62004CC0334
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 14. septembril 2006 (
1
)
Kohtuasi C-334/04
Euroopa Ühenduste Komisjon
versus
Kreeka Vabariik
„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Direktiiv 79/409/EMÜ — I lisa — Loodusliku linnustiku kaitse — Erikaitsealad — IBA 2000 — Väärtus — Andmete kvaliteet — Kriteeriumid — Kaalutlusruum — Ilmselgelt ebapiisav klassifitseerimine — Märgalad”
I. Sissejuhatus
1.
Käesolevas kohtuasjas esitab komisjon taas liikmesriigi vastu kohustuste rikkumise hagi seoses sellega, et nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivis 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta (
2
) (edaspidi „linnudirektiiv”) ette nähtud kohustust klassifitseerida teatavad alad erikaitsealadena on täidetud ebapiisavalt. Komisjoni hagi alusel on Euroopa Kohus samalaadsete kohustuste rikkumise juba tuvastanud Madalmaade, (
3
) Prantsusmaa, (
4
) Soome (
5
) ja Itaalia (
6
) puhul. Pooleli on kohtumenetlused Hispaania (
7
) ja Iirimaa (
8
) vastu. Menetlust Portugali vastu valmistab komisjon ette. (
9
)
2.
Kõnealuste menetluste keskse küsimusena tuleb tõendada, et asjaomane liikmesriik ei ole kõiki alasid, mis kuuluvad klassifitseerimisele erikaitsealadena, veel erikaitsealadeks määranud. Komisjon tugineb käesolevas asjas andmetele, mis on esitatud Kreeka kohta Euroopa ornitoloogilise tähtsusega alade nimekirjas, mille avaldas 2000. aastal valitsusväline organisatsioon BirdLife International, siseriiklike linnukaitseorganisatsioonide rahvusvaheline katusorganisatsioon (edaspidi „IBA 2000”, IBA tähendab Important Bird Area (tähtis linnuala) või Important Bird Areas (tähtsad linnualad)). (
10
) Kreeka esitab peamiselt vastuväite, et kõnealust nimekirja tuleb kontrollida ja selleks on tarvis rohkem aega.
II. Õiguslik raamistik
3.
Linnudirektiivi artikli 4 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud, millised alad peavad liikmesriigid erikaitsealadena klassifitseerima, sama artikli lõige 3 näeb ette, millist teavet tuleb komisjonile klassifitseerimise kohta edastada:
„1.   I lisas nimetatud liikide elupaikade kaitseks tuleb rakendada erimeetmeid, et kindlustada nende liikide säilimine ja paljunemine levikualal.
Sellega seoses võetakse arvesse järgmist:
a)
väljasuremisohus liigid;
b)
liigid, mis on tundlikud teatavate muutuste suhtes oma elupaigas;
c)
liigid, mida peetakse nende väikesearvuliste asurkondade või piiratud kohaliku leviku tõttu haruldaseks;
d)
teised liigid, mis oma elupaiga eripära tõttu nõuavad erilist tähelepanu.
Hindamisel võetakse arvesse arvukuse arengutendentse ja muutumist.
Liikmesriigid klassifitseerivad erikaitsealadena nende liikide kaitseks eelkõige arvuliselt ja suuruselt kõige sobivamad alad, võttes arvesse nende liikide kaitsenõudeid geograafilistel maismaa- ja merealadel, kus käesolevat direktiivi kohaldatakse.
2.   Liikmesriigid võtavad samalaadseid meetmeid I lisas nimetamata, kuid reeglipäraselt esinevate rändliikide ja nende pesitsus-, sulgimis- ja talvitusalade ning rändepeatuspaikade suhtes, pidades silmas nende kaitsmise vajadust geograafilistel maismaa- ja merealadel, kus käesolevat direktiivi kohaldatakse. Sel eesmärgil pööravad liikmesriigid erilist tähelepanu märgalade ja eelkõige rahvusvahelise tähtsusega märgalade kaitsele.
3.   Liikmesriigid edastavad komisjonile kogu asjakohase teabe, et komisjon saaks algatada vajaliku kooskõlastuse, et tagada lõigetes 1 ja 2 sätestatud aladest ühtse terviku loomist, mis vastab nende liikide kaitsenõuetele geograafilistel maismaa- ja merealadel, kus käesolevat direktiivi kohaldatakse.”
4.
Direktiivi põhjenduses 9 selgitatakse seda sätet järgmiselt:
„Elupaikade piisava mitmekesisuse ja suuruse säilitamine, hoidmine või taastamine on oluline kõikide linnuliikide kaitsel; teatavate linnuliikide elupaikasid tuleb kaitsta erimeetmete abil, et kindlustada nende säilimine ja paljunemine levikualal; selliste meetmete puhul tuleb arvestada ka rändliikidega ning meetmed tuleb ühtse terviku loomiseks kooskõlastada.”
5.
Nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (
11
) (edaspidi „loodusdirektiiv”) artikli 3 lõike 1 teise lõigu kohaselt kuuluvad sama direktiivi alusel loodud Natura 2000 võrgustikku ka erikaitsealad, mis liikmesriigid on määranud linnudirektiivi kohaselt.
III. Kohtueelne menetlus ja poolte nõuded
6.
Komisjon saatis 21. detsembril 2001 Kreeka valitsusele asutamislepingu artikli 226 alusel märgukirja nõudega esitada oma seisukoht. Komisjon heitis Kreekale ette, et Kreeka on erikaitsealadena klassifitseerinud vähem piirkondi, kui näeb ette linnudirektiivi artikkel 4. Erikaitsealade ebapiisava klassifitseerimise tõendamiseks tugines komisjon IBA 2000-le. Selles nimekirjas on Kreeka kohta erikaitsealadena klassifitseerimisele kuuluvate piirkondadena loetletud 186 ala pindalaga ligikaudu 33200 ruutkilomeetrit, mis moodustab umbes 25,2% riigi territooriumist.
7.
Seejärel edastas Kreeka komisjonile täiendavat teavet juba klassifitseeritud erikaitsealade kohta. Nimetatud teabe põhjal tuvastas komisjon, et Kreeka oli erikaitsealadena klassifitseerinud 110 ala. Kreeka ametiasutused teatasid veel ligikaudu 40 uue erikaitseala määramise kavatsusest.
8.
Komisjon edastas Kreeka valitsusele 19. detsembril 2002 põhjendatud arvamuse, milles jäi oma etteheite juurde.
9.
Kreeka Vabariigi alaline esindus teatas 20. veebruaril 2003 komisjonile 40 uuest erikaitsealast ning 10 olemasoleva erikaitseala piiride muutmisest. Olemasoleva 151 erikaitseala kogupindala on 13703 ruutkilomeetrit, sellest 13136 ruutkilomeetrit on maismaa-ala – moodustades 10% Kreeka maismaaterritooriumist – ja 567 ruutkilomeetrit mereala. (
12
)
10.
Komisjon ei olnud nende edusammudega siiski rahul ja esitas seetõttu 2. augustil 2004 hagi.
11.
Komisjon palub
1)
tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik on
—
klassifitseerinud erikaitsealadena nii arvult kui ka kogupindalalt ilmselgelt vähem piirkondi, kui on linnudirektiivi artikli 4 lõike 1 mõttes erikaitsealadena klassifitseerimise nõuetele vastavaid alasid;
—
määranud erikaitsealadeks alad, mis on kogupindalalt ilmselgelt väiksemad kui IBA 2000-s loetletud alad, mis vastavad erikaitsealadena klassifitseerimise nõuetele;
—
jätnud määramata erikaitsealad paljude direktiivi 79/409 I lisas loetletud linnuliikide jaoks või määranud erikaitsealadeks piirkonnad, kus kõnealused liigid ei ole piisavalt arvukad;
—
jätnud määramata erikaitsealad paljudele rändliikidele või määranud erikaitsealadeks piirkonnad, kus kõnealused liigid ei ole piisavalt arvukad,
siis on Kreeka Vabariik rikkunud nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta artikli 4 lõigetest 1 ja 2 tulenevaid kohustusi;
2)
mõista kohtukulud välja Kreeka Vabariigilt.
12.
Kreeka Vabariik palub
1)
jätta komisjoni hagi rahuldamata ja
2)
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
13.
Kreeka poolel on menetlusse astunud Hispaania Kuningriik, Portugali Vabariik, Prantsuse Vabariik ja Soome Vabariik.
IV. Õiguslik hinnang
14.
Komisjon heidab Kreekale ette, et Kreeka on rikkunud linnudirektiivi artikli 4 lõigetest 1 ja 2 tulenevaid kohustusi.
A. Kontrollimise ulatus
15.
Hagi koosneb neljast väitest: Kreeka on erikaitsealadena klassifitseerinud ilmselgelt liiga vähe alasid, määratud erikaitsealad on kogupindalalt ilmselgelt väiksemad kui erikaitsealadena klassifitseerimisele kuuluvad alad, Kreeka on jätnud määramata või määranud liiga vähe erikaitsealasid paljude direktiivi I lisas loetletud linnuliikide jaoks ning paljude korrapäraselt esinevate rändliikide jaoks. Neid väiteid ei ole siiski vaja täies ulatuses üksikasjalikult kontrollida.
16.
Komisjoni nõuded tuleb igal juhul rahuldamata jätta osas, milles komisjon palub tuvastada, et Kreeka ei ole määranud erikaitsealasid paljude direktiivi I lisas loetletud linnuliikide ja paljude seal nimetamata rändliikide jaoks. Komisjon toob nimeliselt ära ainult ühe direktiivi I lisas loetletud linnu, punapugu-puukoristaja (Sitta krueperi), ja ei nimeta ühtegi rändliiki, kelle jaoks ei ole määratud ühtegi ala. (
13
) Kõnealuse ühe liigi suhtes on Kreeka komisjoni etteheite õigsust seevastu sõnaselgelt tunnistanud.
17.
Sellest kaugemale minevat rikkumise tunnistamist, mis väljendub uute alade klassifitseerimises erikaitsealadena, ei ole – erinevalt paljudest teistest sarnastest menetlustest (
14
) – võimalik tuvastada. Sellist klassifitseerimist saaks lugeda rikkumise tunnistamiseks äärmisel juhul siis, kui see toimuks pärast põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõppu, sest hagi põhjendamiseks peab rikkumine sel hetkel olema olemas. (
15
) Kui lähtuda eeldusest, et põhjendatud arvamusele lisatud kirja kuupäev vastab alalisele esindusele kättetoimetamise kuupäevale, lõppes põhjendatud arvamuses määratud tähtaeg kaks kuud pärast 19. detsembrit 2002, st 19. veebruaril 2003. Vastavalt Kreeka Vabariigi ümberlükkamatule teabele klassifitseeriti viimased alad erikaitsealadena keskkonnaministeeriumi 11. veebruari 2003. aasta dokumendiga nr 125310/578, st komisjoni määratud tähtaja jooksul.
18.
Kohtumenetluses tunnistas Kreeka siiski sõnaselgelt, et teiste direktiivi I lisas nimetatud liikide jaoks, nimelt stepiviu (Buteo rufinus), stepi-tuuletallaja (Falco naumanni) ja türgi tsiitsitaja (Emberiza cineracea) jaoks ei ole piisavalt erikaitsealasid määratud. Nende liikide puhul valmistatakse ette kümne uue ala klassifitseerimist erikaitsealadena. Sellega võttis Kreeka Vabariik osaliselt omaks hagi esimese väite – alade ebapiisav klassifitseerimine erikaitsealadena – ja hagi kolmanda väite – alade ebapiisav klassifitseerimine erikaitsealadena teatavate direktiivi I lisas loetletud linnuliikide puhul.
19.
Komisjon ootab siiski ilmselgelt täiendavate alade klassifitseerimist erikaitsealadena ja nimetab veel kaheksa I lisas loetletud liiki, kelle jaoks ei ole määratud piisavalt erikaitsealasid. Seetõttu tuleb kontrollida ka hagi neid väiteid. Eeskätt kehtib see hagi teise väite kohta – selliste alade määramine erikaitsealadeks, mis on kogupindalalt väiksemad kui IBA 2000-s loetletud alad – ja hagi neljanda väite kohta – teatavatele rändliikidele ettenähtud erikaitsealade ebapiisav määramine.
20.
Selles ulatuses tuleb kontrollida kõiki väiteid. Väiteid võib kontrollida üheskoos. Väited tuginevad küll linnudirektiivi kahele erinevale sättele, nimelt artikli 4 lõigetele 1 ja 2, kuid mõlema sätte ese on samalaadne kohustus, nimelt alade klassifitseerimine erikaitsealadena. Kõigi nelja väite puhul tugineb komisjon sisuliselt IBA 2000 nimekirja Kreekat puudutavale osale ja näitab tegelikult vaid seda, mil määral on Kreeka erikaitsealadeks määratud alad kõnealuses nimekirjas loetletud aladest väiksemad.
B. Klassifitseerimiskohustuse õiguslikud alused
21.
Poolte vahel ei ole vaidlust klassifitseerimiskohustuse õiguslike aluste üle.
22.
Linnudirektiivi artikli 4 lõike 1 neljanda lõigu kohaselt klassifitseerivad liikmesriigid I lisas nimetatud liikide kaitseks erikaitsealadena arvuliselt ja suuruselt kõige sobivamad alad. Seejuures võetakse arvesse nende liikide kaitsenõudeid geograafilistel maismaa- ja merealadel, kus kõnealust direktiivi kohaldatakse. Seda kohustust ei saa vältida muude erikaitsemeetmete võtmisega. (
16
)
23.
Artikli 4 lõike 2 kohaselt võtavad liikmesriigid samalaadseid meetmeid I lisas nimetamata, kuid reeglipäraselt esinevate rändliikide ja nende pesitsus-, sulgimis- ja talvitusalade ning rändepeatuspaikade suhtes. Sel eesmärgil pööravad liikmesriigid erilist tähelepanu märgalade ja eelkõige rahvusvahelise tähtsusega märgalade kaitsele.
24.
Linnudirektiivi artikli 4 lõikest 3 ja põhjendusest 9 tuleneb muu hulgas, et lindude erikaitsealad peavad moodustama ühtse terviku, mis vastab nende liikide kaitsenõuetele geograafilistel maismaa- ja merealadel, kus käesolevat direktiivi kohaldatakse.
25.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on liikmesriikidel küll erikaitsealade valikul teatav kaalutlusruum, kuid nende alade klassifitseerimist ja piiritlemist puudutavad otsused tuleb siiski teha üksnes direktiivis sätestatud ornitoloogiliste kriteeriumide põhjal. Muud kaalutlused, eelkõige majanduslikku ja sotsiaalset laadi kaalutlused, tuleb jätta alade klassifitseerimisel tähelepanuta. (
17
)
26.
Kuna ühinemisel ei leppinud Kreeka linnudirektiivi ülevõtmiseks kokku eraldi ülevõtmistähtaega, siis kehtis direktiiv Kreeka suhtes alates ühinemise kuupäevast 1. jaanuarist 1981 samamoodi nagu vanade liikmesriikide suhtes. Kuna kahe-aastane ülevõtmistähtaeg ei olnud sel ajal veel lõppenud, oli Kreeka kohustatud klassifitseerimiskohustuse täitma ülevõtmistähtaja lõpuks, 6. aprilliks 1981. (
18
)
C. Erikaitsealade ebapiisava määramise tõendamine
27.
Kaitsealade suhtes tehtud etteheidetes tugineb komisjon asjaolule, et IBA 2000-s on Kreeka kohta loetletud 186 ala. Nendest aladest on erikaitsealadena osaliselt või täielikult klassifitseeritud ainult 141 ala. Erikaitsealadena klassifitseeritud alad katavad IBA 2000-s loetletud aladest ühtekokku vaid 40%. 67 tähtsa linnuala puhul on erikaitsealadena klassifitseeritud üle 75% pindalast ja 90 tähtsa linnuala puhul üle 50% pindalast. 45 tähtsat linnuala on erikaitsealadena täielikult kvalifitseerimata. Seega ei ole Kreeka Vabariik ilmselgelt täitnud oma kohustust klassifitseerida tähtsad linnualad erikaitsealadena.
28.
Tuvastatud arvulised erinevused IBA 2000 nimekirja ja Kreeka poolt erikaitsealadena klassifitseeritud alade vahel on kohati ebaselged. Kui liita komisjoni arvandmetele, mille kohaselt on tähtsatest linnualadest kaetud 75% ja 50%, piirkonnad, mille puhul ei ole määratud mitte ühtegi erikaitseala, on summa 202 ala, kuigi IBA 2000-s on Kreeka kohta loetletud vaid 186 tähtsat linnuala. Näib, et mõni ala on arvele võetud kaks korda.
29.
Hoolimata kõnealusest ebaselgusest on komisjoni põhilised argumendid arusaadavad. Alad, mis Kreeka kvalifitseeris erikaitsealadena, katavad IBA 2000-s loetletud alasid üksnes osaliselt. 45 tähtsat linnuala on jäänud erikaitsealadena klassifitseerimata, ühtekokku katavad Kreeka erikaitsealad 40% IBA 2000-s loetletud aladest. Enamik IBA 2000-s määratud alasid näib seejuures olevat erikaitsealadega kaetud vähem kui 75% ulatuses. Ainult ülejäänud 67 ala puhul, kus kogupindalast on kaetud üle 75%, võib eeldada, et komisjoni hinnangul on klassifitseerimine olnud piisav.
30.
Järgnevalt nimetab komisjon kaksteist I lisas loetletud linnuliiki, kelle jaoks ei ole IBA 2000-s nimetatud tähtsad linnualad erikaitsealadena klassifitseeritud või ei ole klassifitseerimine olnud täielik. Paljud IBA-alad on pealegi olulised I lisas nimetamata rändliikidele, kelle jaoks tuleb aga linnudirektiivi artikli 4 lõike 2 kohaselt määrata erikaitsealad.
31.
Ka selles osas sisaldavad komisjoni argumendid vastuolusid ja ebatäpsusi. Nagu Kreeka õigesti esile toob, nimetab komisjon haugaskotka jaoks (Hieraætus fasciatus) kaks tähtsamat linnuala, mis ei ole erikaitsealadega piisavalt kaetud, kuid mida ei ole kõnealuse liigi puhul, tuginedes erikaitsealadena klassifitseerimise kriteeriumidele, IBA 2000 nimekirja võetud. Ei saa siiski välistada, et praegu on olemas uued teaduslikud andmed selle kohta, et need alad on kõnealuse liigi jaoks eriti tähtsad ning kuuluvad seega klassifitseerimisele erikaitsealadena (
19
), kuid komisjon ei esita selle kohta teavet.
32.
Need puudused ei võta hagilt ometi alust ka selles punktis. Sisuliselt tugineb komisjon oma argumentides ka nende liikide puhul lahknevustele IBA 2000-s loetletud alade ja Kreeka poolt erikaitsealadena klassifitseeritud alade vahel.
33.
Hagi rahuldamine sõltub järelikult sellest, kas IBA 2000-s loetletud alade ja Kreeka poolt erikaitsealadena klassifitseeritud alade vaheline erinevus tõendab, et Kreeka Vabariik ei ole oma kohustust klassifitseerida tähtsad linnualad erikaitsealadena piisaval määral täitnud.
34.
Selline nimekiri nagu IBA 2000 võib olla oluline abivahend selle tõendamisel, et liikmesriik ei ole piisavalt täitnud oma kohustust klassifitseerida tähtsad linnualad erikaitsealadena. Euroopa Kohus on sedastanud, et võttes arvesse IBA 89 teaduslikku olemust ja seda, et esitatud ei ole ühtegi teaduslikku tõendit selle kohta, et linnudirektiivi 79/409 artikli 4 lõigetest 1 ja 2 tulenevaid kohustusi saab täita seeläbi, et erikaitsealadena klassifitseeritakse kõnealuses nimekirjas loetletud aladest erinevad väiksema kogupindalaga alad, võib Euroopa Kohus seda nimekirja, kuigi see ei ole asjaomasele liikmesriigile õiguslikult siduv, kasutada allikmaterjalina, mis võimaldab hinnata, kas liikmesriik on klassifitseerinud erikaitsealadena arvult ja suuruselt piisavad alad eespool viidatud direktiivi tähenduses. (
20
)
35.
IBA 89 on looduslike linnuliikide kaitseks ühenduses suure tähtsusega olevate alade nimekiri, mis avaldati 1989. aastal ja mille töötas komisjoni pädeva peadirektoraadi jaoks koostöös komisjoni ekspertidega välja lindude ja elupaikade kaitse Euroopa rühm koos Rahvusvahelise Linnukaitsenõukoguga. (
21
)
36.
IBA 2000 on uuem nimekiri. Kreeka kohta sisaldab see arvult ja pindalalt tunduvalt rohkem tähtsaid linnualasid kui IBA 89. See, kas uus nimekiri sobib tõendiks eespool nimetatud tähenduses, sõltub sellest, kas nimekirjal on samasugune teaduslik väärtus nagu selle eelkäijal.
37.
Mõlemas nimekirjas loetletud alad on saadud teatavate kriteeriumide kohaldamisega teabele, mis puudutab lindude esinemist. IBA 2000 kriteeriumid vastavad põhiosas IBA 89 kriteeriumidele. Alade arvu ja pindala kasv tuleneb sisuliselt täpsema teabe kogumisest lindude olemasolu kohta.
38.
Komisjoni osalemine IBA 89 koostamises seisnes peaaegu eranditult selles, et komisjon jälgis ornitoloogide tööd kriteeriumide väljatöötamisel. Kuna need kriteeriumid leiavad endiselt laialdast kasutust, vastutab komisjon vähemalt kaudselt ka IBA 2000 eest. Seevastu andmete kogumist ei suutnud komisjon juba IBA 1989 puhul peaaegu üldse jälgida, kuna ta ei saanud kinnitada iga üksiku esitatud linnuliigi esinemist ja ulatust. Komisjon on ilmselt veendunud kõnealuse nimekirja teaduslikus väärtuses, sest ta on algatanud selle alusel mitu menetlust seoses alade ebapiisava klassifitseerimisega kaitsealadena. Järelikult ei ole IBA 89 ja IBA 2000 vahel ka selles osas märkimisväärset erinevust.
39.
Kreekat toetav Hispaania Kuningriik kritiseerib IBA 2000-t selles osas, et nimekirja koostas valitsusväline organisatsioon. See peab paika, kuid ei sea nimekirja teaduslikku väärtust siiski kahtluse alla. (
22
) Väljaandja on BirdLife International, siseriiklike linnukaitseorganisatsioonide ühendus, kes osales Rahvusvahelise Linnukaitsenõukogu nime all juba IBA 89 koostamisel. Tookord samuti osalenud lindude ja elupaikade kaitse Euroopa rühm oli nimetatud nõukogu ad hoc-eksperdirühm. IBA 2000 Kreekat puudutavas osas sisalduvad andmed tuginevad suure arvu ornitoloogide töödel. Paljud neist kuuluvad Kreeka ornitoloogiaühingusse EOE, mis abistab Kreeka valitsust võimalike erikaitsealade kindlakstegemisel ja piiritlemisel. Tunnustust, mille osaliseks said nimekirja Kreekat puudutava osa autorid, näitab eeskätt see, et nimekirja koostamist toetas keskkonnaministeeriumi kaudu eelkõige Kreeka riik. (
23
) Töid toetasid ka Madalmaad oma saatkonna kaudu Kreekas ja Ühendkuningriigi linnukaitseorganisatsioon Royal Society for the Protection of Birds.
40.
Seega on IBA 89 ja IBA 2000 nimekirjad oma teadusliku väärtuse poolest võrreldavad. Kuna IBA 2000 tugineb hilisematele andmetele, on see parem teaduslik allikas ja seetõttu tuleks eelistada seda.
41.
Nagu toovad esile eelkõige komisjon, Soome, Prantsusmaa ja Portugal, ei ole nimekiri kui selline siduv, vaid seda saab parematele teaduslikele andmetele tuginedes ümber lükata. Kreeka valitsus ei sea siiski IBA 2000 teaduslikku väärtust tervikuna kahtluse alla ega esita ka ühtki teaduslikku tõendit selle kohta, et linnudirektiivi artikli 4 lõigetest 1 ja 2 tulenevaid kohustusi saab täita seeläbi, et erikaitsealadena klassifitseeritakse vähem ja/või väiksemaid alasid.
42.
Soome märgib Kreekat toetades, et liikmesriigid ei ole ebapiisava klassifitseerimise väite ümberlükkamiseks kohustatud iga konkreetse klassifitseerimata jäetud tähtsa linnuala kohta tõendama, et see ei kuulu lindude kaitseks kõige sobivamate alade hulka. See oleks ebaproportsionaalne koormus. Pigem piisab üldisest teaduslikust tõendist, et erikaitsealadena on klassifitseeritud piisavalt alasid. See argument on aga käesoleval juhul ebaoluline, sest Kreeka ei ole ei üldiselt ega iga üksiku ala kohta tõendanud, et klassifitseerimine oli piisav.
43.
Seega on komisjon hagis esitatud etteheite põhjendatust põhimõtteliselt tõendanud.
44.
Kreeka valitsus väidab siiski, et enne seda, kui IBA 2000-s nimetatud alasid saab erikaitsealadena klassifitseerida, tuleb need veel kord teaduslikult üle kontrollida. IBA 2000 on küll kasulik abimaterjal, kuid ei ole ilma puudusteta, seda eriti alade piiritlemisel. Kümne ala puhul on nimetatud kontroll lõppenud. Oma vasturepliigis teatas Kreeka, et on jõutud tulemuseni, et asjaomastest IBA-aladest tuleb klassifitseerida 62,96% kogupindalaga 305146 ha (sõltuvalt alast on kvoot vahemikus 37% kuni 111,49%). 69 IBA-ala kontroll ei ole veel lõppenud. Sellega seoses on Kreeka asunud ka muutma potentsiaalsete erikaitsealade kindlakstegemise ja piiritlemise kriteeriume.
45.
Ei saa välistada, et nende pingutuste tagajärjel viiakse klassifitseeritud erikaitsealad tasemele, mis on teaduslikust vaatepunktist IBA 2000-ga samaväärne või isegi parema ornitoloogilise kvaliteediga. Kui see oleks nii, tähendaks see IBA 2000 kui ebapiisava klassifitseerimise tõendi ümberlükkamist. Praegu ei saa seda Kreeka valitsuse argumentide alusel siiski veel tuvastada, kuna teadusuuringud ei ole lõppenud ja nende tulemusi ei ole Euroopa Kohtule esitatud.
46.
Nende arvudega ei saa Kreeka kahtluse alla seada ka IBA 2000 sisulist väärtust, seda eelkõige alade piiritlemise osas. Ka sel eesmärgil ei ole väide piisavalt põhjendatud, et võimaldada Euroopa Kohtul kontrolli teostamist.
47.
Kõnealuse väitega tahab Kreeka peamiselt näidata, et komisjon peab erikaitsealadena klassifitseeritavate alade kohta uute teaduslike andmete avaldamisel andma liikmesriikidele piisava tähtaja nende andmete kontrollimiseks, mille alusel saavad liikmesriigid teha vajalikud järeldused. Selle väite esitamisel toetavad Kreekat Prantsusmaa, Portugal ja Hispaania.
48.
Nimetatud argumendid tuginevad õigele kaalutlusele: liikmesriigid on erikaitsealadena klassifitseerimise eest ainuvastutavad. Nad ei saa vastutust välistada seeläbi, et võtavad teiste institutsioonide, ka linnukaitseorganisatsioonide teabe pelgalt üle ja rakendavad seda. Igasugune klassifitseerimine eeldab pigem seda, et asjaomane ala kuulub pädeva asutuse veendumuse kohaselt, mis põhineb parimatel olemasolevatel teaduslikel faktidel, (
24
) linnukaitsealaks kõige sobivamate alade hulka.
49.
Sellest ei saa siiski järeldada, et klassifitseerimiskohustust ei tule täita seni, kuni pädevad asutused ei ole uusi teaduslikke andmeid täielikult hinnanud ja kontrollinud. Pigem tuleb meenutada seda, et klassifitseerimiskohustust tuleb täita juba alates linnudirektiivi ülevõtmise tähtaja lõppemisest, Kreeka puhul alates 6. aprillist 1981. (
25
) Klassifitseerimiskohustus ei ole ka piiratud teatava kuupäeva teaduslike teadmiste tasemega. (
26
)
50.
Selle kohustusega kaasnes veel üks kohustus, nimelt kohustus teha kindlaks kõige paremini sobivad alad. Linnudirektiivi artikkel 10 koostoimes V lisaga nõuab liikmesriikidelt, et nad soodustaksid vajalikku uurimistööd ja muud tööd. Järelikult oleks Kreeka ise pidanud juba 1981. aastaks koostama ulatusliku teadusliku loendi lindude levikualade kohta oma territooriumil ning selle põhjal klassifitseerima alad erikaitsealadena. Kui Kreeka oleks selle kohustuse täielikult täitnud, siis sisaldaks IBA 2000 ainult erikaitsealasid või saaks Kreeka kõik järgmised erikaitsealade määramise nõuded väga lihtsalt ümber lükata. Uued klassifitseerimiskohustused saavad tekkida ainult juhul, kui lindude levikualad muutuksid, mida kumbki pool käesolevas asjas ei väitnud.
51.
Kui anda Kreekale nüüd uus tähtaeg parima kättesaadava teadusliku allika kontrollimiseks, siis tähendaks see seda, et erikaitsealade klassifitseerimise kohustusele lisatakse uus tingimus, mida ei ole linnudirektiivi artiklis 4 ette nähtud ja mille kohaselt peavad kolmandad isikud tõendama, et on olemas kaitsmata alasid, mis tuleks klassifitseerida erikaitsealadena. Selline tingimus oleks siiski vastuolus nii sätete sõnastuse kui ka linnudirektiivi eesmärkide ja direktiivis sätestatud liikmesriikide – mitte kolmandate poolte – vastutusega ühise (loodus)pärandi eest oma riigi territooriumil. (
27
) Seega ei saa IBA 2000 ülekontrollimise vajadus õigustada alade jätmist erikaitsealadena klassifitseerimata.
52.
Lisaks sellele väidab Kreeka, et alade ülekontrollimise programm oli komisjoniga kokku lepitud. Kui sellega kavatsetakse esitada hagi takistav vastuväide, peaks Kreeka vähemalt üksikasjalikult selgitama, missugused kokkulepped olid komisjoniga sõlmitud ja mil määral on hagi nendega vastuolus. Pelgalt asjaolu, et komisjon ja liikmesriik vaidlevad meetmete üle, et lõpetada ühenduse õiguse rikkumise etteheide, ei saa aga takistada komisjoni hagi esitamast. Lojaalse koostöö põhimõte nõuab pigem, et komisjon annab igal ajal, st enne kohtumenetlusi, kohtumenetluste ajal ja pärast kohtumenetluste lõppu liikmesriikidele ühenduse õigusest tulenevate nõuete täitmisel jõukohast abi.
53.
Ebapiisava klassifitseerimise järgmiste näidetena nimetab komisjon erinevaid erikaitsealadena klassifitseerimata märgalasid, mis tulevad kõne alla Ramsari konventsioonis nimetatud rahvusvahelise tähtsusega märgaladena ja mida nimetatakse ühtlasi ka IBA 2000-s. (
28
) Osaliselt teatab Kreeka nende alade ülekontrollimise kavatsusest, seega ei lükka ta komisjoni etteheidet ümber. Viie konkreetse ala suhtes esitab Kreeka siiski vastuväiteid.
54.
Erikaitseala nr 45 (Vergoritise järv ja Petroni järv) puhul on tähtis ainult osa, mis on määratud kääbuskormorani (kääbuskarbas, Phalacrocorax pygmæus) jaoks, kelle tõttu tuleb ala klassifitseerida erikaitsealana. Sama kehtib IBA-ala nr 91 (Trichonida järv ja Lysimachia järv) kohta, mille puhul on tegemist valgesilm-vardi (ruskevart, Aythya nyroca) kaitsega. Komisjon esitab vastuväite, et tähtsaid märgalasid ei kaitsta mitte ainult teatavate liikide tarvis, vaid tervikuna. Sellest nähtub, et komisjon ei mõista siiski, et need mõlemad alad on välja valitud Ramsari konventsiooni kriteeriumi nr 2 alusel, (
29
) seega just nende tähtsuse tõttu kahe nimetatud liigi jaoks. (
30
) Kuna komisjon ornitoloogilist põhjendust – klassifitseerimata alade vähene tähtsus nimetatud kahe liigi jaoks – ei vaidlusta, tuleb lähtuda sellest, et komisjon on nimetatud argumendiga nõustunud, ja seega peab see paika.
55.
IBA-ala nr 166 (Dikiose mägi, Lourose neem, Psalidi järv ja Alyki järv) piirkonnas on Kreeka andmetel erikaitsealadena klassifitseeritud mõlemad järved. Muus osas ei ole tegemist mitte märgaladega, vaid mägismaaga. See vastuväide peab paika. IBA 2000-s on seda ala kirjeldatud metsaga kaetud mägismaana, kus on kaks järve. (
31
) Selle kohaselt ei ole aga kõnealuse piirkonna nimetamise põhjus mitte ainult märgala olemasolu, vaid eelkõige ala tähtsus röövlindude haudumis- ja peatuspaigana. Vastavalt sellele – ja vastupidi komisjoni argumendile – ei nimeta BirdLife seda ala ka potentsiaalse Ramsari konventsiooni alana. (
32
) Sellest ei saa siiski järeldada, et nimetatud ala ei tule klassifitseerida erikaitsealana.
56.
Kahe järgmise ala kohta väidab Kreeka, et piiritletud alad ei ole linnustiku seisukohast olulised. Komisjon vaidleb sellele vastu, sest talle ei ole esitatud ühtegi teaduslikku põhjendust. Kuna Kreeka ei ole ka kohtumenetluses asjaomaseid vastupidist tõendavaid argumente esitanud, tuleb see vastuväide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
57.
Kuna Kreeka vastuväited on õigustatud ainult kolme ala puhul üheteistkümnest ja üks nendest aladest tuleb IBA 2000 kohaselt kõne alla tavalise erikaitsealana, siis ei sea kõnealused vastuväited komisjoni näitlikustavat argumenti kahtluse alla.
58.
Komisjon nimetab veel hulgaliselt linnuliike, kes ei ole piisavalt kaitstud. Kreeka valitsus vaidleb sellele väitele küll üksikute linnuliikide puhul vastu, kuid märgib siiski kõikide liikide puhul, et uute alade klassifitseerimine erikaitsealadena on ette nähtud või seda kaalutakse IBA 2000 kontrollimise raames. Seega nõustutakse ka nende argumentidega.
59.
Lõpuks vaidleb Kreeka Prantsusmaa toetusel vastu etteheitele, et erikaitsealadena on klassifitseeritud ilmselgelt vähem alasid kui IBA 2000-s nimetatud. Madalmaade kohtuasjas tugines Euroopa Kohus asjaomase sedastuse tegemisel asjaolule, et seal on tähtsatest linnualadest erikaitsealadena klassifitseeritud vähem kui pool. (
33
) Kreeka on seevastu 186 tähtsast linnualast erikaitsealadena osaliselt või täielikult klassifitseerinud 141.
60.
Kreeka ei mõista siiski tähtsust, mida omistab Euroopa Kohus selles seoses mõistele „ilmselgelt”. See saab selgemaks kohtumenetluses Itaalia vastu, kus Euroopa Kohus sedastas, et erikaitsealadena on klassifitseeritud „arvult ja kogupindalalt märkimisväärselt vähem alasid, kui on loetletud IBA 89 nimekirjas”. (
34
)
61.
Klassifitseerimise puudujääkide sellise liigitamise vajadus tuleneb sellest, et komisjon ei vaidlusta mitte ainult üksikjuhtumeid, vaid Kreeka klassifitseerimistava tervikuna. Ühenduse õigusega vastuolus oleva halduspraktika tuvastamisel toob Euroopa Kohus esile, et tegemist peab olema teatud määral juurdunud ja üldise praktikaga. (
35
) Samamoodi ei saa sedastus, et liikmesriik rikkus erikaitsealadena klassifitseerimise kohustust tervikuna ja mitte üksnes teatud alade osas, tugineda isoleeritud üksikjuhtumitele.
62.
Käesolevas kohtuasjas väidab komisjon, et Kreeka on vaid 40% kaitstavatest aladest klassifitseerinud erikaitsealadena. Kreeka ei ole seda etteheidet ümber lükanud. 186 IBA-alast on erikaitsealadena klassifitseeritud küll 151 ala, kuid Kreeka valitsus peab siiski ühtlasi vajalikuks kontrollida üle 69 ala ning klassifitseerida erikaitsealadena 10 ala. Klassifitseerimise puudujäägid ei piirdu seega isoleeritud üksikjuhtumitega, vaid hõlmavad piisavalt suurel arvul ja suure pindalaga alasid, et õigustada taotletud tuvastamist.
63.
Järelikult tuleb hagi käesolevas asjas analüüsitud ulatuses rahuldada.
V. Kohtukulud
64.
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Kreeka Vabariik on peamises osas kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud temalt välja mõista.
65.
Kodukorra artikli 69 lõike 4 alusel kannavad menetlusse astunud Hispaania Kuningriik, Portugali Vabariik, Prantsuse Vabariik ja Soome Vabariik ise oma kohtukulud.
VI. Ettepanek
66.
Tuginedes eelnevale, teen Euroopa Kohtule ettepaneku teha järgmine otsus:
1.
Kreeka Vabariik on rikkunud nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta artikli 4 lõigetest 1 ja 2 tulenevaid kohustusi, kuna ta on:
—
klassifitseerinud erikaitsealadena nii arvult kui ka kogupindalalt ilmselgelt vähem piirkondi, kui on linnudirektiivi artikli 4 lõike 1 mõttes erikaitsealadena klassifitseerimise nõuetele vastavaid alasid;
—
määranud erikaitsealadeks alad, mis on kogupindalalt ilmselgelt väiksemad kui IBA 2000-s loetletud alad, mis vastavad erikaitsealadena klassifitseerimise nõuetele;
—
jätnud määramata erikaitseala punapugu-puukoristaja (Sitta krueperi) kaitseks;
—
klassifitseerinud erikaitsealadena piirkonnad, kus karikormoran (Phalacrocorax aristotelis desmarestii), habekotkas (Gypætus barbatus), raisakotkas (Ægypius monachus), väike-konnakotkas (Aquila pomarina), kääpakotkas (Aquila heliaca), stepiviu (Buteo rufinus), haugaskotkas (Hieraætus fasciatus), stepi-tuuletallaja (Falco naumanni), vahemere pistrik (Falco eleonoræ), kõnnupistrik (Falco biarmicus) ja türgi tsiitsitaja (Emberiza cineracea) ei ole piisavalt arvukad.
2.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
3.
Mõista kohtukulud välja Kreeka Vabariigilt.
4.
Hispaania Kuningriik, Portugali Vabariik, Prantsuse Vabariik ja Soome Vabariik kannavad oma kohtukulud ise.
(
1
)	Algkeel: saksa.
(
2
)	EÜT L 103, lk 1; ELT eriväljaanne 15/01, lk 98.
(
3
)	19. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C-3/96: komisjon vs. Madalmaad (EKL 1998, lk I-3031).
(
4
)	26. novembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-202/01: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2002, lk I-11019).
(
5
)	6. märtsi 2003. aasta otsus kohtuasjas C-240/00: komisjon vs. Soome (EKL 2003, lk I- 2187).
(
6
)	20. märtsi 2003. aasta otsus kohtuasjas C-378/01: komisjon vs. Itaalia (EKL 2003, lk I- 2857).
(
7
)	Vt minu 14. septembri 2006. aasta ettepanek kohtuasjas C-235/04: komisjon vs. Hispaania (IBA nimekiri), milles otsus tehti 28. juunil 2007 (EKL 2007, lk I-5415).
(
8
)	Vt minu 14. septembri 2006. aasta ettepanek kohtuasjas C-418/04: komisjon vs. Iirimaa, milles otsus tehti 13. detsembril 2007 (EKL 2007, lk I-10947).
(
9
)	Komisjoni 14. jaanuari 2005. aasta pressiteade IP/05/45.
(
10
)	Heath, M. F. ja Evans, M. I., „Important Bird Areas in Europe. Priority sites for conservation. Volume 2: Southern Europe”, BirdLife Conservation Series nr 8, II kd, Cambridge, 2000, lk 261 jj.
(
11
)	EÜT L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102.
(
12
)	Andmed on saadud komisjoni Natura baromeetrist 2006. aasta juuni seisuga, ec.europa.eu/environment/nature/nature_conservation/useful_info/barometer/barometer.htm.
(
13
)	Komisjon väitis küll kohtuistungil, et ka stepi-tuuletallaja jaoks ei ole määratud ühtegi erikaitseala, ometi esineb see liik „sageli” nt vastava erikaitsealaga 192 täielikult kokku langevas erikaitsealas „Dionisiades islands”, vt IBA 200, II kd, lk 329.
(
14
)	Vt eespool 4. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 19 jj; eespool 5. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Soome, punkt 28 jj, ja eespool 6. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, punkt 16, ning eespool 7. joonealuses märkuses viidatud ettepanek kohtuasjas C-235/04: komisjon vs. Hispaania, ettepaneku punkt 26 jj.
(
15
)	4. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C-173/01: komisjon vs. Kreeka (EKL 2002, lk I-6129, punkt 7); 10. aprilli 2003. aasta otsus kohtuasjas C-114/02: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2003, lk I-3783, punkt 9) ja 18. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas C-221/04: komisjon vs. Hispaania (EKL 2006, lk I–4515, punkt 23).
(
16
)	Eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Madalmaad, punkt 55 jj.
(
17
)	2. augusti 1993. aasta otsus kohtuasjas C-355/90: komisjon vs. Hispaania, nn Santoña soode kohtuotsus (EKL 1993, lk I-4221, punkt 26); 11. juuli 1996. aasta otsus kohtuasjas C-44/95: Royal Society for the Protection of Birds, nn Lappel Bank’i kohtuotsus (EKL 1996, lk I-3805, punkt 26) ja eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Madalmaad, punkt 59 jj.
(
18
)	Vt eespool 17. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Santoña sood, punkt 11.
(
19
)	Vt 23. märtsi 2006 aasta otsus kohtuasjas C-209/04: komisjon vs. Austria, nn Lauteracher Ried’i kohtuotsus (EKL 2006, lk I-2755, punkt 44).
(
20
)	Eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Madalmaad, punktid 68–70, ja eespool 6. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs Itaalia, punkt 18.
(
21
)	Eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Madalmaad, punkt 68.
(
22
)	Vt selle kohta ja eelkõige IBA 2000 Hispaaniat puudutava osa kohta põhjalikumalt eespool 7. joonealuses märkuses viidatud ettepanek kohtuasjas C-235/04: komisjon vs. Hispaania, ettepaneku punkt 46 jj.
(
23
)	IBA 2000, II kd, lk 274.
(
24
)	Vt 17. jaanuari 1991. aasta otsus kohtuasjas C-157/89: komisjon vs. Itaalia (jahiajad) (EKL 1991, lk I-57, punkt 15) ja 8. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C-60/05: WWF Italia jt (EKL 2006, lk I-5083, punkt 27).
(
25
)	Vt eespool punkt 26.
(
26
)	Eespool 19. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Lauteracher Ried, punkt 44.
(
27
)	8. juuli 1987. aasta otsus kohtuasjas C-262/85: komisjon vs. Itaalia (EKL 1987, lk 3073, punkt 9) ja 7. detsembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-38/99: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2000, lk I-10941, punkt 53).
(
28
)	Vt selle kohta BirdLife International (2001): Important Bird Areas and potential Ramsar Sites in Europe. BirdLife International, Wageningen, The Netherlands.
(
29
)	Eespool 28. joonealuses märkuses viidatud BirdLife International (2001), lk 50.
(
30
)	Märgalal on rahvusvaheline tähtsus siis, kui see on elupaigaks tundlikele (vulnerable), ohustatud (endangered) või kriitiliselt ohustatud (critically endangered) liikidele või ohustatud ökoloogilistele kooslustele, vt eespool 28. joonealuses märkuses viidatud BirdLife International (2001), lk 2.
(
31
)	IBA 2000, II kd, lk 323.
(
32
)	Eespool 28. joonealuses märkuses viidatud BirdLife International (2001), lk 50.
(
33
)	Eespool 3. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Madalmaad, punktid 63 ja 72 koosmõjus punktiga 40 jj.
(
34
)	Eespool 6. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, punkt 18.
(
35
)	29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-387/99: komisjon vs. Saksamaa (EKL 2004, lk I-3751, punkt 42); 26. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-494/01: komisjon vs. Iirimaa (EKL 2005, lk I-3331, punkt 28); 12. mai 2005. aasta otsus kohtuasjas C-287/03: komisjon vs. Belgia (EKL 2005, lk I- 3761, punkt 29) ja 27. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-441/02: komisjon vs. Saksamaa (EKL 2006, lk I-3449, punkt 50).