iesniedzama atrunas ietvaros un informācijai, kas paredzēta Direktīvas 65/65 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļā, ir dažādi mērķi. Pirmajā gadījumā tās nolūks ir kompensēt līdzības pēc būtības trūkumu, kamēr otrajā – pierādīt šo līdzību.
25. Pastāvot šādiem apstākļiem, uz otro jautājumu ir jāatbild, ka tāda pieprasījuma atbalstam, kas iesniegts atbilstoši Direktīvas 65/65 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļai, pretendents var pēc savas iniciatīvas vai pēc kompetentās valsts iestādes pieprasījuma iesniegt papildu informāciju atsevišķu farmakoloģisko un toksikoloģisko pārbaužu vai klīnisko pētījumu veidā, lai pierādītu, ka tā zāles pēc būtības ir līdzīgas atsauces (references) zālēm.
Par pirmo jautājumu
26. Attiecībā uz pirmo iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu SmithKline Beecham
un Apvienotās Karalistes valdība norāda, ka, ņemot vērā atšķirīgo izmantoto aktīvo vielu, Seroxat un zāles Synthon/Genthon
nav pēc būtības līdzīgas. SmithKline Beecham
un Apvienotās Karalistes valdība atsaucas uz līdzības pēc būtības jēdziena definīciju, kas izriet no iepriekš minētā sprieduma lietā Generics
(Apvienotā Karaliste) u.c., atbilstoši kurai attiecīgās zāles pēc būtības ir līdzīgas, ja tās tostarp atbilst kritērijam par vienādu aktīvo vielu kvalitatīvo un kvantitatīvo sastāvu. Tomēr atšķirība, kas izriet no izmantotās sāls veidiem, izslēdz to, ka atbilstošās vielas ir identiskas.
27. SmithKline Beecham
un Apvienotās Karalistes valdība norāda, ka vienkārša sāls aizstāšana ar citu sāls veidu kādās zālēs var ietekmēt šo zāļu ārstniecisko iedarbību, palielinot vai samazinot šo zāļu absorbciju un to bioloģisko pieejamību, vai var ietekmēt to potenciālu vai toksisko stabilitāti un izraisīt nevēlamas sekas.
28. Synthon
un Genthon, Dānijas un Nīderlandes valdības, kā arī Komisija uzskata, ka precīzas molekulāras atbilstības nepieciešamība starp aktīvajām sastāvdaļām neizriet no kritērija, kas paredzēts iepriekš minētājā spriedumā lietā Generics
(Apvienotā Karaliste) u.c. Ir jāpamatojas uz divu salīdzināmo zāļu ārstnieciskās iedarbības novērtējumu.
29. Synthon
un Genthon, kā arī Dānijas valdība norāda, ka sāls negatīvā daļa, proti, tā sāls daļa, kas attiecīgajās zālēs ir atšķirīga, ir tikai inerts elements, kas ļauj izgatavot produktus tablešu veidā. Tie apgalvo, ka šādas tabletes pārstrādes laikā abas sāls daļas, kas ir šīs tabletes sastāvā, atdalās, un tikai pozitīvā sāls daļa tiek absorbēta, kamēr otru daļu ķermenis izvada.
30. Tāpat, ja salīdzināmo zāļu aktīvā viela, kā tas ir pamata prāvā, ir saistīta ar dažādiem sāls veidiem, Komisija un Nīderlandes valdība norāda uz atšķirību starp sāls daļu, kas ir aktīva ārstnieciskajā ziņā, un negatīvo daļu, ko tās kvalificē kā inerto elementu.
31. Šajā sakarā jāatgādina, ka iepriekš minētajā spriedumā lietā Generics
(Apvienotā Karaliste) u.c. Tiesa nav definējusi aktīvās vielas jēdzienu.
32. No Tiesai iesniegtajiem apsvērumiem izriet, ka šis jēdziens tiek izmantots gan aktīvās daļas aktīvās vielas ārstnieciskajā ziņā apzīmēšanai, gan pašas aktīvās vielas apzīmēšanai.
33. Precīzas molekulāras atbilstības nepieciešamība starp aktīvajām sastāvdaļām neizriet no līdzības pēc būtības kritērija, ko Tiesa precizējusi iepriekš minētajā spriedumā lietā Generics (Apvienotā Karaliste) u.c.
34. Nedz Direktīvas 65/65 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļa, kas aprobežojas ar prasību par zāļu līdzību pēc būtības, nedz šī jēdziena definīcija, ko Tiesa sniegusi iepriekš minētajā spriedumā lietā Generics
(Apvienotā Karaliste) u.c. neizslēdz iespēju, ka divas neidentiskas zāles tiktāl, ciktāl to aktīvā viela satur dažādus sāls veidus, var būt pēc būtības līdzīgi produkti šī noteikuma izpratnē.
35. Bez tam pamata lietas dalībnieki, valdības, kas iesniegušas apsvērumus, un Komisija ir vienisprātis par to, ka, pārbaudot, vai divi produkti pēc būtības ir līdzīgi, reālāk ir pamatoties uz ārstniecisko iedarbību, nevis uz aktīvo sastāvdaļu precīzu molekulāro struktūru.
36. Ja, kā to arī norāda Apvienotās Karalistes valdība, izņēmuma gadījumos var pastāvēt risks, ka viena sāls veida aizstāšana ar citu, pat ja aktīvā daļa ārstnieciskajā ziņā paliek tā pati, rada izmaiņu, kas ietekmē zāļu drošumu vai iedarbību, šis risks pats par sevi nav pietiekams, lai varētu secināt, ka atšķirība saistībā ar aktīvajā vielā izmantoto sāli liecina par to, ka zāles nav pēc būtības līdzīgas Direktīvas 65/65 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļas izpratnē.
37. Šis risks būtībā neatšķiras no tā, kas varētu rasties tādu izmaiņu rezultātā, kas ietekmē pārējos inertos zāļu elementus.
38. Tomēr tieši nolūkā izvairīties no šāda riska, atbilstoši definīcijai, kas izriet no iepriekš minētā sprieduma lietā Generics
(Apvienotā Karaliste) u.c., zāles netiek uzskatītas par līdzīgām pēc būtības, ja, ņemot vērā zinātnes atziņas, izrādās, ka zāles, attiecībā uz kurām ir pieprasīta tirdzniecības atļauja, uzrāda būtiskas atšķirības salīdzinājumā ar oriģinālajām zālēm attiecībā uz drošumu vai iedarbību.
39. Tāda atšķirība kā šajā lietā parasti nevar izslēgt to, ka divas zāles tiek uzskatītas par līdzīgām pēc būtības. Tā tas nevar būt arī tad, ja konkrētu iemeslu dēļ būtu jāuzskata, ka šī atšķirība ir būtiska attiecībā uz zāļu, attiecībā uz kurām ir pieprasīta tirdzniecības atļauja, drošumu un iedarbību.
40. Attiecībā uz Apvienotās Karalistes argumentu, atbilstoši kuram līdzības pēc būtības definīcija ir jāpiemēro strikti, lai saglabātu taisnīgu līdzsvaru starp novatorisku uzņēmumu un ģenērisko produktu ražotāju interesēm, pietiek atgādināt, ka šie uzņēmumi ir aizsargāti ar sešu vai desmit gadu informācijas ekskluzivitātes laikposmu, kas paredzēts Direktīvas 65/65 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļā, un ka prasības par līdzību pēc būtības mērķis vispirmām kārtām ir sabiedrības veselības aizsardzība.
41. Turklāt tāda interpretācija, atbilstoši kurai zāles var būt pēc būtības līdzīgas Direktīvas 65/65 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļas izpratnē, pat ja to aktīvās vielas ir saistītas ar dažādiem sāls veidiem, vislabāk atbilst īpašajam mērķim, ko paredz saīsinātā procedūra, kas ir – ietaupīt laiku un izdevumus, kas nepieciešami farmakoloģisko un toksikoloģisko pārbaužu un klīnisko pētījumu rezultātu iegūšanai, un izvairīties no atkārtotu pārbaužu veikšanas uz cilvēkiem vai dzīvniekiem.
42. Turklāt tāda interpretācija, saskaņā ar kuru divi dažādi sāls veidi, kas satur to pašu aktīvo daļu ārstnieciskajā ziņā, var būt pēc būtības līdzīgi Direktīvas 65/65 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļas izpratnē, atbilst ieteikumiem, ko Komisija publicējusi “Eiropas Kopienas Zāļu reglamentēšanas noteikumu” II sējumā: Paziņojums tiem, kas pretendē uz cilvēkiem paredzētu zāļu tirdzniecības atļaujām Eiropas Kopienas dalībvalstīs” 1998. gada redakcijā, kas bija spēkā laikā, kad Synthon un Genthon
iesniedza tirdzniecības atļaujas pieprasījumus saviem produktiem.
43. Visbeidzot, to pašu iemeslu dēļ, kas norādīti ģenerāladvokāta secinājumos, ir jānoraida SmithKline Beecham
un Apvienotās Karalistes valdības argumenti, kas izvirzīti attiecībā uz:
– zāļu “kvalitatīvā sastāva” definīciju, kas sniegta Direktīvas 75/318 pielikumā, no kuras izriet, ka aktīvā sastāvdaļa attiecībā uz sāls veidiem ietver gan ārstniecisko daļu, gan molekulas pievienoto daļu un ka tā ir identificējama kā tāda (skat. minētos secinājumus, 80. punkts);
– atsauci uz Komisijas 1995. gada 10. marta Regulu (EK) Nr. 541/95 par izmaiņu izskatīšanu tirdzniecības atļaujas nosacījumos, ko izsniegusi dalībvalsts kompetentā iestāde (OV L 55, 7. lpp.), kuras II pielikumā paredzēts, ka “aktīvās vielas vai vielu izmaiņu” gadījumā jāpieprasa jauna tirdzniecības atļauja, kas atbilstoši minētajam pielikumam ietver “aktīvās vielas vai vielu aizvietošanu ar citādu sāli [..] (ar to pašu ārstniecisko sastāvdaļu)” (82. punkts);
– definīcijām, kuras ietvertas Komisijas 2000. gada 27. aprīļa Regulā (EK) Nr. 847/2000, ar ko izklāsta noteikumus kritēriju īstenošanai, lai zālēm piešķirtu zāļu reti sastopamu slimību ārstēšanai statusu, un jēdzienu “līdzīgas zāles” un “klīniskais pārākums” definīcijas (OV L 103, 5. lpp.) (85.–89. punkts).
44. Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 65/65 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tā neizslēdz iespēju izskatīt zāļu tirdzniecības atļaujas pieprasījumu saīsinātās procedūras ietvaros, kas paredzēta minētajā noteikumā, ja šīs zāles satur to pašu aktīvo sastāvdaļu ārstnieciskajā ziņā kā atsauces (references) zāles, bet satur citu sāls veidu.
Par tiesāšanās izdevumiem
45. Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata prāvā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
1) 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļa Padomes 1965. gada 26. janvāra Direktīvā 65/65/EEK par to normatīvo vai administratīvo aktu noteikumu tuvināšanu, kas attiecas uz zālēm, kurā izdarīti grozījumi ar Padomes 1986. gada 22. decembra Direktīvu 87/21/EEK, 1989. gada 3. maija Direktīvu 89/341/EEK un 1993. gada 14. jūnija Direktīvu 93/39/EEK, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā neizslēdz iespēju izskatīt zāļu tirdzniecības atļaujas pieprasījumu saīsinātās procedūras ietvaros, kas paredzēta minētajā noteikumā, ja šīs zāles satur to pašu aktīvo sastāvdaļu ārstnieciskajā ziņā kā atsauces (references) zāles, bet satur citu sāls veidu;
2) tāda pieprasījuma atbalstam, kas iesniegts atbilstoši Direktīvas 65/65 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļai, ar tajā izdarītajiem grozījumiem, pretendents var pēc savas iniciatīvas vai pēc dalībvalsts kompetentās iestādes pieprasījuma iesniegt papildu informāciju atsevišķu farmakoloģisko un toksikoloģisko pārbaužu vai klīnisko pētījumu veidā ar mērķi pierādīt, ka tā zāles pēc būtības ir līdzīgas atsauces (references) zālēm.