62013CC0609
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MELCHIORA WATHELETA
od 26. studenoga 2015. (
1
)
Predmeti C‑613/13 P, C‑609/13 P, C‑625/13 P, C‑636/13 P i C‑644/13 P
Europska komisija
protiv
Keramag Keramische Werke GmbH i dr. (C‑613/13 P)
i
Duravit AG i dr.
protiv
Europske komisije (C‑609/13 P)
i
Villeroy & Boch AG
protiv
Europske komisije (C‑625/13 P)
i
Roca Sanitario SA
protiv
Europske komisije (C‑636/13 P)
i
Villeroy & Boch SAS
protiv
Europske komisije (C‑644/13 P)
„Žalba — Zabranjeni sporazumi — Belgijsko, njemačko, francusko, talijansko, nizozemsko i austrijsko tržište kupaonske opreme — Usklađivanje prodajnih cijena i razmjena osjetljivih poslovnih informacija — Nedosljednost među usporednim presudama Općeg suda — Novčana kazna — Težina povrede — Nediskriminacija“
1.
U ovom ću mišljenju zajedno ispitati žalbe (
2
), kao prvo, Europske komisije (
3
) protiv presude Općeg suda Keramag Keramische Werke i dr./Komisija (T‑379/10 i T‑381/10, EU:T:2013:457, u daljnjem tekstu: presuda Keramag), kao drugo, društava Duravit AG, Duravit SA i Duravit BeLux SPRL/BVBA (
4
) protiv presude Duravit i dr./Komisija (T‑364/10, EU:T:2013:477, u daljnjem tekstu: presuda Duravit), kao treće, društva Villeroy & Boch AG (
5
), i kao četvrto, društva Villeroy & Boch SAS (
6
) protiv presude Villeroy & Boch Austria i dr./Komisija (T‑373/10, T‑374/10, T‑382/10 i T‑402/10, EU:T:2013:455, u daljnjem tekstu: presuda Villeroy & Boch Austria), kao i, kao peto, društva Roca Sanitario SA (
7
) protiv presude Roca Sanitario/Komisija (T‑408/10, EU:T:2013:440, u daljnjem tekstu: presuda Roca Sanitario).
2.
Navedene su se presude odnosile na Odluku Komisije C(2010) 4185 final od 23. lipnja 2010. o postupku primjene članka 101. [UFEU‑a] i članka 53. Sporazuma [o EGP‑u] (
8
) (predmet COMP/39092 – Kupaonska oprema, u daljnjem tekstu: sporna odluka).
3.
Komisija je spornom odlukom izrekla novčane kazne u ukupnom iznosu od više od 622 milijuna eura za 17 proizvođača kupaonske opreme zbog njihova sudjelovanja u jedinstvenoj i trajnoj povredi prava tržišnog natjecanja u sektoru kupaonske opreme. Komisija smatra da su ti poduzetnici redovito sudjelovali na protutržišnim sastancima u različitim razdobljima između 16. listopada 1992. i 9. studenoga 2004. na sljedećim područjima: Njemačka, Austrija, Belgija, Francuska, Italija i Nizozemska. Komisija je zaključila da su usklađivanje godišnjih povećanja cijena i drugih elemenata određivanja cijena kao i otkrivanje i razmjena osjetljivih poslovnih informacija, koje su vršili ti poduzetnici, predstavljali zabranjeni sporazum. Proizvodi na koje se odnosila ta povreda bili su, prema mišljenju Komisije, sanitarne armature, vrata za kade i dijelovi te sanitarna keramika (u daljnjem tekstu: tri podskupine proizvoda).
4.
Različite presude Općeg suda o spornoj odluci dovele su do čak četrnaest žalbi pred Sudom (
9
).
5.
U skladu sa zahtjevom Suda i kao što je navedeno u točki 1. ovog mišljenja, u ovom ću se mišljenju usredotočiti na dva žalbena razloga koja se nalaze u središtu pet od tih četrnaest žalbi. Tim se dvama žalbenim razlozima dovode u pitanje, s jedne strane, proturječne ocjene iz određenih presuda Općeg suda (
10
), i s druge strane, ispravno izvršavanje neograničene nadležnosti Općeg suda (
11
). S obzirom na navedeno, jasno je da bi ovo mišljenje također moglo pomoći Sudu u okviru drugih žalbi iz kojih proizlaze slični problemi.
I – Okolnosti spora i sporna odluka
6.
Okolnosti spora iznesene su u točkama 1. do 26. presude Keramag, u točkama 1. do 25. presude Duravit, u točkama 1. do 19. presude Villeroy & Boch Austria i u točkama 1. do 28. presude Roca Sanitario. One se mogu sažeti kako slijedi.
7.
Komisija je u spornoj odluci utvrdila postojanje povrede članka 101. stavka 1. UFEU‑a u sektoru kupaonske opreme.
8.
Društvo Masco Corp. i njegova društva kćeri, među kojima i Hansgrohe AG, koji proizvodi sanitarne armature, te Hüppe GmbH, koji proizvodi vrata za kade, 15. srpnja 2004. obavijestili su Komisiju o postojanju zabranjenog sporazuma u sektoru kupaonske opreme te su zatražili oslobađanje od novčanih kazni (
12
) ili, podredno, smanjenje iznosa tih novčanih kazni. Komisija je 2. ožujka 2005. donijela uvjetnu odluku o oslobađanju od kazni u korist društva Masco Corp.
9.
Komisija je 9. i 10. studenoga 2004. provela nenajavljene pretrage u prostorijama nekoliko društava i nacionalnih stručnih udruženja koja djeluju u sektoru kupaonske opreme. Između 15. studenoga 2005. i 16. svibnja 2006. uputila je zahtjeve za pružanje informacija nekoliko trgovačkih društava i udruženja. U razdoblju od 15. studenoga 2004. do 20. siječnja 2006. određeni je broj poduzetnika zatražio oslobađanje od novčanih kazni ili smanjenje njihova iznosa.
10.
Komisija je 26. ožujka 2007. donijela obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (u daljnjem tekstu: obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku), koja je dostavljena nekoliko poduzetnika, među kojima i žaliteljima u ovim žalbama.
11.
Od 12. do 14. studenoga 2007. održano je saslušanje na kojem su sudjelovali ti žalitelji.
12.
Komisija je 9. srpnja 2009. nekoliko društava, među kojima i određenim žaliteljima u ovim žalbama, poslala dopis o prikazu činjeničnog stanja, u kojem im je skrenula pozornost na određene dokaze na koje se namjeravala osloniti u donošenju konačne odluke. Između 19. lipnja 2009. i 8. ožujka 2010. Komisija je nekoliko društava uputila zahtjeve za pružanje dodatnih informacija.
13.
Komisija je 23. lipnja 2010. donijela spornu odluku.
14.
Kako bi odredila iznos novčane kazne izrečene svakom poduzetniku, Komisija se oslonila na Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni koje se propisuju u skladu s člankom 23. stavkom 2. točkom (a) Uredbe (EZ) br. 1/2003 (SL 2006., C 210, str. 2.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 58., u daljnjem tekstu: Smjernice iz 2006.). Utvrdila je osnovni iznos novčane kazne, pri čemu je pojasnila da se spomenuti izračun za svakog poduzetnika temeljio na njegovoj prodaji u državi članici pomnoženoj s brojem godina sudjelovanja u utvrđenoj povredi u svakoj državi članici i za podskupinu predmetnog proizvoda, na način da se vodilo računa o tome da određeni poduzetnici obavljaju djelatnosti samo u određenim državama članicama ili samo za jednu (ili dvije) od tri podskupine proizvoda.
A – Novčana kazna društva Keramag i dr.
15.
Što se tiče težine povrede, Komisija je utvrdila koeficijent od 15 %, pri čemu je uzela u obzir četiri kriterija, odnosno zajedničke tržišne udjele, narav, zemljopisni doseg i provedbu povrede.
16.
Osim koeficijenta množenja na temelju trajanja povrede, Komisija je, kako bi predmetne poduzetnike odvratila od sudjelovanja u tajnim djelovanjima kao što su ona koja su predmet sporne odluke, odlučila povećati i osnovni iznos novčane kazne za 15 %.
17.
Nakon što je utvrdila osnovni iznos, Komisija je ispitala postojanje otegotnih ili olakotnih okolnosti koje bi mogle opravdati prilagodbu osnovnog iznosa. Nije ustanovila nijednu otegotnu ili olakotnu okolnost te je, nakon primjene gornje granice od 10 %, utvrdila novčanu kaznu od 57690000 eura izrečenu društvu Keramag Keramische Werke GmbH i dr. (u daljnjem tekstu: Keramag i dr.) (članak 2. stavak 7. sporne odluke).
B – Novčana kazna društva Duravit i dr.
18.
Što se tiče težine povrede, Komisija je utvrdila koeficijent od 15 %, pri čemu je uzela u obzir četiri kriterija, odnosno zajedničke tržišne udjele, narav, zemljopisni doseg i provedbu povrede. Osim koeficijenta množenja na temelju trajanja povrede, Komisija je odlučila povećati i osnovni iznos novčane kazne za 15 % kako bi predmetne poduzetnike odvratila od sudjelovanja u tajnim djelovanjima kao što su ona koja su predmet sporne odluke.
19.
Nakon što je utvrdila osnovni iznos, Komisija nije ustanovila nijednu otegotnu ili olakotnu okolnost te je, nakon primjene gornje granice od 10 %, utvrdila novčanu kaznu od 29266325 eura izrečenu društvu Duravit i dr. (članak 2. sporne odluke).
C – Novčane kazne društava Villeroy & Boch AG i Villeroy & Boch France
20.
Komisija je u članku 1. stavku 1. sporne odluke kaznila društvo Villeroy & Boch AG zbog sudjelovanja u jedinstvenoj povredi od 28. rujna 1994. do 9. studenoga 2004. te njegova društva kćeri Villeroy & Boch Austria GmbH (u daljnjem tekstu: Villeroy & Boch Austria), Villeroy & Boch Belgium i Villeroy i Boch SAS (u daljnjem tekstu: Villeroy & Boch France) zbog njihova sudjelovanja u istoj povredi u razdobljima od najranije 12. listopada 1994. do 9. studenoga 2004.
21.
Komisija je u članku 2. stavku 8. sporne odluke izrekla novčane kazne, kao prvo, društvu Villeroy & Boch u iznosu od 54436347 eura, kao drugo, solidarno društvima Villeroy & Boch i Villeroy & Boch Austria u iznosu od 6083604 eura, kao treće, solidarno društvima Villeroy & Boch i Villeroy & Boch Belgium u iznosu od 2942608 eura, te kao četvrto, solidarno društvima Villeroy & Boch i Villeroy & Boch France u iznosu od 8068441 eura. Ukupni iznos novčanih kazni izrečenih društvu Villeroy & Boch AG i njegovim društvima kćerima stoga je iznosio 71531000 eura.
D – Novčana kazna društva Roca Sanitario
22.
Komisija je u članku 1. stavku 3. sporne odluke utvrdila da su društvo Roca Sanitario i njegova dva predmetna društva kćeri povrijedili članak 101. stavak 1. UFEU‑a time što su u Francuskoj i Austriji sudjelovali u trajnom sporazumu ili usklađenom djelovanju u sektoru kupaonske opreme.
23.
U skladu s člankom 2. stavkom 4. sporne odluke, Komisija je društvu Roca Sanitario, solidarno s društvom Laufen Austria, izrekla novčanu kaznu od 17700000 eura, te solidarno s društvom Roca France, novčanu kaznu od 6700000 eura. Osim toga, društvu Laufen Austria izrekla je pojedinačnu novčanu kaznu od 14300000 eura na temelju njegova sudjelovanja u povredi tijekom razdoblja prije nego što je društvo Roca Sanitario steklo grupu Laufen.
II – Postupak pred Općim sudom i pobijane presude
A – Keramag i dr.
24.
Keramag i dr. podnijeli su 8. rujna 2010. tužbe za poništenje sporne odluke (predmeti T‑379/10 i T‑381/10). U predmetu T‑379/10 pozvali su se na sedam tužbenih razloga, a u predmetu T‑381/10 na devet tužbenih razloga.
25.
Opći sud odbio je većinu tužbenih razloga, ali je prihvatio prvi i treći dio trećeg tužbenog razloga društva Keramag i dr. u predmetu T‑381/10 (
13
). Opći sud ocijenio je da je Komisija pogrešno smatrala, s jedne strane, da su društva Allia SAS i Produits Céramiques de Touraine SA (PCT) sudjelovala u povredi te, s druge strane, da je društvo Pozzi Ginori u toj povredi sudjelovalo od 10. ožujka 1996. do 14. rujna 2001., iako je sudjelovanje tog potonjeg društva u dovoljnoj mjeri bilo dokazano samo za razdoblje od 14. svibnja 1996. do 9. ožujka 2001., te je poništio predmetni dio članka 1. stavka 1. točke 6. sporne odluke.
26.
Što se tiče smanjenja novčanih kazni, Opći sud poništio je članak 2. stavak 7. sporne odluke, pri čemu je uzeo u obzir djelomično prihvaćanje trećeg tužbenog razloga koji su istaknuli društvo Keramag i dr., „u dijelu u kojemu ukupni iznos izrečene novčane kazne […] prelazi 50580701 eura” (točka 2. izreke), što znači smanjenje od 7109299 eura.
B – Društvo Duravit i dr.
27.
Duravit i dr. podnijeli su 2. rujna 2010. tužbu za poništenje sporne odluke pozivajući se na devet tužbenih razloga. Cilj je prvih šest tužbenih razloga bio dobiti poništenje sporne odluke, a temeljili su se, prvi, na povredi zahtjeva u području dokazivanja povrede članka 101. stavka 1. UFEU‑a; drugi, s jedne strane, na povredi prava obrane društva Duravit i dr. te, s druge strane, na pogrešci u ocjeni navodnog sudjelovanja društva Duravit i dr. u zabranjenom sporazumu koji se odnosio na više proizvoda u sektoru kupaonske opreme; treći, na pogrešci u ocjeni navodnog sudjelovanja društva Duravit i dr. u povredi pravila tržišnog natjecanja u sektoru keramičkih proizvoda u Njemačkoj; četvrti, na pogrešci u ocjeni navodnog sudjelovanja društva Duravit i dr. u usklađivanju cijena u Belgiji i Francuskoj; peti, na pogrešci u ocjeni u pogledu kvalifikacije predmetnih djelovanja kao jedinstvene i trajne povrede te, šesti, na povredi prava na saslušanje zbog trajanja upravnog postupka između saslušanja društva Duravit i dr. i donošenja sporne odluke.
28.
Sedmi se tužbeni razlog temeljio na nezakonitosti odredbi članka 23. stavaka 2. i 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima 81. i 82. Ugovora o EZ‑u (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165.) i Smjernica iz 2006. te je sadržavao dva prigovora nezakonitosti.
29.
Cilj je osmog i devetog tužbenog razloga bio dobiti smanjenje iznosa novčane kazne, a temeljili su se, osmi, na neuzimanju u obzir, prilikom utvrđivanja osnovnog iznosa novčane kazne, manje težine njihova sudjelovanja u utvrđenoj povredi u odnosu na težinu sudjelovanja drugih sudionika, i, deveti, na neproporcionalnosti konačnog iznosa novčane kazne koja im je bila izrečena nakon primjene gornje granice od 10 %.
30.
Opći sud presudio je u točki 339. presude Duravit da je Komisija počinila pogrešku u ocjeni time što je zaključila da su društvo Duravit i dr. sudjelovali u utvrđenoj povredi na području Italije, Austrije i Nizozemske. Stoga je Opći sud u točkama 352. do 357. svoje presude djelomično prihvatio glavni zahtjev za djelomično poništenje sporne odluke.
31.
Što se tiče podrednih zahtjeva za smanjenje iznosa novčane kazne izrečene društvu Duravit i dr., kao prvo, Opći sud odbio je, u točkama 376. i 384. te presude, kao neosnovane tužbene razloge kojima su društvo Duravit i dr. istaknuli da se načinom izračuna osnovnog iznosa novčane kazne ne poštuju načela jednakog postupanja i individualizacije kazni te da je konačni iznos izrečene novčane kazne bio neproporcionalan i nepravedan.
32.
Kao drugo, Opći sud ocijenio je, u točkama 385. i 386. presude Duravit, da na temelju svoje neograničene nadležnosti ne može smanjiti iznos novčane kazne od 29266325 eura izrečene društvu Duravit i dr. te da taj iznos predstavlja prikladnu sankciju s obzirom na trajanje i težinu predmetne povrede.
C – Villeroy & Boch AG
33.
Društvo Villeroy & Boch AG podnijelo je 8. rujna 2010. pred Općim sudom tužbu za poništenje sporne odluke u dijelu u kojem se ona odnosi na to društvo te, podredno, za smanjenje iznosa novčanih kazni koje su mu izrečene (predmet T‑374/10).
34.
Istaknulo je da je Komisija utvrđenu povredu pogrešno kvalificirala kao jedinstvenu, složenu i trajnu povredu te, podredno, da je time povrijedila obvezu obrazlaganja jer nije dovoljno precizno razgraničila predmetna tržišta. Društvo Villeroy & Boch AG također je istaknulo da u pogledu triju podskupina proizvoda nije počinilo nikakvu povredu u Njemačkoj.
35.
Društvo Villeroy & Boch AG tvrdilo je i da mu se ne može pripisati odgovornost za protutržišno ponašanje društva Ucosan BV, jednog od njegovih društvâ kćeri, jer je ono na tržištu djelovalo samostalno. U tom je pogledu napomenulo da je upravitelju i osnivaču društva Ucosan BV ugovorom dana konačna odgovornost za djelovanje i da je on bio jedini odgovoran za marketing i prodaju.
36.
Prema mišljenju društva Villeroy & Boch AG, Komisija je pogrešno smatrala da je to društvo sudjelovalo u zabranjenom sporazumu na austrijskom tržištu. Naime, to se društvo, kao društvo majka, nije moglo smatrati odgovornim za povredu koju je počinilo društvo Villeroy & Boch Austria jer je europska sudska praksa koja se odnosi na pripisivanje protutržišnog ponašanja društva kćeri, koje je u potpunom vlasništvu društva majke, njegovom društvu majci osobito protivna načelima zakonitosti kaznenih djela i kazni te pretpostavci nedužnosti. Osim toga, društvo Villeroy & Boch AG pozvalo se na nedostatak dokaza o povredi u Austriji.
37.
Društvo Villeroy & Boch AG naposljetku je osporilo postojanje povrede u Francuskoj, Belgiji i Italiji, kao i solidarnu narav novčanih kazni.
38.
Prema mišljenju Općeg suda, Komisija nije dokazala da je društvo Villeroy & Boch AG sudjelovalo u navedenoj jedinstvenoj povredi prije 12. listopada 1994. (vidjeti točku 321. presude Villeroy & Boch Austria). Djelomično poništenje članka 1. stavka 1. sporne odluke koje je proizašlo iz tog utvrđenja ipak nije utjecalo na izračun iznosa novčane kazne izrečene društvu Villeroy & Boch AG u članku 2. stavku 8. navedene odluke. Naime, prema mišljenju Općeg suda, Komisija je za potrebe navedenog izračuna u svakom slučaju uzela u obzir sudjelovanje društva Villeroy & Boch AG u povredi tek nakon 12. listopada 1994.
D – Villeroy & Boch France
39.
Društvo Villeroy & Boch France podnijelo je 8. rujna 2010. pred Općim sudom tužbu za poništenje sporne odluke u dijelu u kojem se ona odnosi na to društvo te, podredno, za smanjenje iznosa novčanih kazni koje su mu izrečene (predmet T‑382/10). Opći sud odbio je tužbu društva Villeroy & Boch France u cijelosti.
E – Roca Sanitario
40.
Društvo Roca Sanitario podnijelo je 8. rujna 2010. pred Općim sudom tužbu za poništenje sporne odluke u dijelu u kojem se ona odnosi na to društvo te, podredno, za smanjenje iznosa novčanih kazni koje su mu izrečene.
41.
U prilog svojem zahtjevu za djelomično poništenje te odluke, društvo Roca Sanitario u biti je istaknulo šest tužbenih razloga. Prvi, drugi i peti tužbeni razlog odnosili su se na pripisivanje društvu Roca Sanitario odgovornosti za protutržišna ponašanja za koja se tereti njegova društva kćeri. Konkretno, peti tužbeni razlog odnosio se na utvrđivanje razdoblja za koje bi se društvo Roca Sanitario moglo smatrati odgovornim za djelovanja društva Laufen Austria. Treći tužbeni razlog temeljio se na povredi prava obrane. Četvrti tužbeni razlog odnosio se na izračun iznosa novčane kazne koja je izrečena solidarno društvima Roca Sanitario i Laufen Austria. Šesti tužbeni razlog temeljio se na povredi načela jednakog postupanja prilikom utvrđivanja osnovnog iznosa novčanih kazni.
42.
Osim toga, društvo Roca Sanitario istaknulo je dva argumenta u prilog svojem podrednom zahtjevu za smanjenje iznosa novčanih kazni. Prvi se argument temeljio na manjoj težini povrede za koju mu se pripisivala odgovornost u odnosu na težinu povrede koju su počinili drugi sudionici u zabranjenom sporazumu. Svojim drugim argumentom društvo Roca Sanitario tražilo je svako smanjenje iznosa novčane kazne koje bi Opći sud prilikom odlučivanja po potrebi mogao odobriti njegovim društvima kćerima u njihovim usporednim tužbama.
43.
Budući da je svojom presudom o tužbi društva Roca France smanjio iznos novčane kazne izrečene solidarno tom društvu i društvu Roca Sanitario zbog pogreške koju je Komisija počinila u ocjeni elemenata koje je društvo Roca France podnijelo u okviru svojeg zahtjeva za primjenu pokajničkog programa, Opći sud prihvatio je drugi argument koji je društvo Roca Sanitario istaknulo u prilog svojih podrednih zahtjeva. Stoga je Opći sud iznos novčane kazne izrečene solidarno društvima Roca Sanitario i Roca France smanjio za 6 %, odnosno za 402000 eura. Tužbu je u preostalom dijelu odbio.
III – Žalbe
44.
Sve su stranke saslušane na raspravi održanoj 10. rujna 2015.
A – Predmet Komisija/Keramag Keramische Werke i dr.
1.
Žalba: samo drugi, treći i peti dio prvog žalbenog razloga
(a)
Drugi dio prvog žalbenog razloga (Opći sud nije ispitao zahtjev za primjenu pokajničkog programa društva Roca France)
i) Sažeti prikaz argumenata stranaka
45.
Komisija tvrdi da je Opći sud, nakon što je pogrešno utvrdio da izjava društva American Standard Inc. (u daljnjem tekstu: Ideal Standard) dana u okviru njegova zahtjeva na temelju Obavijesti o suradnji iz 2002. trebala biti potkrijepljena dodatnim dokazom, pogrešno propustio ispitati izjavu društva Roca France koju je ono priložilo svojemu zahtjevu za primjenu pokajničkog programa te joj je, iako ju je ispitao u drugim presudama koje su isti suci donijeli istog dana i u pogledu istog zabranjenog sporazuma, bez obrazloženja zanijekao svaku dokaznu vrijednost za potkrjepljenje izjave društva Ideal Standard, i to jednostavnim upućivanjem na odlomak sporne odluke u kojemu je sažet odgovor društva Roca France na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.
46.
Suprotno tomu, društvo Keramag i dr. općenito tvrde i. da Komisija pogrešno tumači narav sudskog nadzora jer smatra da Opći sud ne može donijeti različite zaključke u različitim predmetima ako su istaknuti argumenti i izneseni dokazi različiti; ii. da Komisija upućuje na nedopuštene dokaze koji nisu bili uloženi u spis njihova predmeta i na koje se stoga nije moguće pozvati protiv njih; iii. da Komisija iskrivljuje dokazne iz spisa jer tvrdi da se presude u usporednim predmetima odnose na te iste dokaze, iako dokazi na koje se poziva nisu bili dio spisa u tom predmetu; i iv. da Komisija, time što traži da Sud ukine presudu Općeg suda na temelju dokaza podnesenih u drugim predmetima, zapravo traži da Sud povrijedi prava obrane društva Keramag i dr.
47.
Nadalje, što se tiče konkretno drugog dijela ovog žalbenog razloga, društvo Keramag i dr. tvrde da nije bilo na Općem sudu da ispita izjavu društva Roca France danu u okviru postupka ublažavanja kazni jer Komisija taj dokument nije uložila u spis. Što se tiče odgovora društva Roca France na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, Opći sud nije pogriješio time što se oslonio na relevantne odlomke sporne odluke. Naposljetku, u ovom slučaju dokazi nisu bili iskrivljeni jer se radilo o različitim dokazima o kojima se u različitim predmetima različito raspravljalo.
ii) Ocjena
48.
Najprije ističem, kao što je istaknula Komisija, temeljnu proturječnost između presude Keramag, s jedne strane, i ostale tri presude koje su isti suci donijeli istog dana protiv iste odluke u pogledu istih činjenica i istih dokaza.
49.
Iako je Opći sud u presudi Keramag propustio ispitati izjavu društva Roca France koju je ono priložilo svojemu zahtjevu za primjenu pokajničkog programa te joj time zanijekao svaku dokaznu vrijednost za potkrjepljenje izjave društva Ideal Standard, u presudama Villeroy & Boch Austria, Duravit i Roca presudio je drukčije:
—
naime, u presudi Villeroy & Boch Austria Opći sud presudio je da su protutržišne rasprave tijekom sastanka francuskog udruženja industrijskih djelatnosti u području sanitarne keramike (Association française des industries de céramique sanitaire, u daljnjem tekstu: AFICS) održanog 25. veljače 2004. bile dokazane u dovoljnoj mjeri. U tom se pogledu oslonio na dva zahtjeva za primjenu pokajničkog programa koja su podnijela društva Ideal Standard i Roca France, koja su se međusobno potkrepljivala, te je primijenio svoju sudsku praksu prema kojoj se zahtjev za primjenu pokajničkog programa može potkrijepiti drugim zahtjevom za primjenu pokajničkog programa (
14
);
—
u presudi Duravit, Opći sud došao je do istog zaključka, te
—
u presudi Roca Opći sud odobrio je društvu Roca France smanjenje novčane kazne od 6 % jer je pružilo znatnu dodanu vrijednost time što je dokazalo da su se tijekom sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004. odvijale protutržišne rasprave, koje predstavljaju isti dio povrede kao onaj o kojemu se radi u ovoj žalbi (
15
).
50.
Sada ću analizirati dva Komisijina argumenta.
– Prvi argument: propust Općeg suda da uzme u obzir izjavu društva Roca France koju je ono priložilo svojemu zahtjevu za primjenu pokajničkog programa
Pregled sudske prakse
51.
U tim okolnostima valja podsjetiti da žalitelj u žalbi može istaknuti da Opći sud nije poštovao pravna pravila i opća načela koja se odnose na teret dokazivanja ili postupovna pravila u području dokazivanja (
16
).
52.
Nadalje, presuda Općeg suda treba biti dovoljno obrazložena kako bi ju Sud mogao preispitati (
17
).
53.
Usto, „[p]itanje je li presuda Općeg suda proturječna ili nedostatna pravno je pitanje na koje se kao takvo moguće pozvati u okviru žalbe” (
18
).
54.
U fazi žalbenog postupka dopuštenim se smatra i žalbeni razlog koji se temelji na nepotpunom ispitivanju činjenica (
19
) te se pravnim pitanjem smatra i pitanje je li Opći sud pogrešno tumačio pobijani akt u kojemu je pronašao nešto čega nema ili ga je pogrešno citirao. U tom bi slučaju Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava ako bi obrazloženje navedenog akta zamijenio vlastitim obrazloženjem (
20
).
55.
Primjerice, Sud je u presudi Aalborg Portland i dr./Komisija (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P i C‑219/00 P, EU:C:2004:6, t. 381. do 385.) presudio da je „Opći sud iz izračuna novčanih kazni izrečenih društvu Ciments français isključio prihod njegovih španjolskih i grčkih društava kćeri jer je dokazano da ih to društvo u trenutku u kojemu je osuđeno za ponašanja koja čine povredu još nije nadziralo. Osim toga, Opći sud priznao je da je društvo Ciments français 1990. prestalo sa svakim spornim ponašanjem. […] Međutim, iz same je odluke Ciment proizlazi da je društvo Ciments français preuzelo nadzor nad društvom CCB tijekom 1990., odnosno iste godine kada je steklo kontrolu nad svojim španjolskim i grčkim društvima kćeri. […] Opći sud stoga je počinio očitu pogrešku koju se moglo otkriti uvidom u dokument kao što je odluka Ciment, koja je očito od samog početka bila u središtu rasprave” (moje isticanje).
56.
Usto, Sud je u presudi PKK i KNK/Vijeće (C‑229/05 P, EU:C:2007:32, t. 37. do 54.) presudio da „[i]z toga proizlazi da je utvrđenje navedeno u točki 35. pobijanog rješenja, prema kojemu je, ‚na temelju svjedočenja [Osmana] Ocalana priloženog tužbi, kongres PKK proglasio likvidaciju’, netočno i protivno izjavi Osmana Ocalana na koju se tim utvrđenjem upućuje. […] Isto tako, navođenje iz točke 37. pobijanog rješenja, prema kojemu tužitelji, daleko od toga da dokazuju pravnu sposobnost [Osmana] Ocalana da zastupa PKK, upravo suprotno tvrde da ta stranka više ne postoji’, nije u skladu s dokazima kojima je raspolagao Opći sud. […] Činjenična utvrđenja navedena u točkama 35. i 37. pobijanog rješenja stoga su netočna i predstavljaju iskrivljavanje dokaza koji su bili na raspolaganju Općem sudu. Iz toga proizlazi da je četvrti žalbeni razlog osnovan” (moje isticanje).
57.
Isto tako, Sud je u presudi Industrias Químicas del Vallés/Komisija (C‑326/05 P, EU:C:2007:443, t. 60. do 69.) zaključio da „treba utvrditi da su činjenična utvrđenja navedena u točkama 94. i 104. pobijane presude, prema kojima Komisija ni u kojem pogledu nije promijenila stajalište o tome da žalitelj treba podnijeti „cijeli spis” u prilog svojem zahtjevu za registraciju metalaksila, netočna i da predstavljaju iskrivljavanje dokaza podnesenih Općem sudu”.
58.
Naposljetku, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik Mischo (
21
), „[p]rema ustaljenoj sudskoj praksi u načelu se u okviru žalbe ne može dovesti u pitanje činjenično utvrđenje koje je donio Sud. Iznimka od tog načela ipak je dopuštena u slučaju da je to utvrđenje zahvaćeno očitom pogreškom u ocjeni. To je osobito slučaj kada je činjenično utvrđenje Općeg suda proturječno spisu” (moje isticanje).
Analiza
59.
Prema mojem mišljenju, analizu je važno započeti citatom cijelih točaka 112. do 121. presude Keramag jer te točke sadržavaju utvrđenja Općeg suda koja se odnose na povredu počinjenu u okviru AFICS‑a.
„112.
U tom pogledu valja istaknuti da iz tablice D iz uvodne izjave 1223. [sporne] odluke proizlazi da je Komisija, na temelju njihova prisustvovanja na sastanku AFICS‑a održanom 25. veljače 2004., utvrdila da su društva PCT i Allia stvarno sudjelovala u utvrđenoj povredi na francuskom tržištu tijekom osam mjeseci, odnosno od 25. veljače do 9. studenoga 2004.
113.
Osim toga, iz uvodnih izjava 556. i 590. [sporne] odluke proizlazi da se Komisijin zaključak prema kojemu su proizvođači sanitarne keramike tijekom sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004. usklađivali najniže cijene za proizvode niže kvalitete temelji na četiri dokaza, odnosno, kao prvo, na odgovoru društva Duravit na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (uvodna izjava 584. [sporne] odluke), kao drugo, na zahtjevu društva Ideal Standard na temelju Obavijesti o suradnji iz 2002. (uvodna izjava 583. [sporne] odluke), kao treće, na tablici koju je to društvo priložilo svojemu zahtjevu na temelju Obavijesti o suradnji iz 2002. (uvodna izjava 588. [sporne] odluke), i kao četvrto, na zahtjevu društva Roca [France] na temelju Obavijesti o suradnji iz 2002. (uvodna izjava 556. [sporne] odluke).
114.
Te različite dokaze valja ispitati uzastopno s obzirom na sudsku praksu navedenu u točkama 95. do 108. ovog mišljenja kako bi se, među ostalim, provjerila njihova dokazna vrijednost.
115.
Kao prvo, što se tiče izjave koju je društvo Duravit dalo u svojem odgovoru na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, kojom potvrđuje da su se tijekom sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004. odvijale rasprave o najnižim cijenama, valja istaknuti, kao što je Komisija to potvrdila u odgovoru na pitanje koje je Opći sud postavio na raspravi, da ta izjava nije bila dostavljena tužiteljima tijekom upravnog postupka. Osim toga, valja utvrditi da ta izjava nije spomenuta u dopisu o prikazu činjeničnog stanja od 9. lipnja 2009. koji je poslan tužiteljima.
116.
Međutim, u skladu sa sudskom praskom informacije iz dokumenta koji nije dostavljen predmetnom poduzetniku, a na kojemu je Komisija temeljila zaključke, ne mogu upotrijebiti u okviru postupka (vidjeti u tom smislu presudu […] AKZO/Komisija, C‑62/86, [EU:C:1991:286], t. 21.). Iz toga slijedi da se taj dokument ne može smatrati valjanim dokazom u pogledu tog poduzetnika (vidjeti u tom smislu presudu […] AEG‑Telefunken/Komisija, 107/82, [EU:C:1983:293], t. 27.). Stoga se izjava društva Duravit [i dr.] ne može smatrati dokazom protiv tužitelja.
117.
Kao drugo, što se tiče izjava društva Ideal Standard danih u okviru njegova zahtjeva na temelju Obavijesti o suradnji iz 2002., valja podsjetiti da se, na temelju sudske prakse navedene u točki 105. ovog mišljenja, izjava poduzetnika optuženog da je sudjelovao u zabranjenom sporazumu, čiju je točnost osporilo više optuženih poduzetnika, ne može smatrati dostatnim dokazom postojanja povrede ako je ne potkrepljuju drugi dokazi.
118.
Međutim, u ovom slučaju iz [sporne] odluke proizlazi da su izjave društva Ideal Standard koje se odnose na sastanak AFICS‑a održan 25. veljače 2004. bile osporene. Tako Komisija u uvodnoj izjavi 585. [sporne] odluke navodi da su društva Villeroy & Boch i Allia smatrala da usklađivanje najnižih cijena, osobito u okviru navedenog sastanka, nije bilo dokazano. Stoga valja smatrati da same izjave društva Ideal Standard ne mogu predstavljati dostatan dokaz protutržišne naravi rasprava koje su se odvijale tijekom tog sastanka.
119.
Kao treće, što se tiče tablice koju je društvo Ideal Standard priložilo svojemu zahtjevu na temelju Obavijesti o suradnji iz 2002., Opći sud ističe da sadržava četiri stupca naslovljena „mini”, „maxi”, „IS” i „Porcher”, pri čemu se kratica IS odnosi na društvo Ideal Standard, a oznaka Porcher registrirana je kao žig čiji je nositelj društvo Ideal Standard. Međutim, valja utvrditi da ta tablica ne sadržava datum ni nikakvu naznaku na temelju koje bi je se moglo povezati sa sastankom AFICS‑a održanim 25. veljače 2004. ili s protutržišnim raspravama. Osobito se u tablici ne navode imena konkurenata ni najniže ili najviše cijene koje bi ti konkurenti trebali primijeniti. Stoga se ne može valjano tvrditi, kao što tvrdi Komisija u odgovoru na tužbu, da ta tablica predstavlja dokaz u pisanom obliku kojim se potkrepljuje određivanje cijena u okviru navedenog sastanka, kao što je to opisalo društvo Ideal Standard u svojim izjavama u okviru zahtjeva na temelju navedene obavijesti.
120.
Kao četvrto, što se tiče zahtjeva društva Roca [France] na temelju Obavijesti o suradnji iz 2002., valja istaknuti da sama Komisija u izjavi 586. [sporne] odluke navodi da, iako društvo Roca [France] općenito u tom zahtjevu potvrđuje razmjenu u pogledu najnižih cijena u okviru AFICS‑a između 2002. i 2004., to društvo navodi, osobito u pogledu sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004., da opis koji je u pogledu usklađivanja najnižih cijena tijekom tog sastanka dalo društvo Ideal Standard nisu potvrdili drugi poduzetnici koji su podnijeli zahtjev na temelju navedene obavijesti. Stoga valja utvrditi da se Komisija nije mogla osloniti na izjave društva Roca [France] u okviru njegova zahtjeva na temelju te obavijesti kako bi dokazala da je tijekom navedenog sastanka uspostavljeno usklađivanje najnižih cijena jer nema dokaza kojima bi ih potkrijepila.
121.
S obzirom na sva prethodna razmatranja, tužitelji pravilno prigovaraju Komisiji to što je zaključila da su društva Allia i PCT sudjelovala u protutržišnim djelovanjima tijekom sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004. Stoga prvi dio trećeg tužbenog razloga valja prihvatiti kao osnovan.”
60.
U točki 1. izreke presude Keramag Opći sud poništio je članak 1. stavak 1. točku 6. sporne odluke u dijelu u kojemu je Komisija u njemu zaključila da su društva Allia SAS i PCT sudjelovala u povredi koja se odnosi na zabranjeni sporazum na francuskom tržištu između 25. veljače 2004. i 9. studenoga 2004. Iako se u točki 2. izreke izričito ne navode društva Allia SAS i PCT, novčana je kazna smanjena na način da je usklađena s točkom 326. presude Keramag (
22
).
61.
Gorenavedene točke presude Keramag ne otkrivaju jasno razloge zbog kojih Opći sud nije uzeo u obzir izjavu društva Roca France koju je ono priložilo svojemu zahtjevu za primjenu pokajničkog programa.
62.
Mišljenja sam (kao i Komisija) da je Opći sud vjerojatno smatrao da je za neuzimanje u obzir izjave društva Roca France koju je ono priložilo svojemu zahtjevu za primjenu pokajničkog programa dovoljno da se pozove na uvodnu izjavu 586. sporne odluke u kojoj je sažet odgovor društva Roca France na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (
23
).
63.
Međutim, taj odgovor društva Roca France na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku nije bio dio spisa. Stoga se postavlja pitanje je li Opći sud mogao poništiti dio sporne odluke na temelju dokumenta koji se nije nalazio u spisu.
64.
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, „Sud nije nadležan utvrđivati činjenice niti, načelno, ispitivati dokaze koje je Opći sud prihvatio u prilog tim činjenicama. Ako su ti dokazi bili prikupljeni na pravilan način i ako su bila poštovana opća načela prava kao i pravila postupka primjenjiva u području tereta i izvođenja dokaza, ocjena dokazne vrijednosti podnesenih elemenata isključivo je na Općem sudu”. (
24
) Ta ocjena dakle ne predstavlja, „osim u slučaju iskrivljavanja dokaza, pravno pitanje koje, kao takvo, podliježe nadzoru Suda (
25
)”.
65.
Također je točno da je, prema sudskoj praksi, „na sudu [Unije] da odluči o potrebi podnošenja dokumenta, s obzirom na okolnosti spora, u skladu s odredbama Poslovnika koje se primjenjuju na mjere izvođenja dokaza. Što se tiče Općeg suda, [prema] njegovom Poslovniku[,] zahtjev za podnošenje dokumenata dio je mjera izvođenja dokaza koje Opći sud može odrediti u svakoj fazi postupka (
26
)”.
66.
Isto tako, prema sudskoj praksi (
27
), „[u] tom pogledu samo Opći sud može ocijeniti je li potrebno dopuniti podatke kojima raspolaže u predmetima o kojima odlučuje. Pitanje dokazne vrijednosti postupovnih dokumenata ulazi u njegovu samostalnu ocjenu činjenica koja […] ne podliježe nadzoru Suda u žalbenom postupku osim u slučaju iskrivljivanja dokaza iznesenih Općem sudu ili kada je materijalna netočnost utvrđenja Općeg suda vidljiva iz dokumenata u spisu” (moje isticanje).
67.
Osim toga, kao što je u mnogo navrata navedeno u sudskoj praksi, „ocjena Općeg suda u pogledu dokaza koji su pred njim podneseni ne predstavlja, osim u slučaju iskrivljavanja dokaza, pravno pitanje koje podliježe nadzoru Suda u okviru žalbe” (
28
) i, usto, „Sud nije nadležan utvrđivati činjenice niti, načelno, ispitivati dokaze koje je Opći sud prihvatio u prilog tim činjenicama. Naime, ako su ti dokazi bili prikupljeni na pravilan način i ako su bila poštovana opća načela prava kao i pravila postupka primjenjiva u području tereta i izvođenja dokaza, ocjena dokazne vrijednosti podnesenih elemenata isključivo je na Općem sudu. Ta ocjena dakle ne predstavlja, osim u slučaju iskrivljavanja dokaza, pravno pitanje koje, kao takvo, podliježe nadzoru Suda” (
29
).
68.
Ovlast nadzora Suda nad činjeničnim utvrđenjima Općeg suda primjenjuje se samo na „materijalnu netočnost tih utvrđenja koja proizlaze iz dijelova spisa, iskrivljavanje dokaza, njihovu pravnu kvalifikaciju i pitanje jesu li se poštovala pravila u području tereta i izvođenja dokaza” (
30
).
69.
Naposljetku, kao primjer nadzora Suda u tom kontekstu, navodim presudu Activision Blizzard Germany/Komisija (C‑260/09 P, EU:C:2011:62, t. 57.) prema kojoj je „nadzor koji Sud provodi kako bi ocijenio ovaj žalbeni razlog, koji se temelji na iskrivljavanju [predmetnih] telefaks poruka, ograničen na provjeru toga je li Opći sud, time što je na temelju tih poruka utvrdio da je društvo CD‑Contact Data sudjelovalo u nezakonitom sporazumu kojim se nastojalo ograničiti općenito usporednu trgovinu, očito prekoračio granice razumne ocjene tih telefaks poruka. Stoga u ovom slučaju na Sudu nije da samostalno ocijeni je li Komisija u dovoljnoj mjeri dokazala takvo sudjelovanje i tako ispunila teret dokazivanja za koji je bila zadužena kako bi dokazala postojanje povrede pravnih pravila o tržišnom natjecanju, nego da utvrdi je li Opći sud, time što je zaključio da je to stvarno bio slučaj, tumačio navedene telefaks poruke na način koji je bio očito suprotan njihovom tekstu, što nije bio slučaj” (moje isticanje).
70.
Može se povući korisna usporednica između ovog predmeta i presude Ufex i dr./Komisija (C‑119/97 P, EU:C:1999:116). U toj je presudi Sud smatrao da je „Opći sud, s obzirom na to da su tužitelji od njega izričito tražili da naloži podnošenje navedenog dopisa, počinio pogrešku koja se tiče prava u primjeni pojma zlouporabe ovlasti jer je presudio da taj dopis ne predstavlja dostatnu indiciju, a da se nije ni potrudio ispitati ga” (točka 109.); da „[v]alja istaknuti da Opći sud nije mogao odbiti zahtjev tužitelja za određivanje podnošenja dokumenta, koji je očito relevantan za rješenje spora, s obrazloženjem da taj dokument nije bio uložen u spis i da na temelju nijednog elementa nije bilo moguće potvrditi njegovo postojanje” (točka 110.); te da „valja utvrditi da iz točke 113. pobijane presude [u navedenom predmetu] proizlazi da su tužitelji naveli autora, adresata i datum dopisa čije su podnošenje tražili. S obzirom na navedeno, Opći sud nije mogao samo odbiti navode stranaka zbog nedostatnosti dokaza jer je na njemu bilo da odobrenjem zahtjeva tužitelja za određivanje podnošenja dokumenata ukloni nesigurnost koja je mogla postojati u pogledu točnosti tih navoda ili objasni razloge zbog kojih takav dokument, ni u kojem slučaju i bez obzira na sadržaj, nije mogao biti relevantan za rješenje spora” (točka 111.).
71.
Prema mojem mišljenju, sudska praksa navedena u prethodnim točkama ne može se tumačiti na način da Opći sud može, na temelju izjava danih u jednom dokumentu, sažetih u drugom dokumentu, poništiti odluku, a da pri tome nije ni imao na raspolaganju ni ispitao predmetne izjave, odnosno odgovor društva Roca France na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.
72.
Usto, navedeni odgovor nije se nalazio u predmetnom spisu i nije bio dostavljen tužiteljima u prvom stupnju (
31
).
73.
Kao što je Sud već presudio, „s jedne strane, načelo kontradiktornosti općenito podrazumijeva pravo stranaka u postupku upoznati se s dokazima i očitovanjima podnesenima pred sudom te o njima raspravljati[ (
32
)], i, s druge strane, osnovno načelo prava bilo bi povrijeđeno ako bi se sudska odluka temeljila na činjenicama i dokumentima o kojima stranke, ili jedna od njih, nisu imale saznanja i o kojima stoga nisu bile u mogućnosti zauzeti stajalište” (
33
).
74.
Naime, „za zadovoljavanje zahtjeva koji se odnose na pravo na pravično suđenje važno je da su stranke bile upoznate kako s činjeničnim tako i s pravnim elementima koji su odlučujući za [ishod] postupk[a] te da su o njima mogle raspravljati kontradiktorno” (
34
).
75.
Prava obrane temeljna su prava koja čine sastavni dio općih načela prava čije poštovanje osigurava Sud (
35
). Poštovanje prava obrane u postupku koji se vodi pred Komisijom, čiji je cilj izricanje novčane kazne poduzetniku zbog povrede pravila tržišnog natjecanja, zahtijeva da se zainteresiranom poduzetniku omogući da učinkovito izrazi svoje stajalište o postojanju i važnosti činjenica i navedenih okolnosti kao i o dokumentima koje je Komisija priložila u prilog svojoj tvrdnji o postojanju povrede Ugovora (
36
). Na ta se prava odnosi članak 41. stavak 2. točke (a) i (b) Povelje o temeljnim pravima Europske unije (u daljnjem tekstu: Povelja).
76.
Stoga je činjenica da je Opći sud u točki 120. presude Keramag temeljio svoje zaključke na sažetku argumenata društva Roca France iz sporne odluke navedenih u odgovoru na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, a da ih nije ispitao izravno i preko njegove izjave priložene zahtjevu za primjenu pokajničkog programa, protivna načelu poštovanja prava obrane i obvezi obrazlaganja. Osim toga, kao što je istaknula Komisija, da društvo Roca France nije pomoglo Komisiji, kao što je Opći sud to utvrdio u točki 120. presude Keramag, tom poduzetniku u presudi Roca Sanitario ne bi moglo biti odobreno smanjenje novčane kazne.
77.
Suprotno mišljenju Općeg suda (koji sugerira da je društvo Roca France promijenilo stajalište), smatram da je društvo Roca France nastojalo što više umanjiti dokaznu vrijednost izjava društva Ideal Standard kako bi povećalo dodanu vrijednost svojih izjava.
78.
To tumačenje ne zagovaramo samo ja i Komisija u ovom predmetu. Ono je u skladu i sa zaključcima Općeg suda u presudi Roca, odnosno predmetu u kojemu je, uostalom, Opći sud ispitao odgovor društva Roca France na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku kao takav jer je taj dokument stvarno bio uložen u spis (što ovdje nije slučaj) i izjave tog poduzetnika podnesene u okviru zahtjeva za primjenu pokajničkog programa.
79.
To se tumačenje nameće tim više ako više težine treba pripisati presudi donesenoj u predmetu u kojem su predmetni dokumenti, koji su bili dio spisa, ispitani, a ne presudi donesenoj u predmetu u kojem Opći sud nije ispitao te dokumente ili u kojem ti dokumenti čak nisu ni bili dio spisa.
80.
Međutim, ako pobliže ispitamo presudu Roca, Opći sud u njoj je smatrao da dokazi koje je podnijelo društvo Ideal Standard nisu bili dostatni za dokazivanje postojanja povrede, dok je društvo Roca France u svojim izjavama podnesenima u okviru zahtjeva za primjenu pokajničkog programa pružilo „znatnu dodanu vrijednost” (točke 197. do 202.). Opći sud ispitao je u točkama koje slijede (točka 203. i sljedeće) je li postojala proturječnost između izjave društva Roca France podnesene u okviru zahtjeva za primjenu pokajničkog programa i njegova odgovora na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku te je u točki 210. presudio da „na temelju elemenata navedenih u uvodnoj izjavi 586. [sporne] odluke, kako ih je Komisija iznijela u svojim pismenima, nije moguće zaključiti da je tužitelj diskreditirao informacije koje je sam podnio. Naime, s jedne strane, iz [sporne] odluke, kao i iz Komisijinih pismena proizlazi da je tužitelj potvrdio razmjenu u pogledu najnižih cijena za sanitarnu keramiku niže kvalitete u okviru AFICS‑a, osobito u 2004., što se ne osporava. S druge strane, istina je da je tužitelj doveo u pitanje dokaznu vrijednost izjave društva Ideal Standard koja se odnosi na sastanak AFICS‑a od 25. veljače 2004. i dokumenta koji je to društvo podnijelo u prilog svojoj izjavi. Ipak, valja smatrati da je tužitelj time Komisiji samo podnio argumente kojima se nastojalo dokazati da elementi koje je podnijelo društvo Ideal Standard nisu bili dostatni za dokazivanje postojanja povrede u pogledu sanitarne keramike počinjene u Francuskoj 2004. kako bi dokazao da su informacije koje je sam podnio u okviru zahtjeva za odobrenje smanjenja novčane kazne bile potrebne Komisiji za dokazivanje navedene povrede te da su stoga imale znatnu dodanu vrijednost”.
81.
Prema tome, zaključci koji se odnose na izjave društva Roca France navedene u presudama Keramag i Roca očito su međusobno proturječni.
82.
Stoga je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je poništio dio sporne odluke i pri tome se oslonio na dokument koji nije bio uložen u spis i na kojem je, osim toga, temeljio drukčije zaključke u usporednom predmetu u kojem je taj dokument bio uložen u spis te se o njemu podrobno raspravljalo.
83.
Tek treba vidjeti je li Opći sud u istoj točki 120. presude Keramag pogrešno presudio da „[s]toga valja utvrditi da se Komisija nije mogla osloniti na izjave društva Roca [France] u okviru njegova zahtjeva na temelju […] Obavijesti [o primjeni pokajničkog programa] kako bi dokazala da je tijekom navedenog sastanka uspostavljeno usklađivanje najnižih cijena jer nema dokaza kojima bi ih potkrijepila”.
84.
Najprije priznajem da, unatoč riječi „stoga”, ne vidim povezanost između upućivanja na uvodnu izjavu 586. sporne odluke i Komisijine nemogućnosti da se osloni na izjave društva Roca France koju je ono priložilo svojemu zahtjevu za primjenu pokajničkog programa.
85.
Nadalje, Opći sud je u točki 197. presude Roca smatrao da „Komisija ne bi mogla, bez informacija koje je dostavilo društvo [Roca France], samo na temelju elemenata koje je društvo Ideal Standard podnijelo u okviru zahtjeva za odobrenje smanjenja novčane kazne, dokazati povredu u pogledu sanitarne keramike počinjenu u Francuskoj 2004.” (moje isticanje).
86.
Usto, u presudama Duravit (točka 324.) i Villeroy & Boch Austria (točke 289. i 290.), Opći sud izričito je naveo izjavu društva Roca France podnesenu u okviru zahtjeva za primjenu pokajničkog programa kao element skupa dokaza na temelju kojih je mogao zaključiti da je povreda u pogledu sanitarne keramike u Francuskoj dokazana. Opći sud smatra da društva Ideal Standard i Roca France u te dvije presude međusobno potvrđuju svoje izjave (
37
).
87.
Naime, koncept potkrepljenja ne treba se nužno odnositi na situaciju u kojoj se isti dokaz ponovi dvaput ili triput. Radi se ponajprije o tome da postoje dva ili tri različita dijela slagalice koji se upotpunjuju i tako otkrivaju potpunu sliku.
88.
Stoga nije iznenađujuće da je Opći sud u presudama Villeroy & Boch Austria, Duravit i Roca utvrdio da se izjava podnesena u okviru zahtjeva za primjenu pokajničkog programa mogla potkrijepiti drugom izjavom. Međutim, Opći sud u presudi Keramag nije čak ni ispitao dokaznu vrijednost izjave društva Roca France ni opseg u kojem je tom izjavom potkrijepljena izjava društva Ideal Standard, nego je jednostavno uputio na rečenicu iz sažetka odgovora društva Roca France na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (iako taj dokument nije ni bio dio predmetnog spisa).
89.
Na temelju prethodno navedenog donosim dva zaključka.
90.
Kao prvo, smatram (kao i Komisija) da presuda Općeg suda nije dovoljno obrazložena jer, s jedne strane, nije ispitana dokazna vrijednost izjave društva Roca France, i to tim više što je ona odlučujući dokaz u presudama Villeroy & Boch Austria, Duravit i Roca, te jer je, s druge strane, umjesto takvog ispitivanja izvan konteksta samo naveden sažetak (koji se nalazi u spornoj odluci) odgovora društva Roca France na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (koja je uostalom drukčije tumačena u presudi Roca).
91.
Prema mojem se mišljenju Opći sud nije mogao bez obrazloženja osloniti na sudsku praksu kojom mu je omogućeno da ne ispita vrijednost dokaza koji nisu relevantni (
38
) jer je u tri usporedne presude smatrao da je taj dokaz bio sasvim relevantan.
92.
Kao drugo, slažem se s Komisijom da je izjava Općeg suda iz točke 120. presude Keramag, prema kojoj se izjavom podnesenom u okviru zahtjeva za primjenu pokajničkog programa ne može potkrijepiti druga izjava, također zahvaćena pogreškom koja se tiče prava jer je Opći sud, suprotno tomu, u trima usporednim presudama pravilno smatrao da se izjava podnesena u okviru zahtjeva za primjenu pokajničkog programa mogla potkrijepiti drugom izjavom te je došao do zaključka da se izjave društava Ideal Standard i Roca France međusobno potvrđuju (barem što se tiče proizvoda „niže kvalitete”).
– Drugi argument: proturječna obrazloženja u presudi Keramag, s jedne strane, i presudama Villeroy & Boch Austria, Duravit i Roca, s druge strane
Pregled sudske prakse
93.
Istina je da se, prema sudskoj praksi (
39
), „obveza Općeg suda da obrazloži svoje presude načelno ne može proširiti do te mjere da mora opravdati rješenje doneseno u jednom predmetu u odnosu na rješenje doneseno u drugom predmetu koji se vodio pred njime, čak i ako se odnosilo na istu odluku. U tom je pogledu Sud već presudio da ako jedan adresat odluke odluči podnijeti tužbu za poništenje, sud Unije odlučuje samo o onim elementima odluke koji se odnose na tog adresata. Naprotiv, elementi koji se odnose na druge adresate nisu predmet spora o kojem odlučuje taj sud Unije” (moje isticanje).
94.
Također je ustaljena sudska praksa (
40
) da je „nadzor koji Sud provodi kako bi ocijenio razlog koji se temelji na iskrivljavanju dokaza ograničen na provjeru je li Opći sud, time što se oslonio na taj element kako bi utvrdio sudjelovanje u zabranjenom sporazumu, očito prekoračio granice razumne ocjene tog dokaza. Stoga na Sudu nije da samostalno ocijeni je li Komisija u dovoljnoj mjeri dokazala takvo sudjelovanje i tako ispunila teret dokazivanja za koji je bila zadužena kako bi dokazala postojanje povrede pravnih pravila o tržišnom natjecanju, nego da utvrdi je li Opći sud, time što je zaključio da je to stvarno bio slučaj, tumačio dokaz na način koji je bio očito suprotan njegovu tekstu” (moje isticanje).
Analiza
95.
Smatram da je Opći sud „očito prekoračio granice razumne ocjene” dokaza jer je u usporednim predmetima koji se odnose na istu povredu i istu odluku s njime postupao bitno različito.
96.
Osim toga, ističem da se „načelno”, prema mišljenju Suda, „obveza Općeg suda da obrazloži svoje presude […] ne može proširiti do te mjere da mora opravdati rješenje doneseno u jednom predmetu u odnosu na rješenje doneseno u drugom predmetu koji se vodio pred njime, čak i ako se odnosilo na istu odluku”, što znači da mogu postojati iznimne situacije u kojima se sudska praksa u području proturječnog obrazloženja, koja se općenito primjenjuje u pogledu obrazloženja iz samo jedne presude, treba primjenjivati i u pogledu proturječnog obrazloženja iz usporednih presuda. Smatram da je to slučaj u ovom predmetu.
97.
Naime, predmetne se žalbe u ovom mišljenju odnose na prilično neobičnu situaciju. Komisija je utvrdila jedinstvenu, trajnu i složenu povredu (
41
) koja obuhvaća više država članica i tri vrste proizvoda (sanitarna keramika, vrata za kade i sanitarna armatura). Međutim, Opći sud u četiri je presude, u pogledu istih uvodnih izjava iz iste sporne odluke i točno istih činjenica i istog skupa dokaza, došao do dva dijametralno suprotna zaključka. Opći sud smatrao je da je povreda AFICS‑a bila dokazana u tri presude (presude Villeroy & Boch Austria, Duravit i Roca), dok je u presudi Keramag smatrao suprotno, i to na temelju istog dokaza koji je prihvatio u prve tri presude, a odbio u četvrtoj, pri čemu tu razliku nije obrazložio.
98.
Iz tih razloga smatram da se tumačenjem odgovora društva Roca France i upućivanjem na njegov odgovor na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, koji su navedeni u presudi Keramag, iskrivljavaju dokazi iz spisa.
99.
Opći sud je uz tu pogrešku koja se tiče prava počinio druge pogreške koje se tiču prava koje su imale odlučujući utjecaj na ishod predmeta (nije obrazložio neispitivanje zahtjeva za primjenu pokajničkog programa društva Roca France, poništio je spornu odluku na temelju dokumenta koji nije bio uložen u spis te je presudio da se izjavom podnesenom u okviru zahtjeva za primjenu pokajničkog programa ne može potkrijepiti druga izjava).
100.
Stoga valja prihvatiti drugi dio prvog žalbenog razloga Komisije.
(b)
Treći dio prvog žalbenog razloga (Opći sud pogrešno je smatrao da se postojanje protutržišnih kontakata trebalo dokazati samo tablicom koju je društvo Ideal Standard priložilo svojemu zahtjevu za primjenu pokajničkog programa, a da pri tome nije ispitao objašnjenja koja se odnose na tu tablicu)
101.
Komisija tvrdi da je Opći sud, u pogledu gorenavedene tablice koja se odnosi na sastanak AFICS‑a održan 25. veljače 2004., suprotno ustaljenoj sudskoj praksi zahtjev za potkrepljenjem dokaza tumačio preusko.
102.
Društvo Keramag i dr. pak smatraju da je Opći sud ispravno ispitao tu tablicu i da Komisija nije pružila objašnjenja kojima bi se mogao potkrijepiti zaključak da su protutržišne rasprave bile predmet sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004.
103.
Najprije ističem da Opći sud ne priznaje da je ta tablica dokaz u pisanom obliku kojim se potkrepljuje određivanje cijena u okviru navedenog sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004., kako ga je opisalo društvo Ideal Standard u svojim izjavama priloženima zahtjevu za primjenu pokajničkog programa (vidjeti točku 119. presude Keramag), jer „ne sadržava datum ni nikakvu naznaku na temelju koje bi je se moglo povezati sa sastankom AFICS‑a održanim 25. veljače 2004. ili s protutržišnim raspravama” te se u njoj „ne navode imena konkurenata ni najniže ili najviše cijene koje bi ti konkurenti trebali primijeniti”.
104.
Sud je u presudi Salzgitter Mannesmann/Komisija (C‑411/04 P, EU:C:2007:54, t. 47.) potvrdio pristup Općeg suda u presudi koja je bila predmet žalbe, odnosno „da se ne može samo na temelju anonimnog dokaza, kao što je dokument o ‘mjerilu za raspodjelu’, dokazati postojanje povrede prava tržišnog natjecanja Zajednice” i da „valja smatrati da se elementi mogu međusobno jačati”.
105.
Naime, potkrepljujući dokazi mogu biti elementi koji, iako sami ne dokazuju postojanje povrede, mogu poduprijeti druge dokaze kao što je zahtjev za primjenu pokajničkog programa.
106.
U istoj presudi Salzgitter Mannesmann/Komisija (C‑411/04 P, EU:C:2007:54, t. 44. do 50.) Sud je presudio da čak ni anonimnost dokumenta nije dovoljna da mu se oduzme dokazna vrijednost ako se njegovo podrijetlo, vjerojatni datum nastanka i sadržaj mogu dokazati s dovoljnom sigurnošću (
42
). Osim toga, čak i ako nema potpisa na dokumentu, potrebno je uzeti u obzir objašnjenja koja je dostavio poduzetnik čiji je suradnik sastavio taj dokument (
43
).
107.
U ovom slučaju Opći sud nije obratio pažnju na objašnjenja društva Ideal Standard o okolnostima sastavljanja te tablice, njezinu autoru, datumu itd., iako je tablicu sastavio svjedok događaja, koji je s njima bio usko povezan, a to su sve čimbenici koji načelno učvršćuju njezinu pouzdanost (
44
).
108.
Stoga smatram (kao i Komisija) da Opći sud nametanjem nerazumnih i prestrogih zahtjeva u pogledu pojedinačno promatranih dokaza i, u svakom slučaju, njihovog sveobuhvatnog ispitivanja čini besmislenom postojeću sudsku praksu o mogućnosti međusobnog potkrepljivanja tih elemenata.
109.
Stoga smatram da je Opći sud, time što je zahtijevao da se samom tom tablicom dokaže postojanje povrede, a da pri tome nije uzeo u obzir druge dokaze i dodatna objašnjenja (ona iz zahtjeva za primjenu pokajničkog programa društva Ideal Standard), povrijedio svoju obvezu obrazlaganja.
110.
Taj zaključak podupire činjenica da je ocjena istog dokaza u usporednom predmetu Duravit dovela do potpuno drukčijeg zaključka, odnosno do priznavanja dokazne vrijednosti navedene tablice. Stoga, da je Opći sud ispitao predmetna objašnjenja, kao što je to pravilno učinio u presudi Duravit, ishod ovog predmeta bio bi drukčiji.
111.
Iz toga slijedi da treći dio prvog žalbenog razloga Komisije treba prihvatiti.
(c)
Peti dio (Opći sud nije proveo opću ocjenu)
112.
Komisija ističe da je Opći sud, time što nije ispitao više dokaza(osobito mjesečne tablice s povjerljivim brojkama o prodaji ili izjavu g. Lalignéa) i time što je primijenio prestroge zahtjeve u pogledu dokaza što se tiče elemenata koje je doista ispitao, propustio provesti opću ocjenu tih dokaza, kao što je to propisano ustaljenom sudskom praksom.
113.
Društvo Keramag i dr. navode da su se pozvali na izjavu g. Lalignéa kako bi dokazali nedosljednost zahtjeva za primjenu pokajničkog programa društva Ideal Standard i da navedena izjava ni u kojem slučaju nije bila relevantna za spornu odluku. Tvrde da neprovođenje ispitivanja određenih dokaza, osobito onih koji nisu relevantni, ne znači da Opći sud nije proveo sveobuhvatno ispitivanje.
114.
Prema mojem mišljenju, Opći sud doista je propustio ispitati može li se o postojanju protutržišnog ponašanja zaključiti iz podudarnosti i indicija koje, promatrane kao cjelina, mogu tvoriti dokaz povrede (
45
).
115.
Time što nije ispitao više relevantnih dokaza i time što je u točki 119. presude Keramag zahtijevao da tablica koja se odnosi na protutržišni sastanak, istaknuta kao potkrepljujući dokaz, sadržava datum i imena konkurenata, kao i naznake najniže i najviše cijene, Opći sud zahtijevao je naime da sama takva tablica predstavlja dostatni dokaz postojanja povrede.
116.
Međutim, Sud je vrlo jasno priznao da su različiti dokazi o zabranjenom sporazumu obično nepotpuni i rijetki.
117.
Sud je podsjetio da je, „kako bi se dokazalo postojanje povrede članka 81. stavka 1. UEZ‑a, potrebno da Komisija ponudi ozbiljne, precizne i usklađene dokaze […]. Međutim, svaki od dokaza koje je Komisija podnijela ne mora nužno zadovoljiti te kriterije u odnosu na svaki element povrede. Dovoljno je da skup indicija na koje se navedena institucija poziva, ocijenjenih zajedno, odgovara tom zahtjevu […]. Stoga, sve i da nijedan od različitih elemenata predmetne povrede, promatran zasebno, ne predstavlja sporazum ili usklađeno djelovanje koji su zabranjeni člankom 81. stavkom 1. EZ‑a, […] takav zaključak ne znači da navedeni elementi, promatrani zajedno, ne predstavljaju takav sporazum ili takvo djelovanje […]. Naime, […] budući da su zabrana sudjelovanja u protutržišnim djelovanjima i sporazumima kao i sankcije koje mogu snaći prekršitelja općepoznati, uobičajeno je da se radnje obuhvaćene takvim djelovanjima i sporazumima odvijaju potajno, da se sastanci održavaju daleko od očiju javnosti, najčešće u trećoj zemlji, i da je dokumentacija s tim u vezi svedena na minimum. Čak i ako Komisija pronađe dokaze kojima se izričito potvrđuje nezakonit kontakt između subjekata, kao što su zapisnici sa sastanka, ti će zapisnici obično biti nepotpuni i rijetki, tako da je često potrebno rekonstruirati neke pojedinosti izvođenjem zaključaka. U većini slučajeva, o postojanju protutržišnog djelovanja ili sporazuma treba se zaključiti iz određenog broja podudarnosti i indicija koje, promatrane kao cjelina i u nedostatku drugog dosljednog objašnjenja, mogu tvoriti dokaz povrede pravila tržišnog natjecanja” (
46
).
118.
O utjecaju navedene pogreške na ishod predmeta svjedoči činjenica da je Opći sud različito odlučio u tri usporedne presude.
119.
Opći sud povrijedio je svoju obvezu obrazlaganja time što nije ispitao mogu li se dokazi, ispitani kao cjelina, međusobno jačati (
47
).
120.
Iz toga slijedi da se, iz istih razloga kao što su razlozi kojima je opravdano prihvaćanje trećeg dijela, treba prihvatiti i peti dio prvog žalbenog razloga.
121.
Stoga predlažem Sudu da ukine presudu Keramag (
48
).
(d)
Posljedice činjenice da je Sud ukinuo presudu Keramag
122.
Prethodno navedeno dokazalo je da je skup dokaza upotrijebljenih u presudi Keramag bio relativno ograničen, ali s obzirom na to da je Sud u prednosti jer raspolaže s više drugih presuda Općeg suda koji je te dokaze detaljno ispitao, smatram da je na temelju načela ekonomičnosti postupka na samom Sudu da odluči o tužbi za poništenje koju su podnijeli društvo Keramag i dr. u prvom stupnju.
123.
Oni su u toj tužbi u biti tvrdili da se zaključak Komisije iz uvodnih izjava 556. i 590. sporne odluke, prema kojem su društva Allia i PCT tijekom sastanka koji je 25. veljače 2004. organiziran u okviru AFICS‑a usklađivala najniže cijene za proizvode niže kvalitete, temeljio na dokazima koji nisu dopušteni, pouzdani, potkrijepljeni ni dostatni.
124.
Međutim, kao što smo prethodno vidjeli, suprotno presudi Keramag u kojoj je počinio nekoliko pogrešaka koje se tiču prava u analizi događaja u AFICS‑u, Opći sud pravilno je u presudi Villeroy & Boch Austria (točka 286.) zaključio da je „Komisija u uvodnoj izjavi 556. navedene odluke navela da raspolaže samo dokazima na temelju kojih je mogla utvrditi da su članovi AFICS‑a u raspravama o usklađivanju cijena sudjelovali tek počevši od sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004. Komisija je u uvodnoj izjavi 572. [sporne] odluke navela da su se, prema tvrdnjama društva Ideal Standard, sudionici u navedenom sastanku usuglasili da su njihove najniže cijene preniske i da ih treba podići, osobito povećanjem kataloških cijena za 3 %. Komisija je u uvodnoj izjavi 573. [sporne] odluke pojasnila da je te informacije potkrijepilo društvo Roca [France]. Komisija je u uvodnoj izjavi 574. navedene odluke utvrdila da su sudionici nakon tog sastanka razmijenili povjerljive informacije o cijenama i prodaji”.
125.
Kao prvo, Opći sud presudio je u točki 287. navedene presude da, „što se tiče argumenta društava Villeroy & Boch i Villeroy & Boch France, prema kojem Komisija nije iznijela nijedan dokaz kojim se potvrđuje sudjelovanje društva Villeroy & Boch France na trima sastancima AFICS‑a koji su se održali 2004. (vidjeti Prilog 11. [spornoj] odluci), taj argument valja odbiti kao neosnovan. Naime, kao što proizlazi iz uvodnih izjava 572. i 573. [sporne] odluke, Komisija se oslonila na izjave društava Ideal Standard i Roca [France] kako bi dokazala da je društvo Villeroy & Boch France sudjelovalo na tim sastancima”.
126.
Kao drugo, u točki 288. te presude navedeno je da se „kao neosnovani trebaju odbiti argumenti društava Villeroy & Boch i Villeroy & Boch France prema kojima Komisija nije u dovoljnoj mjeri dokazala nezakonite rasprave tijekom sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004. jer se oslonila na naknadne usmene izjave koje su bile nejasne i proturječne, što je Komisija uostalom i priznala u [spornoj] odluci”.
127.
Nadalje, Opći sud podsjetio je u točki 289. navedene presude da, „naime, ako iz sudske prakse proizlazi da je izjavu stranke kojoj je odobreno potpuno ili djelomično smanjenje novčanih kazni potrebno potkrijepiti ako ju osporava jedna stranka[ (
49
)], ništa se ne protivi tomu da takvo potkrepljenje proizađe iz svjedočenja drugog poduzetnika koji je sudjelovao u zabranjenom sporazumu, čak i ako je i tom potonjem poduzetniku odobreno smanjenje novčanih kazni. Tim je potkrepljenjem također potvrđeno da su se održavale rasprave o najnižim cijenama s obzirom na to da su bile navedene u zapisniku sa sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004.”.
128.
Osim toga, Opći sud zaključio je u točki 290. te presude, nakon analize izjave društva Roca France i izjave društva Ideal Standard (u kojoj je zaključio da je prva bila nejasnija i neodređenija od druge), da se „time ipak ne dovodi u pitanje utvrđenje da su svjedočenjem društva Roca [France] u biti potvrđeni razdoblje, mjesto, sudionici i predmet nezakonitih rasprava o kojima je riječ, koji su navedeni u jednoj točki dnevnog reda. U tim okolnostima valja utvrditi da je izjavom društva Ideal Standard, kako je potkrijepljena izjavom društva Roca [France], u dovoljnoj mjeri dokazano održavanje predmetnih nezakonitih rasprava”.
129.
Opći sud u točki 293. navedene presude dodaje da, „čak i ako se Komisija u [spornoj] odluci ne oslanja na [izjavu koju je društvo Duravit dalo u okviru zahtjeva za smanjenje novčane kazne na temelju Obavijesti o suradnji iz 2002.], to ne mijenja činjenicu da je, suprotno tvrdnjama društava Villeroy & Boch i Villeroy & Boch France, društvo Duravit također potvrdilo izjavu društva Ideal Standard u pogledu sadržaja nezakonitih rasprava koje su se ‘vjerojatno’ održale 25. veljače 2004.”.
130.
Naposljetku, Opći sud u točki 295. potvrđuje da su „izjave društava Ideal Standard i Roca [France] dovoljne da se utvrdi postojanje povrede članka 101. stavka 1. UFEU‑a […] koja proizlazi iz sudjelovanja na sastanku AFICS‑a održanom 25. veljače 2004.”.
131.
Stoga se, za potrebe ove žalbe, prethodno navedeno primjenjuje mutatis mutandis u slučaju društva Keramag i dr. te je dovoljno da se, kao što je Opći sud to učinio u presudama Villeroy & Boch Austria i Duravit, odbije tužba za poništenje društva Keramag i dr. u pogledu događaja u AFICS‑u.
2.
Protužalba (drugi žalbeni razlog)
132.
Drugi žalbeni razlog iz protužalbe u biti se odnosi na dva povezana elementa: navodno iskrivljavanje činjenica, s jedne strane, i navodnu nedosljednost u pogledu presude Wabco Europe i dr./Komisija (T‑380/10, EU:T:2013:449, također poznata pod nazivom „presuda Ideal Standard”, u daljnjem tekstu: presuda Wabco), s druge strane.
(a)
Iskrivljavanje činjenica?
133.
Društvo Keramag i dr. podredno tvrde da je utvrđenje iz točke 289. presude Keramag, prema kojemu obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku sadržava dovoljno informacija na temelju kojih su se društvo Keramag i dr. mogli „točno upoznati s ponašanjem koje se pripisuje društvu Pozzi Ginori”, očito predstavljalo iskrivljavanje sadržaja obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku koje može dovesti do žalbe.
134.
Tvrde da, s obzirom na to da je u točki 277. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku bilo navedeno samo da je društvo Pozzi Ginori bilo prisutno na određenim sastancima tijekom kojih su se pojavila „protutržišna djelovanja”, ali ne i narav navedenih djelovanja, Opći sud tu obavijest nije mogao smatrati dovoljno preciznom. Utvrđenje iz točke 289. presude Keramag („Komisija je u točki 277. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku tužitelje uputila na narav djelovanja [tijekom sastanaka grupe Michelangelo] koje je utvrdila, njihovu učestalost, točan datum održavanja, kao i dokaze kojima je raspolagala” tako da su se društvo Keramag i dr. na temelju obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku mogli „točno upoznati s ponašanjem koje se pripisuje društvu Pozzi Ginori”) bilo je u izravnoj suprotnosti s utvrđenjem u pogledu primjerenosti istog odlomka iz obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku u presudi Wabco, što je samo po sebi predstavljalo naznaku iskrivljavanja činjenica.
135.
Tvrdim (kao i Komisija) da društvo Keramag i dr. nisu naveli nijedan dokaz koji je navodno bio iskrivljen i da zapravo priznaju da je Opći sud u točki 288. presude Keramag pravilno naveo sadržaj točke 277. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. Stoga od Suda jednostavno traže da preispita tu točku.
136.
U svakom se slučaju taj argument ne može prihvatiti, iako društvo Keramag i dr. pokušavaju pronaći uporište u presudi Archer Daniels Midland/Komisija (C‑511/06 P, EU:C:2009:433), pri čemu tvrde da Opći sud u ocjeni sposobnosti društva Keramag i dr. da se učinkovito brane nije primijenio pravni kriterij iz navedene presude. Naime, protutržišna djelovanja bila su opisana u točkama 256. i 393. do 400. te obavijesti te su društvo Keramag i dr. svojim odgovorom na navedenu obavijest dokazali da su jako dobro razumjeli „narav” predmetnih protutržišnih djelovanja. Stoga navodna nedostatnost obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku nije mogla imati nikakav utjecaj na postupak.
(b)
Nedosljednost među presudama Keramag i Wabco?
137.
Društvo Keramag i dr. tvrde da je Opći sud zaključio da je obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku dostatna u pogledu povrede u sektoru keramike u Italiji, pri čemu se oslonio na proturječno obrazloženje, i da u tom pogledu nije obrazložio svoju presudu na odgovarajući način. Tvrde da je ocjena obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, u pogledu sastanaka grupe Michelangelo, u usporednom predmetu Wabco proturječna ocjeni iz ovog predmeta. Prema mišljenju društva Keramag i dr., obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku treba imati isti doseg za sve adresate.
138.
U svakom slučaju, zaključak Općeg suda nije bio dovoljno obrazložen jer nije bilo moguće provjeriti razloge zbog kojih bi ocjena razine detalja iz iste točke iste obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku trebala biti drukčija u predmetu Keramag, s jedne strane, i u predmetu Wabco, s druge strane.
139.
Društvo Keramag i dr. smatraju da su takvom razlikom u pogledu obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku povrijeđena njihova prava obrane jer bi izbor njihove strategije obrane vjerojatno bio drukčiji da su ispravno bili obaviješteni o optužbama protiv sebe. Tvrde da je činjenica da se u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku ne navode optužbe protiv društava Sanitec Europe Oy i Pozzi Ginori utjecala na njihovu obranu i na spornu odluku. Iz toga slijedi, prema mišljenju društva Keramag i dr., da bi se ta odluka u cijelosti ili djelomično trebala poništiti jer se u njoj zaključilo da su društva Sanitec Europe i Pozzi Signori kriva za povrede u sektoru keramike u Italiji i da bi se stoga novčana kazna trebala ukinuti ili smanjiti. Dodaju da bi sporna odluka bila drukčija da nisu povrijeđena njihova prava obrane, pri čemu pojašnjuju da je, čak i neovisno o toj okolnosti, samo zbog te povrede u svakom slučaju potrebno poništiti spornu odluku.
140.
U okviru žalbe Komisije (točke 93. i 96. ovog mišljenja) vidjeli smo da se, prema sudskoj praksi (
50
), „obveza Općeg suda da obrazloži svoje presude načelno ne može proširiti do te mjere da mora opravdati rješenje doneseno u jednom predmetu u odnosu na rješenje doneseno u drugom predmetu koji se vodio pred njime, čak i ako se odnosilo na istu odluku” (moje isticanje). Pojasnio sam da se činjenicom da je Sud upotrijebio izraze „načelno” može opravdati to da se sudska praksa u području proturječnog obrazloženja, koja se općenito primjenjuje u pogledu obrazloženja iz samo jedne presude, u iznimnim okolnostima može primijeniti u pogledu obrazloženja iz dvije presude ili više njih koje su donesene u usporednim predmetima u pogledu iste povrede i iste odluke.
141.
Međutim, suprotno žalbi Komisije, smatram da takve iznimne okolnosti u protužalbi ne postoje.
142.
Bez obzira na činjenicu da argument društva Keramag i dr. koji se odnosi na presudu Wabco nije dovoljno precizan jer se u njemu ne pojašnjava odlomak presude Wabco na kojem bi se njegov argument trebao temeljiti, dovoljno je utvrditi da među zaključcima Općeg suda u tri presude ne postoje nedosljednosti. Naime, kontekst u kojemu je Opći sud ispitao dostatnost točke 277. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i obrađena pitanja bitno su se razlikovali u ta dva predmeta. Kao prvo, kao što je istaknula Komisija, u predmetu Wabco radilo se o mogućnosti tumačenja šutnje kao priznanja o protutržišnom djelovanju, a ne o dostatnosti obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku kako bi se društvu Keramag i dr. omogućilo ostvarivanje prava obrane. Kao drugo, za razliku od društva Wabco, društvo Pozzi Ginori nije se odlučilo na šutnju o navodima koji se odnose na sastanke grupe Michelangelo u Italiji.
143.
U svakom slučaju ističem da se društvo Keramag i dr. nisu pozvali ni na jedan drugi dokaz na koji bi se mogli pozvati da je „narav protutržišnih djelovanja” tijekom sastanaka društva Michelangelo bila drukčije pojašnjena. U tim okolnostima argumenti društva Keramag i dr. predstavljaju čisto nagađanje te nisu osnovani.
144.
Stoga valja odbiti drugi žalbeni razlog protužalbe kao nedopušten i, u svakom slučaju, kao neosnovan.
B – Predmeti Duravit i dr./Komisija (treći žalbeni razlog), Villeroy & Boch AG/Komisija (prvi i drugi žalbeni razlog), Villeroy & Boch SAS/Komisija (prvi i drugi žalbeni razlog)
145.
Smatram da Sud u tim predmetima može prilično brzo izvući zaključke iz kasacijskog postupka presude Keramag kao i iz mojeg prijedloga Sudu da sam odluči o tužbi društva Keramag i dr.
146.
Naime, argumentacija društava Duravit i dr., Villeroy & Boch AG te Villeroy & Boch SAS načelno je samo drugo lice argumentacije Komisije u njezinoj žalbi protiv presude Keramag. Međutim, kao što sam objasnio, upravo je u presudi Keramag izvođenje dokaza pogrešno. U skladu s istim dokazima i suprotno tvrdnjama tužitelja, u presudama Duravit i Villeroy & Boch Austria nema ni iskrivljavanja ni nedostatka obrazloženja. Stoga su žalbeni razlozi koji se odnose na te elemente nedopušteni te, nakon mojeg mišljenja o žalbi Komisija/Keramag Keramische Werke i dr., sve što bi se moglo povezati s nejednakim postupanjem u različitim presudama nestaje ipso facto, pri čemu se ne prejudicira o dopuštenosti tog argumenta.
147.
Tim ću se predmetima stoga tek podredno baviti detaljnije u nastavku jer je to uloga nezavisnog odvjetnika.
1.
Predmet Duravit i dr./Komisija (treći žalbeni razlog)
148.
Društvo Duravit i dr. ističu da je Opći sud u nekoliko navrata očito i odlučujuće iskrivio sadržaj spisa te time počinio pogreške koje se tiču prava i povrijedio prihvaćena načela izvođenja dokaza.
149.
Od četrnaest iskrivljavanja dokaza na koje se pozivaju društvo Duravit i dr., u sedmom i dvanaestom (u pogledu točaka 213. i 312. i sljedećih presude Općeg suda) navodi se da je Opći sud u ovom predmetu i usporednim predmetima različito ocijenio iste dokaze.
150.
Prema mišljenju Komisije, svaki od navoda o iskrivljavanju valja odbiti zato što se temelje na pogrešnom razumijevanju presude Duravit ili zato što su društvo Duravit i dr. tim žalbenim razlogom dijelom zapravo željeli postići ponovnu ocjenu činjenica, a da pri tome nije bilo dokazano da ih je Opći sud očito iskrivio.
151.
U skladu sa zahtjevom Suda, analiza tog žalbenog razloga u ovom će se mišljenju ograničiti na pitanje mogu li se zaključci Općeg suda o nekim dokazima, koji su različito ocijenjeni u drugim predmetima, prihvatiti u ovom predmetu (odnosno samo sedmo i dvanaesto iskrivljavanje koje navode društvo Duravit i dr.).
152.
Društvo Duravit i dr. navode da je Opći sud u ovom predmetu i usporednim predmetima (presude Keramag i Villeroy & Boch Austria) različito ocijenio iste dokaze, osobito što se tiče sadržaja i uzimanja u obzir nekih sastanaka na kojima su društvo Duravit i dr. sudjelovali, u svrhu dokazivanja postojanja protutržišnih djelovanja.
153.
Smatram da u ovom predmetu Opći sud nije prekoračio granice razumne ocjene dokaza.
(a)
Sedmo navodno iskrivljavanje
154.
Društvo Duravit i dr. tvrde da je Opći sud u točki 213. presude Duravit iskrivio dokaze i povrijedio načela izvođenja dokaza u odnosu na sadržaj bilježaka g. Schinlea, suradnika društva Hansgrohe, o sastanku DSI‑ja (Freundeskreis der deutschen Sanitärindustrie) i IFS‑a [Industrie Forum Sanitär (Forum sanitarne industrije)] održanom 5. listopada 2000., koje bi se u presudi Keramag tumačile drukčije.
155.
Smatram da su ti argumenti samo izgovor kako bi se dovela u pitanje ocjena dokaza koju je Opći sud iznio u točki 213. presude, koja se kao takva ne može pobiti u tužbi.
156.
Naime, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, iskrivljavanje treba očito proizlaziti iz dijelova spisa, a da nije potrebno pristupiti novoj ocjeni činjenica i dokaza (
51
).
157.
U svakom slučaju, kao što je to istaknula Komisija, iz točke 213. presude Duravit proizlazi da Opći sud, time što upućuje na sudsku praksu navedenu u točkama 210. do 212. navedene presude, govori isto što je rekao u točki 133. presude Keramag na koju se pozivaju društvo Duravit i dr.
158.
Međutim, Opći sud je u toj točki 133. nedvosmisleno naveo da smatra da protutržišni cilj proizlazi iz bilježaka o sastanku održanom 5. listopada 2000.: „Odlomak iz bilježaka društva Hansgrohe, naveden u točki 132. ove presude, nedvosmislen je dokaz protutržišnog cilja navedenog sastanka. Naime, povećanja cijena za 2001., koja su sudionici tom prilikom razmijenili, predstavljaju osjetljive informacije u smislu sudske prakse navedene u točkama 54. do 57. ove presude” (moje isticanje).
(b)
Dvanaesto navodno iskrivljavanje
159.
Društvo Duravit i dr. navode da je Opći sud u točki 312. i sljedećim presude Duravit iskrivio spornu odluku u odnosu na dokaznu vrijednost dokaza koji se odnose na sastanak IFS‑a održan 24. travnja 2001. i na sastanke udruženja Fachverband Sanitärkeramische Industrie (u daljnjem tekstu: FSKI) održane 23. siječnja i 5. srpnja 2002.
160.
Kao što sam naveo u pogledu sedmog navodnog iskrivljavanja, tim se argumentima također nastoji dovesti u pitanje ocjena dokaza koju je proveo Opći sud, koja se kao takva ne može pobiti u tužbi.
161.
Opći sud doista je u presudi Keramag utvrdio da u obrazloženju sporne odluke nije bilo navedeno da su ta dva sastanka FSKI‑ja mogla dovesti do protutržišnih djelovanja među sudionicima. Opći sud isto je utvrdio za sastanak IFS‑a održan 23. siječnja 2002. (točka 129. navedene presude).
162.
Međutim, ne smatram da se presudom Duravit upućuje na suprotno. Ta tri sastanka u njoj nisu ispitana ni u jednom trenutku. Upućivanje u točki 313. te presude na veliku dokaznu vrijednost koju imaju „gotovo svi” dokazi koji se odnose na sastanke IFS‑a i FSKI‑ja može se odnositi samo na sastanke koje je ispitao Opći sud. Stoga se ne odnosi na prethodno navedena tri sastanka. Isti se zaključak treba primijeniti na sastanak IFS‑a održan 14. studenoga 2001.
(c)
Zaključak
163.
Sedmo i dvanaesto iskrivljavanje koje navode društvo Duravit i dr. trebaju se odbiti kao nedopušteni ili neosnovani.
2.
Predmet Villeroy & Boch AG/Komisija
(a)
Prvi žalbeni razlog (ocjena navodne povrede u Francuskoj proturječna je, protivna načelu jednakog postupanja, načelu in dubio pro reo i zakonima logike)
i) Sažeti prikaz argumenata društva Villeroy & Boch AG
164.
Društvo
Villeroy & Boch AG osporava ocjenu dokaza koji se odnose na skup radnji počinjenih u Francuskoj. Prema njegovu mišljenju, u analizi dokaza postoje znatne proturječnosti. Takvom proturječnom analizom dokaza povrijeđeno je, prema njegovom mišljenju, načelo jednakog postupanja te je Opći sud na njegovu štetu počinio više pogrešaka koje se tiču prava. S jedne je strane Opći sud, na njegovu štetu i protivno načelima jednakog postupanja i in dubio pro reo, dva dokaza (izjave društava Ideal Standard i Roca France podnesene u okviru zahtjeva za primjenu pokajničkog programa) ocijenio na način dijametralno suprotan onom pri analizi provedenoj u presudi Keramag. S druge je strane Opći sud, također na njegovu štetu, analizirao dokaz koji se nije smio upotrijebiti (izjava društva Duravit i dr.), i to na način da nije slijedio vlastitu sudsku praksu i da je povrijedio načela jednakog postupanja i in dubio pro reo kao i članak 263. UFEU‑a i članak 296. drugi stavak UFEU‑a, čime je istovremeno nezakonito nadomjestio obrazloženje sporne odluke.
165.
Usto se, prema mišljenju društva Villeroy & Boch AG, svjedočenje poduzetnika koji je podnio zahtjev za primjenu pokajničkog programa, na temelju načela testis unus, testis nullus koje proizlazi iz sudske prakse, također može potkrijepiti svjedočenjem drugih sudionika u zabranjenom sporazumu. To je bio slučaj u ovom predmetu jer je svjedočenje društva Ideal Standard dostavljeno u okviru zahtjeva za primjenu pokajničkog programa bilo potvrđeno izjavom društva Roca France. Ocjena dokaza protiv njih u svrhu utvrđivanja njihova sudjelovanja u Francuskoj u potpunosti je bila proturječna ocjeni provedenoj u presudi Keramag.
166.
Budući da se u pogledu povrede koja se navodno mogla pripisati društvu Villeroy & Boch AG u Francuskoj zakonito nije upotrijebio nijedan drugi dokaz, osuda tog društva temeljila se na pogrešci koja se tiče prava koja je iste vrste kao i prethodno navedene pogreške u pogledu radnji počinjenih u Francuskoj. Stoga bi valjalo poništiti jedinstvenu povredu koju je utvrdio Opći sud s obzirom na to da u pogledu Francuske nisu bili ispunjeni uvjeti za utvrđivanje složene i trajne povrede. Valjalo bi barem poništiti utvrđenja iz članaka 1. i 2. sporne odluke u pogledu Francuske.
167.
Prema mišljenju Komisije, navedena argumentacija nije osnovana.
ii) Analiza
168.
Kao što sam istaknuo u analizi žalbe Komisija/Keramag Keramische Werke i dr. (točke 45. do 131. ovog mišljenja), neke su ocjene iz presude Keramag potpuno proturječne ocjenama iznesenima u istom pogledu u trima usporednim presudama (presude Roca Sanitario, Duravit kao i Villeroy & Boch Austria), koje su istog dana donijeli isti suci protiv iste odluke Komisije. Sve se te presude odnose na iste činjenice te se Komisija u njima pozvala na iste dokaze.
169.
Međutim, suprotno tvrdnjama društva Villeroy & Boch AG, Opći sud pravilno je u presudi Villeroy & Boch Austria presudio da su protutržišne rasprave tijekom sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004. bile dovoljno pravno dokazane, pri čemu se u tom pogledu oslonio na usklađene zahtjeve koje su društva Ideal Standard i Roca France podnijela u svrhu primjene Obavijesti o primjeni pokajničkog programa. Opći sud tako je slijedio ustaljenu sudsku praksu, prema kojoj se sadržaj zahtjeva za primjenu Obavijesti o primjeni pokajničkog programa može potvrditi drugim zahtjevom za primjenu te obavijesti (
52
). Do istog je zaključka došao u svojoj presudi Duravit (točka 324.). Naposljetku, kao što sam naveo u točki 49. (treća alineja) ovog mišljenja, Opći sud odobrio je u svojoj presudi Roca (točke 198. i 239.) smanjenje novčane kazne od 6 % s obzirom na to da su podnesene informacije predstavljale znatnu dodanu vrijednost jer je njima potvrđeno da su se tijekom sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004. održale protutržišne rasprave. Stoga se presuda Roca odnosila na isti aspekt povrede kao i u ovom predmetu.
170.
Kao što smo vidjeli, iako je Opći sud u trima presudama (odnosno u presudama Roca, Duravit i Villeroy & Boch Austria) utvrdio da je povreda počinjena u okviru AFICS‑a, u presudi Keramag ipak je zaključio suprotno. Međutim, kao što je već istaknuto u točki 99. ovog mišljenja, pogreška u ocjeni dokaza nalazi se u presudi Keramag, za koju predlažem da se ukine.
171.
U svakom slučaju, čak i ako Sud ne prihvati moj prijedlog u predmetu Komisija/Keramag i dr., ističem da društvo Villeroy & Boch AG ne tvrdi da presuda Villeroy & Boch Austria nije bila dovoljno obrazložena niti da je Opći sud iskrivio dokaze. Kao što je istaknula Komisija, da Opći sud nije donio presudu Keramag, društvo Villeroy & Boch AG ne bi pobijalo taj dio presude.
172.
Žalitelj se u presudi Koninklijke Wegenbouw Stevin/Komisija (
53
), također pozvao na povredu načela jednakog postupanja i temeljnih zahtjeva za usklađenost sudskih odluka, ali je Sud odbio žalbeni razlog kao nedopušten jer žalitelj nije naveo nikakvo iskrivljavanje spornih dokaza. Isto vrijedi i za argument o nedostatnosti obrazloženja koji se odnosi na presudu Villeroy & Boch Austria (točka 18. žalbe).
173.
Što se tiče navodnih povreda načela testus unus, testis nullus, in dubio pro reo i pretpostavke nedužnosti te, konkretnije, što se tiče nedostatnosti dokaza koji su ispitani u svrhu dokazivanja povrede koju je društvo Villeroy & Boch AG počinilo u Francuskoj, podsjećam (vidjeti točku 169. ovog mišljenja) da se prema sudskoj praksi (
54
) zahtjev za primjenu Obavijesti o primjeni pokajničkog programa može potvrditi drugim zahtjevom. Opći sud u presudi Keramag jednostavno nije ocijenio dokaznu snagu izjava društva Roca France koje su bile priložene zahtjevu (vidjeti u tom smislu točku 77. i sljedeće ovog mišljenja).
174.
Međutim, Opći sud u ovom je slučaju, odnosno u presudi Villeroy & Boch Austria (ali i, kao što je prethodno navedeno, u presudi Duravit), izričito potvrdio da su izjave koje je društvo Roca France dalo u okviru svojeg zahtjeva za primjenu pokajničkog programa bile sastavni dio skupa dokaza na temelju kojih je mogao utvrditi povredu koja se odnosi na sanitarnu keramiku u Francuskoj. U tim je dvjema presudama naveo da su društva Ideal Standard i Roca France međusobno potvrdila svoje izjave, barem što se tiče proizvoda „niže kvalitete”, jer su se zaključci Komisije odnosili na tu kategoriju proizvoda.
175.
Opći sud nije smatrao potrebnim ispitati druge dokaze (
55
) jer je smatrao da su izjave društava Ideal Standard i Roca France bile dostatne. Naime, samo ako bi Sud smatrao da izjave društava Ideal Standard i Roca France nisu dovoljne da bi se utvrdila povreda u Francuskoj, tada bi bilo na Općem sudu (ili na Sudu, ako bi smatrao da stanje predmeta to dopušta) da ispita dokaznu vrijednost tih dodatnih elemenata.
176.
Stoga se prvi žalbeni razlog društva Villeroy & Boch AG treba odbiti kao nedopušten ili neosnovan.
(b)
Drugi dio drugog obrazloženja (povreda zakona logike i načela jednakog postupanja u pogledu materijalne ocjene i pripisivanja povrede u Italiji)
177.
Društvo
Villeroy & Boch AG kritizira činjenicu da mu je Opći sud, kao proizvođaču sanitarne keramike, pripisao povrede koje su u Italiji počinili subjekti koji nisu konkurentni žalitelju (proizvođači sanitarnih armatura), iako ono nije djelovalo u toj zemlji niti je bilo prisutno na sastancima navodno protivnima pravu zabranjenih sporazuma. Isto tako, Opći sud u usporednim je predmetima smatrao da se poduzetnici prisutni na tom tržištu trebaju osloboditi optužbe. U tom je pogledu, osim očito diskriminirajućeg nejednakog postupanja na štetu žalitelja, postojala i povreda pretpostavke nedužnosti i zakona logike.
178.
Komisija osporava dopuštenost žalbenog razloga koji se temelji na povredi načela jednakog postupanja u pogledu utvrđenja Općeg suda u trima usporednim postupcima koji se odnose na druge proizvođače sanitarne keramike. Čak i ako su u drugim presudama donesena utvrđenja koja bi se mogla primijeniti i na društvo Villeroy & Boch AG, to se društvo u prvom stupnju ipak nije pozvalo ni na kakav žalbeni razlog u tom pogledu.
179.
U svakom slučaju, dovoljno je utvrditi da je prema sudskoj praksi društvu Villeroy & Boch AG „naime, dopušteno sastaviti žalbu ističući pred Sudom žalbene razloge koji su nastali uslijed same pobijane presude” (
56
) (odnosno različito postupanje u odnosu na druge stranke).
180.
Što se tiče merituma, pri čemu nije potrebno odlučiti o relevantnosti argumenta povezanog s eventualnim nejednakim postupanjem u odnosu na druge poduzetnike iz usporednih presuda Općeg suda, valja istaknuti da djelomično poništenje, o kojem je Opći sud odlučio u pogledu utvrđene povrede u Italiji, proizlazi samo iz vremenski ograničenog sudjelovanja određenih poduzetnika i da ono nema nikakvog učinka na pitanje je li društvo Villeroy & Boch AG moglo znati za povredu u toj zemlji ili je razumno predvidjeti. U svrhu pripisivanja ukupne povrede, valja utvrditi da je poduzetnik morao znati za opći doseg i bitna svojstva zabranjenog sporazuma u cjelini, pri čemu nepoznavanje detalja uopće nije odlučujuće (
57
).
181.
Konkretnije, ističem sljedeće elemente.
182.
Kao prvo, kao što je to istaknula Komisija, Opći sud utvrdio je u presudi Duravit (točke 37. do 41. žalbe) da dokazi nisu bili dostatni da bi se zaključilo da su društvo Duravit i dr. znali za povredu počinjenu u Italiji, što su društvo Duravit i dr. jasno i precizno osporili.
183.
Osim toga, društva Villeroy & Boch AG i Duravit i dr. nisu se nalazila u istoj situaciji, s jedne strane, jer su društvo Duravit i dr. sudjelovali u povredi u trima državama članicama, a društvo Villeroy & Boch AG u pet država članica i, s druge strane, jer je to potonje društvo sudjelovalo u povredi tijekom znatno duljeg razdoblja, a ta dva elementa obično dovode do bolje pretpostavke o stvarnom dosegu protupravnog ponašanja.
184.
Kao drugo, što se tiče presude Wabco (točke 42. i 43. žalbe), djelomično poništenje temelji se na posebnom problemu. Velik dio novčane kazne odnosio se na povredu koja se odnosi na prodaju sanitarne keramike u Italiji, tako da je dio te novčane kazne izračunan na temelju vrijednosti prodaje tih proizvoda u Italiji, dok je, suprotno tomu, u slučaju društva Villeroy & Boch AG novčana kazna izračunana bez uzimanja u obzir vrijednosti prodaje u Italiji.
185.
Kao treće, Opći sud utvrdio je u predmetu Wabco da je sudjelovanje tog poduzetnika u povredi koja se odnosi na sanitarnu keramiku za talijansko tržište dokazano samo za određeno razdoblje te je stoga smanjio novčanu kaznu. Međutim, jasno je potvrdio da je društvo Ideal Standard također sudjelovalo u tom zabranjenom sporazumu razmjenom informacija s proizvođačima sanitarnih armatura (
58
). Društvo Ideal Standard nije osporilo dio novčane kazne koji se temeljio na vrijednosti prodaje sanitarnih armatura na tom tržištu, niti ga je Opći sud poništio. Budući da Opći sud nije presudio da društvo Ideal Standard nije znalo za dio povrede, ne vidim (kao ni Komisija) kako bi se situacija društva Villeroy & Boch AG u Italiji mogla usporediti sa situacijom društva Ideal Standard.
186.
Kao četvrto, što se tiče presude Keramag (točke 44. do 47. žalbe), poništenje o kojem je odlučio Opći sud odnosi se na ograničeni dio povrede i proizlazi iz nedostatka dokaza o sudjelovanju društva Pozzi Signori tijekom razdoblja od nekoliko mjeseci. To poništenje nije dovelo do smanjenja novčane kazne koja je također izračunana na temelju vrijednosti prodaje sanitarne keramike u Italiji (
59
).
187.
Budući da Opći sud nije presudio da društvo Keramag i dr. nisu znali za protupravno ponašanje u Italiji, ne vidim kako bi se situacija društva Villeroy & Boch AG u Italiji mogla usporediti sa situacijom društva Keramag i dr.
188.
Stoga drugi dio drugog žalbenog razloga treba odbiti.
3.
Predmet Villeroy & Boch SAS/Komisija
(a)
Prvi žalbeni razlog (proturječnost u ocjeni dokaznih sredstava u pogledu Francuske, kojom se povređuje načelo jednakog postupanja, načelo in dubio pro reo te narušava logička i pravna koherentnost presude)
189.
Društvo Villeroy & Boch France ističe da ocjena koju je Opći sud dao o izjavama društava Ideal Standard, Roca France i Duravit, u pogledu svih utvrđenih činjenica u Francuskoj, ne odgovara ocjeni koju je dao o istim dokazima u presudama Keramag i Wabco te da je time povrijedio načela jednakog postupanja i in dubio pro reo.
190.
Naime, prema mišljenju društva Villeroy & Boch France, Opći sud temeljio je svoju presudu Villeroy & Boch Austria na izjavama društava Ideal Standard i Roca France, dok je u presudi Keramag smatrao da sama izjava društva Ideal Standard ne može predstavljati dostatan dokaz i da se Komisija nije mogla osloniti na izjave društva Roca France jer nije imala dokaza kojima bi potkrijepila uspostavu usklađivanja najnižih cijena.
191.
Što se tiče izjave društva Duravit i dr., društvo Villeroy & Boch SAS ističe da je Opći sud u presudi Keramag utvrdio da mu ta izjava nije bila dostavljena tijekom upravnog postupka i da se stoga na njega ne može primijeniti. Zbog činjenice da se Opći sud oslonio na izjavu društva Duravit i dr. kako bi potvrdio izjavu društva Ideal Standard, obrazloženje sporne odluke sadržava pogrešku.
192.
Društvo Villeroy & Boch SAS smatra da je Opći sud time povrijedio članak 263. UFEU‑a i članak 296. drugi stavak UFEU‑a kao i načelo pretpostavke nedužnosti navedeno u članku 48. stavku 1. Povelje i članak 6. stavak 2. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda koja je potpisana u Rimu 4. studenoga 1950.
193.
Što se tiče proturječnosti s presudom Keramag, upućujem na točku 45. i sljedeće ovog mišljenja u pogledu te presude kao i točku 148. i sljedeće (Duravit i dr.) te točku 168. i sljedeće (Villeroy & Boch AG), u kojima sam obrazložio svoj prijedlog da se odbiju žalbeni razlozi koje su društvo Duravit i dr. te društvo Villeroy & Boch AG temeljili na toj proturječnosti.
194.
Uostalom, slažem se s društvom Villeroy & Boch SAS da se odgovor društva Duravit i dr. na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku ne može upotrijebiti kao dokaz. Taj je argument društva Villeroy & Boch SAS ipak bespredmetan jer se presuda Villeroy & Boch Austria očito nije temeljila na tom odgovoru (vidjeti točku 295. te potonje presude). Ni sama Komisija ne osporava da je njezin odgovor bio naveden samo radi cjelovitosti i da se taj odgovor nije mogao uzeti u obzir jer nije bio naveden ni u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku ni u dopisu o prikazu činjeničnog stanja.
195.
Stoga prvi žalbeni razlog treba odbiti.
(b)
Drugi žalbeni razlog (navodna pogreška koja se tiče prava u pogledu kvalifikacije jedinstvene, složene i trajne povrede – proturječnosti među različitim presudama)
196.
Društvo Villeroy & Boch SAS u biti tvrdi da Opći sud nije došao do istih utvrđenja u pogledu tog društva kao u presudama Keramag, Duravit i Wabco. Da ih je Opći sud uzeo u obzir, ne bi mogao utvrditi postojanje jedinstvene, trajne i složene povrede. Naime, društvo Villeroy & Boch SAS tim prigovorom podredno tvrdi da nedostaju dokazi kako bi se utvrdila njegova krivnja: a) u Francuskoj, zbog utvrđenja iz presude Keramag; b) u Italiji, zbog djelomičnog poništenja utvrđenja o sudjelovanju u kaznenim djelima iz presuda Duravit, Wabco i Keramag ili njihova poništenja u cijelosti; c) u Njemačkoj te d) u Nizozemskoj, zbog djelomičnog poništenja sporne odluke u pogledu ponašanja društva majke.
197.
Pored argumenata kojima sam obrazložio svoj prijedlog da se odbije prvi žalbeni razlog društva Villeroy & Boch SAS u kojem se poziva na proturječnosti među različitim usporednim presudama Općeg suda (vidjeti točku 189. i sljedeće točke ovog mišljenja), valja opovrgnuti navode da je Opći sud poništio „značajan dio utvrđenja” (žalba, točka 52.).
198.
Što se tiče Francuske, poništenje proizlazi iz činjenice da je jedan poduzetnik u povredi sudjelovao u manjoj mjeri ili da je zemljopisni doseg te povrede bio ograničen.
199.
Što se tiče Njemačke i Italije, Opći sud samo je smanjio trajanje sudjelovanja drugih dvaju poduzetnika s obzirom na posebne okolnosti njihova sudjelovanja.
200.
Što se tiče Nizozemske, poništenjem je neznatno smanjeno sudjelovanje društva majke.
201.
Osim toga, kao što je to istaknula Komisija, jednostavna činjenica da je moguće da određeni poduzetnici nemaju saznanja o svim povredama ne znači da jedinstvena povreda nije postojala. U sudskoj praksi postoji jasna razlika između jedinstvene povrede i odgovornosti svakog poduzetnika. Činjenica da je moguće da određeni poduzetnici nisu znali za cjelokupni doseg povrede može se objasniti činjenicom da su ti poduzetnici usmjerili svoje djelatnosti samo na određena tržišta, dok su na drugima njihove djelatnosti bile sporedne.
202.
Stoga drugi žalbeni razlog valja odbiti kao neosnovan.
C – Predmet Roca Sanitario/Komisija (samo prvi dio drugog žalbenog razloga)
1.
Sažeti prikaz argumenata stranaka
203.
Društvo Roca Sanitario u tom dijelu tvrdi da Opći sud, iako je u zemljopisnom smislu priznao manju težinu povrede za koju se to društvo smatralo odgovornim u odnosu na težinu povreda koje se pripisuju poduzetnicima „jezgre” (ili „središnje grupe”) zabranjenog sporazuma (
60
), na temelju toga nije poduzeo potrebne mjere jer u izvršavanju svoje neograničene nadležnosti nije smanjio iznos novčanih kazni koje su mu bile izrečene, ni izmjenom koeficijenata „težina povrede” i „dodatni iznos”, ni priznanjem postojanja olakotnih okolnosti. Tako Opći sud nije poštovao svoju obvezu obrazloženja te je povrijedio načela individualizacije kazni i osobne odgovornosti, proporcionalnosti (kako je utvrđeno člankom 49. stavkom 3. Povelje), jednakog postupanja i zaštite legitimnih očekivanja.
204.
Komisija najprije ističe da se ograničeni zemljopisni doseg povreda koje su počinili društvo Roca Sanitario i njegova društva kćeri odražava već u osnovnom iznosu novčanih kazni jer je bio izračunan samo na temelju prodaje ostvarene u Francuskoj i Austriji.
205.
Nadalje, iako se zemljopisni doseg u Smjernicama iz 2006. navodi kao čimbenik koji je potrebno uzeti u obzir prilikom određivanja primjenjivih koeficijenata, taj doseg ima samo sporednu ulogu s obzirom na to da je u tom pogledu već vrijednost prodaje dovoljna naznaka i da narav povrede predstavlja glavni čimbenik ocjene. Tako je Komisija razvila praksu koja se sastoji od primjenjivanja malog povećanja, obično od 1 %, kada zemljopisni opseg odgovara cijeloj Europskoj uniji ili cijelom Europskom gospodarskom prostoru. Ipak, neprimjena te prakse opravdana je u slučaju smanjenog zemljopisnog dosega povrede jer bi se, u suprotnom, postotku trebale dodati decimale s obzirom na broj država članica obuhvaćenih povredom. Time što je primijenila koeficijente od 15 %, Komisija nije odstupila od metodologije navedene u Smjernicama iz 2006.
206.
Komisija također navodi da ništa ne obvezuje Sud da smanji novčanu kaznu koju smatra proporcionalnom samo zbog toga što smatra da je novčana kazna izrečena drugim sudionicima u zabranjenom sporazumu trebala biti viša. Naprotiv, Opći sud u više je navrata odbio takvo smanjenje na temelju načela prema kojemu se „nitko ne može u svoju korist pozvati na nezakonitost počinjenu u korist trećega”. Iz sudske prakse, kao i iz prakse odlučivanja Komisije proizlazi da se svaka razlika u pogledu sudjelovanja u povredi nužno ne treba očitovati u smanjenju novčane kazne ako ta novčana kazna pravilno odražava pojedinačno sudjelovanje predmetnog poduzetnika.
207.
Osim toga, Komisija ističe da Sud ne zahtijeva detaljno obrazloženje kada je iznos koeficijenata (povećanja osnovnog iznosa novčane kazne) blizu 15 % (
61
). U svakom je slučaju u presudi Roca Sanitario jasno objašnjeno po čemu su ti koeficijenti bili primjereni.
208.
Što se tiče prigovora koji se odnosi na nedosljednost te presude u odnosu na presude o usporednim tužbama, Komisija ga smatra nedopuštenim jer bi njegovo ispitivanje pretpostavljalo usporednu analizu relevantnih činjeničnih okolnosti. U svakom slučaju, Opći sud primijenio je iste stope od 15 % na druge poduzetnike koje se nije smatralo odgovornima za zabranjeni sporazum u cjelini, kao što su društva Duravit i Dornbracht.
2.
Analiza
(a)
Pregled sudske prakse
209.
Najprije upućujem na svoje mišljenje u predmetu Telefónica i Telefónica de España/Komisija (C‑295/12 P, EU:C:2013:619) u kojem sam detaljno analizirao problematiku neograničene nadležnosti Općeg suda (
62
).
210.
Za potrebe ove žalbe, valja podsjetiti da je, što se tiče opsega sudskog nadzora Suda u tom pogledu, ako je Opći sud jedini nadležan za nadzor načina na koji Komisija u svakom pojedinačnom slučaju treba ocijeniti težinu nezakonitih ponašanja, na Sudu da u okviru žalbe na, u pravnom smislu, ispravan način ispita u kojoj je mjeri Opći sud uzeo u obzir sve ključne čimbenike za ocjenu težine ponašanja utvrđenog s obzirom na članak 101. UFEU‑a i članak 23. Uredbe br. 1/2003 (
63
).
211.
Nadalje, kada u izvršavanju svoje neograničene nadležnosti odlučuje o iznosu novčanih kazni, Opći sud ima iste zakonske obveze kao i Komisija kada propisuje sankciju te osobito obvezu poštovanja načela jednakog postupanja s poduzetnicima koji su sudjelovali u sporazumu koji je protivan članku 101. UFEU‑a (
64
).
212.
Podsjećam da načelo, prema kojemu nije na Sudu da, iz razloga pravičnosti, ocjenu Općeg suda koji odlučuje na temelju te nadležnosti zamijeni vlastitom ocjenom (
65
), nije prepreka tomu da Sud provjeri poštovanje te obveze.
213.
Naime, Sud je već smanjio novčanu kaznu u situacijama u kojima je Opći sud bez ikakvog objektivnog opravdanja s jednim poduzetnikom postupao strože nego s drugim poduzetnicima koji su sudjelovali u istom zabranjenom sporazumu (
66
) jer izvršavanje neograničene nadležnosti ne može dovesti do diskriminacije među poduzetnicima koji su sudjelovali u istoj povredi (
67
).
(b)
Opći sud utvrdio je nejednako postupanje, ali u tom pogledu nije poduzeo nikakve mjere
214.
U ovom je slučaju Opći sud, time što je utvrdio (točka 187.) da je povreda koju su počinili poduzetnici jezgre, osobito zbog svojeg šireg zemljopisnog opsega, „trebala” biti sankcionirana novčanom kaznom izračunanom na temelju većih koeficijenata „težina povrede” i „dodatni iznos”, priznao da se s različitim situacijama (odnosno situacijom poduzetnikâ jezgre i situacijom drugih poduzetnika) pogrešno postupalo na sličan način.
215.
Međutim, Opći sud nije proveo nikakvu prilagodbu osnovnog iznosa novčane kazne, ni u smislu povećanja ni u smislu smanjenja, te je za sve poduzetnike zadržao isti koeficijent težine i isti odvraćajući faktor od 15 % (
68
).
216.
Da bi opravdao tu odluku, Opći sud presudio je u točki 169. presude Roca Sanitario, u okviru ispitivanja tužbenih razloga istaknutih u prilog zahtjevu za poništenje, da „[i]pak, čak i ako valja smatrati da bi Komisija, prilikom određivanja navedenih koeficijenata, s poduzetnicima koji su sudjelovali u jedinstvenoj povredi koja obuhvaća šest područja Unije i tri podskupine proizvoda trebala postupati različito od poduzetnika koji su sudjelovali u jedinstvenoj povredi na samo jednom području, to ne mijenja činjenicu da takvo različito postupanje ne bi išlo u prilog tužitelju. Naime, kao što je to bilo istaknuto u točki 155. [te presude] u pogledu koeficijenta ‚dodatni iznos’, Komisija je u svrhu izračuna iznosa novčane kazne, u skladu s točkom 25. Smjernica iz 2006., pravilno uzela u obzir koeficijent ‚dodatni iznos’ od 15 %, koji nije neproporcionalan u odnosu na težinu protutržišnih ponašanja za koja se tužitelja smatralo odgovornim. Iz istih razloga kao što su razlozi navedeni u točki 155. [navedene presude], Komisija je, u skladu s točkama 21. do 23. navedenih Smjernica, pravilno uzela u obzir koeficijent ‚težina povrede’ od 15 % te pri tome nije povrijedila načelo proporcionalnosti. Stoga činjenica da se sa svim različitim poduzetnicima adresatima [sporne] odluke nije postupalo različito nije išla na štetu tužitelja”.
217.
Stoga je Opći sud, nakon što je u točki 168. svoje presude utvrdio manju težinu povrede pripisane društvu Roca Sanitario, izbjegao pitanje postoji li diskriminacija ili ne, pri čemu je jednostavno tvrdio da ta diskriminacija ni u kojem slučaju nije naštetila društvu Roca Sanitario, te je smatrao da taj poduzetnik ionako ne bi imao koristi od različitog postupanja jer je iznos novčane kazne koja mu je bila izrečena bio proporcionalan.
218.
U točki 185. presude Roca Sanitario, Opći sud u odgovoru na tužbene razloge istaknute u prilog zahtjevu za smanjenje iznosa novčane kazne podsjeća da je „u točkama 168. do 170. [te presude] utvrdio da Komisija nije povrijedila načelo jednakog postupanja time što je na tužitelja primijenila koeficijente ‚težina povrede’ i ‚dodatni iznos’ od 15 %. S druge strane, valja podsjetiti da je, kao što je to utvrđeno u točki 155. ovog mišljenja, Komisija mogla, u skladu s točkama 21. do 23. i točkom 25. Smjernica iz 2006., ispravno smatrati da koeficijenti ‚težina povrede’ i ‚dodatni iznos’ od 15 % nisu bili neproporcionalni u odnosu na težinu povrede”.
219.
Opći sud u točki 187. dodaje da se „činjenicom da se poduzetnicima koji su sudjelovali u jedinstvenoj povredi koja obuhvaća šest država članica i tri podskupine proizvoda trebala izreći novčana kazna izračunana na temelju koeficijenata ‚težina povrede’ i ‚dodatni iznos’ većih od koeficijenata od 15 % primijenjenih za sankcioniranje tužitelja, ne može valjano opravdati da mu Opći sud u okviru izvršavanja svoje neograničene nadležnosti izreče novčanu kaznu u iznosu koji ne bi bio dovoljno odvraćajući s obzirom na težinu povrede u kojoj je sudjelovao”.
220.
Postupanje stoga ne bi bilo jednako, ali načelo jednakog postupanja ne bi bilo povrijeđeno jer bi novčana kazna ostala proporcionalna!
221.
U tom pogledu valja podsjetiti da se člankom 49. stavkom 3. Povelje propisuje da „[s]trogost kazne ne smije biti nerazmjerna kaznenom djelu”. Na temelju tog pravila nije logično utvrditi manju težinu povrede i istodobno zadržati isti intenzitet sankcije kao i za teže povrede utvrđene u usporednim presudama.
222.
Međutim, podsjećam da Opći sud, nakon što je utvrdio manju težinu povrede koja se stavlja na teret društvu Roca Sanitario, nije smanjio svoju novčanu kaznu, nego je na to društvo nastavio primjenjivati iste koeficijente težine i odvraćanja kao na novčane kazne poduzetnikâ jezgre, za koje Opći sud smatra da bi Komisija na njih trebala primijeniti veće koeficijente.
223.
U tim se okolnostima postavlja pitanje je li Opći sud mogao na društvo Roca Sanitario odbiti primijeniti manje koeficijente koji bi omogućili ponovnu uspostavu jednakog postupanja s drugim sudionicima zbog toga što bi to bilo protivno načelu proporcionalnosti na temelju kojeg novčane kazne trebaju imati dovoljno odvraćajući učinak.
224.
Mislim da nije.
225.
Naime, u skladu s obrazloženjem Općeg suda koji je, u pogledu težine, razlikovao povredu koju je počinilo društvo Roca Sanitario od povrede koju su počinili drugi sudionici, potrebno je zaključiti da odvraćajuća narav novčane kazne nipošto nije povezana s težinom povrede, iako Opći sud u točki 187. govori o odvraćajućem iznosu novčane kazne s obzirom na težinu povrede.
226.
Od dvije stvari moguća je jedna: ako je za dvije povrede različitih težina izrečena jednaka novčana kazna, ta je kazna ili nedovoljno odvraćajuća u odnosu na jednu od povreda ili neproporcionalna u odnosu na drugu. Budući da izračun novčane kazne društava odgovornih za najtežu povredu nije bio preispitan, jednaka novčana kazna izrečena počinitelju povrede manje težine nužno je neproporcionalna.
227.
Opći sud nije mogao ispraviti zemljopisni doseg jedinstvene, trajne i složene povrede u kojoj je tužitelj sudjelovao, primjerice sa šest država članica na samo dvije države članice (kao što je to učinio u predmetu Dornbracht/Komisija, T‑386/10, EU:T:2013:450), ili priznanjem da se povreda koju su počinili poduzetnici jezgre, zbog njezina šireg zemljopisnog dosega, „trebala” sankcionirati novčanom kaznom izračunanom na temelju većih koeficijenata „težina povrede” i „dodatni iznos” (točka 187. presude Roca Sanitario), čime bi priznao da se s različitim situacijama pogrešno postupalo na sličan način (kao što je to učinio u ovom slučaju), te istovremeno odlučiti, s jedne strane, da neće povećati novčane kazne poduzetnikâ jezgre i, s druge strane, da se ne može smanjiti novčana kazna izrečena, primjerice, društvu Roca Sanitario (odnosno smanjiti navedeni koeficijenti), a da pritom to dovoljno ne obrazloži.
228.
Naime, kao što je Opći sud presudio u presudi Mamoli Robinetteria/Komisija (T‑376/10, EU:T:2013:442, t. 174.): „Naime, ne može se valjano smatrati da povreda koja obuhvaća šest područja Europske unije i tri podskupine proizvoda ima težinu koja je usporediva s težinom povrede počinjene na području jedne države članice koja obuhvaća dvije od tri podskupine proizvoda. S obzirom na doseg njezinih učinaka na tržišno natjecanje u Uniji, ta se prva povreda treba smatrati težom od te druge povrede.”
229.
Osim toga, smatram da Opći sud nije slijedio vlastitu sudsku praksu primjenjivu u području stupnjevanja novčanih kazni s obzirom na težinu povreda koje se pripisuju svakom poduzetniku u jedinstvenoj, trajnoj i složenoj povredi. Naime, u skladu s načelima individualizacije kazni, osobne odgovornosti i nediskriminacije, manja odgovornost načelno bi se trebala odraziti u iznosu novčane kazne.
230.
Da bi proporcionalnost ili odvraćajući učinak učinio objektivnima, Opći sud smatra da je potrebno slijediti Smjernice iz 2006. U tom pogledu podsjećam da se tim Smjernicama „utvrđuje okvirno pravilo postupanja […] od kojeg administracija ne može odstupiti […], ako ne navede razloge koji su u skladu s načelom jednakog postupanja” (
69
). Stoga se njihova slijepa i automatska primjena isključuje ako dovodi do nejednakog postupanja, što vrijedi i za Opći sud (
70
).
231.
Osim toga, Opći sud već je utvrdio povredu načela jednakog postupanja te je u tom pogledu poduzeo mjere smanjenja novčane kazne. To je bio slučaj u presudama Bolloré i dr./Komisija (T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 i T‑136/02, EU:T:2007:115, t. 694. i sljedeće) (
71
) i Chalkor/Komisija (T‑21/05, EU:T:2010:205, t. 104. do 113.). U toj istoj presudi Opći sud pravilno je presudio da se „poduzetniku nikad ne može izreći novčana kazna čiji se iznos izračunava ovisno o sudjelovanju u tajnom sporazumu za koje se ne smatra odgovornim” (točka 93.) (
72
).
232.
Iz sudske prakse Suda proizlazi i postojanje pozitivne obveze (a ne mogućnosti, kako smatra Opći sud) da se u iznosu novčanih kazni u obzir uzme manja težina: „pri ocjenjivanju težine povrede i, po potrebi, utvrđivanju novčane kazne, treba uzeti u obzir činjenicu da poduzetnik nije sudjelovao u svim sastavnim elementima zabranjenog sporazuma ili da je imao manju ulogu u aspektima u kojima je sudjelovao” (moje isticanje) (
73
).
(c)
Što je s obrazloženjem?
233.
Važno je istaknuti da Opći sud ni na koji način nije objasnio po čemu bi čak i neznatno smanjenje osnovnog iznosa novčane kazne izrečene društvu Roca Sanitario dovelo do nedovoljno odvraćajućeg iznosa (niti je uostalom dovoljno obrazložio po čemu je stopa od 15 % primjerena). Opći sud samo je potvrdio da su primijenjeni koeficijenti bili „primjereni” za društvo Roca Sanitario. To očito nije primjereno obrazloženje! Osim toga, u presudi Roca Sanitario navodi se samo (koeficijent) „dodatni iznos”, ali se ne govori o stopi koeficijenta „težina povrede”.
(d)
Treba li se svako razlikovanje situacija predmetnih poduzetnika odraziti u iznosu novčane kazne?
234.
Sudskom se praksom također zahtijeva da se u iznosu novčanih kazni uzme u obzir relativna težina povreda koje se pripisuju više sudionika u istoj povredi (
74
). Cilj je tog zahtjeva osigurati načelo individualizacije kazni.
235.
Točno je da je Sud istaknuo da se takvim načelom ne zahtijeva da svako razlikovanje u pogledu prihoda tih sudionika bude vidljivo (
75
).
236.
Prema mojem se mišljenju tim ograničenjem, kojim se priznaje da nije moguće osigurati savršenu jednakost među navedenim sudionicima, prema svakoj logici po analogiji trebaju obuhvatiti razlike koje se odnose na zemljopisni opseg, a stoga i na težinu utvrđenih povreda.
237.
To vrijedi tim više što se te razlike, poput onih koje se odnose na prihod, već odražavaju u vrijednosti prodaje koja se uzima u obzir u izračunu osnovnog iznosa novčane kazne.
238.
Stoga je potrebno ocijeniti je li, u svrhu određivanja koeficijenata „težina povrede” i „dodatni iznos”, neuzimanje u obzir manje težine koja se odnosi na povredu koja se pripisuje društvu Roca Sanitario dovelo do razlike koja prelazi prag intenziteta nakon kojeg se diskriminacija treba ispraviti.
239.
Najprije smatram da se, osim u smislu zemljopisnog dosega, u presudi Općeg suda ne pravi razlika između težine ponašanja društava kćeri društva Roca Sanitario, za koje je ono trebalo odgovarati, i težine ponašanja poduzetnikâ jezgre (od kojih zabranjeni sporazum potječe i koji su, prema tvrdnjama društva Roca Sanitario, donijeli mjere da bi ga proširili kao i osigurali njegovu provedbu i usklađivanje na europskoj razini (
76
)). Dovoljno je utvrditi da je Opći sud u svojoj presudi izostavio bilo kakve navode o činjenicama da društvo Roca Sanitario nije bilo dio jezgre sporazuma i da je jedno od njegovih društava kćeri sudjelovalo u zabranjenom sporazumu samo u pogledu dvije podskupine proizvoda, a ne tri.
240.
Međutim, Sud u presudi Deutsche Telekom/Komisija (C‑280/08 P, EU:C:2010:603, t. 274.) navodi: „Među elementima koji mogu utjecati na ocjenu težine povreda jesu ponašanje predmetnog poduzetnika, uloga koju je imao u uspostavljanju predmetnog djelovanja[ (
77
)], korist koju je mogao ostvariti iz tog djelovanja, njegova veličina i vrijednost robe o kojoj je riječ kao i rizik koji povrede takve vrste predstavljaju za ciljeve Unije” (moje isticanje) (
78
).
241.
Iz sudske prakse također je jasno da se pri ocjenjivanju težine povrede i, po potrebi, utvrđivanju iznosa novčane kazne, treba uzeti u obzir činjenica da poduzetnik nije sudjelovao u svim sastavnim elementima zabranjenog sporazuma ili da je imao manju ulogu u aspektima u kojima je sudjelovao (
79
).
242.
U slučaju, osobito, jedinstvene povrede, u smislu trajne i složene povrede koja se sastoji od niza sporazuma i usklađenih djelovanja na različitim tržištima na kojima nisu prisutni svi prijestupnici ili na kojima prijestupnici mogu imati samo djelomično znanje o sveukupnom planu, sankcije moraju biti individualizirane, u smislu toga da se moraju odnositi na ponašanja i na značajke svojstvene predmetnim poduzetnicima (
80
).
243.
U tom se okviru načelom proporcionalnosti podrazumijeva da se novčana kazna utvrdi proporcionalno elementima koje treba uzeti u obzir kako bi se ocijenile objektivna težina povrede kao takve i relativna težina sudjelovanja sankcioniranog poduzetnika u povredi (
81
).
244.
Nadalje, valja podsjetiti da Opći sud u točki 186. presude Roca Sanitario pravilno ispravlja pristup iz sporne odluke i izjavljuje da manje važno sudjelovanje društava kćeri društva Roca Sanitario, koje je ograničeno na dva od šest nacionalnih dijelova sankcioniranog zabranjenog sporazuma u cjelini, nužno odražava manje teško ponašanje od ponašanja poduzetnika koji su sudjelovali u više dijelova zabranjenog sporazuma (
82
).
245.
Ipak, Opći sud presudio je u točki 187. da se „činjenicom da se poduzetnicima koji su sudjelovali u jedinstvenoj povredi koja obuhvaća šest država članica i tri podskupine proizvoda trebala izreći novčana kazna izračunana na temelju koeficijenata ‚težina povrede’ i ‚dodatni iznos’ većih od koeficijenata od 15 % primijenjenih za sankcioniranje tužitelja, ne može valjano opravdati da mu Opći sud u okviru izvršavanja svoje neograničene nadležnosti izreče novčanu kaznu u iznosu koji ne bi bio dovoljno odvraćajući s obzirom na težinu povrede u kojoj je sudjelovao”.
246.
Prethodno navedenim upućuje se nepoštovanje načela individualizacije kazni i, ponovno, na nepostojanje obrazloženja u pogledu nepovezivanja utvrđenja manje težine povrede s iznosom novčane kazne.
247.
Točno je da se, prema mišljenju Komisije, manja težina ponašanja poduzetnikâ već dovoljno odražavala u izboru prodaje na koju su se primijenili koeficijent težine i odvraćajući faktor. Međutim, Opći sud odbio je tu pretpostavku u presudi Roca Sanitario (vidjeti točku 186.) i u više usporednih presuda u pogledu istog zabranjenog sporazuma. Osim toga, iz tih presuda proizlazi da je manja težina utvrđenih povreda trebala navesti Komisiju na to da primijeni različite koeficijente „težina povrede” i „dodatni iznos”.
248.
Tako je Opći sud u presudi Zucchetti Rubinetteria/Komisija (T‑396/10, EU:T:2013:446, t. 114. do 119.), prema mojem mišljenju, pravilno presudio kako slijedi: „glede pogreške pri utvrđivanju činjeničnog stanja koju ističe tužitelj, valja utvrditi da je Komisija pogrešno smatrala da su koeficijenti „težina povrede” i „dodatni iznos” od 15 % opravdani činjenicom da su poduzeća o kojima je riječ u [spornoj] odluci sudjelovala u jedinstvenoj povredi koja se odnosila na tri podskupine proizvoda i obuhvaćala šest država članica. Naime, kako je to i sama Komisija utvrdila, u uvodnoj izjavi 879. [sporne] odluke, tužitelj je bio uključen u povredu koja se odnosila na usklađivanje povećanja cijena u Italiji, a ne u ostalih pet država članica spomenutih gore u točki 1., iz razloga što su se nezakonite rasprave koje su se vodile odnosile na sanitarne armature i sanitarnu keramiku, ali ne i na vrata za kade. U tom pogledu važno je istaknuti da tužitelj u vezi s navedenim ne osporava utvrđenje Komisije prema kojem je sudjelovao u povredi koja se odnosila ne samo na sanitarne armature nego i na sanitarnu keramiku” (točka 114.).
249.
Tako „[i]z utvrđenja Komisije iz uvodne izjave 879. [sporne] odluke proizlazi da ista nije mogla valjano opravdati primjenu na tužitelja koeficijenata ‚težina povrede’ i ‚dodatni iznos’ od 15 % njegovim sudjelovanjem u jedinstvenoj povredi koja je obuhvaćala tri podskupine proizvoda i šest područja. Stoga valja utvrditi da je Komisija u tom pogledu počinila pogrešku pri utvrđivanju” (točka 115.).
250.
Najprije, „bespredmetni su argumenti Komisije kojim tvrdi da iznos novčane kazne izrečene tužitelju odražava sudjelovanje samo u talijanskom dijelu utvrđene povrede, da su vrijednosti prodaje koje su uzete u obzir za svakog poduzetnika odraz njegovog individualnog, stvarnog i konkretnog sudjelovanja u povredi i da su koeficijenti ‚težina povrede’ i ‚dodatni iznos’ od 15 % niski, imajući u vidu težinu počinjene povrede. Naime, nijedan od tih argumenata ne pobija utvrđenje da se Komisija za primjenu koeficijenata ‚težina povrede’ i ‚dodatni iznos’ od 15 % nije mogla valjano osloniti na razlog izložen gore u točki 115.” (točka 116.).
251.
Zatim, „valja utvrditi da su također bespredmetni i argumenti kojima Komisija ističe da je poštovala različite faze izračuna novčane kazne predviđene Smjernicama iz 2006., da je uzela u obzir prihode koje su joj podnijela poduzeća na koja se odnosi [sporna] odluka, da raspolaže pravom diskrecijske ocjene pri određivanju iznosa novčanih kazni te da se težina povrede u kojoj je tužitelj sudjelovao odražava na iznos vrijednosti prodaje koja se uzima u obzir. Naime, ti argumenti nisu od utjecaja na utvrđenje da se Komisija nije mogla osloniti na razlog izložen gore u točki 115.” (točka 117.).
252.
Naposljetku, „valja odbiti argument koji je Komisija istaknula u odgovoru na pitanja Općeg suda na raspravi prema kojem razlika u zemljopisnoj raširenosti, do koje je došlo uslijed sudjelovanja poduzeća, s jedne strane, u jedinstvenoj povredi u njenoj cjelini i, s druge strane, samo na talijanskom području, ne opravdava primjenu različitih koeficijenata ‚težina povrede’ i ‚dodatni iznos’. Naime, povreda koja obuhvaća šest područja Unije i koja se odnosi na tri podskupine proizvoda ne može se valjano smatrati jednako teškom kao povreda počinjena samo na području jedne države članice, a koja se odnosi na dvije podskupine proizvoda. Vodeći računa o dosegu učinaka te povrede na tržišno natjecanje u Uniji, prvospomenuta povreda ima se smatrati težom od druge” (točka 118.).
253.
Opći sud u točki 119. zaključuje da „valja utvrditi da je Komisija počinila dvije pogreške pri utvrđivanju time što je primjenu koeficijenata ‚težina povrede’ i ‚dodatni iznos’ od 15 % opravdala tužiteljevim sudjelovanjem u jedinstvenoj povredi koja je obuhvaćala šest područja Unije i tri podskupine proizvoda. Argument tužitelja u tom pogledu stoga valja prihvatiti”.
254.
Opći sud isto je zaključio u usporednoj presudi Dornbracht/Komisija (T‑386/10, EU:T:2013:450, t. 163. do 168.). U ostale četiri usporedne presude: Duravit (točka 366. i sljedeće), Villeroy & Boch Austria (točke 384. i 385.), Hansa Metallwerke i dr./Komisija (T‑375/10, EU:T:2013:475, točka 180. i sljedeće) i Mamoli Robinetteria/Komisija (T‑376/10, EU:T:2013:442, točka 170. i sljedeće) (
83
), Opći sud u načelu nije odbio prigovore kojima se tvrdi da su se predmetni koeficijenti trebali individualizirati.
255.
Dodajem da je Komisija usvojila takav pristup u brojnim predmetima, odnosno, da bi osigurala nediskriminirajuće postupanje, primijenila je različite koeficijente težine i odvraćajućeg faktora te tako promijenila osnovni iznos novčane kazne s obzirom na relativnu težinu povrede koja se pripisuje svakom poduzetniku u okviru jedinstvenog i trajnog zabranjenog sporazuma (
84
).
256.
Što se tiče prigovora društva Roca Sanitario, koji se temelji na tome da mu, u nedostatku smanjenja koeficijenata „težina povrede” i „dodatni iznos”, nije priznata olakotna okolnost manje težine povrede koja mu se pripisuje, smatram da ga je Opći sud pravilno proglasio nedopuštenim jer je istaknut prekasno.
257.
Naime, iako je takav prigovor bio istaknut u bilješci u stadiju tužbe, a ne, suprotno tvrdnjama Općeg suda, tijekom rasprave, prema mojem mišljenju, pozivanje na njega nije bilo dovoljno jasno i precizno kao što se to zahtijeva sudskom praksom Suda (
85
). Kao što je to istaknula Komisija, opće upućivanje na točku 29. Smjernica iz 2006. u bilješci tužbe nije dovoljno precizno da bi se na njemu temeljio takav prigovor.
258.
Naposljetku, iako se društvo Roca Sanitario poziva na to da je, bez obzira na svaku diskriminaciju, novčana kazna neproporcionalna, dovoljno je utvrditi da društvo Roca Sanitario nije dokazalo da je to ovdje slučaj.
(e)
Zaključak
259.
Stoga zaključujem da je Opći sud, s obzirom na to da je bez primjerenog obrazloženja priznao manju težinu ponašanja društava kćeri društva Roca Sanitario, s jedne strane, i odlučio da neće povećati novčane kazne poduzetnicima jezgre, s druge strane, u okviru izvršavanja svoje neograničene nadležnosti trebao smanjiti koeficijente „težina povrede” i/ili „dodatni iznos” koji su primijenjeni na društvo Roca Sanitario, i to kako bi osigurao poštovanje načela jednakog postupanja i individualizacije kazni (
86
).
260.
Očito je netočno „da […] različito postupanje [s dvjema skupinama poduzetnika] nije moglo pogodovati tužitelju” (točka 169. presude Roca Sanitario).
261.
Iz prethodno navedenog proizlazi da prvi dio drugog žalbenog razloga treba prihvatiti i da presudu Roca Sanitario u tom pogledu treba djelomično ukinuti.
(f)
Posljedice činjenice da je Sud ukinuo presudu Roca Sanitario
262.
Smatram da valja vratiti predmet Općem sudu kako bi odlučio o novčanoj kazni i poduzeo mjere osobito uzimajući u obzir razmatranja iz ovog mišljenja o prvom dijelu drugog žalbenog razloga društva Roca Sanitario.
IV – Zaključak
263.
Zbog tih razloga i ne dovodeći u pitanje ispitivanje drugih žalbenih razloga iz tih žalbi, predlažem Sudu da odluči kako slijedi.
264.
U predmetu Komisija/Keramag Keramische Werke i dr. (C‑613/13 P):
1)
Ukine točku 1. izreke presude Keramag Keramische Werke i dr./Komisija (T‑379/10 i T‑381/10, EU:T:2013:457) u dijelu u kojem je poništio članak 1. Odluke Komisije C(2010) 4185 final od 23. lipnja 2010. o postupku primjene članka 101. [UFEU‑a] i članka 53. [Sporazuma o EGP‑u] (predmet COMP/39092 – Kupaonska oprema) u vezi s događajima u Francuskom udruženju industrijskih djelatnosti u području sanitarne keramike (AFICS) i odgovornosti društava Allia SAS, Produits Céramiques de Touraine SA i Sanitec za te događaje.
2)
Ukine u cijelosti točku 2. izreke navedene presude Općeg suda.
3)
Odbije tužbu za poništenje u dijelu u kojem se odnosi na događaje u AFICS‑u i da ponovo uvede novčane kazne koje su izrečene društvima Allia SAS, Produits Céramique de Touraine SA i Sanitec.
4)
Odbije drugi žalbeni razlog protužalbe društva Keramag i dr. kao nedopušten i/ili neosnovan.
265.
U predmetu Duravit i dr./Komisija (C‑609/13 P): odbije sedmo i dvanaesto navodno iskrivljavanje kao nedopuštene ili neosnovane.
266.
U predmetu Villeroy & Boch AG/Komisija (C‑625/13 P): odbije prvi žalbeni razlog kao nedopušten ili neosnovan te odbije drugi dio drugog žalbenog razloga kao neosnovan.
267.
U predmetu Villeroy & Boch SAS/Komisija (C‑644/13 P): odbije kao neosnovane prvi žalbeni razlog i prigovor drugog žalbenog razloga, prema kojem Opći sud nije uzeo u obzir svoja utvrđenja u presudama Keramag Keramische Werke i dr./Komisija (T‑379/10 i T‑381/10, EU:T:2013:457), Duravit i dr./Komisija (T‑364/10, EU:T:2013:477) i Wabco Europe i dr./Komisija (T‑380/10, EU:T:2013:449).
268.
U predmetu Roca Sanitario/Komisija (C‑636/13 P): prihvati prvi dio drugog žalbenog razloga društva Roca Sanitario; djelomično ukine presudu Roca Sanitario/Commission (T‑408/10, EU:T:2013:440) i vrati predmet Općem sudu kako bi odlučio o novčanoj kazni i poduzeo mjere osobito uzimajući u obzir razmatranja iz ovog mišljenja o prvom dijelu drugog žalbenog razloga društva Roca Sanitario.
269.
O troškovima će se odlučiti naknadno.
(
1
)	Izvorni jezik: francuski
(
2
)	Vidjeti točku 5. ovog mišljenja.
(
3
)	Radi se o predmetu Komisija/Keramag Keramische Werke i dr. (C‑613/13 P).
(
4
)	U daljnjem tekstu: Duravit i dr. Radi se o predmetu Duravit i dr./Komisija (C‑609/13 P).
(
5
)	Odnosno predmet Villeroy & Boch AG/Komisija (C‑625/13 P).
(
6
)	Odnosno predmet Villeroy & Boch SAS/Komisija (C‑644/13 P).
(
7
)	Radi se o predmetu Roca Sanitario/Komisija (C‑636/13 P).
(
8
)	Za potrebe ovog mišljenja, u daljnjem ću se tekstu pozivati samo na članak 101. UFEU‑a.
(
9
)	Odnosno predmeti: C‑604/13 P, C‑609/13 P, C‑611/13 P, C‑613/13 P, C‑614/13 P, C‑618/13 P, C‑619/13 P, C‑625/13 P, C‑626/13 P, C‑636/13 P, C‑637/13 P, C‑638/13 P, C‑642/13 P i C‑644/13 P.
(
10
)	U predmetu Komisija/Keramag Keramische Werke i dr. (C‑613/13 P) to su drugi, treći i peti dio prvog žalbenog razloga Komisije, kao i drugi žalbeni razlog društva Keramag i dr. iz protužalbe; u predmetu Duravit i dr./Komisija (C‑609/13 P) to je treći žalbeni razlog; u predmetu Villeroy & Boch AG/Komisija (C‑625/13 P) to su prvi žalbeni razlog i drugi dio drugog žalbenog razloga te, naposljetku, u predmetu Villeroy & Boch SAS/Komisija (C‑644/13 P) to su prvi i drugi žalbeni razlog.
(
11
)	Prvi dio drugog žalbenog razloga u predmetu Roca Sanitario/Komisija (C‑636/13 P).
(
12
)	Na temelju Obavijesti Komisije o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni u slučajevima kartela (SL 2002., C 45, str. 3., u daljnjem tekstu: Obavijest o suradnji iz 2002.).
(
13
)	Sedam tužbenih razloga istaknutih u predmetu T‑379/10 u biti je bilo jednako kao prvih pet, osmi i deveti tužbeni razlog u predmetu T‑381/10, pa je Opći sud preuzeo numeriranje tužbenih razloga iz tog potonjeg predmeta.
(
14
)	Potkrepljenje se ne treba nužno temeljiti na dokumentima koji su postojali kad i činjenice. Više izjava može biti vjerodostojno ako se međusobno potkrepljuju. Vidjeti u tom pogledu presude Lögstör Rör/Komisija (T‑16/99, EU:T:2002:72, t. 45. do 47.); Bolloré i dr./Komisija (T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 i T‑136/02, EU:T:2007:115, t 168.), i Polimeri Europa/Komisija (T‑59/07, EU:T:2011:361, t. 55.). Potkrepljenje drugom izjavom danom na temelju zahtjeva za primjenu pokajničkog programa može biti dovoljno ako je ona dana neovisno i ako se „u glavnim crtama” slaže s drugom izjavom. Vidjeti u tom pogledu presudu Total Raffinage Marketing/Komisija (T‑566/08, EU:T:2013:423, t. 74.) (žalba je odbijena presudom Total Marketing Services/Komisija, C‑634/13 P, EU:C:2015:614).
(
15
)	Presuda Roca/Komisija (T‑412/10, EU:T:2013:444, t. 198. i 239., u daljnjem tekstu: presuda Roca). Istog dana Opći sud donio je i presudu kojom je to smanjenje proširio na društvo majku društva Roca France (predmet Roca Sanitario/Komisija, T‑408/10, EU:T:2013:440, t. 213.).
(
16
)	Vidjeti osobito, u području prava tržišnog natjecanja, presude Hüls/Komisija (C‑199/92 P, EU:C:1999:358, t. 64. i 65.) ili Technische Unie/Komisija (C‑113/04 P, EU:C:2006:593, t. 111. do 113. i 161.). Vidjeti općenito presudu Komisija/Brazzelli Lualdi i dr. (C‑136/92 P, EU:C:1994:211, t. 66. i 81.); rješenja San Marco/Komisija (C‑19/95 P, EU:C:1996:331, t. 39.) i AIUFFASS i AKT/Komisija (C‑55/97 P, EU:C:1997:465, t. 25.); presude Somaco/Komisija (C‑401/96 P, EU:C:1998:208, t. 54.) i Schröder i dr./Komisija (C‑221/97 P, EU:C:1998:597, t. 22. do 24.).
(
17
)	Presuda Vijeće/de Nil i Impens (C‑259/96 P, EU:C:1998:224, t. 32.).
(
18
)	Presuda Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied/Komisija (C‑105/04 P, EU:C:2006:592, t. 71.). Vidjeti također presude Baustahlgewebe/Komisija (C‑185/95 P, EU:C:1998:608, t. 25.); Somaco/Komisija (C‑401/96 P, EU:C:1998:208, t. 53.); Cubero Vermurie/Komisija (C‑446/00 P, EU:C:2001:703, t. 20.); EIB/Hautem (C‑449/99 P, EU:C:2001:502, t. 45.); Aristrain/Komisija (C‑196/99 P, EU:C:2003:529, t. 40. i 41.), kao i Technische Glaswerke Ilmenau/Komisija (C‑404/04 P, EU:C:2007:6, t. 90.). U pogledu ukidanja zbog nepostojanja obrazloženja, vidjeti primjerice presude Limburgse Vinyl Maatschappij i dr./Komisija (C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P do C‑252/99 P i C‑254/99 P, EU:C:2002:582, t. 428.); Belgija/Komisija (C‑197/99 P, EU:C:2003:444, t. 130.), kao i International Power i dr./NALOO (C‑172/01 P, C‑175/01 P, C‑176/01 P i C‑180/01 P, EU:C:2003:534, t. 121.).
(
19
)	Vidjeti u tom smislu i po analogiji presude Limburgse Vinyl Maatschappij i dr./Komisija (C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P do C‑252/99 P i C‑254/99 P, EU:C:2002:582, t. 392. do 405.); Chassagne/Komisija (T‑253/06 P, EU:T:2008:386, t. 57.), i Michail/Komisija (T‑50/08 P, EU:T:2009:457, t. 50.).
(
20
)	Vidjeti u tom pogledu presudu DIR International Film i dr./Komisija (C‑164/98 P, EU:C:2000:48, t. 43. do 48.). U pogledu predmeta u kojima je Opći sud pogrešno tumačio pobijani akt, vidjeti također presude Belgija/Komisija (C‑197/99 P, EU:C:2003:444, t. 58. do 67.) i International Power i dr./NALOO (C‑172/01 P, C‑175/01 P, C‑176/01 P i C‑180/01 P, EU:C:2003:534, t. 156.).
(
21
)	Vidjeti njegovo nezavisno mišljenje u predmetu IPK/Komisija (C‑433/97 P, EU:C:1999:133, t. 36.). Poziva se na presudu Komisija/Brazzelli Lualdi i dr. (C‑136/92 P, EU:C:1994:211).
(
22
)
(
23
)	U toj se uvodnoj izjavi također navodi da je društvo Roca France potvrdilo „razmjenu u pogledu najnižih cijena u okviru AFICS‑a” te je dodano da društvo Roca France „pokušava diskreditirati potkrepljujuću izjavu društva Ideal Standard” (žalba Komisije, bilješka 20.).
(
24
)	Vidjeti osobito presudu Baustahlgewebe/Komisija (C‑185/95 P, EU:C:1998:608, t. 24.). Vidjeti također presudu Komisija/Brazzelli Lualdi i dr. (C‑136/92 P, EU:C:1994:211, t. 66.); rješenje San Marco/Komisija (C‑19/95 P, EU:C:1996:331, t. 40.); presudu Blackspur DIY i dr./Vijeće i Komisija (C‑362/95 P, EU:C:1997:401, t. 29.), kao i mišljenje nezavisnog odvjetnika Légera u predmetu Baustahlgewebe/Komisija (C‑185/95 P, EU:C:1998:37, t. 105.).
(
25
)	Vidjeti osobito presude New Holland Ford/Komisija (C‑8/95 P, EU:C:1998:257, t. 26.) i Glencore i Compagnie Continentale/Komisija (C‑24/01 P i C‑25/01 P, EU:C:2002:642, t. 65.).
(
26
)	Presuda Corus UK/Komisija (C‑199/99 P, EU:C:2003:531, t. 67.). Vidjeti također presude Komisija/ICI (C‑286/95 P, EU:C:2000:188, t. 49. i 50.); Salzgitter/Komisija (C‑182/99 P, EU:C:2003:526, t. 41.); Aristrain/Komisija (C‑196/99 P, EU:C:2003:529, t. 67.), kao i Ensidesa/Komisija (C‑198/99 P, EU:C:2003:530, t. 28.).
(
27
)	Presuda Ismeri Europa/Revizorski sud (C‑315/99 P, EU:C:2001:391, t. 19.). Vidjeti također presudu Glencore i Compagnie Continentale/Komisija (C‑24/01 P i C‑25/01 P, EU:C:2002:642, t. 77. i 78.), kao i rješenje L/Komisija (C‑230/05 P, EU:C:2006:270, t. 45. do 49.).
(
28
)	Rješenje NDC Health/IMS Health i Komisija [C‑481/01 P(R), EU:C:2002:223, t. 88.].
(
29
)	Presuda Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied/Komisija (C‑105/04 P, EU:C:2006:592, t. 69. i 70.).
(
30
)	Presuda Sumitomo Metal Industries i Nippon Steel/Komisija (C‑403/04 P i C‑405/04 P, EU:C:2007:52, t. 39.).
(
31
)	Vidjeti točku 11. podtočku (b) odgovora na žalbu društva Keramag i dr.
(
32
)	Presuda Varec (C‑450/06, EU:C:2008:91, t. 47.).
(
33
)	Presude Snupat/Visoka vlast (42/59 i 49/59, EU:C:1961:5, Zb., str. 101., 156.); Plant i dr./Komisija i South Wales Small Mines (C‑480/99 P, EU:C:2002:8, t. 24.), kao i Corus UK/Komisija (C‑199/99 P, EU:C:2003:531, t. 19.). Vidjeti također presudu Komisija/Irska i dr. (C‑89/08 P, EU:C:2009:742, t. 52.).
(
34
)	Presuda Komisija/Irska i dr. (C‑89/08 P, EU:C:2009:742, t. 56.).
(
35
)	Presuda Aalborg Portland i dr./Komisija (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P i C‑219/00 P, EU:C:2004:6, t. 64.). Vidjeti također presude Bertelsmann i Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, t. 61.) i Solvay/Komisija (C‑109/10 P, EU:C:2011:686, t. 51. i sljedeće).
(
36
)	Presuda Aalborg Portland i dr./Komisija (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P i C‑219/00 P, EU:C:2004:6, t. 66.).
(
37
)	Barem što se tiče proizvoda „niže kvalitete” s obzirom na to da se zaključak Komisije odnosi na te proizvode. Vidjeti posljednju rečenicu uvodne izjave 590. sporne odluke.
(
38
)	Presuda Dorsch Consult/Vijeće i Komisija (C‑237/98 P, EU:C:2000:321, t. 50. i 51.).
(
39
)	Presuda Team Relocations i dr./Komisija (C‑444/11 P, EU:C:2013:464, t. 66. i navedena sudska praksa).
(
40
)	Presuda Siemens i dr./Komisija (C‑239/11 P, C‑489/11 P i C‑498/11 P, EU:C:2013:866, t. 44. i navedena sudska praksa).
(
41
)	Vidjeti u tom pogledu Riley, D., „Revisiting the Single and Continuous Infringement of Article 101: The Significance of Anic in a New Era of Cartel Detection and Analysis”, World Competition Law and Economics Review, Kluwer, 2014., sv. 37., br. 3, str. 293. do 318.
(
42
)	Presuda Shell/Komisija (T‑11/89, EU:T:1992:33, t. 86.). Vidjeti također presude Cimenteries CBR i dr./Komisija (T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 do T‑32/95, T‑34/95 do T‑39/95, T‑42/95 do T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 do T‑65/95, T‑68/95 do T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 i T‑104/95, EU:T:2000:77, t. 901.); Groupe Danone/Komisija (T‑38/02, EU:T:2005:367, t. 288.); FNCBV i dr./Komisija (T‑217/03 i T‑245/03, EU:T:2006:391, t. 124.) i presude Coop de France bétail et viande i dr./Komisija (C‑101/07 P i C‑110/07 P, EU:C:2008:741) kao i Total Raffinage Marketing/Komisija (T‑566/08, EU:T:2013:423, t. 81.) kojima je žalba odbijena (vidjeti bilješku 14 ovog mišljenja).
(
43
)	Vidjeti primjerice presudu Lafarge/Komisija (T‑54/03, EU:T:2008:255, t. 369. i 373.), u kojoj je društvo Lafarge osporilo dokaznu vrijednost anonimne bilješke bez adresata. Opći sud uzeo je u obzir objašnjenja društva Gyproc u pogledu autora bilješke i uvjeta u kojima je sastavljena.
(
44
)	Vidjeti osobito presude Ensidesa/Komisija (C‑198/99 P, EU:C:2003:530, t. 312.); Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied/Komisija (T‑5/00 i T‑6/00, EU:T:2003:342, t. 181.), i JFE Engineering i dr./Komisija (T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 i T‑78/00, EU:T:2004:221, t. 207.).
(
45
)	Presuda Aalborg Portland i dr./Komisija (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P i C‑219/00 P, EU:C:2004:6, t. 55. do 57.).
(
46
)	Presuda Knauf Gips/Komisija (C‑407/08 P, EU:C:2010:389, t. 47. do 49.).
(
47
)	Presuda Salzgitter Mannesmann/Komisija (C‑411/04 P, EU:C:2007:54, t. 47.).
(
48
)	Podsjećam Sud na činjenicu da Komisija svojom žalbom ne dovodi u pitanje zaključke iz presude Keramag koji su doveli do neznatnog smanjenja sudjelovanja društva Pozzi Ginori u povredi na talijanskom tržištu (točka 245. presude Keramag) s obzirom na to da ti zaključci uostalom nemaju nikakav utjecaj na iznos novčane kazne (točke 337. i 338. navedene presude).
(
49
)	Presuda JFE Engineering i dr./Komisija (T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 i T‑78/00, EU:T:2004:221, t. 219.).
(
50
)	Presuda Team Relocations i dr./Komisija (C‑444/11 P, EU:C:2013:464, t. 66. i navedena sudska praksa).
(
51
)	Presuda Siemens i dr./Komisija (C‑239/11 P, C‑489/11 P i C‑498/11 P, EU:C:2013:866, t. 42.), kojom se upućuje na presudu Activision Blizzard Germany/Komisija (C‑260/09 P, EU:C:2011:62, t. 53. i navedena sudska praksa).
(
52
)	Potvrda ne treba nužno proizlaziti iz dokumenata koji datiraju iz razdoblja tijekom kojeg su počinjene radnje. Više izjava može biti vjerodostojno ako se međusobno potkrepljuju. Vidjeti u tom pogledu presudu Siemens i dr./Komisija (C‑239/11 P, C‑489/11 P i C‑498/11 P, EU:C:2013:866, t. 190. i 191.). Vidjeti također presude Lögstör Rör/Komisija (T‑16/99, EU:T:2002:72, t. 45. do 47.); Bolloré i dr./Komisija (T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 i T‑136/02, EU:T:2007:115, t. 168.), kao i Polimeri Europa/Komisija (T‑59/07, EU:T:2011:361, t. 55.). Potvrda drugom izjavom danom u okviru zahtjeva za primjenu Obavijesti o primjeni pokajničkog programa može biti dovoljna ako je ta izjava dana neovisno i ako je u skladu s općim crtama opisa povrede. Vidjeti u tom pogledu presudu Total Raffinage Marketing/Komisija (T‑566/08, EU:T:2013:423, t. 74.).
(
53
)	C‑586/12 P, EU:C:2013:863, t. 22. do 29.
(
54
)	Vidjeti bilješku 52 ovog mišljenja.
(
55
)	Vidjeti zaključke u točki 295. presude Villeroy & Boch Austria, koji se zapravo odnose na tablicu sa sastanka održanog 25. veljače 2004., objašnjenja društva Ideal Standard o okolnostima u kojima je taj dokument sastavljen, njegovog autora, datum, mjesečne prikaze koji sadržavaju povjerljive brojke o prodaji ili izjave g. Lalignéa.
(
56
)	Presude Stadtwerke Schwäbisch Hall i dr./Komisija (C‑176/06 P, EU:C:2007:730, t. 17.) i Komisija i dr./Siemens Österreich i dr. (C‑231/11 P do C‑233/11 P, EU:C:2014:256, t. 102.).
(
57
)	Presuda Raiffeisen Zentralbank Österreich i dr./Komisija (T‑259/02 do T‑264/02 i T‑271/02, EU:T:2006:396, t. 193.). Vidjeti također presudu Team Relocations i dr./Komisija (C‑444/11 P, EU:C:2013:464, t. 54.).
(
58
)	Točke 91. i 99. presude.
(
59
)	Za razliku od novčane kazne koja je bila izrečena na teret društva Villeroy & Boch AG.
(
60
)	Ti poduzetnici predstavljaju osam grupa za koje je Komisija u uvodnoj izjavi 797. sporne odluke navela da su dio jezgre zabranjenog sporazuma jer su u njemu sudjelovali u svim predmetnim državama članicama ili većini njih te pripadali barem jednom od koordinirajućih tijela.
(
61
)	Presuda Team Relocations i dr./Komisija (C‑444/11 P, EU:C:2013:464, t. 118. do 126.).
(
62
)	Vidjeti, među ostalim, također mišljenja nezavisnih odvjetnika Fennellyja (Compagnie maritime belge transports i dr./Komisija, C‑395/96 P i C‑396/96 P, EU:C:1998:518, t. 184.); Mischoa (Weig/Komisija, C‑280/98 P, EU:C:2000:260, t. 43. do 45.); nezavisne odvjetnice Kokott (Technische Unie/Komisija, C‑113/04 P, EU:C:2005:752, t. 132.); nezavisnih odvjetnika Poiaresa Madura (Groupe Danone/Komisija, C‑3/06 P, EU:C:2006:720, t. 41. do 59.); Bota (E.ON Energie/Komisija, C‑89/11 P, EU:C:2012:375, t. 115.), kao i Mengozzija (Komisija i dr./Siemens Österreich i dr., C‑231/11 P do C‑233/11 P, EU:C:2013:578, t. 94.).
(
63
)	Presude Baustahlgewebe/Komisija (C‑185/95 P, EU:C:1998:608, t. 128.) i Dansk Rørindustri i dr./Komisija (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P do C‑208/02 P i C‑213/02 P, EU:C:2005:408, t. 244.).
(
64
)	Vidjeti u tom smislu presude Sarrió/Komisija (C‑291/98 P, EU:C:2000:631, t. 96. i 97.); Komisija i dr./Siemens Österreich i dr. (C‑231/11 P do C‑233/11 P, EU:C:2014:256, t. 105.), i mišljenje nezavisnog odvjetnika Poiaresa Madura u predmetu Groupe Danone/Komisija (C‑3/06 P, EU:C:2006:720, t. 53.).
(
65
)	Vidjeti osobito presudu Finsider/Komisija (C‑320/92 P, EU:C:1994:414, t. 46.).
(
66
)	Vidjeti u tom smislu presudu Weig/Komisija (C‑280/98 P, EU:C:2000:627, t. 67. i 68.). U skladu s presudom Salzgitter Mannesmann/Komisija (C‑411/04 P, EU:C:2007:54, t. 68.), „iako Sud u okviru žalbe iz razloga pravičnosti ne može vlastitom ocjenom zamijeniti ocjenu Općeg suda koji je na temelju svoje neograničene nadležnosti odlučivao o iznosu novčanih kazni izrečenih poduzetnicima zbog povrede prava Zajednice, suprotno tomu, izvršavanje takve nadležnosti prilikom određivanja iznosa navedenih novčanih kazni ne smije dovesti do diskriminacije između poduzetnika koji su sudjelovali u sporazumu ili usklađenom djelovanju protivnom članku 81. stavku 1. UEZ‑a (presude […] Sarrió/Komisija, C‑291/98 P, [EU:C:2000:631], t. 96. i 97., i […] Limburgse Vinyl Maatschappij i dr./Komisija, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P do C‑252/99 P i C‑254/99 P, [EU:C:2002:582], t. 617.)”. Vidjeti također presude Dalmine/Komisija (C‑407/04 P, EU:C:2007:53, t. 152. i sljedeće) i Evonik Degussa/Komisija (C‑266/06 P, EU:C:2008:295, t. 95. i 114.).
(
67
)	Presuda Dansk Rørindustri i dr./Komisija (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P do C‑208/02 P i C‑213/02 P, EU:C:2005:408, t. 337.): „ako Opći sud namjerava odstupiti od metode za utvrđivanje koju primjenjuje Komisija, a koju nije doveo u pitanje, on za to mora dati razloge u pobijanoj presudi”. Sud je u presudi Guardian Industries i Guardian Europe/Komisija (C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, t. 78.) presudio da je „[u] tom pogledu dovoljno […] istaknuti da Sud, nakon što je utvrdio nezakonitost sporne odluke, može u okviru izvršavanja svoje neograničene nadležnosti zamijeniti ocjenu Komisije svojom vlastitom i stoga ukinuti, umanjiti ili uvećati izrečenu novčanu kaznu […]. Ta se nadležnost izvršava uzimajući u obzir sve činjenične okolnosti […]. Gorenavedeni argument Komisije zato treba odbiti”. Stoga je Sud u točki 80. presudio da iznos novčane kazne izrečene društvu Guardian u članku 2. sporne odluke valja smanjiti za 30 % i utvrditi taj iznos na 103600000 eura (prvotni je iznos bio 148000000 eura).
(
68
)	Opći sud naziva ga „dodatni iznos”.
(
69
)	Presuda KME Germany i dr./Komisija (C‑389/10 P, EU:C:2011:816, t. 127.).
(
70
)	Kao što sam već objasnio u svojem mišljenju u predmetu Telefónica i Telefónica de España/Komisija (C‑295/12 P, EU:C:2013:619), Opći sud ne može se pozivati na pravila predviđena smjernicama Komisije te ih primijeniti automatski, kao što je navedeno u točki 185. presude Roca Sanitario, osobito ako se takvom primjenom ne osigurava poštovanje načela jednakog postupanja.
(
71
)	Sud je djelomično ukinuo presudu, ali iz drugih razloga i samo u dijelu u kojem se odnosila na društvo Bolloré (presuda Papierfabrik August Koehler i dr./Komisija, C‑322/07 P, C‑327/07 P i C‑338/07 P, EU:C:2009:500).
(
72
)	Vidjeti također presudu Sigma Tecnologie/Komisija (T‑28/99, EU:T:2002:76, t. 79. do 82.), u kojoj je Opći sud djelomično poništio odluku jer društvo Sigma nije bilo odgovorno za cijeli zabranjeni sporazum te je u tom slučaju smanjio novčanu kaznu za 10 %. U presudi IMI i dr./Komisija (T‑18/05, EU:T:2010:202, t. 157.) novčana kazna također je smanjena za 10 % s ciljem odražavanja činjenice da društvo IMI nije sudjelovalo u nizu protutržišnih djelovanja. Vidjeti također presudu Adriatica di Navigazione/Komisija (T‑61/99, EU:T:2003:335, t. 190. i 191.).
(
73
)	Presuda Komisija/Anic Partecipazioni (C‑49/92 P, EU:C:1999:356, t. 90.). U istom smislu presude Archer Daniels Midland/Komisija (T‑59/02, EU:T:2006:272, t. 296.); AC‑Treuhand/Komisija (T‑99/04, EU:T:2008:256, t. 131.); IMI i dr./Komisija (T‑18/05, EU:T:2010:202, t. 164.), kao i Chalkor/Komisija (T‑21/05, EU:T:2010:205, t. 92.).
(
74
)	Presude Suiker Unie i dr./Komisija(40/73 do 48/73, 50/73, 54/73 do 56/73, 111/73, 113/73 i 114/73, EU:C:1975:174, t. 623.); Komisija/Anic Partecipazioni (C‑49/92 P, EU:C:1999:356, t. 150.), i Hercules Chemicals/Komisija (C‑51/92 P, EU:C:1999:357, t. 110.).
(
75
)	Presuda Dansk Rørindustri i dr./Komisija (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P à C‑208/02 P i C‑213/02 P, EU:C:2005:408, t. 312.).
(
76
)	Vidjeti točke 97. do 102. i bilješku 71. tužbe u prvom stupnju.
(
77
)	Presuda Cimenteries CBR i dr./Komisija (T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 do T‑32/95, T‑34/95 do T‑39/95, T‑42/95 do T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 do T‑65/95, T‑68/95 do T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 i T‑104/95, EU:T:2000:77, t. 4949. i navedena sudska praksa). Vidjeti također presudu voestalpine i voestalpine Wire Rod Austria/Komisija (T‑418/10, EU:T:2015:516, t. 408. i sljedeće). Što se tiče novčane kazne izrečene solidarno društvima voestalpine i voestalpine Austria Draht, Opći sud u toj potonjoj presudi ističe da Komisija nije dokazala da je društvo voestalpine Austria Draht izravno sudjelovalo u klubu Zürich, Europe ili u klubu España, odnosno u ključnim aspektima zabranjenog sporazuma. Suprotno tomu, Opći sud ističe da se sudjelovanje društva voestalpine Austria Draht u klubu Italia pravilno uzelo u obzir zbog protutržišnih djelovanja njegovog trgovačkog zastupnika u Italiji, iako se na temelju nijednog dokaza ne može utvrditi da je društvo voestalpine Austria Draht znalo za protupravno ponašanje tog zastupnika. Naime, trgovinski zastupnik treba se smatrati dijelom poduzetnika jer je djelovao u okviru svojih ovlasti koje su obuhvaćale samo Italiju. Međutim, Opći sud smatra da se odgovornost tog zastupnika za protutržišna djelovanja izvan talijanskog tržišta ne može pripisati društvu voestalpine Austria Draht. S obzirom na te elemente, Opći sud odlučio je novčanu kaznu izrečenu solidarno dvama društvima u iznosu od 22 milijuna eura svesti na 7,5 milijuna eura.
(
78
)	Vidjeti po analogiji presude Musique Diffusion française i dr./Komisija (100/80 do 103/80, EU:C:1983:158, t. 129.) i Dansk Rørindustri i dr./Komisija (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P do C‑208/02 P i C‑213/02 P, EU:C:2005:408, t. 242.). Kada je povredu počinilo nekoliko poduzetnika, valja ispitati težinu sudjelovanja svakog od njih (presuda Hercules Chemicals/Komisija, C‑51/92 P, EU:C:1999:357, t. 110. i navedena sudska praksa).
(
79
)	Presude Komisija/Anic Partecipazioni (C‑49/92 P, EU:C:1999:356, t. 90.) i Aalborg Portland i dr./Komisija (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P i C‑219/00 P, EU:C:2004:6, t. 86.).
(
80
)	Vidjeti po analogiji presudu Britannia Alloys & Chemicals/Komisija (C‑76/06 P, EU:C:2007:326, t. 44.).
(
81
)	Vidjeti u tom smislu i u pogledu razlike koja se otada pravi između objektivne težine povrede, u smislu točaka 22. i 23. Smjernica iz 2006., i relativne težine sudjelovanja sankcioniranog poduzetnika u povredi, ocijenjene s obzirom na okolnosti svojstvene tom poduzetniku u smislu točke 27. i sljedećih točaka tih Smjernica, presudu Jungbunzlauer/Komisija (T‑43/02, EU:T:2006:270, t. 226. do 228. i navedenu sudsku praksu).
(
82
)	„Točno je da je Komisija, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 1211. [sporne] odluke, za izračun iznosa novčanih kazni izrečenih poduzetnicima koji su sudjelovali u jedinstvenoj povredi koja obuhvaća tri podskupine proizvoda u šest država članica, upotrijebila koeficijente ‚težina povrede’ i ‚dodatni iznos’ od 15 %. Međutim, ta je potonja povreda zbog svojeg zemljopisnog dosega teža od povrede u kojoj je sudjelovao tužitelj” (moje isticanje).
(
83
)	Točka 176.: „bespredmetni su argumenti prema kojima su osnovni mehanizmi provedenog zabranjenog sporazuma, koji se sastoji od usklađivanja godišnjih cjenovnih politika, bili isti za sve poduzetnike. Naime, činjenica da su svi poduzetnici sudjelovali u usklađivanju povećanja cijena ne utječe na utvrđenje da Komisija nije mogla primijeniti koeficijent ‚dodatni iznos’ od 15 % na sve poduzetnike adresate [sporne] odluke zato što su sudjelovali u jedinstvenoj povredi, iako neki od njih nisu sudjelovali u navedenoj jedinstvenoj povredi koja obuhvaća šest područja i tri podskupine proizvoda” (moje isticanje).
(
84
)	Vidjeti predmet COMP/F/38.344 – Čelik za prednapinjanje, t. 953., kao i odluke navedene u bilješci 86. ovog mišljenja.
(
85
)	Vidjeti u tom smislu presudu Belgija/Komisija (C‑197/99 P, EU:C:2003:444, t. 81.).
(
86
)	Komisija je na raspravi pred Općim sudom u okviru tužbi koje su podnijela društva Roca France i Laufen Austria priznala da je ponašanje društava Laufen Austria i Roca France bilo manje teško od ponašanja poduzetnika jezgre sankcioniranog zabranjenog sporazuma i da je, u svrhu poštovanja načela jednakog postupanja i uzimanja u obzir manje relativne težine njihova ponašanja, na njih mogla primijeniti nižu stopu (od 14 %) (vidjeti zapisnik s rasprava koje su se održale 6. ožujka 2013. u predmetima Laufen Austria/Komisija, T‑411/10, EU:T:2013:443, i Roca). Isto je odlučila u okviru tužbe koju je društvo Zucchetti podnijelo protiv sporne odluke. Presuda Zucchetti Rubinetteria/Komisija (T‑396/10, EU:T:2013:446), vidjeti točku 42. izvještaja za raspravu, koji je kao Prilog 11. priložen žalbi društva Roca Sanitario. Vidjeti također presudu Team Relocations i dr./Komisija (T‑204/08 i T‑212/08, EU:T:2011:286, t. 91.), u kojoj se navode odluke „Candle waxes”, C(2008) 5476, od 1. listopada 2008. o postupku primjene članka 81. UEZ‑a i članka 53. EGP‑a (predmet COMP/C.39.181 – Vosak za svijeće) i „Heat stabilisers”, C(2009) 8682, od 11. studenoga 2009. o postupku primjene članka 81. UEZ‑a i članka 53. EGP‑a (predmet COMP/38.589 – Toplinski stabilizatori), u kojima je Komisija primijenila različite stope na različite kategorije sudionika u predmetnim zabranjenim sporazumima s obzirom na relativnu težinu njihovog sudjelovanja u povredi.