Rješenje Suda (osmo vijeće) od 24. ožujka 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Judiciaire - Bobigny – Francuska) – BNP Paribas Personal Finance SA/ZD
(predmet C-288/20)1
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Zaštita potrošača – Direktiva 93/13/EEZ – Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima – Ugovor o zajmu izražen u stranoj valuti (švicarski franak) – Ugovorne odredbe kojima se zajmoprimca izlaže valutnom riziku – Članak 4. stavak 2. – Zahtjevi razumljivosti i transparentnosti – Teret dokazivanja – Članak 3. stavak 1. – Znatnija neravnoteža – Članak 5. – Jasno i razumljivo sastavljanje ugovorne odredbe”
Jezik postupka: francuski
Sud koji je uputio zahtjev
Tribunal Judiciaire - Bobigny
Stranke glavnog postupka
Tužitelj: BNP Paribas Personal Finance SA
Tuženik: ZD
Izreka
Članak 4. stavak 2. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima treba tumačiti na način da pojam „glavni predmet ugovora”, u smislu te odredbe, obuhvaća odredbe ugovora o zajmu kojima se predviđa da je valuta obračuna strana valuta, a euro valuta plaćanja i koje za učinak imaju prebacivanje valutnog rizika na zajmoprimca, s obzirom na to da se tim odredbama utvrđuje bitan element koji obilježava navedeni ugovor.
Članak 4. stavak 2. Direktive 93/13 treba tumačiti na način da je, u okviru ugovora o zajmu izraženog u stranoj valuti, zahtjev transparentnosti odredaba tog ugovora, kojima se predviđa da je valuta obračuna strana valuta i da je euro valuta plaćanja i koje za učinak imaju prebacivanje valutnog rizika na zajmoprimca, ispunjen kada je prodavatelj robe ili pružatelj usluge potrošaču pružio dostatne i točne informacije koje prosječnom potrošaču, koji je uobičajeno obaviješten, razumno pažljiv i oprezan, omogućuju da razumije konkretno funkcioniranje predmetnog financijskog mehanizma i tako ocijeni rizik potencijalno znatnih negativnih ekonomskih posljedica takvih odredaba na svoje financijske obveze tijekom cijelog trajanja navedenog ugovora.
Direktivu 93/13 treba tumačiti na način da joj se protivi to da je teret dokazivanja jasnoće i razumljivosti ugovorne odredbe, u smislu članka 4. stavka 2. te direktive, na potrošaču.
Članak 3. stavak 1. Direktive Vijeća 93/13 treba tumačiti na način da odredbe ugovora o zajmu kojima se predviđa da je valuta obračuna strana valuta, a euro valuta plaćanja, i koje za učinak imaju prebacivanje valutnog rizika na zajmoprimca, bez ograničenja, mogu stvoriti znatniju neravnotežu na štetu potrošača u pravima i obvezama ugovornih stranaka proizišlima iz navedenog ugovora, s obzirom na to da taj prodavatelj robe ili pružatelj usluge nije mogao razumno očekivati, postupajući transparentno s potrošačem, da potonji prihvati neproporcionalan valutni rizik koji proizlazi iz takvih odredaba.
____________
1 SL C 297, 7. 9. 2020.