62014FJ0050_SUM
PRESUDA SLUŽBENIČKOG SUDA EUROPSKE UNIJE
(drugo vijeće)
18. lipnja 2015.
Predmet F‑50/14
OA
protiv
Europske komisije
„Javna služba – Član ugovornog osoblja – Primici od rada – Naknada za život u inozemstvu – Uvjeti iz članka 4. stavka 1. točke (a) Priloga VII. Pravilniku o osoblju – Uobičajeno boravište – Povremene i privremene odsutnosti“
Predmet:
Tužba, podnesena na temelju članka 270. UFEU‑a koji se primjenjuje na UEZAE na temelju njegova članka 106.a, kojom osoba OA zahtijeva poništenje odluke Europske komisije od 3. listopada 2013. kojom joj je odbijena dodjela naknade za život u inozemstvu na temelju članka 4. stavka 1. točke (a) Priloga VII. Pravilniku o osoblju za dužnosnike Europske unije, u verziji koja se tada primjenjivala (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju).
Odluka:
Poništava se odluka Europske komisije od 3. listopada 2013. kojom je osobi OA odbijena dodjela naknade za život u inozemstvu na temelju članka 4. stavka 1. točke (a) Priloga VII. Pravilniku o osoblju. Europska komisija snosit će vlastite troškove i nalaže joj se snošenje troškova osobe OA.
Sažetak
Dužnosnici – Primici od rada – Naknada za život u inozemstvu – Predmet – Uvjeti za dodjelu – Nepostojanje uobičajenog boravišta ili glavne djelatnosti u državi članici zaposlenja tijekom referentnog razdoblja – Pojam uobičajenog boravišta – Povremena i kratkotrajna odsutnost iz navedene države – Okolnost koja ne utječe na uobičajenost boravišta – Razdoblje sveučilišnog studija kojem slijedi razdoblje pripravništva ili rada – Oboriva presumpcija o volji za promjenu uobičajenog boravišta
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, Prilog VII., čl. 4. st. 1. (a))
Svrha je dodjele naknade za život u inozemstvu, predviđene člankom 4. stavkom 1. Priloga VII. Pravilniku o osoblju, naknaditi troškove i nadomjestiti posebne nepogodnosti koje proizlaze iz zaposlenja u institucijama Unije za dužnosnike i službenike, koji su zbog toga dužni preseliti boravište iz zemlje u kojoj im se nalazi prebivalište u zemlju zaposlenja.
Ako se članak 4. stavak 1. točka (a) Priloga VII. Pravilniku o osoblju, koji se odnosi određivanje slučaja života u inozemstvu, temelji na pojmovima uobičajenog boravišta i glavne djelatnost dotične osobe prije njezina zaposlenja, to je tako radi određivanja jednostavnih i objektivnih mjerila. Iz toga proizlazi da, s jedne strane, tu odredbu valja tumačiti na način da se kao mjerilo za dodjelu naknade za život u inozemstvu uzima uobičajeno boravište dotične osobe tijekom referentnog razdoblja i da, s druge strane, pojam života u inozemstvu ovisi o subjektivnoj situaciji dužnosnika, odnosno stupnju njegove integracije u novu sredinu, koja se može utvrditi, na primjer, preko njegova uobičajenog boravišta ili prethodnog obavljanja glavne djelatnosti.
Uobičajeno boravište je mjesto u kojem je predmetni dužnosnik ili službenik, s namjerom da se u njemu stalno nastani, odredio stalno ili uobičajeno središte svojih interesa, pri čemu za potrebe određivanja uobičajenog boravišta valja voditi računa o svim njegovim činjeničnim elementima, a osobito o stvarnom boravištu dotične osobe.
Dužnosnik ili službenik o kojem je riječ gubi pravo na naknadu za život u inozemstvu samo ako je tijekom čitavog referentnog razdoblja imao svoje uobičajeno boravište ili obavljao svoju glavnu djelatnost u zemlji zaposlenja, pri čemu se povremena i kratkotrajna odsustva iz zemlje zaposlenja ne mogu smatrati dovoljnima za to da se tužiteljevo boravište u državi zaposlenja prestane smatrati uobičajenim.
Međutim, ako nakon razdoblja studija slijedi razdoblje pripravništva ili zaposlenja u istom mjestu, nastavljena prisutnost dotične osobe u predmetnoj zemlji može stvoriti, naravno oborivu, presumpciju, njezine eventualne volje da stalno ili uobičajeno središte svojih interesa, i na taj način svoje uobičajeno boravište, preseli u tu zemlju.
(t. 32. do 35. i 39.)
Izvori:
Sud: presuda Magdalena Fernández/Komisija, C‑452/93 P, EU:C:1994:332, t. 21.
Prvostupanjski sud: presude Magdalena Fernández/Komisija, T‑90/92, EU:T:1993:78, t. 29.; Reichert/Parlament, T‑18/98, EU:T:2000:113, t. 25.; Liaskou/Vijeće, T‑60/00, EU:T:2001:129, t. 52.; E/Komisija, T‑251/02, EU:T:2004:357, t. 53.; Salazar Brier/Komisija, T‑83/03, EU:T:2005:371, t. 65.; De Bustamante Tello/Vijeće, T‑368/03, EU:T:2005:372, t. 52.; F/Komisija, T 324/04, EU:T:2007:140, t. 86. i Asturias Cuerno/Komisija, T‑473/04, EU:T:2007:184, t. 73.
Službenički sud: presude Tzvetanova/Komisija, F‑33/09, EU:F:2010:18, t. 57.; Mioni/Komisija, F‑28/10, EU:F:2011:23, t. 22. i 32. i Bourtembourg/Komisija, F‑6/12, EU:F:2012:175, t. 28. i 29.