62018CC0183
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
PRIITA PIKAMÄEA
od 12. studenoga 2019. (
1
)
Predmet C‑183/18
Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie (CJIB)
protiv
Bank BGŻ BNP Paribas S. A. w Gdańsku,
uz sudjelovanje:
Prokuratura Rejonowa Gdańsk-Śródmieście w Gdańsku
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Rejonowy Gdańsk‑Południe w Gdańsku (Općinski sud u Gdanjsku‑jug, Poljska))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Područje slobode, sigurnosti i pravde – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Okvirna odluka 2005/214/PUP – Priznavanje i izvršenje novčanih kazni izrečenih pravnim osobama – Obveza usklađenog tumačenja nacionalnog prava – Doseg – Pojam ‚pravna osoba’ – Novčana kazna izrečena subjektu koji nema pravnu osobnost”
I. Uvod
1.
Okvirna odluka Vijeća 2005/214/PUP od 24. veljače 2005. o primjeni načela uzajamnog priznavanja na novčane kazne (
2
), omogućuje tijelima države članice (u daljnjem tekstu: država izdavateljica) da zahtijevaju izvršenje novčane kazne u drugoj državi članici (u daljnjem tekstu: država izvršiteljica) u kojoj fizička ili pravna osoba, protiv koje je donesena odluka, ima imovinu ili ostvaruje dohodak, ima uobičajeno boravište ili, kada se radi o pravnoj osobi, registrirano sjedište.
2.
Proizašavši iz zahtjeva Centraal Justitieel Incassobureau (CJIB) (Središnji ured za sudsku naplatu, Nizozemska) (
3
) Ministerie Veiligheid en Justitie (Ministarstvo sigurnosti i pravosuđa, Nizozemska) za priznavanje i izvršenje odluke Adm. Verwerking Flitsgegevens CJIB HA Leeuwarden (služba zadužena za obradu snimljenih podataka CJIB‑a u Leeuwardenu, Nizozemska) od 25. studenoga 2016., kojom je društvu Bank BGŻ BNP Paribas S. A. w Gdańsku (Bank BGŻ BNP Paribas S. A. iz Gdanjska, Poljska) (
4
) izrečena novčana kazna od 36 eura, ovaj zahtjev za prethodnu odluku poziva Sud da provede zaključke izvedene iz presude od 29. lipnja 2017., Popławski (
5
), glede učinaka okvirnih odluka, među ostalim, u pogledu načina za provedbu obveze usklađenog tumačenja.
3.
Ovaj zahtjev za prethodnu odluku na originalniji način navodi Sud na to da utvrdi, može li se, te prema potrebi kako, novčana kazna izvršiti u državi članici, iako se ta kazna odnosi na subjekt koji u toj državi nema pravnu osobnost.
II. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
1. Okvirna odluka 2005/214
4.
U skladu s člankom 1. Okvirne odluke 2005/214, naslovljenim „Definicije”:
„Za potrebe ove Okvirne odluke:
(a)
‚odluka’ znači konačna odluka kojom se nalaže plaćanje novčane kazne fizičkoj ili pravnoj osobi ako je odluku donio/donijelo:
[…]
iii.
tijelo države izdavateljice koje nije sud, za radnje koje su kažnjive sukladno nacionalnom pravu države izdavateljice zbog činjenice da su povrede pravnih pravila, pod uvjetom da je dotična osoba imala mogućnost iznijeti predmet pred sud koji je nadležan posebno u kaznenim stvarima;
[…]”
5.
Članak 4. te okvirne odluke, naslovljen „Dostavljanje odluka i obraćanje središnjim tijelima”, određuje u svojim stavcima 1. i 6.:
„1.   Odluka se zajedno s potvrdom iz ovog članka može dostaviti nadležnom tijelu države članice u kojoj fizička ili pravna osoba protiv koje je donesena odluka ima imovinu ili ostvaruje dohodak, ima uobičajeno boravište ili, kada se radi o pravnoj osobi, registrirano sjedište.
[…]
6.   Kada tijelo države izvršiteljice koje zaprima odluku nije nadležno za njezino priznavanje i za poduzimanje potrebnih mjera za njezino izvršenje, ono, ex officio, dostavlja odluku nadležnom tijelu i obavješćuje nadležno tijelo u državi izdavateljici na odgovarajući način.”
6.
Članak 5. navedene odluke, naslovljen „Područje primjene”, predviđa u svojem stavku 1.:
„Ako su sljedeći prijestupi određeni kao kažnjivi u pravu države izdavateljice, imaju pod uvjetima iz ove Okvirne [o]dluke i bez provjere dvostruke inkriminiranosti radnje, za posljedicu priznanje i izvršenje odluka:
[…]
–
ponašanje kojim se krše prometni propisi, uključujući kršenje pravila o broju sati vožnje i vremenu odmora i propisi o opasnim tvarima,
[…]”
7.
Članak 6. Okvirne odluke 2005/214, naslovljen „Priznavanje i izvršenje odluka”, glasi kako slijedi:
„Nadležna tijela u državi izvršiteljici priznaju odluku koja im je dostavljena sukladno članku 4. bez daljnjih formalnosti i bez odgode poduzimaju sve potrebne mjere za njezino izvršenje, ako nadležno tijelo ne odluči uvažiti neki od razloga za nepriznavanje i neizvršenje iz članka 7.”
8.
U skladu s člankom 9. stavcima 1. i 3. te okvirne odluke:
„1.   Ne dovodeći u pitanje stavak 3. ovog članka i članak 10., izvršenje odluke provodi se prema pravu države izvršiteljice na isti način kao i novčane kazne koje izriče država izvršiteljica. Samo su tijela države izvršiteljice nadležna za odlučivanje o izvršnom postupku i određivanje svih mjera koje su s tim povezane, uključujući razloge za prekid izvršenja.
[…]
3.   Novčana kazna izrečena pravnoj osobi izvršava se i kada država izvršiteljica ne priznaje načelo kaznene odgovornosti pravnih osoba.”
9.
Na temelju članka 20. navedene okvirne odluke:
„1.   Države članice poduzimaju mjere potrebne za usklađivanje s odredbama ove Okvirne odluke do 22. ožujka 2007.
2.   Svaka država članica može do pet godina od dana stupanja na snagu ove Okvirne odluke ograničiti njezinu primjenu na:
[…]
(b)
u pogledu pravnih osoba, na odluke u vezi s radnjama za koje europski instrumenti predviđaju primjenu načela odgovornosti pravnih osoba.
[…]
3.   Svaka država članica može, kada potvrda iz članka 4. upućuje na to da su možda povrijeđena temeljna prava ili temeljna pravna načela iz članka 6. Ugovora, uskratiti priznavanje i izvršenje odluka. Primjenjuje se postupak iz članka 7. stavka 3.
[…]”
2. Direktiva (EU) 2015/413
10.
U uvodnim izjavama 1. i 2. Direktive (EU) 2015/413 (
6
) navedeno je:
„1.
Unapređenje sigurnosti prometa na cestama glavni je cilj prometne politike [Europske u]nije. Unija provodi politiku unapređenja sigurnosti prometa na cestama s ciljem smanjenja broja poginulih, ozlijeđenih i materijalne štete. Važan element te politike jest dosljedno izvršenje sankcija za prometne prekršaje počinjene u Uniji koji značajno ugrožavaju sigurnost prometa na cestama.
(2)
[…] Ovom se Direktivom nastoji […] osigurati učinkovitu istragu prometnih prekršaja protiv sigurnosti prometa na cestama.”
11.
Članak 2. te direktive, naslovljen „Područje primjene”, predviđa da se ona primjenjuje, među ostalim, u slučaju prekoračenja ograničenja brzine.
12.
Člankom 3. točkom (n) navedene direktive određeno je:
„Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
[…]
(n)
‚korisnik vozila’ znači osoba u čije ime je vozilo registrirano, kako je utvrđeno u pravu države članice registracije.”
13.
U skladu s člankom 4. stavkom 3. trećim podstavkom Direktive 2015/413:
„Država članica prekršaja, u skladu s ovom Direktivom, koristi pribavljene podatke za utvrđivanje osobne odgovornosti za prometne prekršaje protiv sigurnosti prometa na cestama navedene u članku 2. ove Direktive.”
B.
Poljsko pravo
14.
Poglavljem 66.b ustawe – Kodeks postępowania karnego (Zakon o uvođenju Zakonika o kaznenom postupku) (
7
) od 6. lipnja 1997., prenose se u poljski pravni poredak odredbe Okvirne odluke 2005/214.
15.
Poglavlje 66.b ZKP‑a, naslovljeno „Zahtjev države članice Europske unije za izvršenje odluke kojom je izrečena novčana kazna”, predviđa u svojem članku 611.ff:
„1.   Kada [država izdavateljica] zahtijeva izvršenje konačne odluke kojom su izrečene novčane kazne, Sąd Rejonowy [općinski sud, Poljska] u mjestu u kojem počinitelj ima imovinu ili ostvaruje dohodak, ili ima prebivalište ili boravište, izvršava tu odluku. U smislu odredbi ovog poglavlja, izraz ‚novčana kazna’ znači obveza počinitelja da plati u odluci utvrđen:
1.
iznos novca na temelju kazne za kazneno djelo koje nije počinjeni prekršaj;
[…]
6.   Osim ako je odredbama ovog poglavlja predviđeno drukčije, na izvršenje odluke o kojoj je riječ u stavku 1. primjenjuju se odredbe poljskog prava […]”
16.
Članak 611.fg ZKP‑a određuje:
„Izvršenje odluke iz članka 611.ff stavka 1. može se odbiti ako:
1.
radnja zbog koje je odluka donesena nije kazneno djelo različito od prekršaja prema poljskom pravu, osim ako je, u skladu s pravom države izdavateljice, riječ o kaznenom djelu navedenom u članku 607.w ili o kaznenom djelu:
[…]
(c)
protiv sigurnosti u prometu,
[…]
2.
odluci nije priložena potvrda iz članka 611.ff stavka 2. ili ako je ta potvrda nepotpuna ili očito nije u skladu sa sadržajem odluke;
[…]
7.
počinitelj ne podliježe nadležnosti poljskih kaznenih sudova ili ako ne postoji odobrenje za njegov progon;
[…]
9.
iz sadržaja potvrde iz članka 611.ff stavka 2. proizlazi da osoba na koju se odluka odnosi nije pravilno obaviještena o mogućnosti i pravu na osporavanje te odluke;
10.
iz sadržaja potvrde iz članka 611.ff stavka 2. proizlazi da je odluka donesena u odsutnosti počinitelja, osim ako:
(a)
je počinitelj pozvan na sudjelovanje u postupku ili je na drugi način obaviješten o vremenu i mjestu održavanja rasprave te ako je obaviješten o tome da odsutnost ne predstavlja prepreku za donošenje odluke ili ako je počinitelj imao branitelja koji je prisustvovao raspravi,
(b)
nakon dostave otpravka odluke počinitelju uz uputu o njegovu pravu, roku i načinu podnošenja u državi izdavateljici zahtjeva za vođenje novog sudskog postupka u istom predmetu uz njegovu prisutnost, počinitelj nije u propisanom roku podnio takav zahtjev ili je izjavio da ne osporava odluku;
11.
kazneno djelo različito od prekršaja na koje se odnosi odluka u slučaju nadležnosti poljskih kaznenih sudova podliježe otpustu na temelju pomilovanja;
12.
se odluka odnosi na novčane kazne čiji je iznos manji od 70 eura ili manji od protuvrijednosti tog iznosa u drugoj valuti.”
17.
Članak 611.fh ZKP‑a određuje:
„1.   Izvršenje odluke o novčanim kaznama sud razmatra na raspravi na kojoj imaju pravo sudjelovati prokurator [državni odvjetnik, Poljska], počinitelj, ako boravi na području Republike Poljske, i njegov branitelj, ako se odazove raspravi. Ako počinitelj koji ne boravi na području Republike Poljske nema branitelja, predsjednik suda nadležnog za odlučivanje u predmetu može imenovati branitelja po službenoj dužnosti.
2.   Protiv sudskog rješenja o izvršenju odluke o novčanim kaznama može se podnijeti žalba.
3.   Pravomoćna odluka o novčanim kaznama s priloženom potvrdom iz članka 611.ff stavka 2. predstavlja izvršnu ispravu i podliježe izvršenju u Republici Poljskoj nakon izdavanja rješenja o njezinu izvršenju.
4.   Ako podaci koje je dostavila država izdavateljica nisu dostatni za donošenje odluke u predmetu izvršenja odluke o novčanoj kazni, sud poziva nadležni sud ili drugo tijelo države izdavateljice da u propisanom roku upotpune te podatke.
5.   U slučaju nepoštovanja roka iz stavka 4., rješenje o izvršenju odluke izdaje se na temelju ranije dostavljenih podataka.”
18.
Ustawa – Kodeks postępowania w sprawach o wykroczenia (Zakon o uvođenju Zakonika o prekršajnom postupku) (
8
) od 24. kolovoza 2001., određuje u svojem članku 116.b stavku 1.:
„Na zahtjev države članice [Unije] za izvršenje novčane kazne, kaznenopravnih mjera u obliku novčane odštete ili obveze naknade štete ili odluke kojom se nalaže plaćanje troškova postupka, te na zahtjev za izvršenje odluke suda ili drugog tijela države članice [Unije] o novčanim kaznama na odgovarajući se način primjenjuju odredbe poglavlja 66.a i 66.b [ZKP‑a].”
19.
Unutar poglavlja XI., naslovljenog „Prekršaji na području sigurnosti i reda u prometu”, ustawa – Kodeks wykroczeń (Zakon o uvođenju Prekršajnog zakonika) (
9
) od 20. svibnja 1971., članak 92.a predviđa:
„Novčanom kaznom kaznit će se onaj tko upravljajući vozilom ne poštuje ograničenje brzine određeno zakonom ili prometnim znakom.”
20.
U skladu člankom 25. stavak 1. Ustawa – Kodeks karny wykonawczy (Zakon o uvođenju Zakonika o izvršenju kazni) (
10
) od 6. lipnja 1997.:
„Novčana kazna, novčano davanje i pristojbe koje treba platiti sudu izvršavaju se […] u skladu s odredbama Kodeks postępowania cywilnego [Zakonik o građanskom postupku], osim ako ovim Zakonom nije određeno drukčije.
21.
Članak 33. ustawe – Kodeks cywilny (Zakon o uvođenju Građanskog zakonika) (
11
) od 23. travnja 1964., određuje:
„Pravne osobe su Skarb Państwa [Državna riznica, Poljska] i tijela kojima je pravna osobnost priznata posebnim odredbama.
22.
Članak 64. ustawe – Kodeks postępowania cywilnego (Zakon o uvođenju Zakonika o građanskom postupku) (
12
) od 17. studenoga 1964. određuje:
„1.   Svaka fizička ili pravna osoba može sudjelovati u sudskim postupcima kao stranka (stranačka sposobnost).
11.   Stranačku sposobnost imaju i organizacijske jedinice koje nisu pravne osobe, ali kojima se pravna sposobnost priznaje zakonom.
[…]”
23.
Članak 5. točka 4. ustawe o swobodzie działalności gospodarczej (Zakon o slobodnom obavljanju gospodarske djelatnosti) (
13
) od 2. srpnja 2004. definira „podružnicu” kao „zaseban i neovisan dio gospodarske djelatnosti poduzetnika na organizacijskoj razini, preko koje on posluje izvan svojeg sjedišta ili glavnog mjesta poslovanja”.
III. Činjenično stanje iz kojeg spor proizlazi, glavni postupak i prethodna pitanja
24.
Dana 9. srpnja 2017., CJIB je Sąd Rejonowy Gdańsk‑Południe w Gdańsku (Općinski sud u Gdanjsku‑jug, Poljska), sudu koji je uputio zahtjev u ovom slučaju, podnio zahtjev za priznavanje i izvršenje odluke od 25. studenoga 2016.
25.
Novčanom kaznom izrečenom u toj odluci željelo se sankcionirati prekoračenje dopuštene brzine za 6 km/h koje je 13. studenoga 2016. u Utrechtu (Nizozemska) počinio vozač vozila koje pripada Banku BGŻ BNP Paribas Gdanjsk.
26.
Iz potvrde koju je odluci od 25. studenoga 2016. priložio CJIB proizlazi da Bank BGŻ BNP Paribas Gdanjsk, subjekt kojemu je kazna izrečena, „nije, kao što je to želio, bio saslušan” tijekom postupka. Obaviješten je, u skladu s nizozemskim pravom, da ima pravo osporavati osnovanost prigovora iznesenih protiv sebe, ali u određenom roku nije podnio žalbu. Slijedom toga, odluka je postala pravomoćna 6. siječnja 2017. te će, prema nizozemskom pravu, izvršenje kazne koja je njome izrečena zastarjeti 6. siječnja 2022.
27.
Kako bi odlučio o priznavanju i izvršenju novčane kazne, sud koji je uputio zahtjev održao je raspravu. Stranke joj nisu prisustvovale niti su podnijele očitovanja.
28.
Sud koji je uputio zahtjev ističe da se poglavlje 66.b ZKP‑a, kojim se u poljsko pravo prenose odredbe Okvirne odluke 2005/214, primjenjuje kako na izvršenje odluka donesenih u vezi s kaznenim djelima tako i na izvršenje odluka donesenih na području prekršaja (
14
).
29.
Smatra, međutim, da prenošenje Okvirne odluke 2005/214 nije potpuno. Poljski zakonodavac koristio se izrazom „počinitelj” kako bi odredio osobno područje primjene zakonodavstva o prenošenju, ali u ZKP‑u taj izraz uključuje samo fizičke osobe, dok se na temelju članaka 1. i 9. te okvirne odluke ona primjenjuje također na odluke kojima su pravnim osobama izrečene novčane kazne.
30.
Slijedom navedenog, mogućnost izvršenja odluke kojom je pravnoj osobi izrečena novčana kazna nije obuhvaćena područjem primjene članaka 611.ff i sljedećima ZKP‑a, niti ustawa o odpowiedzialności podmiotów zbiorowych za czyny zabronione pod groźbą kary (Zakon o odgovornosti kolektivnih subjekta za zabranjene radnje) (
15
) od 28. listopada 2002., jer se taj zakon ne primjenjuje na prekršaje koje su počinili kolektivni subjekti.
31.
Sud koji je uputio zahtjev smatra da ta okolnost dovodi do sustavnog odbijanja poljskih sudova da priznaju i izvrše odluke kojima su pravnim osobama izrečene novčane kazne, dok se na temelju članka 9. stavka 3. Okvirne odluke 2005/214 takve odluke moraju izvršiti čak i kada država izvršiteljica ne poznaje načelo kaznene odgovornosti pravnih osoba.
32.
Glede mogućnosti poljskih sudova da izravno primjenjuju odredbe te okvirne odluke, sud koji je uputio zahtjev navodi da prema sudskoj praksi Suda, a osobito presudi od 29. lipnja 2017., Popławski (
16
), zbog nepostojanja izravnog učinka okvirnih odluka, nacionalni sudovi imaju obvezu tumačiti nacionalno pravo u skladu s tim tekstovima.
33.
Međutim, sud koji je uputio zahtjev smatra da se pojam „počinitelj” iz ZKP‑a izgleda ne može tumačiti tako da uključuje pravne osobe kako bi se osigurala usklađenost nacionalnih odredaba s Okvirnom odlukom 2005/214.
34.
Prema tome, s jedne strane, sud koji je uputio zahtjev dvoji glede obveze da iz primjene izuzme nacionalno pravilo kada se ovo potonje ne može tumačiti usklađeno ili da ga nadomjesti pravilom koje se nalazi u toj okvirnoj odluci.
35.
S druge strane, sud koji je uputio zahtjev dvoji oko pojma „pravna osoba”. Naglašava da je prema poljskom pravu subjekt poput Banka BGŻ BNP Paribas Gdanjsk naveden u trgovačkom registru i ima vlastito sjedište. Unatoč svojoj organizacijskoj neovisnosti, taj subjekt nema pravnu osobnost (sposobnost) različitu od Banka BGŻ BNP Paribas S. A. čije se sjedište nalazi u Varšavi (Poljska) (
17
) i ne može imati stranačku sposobnost (u iznimku predmeta na području radnog prava). Čini se, s druge strane, da prema nizozemskom pravu pojam „pravne osobe” obuhvaća i organizacijske jedinice pravne osobe.
36.
U tom kontekstu sud koji je uputio zahtjev nastoji utvrditi je li pojam „pravna osoba” koji se koristi u Okvirnoj odluci 2005/214 autonoman pojam prava Unije ili ga valja tumačiti u skladu s pravom države izdavateljice ili u skladu s pravom države izvršiteljice.
37.
U ovim je okolnostima Sąd Rejonowy Gdańsk‑Południe w Gdańsku (Općinski sud u Gdanjsku‑jug) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li odredbe članka 1. točke (a), članka 9. stavka 3., kao i članka 20. stavaka 1. i stavka 2. točke (b) Okvirne odluke [2005/214] tumačiti na način da odluku dostavljenu radi izvršenja, kojom je izrečena novčana kazna pravnoj osobi, treba izvršiti u državi izvršiteljici iako se nacionalnim propisima kojima se prenosi ta okvirna odluka ne predviđa mogućnost izvršenja odluke kojom se takva kazna izriče pravnoj osobi?
2.
U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, treba li pojam ‚pravna osoba’ iz članka 1. točke (a) i članka 9. stavka 3. Okvirne odluke [2005/214] tumačiti:
(a)
u skladu s pravilima države izdavateljice (članak 1. točka (c)),
(b)
u skladu s pravilima države izvršiteljice (članak 1. točka (d)), ili
(c)
kao autonoman pojam prava Unije,
i obuhvaća li taj pojam, prema tome, i podružnicu pravne osobe unatoč tomu što ta podružnica nema pravnu osobnost u državi izvršiteljici?”
IV. Postupak pred Sudom
38.
Pisana očitovanja podnijeli su Bank BGŻ BNP Paribas Varšava, poljska, mađarska i nizozemska vlada te Europska komisija.
V. Analiza
A.
Prvo prethodno pitanje
39.
U okviru prvog prethodnog pitanja sud koji je uputio zahtjev pita Sud, treba li članak 1. točku (a), članak 9. stavak 3. kao i članak 20. stavak 1. i stavak 2. točku (b) Okvirne odluke 2005/214 tumačiti na način da odluku dostavljenu radi izvršenja, kojom je izrečena novčana kazna pravnoj osobi, treba izvršiti država izvršiteljica iako se nacionalnim odredbama kojima se prenosi ta okvirna odluka ne predviđa mogućnost izvršenja odluke kojom se takva kazna izriče pravnoj osobi.
40.
Kao prvo, smatram da iz Okvirne odluke 2005/214 nedvojbeno proizlazi da se novčane kazne izrečene pravnim osobama zbog prometnih prekršaja moraju priznavati i izvršavati, čak i u slučaju da pravom države izvršiteljice nije priznato načelo kaznene odgovornosti tih osoba.
41.
U tom pogledu utvrđujem da se prema brojnim odredbama Okvirne odluke 2005/214, poput članka 1. točke (a), članka 4. stavka 1. ili odjeljka (f) potvrde u njezinu prilogu (
18
), u okviru sustava uspostavljenog tom okvirnom odlukom, novčana kazna može izreći kako fizičkoj tako i pravnoj osobi.
42.
Osim toga, iz zajedničkog tumačenja članaka 6. i 7. Okvirne odluke 2005/214 proizlazi da se odluka u smislu te okvirne odluke mora, u načelu, priznati i izvršiti, a da države članice ne mogu odbijanje zasnovati na okolnosti da nacionalnim pravom nije predviđena mogućnost izvršenja odluke kojom je pravnoj osobi izrečena novčana kazna (
19
).
43.
Naposljetku, Unijin zakonodavac predvidio je razlike u nacionalnim zakonodavstvima glede kaznene odgovornosti pravnih osoba (
20
). Tako, i bez nalaganja državama članicama bilo kakve obveze uspostave kaznene odgovornosti tih osoba, on je u članku 9. stavku 3. Okvirne odluke 2005/214 predvidio da se novčana kazna izrečena pravnoj osobi mora izvršiti „i kada država izvršiteljica ne priznaje načelo kaznene odgovornosti pravnih osoba”.
44.
Slijedom navedenog, Okvirna odluka 2005/214, čija je obvezatnost nedvojbena (
21
), jasno nalaže državama članicama obvezu izvršenja odluke kojom je pravnoj osobi izrečena novčana kazna.
45.
Ovaj zaključak ne opovrgava članak 20. stavak 2. točka (b) te okvirne odluke jer je 22. ožujka 2010. prestala postojati mogućnost ponuđena državama članicama da u prijelaznom razdoblju i pod određenim uvjetima ograniče njezinu primjenu na pravne osobe.
46.
Kao drugo, polazeći od pretpostavke da odredbe Okvirne odluke 2005/214 nisu pravilno prenesene u poljsko pravo, da pojam „počinitelj” u članku 611.ff stavku 1. ZKP‑a ne uključuje pravne osobe i da se ta praznina ne može popuniti na temelju ijedne druge odredbe, sud koji je uputio zahtjev nastoji saznati treba li nacionalno pravo ostaviti neprimijenjeno i treba li ga nadomjestiti odredbama te okvirne odluke.
47.
U tom pogledu podsjećam da su učinci okvirnih odluka pojašnjeni i određeni u najnovijoj sudskoj praksi Suda (
22
). Oslanjajući se na nepostojanje njihova izravnog učinka, Sud je smatrao da uz to što se odredbe okvirne odluke ne mogu izravno primijeniti, sud države članice nije dužan izuzeti iz primjene odredbu svojeg nacionalnog prava suprotnu okvirnoj odluci (
23
). Međutim, obvezujuća priroda okvirne odluke obvezuje nacionalna tijela da nacionalno pravo tumače u skladu s njom (
24
).
48.
Konkretno, to pretpostavlja da nacionalna tijela moraju nacionalno pravo tumačiti u najvećoj mogućoj mjeri u svjetlu teksta i svrhe okvirnih odluka radi postizanja rezultata koji se njima želi ostvariti. Takvo tumačenje ne može ipak dovesti, s jedne strane, do contra legem tumačenja nacionalnog prava te, s druge strane, do toga da se na temelju okvirnih odluka i neovisno o zakonu donesenom radi njihove provedbe utvrdi ili poveća kaznena odgovornost onih koji su počinili povredu (
25
).
49.
U ovom je slučaju, uslijed izostanka izravnog učinka Okvirne odluke 2005/214, isključeno, dakle, da sud koji je uputio zahtjev izuzme ZKP iz primjene ili tu okvirnu odluku izravno primijeni umjesto ovog potonjeg.
50.
Glede usklađenog tumačenja odredaba ZKP‑a kojima se prenosi Okvirna odluka 2005/214, očito je da je na temelju raspodjele nadležnosti između Suda i nacionalnih sudova u ovom slučaju samo na sudu koji je uputio zahtjev da uzimajući u obzir cjelokupno unutarnje pravo i metode tumačenja koje to pravo poznaje, utvrdi je li moguće usklađeno tumačenje nacionalnog prava kojim se jamči puna djelotvornost te okvirne odluke i koje dovodi do rješenja koje je u skladu sa njezinom svrhom (
26
).
51.
Ipak, stoga što se čini da sud koji je uputio zahtjev dvoji glede takve mogućnosti u ovom slučaju, želim istaknuti sljedeće elemente (
27
).
52.
Kao prvo, kao i poljska vlada i Komisija, smatram da pojam „počinitelj” može uključivati kako fizičke tako i pravne osobe.
53.
Osim toga, budući da Okvirna odluka 2005/214 nema za cilj usklađivanje kaznenog materijalnog prava, poljski se zakonodavac, čini mi se u skladu s tom okvirnom odlukom, poslužio u okviru prenošenja navedene okvirne odluke u poglavlje 66.b ZKP‑a pojmom „počinitelj”, koji je prima facie neutralan pojam, tako da se u kontekstu poglavlja 66.b ZKP‑a i izvršenja novčanih kazni taj pojam može tumačiti neovisno o tome kako je taj pojam definiran u kaznenom materijalnom pravu (
28
). Taj pristup poljskog zakonodavca odgovara, prema mojem mišljenju, logici Okvirne odluke 2005/214, stoga što ova potonja uopće ne nameće državama članicama da predvide mehanizam kaznene odgovornosti pravnih osoba iako ih obvezuje da izvrše novčane kazne izrečene takvim osobama.
54.
Slijedom navedenog i nasuprot onomu što predlaže sud koji je uputio zahtjev, za tumačenje pojma „počinitelj” u smislu odredaba ZKP‑a na području izvršenja kazni ne treba se pozivati na taj pojam u smislu kaznenog materijalnog prava, tako da se taj pojam može, prema mojem mišljenju, tumačiti na način da upućuje na subjekt na koji se odnosi pravomoćna novčana kazna, bez obzira radi li se o fizičkoj ili pravnoj osobi.
55.
Osim toga, prema spisu kojim Sud raspolaže, različiti su poljski sudovi već prihvaćali zahtjeve za izvršenje novčanih kazni koje su u Nizozemskoj izrečene pravnim osobama za prometne prekršaje. S obzirom na informacije u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje i u spisu podnesenom Sudu, smatram da je moguće zaključiti da poljsko pravo nije prepreka tome da se u toj državi članici izvrši novčana kazna izrečena pravnoj osobi, ili, u svakom slučaju, da se to pravo može tumačiti u skladu s odredbama Okvirne odluke 2005/214.
56.
Kao drugo, mora se odbiti bilo kakav prigovor zasnovan na mogućem povećanju kaznene odgovornosti pravnih osoba. Naime, načelo i opseg odgovornosti počinitelja nezakonite radnje ne utvrđuju se Okvirnom odlukom 2005/214, nego prema pravu države izdavateljice, te se u državi izvršiteljici, u ovom slučaju Republici Poljskoj, postavlja jedino pitanje izvršenja kazne.
57.
Uzimajući u obzir ta razmatranja, predlaže se na prvo prethodno pitanje odgovoriti da odredbe Okvirne odluke 2005/214 treba tumačiti na način da odluku dostavljenu radi izvršenja, kojom je izrečena novčana kazna pravnoj osobi, mora izvršiti država izvršiteljica, iako se nacionalnim odredbama kojima se prenosi ta okvirna odluka ne predviđa mogućnost izvršenja odluke kojom se kazna izriče pravnoj osobi. U tu svrhu, a budući da odredbe navedene okvirne odluke nemaju izravan učinak, nadležno tijelo države izvršiteljice mora uzeti u obzir cjelokupno nacionalno pravo i primijeniti metode tumačenja koje su njime priznate, kako bi nacionalne odredbe protumačilo u najvećoj mogućoj mjeri s obzirom na tekst i svrhu Okvirne odluke 2005/214.
B.
Drugo prethodno pitanje
58.
U okviru drugog prethodnog pitanja sud koji je uputio zahtjev pita Sud, s jedne strane, mora li se pojam „pravna osoba” koji se nalazi u Okvirnoj odluci 2005/214 tumačiti u skladu s pravom države izdavateljice ili države izvršiteljice ili kao autonoman pojam prava Unije i, s druge strane, i treba li iz toga zaključiti da taj pojam obuhvaća i subjekt kao što je Bank BGŻ BNP Paribas Gdanjsk, unatoč tomu što on nema vlastitu pravnu osobnost u državi izvršiteljici.
59.
U biti, osim definicije pojma „pravna osoba” sud koji je uputio zahtjev nastoji u okolnostima poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku utvrditi, kako se i protiv kojeg se subjekta kazna mora izvršiti.
60.
U tom pogledu podsjećam da je u ovom slučaju kazna izrečena Banku BGŻ BNP Paribas Gdanjsk, ali da u Poljskoj samo Bank BGŻ BNP Paribas Varšava ima pravnu osobnost (sposobnost). Tako, podložno provjerama koje treba izvršiti sud koji je uputio zahtjev, iz spisa podnesenog Sudu proizlazi da u poljskom pravu Bank BGŻ BNP Paribas Gdanjsk i Bank BGŻ BNP Paribas Varšava čine jedinstven subjekt, pri čemu je prvi lokalna ustrojbena jedinica drugoga. S pravnog stajališta, ta je organizacijska jedinica odraz okolnosti da, za razliku od Banka BGŻ BNP Paribas Varšava, Bank BGŻ BNP Paribas Gdanjsk nema pravnu osobnost (sposobnost), tako da ne može sudjelovati u kaznenom ili građanskom sudskom postupku (
29
).
61.
Ta okolnost može, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, dovesti do odbijanja poljskih tijela da izvrše kaznu iz razloga što se prava subjekta kao što je Bank BGŻ BNP Paribas Gdanjsk mogu povrijediti jer on ne može imati procesnu legitimaciju u okviru postupka izvršenja. No, takav je ishod očito problematičan jer zahtjev CJIB‑a treba, u načelu, izvršiti (
30
).
62.
Glede prvog dijela ovog prethodnog pitanja, kao prvo smatram da se pojam „pravna osoba” ne smije u sustavu Okvirne odluke 2005/214 tumačiti kao autonoman pojam prava Unije.
63.
Naime, iako autonomno tumačenje jest, u načelu, jamac djelotvornosti prava Unije (
31
), takvo bi postupanje išlo, u ovom slučaju, protiv volje Unijina zakonodavca.
64.
Objedinjavanjem članka 9. stavka 3. Okvirne odluke 2005/214 i načela uzajamnog priznavanja može se osigurati izvršenje novčanih kazni izrečenih pravnim osobama nadilazeći međusobnu suprotstavljenost upućivanja na pravo država članica i autonomnog pojma (
32
). Prema tome, smatram da je osiguravši izvršenje novčanih kazni unatoč razlikama među nacionalnim zakonodavstvima na području kaznene odgovornosti pravnih osoba, Unijin zakonodavac htio upravo izbjeći da se taj pojam tumači na način svojstven pravu Unije.
65.
Dodajem, nadalje, da iako autonomno tumačenje pojma jest, u načelu, ograničeno na pravni instrument čiji je dio (
33
), autonomno tumačenje pojma „pravna osoba”, čak i ograničeno samo na Okvirnu odluku 2005/214, moglo bi imati ozbiljne posljedice na drugim područjima prava Unije, iako smatram da su i Sud i Unijin zakonodavac uvijek bili vrlo oprezni glede tog pojma (
34
).
66.
Kao drugo, u sustavu Okvirne odluke 2005/214, pravo države izdavateljice uređuje odgovornost, kaznu i određuje subjekt na koji se ta kazna odnosi, tako da se pojam „pravna osoba” mora tumačiti s obzirom na pravo države izdavateljice.
67.
U tom pogledu nije nekorisno naglasiti da je članak 5. stavak 1. Okvirne odluke 2005/214, iz kojeg proizlazi da se kazneno pravo države izdavateljice primjenjuje, među ostalim, glede definicije prijestupa, odraz načela teritorijalnosti kaznenog zakona. Ta je odredba razrađena u članku 9. stavcima 1. i 3. Okvirne odluke 2005/214 na temelju kojeg se, s jedne strane, pravo države izvršiteljice primjenjuje na izvršenje kazne, te se, s druge strane, novčana kazna izrečena pravnoj osobi mora izvršiti i kada država izvršiteljica ne priznaje kaznenu odgovornost pravnih osoba.
68.
Tako, bez usklađivanja materijalnih kaznenih propisa i propisa na području izvršenja kazni, Unijin zakonodavac ipak jamči izvršenje novčanih kazni u državama članicama zahvaljujući načelu uzajamnog priznavanja (
35
).
69.
Iz svih tih razloga smatram da se u sustavu Okvirne odluke 2005/214 pojam „pravna osoba” ne može tumačiti kao autonoman pojam, nego se mora tumačiti s obzirom na pravo države izdavateljice.
70.
Glede drugog dijela ovog prethodnog pitanja, mislim da je važno imati na umu kako nužnost djelotvorne provedbe novčanih kazni tako i zaštitu prava subjekata obuhvaćenih tim kaznama.
71.
No, budući da u ovom slučaju subjekt kažnjen u Nizozemskoj nema pravu osobnost (sposobnost) da bude procesno legitimiran u postupku izvršenja u Poljskoj, poteškoća leži u praktičnoj provedbi Okvirne odluke 2005/214. Očito je, stoga, da kako bi se novčana kazna koja se odnosi na pravnu osobu mogla izvršiti u državni članici, ova potonja mora biti nositelj prava i obveza bez čega se izvršenje kazne pokazuje problematičnim.
72.
U tom je pogledu nedvojbeno da situacija u kojoj u okviru suradnje uspostavljene Direktivom 2015/413 poljska tijela dostavljaju odgovarajućim tijelima informacije koje nisu netočne, nego barem nepotpune (
36
), jest štetna kako za cilj te direktive tako i za cilj Okvirne odluke 2005/214. Budući da nije spomenuta činjenica da vlasnik vozila odgovornog za prijestup jest subjekt spram kojeg izvršenje novčane kazne nije zajamčeno, takvo je izvršenje nužno dovedeno u opasnost (
37
).
73.
Slijedom navedenog, za ubuduće i kako bi se zajamčila održivost sustava Okvirne odluke 2005/214, ključno je da u skladu s načelom lojalne suradnje i u duhu suradnje koji prožimaju kako Direktivu 2015/413, tako i tu okvirnu odluku, države članice dostavljaju po osnovi te direktive podatke na temelju kojih se može ne samo identificirati vlasnika vozila odgovornog za prijestup, nego i zajamčiti izvršenje moguće novčane kazne u cijeloj Uniji (
38
).
74.
Međutim, takve preporuke vrijede samo za budućnost i daju sudu koji je uputio zahtjev koristan odgovor na temelju kojeg može u ovom slučaju poštovati obveze koje proizlaze iz Okvirne odluke 2005/214.
75.
U tom pogledu, kao što sam to naglasio u točki 66. ovog mišljenja, u sustavu Okvirne odluke 2005/214 pravo države izdavateljice uređuje odgovornost, kaznu i određuje subjekt na koji se ta kazna odnosi, dok se pravo države izvršiteljice primjenjuje na izvršenje kazne, pri čemu ona ne može spriječiti izvršenje iz razloga što pravne osobe nemaju postupovna prava na temelju kojih mogu imati procesnu legitimaciju u okviru postupka izvršenja.
76.
Tako mi se u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku i podložno provjerama koje mora izvršiti sud koji je uputio zahtjev, čini da bi se radi osiguranja izvršenja novčane kazne Bank BGŻ BNP Paribas Varšava mogao smatrati subjektom, koji je pravno odgovoran za Bank BGŻ BNP Paribas Gdanjsk kao pravna osoba koja ima pravnu osobnost (sposobnost), i stoga kažnjenim subjektom. Zahtjev CJIB‑a mogao bi se stoga, u skladu s člankom 4. stavkom 6. Okvirne odluke 2005/214, dostaviti nadležnom sudu u Varšavi gdje se nalazi njegovo sjedište.
77.
Točno je da je u Okvirnoj odluci 2005/214 Unijin zakonodavac na više mjesta naglasio važnost poštovanja temeljnih prava (
39
) i da je njezin cilj bio olakšati izvršenje novčanih kazni osiguravajući da se poštuju prikladna jamstva za osobe i subjekte protiv kojih se te kazne izvršavaju.
78.
U tom pogledu, kao prvo, moguća zadiranja u prava Banka BGŻ BNP Paribas Varšava mogu se, ako ne relativizirati, onda barem sagledati s aspekta posebitosti veza s Bankom BGŻ BNP Paribas Gdanjsk. Naime, podsjećam da prema poljskom pravu Bank BGŻ BNP Paribas Varšava i Bank BGŻ BNP Paribas Gdanjsk čine jedinstven subjekt i da samo prvi ima pravnu osobnost (sposobnost). Stoga je, s jedne strane, Bank BGŻ BNP Paribas Varšava odgovoran za postupanja drugog. S druge se strane, želja BGŻ BNP Paribas Gdanjsk da ga se ne sasluša i da se ne koristi žalbom može smatrati željom jedinstvenog subjekta.
79.
Kao drugo, moglo bi se smatrati da situacija poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku jest prije svega interna pogreška nastala zbog nedostatka u komunikaciji između Banka BGŻ BNP Paribas Varšava i Banka BGŻ BNP Paribas Gdanjsk. No, budući da ovi potonji čine jedinstven subjekt, takav nedostatak u komunikaciji nema učinka jer su radnje Banka BGŻ BNP Paribas Gdanjsk, poput njegove odluke da ne podnese žalbu u Nizozemskoj, pripisive Banku BGŻ BNP Paribas Varšava.
80.
U svakom je slučaju očito da u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku Bank BGŻ BNP Paribas Varšava mora biti u mogućnosti ostvariti svoja prava u državi izvršiteljici.
81.
Tako bi u okviru moguće žalbe protiv rješenja o izvršenju predviđene u članku 611.fh stavku 2. ZKP‑a on mogao isticati neproporcionalno zadiranje u svoja prava na temelju činjenice da nije mogao postupati u Nizozemskoj. Ocjena takvog zadiranja i njegove proporcionalnosti morala bi se dati u svakom pojedinačnom slučaju te bi je, slijedom toga, morali dati sudovi države izvršiteljice.
82.
Prema tome, predlaže se na drugo prethodno pitanje odgovoriti da pojam „pravna osoba” nije autonoman pojam prava Unije, nego se mora tumačiti s obzirom na pravo države izdavateljice i da pojam „pravna osoba” u smislu te okvirne odluke obuhvaća subjekt koji nema pravnu osobnost poput Banka BGŻ BNP Paribas Gdanjsk, pod uvjetom da on zajedno sa subjektom koji ima pravnu osobnost čini jednu organizacijsku jedinicu.
VI. Zaključak
83.
S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je uputio Sąd Rejonowy Gdańsk‑Południe w Gdańsku (Općinski sud u Gdanjsku‑jug, Poljska) odgovori na sljedeći način:
1.
Odredbe Okvirne odluke Vijeća 2005/214/PUP od 24. veljače 2005. o primjeni načela uzajamnog priznavanja na novčane kazne, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009., treba tumačiti na način da odluku dostavljenu radi izvršenja, kojom je izrečena novčana kazna pravnoj osobi, mora izvršiti država članica izvršiteljica, iako se nacionalnim odredbama kojima se prenosi ta okvirna odluka ne predviđa mogućnost izvršenja odluke kojom se kazna izriče pravnoj osobi. U tu svrhu, a budući da odredbe navedene okvirne odluke nemaju izravan učinak, nadležno tijelo države članice izvršiteljice mora uzeti u obzir cjelokupno nacionalno pravo i primijeniti metode tumačenja koje su njime priznate, kako bi nacionalne odredbe protumačilo u najvećoj mogućoj mjeri s obzirom na tekst i svrhu iste okvirne odluke.
2.
Odredbe Okvirne odluke 2005/214, kako je izmijenjena, treba tumačiti na način da pojam „pravna osoba” nije autonoman pojam prava Unije, nego ga treba tumačiti s obzirom na pravo države članice izdavateljice. Pojam „pravna osoba” u smislu te okvirne odluke obuhvaća subjekt bez pravne osobnosti poput onog o kojemu je riječ u glavnom postupku, pod uvjetom da zajedno sa subjektom koji ima pravnu osobnost čini jednu organizacijsku jedinicu.
(
1
)	Izvorni jezik: francuski
(
2
)	SL 2005., L 76, str. 16., SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 69., kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009. (SL 2009., L 81, str. 24., SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 169.), u daljnjem tekstu: Okvirna odluka 2005/214.
(
3
)	U daljnjem tekstu: CJIB
(
4
)	U daljnjem tekstu: Bank BGŻ BNP Paribas Gdanjsk. Ta će se odluka u daljnjem tekstu nazivati „odluka od 25. studenoga 2016.”.
(
5
)	C‑579/15, EU:C:2017:503
(
6
)	Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 11. ožujka 2015. o olakšavanju prekogranične razmjene informacija o prometnim prekršajima protiv sigurnosti prometa na cestama (SL 2015., L 68, str. 9.)
(
7
)	Dz. U. br. 89, podbroj 555, u daljnjem tekstu: ZKP
(
8
)	Dz. U. br. 106, podbroj 1148
(
9
)	Dz. U. br. 12, podbroj 114
(
10
)	Dz. U. br. 90, podbroj 557
(
11
)	Dz. U. br. 16, podbroj 93
(
12
)	Dz. U. br. 43, podbroj 296
(
13
)	Dz. U. br. 173, podbroj 1807
(
14
)	Za ove potonje, na temelju upućivanja u članku 116.b stavku 1. Zakonika o prekršajnom postupku
(
15
)	Dz. U. br. 197, podbroj 1661
(
16
)	C‑579/15, EU:C:2017:503
(
17
)	U daljnjem tekstu: Bank BGŻ BNP Paribas Varšava
(
18
)	Radi izvršenja odluke kojom je fizičkoj ili pravnoj osobi izrečena novčana kazna, nadležno tijelo države izdavateljice te odluke mora na temelju članka 4. Okvirne odluke 2005/214 takvu odluku dostaviti zajedno s potvrdom koja se nalazi u prilogu toj okvirnoj odluci. Ako se kazna odnosi na pravnu osobu, odjeljak (f) te potvrde zahtijeva dostavu njezina naziva, oblika, registriranog sjedišta, opisa njezine imovine i mjesta na kojem se ta imovina nalazi te opisa i mjesta njezinih izvora prihoda.
(
19
)	Članak 7. Okvirne odluke 2005/214 navodi razloge za nepriznavanje i neizvršenje odluka kojima su izrečene novčane kazne. Okolnost da nacionalnim pravom nije predviđena mogućnost izvršenja odluke, kojom je pravnoj osobi izrečena novčana kazna, ne nalazi se među tim razlozima.
(
20
)	Glede trenutačnog stanja razlika među nacionalnim zakonodavstvima malo nakon donošenja Okvirne odluke 2005/214, vidjeti Adam, S., Colette‑Basecqz, N., i Nihoul, M., La responsabilité pénale des personnes morales en Europe, Corporate Criminal Liability in Europe, La Charte, Bruxelles, 2008.
(
21
)	Vidjeti presudu od 16. lipnja 2005., Pupino (C‑105/03, EU:C:2005:386, t. 33. i 34.). Naglašavam u tom pogledu da se stajalište Bank BGŻ BNP Paribas Varšava, prema kojem u slučaju da u poljsko pravo nisu prenesene odredbe Okvirne odluke 2005/214 kojima je predviđena mogućnost da se u toj državi članici izvrši odluka kojom je pravnoj osobi izrečena novčana kazna, odredbe te okvirne odluke ne mogu služiti kao temelj za izvršenje takve odluke u navedenoj državi članici, ne može slijediti jer se njime de facto dovodi u pitanje obvezatan učinak navedene okvirne odluke.
(
22
)	Vidjeti presudu od 24. lipnja 2019., Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530).
(
23
)	Vidjeti presudu od 24. lipnja 2019, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, t. 60. do 71.).
(
24
)	Vidjeti presudu od 24. lipnja 2019., Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, t. 72. i navedena sudska praksa).
(
25
)	Vidjeti presudu od 24. lipnja 2019, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, t. 73. do 76.).
(
26
)	Prema pojašnjenjima koja je Sud već pružio glede okvira obveze usklađenog tumačenja nacionalnog prava, poput onog navedenog u presudi od 24. lipnja 2019., Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, t. 77. i navedena sudska praksa).
(
27
)	Iako takva okolnost ne smije utjecati na sud koji je uputio zahtjev glede mogućnosti da usklađeno tumači nacionalno pravo, ističem da stoga što se odredbe Okvirne odluke 2005/214 ne mogu izravno primijeniti i što se ne može postupiti po zahtjevu CJIB‑a na osnovi različitoj od poglavlja 66.b ZKP‑a, usklađeno tumačenje odredaba ZKP‑a jest jedino sredstvo za poštovanje obvezatnog učinka te okvirne odluke.
(
28
)	Takvo se stajalište nameće čak i kada bi u drugim poglavljima istog zakonika taj pojam uključivao samo fizičke osobe, jer se poglavlje 66.b ZKP‑a tiče samo zahtjeva podnesenih u okviru Okvirne odluke 2005/214 i odnosi se samo na organizaciju izvršenja novčane kazne, a ne na kazneni progon kao takav.
(
29
)	Primjećujem u tom pogledu da je samo Bank BGŻ BNP Paribas Varšava nastupao tijekom postupka pred Sudom i da je jedino taj subjekt dao odvjetnicima punomoć za zastupanje.
(
30
)	Kao što to vrlo jasno potvrđuje članak 6. Okvirne odluke 2005/214. U sustavu te okvirne odluke, države članice dužne su odluke kojima su izrečene novčane kazne izvršavati na temelju načela uzajamnog priznavanja i u skladu s odredbama te iste okvirne odluke. Dakle, pravosudna tijela izvršenja mogu, u načelu, odbiti izvršiti takvu odluku samo iz taksativno navedenih razloga za neizvršenje koji su predviđeni Okvirnom odlukom 2005/214. Slijedom toga, izvršenje odluke kojom se izriče novčana kazna predstavlja načelo, a odbijanje izvršenja zamišljeno je kao iznimka koja se mora usko tumačiti (vidjeti po analogiji presude od 14. studenoga 2013., Baláž (C‑60/12, EU:C:2013:733, t. 29.), i od 25. srpnja 2018., Minister for Justice and Equality (Nedostaci u pravosudnom sustavu) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, t. 41.)).
(
31
)	Vidjeti presudu od 14. studenoga 2013., Baláž (C‑60/12, EU:C:2013:733, t. 26.).
(
32
)	Tako članak 9. stavak 3. Okvirne odluke 2005/214 omogućuje da se ovo prethodno pitanje razlikuje od presuda od 16. studenoga 2010., Mantello (C‑261/09, EU:C:2010:683) i od 14. studenoga 2013., Baláž (C‑60/12, EU:C:2013:733).
(
33
)	Podsjećam za svaki slučaj da prema ustaljenoj sudskoj praksi, autonomno i jedinstveno tumačenje treba pronaći vodeći računa o kontekstu odredbe čiji je ona dio, te o cilju koji se želi postići propisom čiji je autonoman pojam dio (vidjeti, među ostalim, presudu od 14. studenoga 2013., Baláž (C‑60/12, EU:C:2013:733, t. 26.)).
(
34
)	Glede prešutnog odbijanja da se taj pojam tumači autonomno, vidjeti rješenje od 24. studenoga 2009., Landtag Schleswig‑Holstein/Komisija (C‑281/08 P, neobjavljeno, EU:C:2009:728, t. 20. i 22.). Primjećujem da je u određenom broju tekstova sekundarnog prava, koji su zasnovani na članku 83. stavku 1. UFEU‑a i kojima se nastoje uspostaviti minimalna pravila u vezi s definicijom kaznenih djela, Unijin zakonodavac uputio na definiciju „pravne osobe” u nacionalnim zakonodavstvima, a ne na pojam koji bi Sud morao autonomno protumačiti (vidjeti, primjerice, Direktivu (EU) 2017/541 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2017. o suzbijanju terorizma i zamjeni Okvirne odluke Vijeća 2002/475/PUP i o izmjeni Odluke Vijeća 2005/671/PUP (SL 2017., L 88, str. 6.)).
(
35
)	Na tom se načelu temelji struktura Okvirne odluke 2005/214 u cjelini, a osobito struktura članka 6. tog teksta.
(
36
)	Nizozemska tijela su u ovom slučaju identificirala vlasnika vozila odgovornog za prijestup, to jest Bank BGŻ BNP Paribas Gdanjsk, i to na temelju podataka o registraciji koji potječu iz poljskih upisnika registracija. U tom je pogledu iznenađujuće da imatelj potvrde o registraciji koji bi bio vlasnik ili korisnik vozila jest subjekt koji nema pravnu osobnost (sposobnost).
(
37
)	Kao i nizozemska vlada, mislim da je od temeljne važnosti da se država izdavateljica može koristiti informacijama koje dostavi država izvršiteljica kako bi utvrdila osobu odgovornu za prometne prekršaje i kaznila je.
(
38
)	U slučaju u kojem bi dostavljene netočne informacije dovele do toga da osoba na koju se novčana kazna odnosi ne bi bila osoba odgovorna za prijestup, bilo bi nužno predvidjeti dodatna jamstva kao što je ponovno pokretanje postupka ili tužbu za naknadu štete u korist te osobe.
(
39
)	Vidjeti uvodnu izjavu 5. i članak 3. te okvirne odluke.