62023CJ0509
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kuudes jaosto)
19 päivänä kesäkuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Sen estäminen, että rahoitusjärjestelmää käytetään rahanpesuun tai terrorismin rahoitukseen – Direktiivi (EU) 2015/849 – 3 artiklan 11 alakohdan a alakohta – Poliittisesti vaikutusvaltaiseen henkilöön läheisesti sidoksissa oleva henkilö – Määritelmä – 45 artiklan 1 ja 8 kohta – Konserniin kuuluvat ilmoitusvelvolliset – Konsernin sisäinen tietojenvaihto – Kyseiseen konserniin kuuluvan toisen ilmoitusvelvollisen tekemien päätösten soveltaminen – 14 artiklan 1 ja 8 kohta – Asiakkaiden jatkuvaa seurantaa koskeva velvollisuus, joka ilmoitusvelvollisilla on – 11 artiklan d alakohta – Tehostettua asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevat toimenpiteet rahapelipalvelujen tarjoajien asiakkaiden osalta
Asiassa C‑509/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka administratīvā rajona tiesa (alueellinen hallintotuomioistuin, Latvia) on esittänyt 7.8.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 8.8.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
”Laimz” SIA
vastaan
Izložu un azartspēļu uzraudzības inspekcija,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa: varapresidentti T. von Danwitz, joka hoitaa kuudennen jaoston puheenjohtajan tehtäviä, sekä tuomarit A. Kumin (esittelevä tuomari) ja I. Ziemele,
julkisasiamies: P. Pikamäe,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
”Laimz” SIA, edustajanaan E. Jonins, zvērināta advokāta palīgs,
–
Latvian hallitus, asiamiehinään J. Davidoviča, K. Pommere ja I. Romanovska,
–
Suomen hallitus, asiamiehinään A. Laine ja M. Pere,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään G. Goddin, I. Naglis ja G. von Rintelen,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee rahoitusjärjestelmän käytön estämisestä rahanpesuun tai terrorismin rahoitukseen, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/60/EY ja komission direktiivin 2006/70/EY kumoamisesta 20.5.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/849 (EUVL 2015, L 141, s. 73), sellaisena kuin se on muutettuna 30.5.2018 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä (EU) 2018/843 (EUVL 2018, L 156, s. 43) (jäljempänä direktiivi 2015/849), 2 artiklan 1 kohdan, 3 artiklan 9 alakohdan, 11 alakohdan a alakohdan sekä 12 ja 15 alakohdan, 8 artiklan 2 kohdan, 11 artiklan d alakohdan, 14 artiklan 5 kohdan ja 45 artiklan 1 ja 8 kohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat ”Laimz” SIA, joka tarjoaa rahapelien ja vedonlyönnin alan palveluja, ja Izložu un azartspēļu uzraudzības inspekcija (rahapeli- ja vedonlyöntitoiminnan tarkastus- ja valvontavirasto, Latvia; jäljempänä tarkastusvirasto) ja jossa on kyse taloudellisesta seuraamuksesta, joka kyseiselle yhtiölle on määrätty rahanpesun ja terrorismin rahoituksen estämistä koskevien kansallisten säännösten rikkomisesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Direktiivin 2015/849 johdanto-osan 1, 4, 21, 22, 30–33 ja 35 perustelukappaleen sanamuoto on seuraava:
”(1)
– – Rahanpesu, terrorismin rahoitus ja järjestäytynyt rikollisuus ovat edelleen huomattavia ongelmia, joihin olisi puututtava unionin tasolla. Sen lisäksi, että rikosoikeudellista lähestymistapaa kehitetään [Euroopan] unionin tasolla edelleen, rahoitusjärjestelmää käyttäen toteutettavan rahanpesun ja terrorismin rahoituksen kohdennettu ja oikeasuhteinen ennaltaehkäisy on välttämätöntä ja voi tuottaa täydentäviä tuloksia.
– –
(4)
Rahanpesu ja terrorismin rahoitus on usein kansainvälistä toimintaa. Yksinomaan kansallisen tason tai edes unionin tason toimenpiteiden vaikutukset olisivat erittäin rajallisia ilman kansainvälistä koordinointia ja yhteistyötä. Unionin tuolla alalla toteuttamien toimenpiteiden olisi sen vuoksi oltava yhteensopivia muiden kansainvälisissä yhteyksissä toteutettujen toimenpiteiden kanssa ja vähintään yhtä tiukkoja. Unionin toiminnassa olisi edelleen otettava erityisesti huomioon [rahanpesunvastaisen toimintaryhmän (Financial Action Task Force, jäljempänä FATF)] suositukset sekä muiden rahanpesun ja terrorismin rahoituksen vastaisten kansainvälisten elinten välineet. Jotta voidaan tehostaa rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjuntaa, asianomaiset unionin säädökset olisi tarvittaessa saatettava yhdenmukaisiksi FATF:n helmikuussa 2012 hyväksymien rahanpesun sekä terrorismin ja joukkotuhoaseiden leviämisen rahoituksen torjuntaa koskevien kansainvälisten normien kanssa, jäljempänä ’tarkistetut FATF:n suositukset’.
– –
(21)
Rahapelialan palveluiden käyttö rikollisen toiminnan tuottaman hyödyn pesemiseen on huolestuttavaa. Jotta voitaisiin vähentää rahapelipalveluihin liittyviä riskejä, tässä direktiivissä olisi säädettävä, että kaikki korkeariskisten rahapelipalvelujen tarjoajat ovat velvollisia toteuttamaan asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä, kun yksittäisen suorituksen rahamäärä on vähintään 2000 euroa. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että ilmoitusvelvolliset soveltavat samaa kynnysarvoa voittojen nostamiseen, panoksen asettamiseen, pelimerkkien ostaminen ja vaihtaminen mukaan lukien, tai molempiin. Rahapelipalvelujen tarjoajien, joilla on fyysiset toimitilat, kuten kasinot tai pelipaikat, olisi varmistettava, että tilojen sisäänkäynnin yhteydessä toteutetut asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevat toimenpiteet voidaan yhdistää suorituksiin, jotka asiakas tekee kyseisissä tiloissa. Todistetusti alhaisen riskin olosuhteissa jäsenvaltioiden olisi kuitenkin voitava vapauttaa tietyt rahapelipalvelut joistakin tai kaikista tässä direktiivissä säädetyistä vaatimuksista. Jäsenvaltion olisi harkittava poikkeuksen soveltamista vain tiukasti rajoitetuissa ja perustelluissa tapauksissa, kun rahanpesun tai terrorismin rahoituksen riskit ovat vähäisiä. Tällaisista poikkeuksista olisi laadittava erityinen riskiarvio, jossa otetaan myös huomioon palveluihin liittyvien suoritusten haavoittuvuus. Niistä olisi ilmoitettava [Euroopan] komissiolle. Jäsenvaltioiden olisi riskiarviossaan ilmoitettava, miten ne ovat ottaneet huomioon komission ylikansallisen riskiarvion puitteissa laatimissa kertomuksissa esitetyt asiaankuuluvat havainnot.
(22)
Rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riski ei ole kaikissa tapauksissa yhtä suuri. Siksi olisi sovellettava kokonaisvaltaista riskiperusteista lähestymistapaa. Riskiperusteinen lähestymistapa ei ole jäsenvaltioille ja ilmoitusvelvollisille liian salliva vaihtoehto. Sen mukaan päätökset tehdään todistettujen riskien perusteella, jotta toimet voidaan tehokkaammin kohdistaa unioniin ja sen toimijoihin vaikuttaviin rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskeihin.
– –
(30)
Riski itsessään on luonteeltaan vaihteleva, ja muuttujat voivat yksinään tai yhdessä lisätä tai vähentää mahdollista riskiä, mikä puolestaan vaikuttaa siihen, mikä on ennalta ehkäisevien toimenpiteiden, kuten asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden, asianmukainen taso. Joissain tilanteissa olisi näin ollen sovellettava tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä, kun taas toisissa tilanteissa yksinkertaistetut toimenpiteet saattavat riittää.
(31)
Olisi otettava huomioon, että eräissä tilanteissa rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riski on suurempi. Vaikka kaikkien asiakkaiden henkilöllisyys ja liiketoimintaprofiili olisi selvitettävä, on tapauksia, joissa tarvitaan erityisen perusteellisia menettelyjä asiakkaan tunnistamiseksi ja henkilöllisyyden todentamiseksi.
(32)
Tämä koskee erityisesti suhteita henkilöihin, jotka ovat tai ovat olleet merkittävässä julkisessa tehtävässä unionissa tai kansainvälisellä tasolla – –. Tällaiset liikesuhteet voivat aiheuttaa varsinkin rahoitusalalle tuntuvia maineeseen liittyviä ja oikeudellisia riskejä. Kansainvälisten lahjonnan torjuntatoimien vuoksi on myös perusteltua kiinnittää erityistä huomiota tällaisiin henkilöihin sekä soveltaa asianmukaisia tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä sellaisten henkilöiden osalta, jotka toimivat tai ovat toimineet merkittävässä julkisessa tehtävässä kotimaassa tai ulkomailla, sekä sellaisten henkilöiden osalta, jotka toimivat korkeassa asemassa kansainvälisissä järjestöissä.
(33)
Poliittisesti vaikutusvaltaisia henkilöitä koskevat vaatimukset ovat luonteeltaan ennalta ehkäiseviä eivätkä rikosoikeudellisia, eikä niitä olisi tulkittava siten, että kaikkia poliittisesti vaikutusvaltaisia henkilöitä pidetään rikolliseen toimintaan osallistuvina. Kieltäytyminen liikesuhteesta henkilön kanssa pelkästään sillä perusteella, että hän on poliittisesti vaikutusvaltainen henkilö, on tämän direktiivin ja tarkistettujen FATF:n suositusten kirjaimen ja hengen vastaista.
– –
(35)
Jotta voidaan välttää moninkertaiset asiakkaan tunnistamismenettelyt, jotka johtavat viivästyksiin ja tehottomuuteen liiketoiminnassa, olisi sopivia suojatoimia soveltaen sallittava, että ilmoitusvelvollisille esitellään sellaisia asiakkaita, joiden tunnistaminen on suoritettu muualla. Jos ilmoitusvelvollinen on antanut tehtävän kolmannelle osapuolelle, lopullisen vastuun asiakkaan tuntemisvelvollisuudesta olisi säilyttävä ilmoitusvelvollisella, jolle asiakas on esitelty. Kolmannella osapuolella tai henkilöllä, joka on esitellyt asiakkaan, olisi myös oltava oma vastuunsa tämän direktiivin noudattamisesta, mukaan lukien velvollisuus ilmoittaa epäilyttävistä liiketoimista ja säilyttää tietoja, sikäli kuin sillä on tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluva asiakassuhde.”
4
Direktiivin 1 artiklan 1 kohdan sanamuoto on seuraava:
”Tällä direktiivillä pyritään estämään unionin rahoitusjärjestelmän käyttö rahanpesuun ja terrorismin rahoitukseen.”
5
Direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä sovelletaan seuraaviin ilmoitusvelvollisiin:
– –
3)
seuraavat luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt näiden harjoittaessa ammattitoimintaa:
– –
f) rahapelipalvelujen tarjoajat;
– –”
6
Kyseisen direktiivin 3 artiklan sanamuoto on seuraava:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan
– –
9)
’poliittisesti vaikutusvaltaisella henkilöllä’ luonnollista henkilöä, joka toimii tai on toiminut merkittävissä julkisissa tehtävissä ja joita ovat muun muassa seuraavat:
a)
valtionpäämiehet, hallitusten päämiehet, ministerit sekä vara- ja apulaisministerit;
b)
parlamenttien ja niiden kaltaisten lainsäädäntöelinten jäsenet;
c)
poliittisten puolueiden johtoelinten jäsenet;
d)
korkeimpien oikeuksien, perustuslakituomioistuinten tai muiden sellaisten korkean tason lainkäyttöelinten jäsenet, joiden päätöksiin ei voida hakea muutosta, poikkeustapauksia lukuun ottamatta;
e)
tilintarkastustuomioistuinten tai keskuspankkien johtokuntien jäsenet;
f)
suurlähettiläät, asiainhoitajat sekä puolustusvoimien korkea- arvoiset upseerit;
g)
valtion omistamien yritysten hallinto-, johto- tai valvontaelinten jäsenet;
h)
kansainvälisen järjestön johtajat, varajohtajat ja johtokunnan tai vastaavan jäsenet.
Minkään a–h alakohdassa tarkoitetun poliittisen tehtävän ei katsota käsittävän keskitason tai sitä alemman tason virkamiehiä;
– –
11)
’läheisiksi yhtiökumppaneiksi tiedetyillä henkilöillä’
a)
luonnollisia henkilöitä, joiden tiedetään olevan oikeushenkilöiden tai oikeudellisten järjestelyjen tosiasiallisia yhteisomistajia ja edunsaajia tai joilla tiedetään olevan mikä tahansa muu läheinen liikesuhde poliittisesti vaikutusvaltaisen henkilön kanssa;
b)
luonnollisia henkilöitä, jotka ovat sellaisen oikeushenkilön tai oikeudellisen järjestelyn tosiasiallisia yksinomistajia ja edunsaajia, josta tiedetään, että se on perustettu poliittisesti vaikutusvaltaisen henkilön tosiasialliseksi eduksi;
12)
’ylemmällä johdolla’ virkamiestä tai työntekijää, jolla on riittävästi tietoa laitokseen kohdistuvasta rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskistä ja riittävästi toimivaltaa tehdä siihen kohdistuvaan riskiin vaikuttavia päätöksiä ja jonka ei kaikissa tapauksissa tarvitse olla hallituksen jäsen;
13)
’liikesuhteella’ liiketoiminnallista, ammatillista tai kaupallista suhdetta, joka on yhteydessä ilmoitusvelvollisen ammatilliseen toimintaan ja jonka otaksutaan yhteydenottohetkellä olevan pysyvä;
14)
’rahapelipalveluilla’ palveluja, joihin liittyy sellaisen panoksen asettaminen rahapeleissä, jolla on rahallista arvoa, mukaan luettuina rahapelit, joissa taidolla on osuutensa, kuten arpajaiset, kasinopelit, pokeripelit ja vedonlyöntitoiminta, ja joita tarjotaan fyysisessä paikassa tai millä tahansa keinoin etäpalveluina, sähköisessä muodossa tai muun viestintää helpottavan tekniikan avulla ja palvelujen vastaanottajan henkilökohtaisesta pyynnöstä;
15)
’konsernilla’ yritysten ryhmää, johon kuuluu emoyritys, sen tytäryritykset ja yritykset, joissa emoyrityksellä tai sen tytäryrityksillä on omistusyhteys, sekä yrityksiä, jotka ovat yhteydessä toisiinsa [tietyntyyppisten yritysten vuositilinpäätöksistä, konsernitilinpäätöksistä ja niihin liittyvistä kertomuksista, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/43/EY muuttamisesta ja neuvoston direktiivien 78/660/ETY ja 83/349/ETY kumoamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivin 2013/34/EU [(EUVL 2013, L 182, s. 19)] 22 artiklassa tarkoitetulla tavalla;
– –”
7
Direktiivin 2015/849 8 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että ilmoitusvelvolliset toteuttavat asianmukaiset toimet tunnistaakseen ja arvioidakseen rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskit ottaen huomioon riskitekijät, kuten ne, jotka liittyvät niiden asiakkaisiin, maihin tai maantieteellisiin alueisiin, tuotteisiin, palveluihin, liiketoimiin tai jakelukanaviin. Näiden toimien on oltava oikeassa suhteessa ilmoitusvelvollisten luonteeseen ja kokoon nähden.
2.   Edellä 1 kohdassa tarkoitetut riskiarvioinnit on dokumentoitava, pidettävä ajan tasalla ja asetettava asiaankuuluvien toimivaltaisten viranomaisten ja itsesääntelyelinten saataville. Toimivaltaiset viranomaiset voivat päättää, että yksittäisiä dokumentoituja riskiarvioita ei tarvita, jos tietylle alalle ominaisista erityisistä riskeistä vallitsee selkeä käsitys.
3.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että ilmoitusvelvollisilla on käytössä toimintaperiaatteet, valvontatoimenpiteet ja menettelytavat, joilla vähennetään ja hallitaan tehokkaasti unionin, jäsenvaltion ja ilmoitusvelvollisten tasolla tunnistettuja rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskejä. Näiden toimintaperiaatteiden, valvontatoimenpiteiden ja menettelytapojen on oltava oikeassa suhteessa ilmoitusvelvollisten luonteeseen ja kokoon nähden.
4.   Edellä 3 kohdassa tarkoitettuihin toimintaperiaatteisiin, valvontatoimenpiteisiin ja menettelytapoihin on kuuluttava
a)
sisäisten toimintaperiaatteiden, valvontatoimenpiteiden ja menettelytapojen kehittäminen, mukaan luettuina riskinhallintaa koskevat mallimenetelmät, asiakkaan tuntemisvelvollisuus, raportointi, tietojen säilyttäminen, sisäinen valvonta, vaatimustenmukaisuuden hallinta, mukaan lukien vaatimustenmukaisuudesta vastaavan toimihenkilön nimittäminen johdon tasolla, kun se on liiketoiminnan koon ja luonteen perusteella asianmukaista, ja työntekijöiden taustaselvitys;
b)
riippumaton tarkastustoiminto, jolla testataan a alakohdassa tarkoitetut sisäiset toimintaperiaatteet, valvontatoimenpiteet ja menettelytavat, kun se on liiketoiminnan koon ja luonteen perusteella asianmukaista.
5.   Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että ilmoitusvelvolliset saavat ylemmältä johdoltaan hyväksynnän käyttöön ottamilleen toimintaperiaatteille, valvontatoimenpiteille ja menettelytavoille ja että ne tarvittaessa seuraavat ja tehostavat toteutettuja toimenpiteitä.”
8
Kyseisen direktiivin 11 artiklan sanamuoto on seuraava:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että ilmoitusvelvolliset toteuttavat asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä seuraavissa olosuhteissa:
a)
aloittaessaan liikesuhteen;
– –
d)
kun on kyse rahapelipalvelujen tarjoajista, jos voittoja nostettaessa tai panosta asetettaessa taikka molemmissa suoritetaan joko yhtenä suorituksena tai useina suorituksina, jotka näyttävät olevan toisiinsa kytkeytyneitä, yhteensä vähintään 2000 euroa;
– –
f)
kun epäillään, että asiakkaasta aiemmin saadut tunnistetiedot eivät ole oikeita tai riittäviä.”
9
Mainitun direktiivin 13 artiklan 1, 2 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskeviin toimenpiteisiin on kuuluttava
a)
asiakkaan tunnistaminen ja tämän henkilöllisyyden todentaminen luotettavasta ja riippumattomasta lähteestä peräisin olevien asiakirjojen tai tietojen perusteella, mukaan luettuina, jos niitä on saatavilla, [sähköisestä tunnistamisesta ja sähköisiin transaktioihin liittyvistä luottamuspalveluista sisämarkkinoilla ja direktiivin 1999/93/EY kumoamisesta 23.7.2014 annetussa] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 910/2014 [(EUVL 2014, L 257, s. 73)] säädetyt sähköisen tunnistamisen menetelmät ja niihin liittyvät luottamuspalvelut tai asiaankuuluvien kansallisten viranomaisten sääntelemät, tunnustamat tai hyväksymät muut suojatut etäältä tai sähköisesti toteutettavat tunnistusprosessit;
b)
tosiasiallisen omistajan ja edunsaajan tunnistaminen ja kohtuullisten toimenpiteiden toteuttaminen tämän henkilöllisyyden todentamiseksi siten, että ilmoitusvelvollinen on vakuuttunut tietävänsä, kuka on tosiasiallinen omistaja ja edunsaaja, mukaan lukien se, että ilmoitusvelvollinen toteuttaa oikeushenkilöiden, trustien, yhtiöiden, säätiöiden ja vastaavien oikeudellisten järjestelyjen osalta kohtuulliset toimenpiteet asiakkaan omistus- ja määräysvaltarakenteen ymmärtämiseksi. – –;
c)
liikesuhteen tarkoituksen ja aiotun luonteen arvioiminen ja tarvittaessa tietojen hankkiminen niistä;
d)
liikesuhteen jatkuva seuranta, mukaan luettuna liiketoimien tarkastaminen koko liikesuhteen aikana sen varmistamiseksi, että suoritettavat liiketoimet ovat yhdenmukaiset niiden tietojen kanssa, jotka ilmoitusvelvollisella on asiakkaasta, tämän liiketoiminnasta ja riskiprofiilista ja tarvittaessa varojen alkuperästä, sekä sen varmistaminen, että hallussa olevat asiakirjat ja tiedot pidetään ajan tasalla.
– –
2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että ilmoitusvelvolliset soveltavat kaikkia 1 kohdassa säädettyjä asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia vaatimuksia. Ilmoitusvelvolliset voivat kuitenkin päättää näiden toimenpiteiden laajuudesta riskialttiuden perusteella.
– –
4.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että ilmoitusvelvolliset pystyvät osoittamaan toimivaltaisille viranomaisille tai itsesääntelyelimille, että toimenpiteet ovat tunnistettujen rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskien kannalta asianmukaisia.”
10
Direktiivin 14 artiklan 5 kohdan sanamuoto on seuraava:
”Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että ilmoitusvelvolliset soveltavat asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä kaikkien uusien asiakkaiden lisäksi tarkoituksenmukaisissa tilanteissa olemassa oleviin asiakkaisiin riskialttiuden perusteella tai silloin, kun asiakkaan merkitykselliset olosuhteet muuttuvat tai kun ilmoitusvelvollisella on lakisääteinen velvollisuus ottaa kyseisen kalenterivuoden aikana yhteyttä asiakkaaseen tosiasiallista omistajaa ja edunsaajaa koskevien merkityksellisten tietojen tarkistamista varten tai jos ilmoitusvelvollisella on ollut tällainen velvollisuus [hallinnollisesta yhteistyöstä verotuksen alalla ja direktiivin 77/799/ETY kumoamisesta 15.2.2011 annetun] neuvoston direktiivin 2011/16/EU [(EUVL 2011, L 64, s. 1)] nojalla.”
11
Direktiivin 2015/849 20 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Kun on kyse liiketoimista tai liikesuhteista poliittisesti vaikutusvaltaisten henkilöiden kanssa, jäsenvaltioiden on 13 artiklassa säädettyjen asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden lisäksi edellytettävä, että ilmoitusvelvolliset
a)
ovat ottaneet käyttöön asianmukaiset riskinhallintajärjestelmät, mukaan lukien riskiperusteiset menettelyt, sen selvittämiseksi, onko asiakas tai asiakkaan tosiasiallinen omistaja ja edunsaaja poliittisesti vaikutusvaltainen henkilö;
b)
soveltavat seuraavia toimenpiteitä, kun on kyse liikesuhteista poliittisesti vaikutusvaltaisten henkilöiden kanssa:
i)
saavat ylemmän johdon hyväksynnän liikesuhteiden aloittamiselle tai jatkamiselle tällaisten henkilöiden kanssa;
ii)
toteuttavat asianmukaiset toimenpiteet liikesuhteisiin tai liiketoimiin tällaisten henkilöiden kanssa liittyvän varallisuuden tai liittyvien varojen alkuperän selvittämiseksi;
iii)
seuraavat näitä liikesuhteita jatkuvasti ja tehostetusti.”
12
Direktiivin 23 artiklassa säädetään, että sen 20 ja 21 artiklassa tarkoitettuja toimenpiteitä on sovellettava myös poliittisesti vaikutusvaltaisten henkilöiden perheenjäseniin tai ”tällaisten henkilöiden läheisiksi yhtiökumppaneiksi tiedettyihin henkilöihin”.
13
Tämän direktiivin 45 artiklan 1 ja 8 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on vaadittava sellaisia ilmoitusvelvollisia, jotka ovat osa konsernia, panemaan täytäntöön koko konsernia koskevat toimintaperiaatteet ja menettelyt, mukaan luettuina tietosuojaperiaatteet sekä konsernin sisäistä tietojenvaihtoa koskevat toimintaperiaatteet ja menettelyt rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjumiseksi. Nämä toimintaperiaatteet ja menettelyt on pantava tehokkaasti täytäntöön jäsenvaltioissa ja kolmansissa maissa sijaitsevissa sivuliikkeissä ja enemmistöomisteisissa tytäryrityksissä.
– –
8.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että konsernin sisäinen tietojenvaihto on sallittua. Rahanpesun selvittelykeskukselle toimitetut tiedot epäilyistä, että varat ovat rikollisen toiminnan tuottamaa hyötyä tai liittyvät terrorismin rahoitukseen, välitetään koko konsernille, jollei rahanpesun selvittelykeskus anna muita ohjeita.”
Latvian oikeus
14
Rahanpesun sekä terrorismin ja joukkotuhoaseiden leviämisen rahoittamisen estämisestä 17.7.2008 annettua lakia (Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma un proliferācijas finansēšanas novēršanas likums; Latvijas Vēstnesis, 2008, nro 116; jäljempänä rahanpesulaki) muutettiin direktiivin 2015/849 saattamiseksi osaksi Latvian kansallista oikeusjärjestystä.
15
Tämän lain, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin, 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Tässä laissa tarkoitetaan
– –
21)
yritysryhmällä oikeushenkilöiden tai oikeudellisten järjestelyjen ryhmää
a)
johon kuuluu emoyhtiö ja sen tytäryhtiö sekä järjestelyt, joissa emoyhtiö tai tytäryhtiö omistaa osuuden
– –
81)
ylemmän johdon työntekijällä hallitusta, jos sellainen on, tai hallituksen erityisesti nimeämää hallituksen jäsentä, johtajaa tai työntekijää, jolla on riittävät tiedot ilmoitusvelvollisen altistumisesta rahanpesun sekä terrorismin ja joukkotuhoaseiden leviämisen riskille, ja jolla on riittävästi toimivaltaa tehdä kyseiseen laitokseen kohdistuvaan riskiin vaikuttavia päätöksiä
– –
18)
poliittisesti vaikutusvaltaisella henkilöllä henkilöä, joka toimii tai on toiminut merkittävissä julkisissa tehtävissä Latvian tasavallassa, toisessa jäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa, mukaan lukien korkeimmat valtion virkamiehet, valtion (tai kunnan) hallintoyksikön päälliköt, hallitusten päämiehet, ministerit (varaministerit tai apulaisministerit, jos kyseisessä maassa on olemassa tällaisia tehtäviä), valtiosihteerit tai muut hallituksen tai valtion (tai kunnan) hallinnollisen yksikön korkeat virkamiehet, parlamentin tai vastaavien lainsäädäntöelinten jäsenet, poliittisten puolueiden johtoelinten (neuvostojen) jäsenet, perustuslakituomioistuinten, ylimpien tuomioistuinten tai muiden oikeusasteiden tuomarit (tuomioistuinten jäsenet), ylimpien tilintarkastuselinten hallinto- tai johtoelinten jäsenet, keskuspankkien johtokuntien jäsenet, suurlähettiläät, asiainhoitajat, puolustusvoimien korkea-arvoiset upseerit, valtionyritysten hallinto- tai johtoelinten jäsenet, kansainvälisen järjestön johtajat (johtajat, apulaisjohtajat) ja johtokunnan jäsenet tai henkilöt, joilla on vastaava asema organisaatiossa
– –
182)
poliittisesti vaikutusvaltaiseen henkilöön läheisesti sidoksissa olevalla henkilöllä luonnollista henkilöä, jolla tiedetään olevan liikesuhde tai muu läheinen suhde jonkun tämän pykälän 18 momentissa tarkoitetun henkilön kanssa – –”
16
Rahanpesulain 3 §:n, jonka otsikko on ”Lain soveltamisala”, 1–21 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.   Tämän lain soveltamisalaan kuuluvat henkilöt, jotka harjoittavat seuraavaa liike- tai ammattitoimintaa:
– –
7) arpajaisten ja rahapelien järjestäminen
– –
2.   Yritysryhmään kuuluvien ilmoitusvelvollisten on pantava täytäntöön koko yritysryhmää koskevia toimintaperiaatteita ja menettelyitä, muun muassa luonnollisten henkilöiden tietojen käsittelyä koskevia toimintaperiaatteita sekä yritysryhmän sisäistä tietojenvaihtoa koskevia toimintaperiaatteita ja menettelyitä rahanpesun sekä terrorismin ja joukkotuhoaseiden leviämisen rahoituksen torjumiseksi. Nämä yritysryhmän laajuiset toimintaperiaatteet ja menettelyt on pantava tehokkaasti täytäntöön jäsenvaltioihin ja kolmansiin maihin sijoittautuneissa ilmoitusvelvollisten sivuliikkeissä ja enemmistöomisteisissa tytäryrityksissä.
21)
Yritysryhmään kuuluvien ilmoitusvelvollisten on varmistettava yritysryhmän tasolla, että organisatoriset yksiköt, jotka vastaavat vaatimustenmukaisuudesta, tilintarkastuksesta tai rahanpesun sekä terrorismin ja joukkotuhoaseiden leviämisen rahoituksen torjunnasta, saavat sivuliikkeiltä ja tytäryrityksiltä näiden tehtävien suorittamista varten tarvittavat tiedot, mukaan lukien asiakas-, tili- ja maksutiedot.”
17
Kyseisen lain 10 §:n, jonka otsikko on ”Tämän lain vaatimusten noudattamisesta vastaavien työntekijöiden nimeäminen”, 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Ilmoitusvelvolliset, jotka ovat oikeushenkilöitä, nimeävät yhden tai useamman työntekijän (rahanpesun sekä terrorismin ja joukkotuhoaseiden leviämisen rahoituksen torjuntaa koskevien vaatimusten noudattamisesta vastaavat henkilöt) muun muassa sellaisten ylemmän johdon työntekijöiden keskuudesta, joilla on valtuudet tehdä päätöksiä ja jotka ovat suoraan vastuussa tämän lain vaatimusten noudattamisesta ja tietojen jakamisesta toimivaltaisen valvontaviranomaisen kanssa – –”
18
Rahanpesulain 11 §:n, jonka otsikko on ”Asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevat vaatimukset”, 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Ilmoitusvelvollisen on toteutettava asiakkaan tuntemisvelvollisuuteen liittyviä toimenpiteitä
1)
ennen liikesuhteen aloittamista
– –
4)
kun ilmoitusvelvollinen, joka järjestää arpajaisia ja rahapelejä, suorittaa asiakkaan kanssa liiketoimen, jonka arvo on vähintään 2000 euroa, myös jos asiakas voittaa, ostaa pelipanoksia tai arpajaislippuja tai vaihtaa ulkomaan valuuttaa tätä tarkoitusta varten, riippumatta siitä, suoritetaanko tämä liiketoimi yhtenä liiketoimena vai useiden toisiinsa liittyvien liiketoimien muodossa
– –”
19
Kyseisen lain 111 §:n, jonka otsikko on ”Asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevat toimenpiteet ja riskitekijät”, 1, 2, 6 ja 7 momentin sanamuoto on seuraava:
”1.   Asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevat toimenpiteet ovat riskiarvioon perustuvia toimia, joissa ilmoitusvelvollisen on
1)
todennettava asiakkaan henkilöllisyys ja tarkistettava sen todentamiseksi hankkimansa tunnistetiedot
– –
5)
varmistettava, että asiakkaan tuntemisvelvollisuutta täytettäessä saadut asiakirjat, henkilötiedot ja tiedot säilytetään, arvioidaan säännöllisesti ja saatetaan ajan tasalle niihin liittyvien riskien mukaan ja vähintään viiden vuoden välein.
2.   Asiakkaan tuntemisvelvollisuuden laajuuden ja siihen sovellettavan menettelyn määrittämiseksi sekä asiakkaan tuntemisvelvollisuuden yhteydessä saatujen asiakirjojen, henkilötietojen ja tietojen tarkastamisen sääntöjenmukaisuuden määrittämiseksi ilmoitusvelvollisen on otettava huomioon asiakkaaseen, tämän asuinmaahan (sijoittautumismaahan), asiakkaan taloudelliseen tai henkilökohtaiseen toimintaan, käytettyihin palveluihin ja tuotteisiin ja niiden toimitusketjuihin sekä toteutettuihin liiketoimiin liittyvät rahanpesun sekä terrorismin ja joukkotuhoaseiden leviämisen rahoituksen riskit.
– –
6.   Kun ilmoitusvelvollinen aloittaa liikesuhteen, sen on rahanpesun sekä terrorismin ja joukkotuhoaseiden leviämisen rahoituksen riskien arvioinnin perusteella hankittava ja dokumentoitava tiedot liikesuhteen tarkoituksesta ja aiotusta luonteesta, mukaan lukien palvelut, joita asiakas aikoo käyttää, aiottujen liiketoimien lukumäärä ja laajuus, se, minkä tyyppisen taloudellisen tai henkilökohtaisen toiminnan puitteissa asiakas käyttää palveluja, ja tarvittaessa asiakkaan varojen alkuperä ja asiakkaan taloudelliselle tilanteelle ominaisen omaisuuden alkuperä.
7.   Ilmoitusvelvollisen on sovellettava asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä paitsi liikesuhteen aloittamisen yhteydessä myös sen aikana (myös olemassa olevien asiakkaiden osalta) riskiin perustuvan lähestymistavan mukaisesti – –”
20
Mainitun lain 25 §:n, jonka otsikko on ”Liikesuhteet poliittisesti vaikutusvaltaisen henkilön, poliittisesti vaikutusvaltaisen henkilön perheenjäsenen tai poliittisesti vaikutusvaltaiseen henkilöön läheisesti sidoksissa olevan henkilön kanssa”, 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”Ilmoitusvelvollisen sisäisen valvonnan järjestelmä, joka perustuu riskinarviointiin, tarjoaa mahdollisuuden vahvistaa, että asiakkaasta, joka ei ole poliittisesti vaikutusvaltainen henkilö tai poliittisesti vaikutusvaltaisen henkilön perheenjäsen tai vaikutusvaltaisen henkilön läheisesti sidoksissa oleva henkilö liikesuhdetta aloittaessaan, tulee tällainen henkilö liikesuhteen solmimisen jälkeen.”
21
Saman lain 29 §:n, jonka otsikko on ”Asiakastutkimuksen tulosten tunnustaminen ja hyväksyminen”, 1 momentin sanamuoto on seuraava:
”Luottolaitokset ja rahoituslaitokset voivat tunnustaa ja hyväksyä asiakastutkimuksen tulokset tämän lain 111 §:n 1 momentin 1–3 kohdassa säädettyjen toimenpiteiden noudattamisen osalta, kun jäsenvaltioiden tai kolmansien maiden luotto- ja rahoituslaitokset ovat suorittaneet asiakastutkimuksen, mikäli kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät: – –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
22
Laimz on Latviaan sijoittautunut yhtiö, jonka liiketoiminta koostuu rahapelien järjestämisestä. Kyseisen yhtiön omistaa kokonaan Optibet SIA, joka myös on Latviaan sijoittautunut rajavastuuyhtiö, jonka liiketoiminta koostuu rahapelien järjestämisestä. Nämä kaksi yhtiötä kuuluvat Enlabs AB ‑konserniin, jonka kotipaikka on Ruotsissa. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Laimz on ilmoitusvelvollinen rahanpesulaissa, jolla direktiivi 2015/849 on saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä, tarkoitetulla tavalla.
23
Optibet, joka oli tehnyt erään yhtiön kanssa sopimuksen siitä, että tämä toimittaa sille julkaistuja ja yleisön saataville asetettuja tietoja riskien arvioinnista ja hallinnasta rahanpesulain vaatimusten kannalta, teki 2.3.2020 Laimzin kanssa sopimuksen, jonka nojalla se sitoutui luovuttamaan sille nämä samat tiedot varmistaakseen resurssien mahdollisimman tehokkaan käytön ja kyseisen lain vaatimusten yhtenäisen noudattamisen konsernin yhtiöissä.
24
Laimz aloitti 23.8.2021 interaktiivisten rahapelipalvelujen tarjoamisen asiakkaalle, joka oli aiemmin Optibetin asiakas (jäljempänä pääasiassa kyseessä oleva asiakas).
25
Laimz toteutti 31.1.2022 kyseisen asiakkaan osalta tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä ja pyysi tältä lisätietoja perustellen pyyntöä asiakkaan pelitottumuksilla ja vedonlyöntien panosten suuruudella sekä Optibetin hänestä hänen asiakkuutensa ajalta toimittamilla tiedoilla. Tässä yhteydessä Laimz sovelsi myös Optibetin ylemmän johdon työntekijän 27.3.2020 tekemää päätöstä, joka koski asiakassuhteen ylläpitämistä.
26
Tarkastusvirasto suoritti vuoden 2022 helmi- ja maaliskuussa tarkastuksen Laimzissa. Tämän tarkastuksen päätteeksi laaditussa kertomuksessa kyseinen elin totesi, ettei Laimz ollut vuosina 2020, 2021 ja 2022 yksilöinyt yhtäkään liikesuhdetta poliittisesti vaikutusvaltaisiin henkilöihin läheisesti sidoksissa olevien henkilöiden kanssa ja ettei se ollut suorittanut pääasiassa kyseessä olevan asiakkaan osalta häntä koskevaa tutkintaa sen jälkeen, kun tämä oli 26.8.2021 saavuttanut 2000 euron raja-arvon, pyytääkseen tietoja hänen tulonlähteistään, tulojen määrästä ja suunnitellusta pelibudjetista tai määrittääkseen hänen asemansa poliittisesti vaikutusvaltaiseen henkilöön läheisesti sidoksissa olevana henkilönä ja tarkistaakseen tiedot julkisesti saatavilla olevista tietokannoista muiden riskitekijöiden tunnistamiseksi.
27
Tarkastusvirasto määräsi 15.6.2022 tekemällään päätöksellä Laimzille 52263,90 euron suuruisen sakon, joka vastasi 5:tä prosenttia vuoden 2020 nettoliikevaihdosta, sillä perusteella, että Laimz ei ollut pannut asianmukaisesti täytäntöön sisäistä asiakasvalvontajärjestelmää eikä ollut tehnyt selvitystä asiakkaista. Se katsoi, että tämän yhtiön olisi pitänyt suorittaa pääasiassa kyseessä olevan asiakkaan arviointi itsenäisesti ja riippumattomasti eikä tukeutua toisen yhtiön, tässä tapauksessa Optibetin, laatimaan arviointiin. Tarkastusvirasto muistutti myös siitä, että pääasiassa kyseessä olevan asiakkaan katsottiin olevan poliittisesti vaikutusvaltaiseen henkilöön läheisesti sidoksissa oleva henkilö, koska hän hoiti samanaikaisesti tämän poliittisesti vaikutusvaltaisen henkilön kanssa erään yhdistyksen toimeenpanoelimen jäsenen tehtäviä.
28
Laimz nosti 18.7.2022 tästä päätöksestä kanteen administratīvā rajona tiesassa (alueellinen hallintotuomioistuin, Latvia), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. Laimz väitti kanteensa tueksi, että sillä oli oikeus käyttää Optibetiltä tämän tuomion 23 kohdassa mainitun, 2.3.2020 tehdyn sopimuksen nojalla saatuja tietoja ja viimeksi mainitun yhtiön johdon tekemiä päätöksiä ja soveltaa niitä omaan liikesuhteeseensa pääasiassa kyseessä olevan asiakkaan kanssa.
29
Laimz arvosteli lisäksi tarkastusvirastoa siitä, että se perusteli toteamustaan siitä, että asiakas oli poliittisesti vaikutusvaltaiseen henkilöön läheisesti sidoksissa oleva henkilö, vain sillä, että nämä olivat jäseninä samassa yhdistyksessä, suorittamatta henkilökohtaista ja yksityiskohtaista arviointia.
30
Tarkastusvirasto huomautti puolustuksekseen, että rahanpesulaissa ei säädetä asiakastietojen jakamisesta toisen yrityksen kanssa, mikä vapauttaisi kyseisten tietojen vastaanottajan lakisääteisten velvoitteidensa täyttämisestä. Lisäksi se korosti, että kun pääasiassa kyseessä oleva asiakas oli solminut liikesuhteen Laimzin kanssa, hän päätti liikesuhteensa Optibetiin, joten ensin mainittu ei voinut enää käyttää jälkimmäisen saamia tietoja.
31
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii tässä yhteydessä direktiivin 2015/849 3 artiklan 11 alakohtaan sisältyvän käsitteen ”läheisiksi yhtiökumppaneiksi tiedet[ty] henkil[ö]” laajuutta tilanteessa, jossa henkilö ja poliittisesti vaikutusvaltainen henkilö ovat yhdessä saman yhdistyksen toimeenpanoelimen jäseniä. Se katsoo lisäksi, että selvennyksiä tarvitaan siltä osin kuin on kyse samaan konserniin kuuluvien yhtiöiden mahdollisuudesta jakaa tietoja asiakkaan tuntemisvelvollisuutensa täyttämiseksi sekä siltä osin, sallitaanko direktiivin 2015/849 45 artiklan 1 ja 8 kohdassa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 3 artiklan 12 ja 15 alakohdan kanssa, se, että käytetään saman konsernin toisen yhtiön antamia tietoja ja sovelletaan tämän toisen yhtiön ylemmän johdon työntekijän tekemiä päätöksiä useisiin saman konsernin yhtiöihin. Lopuksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii ilmoitusvelvollisen velvollisuutta soveltaa asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä olemassa olevien asiakkaiden osalta tapauksessa, jossa niiden tilanteeseen liittyviä merkityksellisiä muutoksia ei voida yksilöidä, toisin kuin tilanteessa, josta oli kyse 17.11.2022 annettuun tuomioon Rodl & Partner (C‑562/20, EU:C:2022:883) johtaneessa asiassa.
32
Tässä tilanteessa administratīvā rajona tiesa on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko direktiivin 2015/849 3 artiklan 11 alakohdan a alakohtaa tulkittava siten, että yksityisen voidaan katsoa olevan sidoksissa poliittisesti vaikutusvaltaiseen henkilöön pelkästään siitä syystä, että kyseiset henkilöt toimivat samassa yhdistyksessä, ottamatta arvioinnissa huomioon mitään muita seikkoja?
2)
Onko direktiivin 2015/849 [3 artiklan 9 alakohtaa] tulkittava siten, että sen määrittämiseksi, onko henkilö poliittisesti vaikutusvaltaisen henkilön asemassa, on selvitettävä, toimiiko kyseinen henkilö jossakin edellä mainitussa säännöksessä luetelluista tehtävistä, ja lisäksi on tutkittava ja tarkistettava, että kyseessä on korkean tason tehtävä eikä keskitason tai alemman tason tehtävä?
3)
Onko direktiivin 2015/849 45 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä saman artiklan 8 kohdan kanssa, tulkittava siten, että jäsenvaltioiden on sallittava direktiivin 2015/849 2 artiklan 1 kohdassa mainittujen ilmoitusvelvollisten, joiden katsotaan olevan samaan konserniin kuuluvia yhtiöitä, vaihtaa keskenään tietoja myös tekemällä tietojenvaihtosopimuksia ja varmistamalla tietojen vastavuoroinen vaihto sekä mahdollisuus tietojen yhteiseen hyödyntämiseen direktiivin 2015/849 mukaisten tavoitteiden saavuttamiseksi?
4)
Sallitaanko direktiivin 2015/849 45 artiklan 1 ja 8 kohdassa, luettuina yhdessä saman direktiivin 3 artiklan 12 ja 15 alakohdan kanssa, myös tällaisten tietojen käyttäminen ja hyödyntäminen useissa samaan konserniin kuuluvissa yrityksissä tai sellaisten päätösten käyttäminen ja hyödyntäminen, joita yhden konserniin kuuluvan yrityksen johto on tehnyt konsernin toiminnan yhteydessä?
5)
Onko direktiivin 2015/849 14 artiklan 5 kohtaa, luettuna yhdessä saman direktiivin 8 artiklan 2 kohdan kanssa, tulkittava siten, että ilmoitusvelvollisilla ei ole velvollisuutta soveltaa asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä olemassa oleviin asiakkaisiin, jollei kansallisessa lainsäädännössä asetettu asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden uudelleen toteuttamisen määräaika eikä myöskään sisäisen tarkastuksen järjestelmän menettelyissä asetettu vastaava määräaika ole päättynyt eikä ilmoitusvelvollisen tietoon ole tullut uusia seikkoja, jotka voisivat vaikuttaa kyseessä olevasta asiakkaasta tehtyyn riskiarvioon?
6)
Onko direktiivin 2015/849 11 artiklan d alakohdassa säädettyä ilmoitusvelvollisia koskevaa velvollisuutta toteuttaa asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä, jos voittoja nostettaessa tai panosta asetettaessa taikka molemmissa suoritetaan joko yhtenä suorituksena tai useina suorituksina, jotka näyttävät olevan toisiinsa kytkeytyneitä, yhteensä vähintään 2000 euroa, tulkittava siten, että tällaisia toimenpiteitä on toteutettava joka kerta, kun suorituksen kokonaismäärä on vähintään 2000 euroa, riippumatta siitä, miten pitkän ajan kuluttua kyseisessä säännöksessä tarkoitettu 2000 euron kynnysarvo saavutetaan uudelleen?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
33
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2015/849 3 artiklan 11 alakohdan a alakohtaa tulkittava siten, että luonnollista henkilöä voidaan pitää poliittisesti vaikutusvaltaiseen henkilöön sidoksissa olevana henkilönä jo pelkästään siitä syystä, että nämä kaksi henkilöä ovat saman yhdistyksen jäseniä.
34
Aluksi on muistutettava, että direktiivin 2015/849 päätarkoituksena on, kuten sen otsikosta ja 1 artiklan 1 ja 2 kohdasta ilmenee, sen estäminen, että rahoitusjärjestelmää käytetään rahanpesuun tai terrorismin rahoitukseen (tuomio 5.12.2024, MISTRAL TRANS, C‑3/24, EU:C:2024:999, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35
Tarkemmin sanoen direktiivin 2015/849 säännöksillä, jotka ovat luonteeltaan ennaltaehkäiseviä, pyritään vahvistamaan riskiperusteisen lähestymistavan mukaisesti ennaltaehkäisevien ja varoittavien toimenpiteiden kokonaisuus rahanpesun ja terrorismin rahoittamisen tehokkaaksi torjumiseksi, jotta vältetään – kuten kyseisen direktiivin johdanto-osan ensimmäisestä perustelukappaleesta ilmenee – se, että laittoman rahan virrat voisivat vahingoittaa unionin rahoitusalan eheyttä, vakautta ja mainetta sekä uhata sisämarkkinoita ja kansainvälistä kehitystä (tuomio 5.12.2024, MISTRAL TRANS, C‑3/24, EU:C:2024:999, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
36
Direktiivin 2015/849 6–8 artiklasta ilmenee, että riskiperusteinen lähestymistapa edellyttää näiden riskien arviointia, joka direktiivin 2015/849 järjestelmässä toteutetaan kolmella tasolla: unionissa komission toimesta, sitten kunkin jäsenvaltion tasolla ja lopuksi ilmoitusvelvollisten tasolla. Kuten tämän direktiivin johdanto-osan 30 perustelukappaleesta ilmenee, tämä riskiarvio vaikuttaa muun muassa näiden ilmoitusvelvollisten soveltamiin asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskeviin asianmukaisiin toimenpiteisiin. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan nimittäin ilman tällaista arviointia kyseinen jäsenvaltio tai tarvittaessa mainittu ilmoitusvelvollinen ei voi päättää, mitä toimenpiteitä kussakin tapauksessa olisi toteutettava (tuomio 17.11.2022, Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
37
Tältä osin direktiivin 2015/849 20 artiklassa vahvistetaan poliittisesti vaikutusvaltaisten henkilöiden kanssa toteutettavien liiketoimien tai liikesuhteiden osalta velvoitteet, joita ilmoitusvelvollisten on noudatettava kyseisen direktiivin 13 artiklan 1 kohdassa säädettyjen asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden lisäksi. Tarkemmin sanottuna kyseisessä säännöksessä edellytetään, että ilmoitusvelvolliset tunnistavat asiakkaan ja todentavat tämän henkilöllisyyden, tunnistavat tosiasiallisen omistajan ja edunsaajan, arvioivat aiotun liikesuhteen ja hankkivat tietoja sen kohteesta ja luonteesta sekä toteuttavat liikesuhteen jatkuvan seurannan. Kyseisessä 20 artiklassa puolestaan velvoitetaan jäsenvaltiot vaatimaan, että ilmoitusvelvolliset ovat muun muassa ottaneet käyttöön asianmukaiset riskinhallintajärjestelmät, mukaan lukien riskiperusteiset menettelyt, sen selvittämiseksi, voidaanko asiakas tai asiakkaan tosiasiallinen omistaja ja edunsaaja luokitella poliittisesti vaikutusvaltaiseksi henkilöksi. Tältä osin on muistutettava, että kyseisen direktiivin johdanto-osan 31 ja 32 perustelukappaleessa täsmennetään, että eräissä tilanteissa rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riski on suurempi, erityisesti silloin, kun on kyse suhteista henkilöihin, jotka ovat tai ovat olleet merkittävässä julkisessa tehtävässä.
38
Lisäksi direktiivin 2015/849 23 artiklan mukaan ilmoitusvelvollisten on laajennettava nämä riskinhallintajärjestelmät koskemaan poliittisesti vaikutusvaltaisten henkilöiden perheenjäsenten ja tällaisiin henkilöihin läheisesti sidoksissa olevien henkilöiden tunnistamiseen.
39
Tältä osin direktiivin 2015/849 3 artiklan 11 alakohdan a alakohdassa määritellään läheisesti sidoksissa olevat henkilöt siten, että he ovat ”luonnollisia henkilöitä, joiden tiedetään olevan oikeushenkilöiden tai oikeudellisten järjestelyjen tosiasiallisia yhteisomistajia ja edunsaajia tai joilla tiedetään olevan mikä tahansa muu läheinen liikesuhde poliittisesti vaikutusvaltaisen henkilön kanssa”.
40
Unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto sen tavanomaisen merkityksen mukaisesti, joka sillä on yleiskielessä, myös sen asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa se on (tuomio 9.1.2025, Österreichische Datenschutzbehörde (Kohtuuttomat pyynnöt), C‑416/23, EU:C:2025:3, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
41
Ensinnäkin direktiivin 2015/849 3 artiklan 11 alakohdan a alakohdan sanamuodosta on todettava, että ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii erityisesti ilmaisua ”läheinen liikesuhde”, kun otetaan huomioon kyseisen asiakkaan ja poliittisesti vaikutusvaltaisen henkilön osallistuminen saman yhdistyksen toimeenpanoelimeen.
42
Tältä osin voidaan todeta, että direktiivin 2015/849 3 artiklan 13 alakohdassa määritellään ilmaisu ”liikesuhde”, kun sitä sovelletaan ilmoitusvelvolliseen, siten, että sillä tarkoitetaan liiketoiminnallista, ammatillista tai kaupallista suhdetta, joka on yhteydessä ilmoitusvelvollisen ammatilliseen toimintaan ja jonka otaksutaan yhteydenottohetkellä olevan pysyvä. Lisäksi on niin, että vaikka kyseisessä direktiivissä ei määritellä, miten tällaisen suhteen läheisyyttä on arvioitava, tällainen täsmennys osoittaa, että pelkkä liikesuhteen toteaminen ei riitä ja että on todettava, että sillä on myös erityinen merkitys.
43
Kun henkilö ja poliittisesti vaikutusvaltainen henkilö kuuluvat saman yhdistyksen toimeenpanoelimeen, heidän välinen suhteensa kuuluu lähtökohtaisesti ammatillisiin puitteisiin, joten ei voida sulkea pois, että nämä tehtävät voivat muodostaa direktiivin 2015/849 3 artiklan 11 alakohdan a alakohdassa tarkoitetun läheisen liikesuhteen kyseisen henkilön ja kyseisen poliittisesti vaikutusvaltaisen henkilön välillä tai että niiden perusteella voidaan muuten aloittaa läheinen liikesuhde. Tällaisessa tilanteessa ei myöskään voida sulkea pois sitä, että kyseistä henkilöä voidaan pitää tässä säännöksessä tarkoitettuna oikeushenkilöiden tai oikeudellisten järjestelyjen tosiasiallisena yhteisomistajana ja edunsaajana poliittisesti vaikutusvaltaisen henkilön kanssa. Tällaiset toteamukset eivät kuitenkaan voi riippua pelkästään siitä, kuuluvatko nämä kaksi henkilöä saman yhdistyksen toimeenpanoelimeen, vaan niiden on perustuttava kyseessä olevista olosuhteista tehtyyn arvioon.
44
Näissä olosuhteissa direktiivin 2015/849 3 artiklan 11 alakohdan a alakohdan sanamuodosta voidaan päätellä, että käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltainen tilanne, jossa henkilö ja poliittisesti vaikutusvaltainen henkilö ovat saman yhdistyksen toimeenpanoelimen jäseniä, ei lähtökohtaisesti sulje pois sitä, että tämän henkilön katsotaan olevan läheisesti sidoksissa poliittisesti vaikutusvaltaiseen henkilöön kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla.
45
Mainitun säännöksen asiayhteys ja direktiivin 2015/849 tavoitteet tukevat tätä sanamuotoon perustuvaa arviointia.
46
Kuten tämän tuomion 38 kohdassa muistutetaan, direktiivin 2015/849 23 artiklassa säädetään muun muassa, että kyseisen direktiivin 20 artiklassa säädettyjä toimenpiteitä sovelletaan henkilöihin, joiden tiedetään olevan läheisesti sidoksissa poliittisesti vaikutusvaltaisiin henkilöihin, mutta myös poliittisesti vaikutusvaltaisten henkilöiden perheenjäseniin. Tästä seuraa, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena on siis ollut laajentaa direktiivin 2015/849 soveltamisalaa mahdollisimman moniin poliittisesti vaikutusvaltaisten henkilöiden lähipiiriin mahdollisesti kuuluviin henkilöihin.
47
On kuitenkin myös muistutettava, että direktiivin 2015/849 johdanto-osan ensimmäisen perustelukappaleen mukaan sen lisäksi, että rikosoikeudellista lähestymistapaa kehitetään unionin tasolla edelleen, rahoitusjärjestelmää käyttäen toteutettavan rahanpesun ja terrorismin rahoituksen kohdennettu ja oikeasuhteinen ennaltaehkäisy on välttämätöntä ja voi tuottaa täydentäviä tuloksia.
48
Tässä yhteydessä kyseisen direktiivin 8 artiklan 3 kohdan mukaan, jossa säädetään, että ilmoitusvelvollisten käytössä olevien toimintaperiaatteiden, valvontatoimenpiteiden ja menettelytapojen, joilla vähennetään ja hallitaan tehokkaasti rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskejä, on oltava oikeassa suhteessa ilmoitusvelvollisten luonteeseen ja kokoon nähden, kyseisen direktiivin 20 artiklassa mainittujen riskiperusteisten menettelyjen on oltava oikeassa suhteessa ilmoitusvelvollisten luonteeseen ja kokoon nähden, mikä antaa niille tiettyä harkintavaltaa suunnitella menettelyjä, jotka vastaavat niiden toiminnasta aiheutuvia riskejä. Vaikka riskiperusteinen lähestymistapa mahdollistaa siten tietyn joustavuuden, se ei kuitenkaan ole, kuten saman direktiivin johdanto-osan 22 perustelukappaleessa todetaan, jäsenvaltioille ja ilmoitusvelvollisille liian salliva vaihtoehto, ja se edellyttää näyttöön perustuvaa päätöksentekoa.
49
Lisäksi direktiivin 2015/849 johdanto-osan 33 perustelukappaleesta ilmenee, että poliittisesti vaikutusvaltaisia henkilöitä koskevat vaatimukset ovat luonteeltaan ennaltaehkäiseviä eivätkä rikosoikeudellisia eikä niitä pitäisi tulkita siten, että ne leimaavat poliittisesti vaikutusvaltaiset henkilöt rikolliseen toimintaan osallistuviksi. Saman perustelukappaleen mukaan liikesuhteesta kieltäytyminen henkilön kanssa pelkästään sillä perusteella, että hän on poliittisesti vaikutusvaltainen henkilö, on vastoin kyseisen direktiivin ja FATF:n suositusten sanamuotoa ja henkeä.
50
Näin ollen ilmoitusvelvollisten on riskiperusteista lähestymistapaa soveltaessaan otettava henkilön ja poliittisesti vaikutusvaltaisen henkilön välisen läheisen liikesuhteen olemassaolon arvioimiseksi huomioon paitsi kyseisen asiakkaan ja poliittisesti vaikutusvaltaisen henkilön välisen suhteen luonne sen määrittämiseksi, onko olemassa riskiä siitä, että tätä suhdetta käytetään rahanpesuun sekä terrorismin ja joukkotuhoaseiden leviämisen rahoittamiseen, myös tavoitellut päämäärät, joten direktiivin 2015/849 vaatimusten täyttämiseksi on suoritettava kunkin tapauksen yksilöllinen arviointi.
51
Päinvastainen tulkinta johtaisi siihen, että direktiivissä 2015/849 säädettyjä lisävelvoitteita olisi sovellettava hyvin suureen määrään tilanteita, joissa niiden oikeasuhteisuus kyseisellä direktiivillä tavoiteltuihin päämääriin eli sen estämiseen, että unionin rahoitusjärjestelmää käytetään rahanpesuun ja terrorismin rahoitukseen, sellaisina kuin niistä säädetään kyseisen direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa, vaarantuisi, ja lisäksi se aiheuttaisi käytännön ongelmia asianomaisten henkilöiden tietoihin pääsyssä.
52
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2015/849 3 artiklan 11 alakohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että luonnollisen henkilön ei voida katsoa olevan läheisesti sidoksissa poliittisesti vaikutusvaltaiseen henkilöön vain sillä perusteella, että nämä kaksi henkilöä ovat saman yhdistyksen toimeenpanoelimen jäseniä, mutta tämä tilanne on kuitenkin tässä arvioinnissa huomioon otettava merkityksellinen seikka.
Toinen kysymys
53
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2015/849 3 artiklan 9 alakohtaa tulkittava siten, että sen toteamiseksi, että luonnollinen henkilö on poliittisesti vaikutusvaltainen henkilö, riittää, että osoitetaan, että hän hoitaa jotakin kyseisen säännöksen a–h alakohdassa luetelluista tehtävistä, vai onko lisäksi selvitettävä tosiseikkojen arvioinnin perusteella, että hoidettu tehtävä on korkean tason tehtävä eikä keskitason tai alemman tason tehtävä.
54
Tältä osin on muistutettava, että unionin tuomioistuin on toistuvasti korostanut, että SEUT 267 artiklalla luotu menettely on sen itsensä ja kansallisten tuomioistuinten välisen yhteistyön väline, jonka avulla unionin tuomioistuin esittää kansallisille tuomioistuimille ne unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joita nämä tarvitsevat ratkaistakseen käsiteltävikseen saatetut asiat, ja että ennakkoratkaisupyynnön esittämisen perusteena ei ole neuvoa-antavien lausuntojen esittäminen yleisistä tai hypoteettisista kysymyksistä vaan oikeusriidan todelliseen ratkaisemiseen erottamattomasti liittyvä tarve (tuomio 7.11.2024, Adusbef (Morandin silta), C‑683/22, EU:C:2024:936, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
55
Kuten SEUT 267 artiklan sanamuodostakin ilmenee, pyydetyn ennakkoratkaisun on oltava tarpeen, jotta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi antaa ratkaisun käsiteltäväkseen saatetussa asiassa (tuomio 7.11.2024, Adusbef (Morandin silta), C‑683/22, EU:C:2024:936, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
56
Käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole esittänyt mitään tietoja niiden tehtävien täsmällisestä luonteesta, joita henkilö, jonka pääasiassa oletetaan olevan poliittisesti vaikutusvaltainen henkilö, on työelämässään hoitanut. Lisäksi pääasiassa kyseessä oleva asiakas on tarkastusviraston mukaan läheisesti sidoksissa poliittisesti vaikutusvaltaiseen henkilöön eikä poliittisesti vaikutusvaltainen henkilö itse.
57
Lopuksi on todettava, että unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ei mitenkään ilmene, että pääasian asianosaiset olisivat kiistäneet sen henkilön, joka saattaa olla läheisesti sidoksissa asiakkaaseen, poliittisesti vaikutusvaltaisen henkilön aseman. Laimzin esittämä väite koskee käsitteen ”poliittisesti vaikutusvaltaiseen henkilöön läheisesti sidoksissa oleva henkilö” tulkintaa, sellaisena kuin tarkastusvirasto on sitä tulkinnut, ja se on ensimmäisen kysymyksen kohteena.
58
Tästä seuraa, että tämän tuomion 54 ja 55 kohdassa muistutetun oikeuskäytännön mukaisesti toinen kysymys on jätettävä tutkimatta.
Kolmas kysymys
59
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2015/849 45 artiklan 1 ja 8 kohtaa tulkittava siten, että jäsenvaltioiden on sallittava, että kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut ilmoitusvelvolliset, jotka kuuluvat samaan konserniin mainitun direktiivin 3 artiklan 15 alakohdassa tarkoitetulla tavalla, vaihtavat keskenään tietoja, myös tekemällä tietojenvaihtosopimuksia ja varmistamalla näiden tietojen vastavuoroisen kulun, direktiivin 2015/849 tavoitteiden saavuttamiseksi.
60
Tältä osin on muistutettava, että kyseisen direktiivin 45 artiklan 1 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot edellyttämään, että konserniin kuuluvat ilmoitusvelvolliset panevat täytäntöön koko konsernia koskevia toimintaperiaatteita ja menettelyitä, mukaan luettuina tietosuojaa koskevat toimintaperiaatteet sekä konsernin sisäistä tietojenvaihtoa koskevat toimintaperiaatteet ja menettelyt, rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjumiseksi. Tämän saman säännöksen mukaan nämä toimintaperiaatteet ja menettelyt on pantava tehokkaasti täytäntöön jäsenvaltioihin ja kolmansiin maihin sijoittautuneissa sivuliikkeissä ja enemmistöomisteisissa tytäryrityksissä. On lisättävä, että tällä säännöksellä pyritään siten kyseisen direktiivin johdanto-osan 35 perustelukappaleessa mainittuun tavoitteeseen, joka on moninkertaisten asiakkaan tunnistamismenettelyjen välttäminen.
61
Kyseisen direktiivin 45 artiklan 8 kohdassa lisätään myös, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että konsernin sisäinen tietojenvaihto on sallittua, ja siinä täsmennetään, että rahanpesun selvittelykeskukselle toimitetut tiedot epäilyistä, että varat ovat rikollisen toiminnan tuottamaa hyötyä tai liittyvät terrorismin rahoitukseen, välitetään koko konsernille, jollei rahanpesun selvittelykeskus anna muita ohjeita.
62
Käsiteltävässä asiassa on yhtäältä kiistatonta, että Laimz ja Optibet ovat ilmoitusvelvollisia, koska ne ovat direktiivin 2015/849 2 artiklan 1 kohdan 3 alakohdan f alakohdassa tarkoitettuja rahapelipalvelujen tarjoajia. Toisaalta Laimz ja sille tietoja luovuttanut Optibet kuuluvat konserniin kyseisen direktiivin 3 artiklan 15 alakohdassa tarkoitetulla tavalla. Näin ollen näiden kahden yhtiön välinen suhde, mukaan lukien yhteistyö direktiivissä asetettujen vaatimusten noudattamiseksi, kuuluu mainitun direktiivin 45 artiklan 1 ja 8 kohdan soveltamisalaan.
63
Koska 45 artiklan 1 ja 8 kohdan sanamuoto on yksiselitteinen, tästä seuraa, että jäsenvaltioiden on sallittava samaan konserniin kuuluvien ilmoitusvelvollisten vaihtaa tietoja direktiivin 2015/849 tavoitteiden saavuttamiseksi. Kyseisessä säännöksessä ei sitä vastoin edellytetä, että tästä vaihtamisesta tehdään tietojenvaihtosopimuksia, jotta varmistetaan tietojen vastavuoroinen vaihto konsernin sisällä ja näiden tietojen saatavuus.
64
Kuten myös komissio toteaa, on kuitenkin otettava huomioon, että direktiivin 2015/849 tavoitteisiin pääsy edellyttää lähtökohtaisesti yksilöllistä lähestymistapaa rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjumiseksi. Jos siis osoittautuu, että konsernin sisällä jaetut tiedot eivät ole riittäviä, jotta ilmoitusvelvollinen voisi täyttää asiakkaansa tuntemisvelvollisuuden, muun muassa siksi, että sen tarjoamat yksittäiset palvelut ja tuotteet eroavat tähän samaan konserniin kuuluvan toisen yhteisön tarjoamista palveluista ja tuotteista, asianomaisen ilmoitusvelvollisen on suoritettava yksilöllinen tarkastelu. Vaikka palvelut ja tuotteet olisivat samoja ja tiedot riittäviä, on todettava, että kyseisen direktiivin 45 artiklan 1 ja 8 kohdassa ei säännellä toimenpiteitä, jotka ilmoitusvelvollisten on toteutettava konsernin sisällä välitettyjen tietojen perusteella, eikä siinä siis vapauteta niitä kyseisessä direktiivissä säädettyjen rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjuntaa koskevien velvoitteiden noudattamisesta. Tätä tulkintaa tukee direktiivin 2015/849 13 artiklan 2 ja 4 kohta, joissa täsmennetään, että ilmoitusvelvollisten on määritettävä asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden laajuus riskialttiuden perusteella.
65
Näin ollen on myös todettava, ettei direktiivin 2015/849 45 artiklaa voida tulkita siten, että siinä sallitaan, että ilmoitusvelvollinen voi automaattisesti käyttää asiakkaan tuntemisvelvollisuuteen liittyviä tietoja ilman, että se on itse suorittanut omaa riskinarviointiaan ja arviointiaan toteutettavista asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevista toimenpiteistä. Kun otetaan huomioon ilmoitusvelvolliselle kyseisen direktiivin nojalla asetetut asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevat velvoitteet, on sitä vastoin tärkeää, että kun ilmoitusvelvollinen saa tietoja, jotka voivat ensi arviolta oikeuttaa asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden käyttöönoton, sen on mahdollisimman nopeasti suoritettava vaadittavat tarkastukset.
66
Näin ollen kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2015/849 45 artiklan 1 ja 8 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltioiden on sallittava, että kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut ilmoitusvelvolliset, jotka kuuluvat mainitun direktiivin 3 artiklan 15 alakohdassa tarkoitettuun samaan konserniin, vaihtavat keskenään tietoja. Tällainen tietojenvaihto ei kuitenkaan vapauta asianomaista ilmoitusvelvollista vastuustaan täyttää asiakkaan tuntemisvelvollisuutensa.
Neljäs kysymys
67
Neljännellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2015/849 45 artiklan 1 ja 8 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 3 artiklan 12 ja 15 alakohdan kanssa, tulkittava siten, että siinä sallitaan se, että konserniin kuuluva yritys soveltaa automaattisesti toisen samaan konserniin kuuluvan yrityksen ylemmän johdon työntekijän tekemää päätöstä, joka koskee tämän viimeksi mainitun yrityksen jonkun asiakkaan tuntemisvelvollisuutta, suorittamatta omaa riskinarviointiaan ja arvioita toteutettavista asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevista toimenpiteistä.
68
Alustavasti on todettava, että kyseisen direktiivin 45 artiklan 1 kohdassa ei täsmennetä, minkä luonteisia tietoja vastaanottava ilmoitusvelvollinen voi vaihtaa ja myöhemmin käyttää. Kun otetaan huomioon kyseessä olevan unionin lainsäädännön soveltamisala sekä viittaus rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjuntaa koskeviin tavoitteisiin, kyse voi olla vain tiedoista, jotka ovat merkityksellisiä, jotta kyseisessä direktiivissä ilmoitusvelvollisille asetettuja vaatimuksia noudatetaan.
69
Käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että kyseessä olevan päätöksen on tehnyt yritysryhmään kuuluva yritys yritykselle kuuluvan, tietyn asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevan vaatimuksen puitteissa. Se vaikuttaa näin ollen voivan kuulua direktiivin 2015/849 45 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
70
Siitä, voiko toinen konserniin kuuluva yritys käyttää tätä päätöstä, on muistutettava, että – kuten kolmanteen kysymykseen annetusta vastauksesta ilmenee – vaikka tietojenvaihto konserniin kuuluvien ilmoitusvelvollisten välillä helpottaa direktiivin 2015/849 rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjuntaa koskevien vaatimusten noudattamista, kyseisen direktiivin 45 artiklan 1 ja 8 kohdassa ei vapauteta kutakin ilmoitusvelvollista sen yksilöllisestä vastuusta näiden vaatimusten noudattamisen osalta. Tätä tulkintaa ei voida hylätä silloin, kun toimitetut tiedot muodostavat toisen samaan konserniin kuuluvan yrityksen ylemmän johdon työntekijän yhdestä tämän yrityksen asiakkaista tekemän päätöksen. Tätä tulkintaa tukee direktiivin 2015/849 8 artiklan 5 kohta, jossa säädetään, että jäsenvaltioiden on edellytettävä, että ilmoitusvelvolliset saavat ylemmän johtonsa työntekijältä hyväksynnän käyttöön ottamilleen toimintaperiaatteille, valvontatoimenpiteille ja menettelytavoille.
71
Neljänteen kysymykseen on näin ollen vastattava, että direktiivin 2015/849 45 artiklan 1 ja 8 kohtaa, luettuna yhdessä sen 3 artiklan 12 ja 15 alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että siinä ei sallita, että konserniin kuuluva ilmoitusvelvollinen soveltaa automaattisesti toisen samaan konserniin kuuluvan yrityksen ylemmän johdon työntekijän tekemää päätöstä, joka koskee tämän viimeksi mainitun yrityksen jonkun asiakkaan tuntemisvelvollisuutta, suorittamatta omaa riskinarviointiaan ja arvioita toteutettavista asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevista toimenpiteistä.
Viides kysymys
72
Viidennellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2015/849 14 artiklan 5 kohtaa, luettuna yhdessä sen 8 artiklan 2 kohdan kanssa, tulkittava siten, että ilmoitusvelvollisella ei ole velvollisuutta soveltaa asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä olemassa oleviin asiakkaisiin niin kauan kuin kansallisessa lainsäädännössä ja sisäisissä tarkastusmenettelyissä uusien valvontatoimenpiteiden toteuttamiselle säädetty määräaika ei ole päättynyt eikä kyseinen ilmoitusvelvollinen ole saanut tietoonsa muita uusia seikkoja, jotka voivat vaikuttaa kyseiseen asiakkaaseen liittyvien riskien arviointiin.
73
Tältä osin direktiivin 2015/849 14 artiklan 5 kohdan sanamuodosta ilmenee, että ilmoitusvelvollisten on riskiperusteisen lähestymistavan perusteella sovellettava asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä paitsi uusiin asiakkaisiin myös olemassa oleviin asiakkaisiin silloin, kun ajankohta osoittautuu asianmukaiseksi. Mainitussa säännöksessä täsmennetään, että yksi näistä mahdollisista asianmukaisista ajankohdista on se, jolloin asianomaisen asiakkaan tilanteen kannalta merkitykselliset seikat muuttuvat. Tässä samassa säännöksessä ei myöskään rajoiteta ilmoitusvelvollisilla olevaa velvollisuutta ainoastaan niihin asiakkaisiin, joihin on liitetty suuri riski (tuomio 17.11.2022, Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, 83 kohta).
74
Lisäksi direktiivin 2015/849 8 artiklan 2 kohdan mukaan ilmoitusvelvollisten on erityisesti saatettava ajan tasalle arviot rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskeistä, joille ne altistuvat (tuomio 17.11.2022, Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, 84 kohta).
75
Tältä osin on muistutettava, että unionin tuomioistuin on jo katsonut, että direktiivin 2015/849 14 artiklan 5 kohtaa, luettuna yhdessä sen 8 artiklan 2 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että ilmoitusvelvolliset ovat velvollisia soveltamaan ajantasaisen riskiarvion perusteella asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia, tarvittaessa tehostettuja toimenpiteitä, jos tämä vaikuttaa asianmukaiselta, olemassa olevaan asiakkaaseen muun muassa silloin, kun asiakkaan tilannetta koskevat merkitykselliset seikat muuttuvat (tuomio 17.11.2022, Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, 91 kohta).
76
Lisäksi on todettava, että direktiivin 2015/849 14 artiklan 5 kohdalla taataan direktiivin päätavoitteen toteutuminen eli rahoitusjärjestelmän käytön estäminen rahanpesuun ja terrorismin rahoitukseen. Asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden soveltamisella olemassa oleviin asiakkaisiin pyritään näin ollen lieventämään kyseiseen asiakkaaseen ja liikesuhteeseen liittyviä uusia tai erilaisia riskejä. Jos ilmoitusvelvollisella ei ole tietoa kyseisen asiakkaan tilanteeseen liittyvien merkityksellisten seikkojen muuttumisesta ja jos uusien asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden toteuttamisen määräajat eivät ole päättyneet, tällaisten toimenpiteiden toteuttamiselle ei siis ole velvollisuutta tai syitä. Asia on toisin silloin, kun tällaisten muutosten yksilöimättä jättäminen johtuu puutteista direktiivin 2015/849 13 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädetyssä jatkuvassa seurannassa, joka ilmoitusvelvollisen on toteutettava.
77
Edellä esitetystä seuraa, että viidenteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2015/849 14 artiklan 5 kohtaa, luettuna yhdessä sen 8 artiklan 2 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että ilmoitusvelvollisella ei ole velvollisuutta soveltaa asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä olemassa oleviin asiakkaisiin niin kauan kuin kansallisessa lainsäädännössä ja sisäisissä tarkastusmenettelyissä uusien valvontatoimenpiteiden toteuttamiselle säädetty määräaika ei ole päättynyt eikä ilmoitusvelvollisella ole tietoa muista olosuhteista, jotka voivat vaikuttaa tiettyyn asiakkaaseen liittyvien riskien arviointiin, edellyttäen, että näiden olosuhteiden yksilöimättä jättäminen ei johdu puutteista direktiivin 2015/849 13 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetussa jatkuvassa seurannassa, joka kyseisen yksikön on suoritettava.
Kuudes kysymys
78
Kuudennella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2015/849 11 artiklan d alakohtaa tulkittava siten, että ilmoitusvelvolliselle, joka on rahapelipalvelujen tarjoaja, asetettua velvollisuutta toteuttaa asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä silloin, kun liiketoimen arvo on vähintään 2000 euroa voittoja nostettaessa tai panosta asetettaessa taikka molemmissa tapauksissa riippumatta siitä, toteutetaanko liiketoimi yhtenä liiketoimena vai useina liiketoimina, jotka vaikuttavat liittyvän toisiinsa, on sovellettava joka kerta, kun liiketoimen kokonaisarvo on vähintään 2000 euroa.
79
Tältä osin on muistutettava, että direktiivin 2015/849 11 artiklan a alakohdassa säädetään, että asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä on sovellettava liikesuhteen aloittamisen yhteydessä, ja on täsmennettävä, että kyseisessä direktiivissä tarkoitetun liikesuhteen otaksutaan direktiivin 3 artiklan 13 alakohdan mukaan olevan pysyvä.
80
Direktiivin 2015/849 11 artiklan d alakohdassa, joka koskee rahapelipalvelujen tarjoajien erityistä tapausta, puolestaan säädetään, että niiden on sovellettava asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä silloin, kun voittoja nostettaessa tai panosta asetettaessa taikka molemmissa ne suorittavat joko yhtenä suorituksena tai useina suorituksina, jotka näyttävät olevan toisiinsa kytkeytyneitä, yhteensä vähintään 2000 euroa.
81
Kyseisen säännöksen sanamuodossa ei siten aseteta tämän velvollisuuden soveltamisen edellytykseksi sitä, että liiketoimi on toteutettu tietyn jakson aikana verrattuna aikaisempaan liiketoimeen, joka myös täytti nämä edellytykset.
82
Lisäksi mainittua säännöstä on luettava kyseisen direktiivin johdanto-osan 21 perustelukappaleen valossa, jossa täsmennetään, että rahapelialan käyttö rikollisen toiminnan tuottaman hyödyn pesemiseen on huolestuttavaa ja että jotta voitaisiin vähentää rahapelipalveluihin liittyviä riskejä, kyseisessä direktiivissä olisi säädettävä, että kaikki korkeariskisten rahapelipalvelujen tarjoajat ovat velvollisia toteuttamaan asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä, kun yksittäisen suorituksen rahamäärä on vähintään 2000 euroa.
83
Tästä seuraa, että direktiivin 2015/849 11 artiklan d alakohtaa on tulkittava siten, että ilmoitusvelvolliselle, joka on rahapelipalvelujen tarjoaja, asetettua velvollisuutta toteuttaa asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä silloin, kun liiketoimen arvo on vähintään 2000 euroa voittoja nostettaessa tai panosta asetettaessa taikka molemmissa tapauksissa riippumatta siitä, toteutetaanko liiketoimi yhtenä liiketoimena vai useina liiketoimina, jotka vaikuttavat liittyvän toisiinsa, on sovellettava joka kerta, kun liiketoimen kokonaisarvo on vähintään 2000 euroa.
84
Edellä esitetyn perusteella kuudenteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2015/849 11 artiklan d alakohtaa on tulkittava siten, että siinä edellytetään, että ilmoitusvelvolliset soveltavat asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä aina, kun liiketoimen arvo on vähintään 2000 euroa voittoja nostettaessa tai panosta asetettaessa taikka molemmissa tapauksissa, riippumatta siitä, toteutetaanko liiketoimi yhtenä liiketoimena vai useina liiketoimina, jotka vaikuttavat liittyvän toisiinsa.
Oikeudenkäyntikulut
85
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Rahoitusjärjestelmän käytön estämisestä rahanpesuun tai terrorismin rahoitukseen, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/60/EY ja komission direktiivin 2006/70/EY kumoamisesta 20.5.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/849, sellaisena kuin se on muutettuna 30.5.2018 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä (EU) 2018/843, 3 artiklan 11 alakohdan a alakohtaa
on tulkittava siten, että
luonnollisen henkilön ei voida katsoa olevan läheisesti sidoksissa poliittisesti vaikutusvaltaiseen henkilöön vain sillä perusteella, että nämä kaksi henkilöä ovat saman yhdistyksen toimeenpanoelimen jäseniä, mutta tämä tilanne on kuitenkin tässä arvioinnissa huomioon otettava merkityksellinen seikka.
2)
Direktiivin 2015/849, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2018/843, 45 artiklan 1 ja 8 kohtaa
on tulkittava siten, että
jäsenvaltioiden on sallittava, että direktiivin 2015/849, sellaisena kuin se on muutettuna, 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut ilmoitusvelvolliset, jotka kuuluvat direktiivin 2015/849, sellaisena kuin se on muutettuna, 3 artiklan 15 alakohdassa tarkoitettuun samaan konserniin, vaihtavat keskenään tietoja. Tällainen tietojenvaihto ei kuitenkaan vapauta asianomaista ilmoitusvelvollista vastuustaan täyttää asiakkaan tuntemisvelvollisuutensa.
3)
Direktiivin 2015/849, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2018/843, 45 artiklan 1 ja 8 kohtaa, luettuna yhdessä direktiivin 2015/849, sellaisena kuin se on muutettuna, 3 artiklan 12 ja 15 alakohdan kanssa,
on tulkittava siten, että
siinä ei sallita, että konserniin kuuluva ilmoitusvelvollinen soveltaa automaattisesti toisen samaan konserniin kuuluvan yrityksen ylemmän johdon työntekijän tekemää päätöstä, joka koskee tämän viimeksi mainitun yrityksen jonkun asiakkaan tuntemisvelvollisuutta, suorittamatta omaa riskinarviointiaan ja arvioita toteutettavista asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevista toimenpiteistä.
4)
Direktiivin 2015/849, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2018/843, 14 artiklan 5 kohtaa, luettuna yhdessä direktiivin 2015/849, sellaisena kuin se on muutettuna, 8 artiklan 2 kohdan kanssa,
on tulkittava siten, että
ilmoitusvelvollisella ei ole velvollisuutta soveltaa asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä olemassa oleviin asiakkaisiin niin kauan kuin kansallisessa lainsäädännössä ja sisäisissä tarkastusmenettelyissä uusien valvontatoimenpiteiden toteuttamiselle säädetty määräaika ei ole päättynyt eikä ilmoitusvelvollisella ole tietoa muista olosuhteista, jotka voivat vaikuttaa tiettyyn asiakkaaseen liittyvien riskien arviointiin, edellyttäen, että näiden olosuhteiden yksilöimättä jättäminen ei johdu puutteista direktiivin 2015/849, sellaisena kuin se on muutettuna, 13 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetussa jatkuvassa seurannassa, joka kyseisen yksikön on suoritettava.
5)
Direktiivin 2015/849, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2018/843, 11 artiklan d alakohtaa
on tulkittava siten, että
siinä edellytetään, että ilmoitusvelvolliset soveltavat asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä aina, kun liiketoimen arvo on vähintään 2000 euroa voittoja nostettaessa tai panosta asetettaessa taikka molemmissa tapauksissa, riippumatta siitä, toteutetaanko liiketoimi yhtenä liiketoimena vai useina liiketoimina, jotka vaikuttavat liittyvän toisiinsa.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: latvia.