Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA MACEJA ŠPUNARA [MACIEJ SZPUNAR]
SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 12. februārī (1)
Lieta C‑14/25
Thüringer Aufbaubank
pret
LN
(Oberster Gerichtshof (Augstākā tiesa, Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (EK) Nr. 805/2004 – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Eiropas izpildes rīkojums neapstrīdētiem prasījumiem – Izpildes atteikums – Izslēgšana no pārskatīšanas pēc būtības – Publiski akti – Izpildāms notariāls akts, kas izdots pirms regulas stāšanās spēkā
I.      Ievads
1.        Pirms 2012. gadā tika pieņemta Regula (ES) Nr. 1215/2012 (2) (turpmāk tekstā – “Briseles Ia regula”), ar ko vispārējās civillietās un komerclietās atcelta starpposma eksekvatūras procedūra, spriedumu, tiesas izlīgumu un publisko aktu brīva aprite starp dalībvalstīm šajā jomā tika panākta vairākos posmos.
2.        Pēc tam, kad kopējā sistēmā tika atvieglotas eksekvatūras formalitātes (3), to pilnīga atcelšana izpaudās tādējādi, ka atsevišķās jomās tika ieviesti brīvas aprites mehānismi, kas izveidoti it īpaši ar Regulu (EK) Nr. 805/2004 (4).
3.        Saskaņā ar šo regulu, ja valsts rīkojums par neapstrīdētu prasījumu izcelsmes dalībvalstī ir apstiprināts par Eiropas izpildes rīkojumu (turpmāk tekstā – “EIR”), izpildes nolūkā to pielīdzina citu dalībvalstu iekšzemes izpildes
rīkojumiem, un izpildes dalībvalstī tas nav pārbaudāms. Šajā ziņā jānorāda, ka Regula Nr. 805/2004 ir izņēmums, jo tajā nav sabiedriskās kārtības klauzulas (5).
4.        Tomēr kāda ir situācija, ja Regula Nr. 805/2004 ir nepareizi piemērota izcelsmes dalībvalstī? Šajā lietā Tiesai jāprecizē izpildes dalībvalsts kontroles pilnvaras šādā situācijā saskaņā ar minēto regulu, atbildot uz jautājumu, vai izpildes dalībvalsts var atteikties no izpildes, ja apstiprinājums par EIR tika veikts, neievērojot minētās regulas piemērojamību laikā.
5.        Sākumā vēlos norādīt, ka šajā lietā varētu rasties vēlme izskatīt ne tikai jautājumu par sekām, kas rodas gadījumā, ja izcelsmes dalībvalstī netiek ievērota Regulas Nr. 805/2004 piemērojamība laikā, bet arī citus scenārijus, kas saistīti ar augstāka juridiskā spēka normu, it īpaši pamattiesību, pārkāpumu. Proti, tā kā šajā regulā nav paredzēta sabiedriskās kārtības klauzula, šāda situācija noteikti būtu jāizvērtē padziļināti, ņemot vērā kompetences sadalījumu starp izcelsmes dalībvalsti un pieprasījuma saņēmēju dalībvalsti saistībā ar tāda EIR izpildi, kas izdots, pārkāpjot šādas augstāka juridiskā spēka normas. Tomēr prejudiciālais jautājums šajā lietā ir skaidri formulēts. Tādējādi Tiesai jāatbild tikai uz jautājumu, vai Regula Nr. 805/2004 ļauj izpildes dalībvalstij pārbaudīt, vai ir ievērota tās piemērojamība laikā. Tādējādi manā vērtējumā aplūkošu tikai šo aspektu, neskarot atbildi, kas jāsniedz šāda pārkāpuma gadījumā.
II.    Atbilstošās tiesību normas
A.      Savienības tiesības
6.        Regulas Nr. 805/2004 7.–10. un 18. apsvērumā noteikts:
“(7)      Šī regula būtu jāpiemēro spriedumiem, izlīgumiem un publiskiem aktiem par neapstrīdētiem prasījumiem, kā arī nolēmumiem, kas pieņemti pēc tādu spriedumu, izlīgumu un publisku aktu pārsūdzības, kas apstiprināti par [EIR].
(8)      Eiropadomes Tamperes [Somija] sanāksmes secinājumos noteica, ka būtu jāpaātrina un jāvienkāršo izpildes iespējas dalībvalstīs, kurās nav pieņemts spriedums, atsakoties no starpposma pasākumiem, kas jāveic pirms sprieduma izpildes attiecīgajā dalībvalstī, kurā tiek prasīta izpilde. Spriedums, ko izcelsmes tiesa ir apstiprinājusi par [EIR], būtu jāizpilda tā, it kā tas būtu pieņemts dalībvalstī, kurā tiek prasīta izpilde. Piemēram, Apvienotajā Karalistē apliecinātu ārvalsts spriedumu reģistrē ar tādiem pašiem noteikumiem, kādus piemēro, reģistrējot citā Apvienotās Karalistes daļā pieņemtu spriedumu, un nedrīkst ietvert ārvalsts sprieduma pārskatīšanu pēc būtības. Spriedumu izpildes pasākumi arī turpmāk būtu jāreglamentē attiecīgās valsts tiesību aktiem.
(9)      Šādai procedūrai būtu jāsniedz ievērojamas priekšrocības salīdzinājumā ar ārvalsts tiesas nolēmuma atzīšanas un izpildes procedūru, ko nosaka [Briseles I regula], jo minētā procedūra neparedz otras dalībvalsts tiesu iestādes apstiprinājumu, tādējādi novēršot ar to saistīto aizkavēšanos un izdevumus.
(10)      Ja kādas dalībvalsts tiesa ir pieņēmusi spriedumu par neapstrīdētu prasījumu, parādniekam nepiedaloties tiesas procesā, šo spriedumu izpildes dalībvalstī drīkst nepārbaudīt tikai un vienīgi tad, ja pastāv pietiekamas garantijas par aizstāvības tiesību ievērošanu.
[..]
(18)      Savstarpēji uzticoties dalībvalstu tiesvedībai, vienas dalībvalsts tiesas veiktais novērtējums tad, kad ir ievēroti visi nosacījumi, lai spriedumu apstiprinātu par [EIR], var kalpot par pamatu, lai spriedumu varētu izpildīt visās pārējās dalībvalstīs, tiesai neizvērtējot, vai ir pienācīgi piemērotas tās dalībvalsts obligātās procesuālās normas, kurā paredzēts izpildīt spriedumu.”
7.        Saskaņā ar šīs regulas 1. pantu (“Priekšmets”):
“Šīs regulas mērķis ir izveidot [EIR] neapstrīdētiem prasījumiem, lai, nosakot minimālos standartus, varētu notikt brīva spriedumu, izlīgumu un publisku aktu aprite visās dalībvalstīs, atsakoties no vajadzības uzsākt sprieduma izpildes dalībvalstī tiesas starpprocesu pirms sprieduma atzīšanas un izpildes.”
8.        Minētās regulas 2. panta 1. punktā noteikts:
“Šo regulu piemēro civillietām un komerclietām neatkarīgi no tiesas iestādes veida. To nepaplašina, jo īpaši attiecībā uz nodokļu, muitas vai administratīvām lietām vai valsts atbildību par darbībām un to trūkumu, īstenojot valsts varu (“acta iure imperii”).
9.        Šīs pašas regulas 3. panta “Izpildu dokumenti, kas jāapstiprina par Eiropas izpildes rīkojumiem” 1. punktā paredzēts:
“Šī regula attiecas uz spriedumiem, izlīgumiem un publiskiem aktiem par neapstrīdētiem prasījumiem.
Prasījumu uzskata par neapstrīdētu, ja:
[..]
d)      parādnieks ir tam skaidri piekritis publiskā aktā.”
10.      Regulas Nr. 805/2004 4. pantā jēdziens “prasījums” ir definēts kā “prasījums par konkrētas naudas summas samaksu, kuras veikšanas termiņš ir sācies vai ir norādīts spriedumā, izlīgumā vai publiskā aktā.”
11.      Šīs regulas 5. pants “Ārvalsts tiesas nolēmuma atzīšanas un izpildes procedūras atcelšana” paredz:
“Spriedumu, kas izcelsmes dalībvalstī ir apstiprināts par [EIR], atzīst un izpilda citās dalībvalstīs, atsakoties no izpildāmības deklarācijas un neparedzot iespēju apstrīdēt tā atzīšanu.”
12.      Minētās regulas 10. pants “Eiropas izpildes rīkojuma apstiprinājuma labojumi vai atsaukšana” ir formulēts šādi:
“1.      Atsaucoties uz izcelsmes tiesai iesniegtu pieprasījumu, [EIR] apstiprinājumu:
a)      labo, ja būtiskas kļūdas dēļ ir atšķirības starp spriedumu un apstiprinājumu;
b)      atsauc, ja skaidri redzams, ka tas izsniegts nepamatoti, neievērojot šajā regulā noteiktās prasības.
2.      Labojot vai atsaucot [EIR] apstiprinājumu, piemēro izcelsmes dalībvalsts tiesību aktus.
3.      Pieteikumu [EIR] apstiprinājuma labojumiem vai atsaukšanai var iesniegt, izmantojot VI pielikumā sniegto veidlapas paraugu.
4.      [EIR] apstiprinājuma izsniegšanu nevar pārsūdzēt.”
13.      Šīs regulas 20. panta “Izpildes process” 1. punktā noteikts:
“1.      Neietekmējot šīs nodaļas noteikumus, izpildes procesu reglamentē izpildes valsts tiesību akti.
Spriedumu, kas apstiprināts par [EIR], izpilda ar tādiem pašiem nosacījumiem kā spriedumu, kas pieņemts izpildes dalībvalstī.”
14.      Regulas Nr. 805/2004 21. pantā “Izpildes atteikums” paredzēts:
“1.      Izpildes valsts kompetentā tiesa noraida sprieduma izpildi pēc parādnieka pieprasījuma, ja spriedums, kas apstiprināts par [EIR], ir pretrunā ar kādu agrāku spriedumu, kas pieņemts jebkurā dalībvalstī vai trešajā valstī, ja:
a)      agrākajam spriedumam ir bijis viens un tas pats prasījuma pamats un priekšmets un tas pieņemts lietā starp tām pašām pusēm;
b)      agrākais spriedums ir pieņemts izpildes dalībvalstī vai atbilst nosacījumiem, kas vajadzīgi, lai to atzītu izpildes dalībvalstī; un
c)      pretrunīgums nav minēts un nevarēja būt minēts lietas izskatīšanā izcelsmes dalībvalstī.
2.      Spriedumu vai tā apstiprinājumu par [EIR] izpildes dalībvalstī nekādā gadījumā nedrīkst pārskatīt pēc būtības.”
15.      Šīs regulas 23. pantā “Izpildes apturēšana vai ierobežošana” noteikts:
“Ja parādnieks:
–        ir apstrīdējis spriedumu, kas apstiprināts par [EIR], ietverot pārskatīšanas pieteikumu 19. panta izpratnē, vai
–        ir iesniedzis pieprasījumu labot vai atcelt [EIR] saskaņā ar 10. pantu,
izpildes dalībvalsts kompetentā tiesa vai iestāde, saņemot pieprasījumu no parādnieka var,
a)      ierobežot izpildes procesu, ierobežot izpildes procesu, attiecinot to tikai uz aizsardzības pasākumiem; vai arī
b)      noteikt, ka izpilde notiks tikai tad, ja būs sniegts tās noteiktais nodrošinājums; vai arī
c)      ārkārtējos apstākļos apturēt sprieduma izpildi.”
16.      Saskaņā ar minētās regulas 25. pantu “Publiskie akti”:
“1.      “Publisku aktu par prasījumu 4. panta 2. punkta izpratnē, kas jāizpilda vienā dalībvalstī, iesniedzot pieprasījumu izcelsmes dalībvalsts ieceltajai iestādei, apstiprina par [EIR], izmantojot III pielikumā sniegto veidlapas paraugu.
2.      Publisku aktu, kas izcelsmes dalībvalstī ir apstiprināts par [EIR], izpilda citās dalībvalstīs, atsakoties no izpildāmības deklarācijas un neparedzot iespēju apstrīdēt tā izpildāmību.
3.      Pēc vajadzības piemēro II nodaļas noteikumus, izņemot 5. pantu, 6. panta 1. punktu un 9. panta 1. punktu, kā arī IV nodaļas noteikumus, izņemot 21. panta 1. punktu un 22. pantu.”
17.      Šīs pašas regulas 26. pantā “Pārejas noteikums” paredzēts:
“Šī regula attiecas tikai uz pieņemtajiem spriedumiem, tiesā noslēgtiem vai tiesas apstiprinātiem izlīgumiem un dokumentiem, kas oficiāli sastādīti vai reģistrēti kā publiski akti, ja šīs darbības ir veiktas pēc tam, kad šī regula ir stājusies spēkā.”
18.      Saskaņā ar Regulas Nr. 805/2004 33. pantu “Stāšanās spēkā”:
“Šī regula stājas spēkā 2005. gada 21. janvārī.
To piemēro no 2005. gada 21. oktobra, izņemot 30., 31. un 32. pantu, kas piemērojami no 2005. gada 21. janvāra.”
B.      Austrijas tiesības
19.      Exekutionsordnung (Izpildes kodekss) 54.b pants paredz, ka noteiktu naudas prasījumu piespiedu izpilde ir atļauta vienkāršotā procedūrā, ja pieteicējs izmanto Austrijas izpildes
rīkojumu vai tam pielīdzināmu ārvalsts izpildes
rīkojumu, it īpaši saskaņā ar Savienības tiesību aktu, vai arī ārvalsts izpildes
rīkojumu, attiecībā uz kuru ir veikta eksekvatūras procedūra.
20.      Šī kodeksa 54.c pants paredz, ka atbildētājs, pret kuru vērsta izpilde, var iesniegt iebildumus pret vienkāršotā procedūrā pieņemtu nolēmumu, ar ko atļauj izpildi, pamatojoties uz to, ka nav izpildes rīkojuma, kas attiecas uz piešķirto izpildi un kam pievienota
izpildāmības deklarācija, vai ja izpildes rīkojums neatbilst izpildes pieteikumā ietvertajai informācijai.
III. Pamatlieta, prejudiciālais jautājums un tiesvedība Tiesā
21.      Sabiedrība Thüringer Aufbaubank, kuras juridiskā adrese ir Erfurtē (Vācija), 2022. gada 14. februārī Bezirksgericht Judenburg (Jūdenburgas pirmās instances tiesa, Austrija) iesniedza pieteikumu par piespiedu izpildi, lai piedzītu izpildāmu pret fizisko personu LN vērstu daļēju prasījumu par 25 000 EUR, pieskaitot procentus, pamatojoties uz 1999. gada 28. maijā Vācijā sastādītu notariālo aktu par nekustamā īpašuma ķīlas nodibināšanu. Šis akts, kas attiecās uz kopējo summu 6 488 600 Vācijas marku (DEM) apmērā (aptuveni 3 317 568 EUR), kļuva izpildāms 1999. gada 1. jūnijā.
22.      Sava pieteikuma pamatojumam Thüringer Aufbaubank iesniedza attiecīgo notariālo aktu, kā arī EIR apstiprinājumu, ko 2021. gada 19. janvārī izsniegušas Vācijas kompetentās iestādes, izmantojot Regulas Nr. 805/2004 III pielikumā norādīto veidlapu.
23.      2022. gada 24. martā LN iesniedza iebildumus pret nolēmumu, ar ko atļauj izpildi (6).
24.      Ar tajā pašā dienā pieņemto nolēmumu Bezirksgericht Judenburg (Jūdenburgas pirmās instances tiesa) noraidīja iebildumus un apmierināja pieteikumu par izpildi saskaņā ar vienkāršotu procedūru, kas paredzēta Izpildes kodeksa 54.b pantā, atzīstot to par piemērojamu.
25.      Pēc LN iesniegtās apelācijas sūdzības
Landesgericht Leoben (Lēbenes apgabaltiesa, Austrija) grozīja šo nolēmumu un uzdeva apturēt izpildi, kā arī atcelt jau veiktos izpildes pasākumus. Šī tiesa atzina, ka 1999. gada 28. maija notariālais akts neietilpst Regulas Nr. 805/2004 piemērojamībā
laikā, jo šī regula attiecas tikai uz izpildes rīkojumiem, kas izdoti pēc 2005. gada 21. janvāra. Tādēļ šī Vācijā sastādītā notariālā akta atzīšanu un izpildi Austrijā reglamentējot nevis minētā regula, bet gan 1968. gada 27. septembrī Briselē parakstītā Konvencija par jurisdikciju un spriedumu izpildi civillietās un komerclietās (7), kas prasa veikt iepriekšēju eksekvatūras procedūru. Tomēr šajā gadījumā attiecībā uz minēto Vācijas notariālo aktu Austrijā netika veikta eksekvatūras procedūra.
26.      Landesgericht Leoben (Lēbenes apgabaltiesa) uzskatīja, ka Vācijas kompetento iestāžu izsniegtais apstiprinājums par EIR nevar mainīt šo secinājumu, jo izpildes dalībvalstī bija iespējams pārbaudīt šī apstiprinājuma acīmredzamo neatbilstību Regulas Nr. 805/2004 piemērošanas jomai.
27.      Thüringer Aufbaubank par šo nolēmumu iesniedza revīzijas sūdzību Oberster Gerichtshof (Augstākā tiesa, Austrija), kas ir iesniedzējtiesa.
28.      Šī tiesa uzskata, ka, lai lemtu par šo revīzijas sūdzību, tai būtībā jānoskaidro, vai izpildes dalībvalstī var pārbaudīt, vai ir ievērota Regulas Nr. 805/2004 piemērojamība laikā, tādējādi, ka izcelsmes dalībvalstī veiktais apstiprinājums par EIR šai dalībvalstij nebūtu saistošs.
29.      Šajā ziņā minētā tiesa norāda, ka no Regulas Nr. 805/2004 sistēmas izriet, ka apstiprinājuma par EIR nosacījumus var pārbaudīt vienīgi izcelsmes dalībvalstī, tomēr tas nerada tiesiskās aizsardzības trūkumu parādniekam, jo iespējamās kļūdas, kas pieļautas, izsniedzot apstiprinājumu, var apstrīdēt šajā valstī, izmantojot minētās regulas 10. pantā paredzētos tiesiskās aizsardzības līdzekļus.
30.      Tomēr iesniedzējtiesa atsaucas uz nostāju tiesību doktrīnā, saskaņā ar kuru neiespējamība pārbaudīt apstiprinājumu par EIR izpildes dalībvalstī būtu pārāk ierobežojoša un ka šajā dalībvalstī būtu jābūt iespējai apstrīdēt vai pēc savas ierosmes konstatēt acīmredzamu Regulas Nr. 805/2004 materiālās piemērošanas jomas vai piemērojamības laikā pārkāpumu.
31.      Runājot par 1999. gada 28. maija notariālo aktu, iesniedzējtiesa uzskata, ka tas neietilpst Regulas Nr. 805/2004 ratione temporis piemērošanas jomā, kas atbilstoši no tās 26. panta izrietošajam attiecas uz izpildes rīkojumiem, kuri sastādīti pēc šīs regulas stāšanās spēkā, proti, pēc 2005. gada 21. janvāra.
32.      Šādos apstākļos Oberster Gerichtshof (Augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [Regulas Nr. 805/2004] 21. panta 2. punkts, lasot to kopsakarā ar tās 25. pantu, jāinterpretē tādējādi, ka izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes izdotu apstiprinājumu par [EIR] publiskam aktam (izskatāmajā lietā – Vācijas notāra sastādīta izpildāma notariālā akta), kas sastādīts, izmantojot [šīs] regulas III pielikumā sniegto veidlapas paraugu, nedrīkst pārbaudīt izpildes dalībvalstī, pat ja – ņemot vērā publiskā akta sastādīšanas datumu – acīmredzami nav ievērots minētās regulas ratione temporis?”
33.      Rakstveida apsvērumus iesniedza Eiropas Komisija. Tiesas sēdē, kas notika 2025. gada 12. novembrī, piedalījās Thüringer Aufbaubank, Vācijas valdība, kā arī Komisija.
IV.    Juridiskā analīze
34.      Ar savu vienīgo prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 805/2004 21. panta 2. punkts, lasot to kopsakarā ar tās 25. pantu, jāinterpretē tādējādi, ka izpildes dalībvalstī nav atļauts pārskatīt izpildāma publiska akta apstiprinājumu par EIR, ko izcelsmes dalībvalsts kompetentā iestāde ir izsniegusi, izmantojot šīs regulas III pielikumā iekļauto veidlapu, ja, ņemot vērā publiskā akta sastādīšanas datumu, acīmredzami nav ievērota minētās regulas piemērojamība laikā (8).
35.      Lietas dalībnieki gan rakstveida apsvērumos, gan tiesas sēdē pauda pilnīgi pretējus viedokļus.
36.      Pirmkārt, Komisija un Thüringer Aufbaubank uzskata, ka Regulas Nr. 805/2004 21. panta 2. punkts, lasot to kopsakarā ar tās 25. pantu, jāinterpretē tādējādi, ka tas aizliedz izpildes dalībvalstī veikt jebkādu pārskatīšanu pēc būtības bez izņēmumiem, tādējādi liedzot pārbaudīt, vai ir ievērota šīs regulas piemērojamība laikā, un tātad– vai publiskā akta apstiprinājums par EIR ir spēkā.
37.      Otrkārt, Vācijas valdība atbalsta viedokli, ka Regula Nr. 805/2004 nav pilnībā piemērojama pamatlietā aplūkotajai situācijai, jo attiecīgais publiskais akts ir sastādīts pirms šīs regulas stāšanās spēkā. Tāpēc atbildi uz jautājumu, vai izpildes dalībvalsts var pārskatīt minētā publiskā akta apstiprinājumu par EIR, nevar izsecināt no minētās regulas tiesību normām, jo neviena no tām nav piemērojama.
38.      Šādos apstākļos, lai atbildētu uz prejudiciālo jautājumu, manuprāt, vispirms jāizvērtē Regulas Nr. 805/2004 piemērojamība, it īpaši ņemot vērā tās piemērojamību laikā (A), lai izdarītu secinājumus par izpildes dalībvalsts kompetenci pārskatīt publisku aktu, kas sastādīts pirms šīs regulas stāšanās spēkā, bet tomēr ir apstiprināts par EIR saskaņā ar minētās regulas tiesību normām (B).
A.      Ievada apsvērumi par Regulas Nr. 805/2004 piemērojamību
39.      Manuprāt, jānosaka Regulas Nr. 805/2004 piemērojamība laikā, ņemot vērā pušu domstarpības par to, vai šī regula ir piemērojama, ja publiskais akts, kas apstiprināts par EIR, ir sastādīts pirms tās stāšanās spēkā. Tas ir vēl jo svarīgāk, ņemot vērā, ka dalībvalstu tiesas ir izvēlējušās atšķirīgas pieejas (9).
40.      Regula Nr. 805/2004 saskaņā ar tās 26. pantu ir piemērojama tikai pieņemtajiem spriedumiem, tiesā noslēgtiem vai tiesas apstiprinātiem izlīgumiem un dokumentiem, kas sastādīti vai reģistrēti pēc tās stāšanās spēkā, proti, pēc 2005. gada 21. janvāra (10). Kā norādīts šīs regulas 33. panta otrajā daļā, tās piemērošana tomēr ir atlikta līdz 2005. gada 21. oktobrim. Tādējādi apstiprinājums par EIR bija iespējams tikai no šī otrā datuma (11).
41.      Kā pamatoti norāda iesniedzējtiesa, no šī pārejas režīma izriet, ka izšķirošais kritērijs, lai noteiktu, vai publiskais akts ietilpst Regulas Nr. 805/2004 piemērošanas jomā, ir nevis apstiprinājuma par EIR izdošanas datums, bet gan tā sastādīšanas vai reģistrācijas datums (12). Šajā ziņā šīs regulas 26. panta redakcija ir skaidra.
42.      Šajā gadījumā no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka izskatāmajā lietā aplūkotais publiskais akts ir sastādīts 1999. gadā; tādējādi tas neietilpst Regulas Nr. 805/2004 piemērojamībā laikā, kas ierobežota tās 26. pantā.
43.      Tomēr, manuprāt, šis secinājums jāprecizē.
44.      Proti, manuprāt, Regulas Nr. 805/2004 26. panta tiesību normas, kas ierobežo šīs regulas piemērojamību laikā, attiecinot to tikai uz aktiem, kas sastādīti pēc tās spēkā stāšanās dienas, ir īpaši būtiski izcelsmes dalībvalsts iestādēm vai tiesām. Šīs
tiesību normas ļauj nodrošināt, ka tikai publiski akti un lēmumi, uz kuriem attiecas šī regula, var tikt apstiprināti par EIR un pakļauti šajā regulā paredzētajai sistēmai. Tāpēc, manuprāt, minētās regulas piemērojamības laikā ierobežošana ir priekšnoteikums, lai publisku aktu varētu apstiprināt par EIR.
45.      Tādā situācijā kā pamatlietā aplūkojamā attiecīgā publiskā akta sastādīšanas datuma dēļ izcelsmes dalībvalsts iestāde nevarēja apstiprināt šo aktu par EIR, jo tas acīmredzami neietilpa šīs regulas piemērojamībā laikā.
46.      Izskatāmajā lietā attiecīgais publiskais akts, neraugoties uz tā sastādīšanas datumu, tika apstiprināts par EIR saskaņā ar Regulā Nr. 805/2004 paredzēto procedūru, izmantojot tās III pielikumā iekļauto standarta veidlapu. Citiem vārdiem sakot, izcelsmes dalībvalstī izraudzītā iestāde tātad kļūdaini piemēroja šīs regulas tiesību normas. Attiecīgi pamatlietā iesaistītā kreditora rīcībā tagad ir EIR, kas izdots, pamatojoties uz minēto regulu.
47.      Kā uzsver Komisija, publiska akta apstiprinājums par EIR ietver pieņēmumu, ka iestāde, kas to veikusi, uzskatīja, ka ir piemērojama Regula Nr. 805/2004 un ka uz šo aktu jāattiecina minētās regulas tiesību nomas. Tādējādi šī iestāde ir izvērtējusi minētās regulas piemērojamību, lai arī šis vērtējums ir kļūdains.
48.      Saskaņā ar Vācijas valdības viedokli, ciktāl publiskais akts, kas apstiprināts par EIR, ir sastādīts pirms Regulas Nr. 805/2004 spēkā stāšanās dienas, neviena tās tiesību norma nav piemērojam.
49.      Tomēr manis minēto iemeslu dēļ uzskatu, ka dalībvalsts kompetentās iestādes vai tiesas veikta publiska akta apstiprinājums par EIR nozīmē, ka ir jāpiemēro Regulā Nr. 805/2004 noteiktais mehānisms tā brīvai apritei.
50.      Tas tā ir vēl jo vairāk tādēļ, ka jebkura cita interpretācija mazinātu Regulas Nr. 805/2004 izveidotā mehānisma lietderīgo iedarbību, kura mērķis ir nodrošināt spriedumu, tiesas izlīgumu un publisko aktu par neapstrīdētiem prasījumiem brīvu apriti (13). Proti, izpildes dalībvalsts tiesām vai kompetentajām iestādēm būtu sistemātiski jāpārbauda, vai attiecīgais publiskais akts vai spriedums un tā apstiprinājums par EIR ietilpst regulas piemērojamībā laikā, turklāt arī tad, ja atšķirībā no izskatāmās lietas nav acīmredzams, ka nav ievērota minētā regula. Turpmāk izklāstīto iemeslu dēļ uzskatu, ka uz piemērojamības laikā pārbaudi ir attiecināms izpildes dalībvalstī spēkā esošais aizliegums pārskatīt pēc būtības jebkādu spriedumu vai publisku aktu un tā apstiprinājumu par EIR. Tādējādi nebūtu pieļaujams, ka izpildes dalībvalsts, saņemot pieteikumu, pamatojoties uz EIR, varētu sistemātiski pārbaudīt, vai šī regula ir pareizi piemērota izcelsmes dalībvalstī.
B.      Aizlieguma dalībvalstī pārskatīt pēc būtības spriedumus vai publiskus aktus un to apstiprinājumu par EIR tvērums
51.      Aizliegums izpildes dalībvalstī pārskatīt pēc būtības publisku aktu un tā apstiprinājumu par EIR izriet no Regulas Nr. 805/2004 21. panta 2. punkta, skatot to kopsakarā ar tās 25. pantu.
52.      Lai noskaidrotu, vai šāds aizliegums attiecas arī uz piemērojamības laikā pārbaudi, attiecīgās tiesību normas jāinterpretē, ņemot vērā ne tikai to formulējumu, bet arī kontekstu, kurā tās iekļaujas, un šo normu ietverošā akta mērķus (14).
1.      Gramatiskā interpretācija
53.      Runājot par Regulas Nr. 805/2004 21. panta 2. punkta formulējumu, no vairākām šīs tiesību normas valodu versijām izriet, ka tajā ir skaidri noteikts, ka pārskatīšana pēc būtības “nekādā gadījumā” nav pieļaujama (15). Jāuzsver, ka, lai gan šis precizējums nav iekļauts vācu valodas versijā, tas tomēr jau bija atrodams – vismaz angļu valodas versijā – Komisijas sākotnējā priekšlikumā (16). Turklāt minētais precizējums atbilst ierastajam formulējumam par aizliegumu veikt pārskatīšanu pēc būtības, kas kopš Briseles konvencijas nostiprināts sadarbībā civillietās (17).
54.      Tāpat norādu, ka sadarbībā civillietās aizliegums veikt pārskatīšanu pēc būtības liedz izpildes dalībvalsts tiesai pārbaudīt, vai izcelsmes dalībvalsts tiesa ir pareizi izvērtējusi lietas tiesiskos un faktiskos apstākļus (18).
55.      Konkrētāk, runājot par Regulu Nr. 805/2004, Tiesa nolēma, ka pārsūdzība par izcelsmes dalībvalstī pieņemtu nolēmumu vai tā apstiprinājumu par EIR nevar būt atkarīga no šo tiesu vai iestāžu veikta vērtējuma (19). Atšķirībā no citiem sekundāro tiesību aktu noteikumiem, kuros Savienības sadarbībā civillietās ir nostiprināts pārskatīšanas pēc būtības aizliegums, minētās regulas 21. panta 2. punktā šis aizliegums ir paredzēts ne tikai attiecībā uz spriedumu (vai attiecīgi tiesas izlīgumu vai publisko aktu), bet arī attiecībā uz tā apstiprinājumu par EIR.
56.      Citiem vārdiem sakot, pārskatīšanas pēc būtības aizliegums attiecas arī uz vērtējumu, kura rezultātā kompetentā iestāde attiecīgo publisko aktu apstiprināja par EIR. Tas, kurā brīdī spriedums uzskatāms par pieņemtu un publisks akts – par sastādītu vai reģistrētu Regulas Nr. 805/2004 26. panta izpratnē, jānosaka izcelsmes dalībvalsts kompetentajai iestādei vai tiesai saskaņā ar tās tiesību aktiem. Tādējādi jautājums par to, vai akts ietilpst regulas piemērojamībā laikā, ir tieši izcelsmes dalībvalsts tiesas vai kompetentās iestādes veikta juridiskās kvalifikācijas darbība, ko nevar pārbaudīt izpildes dalībvalstī.
57.      Manuprāt, no tā izriet, ka uz dalībvalsts kompetentās iestādes vai tiesas veiktu piemērojamības laikā pārbaudi attiecas aizliegums pārskatīt pēc būtības apstiprinājumu par EIR.
58.      Šo secinājumu, pēc manām domām, apstiprina minēto tiesību normu sistēmiskā un teleoloģiskā interpretācija.
2.      Sistēmiskā interpretācija
59.      Runājot par kontekstu, kurā iekļaujas Regulas Nr. 805/2004 21. panta 2. punkts, jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru šīs regulas 5. pantā paredzētā izpildāmības deklarācijas atcelšana balstās uz skaidru kompetenču sadalījumu starp izcelsmes dalībvalsts tiesām un iestādēm un izpildes dalībvalsts tiesām un iestādēm (20).
60.      Šādi rīkojoties, Savienības likumdevējs, ierobežojot izpildes dalībvalsts kompetenci attiecībā uz iespēju pārskatīt spriedumu vai publisko aktu, kas apstiprināts par EIR, attiecīgi ir paredzējis mehānismus, kas ļauj prasījuma parādniekam izcelsmes dalībvalstī apstrīdēt šo apstiprinājumu.
61.      Kā norāda Komisija, Regulas Nr. 805/2004 10. panta 1. punkts paredz, ka pēc izcelsmes tiesai iesniegta pieprasījuma EIR apstiprinājumu atkarībā no gadījuma vai nu labo, vai atsauc. Turklāt regulas 25. panta 3. punkts paredz, ka šī procedūra mutatis mutandis attiecas uz publisku aktu apstiprinājumu par EIR.
62.      It īpaši norādu, ka Regulas Nr. 805/2004 10. panta 1. punkts skaidri paredz, ka apstiprinājumu izcelsmes dalībvalstī var atsaukt, ja tas ir izdots nepamatoti, ņemot vērā šajā regulā noteiktās prasības. Pirmkārt, minētajā regulā nav nekādu ierobežojumu attiecībā uz iemesliem, kas ļauj secināt, ka apstiprinājums ir izsniegts nepamatoti. Otrkārt, kā jau uzsvēru, piemērojamības laikā pārbaude attiecas uz nosacījumiem, kurus kompetentā iestāde vai tiesa pārbauda, izsniedzot apstiprinājumu par EIR. Šādos apstākļos uzskatu, ka šīs pašas regulas piemērojamības laikā neievērošana ir viens no iemesliem, kas ļauj atzīt, ka apstiprinājums par EIR ir izsniegts nepamatoti.
63.      Citiem vārdiem sakot, tikai izcelsmes dalībvalsts tiesas vai kompetentās iestādes var pārskatīt nolēmumu par apstiprinājumu, lai izlemtu, vai tas kāda iemesla dēļ ir jāatsauc.
64.      Šajā ziņā uzsveru, ka Regulas Nr. 805/2004 10. panta 1. punkts ir vienīgais parādniekam pieejamais instruments, lai norādītu, ka publisks akts vai spriedums ir nepamatoti apstiprināts par EIR. Tomēr, kā izriet no šīs regulas 10. apsvēruma, izpildes dalībvalstī drīkst neveikt pārbaudi tikai un vienīgi tad, ja pastāv pietiekamas garantijas par aizstāvības tiesību ievērošanu. Šādos apstākļos uzskatu, ka jēdziens “nepamatota izsniegšana”, kas ļauj izcelsmes dalībvalsts tiesai atsaukt apstiprinājumu, jāinterpretē elastīgi.
65.      Šo atsaukšanas iespēju papildina cits izpildes dalībvalstī pieejams mehānisms, kura mērķis ir nodrošināt, ka gadījumos, kad ir pieprasīta apstiprinājuma atsaukšana, parādnieks var lūgt, lai izpildes procedūra tiktu ierobežota vai apturēta saskaņā ar Regulas Nr. 805/2004 23. pantu.
66.      Šajā ziņā parādnieka iespēja panākt izpildes procedūras apturēšanu ir pakļauta ierobežojošiem nosacījumiem. Pirmkārt, tā ir atkarīga no tā, vai parādnieks izcelsmes dalībvalstī ir apstrīdējis spriedumu vai publisku aktu, uz ko attiecas apstiprinājums, vai lūdzis EIR atsaukšanu vai labošanu. Otrkārt, tā paredz “ārkārtas apstākļu” pastāvēšanu, ņemot vērā, ka šis nosacījums saskaņā ar judikatūru jāinterpretē šauri (21). Tomēr šajā ziņā vēlos uzsvērt: tādā situācijā kā pamatlietā, kur izpildes dalībvalsts tiesai ir skaidrs, ka nav ievērota Regulas Nr. 805/2004 piemērošanas joma, būtu jāpiemēro “ārkārtas apstākļu” jēdziens, tādējādi nedaudz mīkstinot Tiesas ierobežojošo judikatūru šajā jautājumā.
67.      Kā norāda Komisija, šo tiesību normu analīze liecina, ka Savienības likumdevējs, pieņemot Regulu Nr. 805/2004, ir ņēmis vērā to, ka apstiprinājums var tikt izsniegts kļūdaini, un šo situāciju ir risinājis, paredzot pieteikuma iesniedzējam iespēju izcelsmes dalībvalstī lūgt apstiprinājuma atsaukšanu un vienlaikus izpildes dalībvalstī lūgt izpildes apturēšanu.
68.      Tādējādi no Regulas Nr. 805/2004 vispārējās sistēmas, manuprāt, skaidri izriet, ka novērtējumu par šīs regulas piemērojamību laikā var pārskatīt tikai izcelsmes dalībvalstī, izmantojot parādniekam pieejamās iespējas norādīt, ka apstiprinājums ir izsniegts nepamatoti. Līdz ar to, ņemot vērā minētajā regulā noteikto stingro kompetenču sadalījumu, tās vispārējā sistēma neļauj veikt šādu pārskatīšanu izpildes dalībvalstī.
3.      Teleoloģiskā interpretācija
69.      Runājot par Regulas Nr. 805/2004 mērķi, atgādinu, ka tās pamatā ir programma, ko Padome ir pieņēmusi 2000. gadā pēc Tamperes sanāksmes, lai īstenotu savstarpējas atzīšanas principu, it īpaši atceļot starpposma pasākumus pirms izpildes tajā dalībvalstī, kurā tā tiek pieprasīta (22). Mērķis bija piešķirt kreditoriem taustāmu priekšrocību, ļaujot viņiem panākt ātru un efektīvu izpildi ārvalstīs bez tās dalībvalsts tiesu iestāžu iejaukšanās, kurā ir pieprasīta izpilde, un līdz ar to – bez kavējumiem un izmaksām, ko tā rada (23).
70.      Tādējādi Regulas Nr. 805/2004 mērķis ir izveidot EIR neapstrīdētiem prasījumiem, lai, nosakot minimālos standartus, nodrošinātu spriedumu, izlīgumu un publisku aktu brīvu apriti visās dalībvalstīs (24). Ja izcelsmes dalībvalsts tiesa spriedumu ir apstiprinājusi par EIR, izpildes nolūkos to pielīdzina izpildes dalībvalstī pieņemtam spriedumam, tādēļ nav nepieciešama izpildāmības deklarācija, lai apliecinātu tā izpildāmību šajā valstī (25). Tas ir attiecināms arī uz tiesas izlīgumiem (26) un publiskiem aktiem (27).
71.      Tādējādi Tiesa ir nospriedusi, ka no Regulas Nr. 805/2004 1. un 5. panta, lasot tos kopsakarā ar tās 8., 10., 11. un 18. apsvērumu, izriet, ka šīs regulas mērķis – ievērojot savstarpēju uzticēšanos tiesvedībai dalībvalstīs, uz kuras balstīts kompetenču sadalījums starp izcelsmes dalībvalsts tiesām un iestādēm, no vienas puses, un izpildes dalībvalsts tiesām un iestādēm, no otras puses, – ir nodrošināt it īpaši to nolēmumu brīvu apriti, kas attiecas uz neapstrīdētiem prasījumiem, un paātrināt un vienkāršot to izpildi, atceļot izpildāmības deklarācijas procedūru, vienlaikus nodrošinot tiesību uz aizstāvību ievērošanu (28).
72.      Manuprāt, atļaut izpildes dalībvalstī pārbaudīt Regulas Nr. 805/2004 piemērojamības laikā ievērošanu būtu acīmredzami pretrunā šim mērķim, jo tādējādi šajā dalībvalstī tiktu atjaunota sistemātiska pārbaude attiecībā uz izcelsmes dalībvalstī veikto apstiprināšanu par EIR, papildus šajā regulā paredzētajām procedūrām un neraugoties uz tajā ietverto tiešo aizliegumu veikt pārskatīšanu pēc būtības.
73.      Tas tā ir it īpaši tāpēc, ka šādas sistēmas izveide, lai nodrošinātu spriedumu par neapstrīdētiem prasījumiem brīvu apriti, balstās uz dalībvalstu savstarpēju uzticēšanos tam, ka tiek ievērotas Savienības tiesības. Konkrētāk, kā tas ir izklāstīts Regulas Nr. 805/2004 18. apsvērumā, savstarpēja uzticēšanās dalībvalstu tiesvedībai nodrošina, ka vienas dalībvalsts tiesa var uzskatīt, ka ir izpildīti visi nosacījumi apstiprināšanai par EIR, lai spriedumu varētu izpildīt visās pārējās dalībvalstīs.
74.      Turklāt, kā to pierāda sabiedriskās kārtības klauzulas neesība, kas ļautu izpildes dalībvalstij neveikt par EIR apstiprināta sprieduma, tiesas izlīguma vai publiska akta izpildi, šī brīvā aprite, manuprāt, ir balstīta uz īpaši augstu savstarpējās uzticēšanās līmeni starp dalībvalstīm.
75.      Citiem vārdiem sakot, tieši savstarpējās uzticēšanās princips, pirmkārt, pamato izcelsmes dalībvalsts ekskluzīvo kompetenci labot vai atsaukt EIR apstiprinājumu un, otrkārt, to, ka izpildes dalībvalsts tiesai ir pienākums atzīt par derīgu apstiprinājumu par EIR, un tai ir aizliegts pārskatīt tā pareizību, lai arī apstiprinājums nebūtu bijis jāizsniedz acīmredzama Regulas Nr. 805/2004 piemērojamības laikā pārkāpuma dēļ.
76.      No iepriekš minētā izriet, ka gan Regulas Nr. 805/2004 21. panta 2. punkta un 25. panta formulējums, gan šo normu konteksts, kā arī tiesību akta, kurā tās ietilpst, mērķi norāda, ka minētās tiesību normas nepieļauj publiska akta apstiprinājuma par EIR pārskatīšanu izpildes dalībvalstī, ja, ņemot vērā publiskā akta sastādīšanas datumu, acīmredzami nav ievērota šīs regulas piemērojamība laikā.
V.      Secinājumi
77.      Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Oberster Gerichtshof (Augstākā tiesa, Austrija) uzdoto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 805/2004 (2004. gada 21. aprīlis), ar ko izveido Eiropas izpildes rīkojumu neapstrīdētiem prasījumiem, 21. panta 2. punkts, lasot to kopsakarā ar tās 25. pantu,
jāinterpretē tādējādi, ka
izpildes dalībvalstī nav atļauts pārskatīt izpildāma publiska akta apstiprinājumu par EIR, ko izcelsmes dalībvalsts kompetentā iestāde ir izsniegusi, izmantojot minētās regulas III pielikumā iekļauto veidlapu, ja, ņemot vērā publiskā akta sastādīšanas datumu, acīmredzami nav ievērota šīs regulas piemērojamība laikā.
1      Oriģinālvaloda – franču.
2      Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 351, L 2012, 1. lpp.).
3      Padomes Regula (EK) Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001, L 12, 1. lpp., turpmāk tekstā – “Briseles I regula”).
4      Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2004. gada 21. aprīlis), ar ko izveido Eiropas izpildes rīkojumu neapstrīdētiem prasījumiem (OV 2004, L 143, 15. lpp.[; ar labojumiem OV L 81, 21.3.2012., 43.–46. lpp.]).
5      Vienīgais iemesls, kāpēc var atteikties apstiprināt Regulas Nr. 805/2004 21. panta 1. punktā paredzēto spriedumu, ir tā pretrunas ar agrāku spriedumu, kas turklāt neattiecas uz publiskiem aktiem; skat. minētās regulas 25. panta 3. punktu.
6      Saskaņā ar Izpildes kodeksa 54.c panta 1. punktu.
7      OV 1972, L 299, 32. lpp.; turpmāk tekstā – “Briseles konvencija”).
8      Šajā ziņā vēlos precizēt, ka izskatāmajā lietā Regula Nr. 805/2004 saskaņā ar tās 33. pantu bija spēkā brīdī, kad attiecīgais publiskais akts tika apstiprināts par EIR. Tātad šajā gadījumā nav runa par šīs tiesību normas ievērošanu. Tomēr šīs regulas 26. pants paredz, ka tā ir piemērojama tikai publiskiem aktiem, kas sastādīti vai sagatavoti pēc minētās regulas stāšanās spēkā. Tātad šīs tiesību normas mērķis ir noteikt ierobežojumu laikā attiecībā uz aktiem, kurus var apstiprināt par šajā lietā aplūkoto EIR.
9      Skat. it īpaši Yessiou‑Faltsi, P., “The European Enforcement Order after Five Years of Experience in Greece”, Revue Hellénique de Droit International, 2008, 61. sēj., 735., 742. un 743. lpp. (Grieķijas nolēmumi, kas apstiprināti par EIR pirms 2005. gada 21. oktobra); Tribunal d'arrondissement (Luxembourg) (civil), III
e chambre (Luksemburgas apgabaltiesas Civillietu 3. palāta), spriedums par īpašo apķīlāšanu, Nr. 37/2015, pieejams: https://justice.public.lu/fr/jurisprudence/juridictions‑judiciaires.html (2012. gadā Francijā izdots EIR, pamatojoties uz 2003. gadā izdotu rīkojumu par pagaidu noregulējumu); kā arī Oberlandesgericht München (Federālās zemes Augstākā tiesa Minhenē, Vācija), 2007. gada 30. aprīļa rīkojums, 6 W 687/07, NJW‑RR, 2007, 1582. un 1583. lpp. (regulas nepiemērojamība 2005. gada 2. martā izdotam rīkojumam par tiesāšanās izdevumu noteikšanu).
10      Regulas Nr. 805/2004 33. pants.
11      Skat. arī Huet, A., “Titre exécutoire européen”, Répertoire de droit européen, Dalloz, 2006. gada augusts, 7. punkts.
12      Attiecībā uz Briseles I un Briseles Ia regulas ierobežošanu ratione temporis pēc analoģijas skat. spriedumu, 2019. gada 6. jūnijs, Weil (C‑361/18, EU:C:2019:473, 24. punkts).
13      Regulas Nr. 805/2004 1. pants.
14      Spriedumi, 2023. gada 16. februāris, Lufthansa Technik AERO Alzey (C‑393/21, EU:C:2023:104, 33. punkts), un 2025. gada 27. novembris, Manuel Costa Filhos (C‑643/24, EU:C:2025:923, 37. punkts).
15      Skat. it īpaši grieķu (“Σε καμία περίπτωση”), spāņu (“en ningún caso”), franču (“en aucun cas”), itāļu (“in nessun caso”), holandiešu (“in geen geval”), poļu (“w żadnych okolicznościach”), portugāļu (“em caso algum”), rumāņu (“în niciun caz”) un angļu (“under no circumstances”) valodu versijas.
16      Skat. Priekšlikuma Padomes regulai, ar ko izveido Eiropas izpildes rīkojumu neapstrīdētiem prasījumiem (COM(2002) 159, galīgā redakcija; OV 2002, C 203 E, 3. lpp.) 22. panta 2. punktu.
17      Skat. it īpaši Briseles konvencijas 29. pantu un Briseles Ia regulas 52. pantu.
18      Skat. it īpaši spriedumus, 2000. gada 28. marts, Krombach (C‑7/98, EU:C:2000:164, 36. punkts), un, no jaunākiem, 2024. gada 4. oktobris, Real Madrid Club de Fútbol (C‑633/22, EU:C:2024:843, 36. punkts un tajā minētā judikatūra).
19      Spriedums, 2023. gada 16. februāris, Lufthansa Technik AERO Alzey (C‑393/21, EU:C:2023:104, 41. punkts).
20      Spriedumi, 2023. gada 16. februāris, Lufthansa Technik AERO Alzey (C‑393/21, EU:C:2023:104, 41. punkts), un 2025. gada 27. novembris, Manuel Costa Filhos (C‑643/24, EU:C:2025:923, 40. punkts).
21      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 16. februāris, Lufthansa Technik AERO Alzey (C‑393/21, EU:C:2023:104, 34. un 35. punkts).
22      Skat. Regulas Nr. 805/2004 8. apsvērumu, kā arī Padomes paziņojumu (2001/C 12/01) “Pasākumu programmā, lai īstenotu nolēmumu savstarpējās atzīšanas principu civillietās un komerclietās” (OV 2001, C 12, 1. un 5. lpp.).
23      Skat. Regulas Nr. 805/2004 8. un 9. apsvērumu.
24      Regulas Nr. 805/2004 1. pants.
25      Skat. Regulas Nr. 805/2004 5. pantu.
26      Regulas Nr. 805/2004 24. panta 2. punkts.
27      Regulas Nr. 805/2004 25. panta 2. punkts.
28      Spriedums, 2025. gada 27. novembris, Manuel Costa Filhos (C‑643/24, EU:C:2025:923, 53. punkts). Skat. arī spriedumu, 2023. gada 16. februāris, Lufthansa Technik AERO Alzey (C‑393/21, EU:C:2023:104, 45. punkts).