62023CJ0715
EUROOPA KOHTU OTSUS (neljas koda)
10. juuli 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Hankemenetlused kontsessioonide andmiseks – Direktiiv 2014/23/EL – Artikli 4 lõige 2 – Majandushuvi mittepakkuvad üldhuviteenused – Artikkel 19 – Sotsiaalteenused ja muud eriteenused – Nende sätete kohaldamisala – Apteegi käitamise tegevus
Kohtuasjas C‑715/23,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročili (üleriigiline riigihankemenetluste vaidlustuskomisjon, Sloveenia) 23. novembri 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 23. novembri 2023, menetluses
Farmacija d.o.o.
versus
Občina Benedikt,
menetluses osales:
MN,
EUROOPA KOHUS (neljas koda),
koosseisus: koja president I. Jarukaitis, kohtunikud N. Jääskinen (ettekandja), A. Arabadjiev, M. Condinanzi ja R. Frendo,
kohtujurist: R. Norkus,
kohtusekretär: ametnik M. Longar,
arvestades kirjalikku menetlust ja 12. detsembri 2024. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Farmacija d.o.o., esindaja: odvetnica K. Zdolšek,
–
Sloveenia valitsus, esindajad: N. Pintar Gosenca ja A. Vran,
–
Tšehhi valitsus, esindajad: L. Halajová, M. Smolek ja J. Vláčil,
–
Kreeka valitsus, esindajad: K. Georgiadis, V. Karra ja S. Papaioannou,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: A. Kraner, L. Malferrari ja G. Wils,
olles 13. märtsi 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/23/EL kontsessioonilepingute sõlmimise kohta (ELT 2014, L 94, lk 1) artikli 4 lõiget 2 ja artiklit 19.
2
Taotlus on esitatud vaidluses, mille pooled on osaühing Farmacija, d.o.o. ja Občina Benedikt (Benedikti vald, Sloveenia) ning mis puudutab asjaolu, et vald andis loa käitada oma territooriumil haruapteeki, avaldamata eelnevalt kontsessiooniteadet.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3
Direktiivi 2014/23 põhjendused 6 ja 36 on sõnastatud järgmiselt:
„(6)
Tuleks meenutada, et liikmesriigid on vabad otsustama kooskõlas ELi toimimise lepingu võrdse kohtlemise, mittediskrimineerimise, läbipaistvuse ja isikute vaba liikumise põhimõtetega, kuidas korraldada teenuste osutamist kas üldist majandushuvi pakkuvate teenuste või majandushuvi mittepakkuvate üldhuviteenuste osutamisena või korraga mõlemat liiki teenuste osutamisena. […] Lisaks ei käsitle käesolev direktiiv üldist majandushuvi pakkuvate teenuste rahastamist ega liikmesriikide poolt liidu konkurentsieeskirjade kohaselt antava abi süsteeme, eelkõige sotsiaalvaldkonnas. On asjakohane selgitada, et majandushuvi mittepakkuvad üldhuviteenused ei peaks kuuluma käesoleva direktiivi kohaldamisalasse.
[…]
(36)
Käesolevat direktiivi ei tuleks kohaldada teatavate päästeteenuste suhtes, mida osutavad mittetulunduslikud organisatsioonid ja ühendused, kuna nende organisatsioonide eripära oleks raske säilitada juhul, kui teenuseosutajaid tuleks valida vastavalt käesolevas direktiivis sätestatud menetlustele. […] Seega tuleks selgitada, et CPV koodi 85143000-3 alla kuuluvate teenuste suhtes, mis seisnevad üksnes patsiendi kiirabiautoga vedamise teenuses, tuleks kohaldada sotsiaal- ja teistele eriteenustele kohaldatavat erikorda (lihtsustatud kord). […]“.
4
Direktiivi artikli 1 „Reguleerimisese ja kohaldamisala“ lõigetes 1–4 on sätestatud:
„1.   Käesoleva direktiiviga kehtestatakse eeskirjad avaliku sektori ja võrgustiku sektori hankijate korraldatavate hankemenetluste kohta selliste kontsessioonide andmiseks, mille maksumus ületab artiklis 8 sätestatud piirmäära.
[…]
4.   Kokkuleppeid, otsuseid ja muid õiguslikke vahendeid, millega korraldatakse avaliku sektori hankijate või võrgustiku sektori hankijate või avaliku sektori hankijate või võrgustiku sektori hankijate ühenduste vahel võimu ja kohustuste üleandmist avalike ülesannete täitmiseks ning millega ei nähta ette lepinguliste kohustuste täitmise tasustamist, tuleks käsitada asjaomase liikmesriigi sisese asjakorraldusena ning käesolev direktiiv ei tohiks sellist olukorda kuidagi mõjutada.“
5
Direktiivi artiklis 4 „Vabadus määrata kindlaks üldist majandushuvi pakkuvad teenused“ on ette nähtud:
„1.   Käesolev direktiiv ei mõjuta liikmesriikide vabadust määrata kooskõlas liidu õigusega kindlaks, milliseid teenuseid nad käsitavad üldist majandushuvi pakkuvate teenustena, kuidas selliste teenuste osutamist tuleks korraldada ja rahastada kooskõlas riigiabi eeskirjadega ning milliseid konkreetseid kohustusi nende suhtes tuleks kohaldada. Samuti ei mõjuta käesolev direktiiv viisi, kuidas liikmesriigid korraldavad oma sotsiaalkindlustussüsteeme.
2.   Majandushuvi mittepakkuvad üldhuviteenused ei jää käesoleva direktiivi kohaldamisalasse.“
6
Direktiivi artikli 5 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
1)
[…]
b)
„teenuste kontsessioon“ – kirjalik rahaliste huvidega seotud leping, millega üks või mitu avaliku sektori hankijat või võrgustiku sektori hankijat usaldavad teenuste (välja arvatud punktis a osutatud ehitustööde tegemise) osutamise ja korraldamise ühele või mitmele ettevõtjale, kui tasu osutatavate teenuste eest seisneb kas ainult õiguses ekspluateerida lepingu esemeks olevaid teenuseid või sellises õiguses koos tasuga.
Ehitustööde või teenuste kontsessiooni andmisega kaasneb nende ehitiste või teenuste ekspluateerimisega seotud sellise äririski üleminek kontsessionäärile, mis seisneb nõudluse või pakkumisega seotud riskis või mõlemas korraga. Kontsessionäär loetakse kandvaks äririski, kui tavapäraste tegevustingimuste korral ei ole tagatud, et kontsessiooni esemeks oleva ehitise kasutamise või teenuse osutamisega kaetakse tehtud investeeringud või tekkinud kulud. Kontsessionäärile üle mineva äririski osa sisaldab tõelist turul ettenägematute olukordade esinemise risk, mis tähendab seda, et kontsessionääri võimalik kahjum ei ole vaid marginaalne ja ebaoluline.
7
Direktiivi 2014/23 artiklis 19 „Sotsiaalteenused ja muud eriteenused“ on ette nähtud:
„IV lisas loetletud selliste sotsiaalteenuste ja muude eriteenuste kontsessioonide suhtes, mis jäävad käesoleva direktiivi kohaldamisalasse, kohaldatakse ainult artikli 31 lõikest 3 ning artiklitest 32, 46 ja 47 tulenevaid kohustusi.“
8
Direktiivi IV lisas „Artiklis 19 osutatud teenused“ on tervishoiu- ja sotsiaalteenused ja nendega seotud teenused, mille hulgas on Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. novembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 2195/2002 ühtse riigihangete klassifikaatori (CPV) kohta (EÜT 2002, L 340, lk 1; ELT eriväljaanne 06/04, lk 14) alusel vastu võetud nomenklatuuri Common Procurement Vocabulary (CPV) koodidele 85000000-9 – 85323000-9 vastavad teenused, sealhulgas farmaatsiateenused, mis kuuluvad koodi 85149000-5 alla.
Sloveenia õigus
ZNKP
9
Teatavate kontsessioonilepingute seaduse (Zakon o nekaterih koncesijskih pogodbah) (Uradni list RS, nr 9/2019) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „ZNKP“) on artikli 2 punktis 18 sätestatud:
„Käesoleva seaduse tähenduses on „majandushuvi mittepakkuvad üldhuviteenused“ majandushuvi mittepakkuvad teenused, mida seadusest tulenevalt osutatakse üldhuviteenustena ning mida ei osutata turul tasu eest ja millele kohaldatakse seetõttu konkreetseid avalike teenuste osutamisega seotud kohustusi.“
10
Seaduse artiklis 9 on nähtud ette:
„Käesolevat seadust kohaldatakse kontsessioonilepingute suhtes, mille hinnanguline väärtus ilma käibemaksuta on vähemalt võrdne direktiivi 2014/23/EL artikli 8 lõikes 1 ette nähtud väärtusega.“
11
Seaduse artiklis 10 on sätestatud:
„Käesoleva seaduse ja eriseadustega reguleeritud kontsessioonidele kohaldatakse käesoleva seaduse sätteid ja eriseaduste sätteid juhul, kui need ei ole käesoleva seadusega vastuolus.“
12
Seaduse artikli 11 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevat seadust ei kohaldata:
1)
majandushuvi mittepakkuvate üldhuviteenuste kontsessioonidele. […]“.
13
ZNKP artiklis 15 on ette nähtud:
„Direktiivi 2014/23/EL IV lisas loetletud sotsiaalteenuste ja muude eriteenuste kontsessioonide suhtes kohaldatakse käesoleva seaduse sätteid, mis reguleerivad kohustust teha ettevalmistavaid toiminguid, käesoleva seaduse artiklites 35 ja 40 sätestatud teadete avaldamise kohustust ja õiguslikku kaitset käesoleva seaduse tähenduses kontsessionääri valimise menetlustes.“
Tervishoiuseadus
14
Tervishoiuseaduse (Zakon o zdravstveni dejavnosti) (Uradni list RS, nr 9/92) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artiklis 2 sätestatud:
„Tervishoiutegevusega tegeldakse esmasel, teisesel ja kolmandal tasandil.
Esmatasandi tervishoiutegevus hõlmab esmatasandi arstiabi ja farmaatsiaalast tegevust.“
15
Seaduse artiklis 3 on ette nähtud:
„Tervishoiuteenuste osutajad on residendist või mitteresidendist füüsilised või juriidilised isikud, kes on saanud tervishoiuministeeriumilt loa tervishoiuteenuste osutamiseks.
Riiklik tervishoiuteenus hõlmab tervishoiuteenuseid, mille pideva ja korrapärase osutamise tagavad üldsuse huvides riik ja kohalikud omavalitsused ning mis on solidaarsuse põhimõtte alusel ja kooskõlas tervishoidu ja ravikindlustust reguleerivate normidega tagatud kohustuslikust ravikindlustusest tulenevate õigustena ning mida rahastatakse täielikult või osaliselt riiklikest vahenditest, mis saadakse eelkõige kohustuslikust ravikindlustusest. Eespool viidatud tervishoiuteenuseid kui majandushuvi mittepakkuvaid üldhuviteenuseid peavad osutama mittetulunduslikud tervishoiuteenuste osutajad, nii et kulusid ületavat tulude summat kasutatakse tervishoiu toimimiseks ja arenguks.“
16
Seaduse artikli 20 esimeses lõigus on sätestatud:
„Farmaatsiaalase tegevusega tegeletakse kooskõlas eriseadusega. Eriseadusega reguleerimata küsimustele kohaldatakse käesolevat seadust.“
Farmaatsiaalase tegevuse seadus
17
Farmaatsiaalase tegevuse seaduse (Zakon o lekarniški dejavnosti) (Uradni list RS, nr 85/16) Põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artiklis 1 sätestatud:
„Käesolev seadus reguleerib farmaatsiaalase tegevuse eesmärki, sisu ja tingimusi, kontsessioonide andmise ja täitmise korraldamist, tingimusi ja menetlusi, farmaatsiasektori töötajaid ja nende erialaühendusi, veebipõhist farmaatsiaalast tegevust ja järelevalvet.“
18
Seaduse artikli 2 lõikes 1 on ette nähtud:
„Farmaatsiaalase tegevuse eesmärk on tagada tõhus ja kvaliteetne varustamine ravimite ja muude ravi ja tervise kaitset toetavate toodetega ning tagada patsientide ja tervishoiutöötajate nõustamine ravimite ja viidatud toodete ohutuks, õigeks ja tõhusaks kasutamiseks.“
19
Seaduse artikli 4 lõike 1 punktis 8 on sätestatud:
„Farmaatsiaalase tegevusega tegeleja on füüsiline või juriidiline isik, kellel on käesoleva seaduse kohaselt kontsessioon farmaatsiaalase tegevusega tegelemiseks, avalik apteek, haigla või muud teenuseosutajad kooskõlas käesoleva seadusega.“
20
Seaduse artiklis 5 on sätestatud:
„1.   Farmaatsiaalane tegevus on riiklik tervishoiuteenus, mis tagab rahva ja tervishoiutöötajate pideva ja korrapärase ravimitega varustamise ning patsientide farmatseutilise ravi.
2.   Farmaatsiaalase tegevusega tegeletakse tervishoiu esmatasandil, teisesel ja kolmandal tasandil.
3.   Farmaatsiaalase tegevuse võrgustik käesoleva seaduse tähenduses tagatakse esmatasandil linna või valla poolt või sellega piirneva mitme linna või valla poolt ühiselt ning teisesel ja kolmandal tasandil riigi poolt.“
21
Põhikohtuasjas kohaldatavas versioonis farmaatsiategevuse seaduse artikli 10 lõigetes 2–4 ja 7 on ette nähtud:
„2.   Haruapteek võib oma tegevusalal tegutseda üksnes haruapteegi loonud apteegi kutsealase kontrolli all. Haruapteegi loonud apteegi juhataja vastutab haruapteegi käitamise eest.
3.   Haruapteegi käitamise loa annab vald, mille territooriumil see haruapteek asutatakse, pärast Sloveenia proviisorite kojalt (Lekarniška zbornica Slovenije) eelneva arvamuse saamist ja kooskõlastatult ministeeriumiga.
4.   Haruapteegi käitamise loa võib anda ka piiratud ajavahemikuks või konkreetseks perioodiks aastas (turismihooajaks).
[…]
7.   Haruapteek alustab oma farmaatsiaalast tegevust alles siis, kui talle on antud luba käesoleva seaduse artikli 67 esimese lõigu kohaselt.“
22
Seaduse artikli 15 lõikes 1 on ette nähtud:
„Farmaatsiaalase tegevusega tegelemist rahastatakse avalik-õiguslikest ja eraõiguslikest vahenditest. Eespool viidatud avalik-õiguslikud vahendid on eelkõige järgmised:
–
maksed farmaatsiaalase tegevuse raames tehtavaks tööks ravikindlustusasutustega sõlmitud lepingu alusel,
–
maksed eelarvevahenditest,
–
omavahendid.“
23
Seaduse artikli 27 lõikes 1 on sätestatud:
„Esmatasandi avalik-õigusliku apteegi loob vald või selle loovad koos mitu üksteisega piirnevat valda oma territooriumil pärast pädevalt kojalt arvamuse saamist ja kooskõlastatult ministeeriumiga.“
24
Sama seaduse artikli 39 lõigetes 1 ja 2 on ette nähtud:
„1.   Esmatasandil farmaatsiaalase tegevusega tegelemiseks võib käesolevas seaduses sätestatud tingimustel anda kontsessiooni apteeki käitavale füüsilisele isikule või juriidilisele isikule, kelle aktsia- või osakapitalis kuulub apteeki käitavale isikule, kes on ka selle juriidilise isiku juht või juhatuse liige, üle 50‑protsendiline osalus (edaspidi „kontsessionäär“).
2.   Kontsessionäär korraldab apteegid või haruapteegid oma organisatsiooni üksustena, et tegelda farmaatsiaalase tegevusega piirkondades, mille kohta tal on kontsessioon või haruapteegi käitamise luba, kooskõlas esmatasandi apteekide võrgustikuga, tingimusel et ta on saanud enne pädevalt kojalt arvamuse ja ministeeriumi kooskõlastuse.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
25
Benedikti vald andis 11. märtsil 2022 MNile – varem kontsessiooniteadet avaldamata – välja tähtajatu tegevusloa Benediktis asuva haruapteegi käitamiseks.
26
Farmacija esitas Benedikti vallale loa läbivaatamistaotluse. Ta leidis sisuliselt, et vald andis kontsessiooni apteegi pidamiseks kohaldatavat menetlust järgimata, rikkudes direktiivi 2014/23.
27
Benedikti vald lükkas läbivaatamistaotluse tagasi seda sisuliselt läbi vaatamata, leides, et Farmacijal ei ole kaebeõigust läbivaatamisele eelnevas menetluses ega läbivaatamismenetluses. Seega leiab Benedikti vald, et haruapteegi käitamiseks loa andmine ei kujuta endast sisuliselt teenuste kontsessioonilepingu sõlmimist.
28
Farmacija esitas selle otsuse peale kaebuse, mis saadeti edasi eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročilile (üleriigiline riigihankemenetluste vaidlustuskomisjon, Sloveenia). Farmacija kordas järelevalvekomisjonis oma seisukohta, et kuna Benedikti vald andis teenuste kontsessiooni ilma ZNKPs ja direktiivis 2014/23 kehtestatud menetlust järgimata, rikkus ta neid õigusakte.
29
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et Benedikti valla väljastatud haruapteegi tegevusluba vastab farmaatsiaalaseks tegevuseks tegevusloa andmisele. Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb siiski, kas farmaatsiaalase tegevuse osutamise teenus kuulub direktiivi 2014/23 kohaldamisalasse. Täpsemalt soovib ta teada, kas sellist teenust tuleb pidada majandushuvi mittepakkuvaks üldhuviteenuseks või üldist majandushuvi pakkuvaks teenuseks.
30
Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks, et Sloveenia seadusandja on ette näinud, et tervishoiutegevus, mille hulka kuulub farmaatsiaalane tegevus, kujutab endast majandushuvi mittepakkuvat üldhuviteenust. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul on vaja arvesse võtta apteekide väga tähtsat rolli tervishoius, samuti nende rahastamist, mis asetab nad eesõigustatud suhtesse riigiga ja eristab neid teistest ettevõtjatest.
31
Teiseks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Euroopa Kohus on 14. juuli 2022. aasta kohtuotsuses ASADE (C‑436/20, EU:C:2022:559) juba otsustanud, et tasu eest osutatavad teenused kujutavad endast majandustegevust. Ta märgib, et riigisiseste õigusnormide kohaselt makstakse farmaatsiateenuste osutajatele tasu nii kohustuslikust ravikindlustusest kui ka kasutajatelt saadavatest vahenditest.
32
Lisaks, kuna selliseid farmaatsiateenuseid, nagu on kõne all menetluses olevas kohtuasjas, ei saa pidada majandushuvi mittepakkuvaks üldhuviteenuseks põhjusel, et nende teenuste osutajad saavad tasu, mistõttu kuuluvad need teenused direktiivi 2014/23 kohaldamisalasse, on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, kas need teenused võivad kuuluda direktiivi artiklis 19 osutatud mõiste „sotsiaalteenused ja muud eriteenused“ alla.
33
Neil asjaoludel otsustas Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (üleriigiline riigihankemenetluste vaidlustuskomisjon) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas farmaatsiaalase tegevuse hulka kuuluvaid teenuseid, mille ese on sisuliselt inimtervishoius kasutatavate retseptiravimite või käsimüügiravimite kasutajatele tasu eest väljastamine ning nõustamine nende ravimite õiges ja ohutus kasutamises, võib kvalifitseerida „majandushuvi mittepakkuvateks üldhuviteenusteks“ direktiivi 2014/23 artikli 4 lõike 2 tähenduses?
2.
Kas farmaatsiaalase tegevuse hulka kuuluvaid teenuseid, mille ese on sisuliselt inimtervishoius kasutatavate retseptiravimite või käsimüügiravimite kasutajatele tasu eest väljastamine ning nõustamine nende ravimite õiges ja ohutus kasutamises, võib kvalifitseerida sotsiaalteenusteks ja muudeks eriteenusteks direktiivi 2014/23 artikli 19 tähenduses?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Vastuvõetavus
34
Sloveenia valitsus leiab, et käesolev eelotsusetaotlus, mille on esitanud Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (üleriigiline riigihankemenetluste vaidlustuskomisjon), ei ole vastuvõetav, kuna see komisjon ei ole riigisiseste õigusnormide kohaselt asutus, kes on pädev põhikohtuasja lahendama, mistõttu ei ole ta „kohus“ ELTL artikli 267 tähenduses.
35
Sellega seoses tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses sõltub see, kas eelotsusetaotluse esitanud organ kujutab endast „kohut“, järgmistest asjaoludest nende kogumis: organi asutamine seaduse alusel, alalisus, tema kohtualluvuse kohustuslikkus, menetluse võistlevus, õigusnormide kohaldamine selle organi poolt ning tema sõltumatus (8. juuni 2017. aasta kohtuotsus Medisanus, C‑296/15, EU:C:2017:431, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
36
Käesoleval juhul tuleb meenutada, et Euroopa Kohtul on juba olnud võimalus 8. juuni 2017. aasta kohtuotsuses Medisanus (C‑296/15, EU:C:2017:431) tõdeda, et Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (üleriigiline riigihankemenetluste vaidlustuskomisjon) vastab kriteeriumidele, mille alusel saab teda pidada „liikmesriigi kohtuks“ ELTL artikli 267 tähenduses.
37
Euroopa Kohus ei seadnud seda seisukohta kahtluse alla oma 10. septembri 2020. aasta kohtuotsuses Tax-Fin-Lex (C‑367/19, EU:C:2020:685) ja 10. novembri 2022. aasta kohtuotsuses SHARENGO (C‑486/21, EU:C:2022:868), kui ta vastas eelotsuse küsimustele, mille oli samuti esitanud Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (üleriigiline riigihankemenetluste vaidlustuskomisjon).
38
Sloveenia valitsus väidab aga, et käesolev kohtuasi erineb kohtuasjadest, milles Euroopa Kohus on juba tunnustanud selle komisjoni kohtu staatust, kuna see komisjon ei ole pädev põhikohtuasja lahendama, mis toob kaasa selle, et nimetatud komisjon ei ole „kohus“ ELTL artikli 267 tähenduses.
39
Sellega seoses tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et esiteks ei ole Euroopa Kohtu ülesanne seada kahtluse alla hinnangut, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus annab põhikohtuasja kaebuse vastuvõetavusele, mis eelotsusemenetluses kuulub liikmesriigi kohtu pädevusse, ega kontrollida, kas eelotsusetaotluse esitamise otsus on tehtud kooskõlas kohtukorraldust ja -menetlust reguleerivate riigisiseste õigusnormidega. Euroopa Kohus peab lähtuma liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotlusest, kui seda ei ole riigisiseses õiguses sätestatud võimaliku edasikaebemenetluse käigus tühistatud (vt selle kohta 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Governo della Repubblica italiana (Itaalia rahukohtunike staatus), C‑658/18, EU:C:2020:572, punkt 61, ning 30. septembri 2020. aasta kohtuotsus CPAS de Liège (C‑233/19, EU:C:2020:757, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
40
Teiseks on kohtupraktikas välja kujunenud, et ELTL artiklis 267 ette nähtud Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute koostöö raames on üksnes asja menetleval ja selles tehtava lahendi eest vastutaval liikmesriigi kohtul õigus kohtuasja eripära arvesse võttes hinnata nii eelotsusetaotluse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Sellest järeldub, et eeldatakse, et liidu õigust puudutavad küsimused on asjakohased, ning kui küsimused on esitatud liidu õiguse tõlgendamise kohta, on Euroopa Kohus üldjuhul kohustatud vastama. Euroopa Kohus võib seega keelduda liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamast vaid siis, kui on ilmne, et taotletaval liidu õiguse tõlgendusel puudub igasugune seos põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus esitatud küsimustele (25. veebruari 2025. aasta kohtuotsus Sąd Rejonowy w Białymstoku ja Adoreikė, C‑146/23 ja C‑374/23, EU:C:2025:109, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
41
Käesoleval juhul tuleb märkida, et üksnes eelotsusetaotluse esitanud kohus saab enda pädevuse piirid kindlaks määrata. Lisaks tuleb ka tõdeda, et selle kohtu esitatud küsimused on seotud põhikohtuasja esemega, ükski neist küsimustest ei ole hüpoteetiline ning Euroopa Kohtule on teada faktilised ja õiguslikud asjaolud, mis on vajalikud nimetatud küsimustele tarviliku vastuse andmiseks eespool viidatud Euroopa Kohtu praktika tähenduses.
42
Sellest järeldub, et eelotsusetaotlus on vastuvõetav.
Esimene küsimus
43
Esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2014/23 artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et apteegi käitamise tegevus, mille põhiese on inimtervishoius kasutatavate retseptiravimite või käsimüügiravimite tasu eest väljastamine ning nõustamine nende ravimite õiges ja ohutus kasutamises, kuulub selles sättes osutatud mõiste „majandushuvi mittepakkuvad üldhuviteenused“ alla.
44
Sellele küsimusele vastamiseks tuleb tõlgendada mõistet „majandushuvi mittepakkuvad üldhuviteenused“ direktiivi 2014/23 artikli 4 lõike 2 tähenduses, milles on kindlaks määratud selle direktiivi kohaldamisala nii, et need teenused on välja jäetud. Nimelt nähtub selle sätte sõnastusest koostoimes direktiivi 2014/23 põhjendusega 6, et „majandushuvi mittepakkuvad üldhuviteenused“ ei kuulu selle direktiivi kohaldamisalasse.
45
Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et mõistet „majandushuvi mittepakkuvad üldhuviteenused“ ei ole EL toimimise lepingus ega teiseses õiguses, eelkõige direktiivis 2014/23, määratletud.
46
Teiseks tuleb tõdeda, et ka direktiivi 2014/23 artikli 4 lõige 2 ei sisalda mõiste „majandushuvi mittepakkuvad üldhuviteenused“ tähenduse ja ulatuse kindlaksmääramiseks sõnaselget viidet liikmesriikide õigusele.
47
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleneb aga nii liidu õiguse ühetaolise kohaldamise kui ka võrdsuse põhimõttega seonduvast nõudest, et sellise liidu õigusnormi sõnastust, mis ei viita sõnaselgelt liikmesriikide õigusele õigusnormi tähenduse ja ulatuse kindlaksmääramiseks, tuleb tavaliselt kogu Euroopa Liidus tõlgendada autonoomselt ja ühetaoliselt ning sellise tõlgenduse andmisel tuleb arvesse võtta sätte konteksti ja asjaomase õigusakti eesmärki (vt selle kohta 18. jaanuari 1984. aasta kohtuotsus Ekro, 327/82, EU:C:1984:11, punkt 11, ja 13. märtsi 2025. aasta kohtuotsus APS Beta Bulgaria ja Agentsia za kontrol na prosrocheni zadalzhenia, C‑337/23, EU:C:2025:183, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika).
48
Järelikult kuulub küsimus, kas farmaatsiaalase tegevuse raames osutatavad teenused kujutavad endast majandushuvi mittepakkuvaid üldhuviteenuseid liidu õigusnormide tähenduses, liidu õiguse kohaldamisalasse. Seega ei saa asjaolu, et liikmesriigi seadusandja kvalifitseerib sellise tegevuse majandushuvi mittepakkuvaks üldhuviteenuseks, nagu tõi esile Sloveenia valitsus, olla määrav (vt selle kohta 10. juuli 2014. aasta kohtuotsus Impresa Pizzarotti, C‑213/13, EU:C:2014:2067, punkt 40, ning 14. juuli 2022. aasta kohtuotsus ASADE, C‑436/20, EU:C:2022:559, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika).
49
Nimelt, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 59, 61 ja 62 märkis, saab liidu siseturu nõuetekohase toimimise, mis hõlmab muu hulgas teenuste osutamise vabadust ja asutamisvabadust, nagu nähtub ELTL artikli 26 lõikest 2, tagada üksnes seeläbi, et mõistest „majandushuvi mittepakkuvad üldhuviteenused“ saadakse aru ühetaoliselt. Vastasel juhul tekiks oht, et asjaomaseid liidu õigusnorme kohaldatakse erinevalt, mis võib kaasa tuua siseturu killustumise. Arvestades, et farmaatsiaalase tegevusega tegelemise viisid võivad liikmesriigiti tunduvalt varieeruda kohaldatava riigisisese regulatsiooni eripärade tõttu, ei saa see, kuidas liikmesriigid selle laadi õiguslikult kvalifitseerivad, olla määrava tähtsusega. Järelikult ei saa liikmesriikide pädevus osutada, tellida ja korraldada majandushuvi mittepakkuvaid üldhuviteenuseid, mida on mainitud direktiivi 2014/23 põhjenduses 6 ja artikli 4 lõikes 1, ning mis on ette nähtud EL toimimise lepingule lisatud protokolli nr 26 üldhuviteenuste kohta (ELT 2012, C 326, lk 308) artiklis 2, takistada selle mõiste autonoomset tõlgendamist.
50
Mis puudutab mõiste „majandushuvi mittepakkuvad üldhuviteenused“ määratlust direktiivi 2014/23 artikli 4 lõike 2 tähenduses, siis tuleb märkida, nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 53, et sellel mõistel on kaks kumulatiivset elementi. Teenus peab esiteks olema osutatud üldistes huvides ja teiseks peab see olema mittemajanduslik. Seega tuleb selleks, et teha kindlaks, kas farmaatsiateenused kuuluvad selle sätte kohaldamisalasse, kontrollida, kas need teenused on majanduslikud või mitte.
51
Kuna mõiste „majandushuvi mittepakkuvad üldhuviteenused“ sisaldub direktiivis 2014/23, tuleb seda tõlgendada lähtuvalt Euroopa Kohtu praktikast ja täpsemalt EL toimimise lepingus sätestatud vabaduste austamisest ning sellest tulenevatest põhimõtetest, nagu võrdne kohtlemine, diskrimineerimiskeeld, vastastikune tunnustamine, proportsionaalsus ja läbipaistvus, mis peavad olema tagatud selle direktiiviga, mille õiguslikuks aluseks on ELTL artikli 53 lõige 1 ning artiklid 62 ja 114.
52
Eelkõige tuleb mõistet „teenused“ direktiivi 2014/23 artikli 4 lõike 2 tähenduses tõlgendada lähtuvalt teenuste osutamise vabadusest, mis on sätestatud ELTL artiklis 56, mille kohaldamisala piirdub majandustegevusega (vt selle kohta 14. juuli 2022. aasta kohtuotsus ASADE, C‑436/20, EU:C:2022:559, punkt 59). Lisaks, kuna see mõiste määratleb EL toimimise lepinguga tagatud ühe põhivabaduse kohaldamisala, ei saa seda tõlgendada kitsalt (vt selle kohta 11. aprilli 2000. aasta kohtuotsus Deliège, C‑51/96 ja C‑191/97, EU:C:2000:199, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika).
53
Samuti tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et tasu eest osutatav teenus on „majandustegevus“, kusjuures tasu põhitunnus on see, et tasu on majanduslik vastusooritus teenuse eest, ilma et seda peaks siiski maksma teenuse saaja (vt selle kohta 1. veebruari 2017. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari, C‑392/15, EU:C:2017:73, punkt 100, ja 14. juuli 2022. aasta kohtuotsus ASADE, C‑436/20, EU:C:2022:559, punkt 60).
54
Neid kaalutlusi kinnitab ka direktiivi 2014/23 sõnastus. Nimelt täpsustakse direktiivi artiklis 1 „Reguleerimisese ja kohaldamisala“ sisuliselt, et kokkulepped, otsused ja muud õiguslikud vahendid, millega korraldatakse avaliku sektori hankijate või võrgustiku sektori hankijate võimu ja kohustuste üleandmist ettevõtjatele avalike ülesannete täitmiseks, peavad olema tasustatud selleks, et kuuluda direktiivi kohaldamisalasse.
55
Mis puudutab täpsemalt farmaatsiaalast tegevust, siis on Euroopa Kohus täpsustanud, et see kujutab endast majandustegevuse vormi, mis kuulub ELTL artikli 49 kohaldamisalasse (19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Comune di Bernareggio, C‑465/18, EU:C:2019:1125, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika), ning et proviisor taotleb tulu teenimise eesmärki, isegi kui ta peab käitama apteeki vastavalt oma haridusele, töökogemusele ja vastutusele, mis tal seadusest või kutse-eetikast tulenevalt lasub (vt selle kohta 19. mai 2009. aasta kohtuotsus Apothekerkammer des Saarlandes jt, C‑171/07 ja C‑172/07, EU:C:2009:316, punkt 37).
56
Seda järeldust ei sea kahtluse alla Sloveenia valitsuse argumendid, mille kohaselt apteegi tulunduslik tegevus on üksnes kõrvaltegevus, osaliselt riiklikest vahenditest rahastatud ja solidaarsuspõhimõttel põhineva tervishoiusüsteemi lahutamatu osa. Nimelt on farmaatsiaalase tegevuse majanduslikuks teenuseks kvalifitseerimisel ainus määrav tegur see, et selle tegevusega seotud teenuseid osutatakse tasu eest.
57
Võttes arvesse asjaolu, et – nagu nähtub eespool esitatud kaalutlustest – apteegi osutatud teenused ei kujuta endast majandushuvi mittepakkuvaid teenuseid, ei ole selleks, et hinnata, kas sellised teenused kuuluvad direktiivi 2014/23 artikli 4 lõike 2 tähenduses mõiste „majandushuvi mittepakkuvad üldhuviteenused“ alla, vaja kontrollida, kas neid teenuseid osutatakse üldistes huvides.
58
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2014/23 artikli 4 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et apteegi käitamise tegevus, mille põhiese on inimtervishoius kasutatavate retseptiravimite või käsimüügiravimite tasu eest väljastamine ning nõustamine nende ravimite õiges ja ohutus kasutamises, ei kuulu selles sättes kasutatud mõiste „mittemajanduslikud üldhuviteenused“ alla.
Teine küsimus
59
Teise küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2014/23 artiklit 19 tuleb tõlgendada nii, et apteegi käitamise tegevus, mille põhiese on inimtervishoius kasutatavate retseptiravimite või käsimüügiravimite tasu eest väljastamine ning nõustamine nende ravimite õiges ja ohutus kasutamises, kuulub artikli 19 kasutatud mõiste „sotsiaalteenused ja muud eriteenused“ alla.
60
Sellega seoses tuleb märkida, et direktiivi 2014/23 IV lisa grammatilisest analüüsist nähtub, et selles lisas toodud kategooria „[t]ervishoiu- ja sotsiaalteenused ja nendega seotud teenused“ hulgas on need, mis vastavad nomenklatuuri Common Procurement Vocabulary (CPV) koodidele 85000000-9 – 85323000-9. Kuna farmaatsiateenused vastavad koodile CPV 85149000-5, tuleb neid teenuseid käsitada eriteenuste hulka kuuluvana direktiivi 2014/23 artikli 19 tähenduses.
61
Lisaks on direktiivi 2014/23 artiklis 19 ette nähtud erikord „sotsiaalteenuste ja muude eriteenuste“ kontsessioonide jaoks. Nimelt näeb see direktiiv nende teenuste jaoks ette „lihtsustatud korra“, nagu on täpsustatud direktiivi põhjenduses 36, kuna need teenused on selle direktiivi täielikust kohaldamisest välja jäetud.
62
Nii kohaldatakse direktiivi 2014/23 artikli 19 kohaselt IV lisas loetletud sotsiaalteenuste ja muude eriteenuste kontsessioonide puhul üksnes selle direktiivi artikli 31 lõikest 3 ning artiklitest 32, 46 ja 47 tulenevaid kohustusi. Täpsemalt on avaliku sektori hankijad ja võrgustiku sektori hankijad kohustatud esiteks teatama kavandatavast hankelepingust üksnes eelteatega, mis vastavalt direktiivi artikli 31 lõikele 3 sisaldab VI lisas sätestatud teavet. Teiseks võib direktiivi artiklis 32 ette nähtud kontsessiooni andmise teateid rühmitada kvartalite kaupa ja kui need puudutavad selliseid teenuseid, peavad need sisaldama direktiivi VIII lisas ette nähtud teavet.
63
Käesoleval juhul tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul kõigepealt kindlaks teha, kas selline apteegi tegevusluba, nagu on kõne all põhikohtuasjas, vastab kontsessioonile direktiivi 2014/23 tähenduses, ja kui see on nii, siis kas selle tegevusloa suhtes kohaldatakse selle direktiivi artiklis 19 sätestatud lihtsustatud hankemenetluse korda (vt selle kohta 1. augusti 2022. aasta kohtuotsus Roma Multiservizi ja Rekeep, C‑332/20, EU:C:2022:610, punkt 96).
64
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2014/23 artiklit 19 tuleb tõlgendada nii, et apteegi käitamise tegevus, mille põhiese on inimtervishoius kasutatavate retseptiravimite või käsimüügiravimite tasu eest väljastamine ning nõustamine nende ravimite õiges ja ohutus kasutamises, kuulub artiklis 19 kasutatud mõiste „sotsiaalteenused ja muud eriteenused“ alla.
Kohtukulud
65
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/23/EL kontsessioonilepingute sõlmimise kohta artikli 4 lõiget 2
tuleb tõlgendada nii, et
apteegi käitamise tegevus, mille põhiese on inimtervishoius kasutatavate retseptiravimite või käsimüügiravimite tasu eest väljastamine ning nõustamine nende ravimite õiges ja ohutus kasutamises, ei kuulu selles sättes kasutatud mõiste „mittemajanduslikud üldhuviteenused“ alla.
2.
Direktiivi 2014/23 artiklit 19
tuleb tõlgendada nii, et
apteegi käitamise tegevus, mille põhiese on inimtervishoius kasutatavate retseptiravimite või käsimüügiravimite tasu eest väljastamine ning nõustamine nende ravimite õiges ja ohutus kasutamises, kuulub artiklis 19 kasutatud mõiste „sotsiaalteenused ja muud eriteenused“ alla.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: sloveeni.