Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (kuues koda)
4. september 2025(*)
Eelotsusetaotlus – Sotsiaalkindlustus – Võõrtöötajad – Kohaldatavad õigusaktid – Määrus (EÜ) nr 883/2004 – Artikli 13 lõige 1 – Määrus (EÜ) nr 987/2009 – Artikli 14 lõiked 8 ja 10 – Töötaja, kes tavaliselt töötab mitmes liikmesriigis – Vähem kui 25% tegevuse toimumine elukohaliikmesriigis – Mõiste „oluline osa tegevusest“ – Tööaega ja/või töötasu puudutavad seotuse kriteeriumid – Muude asjaolude arvessevõtmine – Hindamisaja pikkus – Pädevate asutuste kaalutlusõigus
Kohtuasjas C‑203/24 [Hakamp](i),
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Hoge Raad der Nederlandeni (Madalmaade kõrgeim kohus) 15. märtsi 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 15. märtsil 2024, menetluses
KN
versus
Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank,
EUROOPA KOHUS (kuues koda),
koosseisus: koja president A. Kumin, esimese koja president F. Biltgen (ettekandja) ja kohtunik I. Ziemele,
kohtujurist: A. Rantos,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
KN, esindaja: advocaat M. J. van Dam,
Madalmaade valitsus, esindajad: M. K. Bulterman ja M. H. S. Gijzen,
Tšehhi valitsus, esindajad: J. Benešová, M. Smolek ja J. Vláčil,
Prantsuse valitsus, esindajad: R. Bénard ja M. Guiresse,
Liechtensteini Vürstiriigi valitsus, esindajad: A. Entner‑Koch ja R. Schobel,
Euroopa Komisjon, esindajad: B.‑R. Killmann ja F. van Schaik,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta (ELT 2004, L 166, lk 1; ELT eriväljaanne 05/05, lk 72) (Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2012. aasta määrusega (EL) nr 465/2012 (ELT 2012, L 149, lk 4) muudetud redaktsioonis) (edaspidi „määrus nr 883/2004“) artikli 13 lõiget 1 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 987/2009, milles sätestatakse määruse EÜ nr 883/2004 (sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta) rakendamise kord (ELT 2009, L 284, lk 1) (määrusega nr 465/2012 muudetud redaktsioonis) (edaspidi „määrus nr 987/2009“), artikli 14 lõiget 8.
2        Taotlus on esitatud töötaja KNi ja Raad van Bestuur van de Sociale Verzekeringsbanki (sotsiaalkindlustusasutuse haldusnõukogu, Madalmaad) (edaspidi „SVB“) vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab KN‑ile sotsiaalkindlustuse valdkonnas kohaldatavate õigusaktide ajutist kindlaksmääramist.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määrus nr 883/2004
3        Määruse nr 883/2004 põhjendused 1, 3 ja 45 on sõnastatud järgmiselt:
„(1)      Riiklike sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimisnormid mahuvad isikute vaba liikumise raamesse ja peaksid kaasa aitama nende elustandardi ja tööhõive tingimuste paranemisele.
[…]
(3)      [Nõukogu 14. juuni 1971. aasta määrust (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes] on korduvalt muudetud ja ajakohastatud, et võtta arvesse arenguid ühenduse tasandil, sealhulgas Euroopa Kohtu otsuseid, aga ka siseriiklike õigusaktide muudatusi. Selliste tegurite tõttu on ühenduse koordineerimisnormid muutunud keerulisteks ja pikkadeks. Nende eeskirjade asendamine, neid samal ajal ajakohastades ja lihtsustades, on seepärast oluline isikute vaba liikumise saavutamiseks.
[…]
(45)      Kuna kavandatava meetme eesmärki, milleks on koordineerimismeetmete abiga tagada isikute vaba liikumise õiguse tõhus rakendamine, ei suuda liikmesriigid täielikult saavutada ning seetõttu on eesmärk meetme ulatuse ja mõju tõttu paremini saavutatav ühenduse tasandil, […]“.
4        Määruse artiklis 11 on sätestatud:
„1.      Käesoleva määruse reguleerimisalasse kuuluvate isikute suhtes kohaldatakse üksnes ühe liikmesriigi õigusakte. Sellised õigusaktid määratakse kindlaks kooskõlas käesoleva jaotisega.
[…]“.
5        Selle määruse artikli 13 „Tegevus kahes või mitmes liikmesriigis“ lõikes 1 on sätestatud:
„Isiku suhtes, kes tavaliselt töötab kahes või mitmes liikmesriigis, kohaldatakse õigusakte järgmiselt:
a)      elukohajärgse liikmesriigi õigusakte, kui oluline osa tema tegevusest toimub selles liikmesriigis, või
b)      kui oluline osa tema tegevusest ei toimu elukohajärgses liikmesriigis:
i)      selle liikmesriigi õigusakte, kus asub talle tööd andva ettevõtja või tööandja registrisse kantud asukoht või tegevuskoht, kui talle annab tööd üks ettevõtja või tööandja […]
[…]“.
Määrus nr 987/2009
6        Määruse nr 987/2009 põhjendus 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Määrusega [nr 883/2004] ajakohastatakse liikmesriikide siseriiklike sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimisnorme, täpsustades nende rakendamiseks vajalikke meetmeid ja menetlusi ning lihtsustades neid kõigi asjaosaliste huvides. Tuleks kehtestada rakenduseeskirjad.“
7        Selle määruse artikli 14 „Täpsustused [määruse nr 883/2004] artiklite 12 ja 13 kohta“ lõikes 8 on sätestatud:
„[Määruse nr 883/2004] artikli 13 lõigete 1 ja 2 kohaldamisel tähendab ühes liikmesriigis toimunud „oluline osa palgatööst või ettevõtlusest“ seda, et selles liikmesriigis toimub kvantitatiivselt märkimisväärne osa tema tegevusest töötajana või füüsilisest isikust ettevõtjana, ilma et see peaks tingimata olema suurem osa sellest tegevusest.
Et määrata kindlaks, kas oluline osa tegevustest toimub ühes liikmesriigis, võetakse arvesse järgmisi soovituslikke kriteeriumeid:
a)      töötamise puhul tööaeg ja/või töötasu ning
b)      füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise puhul käive, tööaeg, osutatud teenuste arv ja/või sissetulek.
Üldise hinnangu raames on vähem kui 25protsendiline osakaal nimetatud kriteeriumide alusel märk sellest, et oluline osa tegevustest ei toimu asjaomases liikmesriigis.“
8        Sama määruse artikli 14 lõikes 10 on ette nähtud:
„Lõigete 8 ja 9 rakendamisel kohaldatavate õigusaktide kindlaksmääramiseks võtavad asjaomased asutused arvesse järgmiseks 12 kalendrikuuks prognoositavat olukorda.“
9        Sama määruse artikli 16 „[Määruse nr 883/2004] artikli 13 kohaldamise kord“ lõigetes 1–2 on ette nähtud:
„1.      Isik, kelle tegevus toimub kahes või enamas liikmesriigis, teatab sellest oma [elukohaliikmesriigi] pädeva võimuorgani määratud asutusele.
2.      Isiku elukohajärgne määratud asutus määrab viivitamatult kindlaks asjaomase isiku suhtes kohaldatavad õigusaktid, võttes arvesse [määruse nr 883/2004] artiklit 13 ja [määruse nr 987/2009] artiklit 14. Selline esialgne kindlaksmääramine on ajutine. Asutus teavitab ajutisest kindlaksmääramisest iga liikmesriigi, kus tegevust teostatakse, määratud asutust.“
Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) ühiskomitee otsused
10      2. mai 1992. aasta Euroopa Majanduspiirkonna lepingu (EÜT 1994, L 1, lk 3; ELT eriväljaanne 11/52, lk 3) VI lisa („Sotsiaalkindlustus“) sisaldab vastavalt EMP ühiskomitee 1. juuli 2011. aasta otsusele nr 76/2011, millega muudetakse EMP lepingu VI lisa („Sotsiaalkindlustus“) ja protokolli nr 37 (ELT 2011, L 262, lk 33), mis jõustus 1. juunil 2012, määrust nr 883/2004 ja määrust nr 987/2009 kui „nimetatud õigusakte“. Kõnealuseid määrusi kohaldatakse Liechtensteinis alates 1. juunist 2012.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
11      KN elas 2016. aastal Madalmaades. Ajavahemikul 4. veebruarist kuni 31. detsembrini 2016 (edaspidi „vaidlusalune ajavahemik“) töötas ta laevajuhina siseveelaeval (edaspidi „laev“), mis on registreeritud Madalmaades ning mille omanik ja käitaja oli Madalmaades registreeritud ja asutatud laevandusettevõtja. KN töötas Belgias, Saksamaal ja Madalmaades. Logiraamatu kohaselt sõitis laev 2016. aastal ligikaudu 22% sõiduajast Madalmaades. Vaidlusalusel ajavahemikul oli KN kantud Liechtensteinis asuva tööandja töötajate registrisse.
12      Logiraamatust nähtub samuti, et 2013. ja 2014. aastal oli laev sõitnud Madalmaades juba vastavalt 22% ja 24% kogu sõiduajast. Sel ajavahemikul ei töötanud KN siiski ei Liechtensteinis asuva tööandja heaks ega laeval.
13      Liechtensteini Vürstiriigi pädev asutus palus 25. juuli 2017. aasta kirjas määruse nr 987/2009 artiklile 6 tuginedes, et SVB määraks ajutiselt kindlaks KNi suhtes vaidlusalusel ajavahemikul kohaldatavad õigusaktid.
14      SVB leidis 8. novembri 2019. aasta otsuses, et vaidlusalusel ajavahemikul tuleb kohaldada Madalmaade õigusakte, ja väljastas tõendi Madalmaade sotsiaalkindlustussüsteemi kohaldamise kohta sellel ajavahemikul (tõend A1).
15      KN esitas vaide, mille SVB jättis 6. märtsi 2020. aasta otsusega rahuldamata põhjendusel, et vaidlusalusel ajavahemikul tegi puudutatud isik olulise osa oma palgatööst Madalmaades. Sellele järeldusele jõudmiseks ei võtnud SVB arvesse mitte ainult selle laeva sõiduaega, millel KN töötas, nagu see tuleneb logiraamatust, vaid ka asjaolu, et ta elas Madalmaades, laev oli seal registreeritud ning seal asusid laeva omanik ja käitaja.
16      Kuna Rechtbank Midden‑Nederland (Kesk‑Madalmaade esimese astme kohus, Madalmaad) jättis SVB otsuse peale esitatud kaebuse rahuldamata, pöördus KN apellatsioonkaebusega Centrale Raad van Beroepi (avaliku teenistuse ja sotsiaalkindlustusasjade apellatsioonikohus, Madalmaad), esitades dokumendid, millest nähtub, et tema tööaeg Madalmaades moodustas ainult 18,5% tema kogutööajast vaidlusalusel ajavahemikul.
17      Centrale Raad van Beroep (avaliku teenistuse ja sotsiaalkindlustusasjade apellatsioonikohus) jättis 19. mai 2022. aasta otsusega apellatsioonkaebuse rahuldamata, leides, et vaidlusalusel ajavahemikul tuli tõesti kohaldada Madalmaade sotsiaalkindlustusalaseid õigusakte. Mainitud kohtu sõnul võib töötaja puhul, kes teeb vähem kui 25% oma palgatööst elukohaliikmesriigis, sellegipoolest leida, et oluline osa sellest tegevusest on toimunud nimetatud liikmesriigis, kui esineb piisavalt muid sellele viitavaid asjaolusid.
18      Centrale Raad van Beroep (avaliku teenistuse ja sotsiaalkindlustusasjade apellatsioonikohus) leidis, et SVB on piisavalt tõendanud, et KN tegi olulise osa oma palgatööst elukohaliikmesriigis, võttes arvesse, et laev, millel KN töötas, sõitis samuti 2013. ja 2014. aastal Madalmaades vastavalt 22% ja 24% kogu sõiduajast, KN elas Madalmaades, laev oli seal registreeritud ning seal asusid nii laeva omanik kui ka käitaja.
19      KN esitas Centrale Raad van Beroepi (avaliku teenistuse ja sotsiaalkindlustusasjade apellatsioonikohus) otsuse peale kassatsioonkaebuse Hoge Raad der Nederlandenile (Madalmaade kõrgeim kohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus. Ta väidab, et Centrale Raad van Beroep (avaliku teenistuse ja sotsiaalkindlustusasjade apellatsioonikohus) kohaldas määruse nr 883/2004 artiklit 13 ja määruse nr 987/2009 artikli 14 lõiget 8 ebaõigesti, kui ta võttis arvesse asjaolusid, mis ei ole asjakohased selle koha kindlakstegemisel, kus KN tegi olulise osa oma palgatööst. Lisaks toimis Centrale Raad van Beroep (avaliku teenistuse ja sotsiaalkindlustusasjade apellatsioonikohus) KN hinnangul ekslikult, kui ta jättis arvesse võtmata asjaolu, et tööandja asukoht on Liechtensteinis ning laevale minek ja laevalt lahkumine toimus Belgias, mitte Madalmaades.
20      Selles kontekstis tõstatab eelotsusetaotluse esitanud kohus mitu küsimust.
21      Esiteks soovib see kohus teada, millised asjaolud võivad olla asjakohased, et töötajate puhul, kes tegutsevad elukohaliikmesriigis vähem kui 25% oma tööajast, võib ikkagi leida, et selles riigis on toimunud oluline osa nende tegevusest töötajana.
22      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tuleneb määruse nr 987/2009 artikli 14 lõike 8 hollandikeelses versioonis sõnade „mede“ („ka“) ja „indicatieve criteria“ („soovituslikud kriteeriumid“) ning nimisõna „indicatie“ („märk“) kasutamisest vaieldamatult, et kui elukohaliikmesriigis töötatud aja ja/või saadud töötasu osakaal moodustab vähem kui 25% asjaoludest, mida selle töötaja eri liikmesriikides toimuva kogutegevuse hindamisel arvesse võetakse, võib töötaja olukorra üldisel hindamisel arvesse võtta ka muid asjaolusid.
23      Lisaks sellele, et määruse nr 987/2009 artikli 14 lõikes 8 ei ole mainitud, millised on need muud asjakohased asjaolud, on ka keeruline hinnata, milline tähtsus tuleb omistada kõnealuse lõike 8 viimasele lõigule, mille kohaselt on see, kui täidetud on vähem kui 25% viidatud lõikes nimetatud seotuse kriteeriumidest, märk sellest, et oluline osa tegevusest ei toimu elukohaliikmesriigis.
24      Määruse nr 883/2004 artikli 13 lõike 1 punkti a sõnastus kinnitab selle kohtu hinnangul, et mõiste „oluline osa“ peab olema seotud asjaomase isiku palgatööga. Määruse nr 987/2009 artikli 14 lõige 8 selgitab, et tegemist peab olema kvantitatiivselt märkimisväärse osaga sellest tegevusest. Seega kaldub eelotsusetaotluse esitanud kohus järeldama, et kõnealused muud asjaolud peavad olema otseselt seotud tegevusega tegelemisega, andma teavet selle kohta, kus tegevus toimub, ning võimaldama teha kvantitatiivseid järeldusi selle kohta, kui märkimisväärne on elukohaliikmesriigis toimuv tegevus võrreldes asjaomase isiku kogutegevusega.
25      Teiseks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et arvesse võetavate eri asjaolude hulgast tuleb välja jätta laeva registreerimise koht ning laeva omaniku ja käitaja asukoht, koht, kus töötaja laevale läheb ja laevalt maha tuleb, ning samuti andmed selle kohta, milline oli laeva sõiduaeg või kus laev sõitis aastatel, mil töötaja ei olnud oma Liechtensteini tööandja teenistuses. Ka töötaja elukoht ei saa eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul olla asjakohane näitaja, kuna määruse nr 883/2004 artikli 13 lõige 1 vastab just olukorrale, kus osa töötaja tegevusest toimub elukohaliikmesriigis. Samuti ei ole tööandja asukohal seost selles riigis töötamisega.
26      Mis kolmandaks puudutab ajavahemikku, mida tuleb arvesse võtta selle hindamisel, kas oluline osa töötaja tegevusest toimub elukohaliikmesriigis, siis soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas see peab piirduma tõendiga A1 hõlmatud ajavahemikuga või võib see olla vajaduse korral pikem, et see vastaks kalendriaastale. Määruse nr 987/2009 artikli 14 lõikes 10 on ette nähtud, et arvesse tuleb võtta järgnevaks 12 kalendrikuuks prognoositavat olukorda, täpsustamata siiski, millisest ajahetkest alates seda ajavahemikku arvutatakse, kas käesolevast päevast või määratud ajavahemiku lõpust.
27      Määrus nr 987/2009 ei sisalda ühtegi sätet vaadeldavale ajavahemikule eelneva ajavahemiku arvessevõtmise kohta. Vastavalt 2013. aasta detsembris avaldatud praktilisele juhendile Euroopa Liidus (EL), Euroopa Majanduspiirkonnas (EMP) ja Šveitsis kohaldatavate õigusaktide kohta, mille töötas välja ja kiitis heaks sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise halduskomisjon (edaspidi „praktiline juhend“), võib töötaja tulevase käitumise usaldusväärseks mõõdupuuks olla ka tema senine tegevus.
28      Neljandaks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, milline kaalutlusruum on pädeval asutusel tõendi A1 väljastamisel, et teha kindlaks, kas oluline osa töötaja tegevusest toimub elukohaliikmesriigis.
29      Neil asjaoludel otsustas Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Millised asjaolud või millist laadi asjaolud on asjakohased, et hinnata määruse nr 987/2009 artikli 14 lõike 8 alusel küsimust, kas isiku puhul, kes tavaliselt töötab kahes või mitmes liikmesriigis, toimub oluline osa tema tegevusest elukohaliikmesriigis, kui on kindlaks tehtud, et ta töötab selles riigis 22% oma tööajast? Kas selleks on vajalik, et esineks (i) asjaolu, millest nähtub otsene seos tegevuse toimumisega, (ii) asjaolu, mis viitab tegevuse toimumise kohale ja (iii) asjaolu, mille põhjal saab teha kvantitatiivseid järeldusi selle kohta, kui suur on elukohaliikmesriigis toimunud tegevuse osakaal isiku kogutegevuses?
2.      Kas esimesele küsimusele antud vastust arvestades tuleb või võib selle hinnangu andmisel arvesse võtta: (i) töötaja elukohta, (ii) töötaja töötamise kohaks oleva siseveelaeva registreerimise kohta, (iii) siseveelaeva omaniku ja käitaja asukohta, (iv) kohta, kus laev sõitis muudel perioodidel, mil töötaja sellel ei töötanud ega olnud veel ka selle tööandjaga töösuhtes, (v) tööandja asukohta ja (vi) kohta, kus töötaja laevale läheb ja laevalt maha tuleb?
3.      Millist ajavahemikku peab hõlmama hindamine, kas oluline osa töötaja tegevusest toimub elukohaliikmesriigis?
4.      Kas kohaldatavate õigusaktide määramisel on liikmesriigi pädeval asutusel osas, mis puudutab määruse nr 883/2004 artikli 13 lõikes 1 sisalduvat väljendit „oluline osa tema tegevusest“, kaalutlusõigus, mida kohtud peavad põhimõtteliselt järgima, ja kui kaalutlusõigus on olemas, siis milline on selle ulatus?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene ja teine küsimus
30      Esimese ja teise küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 987/2009 artikli 14 lõiget 8 tuleb tõlgendada nii, et hindamaks, kas isiku puhul, kes tavaliselt töötab kahes või mitmes liikmesriigis, toimub oluline osa sellest tegevusest elukohaliikmesriigis, on pädeval asutusel võimalus võtta arvesse muid asjaolusid kui selles riigis töötatud aeg ja/või saadud töötasu.
31      Määruse nr 987/2009 artikli 14 lõike 8 sõnastusest nähtub, et ühes liikmesriigis toimunud „oluline osa palgatööst või ettevõtlusest“ tähendab, et selles liikmesriigis toimub kvantitatiivselt märkimisväärne osa tema kogutegevusest töötajana või füüsilisest isikust ettevõtjana, ilma et see peaks tingimata olema suurem osa sellest tegevusest. Selleks et teha kindlaks, kas oluline osa tegevusest toimub mingis liikmesriigis, võetakse töötamise puhul arvesse tööaega ja/või töötasu. Asjaolu, et täidetud on vähem kui 25% nendest kriteeriumidest, näitab, et oluline osa tegevusest ei toimu asjaomases liikmesriigis (19. mai 2022. aasta kohtuotsus INAIL ja INPS, C‑33/21, EU:C:2022:402, punkt 63).
32      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlused tulenevad asjaolust, et määruse nr 987/2009 artikli 14 lõike 8 hollandikeelne versioon sisaldab mõistet „mede“ („ka“) koos viitega soovituslikele kriteeriumidele, mida tuleb arvesse võtta, et teha kindlaks, kas isik teeb olulise osa oma palgatööst teatud liikmesriigis. Eelotsusetaotluse esitanud kohus järeldab sellest, et lubatud on ka muud kriteeriumid peale selles sättes loetletud tööaja ja/või töötasu.
33      Tuleb aga tõdeda, et määruse nr 987/2009 artikli 14 lõike 8 teised keeleversioonid ja eelkõige inglis-, saksa-, prantsus- või lätikeelne versioon ei sisalda sõna „ka“.
34      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa aga ühes keeleversioonis kasutatud liidu õigusnormi sõnastus olla selle sätte tõlgendamise ainus alus ja sellele keeleversioonile ei saa tõlgendamisel anda eelist muude keeleversioonide ees. Taoline lähenemine oleks vastuolus liidu õiguse ühetaolise kohaldamise nõudega. Kui keeleversioonides on erinevusi, tuleb õigusnormi tõlgendada lähtuvalt selle õigusakti üldisest ülesehitusest ja eesmärkidest, mille osa norm on (25. märtsi 2010. aasta kohtuotsus Helmut Müller, C‑451/08, EU:C:2010:168, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 21. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Cobult, C‑76/23, EU:C:2024:253, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
35      Mis puudutab nende õigusnormide konteksti, mille osa kõnealune norm on, siis nähtub määruse nr 987/2009 pealkirjast endast, et sellega kehtestatakse määruse nr 883/2004 rakendamise kord. Määruse nr 987/2009 artikli 14 pealkiri on „Täpsustused [määruse nr 883/2004] artiklite 12 ja 13 kohta“, ning selle lõige 8 võeti vastu „[määruse nr 883/2004] artikli 13 lõigete 1 ja 2 kohaldamise[ks]“.
36      Seega tuleb määruse nr 987/2009 artikli 14 tõlgendamisel arvesse võtta määruse nr 883/2004 artikleid 12 ja 13.
37      Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et määruse nr 883/2004 II jaotise „Kohaldatava õiguse kindlaksmääramine“ sätted, mille hulka kuuluvad selle määruse artiklid 12 ja 13, moodustavad tervikliku ja ühtse kollisiooninormide süsteemi, mille eesmärk ei ole mitte ainult vältida mitme liikmesriigi õiguse samaaegset kohaldamist ja sellest tuleneda võivaid raskusi, vaid ka vältida seda, et selle määruse kohaldamisalasse kuuluvad isikud jääksid sotsiaalkindlustuse vallas kaitseta neile kohaldatavate õigusaktide puudumise tõttu (vt selle kohta 16. novembri 2023. aasta kohtuotsus Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Toruniu, C‑422/22, EU:C:2023:869, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika).
38      Nagu nähtub määruse nr 883/2004 põhjendustest 1 ja 45, on selle määruse eesmärk tagada liikmesriikide sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimine, et kindlustada liidu piires liikuvate isikute vaba liikumine ja seeläbi aidata kaasa nende elustandardi ja tööhõive tingimuste paranemisele, ajakohastades ja lihtsustades samal ajal määruses nr 1408/71 sisalduvaid norme (vt selle kohta 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus AFMB jt, C‑610/18, EU:C:2020:565, punkt 63).
39      Seda eesmärki rakendatakse määruse nr 883/2004 artikli 11 lõikega 1, mis näeb ette, et määruse reguleerimisalasse kuuluvate isikute suhtes kohaldatakse sotsiaalkindlustuse valdkonnas üksnes ühe liikmesriigi õigusakte ning see liikmesriik määratakse kindlaks vastavalt selle määruse II jaotisele.
40      Lisaks on kõnealuse artikli 11 lõike 3 punktis a kehtestatud põhimõte, et isiku suhtes, kes töötab liikmesriigi territooriumil, kehtivad selle riigi õigusaktid (vt selle kohta 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus AFMB jt, C‑610/18, EU:C:2020:565, punkt 42).
41      See põhimõte on sõnastatud siiski täiendiga „[a]rvestades [määruse nr 883/2004] artiklites 12–16 sätestatut“, kuna teatud konkreetsetes olukordades võib tekkida oht, et selle põhimõtte üldine ja piiramatu kohaldamine mitte ei aita vältida, vaid hoopis tekitab nii töötajale, tööandajale kui ka sotsiaalkindlustusasutustele administratiivseid raskusi, mis võivad tõkestada selle määrusega hõlmatud isikute vaba liikumist (vt selle kohta 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus AFMB jt, C‑610/18, EU:C:2020:565, punkt 43).
42      Nende konkreetsete olukordade hulka kuulub määruse nr 883/2004 artikli 13 lõikes 1 osutatud isiku olukord, kes tavaliselt töötab kahes või enamas liikmesriigis.
43      Määruse nr 883/2004 artikli 13 lõike 1 punktis a on ette nähtud, et isiku suhtes, kes tavaliselt töötab kahes või mitmes liikmesriigis, kohaldatakse elukohajärgse liikmesriigi õigusakte, kui oluline osa tema tegevusest toimub seal, samas kui viidatud sätte punktis b on märgitud, et isiku suhtes, kes tavaliselt töötab kahes või mitmes liikmesriigis ja kelle puhul oluline osa tema tegevusest ei toimu elukohaliikmesriigis, kohaldatakse selle liikmesriigi õigusakte, kus asub talle tööd andva ettevõtja või tööandja registrisse kantud asukoht või tegevuskoht.
44      Määruse nr 883/2004 artikli 13 lõike 1 punktides a ja b ette nähtud kollisiooninormid tagavad juhul, kui isik töötab kahes või mitmes liikmesriigis, et jätkuvalt kohaldatakse ainult ühe liikmesriigi õigusakte, st kas selle isiku elukohajärgse liikmesriigi õigusakte, kui oluline osa tema tegevusest toimub seal, või selle puudumisel selle liikmesriigi õigusakte, kus on tema tööandja asukoht.
45      Nõnda järgivad määruse nr 883/2004 artikli 13 lõike 1 punktid a ja b käesoleva kohtuotsuse punktides 37 ja 38 meelde tuletatud eesmärke, kuna need näevad varasemates õigusnormides kehtestatud reegleid lihtsustades ette erandid selle määruse artikli 11 lõike 3 punktis a kehtestatud töökohaliikmesriigi reeglist just selleks, et vältida probleeme, mis muidu võiksid tuleneda viimati mainitud reegli kohaldamisest olukordadele, kus tegevus toimub kahes või enamas liikmesriigis (vt selle kohta 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus AFMB jt, C‑610/18, EU:C:2020:565, punkt 64).
46      Seda silmas pidades on käesoleva kohtuotsuse punktis 43 nimetatud sätetega kehtestatud erandite eesmärk tagada, et vastavalt selle kohtuotsuse punktis 39 meelde tuletatud ühe riigi õigusaktide kohaldamise reeglile kohaldataks kahes või enamas liikmesriigis töötavatele töötajatele ainult ühe liikmesriigi õigusakte, ning selleks on nendes sätetes ette nähtud seotuse kriteeriumid, mis võtavad arvesse niisuguste töötajate objektiivset olukorda, et lihtsustada nende liikumisvabadust (vt selle kohta 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus AFMB jt, C‑610/18, EU:C:2020:565, punkt 65).
47      Määruse nr 987/2009 artikli 14 lõiget 8 tuleb tõlgendada neid kaalutlusi silmas pidades, kui see viitab tööajale ja/või töötasule, et teha kindlaks, kas kvantitatiivselt märkimisväärne osa töötaja kogutegevusest toimub teatavas liikmesriigis.
48      Selles kontekstis tuleb esiteks märkida, et määruse nr 987/2009 artikli 14 lõike 8 viimane lõik, mille kohaselt tuleb asjaomase töötaja olukorra üldise hindamise raames kontrollida, kas 25% künnis on saavutatud, viitab sõnaselgelt „nimetatud“ kriteeriumidele, st töötamise puhul tööaja ja/või töötasuga seotud kriteeriumidele, välistades kõik muud kriteeriumid.
49      Asjaolu, et nimetatud kriteeriumide kontrollimine toimub asjaomase töötaja olukorra üldise hindamise raames, ei tähenda mitte seda, et on lubatud lisada muid kriteeriume, vaid seda, et arvesse tuleb võtta selle töötaja kogu palgatööd.
50      Teiseks ei jäta selle sätte sõnastus mingit kahtlust, et kui 25% tööaja ja/või töötasuga seotud kriteeriumidest ei ole täidetud, siis ei saa järeldada, et oluline osa palgatööst toimub asjaomases liikmesriigis.
51      Möönmine, et töötaja suhtes, kes on teinud vähem kui 25% kogu oma palgatööst elukohajärgse liikmesriigi territooriumil, võib kohaldada selle liikmesriigi õigusakte vastavalt määruse nr 883/2004 artikli 13 lõike 1 punktile a, ei eiraks mitte ainult asjaolu, et selle määruse artiklites 12–14 ette nähtud seotus, sealhulgas seosed elukohaliikmesriigiga, on erandjuhtumid, vaid tekitaks ka ebakindlust selle määruse II jaotises sätestatud kollisiooninormide kohaldamisel, kahjustaks lihtsust, mille need normid on mõeldud kehtestama seoses töötaja objektiivsel olukorral põhinevate seotuse kriteeriumide kohaldamisega.
52      Tõlgendust, mille kohaselt ei saa seda, et 25% tööaja ja/või töötasu kriteeriumid on täitmata, korvata muude kriteeriumide arvessevõtmisega, kinnitavad ka praktilise juhendi selgitavad märkused, olgugi et see juhend ei ole oma olemuselt õiguslikult siduv dokument. Samas on juhend siiski kasulik vahend määruste nr 883/2004 ja nr 987/2009 tõlgendamisel. Nii on mõistet „oluline osa“ tegevusest käsitlevas dokumendiosas märgitud, et tööaja ja/või töötasu kriteeriume tuleb tingimata arvesse võtta, et kontrollida, kas määruse nr 987/2009 artikli 14 lõikes 8 ette nähtud 25% künnis on saavutatud elukohaliikmesriigis, mis oleks märk sellest, et oluline osa töötaja kogu tegevusest toimub selles liikmesriigis. Kuigi praktilises juhendis on märgitud, et arvesse võivad tulla ka muud kriteeriumid, ilma neid siiski määratlemata, nähtub kõigist konkreetsetest näidetest sellegipoolest, et töötamine elukohaliikmesriigis, mis moodustab tööajast ja/või töötasust vähem kui 25%, ei võimalda järeldada, et kohaldatavad on selle riigi õigusnormid.
53      Seetõttu tuleb järeldada, et määruse nr 987/2009 artikli 14 lõiget 8 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et saaks asuda seisukohale, et isik teeb olulise osa oma palgatööst elukohaliikmesriigis, peab olema saavutatud 25% tööaja ja/või töötasu künnis selles liikmesriigis, ilma et muude kriteeriumide arvessevõtmine saaks korvata seda, et nimetatud kriteeriumid ei ole täidetud.
54      Sellest järeldub, et niisugusel juhul nagu põhikohtuasjas, kus on selge, et töötaja on teinud oma palgatööst elukohaliikmesriigis 22%, mis jääb alla määruse nr 987/2009 artikli 14 lõikes 8 ette nähtud 25% künnise, ei saa tema suhtes kohaldada määruse nr 883/2004 artikli 13 lõike 1 punktis a sätestatud kollisiooninormi, mistõttu tuleb kohaldatav õigus kindlaks määrata vastavalt artikli 13 lõike 1 punktis b sätestatud kollisiooninormile, mis näeb ette, et töötaja suhtes kohaldatakse selle liikmesriigi õigusakte, kus asub talle tööd andva ettevõtja või tööandja registrisse kantud asukoht või tegevuskoht.
55      Eeltoodust tuleneb, et selleks, et teha kindlaks, kas töötaja teeb olulise osa oma palgatööst elukohariigis, ei tule arvesse võtta muid kriteeriume.
56      Esitatud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele ja teisele küsimusele vastata, et määruse nr 987/2009 artikli 14 lõiget 8 tuleb tõlgendada nii, et hindamaks, kas isiku puhul, kes tavaliselt töötab kahes või mitmes liikmesriigis, toimub oluline osa sellest tegevusest elukohaliikmesriigis, peab pädev asutus isiku olukorrale üldise hinnangu andmisel kontrollima, kas vähemalt 25% selle isiku tööajast ja/või töötasust on vastavalt möödunud ja/või saadud selles riigis. Selles kontekstis ei tule arvesse võtta muid asjaolusid või kriteeriume.
Kolmas küsimus
57      Kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, millist ajavahemikku tuleb määruse nr 987/2009 artikli 14 lõikes 8 ette nähtud üldise hinnangu andmisel arvesse võtta, et teha kindlaks, kas töötaja teeb olulise osa oma palgatööst elukohaliikmesriigis.
58      Selles küsimuses on määruse nr 987/2009 artikli 14 lõikes 10 ette nähtud, et asjaomased asutused peavad arvesse võtma järgmiseks 12 kalendrikuuks prognoositavat olukorda.
59      Kuigi selles sättes ei ole täpsustatud, millal algab arvesse
võetav 12‑kuuline periood, tuleneb sätte sõnastusest siiski selgelt, et tegemist on järgmise 12 kuuga, kuna ükski selle määruse säte ei viita asjaomase töötaja varasemale olukorrale.
60      Kuna määruse nr 987/2009 artikli 14 lõiget 10 koostoimes selle määruse artikli 14 lõikega 8 kohaldatakse ainult juhtudel, kui töötaja tegutseb kahes või mitmes liikmesriigis, siis tuleb asuda seisukohale, et lähtepunktiks peab olema kahes või mitmes liikmesriigis tegutsemise algus.
61      Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb kolmandale küsimusele vastata, et määruse nr 987/2009 artikli 14 lõikeid 8 ja 10 tuleb tõlgendada nii, et tavaliselt kahes või mitmes liikmesriigis töötava isiku olukorrale üldise hinnangu andmisel tuleb selle kindlakstegemisel, kas oluline osa tema tegevusest toimub elukohaliikmesriigis, arvesse võtta tema prognoositavat olukorda järgmisel 12 kalendrikuul.
Neljas küsimus
62      Neljanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, milline kaalutlusruum on liikmesriigi pädeval asutusel selle kindlaksmääramisel, kas töötaja on määruse nr 883/2004 artikli 13 lõike 1 tähenduses olulise osa oma palgatööst teinud elukohaliikmesriigis.
63      Arvestades esimesele küsimusele antud vastust, ei ole neljandale küsimusele vaja vastata.
Kohtukulud
64      Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kuues koda) otsustab:
1.      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 987/2009, milles sätestatakse määruse nr 883/2004 (sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta) rakendamise kord (Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2012. aasta määrusega (EL) nr 465/2012 muudetud redaktsioonis) artikli 14 lõiget 8
tuleb tõlgendada nii, et
hindamaks, kas isiku puhul, kes tavaliselt töötab kahes või mitmes liikmesriigis, toimub oluline osa sellest tegevusest elukohaliikmesriigis, peab pädev asutus isiku olukorrale üldise hinnangu andmisel kontrollima, kas vähemalt 25% selle isiku tööajast ja/või töötasust on vastavalt möödunud ja/või saadud selles riigis. Selles kontekstis ei tule arvesse võtta muid asjaolusid või kriteeriume.
2.      Määruse nr 987/2009 (määrusega nr 465/2012 muudetud redaktsioonis) artikli 14 lõikeid 8 ja 10
tuleb tõlgendada nii, et
tavaliselt kahes või mitmes liikmesriigis töötava isiku olukorrale üldise hinnangu andmisel tuleb selle kindlakstegemisel, kas oluline osa tema tegevusest toimub elukohaliikmesriigis, arvesse võtta tema prognoositavat olukorda järgmisel 12 kalendrikuul.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: hollandi.
i      Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.