Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA M. KAMPOSA SANČESA‑BORDONAS [M. CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA]
SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 5. martā (1)
Lieta C‑507/24 P
YS
pret
Eiropas Savienības Padomi,
Eiropas Komisiju
Apelācija – Institucionālās tiesības – Ciešāka sadarbība Eiropas Prokuratūras izveidei – Regula (ES) 2017/1939 – Eiropas Prokuratūras Eiropas prokuroru iecelšana amatā – Viena no Grieķijas Republikas izvirzītajiem kandidātiem iecelšana amatā – Eiropas prokuroru iecelšanai amatā piemērojamo tiesību normu iespējams pārkāpums – Atcelšanas prasība – Priekšlikuma par iecelšanu amatā tiesiskuma pārbaude
1.        Ar Lēmumu (ES) 2023/1335 (2) Padome iecēla piecus “Eiropas Prokuratūras Eiropas prokurorus” (turpmāk tekstā – “Eiropas prokurori”), to vidū arī Grieķijas izvirzīto kandidātu.
2.        Grieķijas tiesnesis, kurš procedūras valsts posmā netika iekļauts kandidātu sarakstā, cēla Vispārējā tiesā prasību atcelt tiesību aktu (3), proti, Lēmumu 2023/1335 (4).
3.        Vispārējā tiesa 2024. gada 8. maija rīkojumā (turpmāk tekstā – “pārsūdzētais rīkojums”) secināja, ka tai nav kompetences lemt par Lēmuma 2023/1335 spēkā esību, jo tā iespējamais prettiesiskums izriet no valsts tiesību akta prettiesiskuma, ko tāpat kā Eiropas prokurora amata kandidātu izvirzīšanu var izvērtēt tikai valsts tiesas.
4.        YS iesniedza apelācijas sūdzību par Vispārējās tiesas rīkojumu. Viņa apelācijas sūdzība dod Tiesai iespēju izvērtēt kompetenču sadalījumu, veicot Savienības un valsts tiesību aktu pārbaudi tiesā, kas ir daļa no Eiropas prokuroru iecelšanas amatā procedūras saskaņā ar Regulu (ES) 2017/1939 (5).
I.      Tiesvedības priekšvēsture
5.        Pārsūdzētā rīkojuma 2.–12. punktā izklāstīto tiesvedības priekšvēsturi īsumā var apkopot šādi.
–        2022. gada 27. septembrī Grieķijas iestādes izsludināja konkursu prokuroriem, lai no 2023. gada 29. jūlija izvirzītu trīs kandidātus Eiropas prokurora amatam.
–        2022. gada 17. oktobrī YS iesniedza pieteikumu Grieķijas iestādēs.
–        Ar 2022. gada 20. decembra lēmumu Anotato Dikastiko Symvoulio Politikis kai Poinikis Dikaiosynis (Augstākā tieslietu padome civillietās un krimināllietās, Grieķija; turpmāk tekstā – “Augstākā tieslietu padome”) noraidīja YS kandidatūru sakarā ar viņa neatbilstību valsts Likumā Nr. 4786/2021 noteiktajai prasībai, jo YS bija nevis prokurors, bet gan tiesnesis.
–        Tajā pašā lēmumā Augstākā tieslietu padome Grieķijas Republikas vārdā Eiropas prokurora amatam izvirzīja trīs kandidātus.
–        2023. gada 22. martā YS Augstākās tieslietu padomes lēmumu apstrīdēja
Symvoulio tis Epikrateias (Valsts padome, Grieķija) (6).
–        Ņemot vērā valstu iestāžu izvirzītās kandidatūras, atlases komiteja (7), kas izveidota saskaņā ar Regulas (ES) 2017/1939 14. panta 3. punktu, klasificēja valstu iestāžu izvirzītos kandidātus, sagatavoja motivētus atzinumus un nosūtīja tos Padomei.
–        Saņēmusi atlases komitejas priekšlikumu, Padome pieņēma Lēmumu 2023/1335.
II.    Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais rīkojums
6.        Vispārējā tiesā celtajā atcelšanas prasībā YS lūdza:
–        atcelt Lēmumu 2023/1335 pilnībā vai vismaz daļā, kas attiecas uz Grieķijas kandidāta izvirzīšanu Eiropas prokurora amatam;
–        konstatēt un “atzīt par spēkā neesošu” Komisijas bezdarbību, ciktāl tā prettiesiski atturējās uzraudzīt to, kā Grieķijas iestādes izvirzīja Eiropas Prokurora biroja kandidātus;
–        piespriest Padomei un Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
7.        Gan Padome, gan Komisija izvirzīja iebildi par YS apelācijas sūdzības nepieņemamību.
8.        Pārsūdzētajā rīkojumā Vispārējā tiesa atzina, ka tai nav kompetences lemt par to, vai izvirzīto kandidātu priekšlikums, kuru valsts iestādes iesniegušas Padomei, ir tiesisks (8).
9.        Vispārējā tiesa savu nolēmumu pamatoja šādos pārsūdzētā rīkojuma punktos:
–        37. punktā tā minēja sprieduma Berlusconi un Fininvest 45. un 46. punktu (9);
–        38. punktā tā atzina, ka Regulas 2017/1939 16. panta 2. punkts piešķir Padomei rīcības brīvību attiecībā uz dalībvalstu izvirzītajiem Eiropas Prokurora amata kandidātiem, paredzot tikai veikt izvirzīto kandidātu pārbaudi, ņemot vērā Eiropas prokurora amata pienākumu veikšanai nepieciešamās prasības. Savukārt Padomei nav pilnvaru izvērtēt to iemeslu pamatotību, kuru dēļ procedūras valsts posmā tika noraidītas kandidatūras.
–        39. punktā tā norādīja, ka, ņemot vērā kompetenču sadalījumu starp valsts iestādēm un Savienības iestādēm jomā, kurā piemērojami Regulas 2017/1939 noteikumi, valsts iestādes pieņemtais akts par kandidātu izvirzīšanu Eiropas Prokurora amatam ir saistošs Padomei un nosaka tās lēmuma nosacījumus, ciktāl šis lēmums nevar attiekties uz kandidatūrām, kuras nav izvirzījušas attiecīgās dalībvalstis.
–        40. punktā Vispārējā tiesa no iepriekš minētā secināja, ka tai nav jāizskata arguments par Augstākās tieslietu padomes lēmuma, ar kuru tika noraidīta YS kandidatūra, iespējamo prettiesiskumu, kas ir jāizvērtē valsts tiesām saskaņā ar šī rīkojuma 37. punktā atgādinātajiem nosacījumiem.
–        41. punktā tā konstatēja, ka YS nav izvirzījis citus argumentus, lai pierādītu Lēmuma 2023/1335 prettiesiskumu, un tādēļ viņa prasījumi atcelt lēmumu ir jāatzīst par nepieņemamiem.
10.      Pakārtoti Vispārējā tiesa nosprieda, ka YS nav pierādījis pastāvošu vai noteiktu interesi apstrīdēt Lēmumu 2023/1335. Viņa tiesības pārsūdzēt šo lēmumu esot atkarīgas no neskaidra notikuma, kas varētu notikt, proti, no valsts lēmuma, ar ko tika noraidīta viņa kandidatūra, iepriekšējas atcelšanas (10).
III. Apelācijas sūdzība un tiesvedība Tiesā
11.      Apelācijas sūdzība Vispārējā tiesā tika reģistrēta 2024. gada 18. jūlijā.
12.      Apelācijas sūdzībā YS prasījumi Tiesai ir šādi:
–        atcelt pārsūdzēto rīkojumu;
–        atcelt Lēmumu 2023/1335 pilnībā vai daļā, kas attiecas uz Grieķijas kandidāta izvirzīšanu Eiropas prokurora amatam un YS kandidatūras noraidīšanu;
–        piespriest Padomei un Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
13.      Apelācijas sūdzībā ir divi pamati:
–        tiesību kļūda saistībā ar Vispārējās tiesas kompetences neesību;
–        tiesību kļūda, atzīstot tiesību apstrīdēt Lēmumu 2023/1335 neesību.
14.      Padome un Komisija lūdz Tiesu noraidīt apelācijas sūdzību un piespriest YS atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
IV.    Vērtējums
A.      Par apelācijas sūdzības pieņemamību
1.      Argumenti
15.      Lai gan Padome formāli nav izvirzījusi iebildi par nepieņemamību, tā apgalvo, ka YS apelācijas sūdzībā tikai atkārto vai pārformulē pirmajā instancē izvirzītos argumentus. Tādējādi saskaņā ar Tiesas judikatūru apelācijas sūdzība esot nepieņemama.
16.      YS replikas rakstā apgalvo, ka Padomes iebilde ir acīmredzami nepamatota, jo, rūpīgi izlasot apelācijas sūdzību, ir skaidrs, ka tajā izvirzīto argumentu mērķis ir labot tiesību kļūdu, ko pieļāvusi Vispārējā tiesa.
2.      Analīze
17.      Apelācijas sūdzībā ir precīzi jānorāda apstrīdētie sprieduma elementi, kuru atcelšana tiek lūgta, kā arī juridiskie argumenti, ar kuriem konkrēti var atbalstīt šo lūgumu (11).
18.      Apelācijas sūdzības elementi, kuros nav izvirzīti nekādi argumenti, kas konkrēti identificētu pārsūdzētajā nolēmumā pieļauto tiesību kļūdu, un vienīgi atkārto argumentus, kuri jau ir izklāstīti Vispārējā tiesā, neatbilst šim nosacījumam un ir noraidāmi kā acīmredzami nepieņemami (12).
19.      Savukārt, ja apelācijas sūdzības iesniedzējs apstrīd Vispārējās tiesas sniegto Savienības tiesību interpretāciju vai piemērošanu, apelācijas tiesvedībā no jauna var tikt izskatīti pirmajā instancē pārbaudītie tiesību jautājumi. Ja apelācijas sūdzības iesniedzējs nevarētu pamatot savu apelācijas sūdzību ar Vispārējā tiesā jau izvirzītajiem pamatiem un argumentiem, zustu daļa no apelācijas tiesvedības jēgas (13).
20.      Šajā apelācijas sūdzībā YS skaidri un sīki apstrīd argumentus, kas pamudinājuši Vispārējo tiesu izdot pārsūdzēto rīkojumu. Tā noraida šos argumentus, pamatojoties, pirmkārt, uz tās kompetences neesību lemt par kandidātu priekšlikuma, kuru valsts iestādes bija iesniegušas Padomei, tiesiskumu
un, otrkārt, uz YS tiesību celt prasību par Lēmumu 2023/1335 neesību.
21.      Tādējādi apelācijas sūdzība, manuprāt, ir pieņemama.
B.      Par lietas būtību
1.      Apelācijas sūdzības pirmais pamats
22.      YS apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, atzīdama, ka tai nav kompetences lemt par kandidātu priekšlikuma, kuru valsts iestādes iesniedza Padomei, tiesiskumu.
a)      Lietas dalībnieku argumenti
23.      YS apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir nepareizi piemērojusi spriedumā Berlusconi un Fininvest iedibināto judikatūru.
24.      No šīs judikatūras izrietot, ka tādas kompetentās tiesas noteikšana, kas ir tiesīga pārbaudīt dalībvalsts veikto Eiropas prokurora amata kandidātu izvirzīšanas tiesiskumu, ir atkarīga no tā, vai Savienības iestādēm ir pietiekama rīcības brīvība izvērtēt attiecīgo valsts aktu.
25.      Tādējādi, ja valsts tiesību akts Savienības iestādēm ir saistošs, kompetence ir valsts tiesām. Pretējā gadījumā valsts tiesību akts ir uzskatāms par sagatavojošu aktu, un tā papildu pārbaude ir Savienības tiesu kompetencē, kuras izvērtē Padomes galīgā tiesību akta tiesiskumu (14).
26.      YS uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, secinot, ka valsts priekšlikums Padomei ir saistošs. Pirmkārt, ir neiedomājami, ka Padome nevar noraidīt acīmredzami prettiesisku priekšlikumu un lūgt izvirzīt jaunus kandidātus. Otrkārt, būtu absurdi liegt Padomei pārbaudīt priekšlikuma tiesiskumu, ja, kā ir atzinusi Vispārējā tiesa, tai ir plaša rīcības brīvība, izvērtējot un salīdzinot kandidātu nopelnus (15).
27.      YS skatījumā šis apstāklis, kā arī atlases komitejas plašās pilnvaras liecina, ka Savienības iestādes ir tik aktīvi iesaistītas procedūrā, ka tās nevar nepievērst uzmanību rupjam Savienības tiesību aktu pārkāpumam, kāds ir izraudzītu kandidātu izvirzīšana valsts procedūrā, kas neatbilst tiesiskuma principam.
28.      Padome un Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi apgalvoto tiesību kļūdu un ir tikai pareizi piemērojusi spriedumā Berlusconi un Fininvest iedibināto doktrīnu.
b)      Vērtējums
1)      Eiropas prokuroru iecelšanas amatā procedūra
29.      Saskaņā ar Regulas 2017/1939 16. panta 1. punktu Eiropas prokuroru iecelšanas amatā procedūra sākas ar to, ka katra dalībvalsts izvirza trīs kandidātus:
–        kuri tajā brīdī ir attiecīgās dalībvalsts prokuratūras vai tiesu iestāžu locekļi;
–        kuru neatkarība ir neapšaubāma; un
–        kuriem ir kvalifikācija, kas to attiecīgajās dalībvalstīs prasīta, lai ieņemtu augstus amatus prokuratūrā vai tiesā, un kuriem ir attiecīga praktiskā pieredze saistībā ar valsts tiesību sistēmām, finanšu izmeklēšanu un tiesu iestāžu starptautisko sadarbību krimināllietās.
30.      Atbilstība šīm prasībām saskaņā ar Regulas 2017/1939 16. panta 2. punktu tiek novērtēta atlases komitejas motivētā atzinumā, kas minēts šīs regulas 14. panta 3. punktā (16).
31.      Saņēmusi atlases komitejas motivēto atzinumu, Padome izraugās vienu no kandidātiem un ieceļ to par attiecīgās dalībvalsts Eiropas prokuroru saskaņā ar Regulas 2017/1939 16. panta 2. punktu.
32.      Ja atlases komiteja secina, ka kandidāts neatbilst prasībām, lai pildītu Eiropas prokurora pienākumus, tās atzinums Padomei ir saistošs.
33.      No šīm tiesību normām izriet, ka Eiropas prokuroru iecelšanas amatā procedūrai ir trīs posmi:
–        Pirmajā posmā, kas norisinās tikai valsts līmenī, katra dalībvalsts izvirza trīs kandidātus.
–        Otrajā posmā atlases komiteja, kas izveidota saskaņā ar Regulu 2017/1939, sniedz motivētu atzinumu par izvirzīto kandidātu piemērotību.
–        Trešajā un pēdējā posmā Padome ieceļ vienu no kandidātiem, kuru atlases komiteja atzinusi par piemērotu.
34.      Tādējādi tā ir salikta procedūra, kurā Savienības iestāde vienīgi tai piešķirtās lēmumpieņemšanas pilnvaras (iecelt amatā Eiropas prokurorus) var īstenot tikai tad, kad dalībvalstis iepriekš ir īstenojušas arī vienīgi tām ar Savienības tiesību aktiem piešķirtās pilnvaras iesniegt priekšlikumus (Eiropas prokuroru kandidātu izvirzīšana).
2)      Kompetenču sadalījums, pārbaudot tiesā saliktā procedūrā pieņemtos aktus
35.      Spriedumā Berluskoni un Fininvest Tiesa izstrādāja šādu doktrīnu:
–        “Valsts iestādes akts, kas iekļaujas Savienības lēmumpieņemšanas procesā, neietilpst Savienības tiesas ekskluzīvajā kompetencē tad, kad no attiecīgajā jomā veiktās kompetenču sadales starp valsts iestādēm un Savienības iestādēm izriet, ka valsts iestādes izdotais akts ir nepieciešamais posms Savienības akta izdošanas procesā, kurā Savienības iestādēm ir vien ierobežota vai pat neesoša rīcības brīvība tādējādi, ka valsts [iestādes] akts ir saistošs Savienības iestādei” (17).
–        “Tātad valsts tiesu kompetencē ir lemt par pārkāpumiem, kuri eventuāli varētu būt pieļauti saistībā ar šādu aktu, vajadzības gadījumā lūdzot Tiesai sniegt prejudiciālu nolēmumu saskaņā ar tādiem pašiem [tiesiskuma] kontroles nosacījumiem, kuri paredzēti attiecībā uz jebkuru tās pašas valsts iestādes izdotu galīgu aktu, kas var radīt kaitējumu trešajām personām, un efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principa labad turklāt atzīt par pieņemamu šajā nolūkā celtu prasību, pat ja valsts procesuālo tiesību normās tas nebūtu paredzēts” (18).
36.      Saliktās procedūrās, kurās iesaistītas valsts un Savienības iestādes, var gadīties, ka valsts iestādei ir īpašas, konkrētas un ekskluzīvas lēmumpieņemšanas pilnvaras, un šādā gadījumā tikai valsts tiesu kompetencē būs pārbaudīt tās aktu tiesiskumu (19).
37.      Atšķirībā no saliktajām procedūrām banku savienības ietvaros (tajās valsts posmā vienkārši tiek sagatavots Eiropas posms, kurā Savienības iestāde vai struktūra koncentrē lēmumu pieņemšanas pilnvaras) (20), Eiropas prokuroru izvirzīšanas procedūras valsts posms ir patstāvīgs, jo valsts iestādes pieņem saistošus lēmumus, kā to analizēšu turpmāk. Šādus lēmumus var pārbaudīt tikai valstu tiesas.
3)      Tiesu kompetence strīdīgajā gadījumā
38.      Vispārējā tiesa pieņem, ka akts, ar kuru valsts iestāde izvirza kandidātus Eiropas prokurora amatam, ir saistošs Padomei un nosaka tās lēmuma nosacījumus, ciktāl šis lēmums nevar attiekties uz kandidatūrām, kuras nav izvirzījušas dalībvalstis (21).
39.      YS, gluži pretēji, uzskata, ka Padomei ir plaša rīcības brīvība, lai pārbaudītu valsts izvirzīto kandidātu atbilstību un tādējādi arī valsts atlases procedūras tiesiskumu (22).
40.      Manuprāt, Komisija pamatoti uzskata, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs nav pareizi interpretējis pārsūdzētā rīkojuma 39. punktu.
41.      Proti, valsts akts, kurā Eiropas prokurora amatam ir izvirzīti trīs kandidāti, ir saistošs Savienībai nevis tādējādi, ka tai obligāti jāieceļ viens no izvirzītajiem kandidātiem, bet gan tādā nozīmē, ka Padome nevar iecelt kandidātu, kas nav norādīts priekšlikumā.
42.      Pierādījums tam ir tas, ka gadījumā, ja Padome noraida visas kandidatūras, jaunu priekšlikumu var iesniegt (vienīgi) dalībvalsts (23).
43.      Savienības iestādēm ir pilnīga rīcības brīvība izvērtēt kandidātu nopelnus, un šajā ziņā valsts priekšlikums tām nav saistošs. Tomēr tām tas ir pilnībā saistošs, jo dalībvalsts ir nolēmusi ierobežot to personu loku, kuras Padome var iecelt amatā, līdz trim izvirzītajiem kandidātiem. Šis valsts priekšlikums, kurā noteikts konteksts, kurā Padomei jāpieņem lēmums, neatstāj šai Savienības iestādei nekādu rīcības brīvību (proti, tas ir tai saistošs).
44.      Citiem vārdiem sakot, Padome var noraidīt valsts priekšlikumu, bet nevar to grozīt vai aizstāt. Tai nav pilnvaru izvirzīt kandidātus, bet ir tikai pilnvaras iecelt kādu no dalībvalsts izraudzītajiem kandidātiem.
45.      Kandidātu izraudzīšanas procesu (kas ir saistošs Padomei atbilstoši iepriekš minētajiem nosacījumiem) var pārbaudīt tikai valsts tiesās. Savukārt Savienības tiesai būs jāpārbauda, vai Padome pamatoti ir iecēlusi amatā kādu no dalībvalsts izraudzītajiem kandidātiem.
46.      Tādējādi Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, atzīstot, ka tai nav kompetences lemt par to, vai Grieķijas iestāžu Padomei iesniegtais izraudzīto kandidātu saraksts ir tiesisks, jo šajā ziņā kompetence ir Grieķijas tiesām.
47.      YS uzsvēra, ka Padomei nevar būt saistošs priekšlikums, kas izstrādāts acīmredzami prettiesiskā procedūrā. Savu argumentu šajā ziņā viņš ilustrē, minot piemērus, kurus pats atzīst par galējiem (24).
48.      Šajā YS argumentā ir izklāstīti hipotētiski scenāriji, kas neatbilst šajā lietā izskatītajam gadījumam (25), un tādējādi tas nevar ietekmēt apelācijas sūdzības iznākumu, jo tā attiecas tikai uz faktiem, kurus ņēma vērā Vispārējā tiesa.
49.      Ja Tiesa uzskatītu, ka ir jālemj par šo YS argumentu, neraugoties uz tā hipotētisko raksturu, uzskatu, ka šis arguments tai būtu jānoraida.
50.      Proti, ja dalībvalsts organizē atklātu atlases procedūru – kas tai nav obligāti jādara saskaņā ar Regulu 2017/1939 –, tai tā jārīko saskaņā ar Savienības tiesību aktiem:
–        pirmkārt, šāda procedūra jārīko saskaņā ar Regulu 2017/1939, proti, tā ir jāizstrādā tā, lai varētu izraudzīt kandidātus, kuri atbilst minētās regulas 16. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem;
–        otrkārt, vispārīgi procedūrā jāievēro Savienības tiesību aktos paredzētie principi un noteikumi, it īpaši diskriminācijas aizliegums.
51.      Tomēr šajā apelācijas sūdzībā tiek aplūkots cits jautājums, kas skar Lēmuma 2023/1335 spēkā esību. Šo jautājumu nevar pielīdzināt jautājumam par to, kam ir jānodrošina Savienības tiesību ievērošana attiecībā uz valstu izvirzītajiem Eiropas prokuroru kandidātiem.
52.      Minētā priekšlikuma tiesiskuma pārbaude nav ne Padomes kompetencē, kā apgalvo YS, ne Savienības tiesas kompetencē, jo, kā ir minēts iepriekš, saskaņā ar spriedumā Berlusconi un Fininvest iedibināto judikatūru valsts tiesību aktu tiesiskuma pārbaude tādās lietās kā izskatāmā lieta ir uzticēta valstu tiesām.
53.      Līdz šim izklāstīto apstiprina Tiesas spriedums lietā, kas ir līdzīga izskatāmajai lietai: tajā ir veikta Vispārējās tiesas tiesnešu iecelšanas procedūras ietvaros pieņemto aktu pārbaude. Runa ir par 2024. gada 29. jūlija spriedumu Valančius (26).
54.      Vispārējās tiesas tiesnešu iecelšanas amatā procedūrai ir trīs posmi, no kuriem saistībā ar šo apelācijas sūdzību nozīme ir pirmajam un otrajam posmam:
–        pirmajā posmā attiecīgās dalībvalsts valdība izvirza kandidatūru, nosūtot priekšlikumu Padomes Ģenerālsekretariātam;
–        otrajā posmā LESD 255. pantā paredzētā komiteja, ņemot vērā LESD 254. panta otrajā daļā ietvertās prasības, sniedz atzinumu par šī kandidāta atbilstību Vispārējās tiesas tiesneša pienākumu veikšanai.
55.      Tiesa, neapšaubot to, ka valsts tiesas kompetencē ir pārbaudīt, vai Vispārējās tiesas tiesneša amata kandidātu izvirzīšana (ko valsts iestādes ir pieņēmušas pirmajā procesa posmā) ir bijusi tiesiska (27), nebūt nav apstrīdējusi iesniedzējtiesas kompetenci, bet ir interpretējusi tās lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu minētās Savienības tiesību normas.
56.      Tiesas
ieskatā valsts tiesai ir jāpārbauda, vai Vispārējās tiesas tiesneša amata kandidāta izvirzīšana, ko valsts iestādes veikušas pirmajā procedūras posmā, ir bijusi tiesiska un tai tā jāizvērtē, “ņemot vērā šajās tiesību normās ietvertās prasības”, kas reglamentē iecelšanas amatā procedūru (28).
57.      Kopumā Padomei nav obligāti jāpieņem priekšlikums, kas pieņemts procedūrā, kura neatbilst Savienības tiesību aktiem. Gluži pretēji, tā var paļauties uz garantiju, ka šāda priekšlikuma tiesiskums
tiks pārbaudīts, un attiecīgā gadījumā tas tiks pārbaudīts valsts tiesās.
58.      Padome, protams, var saņemt priekšlikumus, kuru izstrādi nav izvērtējusi valsts tiesa vai nu tāpēc, ka netika rīkota publiska atlases procedūra, ko varētu pārskatīt, vai arī tāpēc, ka neviens tos nav apstrīdējis. Pirmajā gadījumā pārbaudi vispār nebūtu iespējams veikt (pat Padomei); otrajā gadījumā tiktu piemērota tiesiskuma prezumpcija, kas attiecināma uz valsts iestāžu aktiem, kuri nav pārskatāmi tiesā, jo netika apstrīdēti (29).
59.      Izskatāmajā lietā, kā jau norādīts, valsts tiesā notiek tiesvedība par Augstākās tieslietu padomes priekšlikuma tiesiskumu. Šajā tiesvedībā bija iespējams lemt par to, vai Grieķijā rīkotajā Eiropas prokurora amata kandidātu atlases procedūrā bija jāparedz iespēja iesniegt pieteikumus arī tiesnešiem, nevis tikai prokuratūras darbiniekiem.
2.      Apelācijas sūdzības otrais pamats
60.      Otrajā apelācijas sūdzības pamatā Vispārējai tiesai tiek pārmesta tiesību kļūda, nospriežot, ka YS nebija pastāvošas, tiešas un noteiktas intereses apstrīdēt Lēmumu 2023/1335.
61.      Tā kā pirmais apelācijas sūdzības pamats, manuprāt, ir jānoraida, otrais apelācijas sūdzības pamats nav jāizskata.
62.      Ja Tiesa atzītu Vispārējās tiesas kompetences neesību apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumus, tas liegtu iespēju izskatīt jebkuru citu apelācijas sūdzības pamatu.
63.      Tomēr izskatīšu šo apelācijas sūdzības otro pamatu gadījumā, ja pirmo pamatu Tiesa atzītu par pieņemamu.
a)      Lietas dalībnieku argumenti
64.      Pēc YS domām:
–        ja pirmais apelācijas sūdzības pamats tiktu apmierināts, tas nozīmētu, ka Vispārējās tiesas kompetencē ir “pārskatīt” Lēmumu 2023/1335, tostarp “Augstākās tieslietu padomes sagatavojošu aktu/lēmumu”. Ja Vispārējā tiesa konstatētu, ka Augstākās tieslietu padomes lēmums ir prettiesisks, lēmums par YS kandidatūras noraidīšanu būtu jāatceļ (30);
–        pakārtot tiesības apstrīdēt Lēmumu 2023/1335 tam, ka valsts tiesa iepriekš atceļ lēmumu par viņa kandidatūras noraidīšanu, nozīmētu liegt viņam tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, jo līdz brīdim, kad tiktu pabeigta tiesvedība valsts tiesā, termiņš prasības celšanai Vispārējā tiesā par šo lēmumu jau būtu beidzies;
–        pastāv risks, ka valsts tiesa, kas izskata apelācijas sūdzību par Augstākās tieslietu padomes lēmumu, neiesniegs Tiesai lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu;
–        tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pārkāpumu nevarētu novērst, ceļot prasību par zaudējumu atlīdzību.
65.      Padome un Komisija būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pareizi piemērojusi Tiesas judikatūru par tiesībām celt atcelšanas prasību.
b)      Vērtējums
66.      Kā jau norādīju, Vispārējā tiesa pakārtoti lēma, ka YS nav pierādījis pastāvošu vai noteiktu interesi apstrīdēt Lēmumu 2023/1335.
67.      Vispārējā tiesa, atsaucoties uz tās iepriekšējo judikatūru (31), atgādināja, ka fiziskas personas prasība atcelt tiesību aktu ir pieņemama vienīgi tad, ja tai ir interese, lai pārsūdzētais akts tiktu atcelts. Šāda interese nozīmē, ka šī akta atcelšanai pašai par sevi var būt tiesiskas sekas un tādējādi prasības rezultātā lietas dalībnieks, kurš to cēlis, var gūt kādu labumu.
68.      Ņemot vērā šo premisu, Vispārējā tiesa nosprieda, ka YS tiesības apstrīdēt Lēmumu 2023/1335 ir atkarīgas no nenoteikta nākotnes notikuma, proti, no tā, vai iepriekš tiks atcelts valsts lēmums, ar kuru tika noraidīta viņa kandidatūra dalībai atlases procedūras valsts posmā. Šāds lēmums bija sub iudice pieņemts valsts tiesā, kura vēl nebija pieņēmusi nolēmumu.
69.      Šādu pieeju uzskatu par nepareizu. Manuprāt, YS bija tiesības apstrīdēt Lēmumu 2023/1335, jo, tā kā viņš vēlējās piedalīties procedūrā, kurā tika pieņemts šis lēmums, viņam bija interese, lai tas tiktu atzīts par spēkā neesošu.
70.      No Lēmuma 2023/1335 atzīšanas par spēkā neesošu YS varētu gūt labumu (dalība jaunā atlases procedūrā), ja Vispārējā tiesa apmierinātu viņa argumentus par Padomes pienākumu pārbaudīt Augstākās tieslietu padomes lēmumu.
71.      Citiem vārdiem sakot, ja pieņemtu (quod non), ka Vispārējās tiesas kompetencē ir lemt par atlases procedūras tiesiskumu valsts posmā un tātad (pakārtoti) spriest par Augstākās tieslietu padomes lēmumu, manuprāt, nebūtu
apšaubāms, ka YS būtu tiesības apstrīdēt Lēmumu 2023/1335.
72.      Proti, ja Vispārējā tiesa konstatētu, ka Augstākās tieslietu padomes lēmums neatbilst Regulas 2017/1939 16. panta 1. punktam (saskaņā ar kuru Eiropas prokurora amata kandidātiem jābūt aktīviem prokuratūras vai tiesu darbiniekiem), būtu no jauna jārīko valsts procedūra, ļaujot YS vismaz iesniegt savu kandidatūru. Šādā gadījumā kandidātam, kas ir izslēgts no procedūras valsts posmā, būtu tiesības apstrīdēt procedūras galīgo lēmumu kopumā (proti, Lēmumu 2023/1335).
C.      Tiesāšanās izdevumi
73.      Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 184. pantu un atbilstoši Komisijas prasījumiem YS atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
V.      Secinājumi
74.      Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, ierosinu Tiesai:
–        Apelācijas sūdzību noraidīt.
–        Piespriest YS atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
1      Oriģinālvaloda – spāņu.
2      Padomes Lēmums (2023. gada 27. jūnijs) par Eiropas prokuroru iecelšanu Eiropas Prokuratūrā (OV 2023, L 166, 116. lpp.).
3      Lieta YS/Padome un Komisija (T‑411/23, EU:T:2024:310).
4      Atcelšanas prasība tika celta arī par konstatējumu, ka Komisija ir prettiesiski atturējusies sākt pārkāpuma procedūru pret Grieķijas Republiku. Apelācijas sūdzība ir iesniegta tikai par to rīkojuma daļu, kas attiecas uz prasījumu atcelt Lēmumu 2023/1335. Tādējādi tā nav vērsta pret LESD 265. pantā paredzētās prasības sakarā ar bezdarbību nepieņemamību.
5      Padomes Regula (2017. gada 12. oktobris), ar ko īsteno ciešāku sadarbību Eiropas Prokuratūras (EPPO) izveidei (OV 2017, L 283, 1. lpp.).
6      2024. gada 8. maijā, kad Vispārējā tiesa izdeva pārsūdzēto rīkojumu (pārsūdzētā rīkojuma 44. punkts), šīs apstrīdēšanas iznākums vēl nebija zināms.
7      Padomes Īstenošanas lēmums (ES) 2018/1696 (2018. gada 13. jūlijs) par darbības noteikumiem atlases komitejai, kas paredzēta 14. panta 3. punktā Regulā (ES) 2017/1939 (OV 2018, L 282, 8. lpp.).
8      Turklāt Vispārējā tiesa atzina par nepieņemamu prasījumu konstatēt Komisijas bezdarbību, jo tā neuzsāka pret Grieķijas Republiku pārkāpuma procedūru (pārsūdzētā rīkojuma 25.–32. punkts). Šo pārsūdzētā rīkojuma daļu YS apelācijas sūdzībā nav apstrīdējis.
9      Spriedums, 2018. gada 19. decembris, Berlusconi un Fininvest (C‑219/17, EU:C:2018:1023; turpmāk tekstā – “spriedums Berlusconi un Fininvest”).
10      Pārsūdzētā rīkojuma 42.–46. punkts.
11      Spriedums, 2019. gada 23. janvāris, Deza/ECHA (C‑419/17 P, EU:C:2019:52). 93. punkts. Šīs judikatūras juridiskais pamats ir LESD 256. panta 1. punkta otrā daļa, Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 58. panta pirmā daļa un Tiesas Reglamenta 168. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 169. panta 2. punkts.
12      Spriedums, 2000. gada 4. jūlijs, Bergaderm un Goupil/Komisija (C‑352/98 P, EU:C:2000:361), 35. punkts, un rīkojums, 2019. gada 19. septembris, Renew Consorzio Energie Rinnovabili/Komisija un Itālija (C‑325/19 P, EU:C:2019:768), 20. punkts.
13      Spriedums, 2005. gada 7. jūlijs, Le Pen/Parlaments (C‑208/03, EU:C:2005:429), 40. punkts un tajā minētā judikatūra.
14      Apelācijas sūdzības 21. punkts.
15      Apelācijas sūdzības 28. punkts, kurā ir atsauce uz 2022. gada 12. janvāra spriedumu Verelst/Padome (T‑647/20, EU:T:2022:5), 122. punkts.
16      Šīs komitejas darbību reglamentē Īstenošanas lēmuma 2018/1696 pielikums. Saskaņā ar minētā pielikuma VI.2. punktu atlases komiteja izvērtē izvirzīto kandidātu kandidatūras, ņemot vērā Regulas (ES) 2017/1939 16. panta 1. punktā noteiktās prasības. Pamatojoties uz secinājumiem, kas izdarīti, izvērtējot kandidatūras un uzklausot kandidātus, komiteja sniedz motivētu atzinumu par kandidātu piemērotību pildīt Eiropas prokurora amata pienākumus un skaidri norāda, vai kandidāts atbilst Regulas 2017/1939 16. panta 1. punktā noteiktajām prasībām (VII.2. punkta pirmā daļa). Ja izvirzītie kandidāti neatbilst minētajām prasībām, komiteja lūdz attiecīgajai dalībvalstij izvirzīt atbilstošu skaitu jaunu kandidātu (VII.2. punkta otrā daļa). Visbeidzot komiteja klasificē kandidātus atbilstoši viņu kvalifikācijai un pieredzei, norādot viņus nesaistošā prioritārā secībā (VII.2. punkta trešā daļa).
17      Spriedums Berlusconi un Fininvest, 45. punkts.
18      Spriedums Berlusconi un Fininvest, 46. punkts.
19      Spriedums, 2020. gada 29. janvāris, GAEC Jeanningros (C‑785/18, EU:C:2020:46), 25. punkts: “ņemot vērā lēmumpieņemšanas pilnvaras, kas tādējādi ir piešķirtas valsts iestādēm šajā kompetenču sadales sistēmā [aizsargāta cilmes vietas nosaukuma reģistrācijas procedūrā], tikai valsts tiesas var lemt par to, vai ir tiesiski šo iestāžu pieņemtie tiesību akti, tādi kā tie, kas attiecas uz nosaukuma reģistrācijas pieteikumiem un kas ir nepieciešamais posms Savienības tiesību akta pieņemšanas procedūrā, jo Savienības iestādēm attiecībā uz šiem aktiem ir tikai ierobežota rīcības brīvība vai vispār nav rīcības brīvības.”
20      Šādos apstākļos tika pasludināts spriedums Berluskoni un Fininvest.
21      Pārsūdzētā rīkojuma 39. punkts.
22      Replikas raksta 6. punkts.
23      Īstenošanas lēmuma 2018/1696 pielikuma VII.2. punkta otrā daļa.
24      Tas tā būtu, ja dalībvalsts būtu izvirzījusi tikai “personas, kurām papildus nepieciešamajām zināšanām būtu, piemēram, dārznieka kvalifikācija” (apelācijas sūdzības 24. punkts); “vienkāršus juristus vai advokātus, kas nav prokuratūras vai tiesu iestāžu darbinieki” (apelācijas sūdzības 25. punkts); būtu rīkojusi “izsoli, lai izraudzītos kandidātu [..]” (replikas raksta 4. punkts), vai visbeidzot, izsludinājusi uzaicinājumu iesniegt pieteikumus, kas radītu diskrimināciju dzimuma dēļ (turpat).
25      Grieķijas Eiropas prokuroru atlases procedūras (iespējamais)
prettiesiskums nav saistīts ar apstākļiem, kurus YS norādījis savā apelācijas sūdzībā. Priekšroka netika dota kandidatūrām – dārzniekiem, netika pieņemtas advokātu kandidatūras, amati netika izsolīti, un nav pierādījumu tam, ka kāds būtu ticis diskriminēts dzimuma dēļ.
26      Lieta C‑119/23 (EU:C:2024:653; turpmāk tekstā – “spriedums Valančius”).
27      Spriedums Valančius, 29. punkts.
28      Spriedums Valančius, 38. punkts.
29      Vēlreiz jāatgādina, ka šie pieņēmumi neattiecas uz šo apelācijas sūdzību.
30      Apelācijas sūdzības 41. punkts.
31      Pārsūdzētā rīkojuma 42. punktā ir atsauce uz Vispārējās tiesas 2020. gada 17. decembra rīkojuma IM/EIB un EIF (T‑80/20, EU:T:2020:636) 30. un 31. punktu, kuros savukārt ir atsauce uz 2011. gada 13. septembra sprieduma Dredging International un Ondernemingen Jan de Nul/EMSA (T‑8/09, EU:T:2011:461) 134. un 135. punktu. No šī pēdējā minētā sprieduma 134. punkta izriet: “ja pretendenta piedāvājums ir noraidīts, nesasniedzis stadiju pirms lēmuma piešķirt iepirkuma līguma slēgšanas tiesības pieņemšanas, un tāpēc nav ticis salīdzināts ar citiem piedāvājumiem, attiecīgā pretendenta intereses esamība celt prasību par lēmumu, ar kuru ir piešķirtas līguma slēgšanas tiesības, ir atkarīga no tā, vai ir atcelts lēmums noraidīt tā piedāvājumu. Faktiski tikai tad, ja šis pēdējais lēmums ir atcelts, lēmuma, ar kuru ir piešķirtas līguma slēgšanas tiesības, atcelšanai attiecīgā gadījumā var būt tiesiskas sekas attiecībā uz pretendentu, kura piedāvājums ir noraidīts, nesasniedzis stadiju pirms lēmuma piešķirt iepirkuma līguma slēgšanas tiesības pieņemšanas, un atcelšana var radīt tam priekšrocības, jo tiek atcelts lēmums, kas pieņemts pēc salīdzināšanas, kurā nepamatoti nav bijis iekļauts tā piedāvājums.”