JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
JULIANE KOKOTT
16 päivänä huhtikuuta 2026 (1)
Asia C‑24/26 PPU [Casotta] (i)
CV
rikosoikeudellinen menettely,
jossa asian käsittelyyn osallistuu
Procuratore generale presso la Corte d’appello
(Ennakkoratkaisupyyntö – Corte d’appello di Roma (Rooman ylioikeus, Italia))
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Direktiivi (EU) 2016/343 – Oikeus olla läsnä oikeudenkäynnissä – Langettava tuomio, joka annettiin syytetyn poissa ollessa – Tuomionpurkumenettely – Oikeus uuteen oikeudenkäyntiin – Edellytykset – Alkuperäistä oikeudenkäyntiä koskevien tietojen saamisen välttely – Vähimmäistason yhdenmukaistaminen – Jäsenvaltioiden mahdollisuus tarjota korkeamman tason suojaa – Edellytykset – Direktiivi 2012/29/EU – Uhrin oikeus osallistua tuomionpurkumenettelyyn
I       Johdanto
1.        Kuten eräiden syyttömyysolettamaan liittyvien näkökohtien ja läsnäoloa oikeudenkäynnissä koskevan oikeuden lujittamisesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 9.3.2016 annetussa direktiivissä (EU) 2016/343(2) todetaan, epäiltyjen ja syytettyjen oikeus olla läsnä omassa oikeudenkäynnissään perustuu oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaan oikeuteen, joka on yksi demokraattisen yhteiskunnan perusperiaatteista.
2.        Oikeus olla läsnä omassa oikeudenkäynnissään ei kuitenkaan ole ehdoton oikeus, kuten direktiivissä täsmennetään.(3) Jäsenvaltiot voivat säätää, että syytetyn poissa ollessa annettu tuomio voidaan panna täytäntöön eikä syytetyllä ole tällöin oikeutta uuteen oikeudenkäyntiin. Tämä edellyttää kuitenkin sitä, että asianomaiselle henkilölle on ilmoitettu oikeudenkäynnistä asianmukaisesti ja että hän on vapaaehtoisesti ja yksiselitteisesti päättänyt olla käyttämättä oikeuttaan olla siinä läsnä, eli siis sitä, että hänen poissaolonsa perustuu tietoiseen valintaan.(4) Jos sen sijaan ei ole osoitettu, että syytetty teki tällaisen päätöksen, syytetyn poissa ollessa annettu tuomio voidaan panna täytäntöön ainoastaan sillä edellytyksellä, että asianomaisella henkilöllä on oikeus uuteen oikeudenkäyntiin, jos hän sitä vaatii.
3.        Nyt käsiteltävässä ennakkoratkaisupyynnössään Corte d’appello di Roma (Rooman ylioikeus, Italia) tiedustelee, onko direktiivi 2016/343 esteenä kansalliselle säännökselle, jonka mukaan se ei voi tällaisen vaatimuksen tutkimisen yhteydessä ottaa huomioon syytetyn käyttäytymistä ja tarkastella kysymystä siitä, välttikö syytetty tahallaan tiedon saamisen oikeudenkäynnistä. Toisin sanoen tuomioistuin tiedustelee, onko jäsenvaltioilla unionin oikeuden nojalla paitsi velvollisuus taata asianomaisen henkilön puolustautumisoikeudet myös velvollisuus estää puolustautumisoikeuksien väärin käyttäminen.
4.        Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lisäksi, onko rikoksen uhrien oikeuksia, tukea ja suojelua koskevista vähimmäisvaatimuksista sekä neuvoston puitepäätöksen 2001/220/YOS korvaamisesta 25.10.2012 annettu direktiivi 2012/29/EU(5) esteenä kansalliselle säännökselle, jossa ei säädetä tietojen antamisesta rikoksen uhrille tai uhrin oikeudesta osallistua menettelyyn menettelyssä, jossa tutkitaan syytetyn poissa ollessa annetun tuomion jälkeen esitetty vaatimus uuden oikeudenkäynnin toimittamisesta.
II     Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Unionin oikeus
1.     Direktiivi 2012/29
5.        Direktiivin 2012/29 johdanto-osan 12, 20, 22, 26 ja 31 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(12)      Tässä direktiivissä vahvistetut oikeudet eivät vaikuta rikoksentekijän oikeuksiin. – –
– –
(20)      Uhrin asema rikosoikeudellisessa järjestelmässä ja se, voiko uhri osallistua aktiivisesti rikosoikeudelliseen menettelyyn, vaihtelevat jäsenvaltiosta toiseen kansallisesta järjestelmästä riippuen, ja ne määräytyvät yhdellä tai useammalla seuraavista perusteista: – –. Jäsenvaltioiden olisi määritettävä, mitä näistä perusteista sovelletaan tässä direktiivissä vahvistettujen oikeuksien soveltamisalan määrittelemiseksi, kun tässä direktiivissä on viittauksia uhrilla asianomaisessa rikosoikeudellisessa järjestelmässä olevaan asemaan.
– –
(22)      Rikosilmoituksen tekemisajankohdan olisi tätä direktiiviä sovellettaessa katsottava kuuluvan rikosoikeudellisen menettelyn piiriin. Tämän olisi koskettava myös tilanteita, joissa viranomaiset panevat uhriin kohdistuneen rikoksen johdosta viran puolesta vireille rikosoikeudellisen menettelyn.
– –
(26)      Tiedot olisi annettava riittävän yksityiskohtaisina sen varmistamiseksi, että uhreja kohdellaan kunnioittavasti ja että he voivat tehdä tietoon perustuvia päätöksiä osallistumisestaan asian käsittelyyn. Tältä osin on erityisen tärkeää antaa uhrille tietoja käsittelyn kulloisessakin vaiheessa. – –
– –
(31)      Oikeuden saada tietoja sen tuomioistuinkäsittelyn ajasta ja paikasta, joka pidetään sen johdosta, että uhri on tehnyt rikosilmoituksen häneen kohdistuneesta rikoksesta, olisi koskettava myös tietoja asiassa annettuun tuomioon liittyvän valituksen käsittelyajasta ja
‑paikasta.”
6.        Direktiivin 2012/29 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa, 6, 10 ja 18 artiklassa sekä 20 artiklan b alakohdassa säädetään seuraavaa:
”1 artikla
Tavoitteet
1.      Tämän direktiivin tarkoituksena on varmistaa, että rikoksen uhrit saavat asianmukaista tietoa, tukea ja suojelua ja että he voivat osallistua rikosoikeudellisiin menettelyihin. – –
6 artikla
Uhrin oikeus saada tietoja asiansa käsittelystä
1.      Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että uhrille ilmoitetaan ilman aiheetonta viivytystä hänen oikeudestaan saada seuraavat tiedot häneen kohdistunutta rikosta koskevan rikosilmoituksen johdosta aloitetusta rikosoikeudellisesta menettelystä ja että uhri pyynnöstään saa nämä tiedot:
a)      päätös olla aloittamatta rikostutkintaa tai lopettaa se taikka jättää syyte nostamatta rikoksentekijää vastaan
b)      tuomioistuinkäsittelyn aika ja paikka sekä rikoksentekijää vastaan esitettyjen syytteiden luonne.
2.      Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että uhrille ilmoitetaan hänen asianomaisen rikosoikeudellisen järjestelmän mukaisen asemansa mukaisesti ilman aiheetonta viivytystä hänen oikeudestaan saada seuraavat tiedot häneen kohdistunutta rikosta koskevan rikosilmoituksen perusteella aloitetusta rikosoikeudellisesta menettelystä ja että uhri pyynnöstään saa nämä tiedot:
a)      oikeudenkäynnissä annettu lopullinen tuomio
b)      tiedot, joiden avulla uhri voi seurata rikosoikeudellisen menettelyn etenemistä, paitsi poikkeustapauksissa, joissa näiden tietojen ilmoittaminen saattaa haitata asian asianmukaista käsittelyä.
3.      Edellä 1 kohdan a alakohdassa ja 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen tietojen on sisällettävä kyseessä olevan päätöksen perustelut tai lyhyt yhteenveto päätöksen perusteluista, paitsi jos kyseessä on valamiehistön päätös tai päätös, jonka perustelut ovat salassa pidettäviä, jolloin perusteluja ei ilmoiteta kansallisen oikeuden nojalla.
4.      Uhrin toivomus saada tai olla saamatta tietoja sitoo toimivaltaista viranomaista, paitsi jos kyseiset tiedot on annettava sen vuoksi, että uhrilla on oikeus osallistua aktiivisesti rikosoikeudellisiin menettelyihin. Jäsenvaltioiden on annettava uhrille mahdollisuus muuttaa milloin tahansa toivomustaan ja otettava tämä muutos sen jälkeen huomioon.
5.      Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että uhrille tarjotaan mahdollisuus saada ilman aiheetonta viivytystä tieto siitä, että häneen kohdistuneesta rikoksesta tutkintavankeuteen määrätty, syytteeseen pantu tai tuomittu henkilö vapautetaan tai on paennut vankeudesta. Jäsenvaltioiden on lisäksi huolehdittava siitä, että uhrille ilmoitetaan mahdollisista asiaankuuluvista toimenpiteistä, joita hänen suojakseen on rikoksentekijän vapauttamisen tai pakenemisen johdosta määrätty.
6.      Uhrille on pyynnöstä annettava 5 kohdassa tarkoitetut tiedot ainakin tapauksissa, joissa on olemassa uhriin kohdistuva vaara tai tunnistettu vahingon riski, paitsi jos on olemassa tällaisesta ilmoituksesta aiheutuva tunnistettu rikoksentekijään kohdistuvan vahingon riski.
– –
10 artikla
Oikeus tulla kuulluksi
1.      Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että uhria voidaan kuulla rikosoikeudellisissa menettelyissä ja että hän voi esittää todisteita. – –
2.      Menettelymääräykset, joiden nojalla uhria voidaan kuulla rikosoikeudellisissa menettelyissä ja joiden nojalla uhri voi esittää todisteita, määritetään kansallisessa oikeudessa.
– –
18 artikla
Oikeus suojeluun
Puolustukselle kuuluvia oikeuksia rajoittamatta jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että niillä on käytössään toimenpiteitä uhrin ja hänen perheenjäsentensä suojelemiseksi toissijaiselta ja toistuvalta uhriksi joutumiselta, pelottelulta ja kostotoimilta, myös siltä riskiltä, että heille aiheutuu emotionaalista tai psyykkistä haittaa, ja uhrin ihmisarvon suojelemiseksi kuulustelun ja hänen todistelutarkoituksessa antamansa lausunnon antamisen yhteydessä. – –
– –
20 artikla
Uhrin oikeus suojeluun rikostutkinnan aikana
Puolustukselle kuuluvia oikeuksia rajoittamatta ja oikeudellista harkintavaltaa koskevien sääntöjen mukaisesti jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että rikostutkinnan aikana:
– –
b)      uhrin kuulustelujen lukumäärä pidetään mahdollisimman pienenä, ja kuulusteluja järjestetään vain, jos se on ehdottoman välttämätöntä rikostutkinnan kannalta”
2.     Direktiivi 2016/343
7.        Direktiivi 2016/343 annettiin SEUT 82 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla, ja sen johdanto-osan 3, 9, 10, 33, 35, 36, 37, 38, 39, 42 ja 48 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(3)      Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen mukaan oikeudellinen yhteistyö unionissa rikosoikeuden alalla perustuu tuomioistuinten tuomioiden ja oikeusviranomaisten muiden päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen.
– –
(9)      Tämän direktiivin tarkoituksena on lujittaa oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin rikosoikeudellisissa menettelyissä vahvistamalla yhteiset vähimmäissäännöt, jotka koskevat tiettyjä syyttömyysolettamaan liittyviä näkökohtia ja oikeutta olla läsnä oikeudenkäynnissä.
(10)      Koska tällä direktiivillä vahvistetaan epäiltyjen ja syytettyjen prosessuaalisten oikeuksien suojaa koskevia yhteisiä vähimmäissääntöjä, sen tavoitteena on lujittaa jäsenvaltioiden luottamusta toistensa rikosoikeudellisiin järjestelmiin ja siten helpottaa rikosasioissa annettujen päätösten vastavuoroista tunnustamista. Tällaiset yhteiset vähimmäissäännöt voivat myös poistaa esteitä kansalaisten vapaan liikkuvuuden tieltä jäsenvaltioiden alueella.
– –
(33)      Oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin on yksi demokraattisen yhteiskunnan perusperiaatteista. Kyseiseen oikeuteen perustuu myös epäillyn ja syytetyn oikeus olla läsnä omassa oikeudenkäynnissään, ja tämä olisi taattava kaikkialla unionissa.
– –
(35)      Epäillyn tai syytetyn oikeus olla läsnä oikeudenkäynnissä ei ole ehdoton oikeus. Epäillyn tai syytetyn olisi voitava tietyin edellytyksin joko nimenomaisesti tai hiljaisella suostumuksella, mutta yksiselitteisesti, luopua tästä oikeudesta.
(36)      Tietyissä olosuhteissa kysymys epäillyn tai syytetyn syyllisyydestä tai syyttömyydestä olisi voitava ratkaista, vaikka asianomainen henkilö ei ole läsnä oikeudenkäynnissä. Näin voi olla tapauksessa, jossa epäillylle tai syytetylle on ilmoitettu hyvissä ajoin oikeudenkäynnistä ja poissaolon seuraamuksista mutta henkilö jättää silti saapumatta oikeudenkäyntiin. Epäillylle tai syytetylle oikeudenkäynnistä ilmoittamisella olisi katsottava tarkoitettavan sitä, että virallinen tieto oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta annetaan kyseiselle henkilölle joko haasteella henkilökohtaisesti tai muilla keinoin tiedoksi siten, että hän voi tulla tietoiseksi oikeudenkäynnistä. Sillä, että epäillylle tai syytetylle ilmoitetaan poissaolon seuraamuksista, olisi erityisesti katsottava tarkoitettavan sitä, että henkilölle ilmoitetaan, että asia voidaan ratkaista, vaikka hän jättää saapumatta oikeudenkäyntiin.
(37)      Oikeudenkäynti, joka voi johtaa syyllisyyttä tai syyttömyyttä koskevan päätöksen tekemiseen, olisi voitava järjestää myös epäillyn tai syytetyn poissa ollessa, kun kyseiselle henkilölle on ilmoitettu oikeudenkäynnistä ja hän on valtuuttanut nimeämänsä tai valtion nimeämän avustajan edustamaan häntä oikeudenkäynnissä ja avustaja on edustanut epäiltyä tai syytettyä.
(38)      Harkittaessa, onko tapa, jolla tieto annetaan, riittävä varmistamaan sen, että henkilö on tietoinen oikeudenkäynnistä, olisi tarvittaessa kiinnitettävä erityistä huomiota myös siihen, millaista huolellisuutta noudattaen viranomaiset ovat pyrkineet ilmoittamaan asiasta asianomaiselle henkilölle ja millaista huolellisuutta noudattaen asianomainen henkilö on pyrkinyt saamaan hänelle osoitettua tietoa.
(39)      Kun jäsenvaltiot ovat säätäneet, että oikeudenkäynti on mahdollista järjestää epäillyn tai syytetyn poissa ollessa, mutta edellytykset päätöksen tekemiseksi tietyn epäillyn tai syytetyn poissa ollessa eivät täyty, koska epäiltyä tai syytettyä ei ole löydetty kohtuullisiksi katsottavista toimista huolimatta esimerkiksi siksi, että henkilö on paennut, olisi silti oltava mahdollista tehdä tällainen päätös, vaikka epäilty tai syytetty ei ole ollut läsnä, ja panna kyseinen päätös täytäntöön. Tällöin jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että kun epäillylle tai syytetylle ilmoitetaan kyseisestä päätöksestä, erityisesti kun hänet on otettu kiinni, hänelle olisi ilmoitettava myös mahdollisuudesta riitauttaa päätös ja oikeudesta uuteen oikeudenkäyntiin tai muuhun oikeussuojakeinoon. Tällainen tieto olisi annettava kirjallisesti. Tieto voidaan antaa myös suullisesti sillä edellytyksellä, että tiedon antaminen kirjataan kansallisen lainsäädännön mukaista kirjaamismenettelyä käyttäen.
– –
(42)      Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että tätä direktiiviä täytäntöön pantaessa, erityisesti niiltä osin kuin kyse on oikeudesta olla läsnä oikeudenkäynnissä ja oikeudesta uuteen oikeudenkäyntiin, otetaan huomioon haavoittuvassa asemassa olevien erityistarpeet. Haavoittuvassa asemassa olevia rikoksesta epäiltyjä ja syytettyjä koskevista menettelytakeista rikosoikeudellisissa menettelyissä 27 päivänä marraskuuta 2013 annetun komission suosituksen(6) mukaan haavoittuvassa asemassa olevilla epäillyillä ja syytetyillä olisi tarkoitettava kaikkia epäiltyjä tai syytettyjä, jotka eivät ikänsä, psyykkisen tai fyysisen tilansa tai vammansa vuoksi pysty ymmärtämään rikosoikeudellista menettelyä tai osallistumaan siihen tehokkaasti.
– –
(48)      Koska tässä direktiivissä säädetään vähimmäissäännöistä, jäsenvaltioiden olisi voitava laajentaa tässä direktiivissä säädettyjä oikeuksia suojan tason parantamiseksi. Jäsenvaltioiden myöntämän suojan taso ei saisi milloinkaan alittaa perusoikeuskirjassa tai Euroopan ihmisoikeussopimuksessa määrättyjä vaatimuksia, sellaisena kuin unionin tuomioistuin ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuin niitä tulkitsevat.”
8.        Direktiivin 2016/343 1 artiklassa, 8 artiklan 1–4 kohdassa ja 9 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1 artikla
Kohde
Tässä direktiivissä säädetään yhteisistä vähimmäissäännöistä, jotka koskevat:
a)      tiettyjä syyttömyysolettamaan liittyviä näkökohtia rikosoikeudellisissa menettelyissä
b)      oikeutta olla läsnä oikeudenkäynnissä rikosoikeudellisissa menettelyissä.
– –
8 artikla
Oikeus olla läsnä oikeudenkäynnissä
1.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäillyllä tai syytetyllä on oikeus olla läsnä omassa oikeudenkäynnissään.
2.      Jäsenvaltiot voivat säätää, että oikeudenkäynti, joka voi johtaa epäillyn tai syytetyn syyllisyyttä tai syyttömyyttä koskevan päätöksen tekemiseen, voidaan järjestää tämän poissa ollessa edellyttäen, että
a)      epäillylle tai syytetylle on ilmoitettu hyvissä ajoin oikeudenkäynnistä ja poissaolon seuraamuksista tai
b)      epäiltyä tai syytettyä, jolle on ilmoitettu oikeudenkäynnistä, edustaa joko hänen itsensä tai valtion nimeämä valtuutettu edustaja.
3.      Edellä olevan 2 kohdan mukaisesti tehty päätös voidaan panna täytäntöön asianomaista epäiltyä tai syytettyä vastaan.
4.      Kun jäsenvaltiot ovat säätäneet, että oikeudenkäynti on mahdollista järjestää epäillyn tai syytetyn poissa ollessa, mutta tämän artiklan 2 kohdassa säädettyjä edellytyksiä ei voida täyttää, koska epäiltyä tai syytettyä ei löydetä kohtuullisiksi katsottavista toimista huolimatta, jäsenvaltiot voivat säätää, että päätös voidaan silti tehdä ja panna täytäntöön. Tällöin jäsenvaltioiden on varmistettava, että kun epäillylle tai syytetylle ilmoitetaan päätöksestä, erityisesti kun hänet on otettu kiinni, hänelle on ilmoitettava myös mahdollisuudesta riitauttaa päätös ja oikeudesta uuteen oikeudenkäyntiin tai muuhun oikeussuojakeinoon 9 artiklan mukaisesti.
– –
9 artikla
Oikeus uuteen oikeudenkäyntiin
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että jos epäilty tai syytetty ei ole ollut läsnä oikeudenkäynnissään eivätkä 8 artiklan 2 kohdassa säädetyt edellytykset ole täyttyneet, hänellä on oikeus uuteen oikeudenkäyntiin tai muuhun oikeussuojakeinoon, joka mahdollistaa asian käsittelyn uudelleen, myös uuden näytön tarkastelemisen, ja joka voi johtaa alkuperäisen päätöksen kumoamiseen. Jäsenvaltioiden on tältä osin varmistettava, että kyseisellä epäillyllä tai syytetyllä on oikeus olla läsnä, osallistua tehokkaasti kansallisen lainsäädännön mukaisia menettelyjä sovellettaessa ja käyttää oikeuttaan puolustukseen.”
B       Italian oikeus
9.        Rikosprosessikoodeksin (Codice di procedura penale) 420 bis §:ssä, jonka otsikko on ”Syytetyn poissaolo”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jos vapaana oleva tai kiinni otettu syytetty ei saavu istuntoon, tuomioistuin käsittelee asiaa hänen poissa ollessaan,
a)      jos syytetty on haastettu saapumaan oikeudenkäyntiin antamalla tätä koskeva asiakirja tiedoksi henkilökohtaisesti hänelle tai hänen nimenomaisesti asiakirjan noutamiseen valtuuttamalleen henkilölle tai
b)      jos syytetty on nimenomaisesti päättänyt olla saapumatta paikalle tai jos hänen saapumiselleen on jäljempänä 420 ter §:ssä tarkoitettu este ja hän on nimenomaisesti päättänyt olla vetoamatta siihen.
2.      Tuomioistuin käsittelee asiaa syytetyn poissa ollessa silloinkin, kun se katsoo muulla tavoin toteen näytetyksi, että syytetty on tosiasiallisesti tietoinen oikeudenkäynnin vireilläolosta ja että hänen poissaolonsa istunnosta johtuu tarkoituksellisesta ja tietoisesta valinnasta. Tämän arvioimiseksi tuomioistuin ottaa huomioon tiedoksiantotavan, syytetyn toiminnan ennen istuntoa, itse valitun avustajan nimittämisen ja mahdolliset muut merkitykselliset seikat.
3.      Tuomioistuin käsittelee asiaa syytetyn poissa ollessa muissakin kuin edellä 1 ja 2 momentissa tarkoitetuissa tilanteissa, mikäli syytetyn on todettu pakoilevan oikeutta tai hän on muulla tavoin tarkoituksellisesti vältellyt tietoa oikeudenkäynnin vireilläolosta.
4.      Edellä 1, 2 ja 3 momentissa tarkoitetuissa tilanteissa tuomioistuin toteaa syytetyn poissaolevaksi. Ellei laissa toisin säädetä, oikeudellinen avustaja edustaa poissa olevaksi todettua syytettyä.
5.      Muissa kuin edellä 1, 2 ja 3 momentissa tarkoitetuissa tilanteissa tuomioistuin lykkää asian käsittelyä ja määrää, että rikospoliisin (polizia giudiziaria) on annettava edellä 419 §:ssä tarkoitettu ilmoitus, syytekirjelmä ja istunnon pöytäkirja henkilökohtaisesti tiedoksi syytetylle, ennen kuin se toteuttaa jäljempänä 420 quater §:ssä tarkoitetut menettelylliset toimet.
6.      Välipäätös, jolla syytetty todetaan poissaolevaksi, kumotaan tarvittaessa viran puolesta, jos syytetty ennen asian ratkaisemista saapuu oikeudenkäyntiinsä. Syytetylle palautetaan menetetty määräaika, jotta hän voi käyttää oikeuksiaan,
a)      jos syytetty näyttää toteen, että hänen on ennalta arvaamattoman tapahtuman, ylivoimaisen esteen tai muun laillisen esteen vuoksi ollut täysin mahdotonta toimia määräajan kuluessa käyttääkseen sellaisia oikeuksiaan, joita oikeudenmenetys koskee, ja ettei hän vailla omaa syytään kyennyt viipymättä toimittamaan näyttöä esteestä,
b)      jos edellä 2 ja 3 momentissa tarkoitetuissa tilanteissa syytetty näyttää toteen, ettei hän ollut tosiasiallisesti tietoinen oikeudenkäynnin vireilläolosta ja ettei hän vailla omaa syytään kyennyt määräajassa toimimaan käyttääkseen sellaisia oikeuksiaan, joita oikeudenmenetys koskee, tai
c)      jos muulla tavoin ilmenee, etteivät edellytykset asian käsittelemiselle syytetyn poissa ollessa täyttyneet.
7.      Jos muissa kuin edellä 6 momentissa tarkoitetuissa tilanteissa käy ilmi, etteivät edellytykset asian käsittelemiselle syytetyn poissa ollessa täyttyneet, tuomioistuin kumoaa välipäätöksen, jolla syytetty todetaan poissaolevaksi, tarvittaessa viran puolesta, ja toteuttaa edellä 5 momentissa säädetyt toimet.”
10.      Rikosprosessikoodeksin 629 bis §:ssä, jonka otsikko on ”Lainvoimaisen tuomion purkaminen”, säädetään seuraavaa:
”1.      Edellä 628 bis §:n soveltamisalaan kuuluvia tilanteita lukuun ottamatta henkilö, joka on hänen poissa ollessaan pidetyssä oikeudenkäynnissä annetulla ja lainvoiman saaneella tuomiolla todettu syylliseksi tai johon on tällaisella tuomiolla kohdistettu jokin pakkokeino, voi saada tuomionsa purettua, jos hän näyttää toteen, että hänet todettiin poissaolevaksi, vaikka edellä 420 bis §:ssä säädetyt edellytykset eivät täyttyneet, ja ettei hän vailla omaa syytään voinut valittaa tuomiosta määräajassa, paitsi jos käy ilmi, että hän oli tosiasiassa tietoinen oikeudenkäynnin vireilläolosta ennen tuomion antamista.
2.      Asianomaisen henkilön tai häneltä yksilöidyn valtakirjan saaneen oikeudellisen avustajan on toimitettava hakemus tutkimatta jättämisen uhalla henkilökohtaisesti 30 päivän kuluessa siitä, kun tieto tuomiosta on saatu, Corte d’appelloon (ylioikeus), jonka tuomiopiirissä tuomion antanut tuomioistuin sijaitsee.
3.      Corte d’appello toteuttaa edellä 127 §:ssä säädetyt toimet, ja jos se hyväksyy hakemuksen, se purkaa tuomion ja määrää oikeudenkäyntiasiakirjat palautettaviksi sen vaiheen tai oikeusasteen tuomioistuimeen, jonka tuomiota purkaminen koskee.
4.      Asiaan sovelletaan jäljempänä 635 ja 640 §:ssä säädettyä.”
III  Asian tausta
11.      CV tuomittiin Tribunale ordinario di Roman (Rooman alioikeus, Italia) 23.10.2023 antamalla tuomiolla viiden vuoden ja kolmen kuukauden vapausrangaistukseen ja 1500 euron suuruiseen sakkoon, koska hän oli osallistunut rikoksentekijänä törkeisiin vammantuottamusrikoksiin ja törkeään ryöstöön.
12.      Koska CV ei valittanut tuomiosta, tuomio sai lainvoiman 14.4.2024 ja CV pidätettiin 19.11.2024 rangaistuksen täytäntöönpanoa varten.
13.      CV jätti 19.12.2024 Corte d’appello di Romalle hakemuksen Tribunale ordinario di Roman tuomion purkamisesta ja väitti, että hänet oli todettu poissaolevaksi, vaikka rikosprosessikoodeksin 420 bis §:ssä säädetyt edellytykset eivät täyttyneet. Hän siis väitti, ettei hän ollut ollut tietoinen oikeudenkäyntinsä vireilläolosta.
14.      Tutkittuaan ensimmäisen asteen tuomioistuimen menettelyn oikeudenkäyntiasiakirjat Corte d’appello di Roma toteaa, että rikosoikeudellinen menettely kyseisessä tuomioistuimessa aloitettiin 2.4.2022 sen jälkeen, kun CV oli otettu kiinni sellaisten törkeiden vammantuottamusrikosten ja törkeän ryöstön yhteydessä, jotka CV teki toisen niin ikään kiinni otetun henkilön ja kahdeksan tuntemattomaksi jääneen muun tekijän rikoskumppanina. CV:tä syytettiin lisäksi rikoksen uusimisesta, koska hänet oli jo tuomittu muista samantyyppisistä rikoksista.
15.      CV:n pyynnöstä poliisi ilmoitti hänen kiinni ottamisestaan hänen äidilleen, ja CV nimesi avustajakseen asianajajan.
16.      CV tuotiin 4.4.2022 kiinni otettuna Tribunale ordinario di Romaan, jotta hänen pidättämisensä vahvistettaisiin ja jotta hänet tuomittaisiin kiireellisessä menettelyssä. Istunnossa CV ilmoitti, että väestörekisteriin hänen osoitteekseen oli merkitty hänen äitinsä koti Sisiliassa, mutta hän oli asunut vakinaisesti Roomassa viiden vuoden ajan. Hän ilmoitti lisäksi, että hänen asuinpaikkansa Roomassa oli Comunità di Sant’Egidio ‑nimisen yhdistyksen ylläpitämä ”mensa per i poveri” (köyhien ruokala).
17.      CV:n pidättämistä ei vahvistettu 4.4.2022 pidetyssä istunnossa eikä istunnossa päätetty oikeudenkäynnin toimittamisesta kiireellisessä menettelyssä, vaan asia siirrettiin syyttäjän käsiteltäväksi ja CV vapautettiin.
18.      Tämän jälkeen syyttäjä vaati Giudice per le indagini preliminari del Tribunale ordinario di Romaa (Rooman alioikeuden esitutkintatuomari, Italia) antamaan päätöksen asian käsittelemisestä välittömän pääkäsittelyn menettelyssä, koska todisteet olivat niin selviä, että asia voitiin käsitellä suoraan järjestämättä valmisteluistuntoa.
19.      Giudice per le indagini preliminari hyväksyi syyttäjän vaatimuksen ja siirsi CV:n asian käsiteltäväksi Tribunale ordinario de Roman 4.10.2022 järjestettävässä istunnossa välittömässä pääkäsittelyssä.
20.      Poliisi vieraili 9.5.2022 edellä mainitussa ”mensa per i poverissa” antaakseen CV:lle tiedoksi päätöksen asian käsittelemisestä välittömässä pääkäsittelyssä, mutta poliisi ei tavoittanut CV:tä kyseisestä ruokalasta ja jätti tiedoksi annettavan asiakirjan eräälle yhdistyksen vastuuhenkilöistä. Hän ilmoitti, että CV oli käynyt paikan päällä kaksi päivää aikaisemmin, ja vakuutti jättävänsä päätöksen asian käsittelystä välittömässä pääkäsittelyssä
CV:n henkilökohtaiseen postilaatikkoon.
21.      CV:n nimeämä asianajaja lähetti CV:n asuntoon ”mensa per i poverissa” 13.7.2022 sähkeen, jolla hän ilmoitti, ettei hän enää edustaisi CV:tä rikosoikeudenkäynnissä, koska CV ei ollut tavoitettavissa.
22.      Päätös asian käsittelemisestä välittömässä pääkäsittelyssä
annettiin 4.10.2022 varmennetulla sähköpostilla CV:n nimeämän asianajajan tiedoksi, koska sitä ei voitu antaa tiedoksi CV:n ilmoittamaan asuinpaikkaan.
23.      Koska CV:n nimeämä asianajaja oli ilmoittanut, ettei hän edustaisi CV:tä, Tribunale ordinario di Roma nimesi 4.10.2022 pidetyssä istunnossaan eri asianajajan CV:n viran puolesta määrätyksi puolustajaksi.
24.      Kyseisessä 4.10.2022 pidetyssä istunnossaan Tribunale ordinario di Roma totesi, ettei päätöstä asian käsittelemisestä välittömässä pääkäsittelyssä ollut annettu tiedoksi syytetylle, ja palautti asian tuomioistuimen kirjaamolle kyseisen päätöksen uutta tiedoksiantamista varten.
25.      Tribunale ordinario di Roma totesi 17.1.2023 pidetyssä istunnossaan, että asianomainen henkilö oli pyrittävä löytämään, koska asiassa ei ollut näytetty toteen, että CV oli tosiasiallisesti tietoinen oikeudenkäynnistään, ja siirsi asian tuomioistuimen kirjaamolle CV:n etsimistä varten.
26.      Poliisi vieraili 20.1.2023 uudelleen ”mensa per i poverissa” antaakseen päätöksen tiedoksi, mutta poliisi ei tavoittanut CV:tä tälläkään kertaa ja jätti kehotuksen hakea asiakirja vapaaehtoiselle, joka ilmoitti jättävänsä sen CV:n henkilökohtaiseen postilaatikkoon.
27.      Poliisi yritti 20., 21. ja 23.1.2023 tuloksetta tavoittaa puhelimitse CV:n, joka oli ilmoittanut matkapuhelinnumeronsa.
28.      Poliisi tutki 20.1.2023 eri väestörekisterejä ja totesi CV:n olevan kirjoilla äitinsä luona Sisiliassa. CV:n äiti kävi kuitenkin 3.2.2023 kuntansa väestörekisterivirastossa toimittamassa ilmoituksen siitä, että CV oli muuttanut pois hänen kodistaan, ja vaatimassa, että tämä poistettaisiin hänen perhetilannetiedoistaan.
29.      Tribunale ordinario di Roma totesi 13.6.2023 pidetyssä istunnossaan, että poliisin toimintaa koskevista kirjauksista ilmenee, ettei CV:tä ole kyetty tavoittamaan, ja määräsi näin ollen, että häntä etsittäisiin virallisesta kotiosoitteestaan eli äitinsä osoitteesta Sisiliassa, jotta hänelle voitaisiin antaa tiedoksi jäljennös päätöksestä asian käsittelemisestä välittömässä pääkäsittelyssä
ja istuntopöytäkirjan jäljennös 13.6.2023 pidetystä istunnosta, jossa asia siirrettiin käsiteltäväksi 23.10.2023 järjestettävässä istunnossa.
30.      Poliisi antoi edellä mainitut asiakirjat 19.6.2023 henkilökohtaisesti tiedoksi CV:n äidille, johon viitattiin ”samassa taloudessa asuvana äitinä”.
31.      Tribunale ordinario di Roma totesi 23.10.2023 pidetyssä istunnossaan, että päätös asian käsittelemisestä välittömässä pääkäsittelyssä
oli annettu henkilökohtaisesti tiedoksi CV:n samassa taloudessa asuvalle äidille ja että näin ollen oli katsottava, että syytetyn tietoisuus oikeudenkäynnistä oli taattu.
32.      Tribunale ordinario di Roma määräsi näin ollen rikosprosessikoodeksin 420 bis §:n 3 momentin nojalla oikeudenkäynnin toimittamisesta CV:n poissa ollessa, koska se katsoi toteen näytetyksi, että CV oli tosiasiallisesti saanut tiedon oikeudenkäynnistään ja että hänen poissaolonsa istunnosta johtui tarkoituksellisesta ja tietoisesta valinnasta.
33.      Suullisen todistelun toimittamisen yhteydessä 23.10.2023 rikoksen uhria kuultiin todistajana ja syyttäjän ja puolustuksen välisen keskustelun päätteeksi Tribunale ordinario di Roma tuomitsi CV:n viiden vuoden ja kolmen kuukauden vapausrangaistukseen ja 1500 euron suuruiseen sakkoon, koska hän oli osallistunut rikoksentekijänä törkeisiin vammantuottamusrikoksiin ja törkeään ryöstöön. Tuomiosta tuli lainvoimainen 14.4.2024.
34.      CV otettiin kiinni 19.11.2024 ja hän pani vireille edellä tämän ratkaisuehdotuksen 13 kohdassa mainitun tuomionpurkuhakemuksen.
IV     Menettely unionin tuomioistuimessa ja ennakkoratkaisukysymykset
35.      Tässä menettelyssä Corte d’appello di Roma päätti 7.1.2026 annetulla välipäätöksellään, joka saapui unionin tuomioistuimen kirjaamoon 22.1.2026, lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko direktiivin [2012/29] 6, 10 ja 18 artiklaa, kun niitä luetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 ja 54 artiklan ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 ja 17 artiklan valossa, tulkittava kokonaisuutena siten, että ne ovat esteenä Italian rikosprosessikoodeksin 629 bis §:n kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa lainvoimaisen tuomion purkamista koskevan sellaisen menettelyn yhteydessä, jolla voidaan purkaa langettava tuomio ja saada aikaan uuden pääasiaa koskevan oikeudenkäynnin tarve, ei säädetä minkäänlaisesta tiedottamisesta, viestinnästä tai osallistumisesta sellaisen rikoksen uhrin osalta, joka ei ole asianomistaja?
2)      Onko direktiivin [2016/343] 8 ja 9 artiklaa, kun niitä luetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 ja 54 artiklan ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 ja 17 artiklan valossa, tulkittava kokonaisuutena siten, että ne ovat esteenä Italian rikosprosessikoodeksin 420 bis ja 629 bis §:n kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan langettava tuomio voidaan purkaa, mikäli syytetty väittää, ettei hän ollut tosiasiassa tietoinen oikeudenkäynnistä, sikäli kuin kyseisten säännösten mukaan tuomioistuin ei voi katsoa, että syytetty vältteli tahallaan tiedon saamista oikeudenkäynnistään, syytetyn törkeän huolimattomuuden perusteella tai siksi, että syytetty tietoisesti hyväksyi riskin siitä, ettei hän saisi oikeudenkäyntiä koskevia asiakirjoja, kun mainitut perusteet todettaisiin objektiivisten käyttäytymistapojen ja välillisten todisteiden perusteella?”
36.      Unionin tuomioistuimen neljäs jaosto päätti 5. ja 9.2.2026 pidettyjen hallinnollisten kokoustensa jälkeen käsitellä tämän asian unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 107 artiklassa tarkoitetussa kiireellisessä ennakkoratkaisumenettelyssä.
37.      Italian hallitus ja Euroopan komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia unionin tuomioistuimessa. Samat osapuolet osallistuivat 18.3.2026 pidettyyn istuntoon.
V       Asian arviointi
A       Toinen ennakkoratkaisukysymys
38.      Ehdotan, että ensimmäiseksi tarkastellaan toista ennakkoratkaisukysymystä, jossa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta tulkitsemaan direktiivin 2016/343 8 ja 9 artiklaa, luettuina yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 ja 54 artiklan sekä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi 4.11.1950 Roomassa tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 6 ja 17 artiklan kanssa. Kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, ovatko edellä mainitut säännökset ja määräykset esteenä kansalliselle säännöstölle, jota on tulkittu oikeuskäytännössä siten, että tuomioistuin, jolle on esitetty vaatimus uuden oikeudenkäynnin toimittamisesta, koska syytetty tuomittiin poissa olevana, ei voi syytetyn käyttäytymisen ja välillisten todisteiden perusteella katsoa syytetyn vältelleen tahallaan tiedon saamista alkuperäisestä oikeudenkäynnistään.
1.     Vaatimukset, joista säädetään asiassa merkityksellisissä säännöksissä
39.      Direktiivin 2016/343 8 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat säätää, että oikeudenkäynti, joka voi johtaa asianomaisen henkilön syyllisyyttä tai syyttömyyttä koskevan täytäntöönpanokelpoisen ratkaisun antamiseen, voidaan järjestää tämän poissa ollessa. Tämä on mahdollista sillä edellytyksellä, että asianomaiselle on hyvissä ajoin ilmoitettu oikeudenkäynnistä ja poissaolon seurauksista (direktiivin 2016/343 8 artiklan 2 kohdan a alakohta) tai että hänelle on vain ilmoitettu oikeudenkäynnistä, mikäli häntä edustaa joko hänen itsensä tai valtion valtuuttama edustaja
(direktiivin 2016/343 8 artiklan 2 kohdan b alakohta).(7) Direktiivin 8 artiklan 4 kohdan mukaan tilanteessa, jossa edellä mainittuja edellytyksiä ei voida noudattaa siksi, ettei asianomaista henkilöä löydetä kohtuullisiksi katsottavista toimista huolimatta, ratkaisu voidaan silti antaa ja panna täytäntöön, mutta tällöin asianomaisella henkilöllä on oltava direktiivin 9 artiklassa tarkoitettu oikeus uuteen oikeudenkäyntiin.
40.      Unionin tuomioistuin totesi tuomiossa Spetsializirana prokuratura (Pakosalla olevan syytetyn oikeudenkäynti),(8) että jäsenvaltioille direktiivin 2016/343 8 artiklan 2 ja 3 kohdassa annettu mahdollisuus toimittaa kyseisen 8 artiklan 2 kohdassa säädettyjen edellytysten täyttyessä oikeudenkäynti vastaajan poissa ollessa ja panna ratkaisu täytäntöön säätämättä oikeudesta uuteen oikeudenkäyntiin perustuu olettamaan siitä, että artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa tilanteessa asianomainen, jolle on asianmukaisesti ilmoitettu oikeudenkäynnistä, on vapaaehtoisesti ja yksiselitteisesti päättänyt olla käyttämättä oikeuttaan olla läsnä omassa oikeudenkäynnissään.
41.      Samassa tuomiossaan unionin tuomioistuin totesi, että henkilön voidaan mahdollisesti myös katsoa saaneen tiedon oikeudenkäynnistä ja päättäneen vapaaehtoisesti ja yksiselitteisesti olla käyttämättä oikeuttaan olla siinä läsnä, kun häntä ei voida löytää, jotta hänelle voitaisiin toimittaa kutsu oikeudenkäyntiin. Tästä voi olla kyse silloin, kun on selviä ja objektiivisia viitteitä siitä, että asianomainen henkilö siitä huolimatta, että hänelle on virallisesti ilmoitettu siitä, että häntä syytetään rikoksesta, ja näin tietoisena häntä vastaan vireille pantavasta oikeudenkäynnistä on tarkoituksellisesti vältellyt ottamasta vastaan virallista ilmoitusta oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta. Tällaisten selvien ja objektiivisten viitteiden olemassaolo voidaan todeta esimerkiksi silloin, kun asianomainen henkilö – kuten oli tuomion Spetsializirana prokuratura (Pakosalla olevan syytetyn oikeudenkäynti) taustalla olleessa asiassa – on tahallaan ilmoittanut väärän osoitteen toimivaltaisille viranomaisille tai kun hän ei enää ole ilmoittamassaan osoitteessa.(9)
42.      Tällainen henkilö, joka on estänyt viranomaisia ilmoittamasta hänelle virallisesti oikeudenkäynnistä hyvissä ajoin virallisella asiakirjalla, on siis direktiivin 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa tilanteessa.(10) Lisäksi tällaisessa tilanteessa sitä, että toimivaltaiset viranomaiset ovat hyvissä ajoin lähettäneet virallisen asiakirjan, jossa mainitaan oikeudenkäynnin ajankohta ja paikka, asianomaiselle henkilölle osoitteeseen, jonka hän on ilmoittanut kyseisille viranomaisille, ja todistusta kyseisen asiakirjan tosiasiallisesta toimittamisesta mainittuun osoitteeseen pidetään osoituksena direktiivin 2016/343 8 artiklan 2 kohdan mukaisesta oikeudenkäynnin ajankohdan ja paikan ilmoittamisesta kyseiselle henkilölle, jota ei voida enää löytää. Tämä on kuitenkin mahdollista vain, jos kyseiset viranomaiset ovat tehneet kohtuullisia ponnisteluja löytääkseen mainitun henkilön ja haastaakseen hänet henkilökohtaisesti tai ilmoittaakseen hänelle muulla tavoin virallisesti oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta.(11)
43.      On myös huomattava, että tällaiselta henkilöltä voidaan evätä uusi oikeudenkäynti vain siinä tapauksessa, että muutkin direktiivin 2016/343 8 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät eli että hänelle on ilmoitettu poissaolon seurauksista hyvissä ajoin tai että häntä edustaa oikeudenkäynnissä valtuutettu edustaja.(12)
2.     Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykset, jotka perustuvat sen käsitykseen kansallisesta oikeudesta
44.      Toisella ennakkoratkaisukysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko sillä unionin oikeuden mukaan oltava harkintavalta ottaa huomioon CV:n käyttäytyminen ja tarkastella kysymystä siitä, välttikö CV siten tahallaan tiedon saamisen oikeudenkäynnistään, että CV:n vaatimusta uuden oikeudenkäynnin toimittamisesta olisi pidettävä väärinkäyttönä.
45.      Italian hallituksen huomautusten mukaan tämä kysymys on hypoteettinen. Italian hallituksen mukaan ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi nyt käsiteltävän asian taustalla olevien tosiseikkojen perusteella hylätä vaatimuksen uuden oikeudenkäynnin toimittamisesta. Niinpä Italian hallitus esittää, että kansallisen oikeuskäytännön mukaan syytetyn poissa olevaksi toteaminen on kylläkin hyväksyttävää siksi, että syytetty on tosiasiallisesti tietoinen oikeudenkäynnistään, eikä syytetyn tarkoitusta vältellä tiedon saamista oikeudenkäynnistä voida päätellä automaattisesti siitä, että syytetty on ”toiminut huolimattomasti tiedon saamisen suhteen”. Syytetyn tällainen huolimattomuus voidaan kuitenkin ottaa huomioon, kun toimivaltaiset viranomaiset ovat ryhtyneet kohtuullisiin ponnisteluihin tavoittaakseen asianomaisen henkilön. Tässä tilanteessa toimivaltaisten viranomaisten on esitettävä selviä ja objektiivisia viitteitä, joista ilmenee, että asianomainen henkilö on saanut riittävät tiedot.
46.      Italian hallituksen mukaan näiden kahden edellytyksen huomioon ottamisesta seuraa, ettei puolustautumisoikeuksiin voida vedota väärinkäytöstarkoituksessa, koska tällöin merkitystä annetaan paitsi viranomaisten huolellisuudelle pyrkimyksissään toimittaa syytetylle tiedot oikeudenkäynnistään myös syytetyn huolellisuudelle oikeudenkäyntiä koskevien tietojen vastaanottamisessa. Näiden edellytysten vuoksi CV:ltä voidaan evätä oikeus uuteen oikeudenkäyntiin ennakkoratkaisupyynnössä esitettyjen tosiseikkojen perusteella.
47.      Edellä esitettyjen argumenttien osalta on palautettava mieleen, että SEUT 267 artiklassa määrätty menettely perustuu kansallisilla tuomioistuimilla ja unionin tuomioistuimella olevien tehtävien selkeään jakoon siten, että unionin tuomioistuin on toimivaltainen lausumaan ainoastaan kyseisessä artiklassa tarkoitettujen unionin tointen tulkinnasta tai pätevyydestä. Tässä yhteydessä unionin tuomioistuimen tehtävä ei ole lausua kansallisten säännösten tulkinnasta eikä ratkaista sitä, onko ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen tulkinta niistä oikea. Tästä seuraa, että unionin tuomioistuimen tehtävänä on ottaa huomioon ennakkoratkaisukysymyksiin liittyvät tosiasiat ja oikeudelliset seikat sellaisina kuin ne on ennakkoratkaisupyynnössä esitetty. Näin ollen nyt käsiteltävässä asiassa on pitäydyttävä siinä Italian lainsäädännön tulkinnassa, joka ilmenee ennakkoratkaisupyynnöstä ja joka on unionin tuomioistuimelle esitetyn kysymyksen lähtökohtana.(13)
48.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan rikosprosessikoodeksin 420 bis §:ssä kylläkin luetellaan seikkoja, joiden perusteella syytetyn voidaan katsoa tarkoittaneen vältellä tiedon saamista oikeudenkäynnistään ja joiden perusteella syytetyn poissaolon voidaan katsoa johtuvan hänen tietoisesta valinnastaan. Corte suprema di cassazionen (ylin tuomioistuin, Italia) oikeuskäytännön mukaan vaatimus uuden oikeudenkäynnin toimittamisesta voidaan kuitenkin hylätä vain, jos esitetään suora näyttö syytetyn tarkoituksesta välttää tiedon saaminen oikeudenkäynnistään.
49.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tämä merkitsee tosiasiallisesti sen edellyttämistä, että asianomainen henkilö on nimenomaisesti todennut haluavansa välttyä tiedon saamiselta oikeudenkäynnistään. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tuomioistuimet eivät saa päätellä, että asianomaisen henkilön tavoittaminen on mahdotonta hänen sellaisen käyttäytymisensä vuoksi, josta tällainen tahto ilmenee epäsuorasti mutta varmasti. Niinpä tuomioistuin ei voi ottaa huomioon huolimattomuutta, joka osoittaa asianomaisen henkilön tietoisesti hyväksyneen riskin siitä, ettei hän saa tietoa oikeudenkäynnistään, ja joka voidaan samaistaa kyseisen tiedon tahalliseen välttelemiseen. Näin ollen nyt käsiteltävän asian olosuhteissa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen olisi hyväksyttävä vaatimus uuden oikeudenkäynnin toimittamisesta, koska sillä ei ole suoria todisteita siitä, että CV:n tarkoituksena oli välttää tiedon saaminen alkuperäisestä oikeudenkäynnistään.
50.      Näin ollen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vaikuttaa katsovan, että kansallisessa oikeudessa, sellaisena kuin sen on sovellettava sitä, annetaan tietyssä mielessä ”liioiteltua suojaa” puolustautumisoikeuksille. Kyseisen tuomioistuimen mukaan kansallisesta oikeudesta seuraa, että sillä on velvollisuus määrätä oikeudenkäynnin uudelleentoimittamisesta, ja kansallinen oikeus estää sitä tarkastelemasta viitteitä siitä, että CV:n poissaolo oikeudenkäynnistä perustui mahdollisesti CV:n tietoiseen valintaan.
3.     Kielto käyttää väärin direktiivissä 2016/343 taattua oikeutta uuteen oikeudenkäyntiin
51.      Direktiivin 2016/343 oikeusperustasta, joka on SEUT 82 artiklan 2 kohta, direktiivin johdanto-osan yhdeksännestä ja 48 perustelukappaleesta sekä direktiivin 1 artiklasta käy ilmi, että kyseisellä direktiivillä toteutetaan ainoastaan vähimmäistason yhdenmukaistaminen eikä siinä säädetä kattavasta ja tyhjentävästä yhdenmukaistamisesta, joten jäsenvaltiot voivat laajentaa direktiivissä säädettyjä oikeuksia tarjotakseen direktiiviä korkeatasoisempaa suojaa.(14)
52.      Niinpä direktiivin 2016/343 8 artiklan 2 kohdan sanamuodossakin säädetään, että jäsenvaltiot ”voivat säätää, että oikeudenkäynti, joka voi johtaa epäillyn tai syytetyn syyllisyyttä tai syyttömyyttä koskevan päätöksen tekemiseen, voidaan järjestää tämän poissa ollessa”.(15) Jäsenvaltiot voivat siis jättää säätämättä kansallisessa oikeudessaan mahdollisuudesta järjestää oikeudenkäynti syytetyn poissa ollessa.(16)
53.      Kun jäsenvaltiot säätävät mahdollisuudesta toimittaa tällainen oikeudenkäynti, niiden on kuitenkin noudatettava direktiivissä säädettyjä vaatimuksia. Direktiivissä nimittäin säädetään jäsenvaltioiden velvollisuuksista, jotka koskevat epäiltyjen ja syytettyjen oikeutta osallistua omaan oikeudenkäyntiinsä, ja rajataan kyseisiä velvollisuuksia ja kyseistä oikeutta sekä säädetään sitä koskevista poikkeuksista.(17) Tämä tarkoittaa sitä, että jäsenvaltioilla on paitsi velvollisuus taata syytetylle oikeus olla läsnä oikeudenkäynnissään myös velvollisuus estää se, että oikeutta uuteen oikeudenkäyntiin käytetään väärin tilanteessa, jossa tuomio on annettu syytetyn poissa ollessa, koska tällaisella väärinkäytöllä haitattaisiin syytetoimien toteuttamista ja hyvää oikeudenkäyttöä.
54.      Jäsenvaltioilla on kylläkin edelleenkin lähtökohtaisesti mahdollisuus antaa puolustautumisoikeuksille direktiivissä 2016/343 säädettyä korkeampitasoista suojaa. Puolustautumisoikeuksien turvaamisella ei kuitenkaan saada vaarantaa direktiivin tavoitetta tai tehokasta täytäntöönpanoa. On nimittäin niin, että kun unionin toimessa annetaan jäsenvaltioille vapaus valita useiden erilaisten täytäntöönpanomuotojen välillä, kyseisen harkintavallan käyttöä pidetään unionin oikeuden soveltamisena. Kun tutkitaan, ovatko tässä yhteydessä käyttöön otetut kansalliset säännöt unionin oikeuden mukaisia, kyse on näin ollen kyseisen direktiivin tulkitsemisesta unionin oikeuden yleisten periaatteiden valossa.(18)
55.      Vastaavasti on niin, että perusoikeuskirjasta seuraavat vaatimukset sitovat jäsenvaltioita, kun ne soveltavat kyseisiä sääntöjä. Jäsenvaltiot saavat kylläkin soveltaa perusoikeuksien suojaa koskevia kansallisia standardeja, mutta vain sillä edellytyksellä, ettei tämä soveltaminen vaaranna perusoikeuskirjassa vahvistettua suojan tasoa eikä unionin oikeuden ensisijaisuutta, yhtenäisyyttä ja tehokkuutta.(19)
56.      Näiden lähtökohtien mukaisesti unionin tuomioistuin on jo katsonut, että direktiivin 2016/343 säännöksiä, jotka koskevat oikeutta olla läsnä omassa oikeudenkäynnissään ja oikeutta uuteen oikeudenkäyntiin, on tulkittava siten, että estetään se, että henkilö, joka on siitä huolimatta, että hänelle on ilmoitettu oikeudenkäynnistä, joko nimenomaisesti tai hiljaisesti mutta yksiselitteisesti päättänyt olla poissa oikeudenkäynnistään, voisi poissa olevana annetun tuomion jälkeen vaatia uuden oikeudenkäynnin toimittamista ja näin oikeuttaan väärinkäyttämällä haitata syytetoimien toteuttamista ja hyvää oikeudenkäyttöä.(20)
57.      Unionin tuomioistuimen mukaan tämä tulkinta perustuu direktiivin 2016/343 tarkoitukseen, jona direktiivin johdanto-osan yhdeksännen ja kymmenennen perustelukappaleen mukaan on lujittaa oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin rikosoikeudellisissa menettelyissä ja näin jäsenvaltioiden luottamusta toistensa rikosoikeudelliseen järjestelmään. Tämän tavoitteen noudattaminen taataan olettamalla siitä, että kun direktiivin 8 artiklan 2 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät, asianomainen henkilö, jolle on asianmukaisesti ilmoitettu oikeudenkäynnistä, on vapaaehtoisesti ja yksiselitteisesti päättänyt olla käyttämättä oikeuttaan olla läsnä omassa oikeudenkäynnissään.(21)
58.      Tätä tulkintaa tukee se, että direktiivi 2016/343 annettiin tarkoituksessa edistää tuomioistuinratkaisujen vastavuoroista tunnustamista ja poliisiyhteistyötä sekä oikeudellista yhteistyötä rikosasioissa jäsenvaltioiden välillä, joten sillä on sama tavoite kuin tuomioistuinratkaisujen vastavuoroista tunnustamista rikosasioissa ja henkilöiden luovuttamista jäsenvaltioiden välillä koskevilla puitepäätöksilläkin.(22) Koska direktiivi 2016/343 ja kyseiset puitepäätökset ovat osa samaa lainsäädäntökokonaisuutta, direktiiviä on tulkittava johdonmukaisesti kyseisiin puitepäätöksiin nähden.(23)
59.      Kuten julkisasiamies Richard de la Tour on selittänyt, kyseisistä puitepäätöksistä seuraa, että kansallisilla tuomioistuimilla on oltava myös harkintavalta selvittää käsiteltävään asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella, onko puolustautumisoikeuksia kunnioitettu siitä huolimatta, että tuomio annettiin syytetyn poissa ollessa.(24) Julkisasiamies otti tämän tulkintansa tueksi huomioon muun muassa syytetoimien vaikuttavuuden ja hyvän oikeudenkäytön.(25)
60.      Vielä on mainittava, että ehdottamani tulkinta merkitsee, että kunnioitetaan uhrin oikeutta saada asiansa käsitellyksi kohtuullisen ajan kuluessa, uhrin oikeutta siihen, ettei hän joudu uudelleen traumaattiseen tilanteeseen, rikosoikeudellisten menettelyjen tehokkuusperiaatetta sekä yleistä oikeuden väärinkäytön kiellon periaatetta, jonka mukaan yksityiset eivät saa käyttää unionin oikeussääntöjä väärin tai vedota niihin vilpillisesti.(26)
61.      Oikeuden väärinkäytön kielto on nimittäin edelleenkin voimassa. Perusoikeuskirjan 54 artiklassa ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 17 artiklassa vahvistetaan kylläkin nimenomaisesti oikeuden väärinkäytön kielto, jota ei nähtävästi voida soveltaa nyt käsiteltävän asian taustalla oleviin olosuhteisiin. Kuten komissio esittää, kyseisten määräysten erityistavoitteena on estää yksilöitä, ryhmittymiä tai valtioita käyttämästä perusoikeuskirjassa tai Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattuja vapauksia niissä vahvistettujen oikeuksien pilaamiseen tai liialliseen rajoittamiseen. Kyseisen erityiskiellon olemassaolo ei kuitenkaan merkitse, etteikö unionin tuomioistuimen vahvistamaa yleisempää kieltoa voitaisi soveltaa.
4.     Ratkaisuehdotus toisen ennakkoratkaisukysymyksen osalta
62.      Edellä esitetystä seuraa, että toimivaltaisella tuomioistuimella on oltava harkintavaltaa, kun se tutkii, täyttyvätkö tilanteessa, jossa tuomio on annettu syytetyn poissa ollessa, edellytykset direktiivin 2016/343 9 artiklassa tarkoitetun uutta oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden soveltamiselle.
63.      Kun toimivaltainen tuomioistuin käyttää tätä harkintavaltaansa, sen on voitava tutkia, täyttyvätkö asiassa edellä tämän ratkaisuehdotuksen 39–43 kohdassa tiiviisti esitetyt edellytykset. Niinpä kyseisen tuomioistuimen on arvioitava, liittyykö asiaan selviä ja objektiivisia viitteitä siitä, että asianomainen henkilö siitä huolimatta, että hänelle on virallisesti ilmoitettu siitä, että häntä syytetään rikoksesta, ja näin tietoisena häntä vastaan vireille pantavasta oikeudenkäynnistä on tarkoituksellisesti vältellyt ottamasta vastaan virallista ilmoitusta oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta. Tässä yhteydessä tuomioistuimen on otettava asianmukaisesti huomioon muun muassa direktiivin 2016/343 johdanto-osan 42 perustelukappaleessa tarkoitettujen haavoittuvassa asemassa olevien henkilöiden erityistilanne.(27) Tämän kysymyksen tarkastelun yhteydessä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on lisäksi määritettävä, täyttyykö jompikumpi direktiivin 2016/343 8 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetuista toisilleen vaihtoehtoisista edellytyksistä, eli onko asianomaiselle henkilölle ilmoitettu oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta sekä poissaolon seurauksista tai edustaako häntä asianmukaisesti valtuutettu edustaja koko oikeudenkäynnin ajan.(28)
64.      Asianomaiselta henkilöltä voidaan evätä oikeus uuteen oikeudenkäyntiin vain siinä tapauksessa, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa edellä kuvatun tarkastelunsa perusteella, että asianomainen henkilö on tarkoituksellisesti vältellyt ottamasta vastaan virallista ilmoitusta oikeudenkäynnistään ja että jompikumpi edellä mainituista edellytyksistä täyttyy tämän lisäksi. Asia voisi olla toisin vain siinä tapauksessa, että kävisi ilmi, että asianomainen henkilö on tarkoituksellisesti estänyt kyseisten edellytysten täyttymisen, esimerkiksi välttelemällä tietojen saamista oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta sekä syytetyn poissa ollessa annetun tuomion seurauksista tai katkaisemalla tarkoituksellisesti ja toistuvasti yhteydenpidon valtuutetun edustajansa kanssa. Tällaisessa tilanteessa yleinen oikeuden väärinkäytön kiellon periaate voisi puoltaa sitä, ettei asiassa toimitettaisi uutta oikeudenkäyntiä.
65.      Nyt käsiteltävässä asiassa ei ole selvää, ellei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tarkastelussa toisin ilmene, onko asiassa viitteitä siitä, että CV olisi tarkoituksellisesti ja oikeuden väärinkäyttöön viittaavalla tavalla estänyt direktiivin 2016/343 8 artiklan 2 kohdan mukaisten edellytysten täyttymisen. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on siis tutkittava etenkin 4.4.2022 pidetyn CV:n kuulustelun, jossa häntä avusti hänen valitsemansa asianajaja asianmukaisen valtuutuksen perusteella,(29) pöytäkirjan ja kuulustelumerkintöjen (ks. edellä 16 kohta) perusteella, käykö kyseisistä asiakirjoista ilmi, että CV:lle kerrottiin riittävällä tavalla siitä, että häntä syytetään rikoksesta ja että häntä vastaan on tarkoitus aloittaa rikosoikeudenkäynti. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on myös tutkittava muun muassa CV:n osoitteistaan antamien tietojen ja niiden ponnistelujen perusteella, joihin ryhdyttiin tarkoituksessa antaa CV:lle tiedot hänen oikeudenkäynnistään, onko katsottava, että CV vältti tarkoituksellisesti sen, että hänelle annettaisiin virallisesti tiedot oikeudenkäynnin ajasta ja paikasta, vaikka toimivaltaiset viranomaiset ryhtyivät riittäviin ponnisteluihin tavoittaakseen hänet.
66.      Arvioidessaan näitä kysymyksiä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on otettava asianmukaisesti huomioon paitsi se, että CV on haavoittuvaisessa asemassa, koska hän on vailla vakinaista asuntoa, mutta myös se, käykö CV:n 4.4.2022 pidetyssä kuulustelussa antamista vastauksista ilmi, että hän oli riittävän tietoinen ja selvätajuinen kyetäkseen hahmottamaan kyseisen tilanteen merkityksen ja mahdolliset seuraukset. Menettelyssä, jossa käsitellään vaatimus uuden oikeudenkäynnin toimittamisesta, CV:n on lisäksi kyettävä esittämään etenkin ne erityiset olosuhteet, jotka mahdollisesti estivät häntä saamasta ilmoituksia, jotka toimitettiin Comunità di Sant’Egidion ”mensa per i poveriin” (ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 16, 20 ja 26 kohta).
67.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on lisäksi tutkittava, täyttyykö tässä asiassa toinen direktiivin 2016/343 8 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa säädetyistä edellytyksistä. Tässä yhteydessä sen on yhtäältä määritettävä, voidaanko katsoa, että CV:tä edusti asianmukaisesti valtuutettu avustaja koko oikeudenkäynnin ajan, kun otetaan huomioon tämän asian olosuhteet (ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 15, 21 ja 23 kohta).(30)
68.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on toisaalta direktiivin 2016/343 8 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädetyn edellytyksen osalta arvioitava, voidaanko sitä, että ilmoitus päätöksestä käsitellä asia välittömän tuomion menettelyssä jätettiin Comunità di Sant’Egidion ”mensa per i poveriin”, pitää direktiivin 2016/343 8 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuna oikeudenkäynnin ajasta ja paikasta ilmoittamisena CV:lle (ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 42 kohta). Tuomioistuimen on myös tutkittava, onko asiassa osoitettu riittävällä tavalla, että CV:lle ilmoitettiin virallisesti – etenkin 4.4.2022 pidetyn kuulustelun aikana – ja hyvissä ajoin poissaolon seurauksista.
69.      Joka tapauksessa on lopuksi syytä palauttaa mieleen se, että menettelyn, jossa epäillyn tai syytetyn on voitava vaatia uuden oikeudenkäynnin toimittamista direktiivin 2016/343 9 artiklan nojalla, on täytettävä edellytykset, joita sovelletaan tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden nojalla. Tämä tarkoittaa muun muassa sitä, että vaatimus uuden oikeudenkäynnin toimittamisesta on käsiteltävä riittävän lyhyen ajan kuluessa, jotta voidaan taata – etenkin silloin, kun asianomainen henkilö on menettänyt vapautensa, kuten on nyt käsiteltävässä asiassa –
kyseisen menettelyn tehokas vaikutus, sillä menettelyn seurauksena alkuperäinen tuomio saatetaan purkaa ja asianomainen henkilö saatetaan vapauttaa. Nyt käsiteltävässä asiassa on kuitenkin syytä epäillä sitä, että pääasian oikeudenkäynti täyttää kyseiset edellytykset, koska CV otettiin kiinni 19.11.2024, hän vaati alkuperäisen tuomionsa purkamista 19.11.2024 ja
ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lähetti ennakkoratkaisupyyntönsä unionin tuomioistuimelle vasta 7.1.2026 eli yli vuotta myöhemmin ajankohtana, jona CV oli jo suorittanut huomattavan osan hänelle määrätystä rangaistuksesta.(31)
B       Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
70.      Ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko direktiivin 2012/29 6, 10 ja 18 artiklaa, luettuina yhdessä perusoikeuskirjan 47 ja 54 artiklan ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 ja 17 artiklan kanssa, tulkittava siten, että ne ovat esteenä Italian rikosprosessikoodeksin 629 bis §:n kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jossa sellaisen lainvoimaisen tuomion purkamista koskevan menettelyn
yhteydessä, jossa langettava tuomio saatetaan purkaa siten, että asiassa on toimitettava uusi rikosoikeudenkäynti, ei säädetä minkäänlaisesta tiedottamisesta, viestinnästä tai osallistumisesta sellaisen rikoksen uhrin osalta, joka ei ole asianomistaja.
71.      Direktiivin 2012/29 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan kyseisen direktiivin tarkoituksena on varmistaa, että rikoksen uhrit saavat asianmukaista tietoa, tukea ja suojelua ja että he voivat osallistua rikosoikeudellisiin menettelyihin.
72.      Näin ollen direktiivin 2012/29 6 artiklassa säädetään uhrin oikeudesta saada tietoja asiansa käsittelystä. Kyseisessä artiklassa ei nimenomaisesti mainita pääasiassa kyseessä olevan kaltaista tuomion purkamista koskevaa menettelyä, jonka aikana toimivaltainen tuomioistuin tutkii, täyttyivätkö alkuperäisessä oikeudenkäynnissä edellytykset tuomion antamisella syytetyn poissa ollessa. Vastaavasti siltä osin kuin direktiivin 6 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetään nimenomaisesti uhrin oikeudesta saada lähtökohtaisesti kaikki tiedot, joiden avulla hän voi seurata rikosoikeudellisen menettelyn etenemistä, direktiivin 6 artiklan 2 kohdassa viitataan direktiivin johdanto-osan 20 perustelukappaleen tavoin uhrin asemaan asianomaisessa rikosoikeudellisessa järjestelmässä.
73.      Direktiivin 2012/29 10 artiklassa, jossa vahvistetaan uhrien oikeus tulla kuulluiksi, viitataan niin ikään yksinomaan ”rikosoikeudellisiin menettelyihin” yleensä.
74.      Direktiivin 2012/29 yleisestä rakenteesta ja tarkoituksesta ilmenee kuitenkin, että direktiivi perustuu tarkoitukseen ottaa huomioon rikoksentekijöitä vastaan käynnistettyjen menettelyjen mahdollisesti vakavat seuraukset rikosten uhrien kannalta ja että direktiivillä pyritään varmistamaan se, että uhrit voivat osallistua asianmukaisesti ja aktiivisesti kyseisiin menettelyihin.
75.      Tästä syystä direktiivin 2012/29 johdanto-osan 26 perustelukappaleessa korostetaan sitä, kuinka tärkeää on välittää uhreille ne tiedot, joiden avulla he voivat seurata menettelyn etenemistä. Direktiivin johdanto-osan 31 perustelukappaleessa todetaan lisäksi, että oikeuden saada tietoja oikeudenkäynnin ajasta ja paikasta olisi koskettava myös tietoja asiassa annettuun tuomioon liittyvän valituksen käsittelyajasta ja
‑paikasta.
76.      Menettely, jossa toimivaltainen tuomioistuin tutkii, onko alkuperäinen tuomio purettava ja onko oikeudenkäynti toimitettava uudelleen, voidaan samaistaa menettelyyn, jossa tutkitaan rikosasiassa annetusta tuomiosta tehty valitus. Tällaiseen tuomion
purkamista koskevaan menettelyyn liittyy nimittäin mahdollisuus siitä, että rikosoikeudenkäynti, joka on lähtökohtaisesti päättynyt lainvoimaiseen tuomioon, toimitetaan uudelleen.
77.      Tällainen menettely on uhrin kannalta erittäin merkityksellinen. Siitä nimittäin seuraa, että
uhri voi joutua kohtaamaan uudelleen traumaattisen kokemuksensa ja että hän voi mahdollisesti joutua todistamaan uudelleen uudessa oikeudenkäynnissä, jossa arvioidaan tosiseikkoja.
78.      Näin ollen uhrin oikeutta osallistua aktiivisesti rikosoikeudellisiin menettelyihin ei mielestäni voida rajata koskemaan vain rikosoikeudenkäyntejä, joiden tarkoituksena on rikoksen toteaminen, vaan sitä on sovellettava myös alkuperäisen tuomion purkamista koskevassa menettelyssä. Uhrin oikeus osallistua tällaiseen menettelyyn ei myöskään voi riippua siitä, onko uhri asianomistaja tai tuliko alkuperäinen menettely vireille uhrin rikosilmoituksen perusteella vai aloitettiinko se viran puolesta.(32)
79.      Kuten komissio korostaa, uhrin ja syytetyn oikeuksia ei tietenkään voida asettaa vastakkain arvioitaessa oikeutta uuteen oikeudenkäyntiin. Direktiivin 2012/29 johdanto-osan 12 perustelukappaleessa todetaan, etteivät kyseisessä direktiivissä vahvistetut uhrin oikeudet vaikuta rikoksentekijän oikeuksiin. Uuden rikosoikeudenkäynnin vakavat seuraukset uhrin kannalta eivät siis voi olla peruste rajoittaa syytetyn oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin. Direktiivin niitä säännöksiä, joilla pyritään estämään toissijainen uhriksi joutuminen tai tarpeettoman suuri määrä istuntoja,(33) ei voida tulkita tavalla, jolla vaarannettaisiin syytetyn oikeus uuteen oikeudenkäyntiin tilanteessa, jossa kyseisen oikeuden soveltamisedellytykset täyttyvät.
80.      Tuomionpurkumenettelyssä ei myöskään ole kyse rikoksesta sinänsä eikä uhrin todistamista rikoksesta oteta huomioon, kun tutkitaan, täyttyvätkö asiassa rikosoikeudenkäynnin uudelleen toimittamisen edellytykset.
81.      Uhri voi kuitenkin mahdollisesti esittää seikkoja, jotka voivat antaa toimivaltaiselle tuomioistuimelle hyödyllisiä viitteitä siitä, oliko syytetyllä tietoinen tarkoitus välttää tiedon saaminen alkuperäisestä oikeudenkäynnistään.
Näin on varsinkin sellaisissa tilanteissa, joissa uhri ja syytetty tuntevat toisensa tai heidän suhteensa on läheinen, kuten esimerkiksi lähisuhdeväkivaltatilanteissa.
82.      Näin ollen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ensimmäiseen kysymykseen on mielestäni vastattava, että direktiivissä 2012/29 uhrille taatut oikeudet edellyttävät, että uhrille ilmoitetaan hakemuksista, joilla vedotaan uuden oikeudenkäynnin takeeseen. Uhria on myös voitava kuulla tällaisen hakemuksen käsittelyn yhteydessä, jotta hän voi esittää syytetyn käyttäytymisen arvioimisen kannalta mahdollisesti merkityksellisiä tietoja.
VI     Ratkaisuehdotus
83.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Corte d’appello di Roman esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
Eräiden syyttömyysolettamaan liittyvien näkökohtien ja läsnäoloa oikeudenkäynnissä koskevan oikeuden lujittamisesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 9.3.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2016/343 8 ja 9 artiklaa sekä rikoksen uhrien oikeuksia, tukea ja suojelua koskevista vähimmäisvaatimuksista sekä neuvoston puitepäätöksen 2001/220/YOS korvaamisesta 25.10.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2012/29/EU 6, 10 ja 18 artiklaa on tulkittava siten, että
–        kansallisilla tuomioistuimilla on oltava harkintavaltaa, jonka nojalla ne voivat tutkia,
onko syytetyllä, joka ei ollut läsnä omassa oikeudenkäynnissään, kaikkien asiassa merkityksellisten seikkojen perusteella oltava oikeus uuteen oikeudenkäyntiin, jotta voidaan turvata hänen oikeutensa oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin
–        kun kansalliset tuomioistuimet arvioivat tätä kysymystä, niiden on selvitettävä, onko asiassa näytetty riittävällä tavalla toteen, että syytetty oli tietoinen oikeudenkäynnin toimittamisesta ja poissa olevana annetun tuomion seurauksista ja että syytetyn poissaolo perustui tietoiseen valintaan
–        uhrille on ilmoitettava hakemuksesta, jolla syytetty vaatii uuden oikeudenkäynnin toimittamista, ja uhrilla on oltava oikeus tulla kuulluksi menettelyssä, jossa toimivaltainen tuomioistuin tutkii kyseisen hakemuksen.
1      Alkuperäinen kieli: ranska.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.
2      Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2016, L 65, s. 1), johdanto-osan 33 perustelukappale.
3      Direktiivin johdanto-osan 35 perustelukappale; ks. myös tuomio 26.2.2013, Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, 49 kohta).
4      Ks. vastaavasti tuomio 19.5.2022, Spetsializirana prokuratura (Pakosalla olevan syytetyn oikeudenkäynti) (C‑569/20, EU:C:2022:401, 34 ja 35 kohta).
5      Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2012, L 315, s. 57).
6      EUVL 2013, C 378, s. 8.
7      Tuomio 19.5.2022, Spetsializirana prokuratura (Pakosalla olevan syytetyn oikeudenkäynti) (C‑569/20, EU:C:2022:401, 33 ja 39–43 kohta); tuomio 16.1.2025, Stangalov (C‑644/23, EU:C:2025:16, 37 kohta) ja tuomio 20.5.2025, Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 34 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
8      Tuomio 19.5.2022, Spetsializirana prokuratura (Pakosalla olevan syytetyn oikeudenkäynti) (C‑569/20, EU:C:2022:401, 34 ja 35 kohta); ks. myös tuomio 15.9.2022, HN (Maasta poistetun syytetyn oikeudenkäynti) (C‑420/20, EU:C:2022:679, 35, 36 ja 58 kohta).
9      Tuomio 19.5.2022, Spetsializirana prokuratura (Pakosalla olevan syytetyn oikeudenkäynti) (C‑569/20, EU:C:2022:401, 48 kohta ja 49 kohta).
10      Tuomio 19.5.2022, Spetsializirana prokuratura (Pakosalla olevan syytetyn oikeudenkäynti) (C‑569/20, EU:C:2022:401, 48 kohta).
11      Ks. vastaavasti tuomio 16.1.2025, Stangalov (C‑644/23, EU:C:2025:16, 42 kohta) ja tuomio 20.5.2025, Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 37 kohta). Tätä tilannetta ei käsitelty 24.5.2016 annetussa tuomiossa Dworzecki (C‑108/16 PPU, EU:C:2016:346, 33 kohta ja sitä seuraavat kohdat), josta osapuolet keskustelivat tässä asiassa ja jossa tuli esiin kysymys siitä, riittikö syytekirjelmän antaminen tiedoksi syytetyn kanssa samassa taloudessa asuvalle täysi-ikäiselle henkilölle perusteeksi katsoa, että syytetylle oli annettu tiedot oikeudenkäynnistä, mutta jossa ei tullut esiin kysymystä siitä, oliko syytetty saanut ennen kyseistä tiedoksiantamista tiedon siitä, että häntä vastaan aiottiin panna vireille oikeudenkäynti.
12      Tuomio 19.5.2022, Spetsializirana prokuratura (Pakosalla olevan syytetyn oikeudenkäynti) (C‑569/20, EU:C:2022:401, 38 ja 54 kohta sekä sitä seuraavat kohdat); tuomio 16.1.2025, Stangalov (C‑644/23, EU:C:2025:16, 43 kohta) ja tuomio 20.5.2025, Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 38 kohta). Ks. myös julkisasiamies Medinan ratkaisuehdotus Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, 41 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
13      Ks. vastaavasti tuomio 26.9.2013, Texdata Software (C‑418/11, EU:C:2013:588, 28 ja 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
14      Tuomio 13.2.2020, Spetsializirana prokuratura (Istunto syytetyn poissa ollessa) (C‑688/18, EU:C:2020:94, 29 ja 30 kohta) ja tuomio 19.5.2022, Spetsializirana prokuratura (Pakosalla olevan syytetyn oikeudenkäynti) (C‑569/20, EU:C:2022:401, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
15      Kursiivi tässä.
16      Tuomio 15.9.2022, HN (Maasta poistetun syytetyn oikeudenkäynti) (C‑420/20, EU:C:2022:679, 37–39 kohta).
17      Tuomio 15.9.2022, HN (Maasta poistetun syytetyn oikeudenkäynti) (C‑420/20, EU:C:2022:679, 40 ja 47 kohta).
18      Ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 25.5.2016, Meroni (C‑559/14, EU:C:2016:349, 39 kohta), tuomio 9.3.2017, Milkova (C‑406/15, EU:C:2017:198, 52 ja 53 kohta) ja tuomio 13.6.2017, Florescu ym. (C‑258/14, EU:C:2017:448, 48 kohta).
19      Tuomio 26.2.2013, Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, 60 kohta) ja tuomio 26.2.2013, Åkerberg Fransson (C‑617/10, EU:C:2013:105, 29 kohta).
20      Tuomio 19.5.2022, Spetsializirana prokuratura (Pakosalla olevan syytetyn oikeudenkäynti) (C‑569/20, EU:C:2022:401, 37 kohta).
21      Tuomio 19.5.2022, Spetsializirana prokuratura (Pakosalla olevan syytetyn oikeudenkäynti) (C‑569/20, EU:C:2022:401, 34–36 kohta).
22      Ks. tästä tavoitteesta tuomio 26.2.2013, Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, 51 kohta); ks. eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehty neuvoston puitepäätös 2002/584/YOS (EYVL 2002, L 190, s. 1) ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, niiden täytäntöön panemiseksi Euroopan unionissa 27.11.2008 annettu neuvoston puitepäätös 2008/909/YOS (EUVL 2008, L 327, s. 27), sellaisina kuin ne ovat muutettuina puitepäätösten 2002/584/YOS, 2005/214/YOS, 2006/783/YOS, 2008/909/YOS ja 2008/947/YOS muuttamisesta henkilöiden prosessuaalisten oikeuksien parantamiseksi sekä vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisen edistämiseksi sellaisten päätösten osalta, jotka on tehty vastaajan ollessa poissa oikeudenkäynnistä 26.2.2009 annetulla neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS (EUVL 2009, L 81, s. 24).
23      Ks. julkisasiamies Richard de la Tourin ratkaisuehdotus Höldermann (C‑447/24, EU:C:2025:716, 83 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
24      Ks. julkisasiamies Richard de la Tourin ratkaisuehdotus Khuzdar (C‑95/24, EU:C:2025:712, 59 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
25      Ks. vastaavasti julkisasiamies Richard de la Tourin ratkaisuehdotus Khuzdar (C‑95/24, EU:C:2025:712, 73 kohta).
26      Ks. viimeksi mainitusta periaatteesta tuomio 9.3.1999, Centros (C‑212/97, EU:C:1999:126, 24 kohta), tuomio 5.7.2007, Kofoed (C‑321/05, EU:C:2007:408, 38 kohta), tuomio 2.6.2016, Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, EU:C:2016:401, 57 kohta) ja tuomio 26.2.2019, T Danmark ja Y Denmark (C‑116/16 ja C‑117/16, EU:C:2019:135, 70 kohta).
27      Ks. vastaavasti tuomio 19.5.2022, Spetsializirana prokuratura (Pakosalla olevan syytetyn oikeudenkäynti) (C‑569/20, EU:C:2022:401, 48 kohta) ja julkisasiamies Richard de la Tourin ratkaisuehdotus
Spetsializirana prokuratura (Pakosalla olevan syytetyn oikeudenkäynti) (C‑569/20, EU:C:2022:26, 54 kohta).
28      Ks. tästä tuomio 20.5.2025, Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 59–63 kohta) ja julkisasiamies Medinan ratkaisuehdotus Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, 61–67 kohta).
29      Ks. tälle asetetuista edellytyksistä tuomio 19.5.2022, Spetsializirana prokuratura (Pakosalla olevan syytetyn oikeudenkäynti) (C‑569/20, EU:C:2022:401, 56 kohta); tuomio 16.1.2025, Stangalov (C‑644/23, EU:C:2025:16, 48 kohta) ja tuomio 20.5.2025, Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 41 ja 61 kohta).
30      Ks. tästä tuomio 20.5.2025, Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 59–63 kohta) ja julkisasiamies Medinan ratkaisuehdotus Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, 61–67 kohta).
31      Ks. tästä tuomio 16.1.2025, VB II (Ilmoittaminen oikeudesta uuteen oikeudenkäyntiin) (C‑400/23, EU:C:2025:14, 63 ja 64 kohta) ja tuomio 20.5.2025, Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 67–70 kohta) sekä julkisasiamies Medinan ratkaisuehdotus Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, 80 kohta).
32      Direktiivin 2012/29 6 artiklan 2 kohdassa toki viitataan uhriin ”kohdistunutta rikosta koskevan rikosilmoituksen perusteella aloitettuun rikosoikeudelliseen menettelyyn”. Tällaista ilmaisua käytetään myös direktiivin johdanto-osan 31 perustelukappaleessa. Kun kuitenkin otetaan huomioon tuomionpurkumenettelyn mahdollisten seurausten vakavuus rikoksen uhrin kannalta, uhrin oikeus osallistua kyseiseen menettelyyn ei voi edellyttää rikosilmoituksen jättämistä tai vahingonkorvausvaatimuksen esittämistä. Tätä tulkintaa tukee direktiivin 2012/29 johdanto-osan 22 perustelukappale, jossa rikosilmoituksen jättäminen samaistetaan esitutkinnan aloittamiseen viran puolesta tilanteina, jotka määritelmällisesti ovat osa rikosoikeudellisia menettelyjä.
33      Direktiivin 2012/29 18 artikla ja 20 artiklan b alakohta; ks. näistä säännöksistä tuomio 29.7.2019, Gambino ja Hyka (C‑38/18, EU:C:2019:628, 30 kohta ja sitä seuraavat kohdat sekä 50 kohta ja sitä seuraavat kohdat).