62019CC0201
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
JULIANE KOKOTT
14 päivänä heinäkuuta 2022 (
1
)
Asia C‑201/19 P
Servier SAS,
Servier Laboratories Ltd ja
Les Laboratoires Servier SAS
vastaan
Euroopan komissio
Muutoksenhaku – Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Sydän- ja verisuonitautien hoitoon tarkoitetun perindopriili-lääkkeen markkinat – Patentinhaltijana olevan alkuperäislääkkeiden valmistajan ja rinnakkaisvalmisteiden tuottajien väliset patenttiriitoja koskevat sopimukset – Potentiaalinen kilpailu – Tarkoitukseen perustuva kilpailunrajoitus – Kilpailusääntöjen rikkomisen kesto – Yhtenä kokonaisuutena pidettävän kilpailusääntöjen rikkomisen käsite – Sakot
Sisällys
I Johdanto
II Asian tausta
A Tosiseikat
1. Tässä asiassa kyseessä olevat toimijat
2. Kyseessä olevat tuotteet ja patentit
3. Perindopriilia koskevat patenttiriidat ja perindopriilin rinnakkaisversioiden markkinoille tuominen
a) Riita-asiat EPO:ssa
b) Riita-asiat kansallisissa tuomioistuimissa
4. Tässä asiassa kyseessä olevat patenttiriitoja koskevat sovintosopimukset, jotka Servier on tehnyt rinnakkaisvalmisteiden tuottajien kanssa
a) Nichen/Unichemin ja Matrixin kanssa tehdyt sopimukset
b) Tevan kanssa tehty sopimus
c) Lupinin kanssa tehty sopimus
B Riidanalainen päätös
C Valituksenalainen tuomio
III Asian käsittely unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset
IV Asian arviointi
A Kilpailusääntöjen rikkomista koskeva toteamus
1. Servierin väitteiden rakenne ja tutkittavaksi ottaminen
2. Potentiaalinen kilpailu (toinen valitusperuste ja kolmannen, neljännen ja viidennen valitusperusteen ensimmäinen osa)
a) Patenttien sisältö potentiaalista kilpailua arvioitaessa
b) Rinnakkaisvalmisteiden tuottajien tosiasialliset ja konkreettiset mahdollisuudet päästä markkinoille esteistä huolimatta
1) Sopimus, jolla potentiaaliset tulijat suljetaan markkinoilta
2) Rinnakkaisvalmisteiden tuottajien toteuttamat valmistelutoimenpiteet ja niiden aikomus voittaa esteet
3) Lukuisten esteiden ilmeneminen
c) Todistustaakan jako
d) Muut väitteet, jotka koskevat kutakin mukana ollutta rinnakkaisvalmisteiden tuottajaa
1) Niche/Unichem ja Matrix
2) Teva
3) Lupin
e) Johtopäätös
3. Sopimusten luonnehdinta tarkoitukseen perustuviksi kilpailunrajoituksiksi (ensimmäinen valitusperuste ja kolmannen, neljännen ja viidennen valitusperusteen toinen osa)
a) Kokemus ja se, onko kilpailunrajoitus ”helposti havaittavissa”
b) Maksut ja sopimusten väitetysti ”positiiviset” tai ”kaksijakoiset” vaikutukset
1) Maksut
2) Sopimusten väitetysti ”positiiviset” tai ”kaksijakoiset” vaikutukset
c) Kyseessä olevien sopimusten kilpailua rajoittavan tarkoituksen tarkastelu
1) Niche- ja Matrix-sopimukset
2) Teva-sopimus
i) Teva-sopimuksen tavoitteet ja väitetysti kaksijaksoiset vaikutukset
– Väitetysti ”kaksijakoiset” tai ”kilpailua edistävät” vaikutukset
– Teva-sopimuksen ehtojen väitetty vahingollisuuden puuttuminen
ii) Maksut
3) Lupin-sopimus
i) Maksu
ii) Lupin-sopimuksen ehdot
d) Johtopäätös
4. Lupin-sopimuksen muodostaman kilpailusääntöjen rikkomisen päättymispäivä (viidennen valitusperusteen kolmas osa)
5. Niche-sopimuksen ja Matrix-sopimuksen luonnehdinta erillisiksi kilpailusääntöjen rikkomisiksi (kuudes valitusperuste)
B Sakot
1. Sakkoja koskevat oikeudelliset virheet, joihin Servier vetoaa (seitsemäs valitusperuste)
a) Nullum crimen, nulla poena sine lege ‑periaate
b) Suhteellisuusperiaate ja kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arviointi
2. Servierille Lupin-sopimuksen perusteella määrätty sakko (viidennen valitusperusteen kolmas osa)
3. Sakkoja koskeva johtopäätös
C Välipäätelmä
V Oikeudenkäyntikulut
VI Ratkaisuehdotus
I Johdanto
1.
Asioiden Generics (UK) ym. (
2
) ja Lundbeck v. komissio (
3
) jälkeen nyt käsiteltävässä asiassa, joka kuuluu unionin yleisen tuomioistuimen kahdeksasta tuomiosta tehtyjen yhdeksän valituksen ryhmään, (
4
) on jälleen arvioitava unionin kilpailuoikeuden kannalta alkuperäislääkkeiden valmistajan, tässä tapauksessa Servierin, ja rinnakkaisvalmisteiden tuottajien välisiä useita patenttiriitoja koskevia sovintosopimuksia.
2.
Kuten asioissa Generics (UK) ym. ja Lundbeck v. komissio, nämä sopimukset on tehty tilanteessa, jossa kyseessä olevan lääkkeen vaikuttavaa ainetta, tässä tapauksessa perindopriilia, koskeva patentti oli jo tullut vapaasti käytettäväksi, vaikka Servierillä oli vielä tämän lääkkeen tiettyjä valmistusmenetelmiä koskevia niin sanottuja toissijaisia patentteja.
3.
Riidanalaisissa sopimuksissa varmistettiin, että rinnakkaisvalmisteiden tuottajat, jotka halusivat tuoda markkinoille kyseisen lääkkeen rinnakkaisversioita, sitoutuivat lykkäämään markkinoilletuloaan Servierin tekemiä varojen siirtoja vastaan.
4.
Komissio katsoi riidanalaisessa päätöksessä, (
5
) että kyseessä olevat sopimukset, jotka Servier oli tehnyt Nichen/Unichemin, Matrixin, Tevan, Krkan ja Lupinin kanssa, olivat tarkoitukseen ja vaikutukseen perustuvia kilpailunrajoituksia ja merkitsivät siten SEUT 101 artiklan rikkomista.
5.
Komissio katsoi myös, että näiden sopimusten tekeminen yhdessä muiden toimien, kuten perindopriilin vaikuttavan aineen teknologioiden hankkimisen, kanssa muodosti Servierin strategian, jolla se pyrki viivästyttämään perindopriilin rinnakkaisvalmisteiden tuottajien tuloa tämän lääkkeen markkinoille, joilla Servierillä oli määräävä asema. Komissio piti tätä toimintaa SEUT 102 artiklan nojalla määräävän markkina-aseman väärinkäyttönä ja määräsi siitä seuraamuksia.
6.
Unionin yleinen tuomioistuin vahvisti valituksenalaisessa tuomiossa ja muissa tähän ryhmään kuuluvissa asioissa antamissaan tuomioissa komission arvioinnin siitä, että Servierin tekemät sopimukset Nichen/Unichemin, Matrixin, Tevan ja Lupinin kanssa olivat tarkoitukseen perustuvia kilpailunrajoituksia. Servier on riitauttanut nämä unionin yleisen tuomioistuimen toteamukset nyt käsiteltävällä valituksella tässä pilottitapauksessa, ja nämä rinnakkaisvalmisteiden tuottajat ovat riitauttaneet ne valituksissaan, jotka ne ovat tehneet itseään koskevista unionin yleisen tuomioistuimen tuomioista.
7.
Unionin yleinen tuomioistuin kumosi riidanalaisen päätöksen sen sijaan siltä osin kuin Servierin Krkan kanssa tekemiä sopimuksia luonnehditaan tarkoitukseen ja vaikutukseen perustuviksi kilpailunrajoituksiksi ja siltä osin kuin Servierin todetaan käyttäneen väärin määräävää markkina-asemaansa, sillä se katsoi komission tehneen virheitä merkityksellisiä markkinoita määritellessään.
8.
Komissio on valittanut näistä unionin yleisen tuomioistuimen kumoamisratkaisuista asiassa komissio v. Servier ym. (C‑176/19 P), jossa myös esitän tänään ratkaisuehdotukseni, sekä asiassa komissio v. Krka (C‑151/19 P). Näihin asioihin liittyy uusia kysymyksiä, jotka koskevat patenttiriitaa koskevan sovintosopimuksen kanssa samanaikaisesti tehdyn lisenssisopimuksen luonnehdintaa tarkoitukseen perustuvaksi kilpailurajoitukseksi, tällaisen sopimuksen luonnehdintaa vaikutukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi ja merkityksellisten markkinoiden määrittelyä lääkealalla.
9.
Tässä asiassa tulee sen sijaan esille lähinnä vain kysymyksiä, jotka on jo käsitelty asioissa Generics (UK) ym. ja Lundbeck v. komissio, joissa vahvistettuja periaatteita on näin ollen sovellettava tämän asian yhteydessä.
II Asian tausta
A Tosiseikat
10.
Unionin yleinen tuomioistuin viittaa asian taustaan valituksenalaisen tuomion 1–73 kohdassa, jotka voidaan tätä valitusmenettelyä varten esittää tiivistäen seuraavasti.
1.
Tässä asiassa kyseessä olevat toimijat
11.
Servier-konserniin, joka muodostuu muun muassa sen Ranskaan sijoittautuneesta emoyhtiöstä Servier SAS:stä, Les Laboratoires Servier SAS:stä ja Servier Laboratories Ltd:stä (jäljempänä yhdessä Servier tai valittajat), kuuluu lääkeyhtiöitä ympäri maailmaa. Les Laboratoires Servier on ranskalainen lääkeyhtiö, joka on erikoistunut muun muassa sydän- ja verisuonitautien hoitoon käytettävien alkuperäislääkkeiden kehittämiseen. (
6
) Biogaran on Les Laboratoires Servierin kokonaan omistama tytäryhtiö, joka vastaa rinnakkaisvalmisteista. (
7
)
12.
Niche Generics Ltd (jäljempänä Niche) tuo markkinoille ja toimittaa rinnakkaisvalmisteita, ja siitä omisti aluksi 60 prosenttia ja sen on vuodesta 2006 omistanut kokonaan intialainen lääkeyhtiö Unichem Laboratories Ltd (jäljempänä Unichem), joka harjoittaa tutkimusta ja vaikuttavien aineiden ja lopputuotteiden valmistusta (jäljempänä yhdessä Niche/Unichem). (
8
)
13.
Matrix Laboratories Ltd (jäljempänä Matrix) on pääasiallisesti rinnakkaisvalmisteiden tuottajille tarkoitettuja vaikuttavia aineita kehittävä, tuottava ja markkinoiva intialainen yhtiö. Useiden pääomaosuuksien hankintojen seurauksena Mylan Inc. on vuodesta 2011 omistanut 97–98 prosenttia Matrixista, jonka toiminimenä on 5.10.2011 lähtien ollut Mylan Laboratories Ltd. (
9
)
14.
Teva Pharmaceutical Industries Ltd on monikansallinen lääkeyhtiö, joka kehittää, tuottaa ja markkinoi rinnakkaislääkkeitä ja vaikuttavia aineita omaan farmaseuttisten tuotteiden tuotantoonsa sekä muille yhtiöille. Teva UK Ltd on Teva Pharmaceuticals Europe BV:n – joka taas on Teva Pharmaceutical Industriesin kokonaan omistama tytäryhtiö – kokonaan omistama tytäryhtiö (jäljempänä yhdessä Teva). Teva on yksi maailman suurimmista rinnakkaislääkkeiden alalla toimivista lääkekonserneista. Tevaja Ivax Europe (jäljempänä Ivax), joka on rinnakkaislääkkeitä valmistava monikansallinen lääkeyhtiö, sulautuivat 26.1.2006, ja Ivaxista tuli Tevan kokonaan omistama tytäryhtiö. (
10
)
15.
Lupin Ltd on Lupin-konsernin Intiassa rekisteröity emoyhtiö, ja siihen kuuluu muun muassa Lupin (Europe) Limited, joka pääasiallisesti myy Lupinin vaikuttavaa ainetta ja lopputuotteita mutta myöntää myös lisenssejä Lupinin tuotteiden myyntilupahakemuksia varten ja myy suoraan Yhdistyneessä kuningaskunnassa pieniä määriä Lupinin lopputuotteita (jäljempänä yhdessä Lupin). (
11
)
2.
Kyseessä olevat tuotteet ja patentit
16.
Servier kehitti perindopriilin, joka on sydän- ja verisuonitautien hoitoon soveltuva lääke ja joka on ensisijaisesti tarkoitettu verenpainetaudin ja sydämen vajaatoiminnan torjuntaan. Perindopriilin vaikuttava aine on suolan muodossa. Alun perin käytetty suola oli erbumiini (tai tert-butyyliamiini), jonka muoto on kiteinen Servierin sen synteesiin käyttämän prosessin vuoksi. (
12
)
17.
Perindopriilin molekyyliä koskeva patenttihakemus EP0049658 jätettiin Euroopan patenttivirastolle (EPO) 29.9.1981. Tämän patentin voimassaolon oli määrä päättyä 29.9.2001, mutta sen suojaa jatkettiin useissa Euroopan unionin jäsenvaltiossa – muun muassa Yhdistyneessä kuningaskunnassa – 22.6.2003 saakka. (
13
) Ranskassa kyseisen patentin suojaa jatkettiin 22.3.2005 saakka ja Italiassa 13.2.2009 saakka. (
14
) Verenpainetaudin hoitoon käytettäville perindopriilierbumiinitableteille (2 ja 4 mg) annettiin Euroopassa myyntilupa vuosina 1988 ja 1989. (
15
)
18.
Molekyyliä koskevan patenttihakemuksen jättämisen jälkeen Servier jätti EPO:lle useita patenttihakemuksia, jotka koskivat perindopriilin valmistusmenetelmiä. Tämän oikeudenkäynnin kannalta merkityksellisiä ovat erityisesti patentit EP0308339, EP0308340 ja patentti EP0308341 (jäljempänä tässä järjestyksessä patentti 339, patentti 340 ja patentti 341), joita koskevat hakemukset jätettiin vuonna 1988 ja joiden voimassaolon oli määrä päättyä vuonna 2008, sekä erityisesti patentti EP1296947 (jota kutsutaan nimellä alfa-patentti, jäljempänä patentti 947), jota koskeva hakemus jätettiin vuonna 2001. Patentti 947 koski perindopriilierbumiinin alfakristalliinimuotoa ja sen valmistusmenetelmiä, ja se myönnettiin 4.2.2004. (
16
)
19.
Servier teki myös kansallisia patenttihakemuksia useissa unionin jäsenvaltioissa, esimerkiksi Bulgariassa, Tšekissä, Virossa, Unkarissa, Puolassa ja Slovakiassa. Nämä patentit myönnettiin 16.5.2006 Bulgariassa, 17.8.2006 Unkarissa, 23.1.2007 Tšekissä, 23.4.2007 Slovakiassa ja 24.3.2010 Puolassa. Nämä patentit vastasivat olennaisesti EPO:lle jätettyjä patenttihakemuksia. (
17
)
20.
Servier alkoi kehittää vuodesta 2002 lähtien toisen sukupolven perindopriilia, jota valmistettiin uudesta suolasta eli arginiinisuolasta ja jota varten se teki 17.2.2003 uuden patenttihakemuksen (EP1354873B). Tämä patentti myönnettiin 17.7.2004, ja sen voimassaolo vahvistettiin päättyväksi 17.2.2023. Perindopriiliarginiinia alettiin tuoda unionin markkinoille vuonna 2006. Tämä tuote on ensimmäisen sukupolven tuotteen biologisesti samanarvoinen rinnakkaisversio mutta sitä myydään eri annoksina uuden suolan eri molekyylipainon vuoksi. (
18
) Perindopriiliarginiini sai Ranskassa myyntiluvan vuonna 2004 ja on sen jälkeen hyväksytty muissa jäsenvaltioissa vastavuoroisen tunnustamisen menettelyssä. (
19
)
3.
Perindopriilia koskevat patenttiriidat ja perindopriilin rinnakkaisversioiden markkinoille tuominen
21.
Vuosien 2003 ja 2009 välillä Servier oli asianosaisena useissa perindopriilia koskevissa riita-asioissa sekä EPO:ssa että kansallisissa tuomioistuimissa. Kyse oli lähinnä eri jäsenvaltioissa vireille pannuista patenttia 947 koskevista kieltomääräyshakemuksista ja menettelyistä, joissa Servierin vastapuolina oli useita perindopriilin rinnakkaisversion markkinoilletuloa valmistelevia rinnakkaisvalmisteiden tuottajia. (
20
)
a)
Riita-asiat EPO:ssa
22.
Kymmenen rinnakkaisvalmisteiden tuottajaa, mukaan lukien Niche, Teva ja Lupin, teki patenttia 947 koskevan väitteen EPO:ssa vuonna 2004, jotta kyseinen patentti kumottaisiin kokonaisuudessaan, ja ne vetosivat perusteisiin, jotka koskivat sitä, että kyseinen patentti ei ollut uusi eikä keksinnöllinen ja että keksinnön kuvaus oli puutteellinen. (
21
)
23.
EPO:n väiteosasto vahvisti 27.7.2006 patentin 947 pätevyyden Servierin alkuperäisten vaatimusten vähäisten muutosten jälkeen (jäljempänä EPO:n 27.7.2006 tekemä päätös). Yhdeksän yhtiötä valitti kyseisestä päätöksestä mutta Krka ja Lupin ilmoittivat peruuttavansa valituksensa, Krka 11.1.2007 ja Lupin 5.2.2007, tehtyään sopimukset Servierin kanssa. EPO:n tekninen valituslautakunta kumosi 6.5.2009 tekemällään päätöksellä EPO:n 27.7.2006 tekemän päätöksen ja kumosi patentin 947 (jäljempänä EPO:n 6.5.2009 tekemä päätös). Servierin kyseisestä päätöksestä tekemä oikaisuvaatimus hylättiin 19.3.2010. (
22
)
b)
Riita-asiat kansallisissa tuomioistuimissa
24.
Rinnakkaisvalmisteiden tuottajat riitauttivat patentin 947 pätevyyden myös tiettyjen jäsenvaltioiden tuomioistuimissa, ja Servier jätti väliaikaisia kieltomääräyksiä koskevia hakemuksia, jotka toisinaan menestyivät. (
23
) Useimmat näistä menettelyistä kuitenkin päättyivät ennen kuin patentin 947 pätevyydestä annettiin lopullinen päätös Servierin ja rinnakkaisvalmisteiden tuottajien välisten sovintosopimusten vuoksi.
25.
Tässä yhteydessä on kuitenkin tuotava esille Servierin ja Apotexin – joka on ainoa Yhdistyneessä kuningaskunnassa Servieriä vastaan käydyn riidan asianosaisena oleva rinnakkaisvalmisteiden tuottaja, jonka kanssa Servier ei ole tehnyt sovintosopimusta – väliset kaksi riita-asiaa. Näiden riita-asioiden, joista toinen oli vireillä Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja toinen Alankomaissa, käsittelyä ei siis keskeytetty sovintosopimuksen tekemisen vuoksi, ja ne johtivat patentin 947 mitätöintiin.
26.
Servier nosti 1.8.2006 High Court of Justice (England & Wales), Chancery Divisionissa (patents court) (Englannin ja Walesin alioikeus, Chancery-osasto (patenttijaosto), Yhdistynyt kuningaskunta) Apotexiä vastaan patenttia 947 koskevan loukkauskanteen, koska Apotex oli tuonut Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoille ”riskillä” perindopriilin rinnakkaisversion, ja se sai väliaikaisen kieltomääräyksen 8.8.2006. Apotexin nostettua kyseisen patentin kumoamista koskevan vastakanteen patentti 947 mitätöitiin 6.7.2007, kieltomääräys kumottiin ja Apotex toi markkinoille geneerisen perindopriilin, mikä avasi markkinat rinnakkaisvalmisteille Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Patentin 947 mitätöintiä koskeva ratkaisu pysytettiin muutoksenhakuasteessa 9.5.2008. (
24
)
27.
Apotexin tytäryhtiö Katwijk Farma nosti 13.11.2007 alankomaalaisessa tuomioistuimessa patentin 947 Alankomaita koskevan osan kumoamista koskevan kanteen ja toi 13.12.2007 markkinoille geneerisen perindopriilinsa, kun taas Servierin väliaikaista kieltomääräystä koskeva hakemus hylättiin. Alankomaalainen tuomioistuin kumosi 11.6.2008 patentin 947 Alankomaiden osalta Tevan tytäryhtiön Pharmachemien samanaikaisesti nostaman kanteen perusteella. (
25
)
28.
Toukokuusta 2008 lähtien toinen rinnakkaisvalmisteiden tuottaja Sandoz toi geneerisen perindopriilinsa useiden jäsenvaltioiden markkinoille. (
26
)
4.
Tässä asiassa kyseessä olevat patenttiriitoja koskevat sovintosopimukset, jotka Servier on tehnyt rinnakkaisvalmisteiden tuottajien kanssa
29.
Servier teki vuosien 2005 ja 2007 välillä sovintosopimuksia rinnakkaisvalmisteiden tuottajien Nichen/Unichemin, Matrixin, Tevan, Krkan ja Lupinin kanssa. Tässä valituksessa on kyse Servierin Nichen/Unichemin, Matrixin, Tevan ja Lupinin kanssa tekemistä sopimuksista.
a)
Nichen/Unichemin ja Matrixin kanssa tehdyt sopimukset
30.
Niche/Unichem ja Matrix tekivät yhteistyötä tuodakseen markkinoille perindopriilin rinnakkaisversion. Matrixin tehtävänä oli toimittaa vaikuttavaa ainetta ja Niche/Unichem olivat vastuussa myyntilupien saamisesta ja lopputuotteen jakelusta. (
27
)
31.
Nichen EPO:ssa tekemän väitteen (
28
) lisäksi Servier ja Niche riitelivät 25.6.2004 lähtien High Court of Justice (England & Wales), Chancery Divisionissa (patents court) patenteista 339, 340, 341 ja 947. Tässä asiassa oli määrä pitää istunto 7. ja 8.2.2005. Matrix oli mukana tässä menettelyssä esittämällä lausumia mutta sillä ei ollut oikeudenkäyntiä vireillä Servieriä vastaan. (
29
)
32.
Servier teki 8.2.2005 kaksi sovintosopimusta, toisen Nichen/Unichemin kanssa (jäljempänä Niche-sopimus) ja toisen Matrixin kanssa (jäljempänä Matrix-sopimus). Samana päivänä Niche teki lisenssi- ja toimitussopimuksen Les Laboratoires Servierien kokonaan omistaman tytäryhtiön Biogaranin kanssa.
33.
Servierin Nichen/Unichemin ja Matrixin kanssa tekemät sopimukset kattoivat kaikki maat, joissa patentit 339, 340, 341 ja 947 olivat voimassa lukuun ottamatta yhtä Euroopan talousalueen (ETA) ulkopuolista valtiota Matrix-sopimuksen osalta. Tiivistäen niissä määrättiin, (
30
) että Niche/Unichem ja Matrix pidättyvät valmistamasta tai toimittamasta perindopriilia, jonka Servier katsoi loukkaavan patenttejaan, ja riitauttamasta Servierin patentteja.
34.
Vastikkeeksi Servier sitoutui olemaan nostamatta loukkauskannetta Nicheä/Unichemia ja Matrixia vastaan ja maksamaan 11,8 miljoonaa Englannin puntaa (GBP) Nichelle/Unichemille ja 11,8 miljoonaa puntaa Matrixille. Lisäksi Niche sitoutui Biogaranin kanssa tekemänsä sopimuksen perusteella luovuttamaan Biogaranille kolmen lääkkeen osalta asiakirjat, joita myyntilupien saaminen edellytti, sekä yhden niistä osalta sen ranskalaisen myyntiluvan. Vastikkeeksi Biogaranin oli määrä maksaa Nichelle 2,5 miljoonan punnan summa, jota ei ollut palautettava edes siinä tapauksessa, että Biogaran ei saa myyntilupia.
b)
Tevan kanssa tehty sopimus
35.
Tevan EPO:ssa tekemän väitteen (
31
) lisäksi Servier ja Ivax riitelivät 9.8.2005 lähtien Yhdistyneessä kuningaskunnassa patentista 947, mutta ne olivat kuitenkin päättäneet keskeyttää menettelyn siihen saakka, kunnes EPO:n väitemenettelyssä olisi tehty lopullinen päätös. Tevan tytäryhtiö Pharmachemie esitti 15.8.2007 patentin 947, sellaisena kuin se oli vahvistettu Alankomaissa, kumoamisvaatimuksen, joka hyväksyttiin 11.6.2008. (
32
)
36.
Servier ja Teva tekivät 13.6.2006 sovintosopimuksen, joka kattoi yksinomaan Yhdistyneen kuningaskunnan (jäljempänä Teva-sopimus). Sopimus tehtiin kolmeksi vuodeksi, ja sitä voitiin jatkaa vielä kahdella vuodella.
37.
Kyseisen sopimuksen mukaan Teva sitoutui kolmeksi vuodeksi hankkimaan yksinomaan Servieriltä erbumiiniperindopriilin, joka oli tarkoitettu jakeluun Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Vastikkeeksi Servierin maksamasta 5 miljoonan punnan summasta Teva sitoutui olemaan myymättä (muuta kuin Servierin toimittamaa) geneeristä perindopriilia ja olemaan riitauttamatta Servierin patentteja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, mutta sitä ei ollut kielletty jatkamasta EPO:ssa väitemenettelyä riidanalaisia patentteja vastaan. Lisäksi Servier ja Teva sopivat kiinteämääräisestä korvauksesta Tevalle, jos perindopriilia ei toimitettaisi 1.8.2006 alkaen, eikä Tevalla ollut siinä tapauksessa oikeutta irtisanoa sovintosopimusta. EPO:n tehtyä 27.7.2006 päätöksen patentin 947 vahvistamisesta ja High Court of Justice (England & Wales), Chancery Divisionin (patents court) annettua 8.8.2006 kieltomääräyksen Apotexia vastaan (
33
) Servier vetosi kiinteämääräistä korvausta koskevaan ehtoon ja Teva sai siten 11 kuukauden ajalta 5,5 miljoonan punnan summan Servieriltä vastikkeena perindopriilin toimittamatta jättämisestä. Servier maksoi siis yhteensä 10,5 miljoonaa puntaa Tevalle tämän sovintosopimuksen perusteella. (
34
)
38.
Servier ja Teva tekivät 23.2.2007 Teva-sopimuksen lisäsopimuksen, jossa vahvistettiin yksinostovelvoitteen tosiasiallinen täytäntöönpano määräämällä päivä, jona Teva voi aloittaa Servierin toimittaman geneerisen perindopriilin jakelun. Tämä päivä oli joko Servierin yksipuolisesti vahvistama päivä tai sen oli vastattava patentin 947 kumoamis- tai päättymispäivää taikka päivää, jona Apotex aloittaa geneerisen perindopriilin jakelun Yhdistyneessä kuningaskunnassa sen ja Servierin välisen riidan ratkaisemisen seurauksena. (
35
) Lopulta Teva toi Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoille Servierin toimittamaa geneeristä perindopriilia, kun patentti 947 oli mitätöity Yhdistyneessä kuningaskunnassa 6.7.2007 menettelyssä Apotexin välillä. (
36
)
c)
Lupinin kanssa tehty sopimus
39.
EPO:ssa tekemänsä väitteen lisäksi (
37
) Lupin nosti 18.10.2006 Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimessa patenttia 947, sellaisena kuin se on vahvistettu Yhdistyneessä kuningaskunnassa, koskevan mitättömyyskanteen ja vahvistuskanteen sen toteamiseksi, että perindopriilin rinnakkaisversiolla, jota se aikoi myydä tässä maassa, ei loukata kyseistä patenttia. (
38
)
40.
Servier ja Lupin tekivät 30.1.2007 patentteja koskevan sovintosopimuksen, joka kattoi kaikki maat yhtä ETA:n ulkopuolista maata lukuun ottamatta (jäljempänä Lupin-sopimus).
41.
Tämän sopimuksen mukaan Lupin sitoutui olemaan myymättä geneeristä perindopriilia (siihen asti, kunnes Servier tai kolmannet osapuolet ovat tuoneet markkinoille geneeristä perindopriilia tai kunnes Servierin patentit ovat päättyneet tai ne on mitätöity) ja olemaan riitauttamatta useita Servierin hallussa olevia patentteja. Sopimuksessa määrättiin myös, että sopimuspuolet käyttävät ”kaikki kohtuulliset keinot” tehdäkseen jakelusopimuksen, jonka nojalla Servier alkaisi toimittaa perindopriilia Lupinille sen jälkeen, kun Servier tai kolmannet osapuolet ovat tuoneet markkinoille geneeristä perindopriilia. Tällaista sopimusta ei lopulta allekirjoitettu, eikä Lupin tullut koskaan perindopriilin markkinoille.
42.
Servier ja Lupin tekivät myös Lupin-sopimuksen yhteydessä immateriaalioikeuksien siirtosopimuksen ja lisenssisopimuksen. Näiden sopimusten perusteella Servier maksoi Lupinille 40 miljoonaa euroa Lupinin perindopriilia koskevien patenttihakemusten hankinnasta ja Lupinille myönnettiin lisenssi hankittujen hakemusten osalta. (
39
)
B Riidanalainen päätös
43.
Komissio antoi 9.7.2014 riidanalaisen päätöksen. (
40
)
44.
Tämän muutoksenhakumenettelyn kannalta merkityksellistä on se, että komissio katsoi Servierin Nichen/Unichemin, Matrixin, Tevan ja Lupinin kanssa tekemät sopimukset tarkoitukseen ja vaikutukseen perustuviksi kilpailunrajoituksiksi.
45.
Komissio katsoi myös, että Servierin Krkan kanssa tekemät sopimukset merkitsivät tarkoitukseen ja vaikutukseen perustuvaa kilpailunrajoitusta ja että Servier oli rikkonut SEUT 102 artiklaa, kun se oli kehittänyt ja pannut täytäntöön muun muassa teknologiaa hankkimalla ja sovintosopimuksilla markkinoilta sulkevan strategian, joka kattoi perindopriilin formulaatioiden markkinat Ranskassa, Alankomaissa, Puolassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa sekä perindopriilin vaikuttavan aineen teknologian markkinat.
46.
Komissio totesi näin ollen, että Servier oli rikkonut SEUT 101 ja SEUT 102 artiklaa, ja määräsi sille sakkoja näistä rikkomisista.
C Valituksenalainen tuomio
47.
Servier nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 21.9.2014 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen riidanalaisesta päätöksestä. Unionin yleisessä tuomioistuimessa Servierin vaatimuksia tuki European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (EFPIA).
48.
Valituksenalaisella tuomiolla unionin yleinen tuomioistuin, joka ratkaisi asian laajennetussa jaostossa, ensinnäkin kumosi 1) riidanalaisen päätöksen 4 artiklan (jossa todetaan Servierin rikkoneen SEUT 101 artiklaa Krkan kanssa tehtyjen sopimusten perusteella); 2) riidanalaisen päätöksen 6 artiklan (jossa todetaan Servierin rikkoneen SEUT 102 artiklaa) ja 3) riidanalaisen päätöksen 7 artiklan 4 kohdan b alakohdan ja 6 kohdan (jossa määrätään Servierille sakot näistä kahdesta rikkomisesta).
49.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin 4) alensi Servierille riidanalaisen päätöksen 2 artiklassa tarkoitetun, Matrixin kanssa tehdyn sopimuksen perusteella määrätyn sakon määrää, joka ilmenee kyseisen päätöksen 7 artiklan 2 kohdan b alakohdasta. Kolmanneksi se 5) hylkäsi kanteen muilta osin ja neljänneksi 6) ja 7) määräsi, että Servierin, komission ja EFPIA:n on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan.
III Asian käsittely unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset
50.
Servier valitti valituksenalaisesta tuomiosta 28.2.2019 toimittamallaan kirjelmällä, ja EFPIA tuki edelleen sen vaatimuksia.
51.
Samanaikaisesti myös muut riidanalaisen päätöksen adressaatit, jotka olivat hävinneet asian unionin yleisessä tuomioistuimessa, valittivat unionin yleisen tuomioistuimen tuomioista, joilla oli hylätty niiden tästä päätöksestä nostamat kanteet, kun taas komissio valitti siitä, että unionin yleinen tuomioistuin oli kumonnut Krkan kanssa tehtyjä sopimuksia ja SEUT 102 artiklaa koskevia riidanalaisen päätöksen osia. (
41
)
52.
Yhdistynyt kuningaskunta pyysi 22.5.2019 toimittamallaan hakemuksella saada osallistua tähän oikeudenkäyntiin tukeakseen komission vaatimuksia. Väliintulohakemus hyväksyttiin unionin tuomioistuimen presidentin 16.6.2019 tekemällä päätöksellä.
53.
Servier vaatii, että unionin tuomioistuin
–
ensisijaisesti, kun otetaan huomioon ensimmäinen, toinen, kolmas, neljäs ja viides valitusperuste, joilla kiistetään SEUT 101 artiklan rikkominen,
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion tuomiolauselman 4, 5 ja 6 kohdan
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen 1 artiklan b alakohdan, 2 artiklan b alakohdan, 3 artiklan b alakohdan ja 5 artiklan b alakohdan ja näin ollen 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan, 2 kohdan b alakohdan, 3 kohdan b alakohdan ja 5 kohdan b alakohdan tai muussa tapauksessa palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä lausuisi kyseisten sopimusten vaikutuksista
–
toissijaisesti, kun otetaan huomioon kuudes valitusperuste,
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion tuomiolauselman 4 ja 5 kohdan siltä osin kuin niissä vahvistetaan komission toteamukset erillisistä kilpailusääntöjen rikkomisista ja kumulatiivisista sakoista Niche- ja Matrix-sopimusten osalta ja näin ollen kumoaa riidanalaisen päätöksen 1 artiklan b alakohdan, 2 artiklan b alakohdan, 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 2 kohdan b alakohdan
–
edelleen toissijaisesti
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion tuomiolauselman 4 ja 5 kohdan sekä riidanalaisen päätöksen 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan, 2 kohdan b alakohdan, 3 kohdan b alakohdan ja 5 kohdan b alakohdan, kun otetaan huomioon seitsemännen valitusperusteen ensimmäinen ja toinen osa, joilla kiistetään kaikkien sakkojen peruste ja määrä
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion tuomiolauselman 5 kohdan sekä riidanalaisen päätöksen 5 artiklan b alakohdan ja 7 artiklan 5 kohdan b alakohdan, kun otetaan huomioon viidennen valitusperusteen neljäs osa, joka koskee väitetyn kilpailusääntöjen rikkomisen kestoa ja Servierin ja Lupinin välistä sopimusta koskevan sakon laskemista, ja vahvistaa näin ollen sakon täyttä harkintavaltaansa käyttäen
–
ja joka tapauksessa
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
54.
EFPIA vaatii, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion tuomiolauselman 4, 5 ja 6 kohdan
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen 1 artiklan b alakohdan, 2 artiklan b alakohdan, 3 artiklan b alakohdan ja 5 artiklan b alakohdan ja näin ollen 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan, 2 kohdan b alakohdan, 3 kohdan b alakohdan ja 5 kohdan b alakohdan tai muussa tapauksessa palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä lausuisi kyseisten sopimusten vaikutuksista, ja
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut tässä menettelyssä ja ensimmäisessä oikeusasteessa.
55.
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
–
hylkää valituksen ja
–
velvoittaa valittajat korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut sekä unionin yleisessä tuomioistuimessa että unionin tuomioistuimessa.
56.
Yhdistynyt kuningaskunta tukee näitä komission vaatimuksia.
57.
Unionin tuomioistuin kehotti 13.9.2021 asianosaisia esittämään huomautuksensa tuomiosta Generics (UK) ym. sekä ryhmään Lundbeck v. komissio kuuluvista tuomioista. (
42
)
58.
Unionin yleisen tuomioistuimen riidanalaisesta päätöksestä antamista kahdeksasta tuomiosta tehtyjen yhdeksän valituksen asianosaisten huomautukset ja niiden vastaukset unionin tuomioistuimen kysymyksiin kuultiin 20. ja 21.10.2021 pidetyssä yhteisessä istunnossa.
IV Asian arviointi
59.
Servier väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on virheellisesti vahvistanut komission toteamuksen, jonka mukaan Nichen/Unichemin, Matrixin, Tevan ja Lupinin kanssa tehdyt sopimukset merkitsivät SEUT 101 artiklan rikkomista, ja sen, että se saattoi määrätä Servierille sakkoja kyseisistä rikkomisista.
60.
Servier esittää väitteensä seitsemän valitusperusteen yhteydessä, ja niistä kuusi ensimmäistä koskevat toteamusta kilpailusääntöjen rikkomisesta (A), kun taas seitsemäs koskee sakkoja (B).
A Kilpailusääntöjen rikkomista koskeva toteamus
1.
Servierin väitteiden rakenne ja tutkittavaksi ottaminen
61.
Kahdella ensimmäisellä valitusperusteellaan Servier väittää yleisellä tasolla, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisia virheitä arvioidessaan sopimusten kilpailunvastaista tarkoitusta (ensimmäinen valitusperuste) sekä osapuolten välistä potentiaalista kilpailua (toinen valitusperuste).
62.
Kolmannella, neljännellä ja viidennellä valitusperusteellaan Servier vetoaa tällaisiin virheisiin kunkin kyseessä olevan sopimuksen osalta eli siltä osin kuin kyse on Niche- ja Matrix-sopimuksista (kolmas valitusperuste), Teva-sopimuksesta (neljäs valitusperuste) ja Lupin-sopimuksesta (viides valitusperuste). Viidennen valitusperusteensa kolmannessa osassa Servier väittää lisäksi, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheitä määrittäessään Lupin-sopimuksen muodostaman kilpailusääntöjen rikkomisen päättymispäivän.
63.
Kuudennella valitusperusteellaan Servier vetoaa toissijaisesti unionin yleisen tuomioistuimen tekemiin oikeudellisiin virheisiin, jotka koskevat Niche- ja Matrix-sopimusten luonnehtimista erillisiksi kilpailusääntöjen rikkomisiksi.
64.
Komissio väittää aluksi, että ensimmäinen ja toinen valitusperuste on jätettävä siltä osin tutkimatta kuin Servier kritisoi teoreettisesti ja abstraktisti unionin yleisen tuomioistuimen väitetysti tekemiä virheitä viittaamatta valituksenalaisen tuomion täsmällisiin kohtiin. Lisäksi Servier toistaa komission mukaan jo unionin yleisessä tuomioistuimessa esitettyjä ja tämän hylkäämiä väitteitä selittämättä, minkä virheen unionin yleinen tuomioistuin olisi tehnyt ne hylätessään.
65.
Tämä kritiikki on perusteltua siltä osin kuin kyse on osasta Servierin esittämiä väitteitä paitsi sen ensimmäisen ja toisen valitusperusteen myös kolmannen, neljännen ja viidennen valitusperusteen yhteydessä. Osassa lausumiaan Servier esittää yleisiä perusteluja ja luettelee useita virheellisinä pitämiään valituksenalaisen tuomion kohtia esittämättä, mistä unionin yleisen tuomioistuimen näissä kohdissa väitetysti tekemät virheet konkreettisesti muodostuisivat. Vastaavasti Servier tyytyy useissa valituskirjelmänsä kohdissa toistamaan unionin yleisessä tuomioistuimessa jo esittämiään väitteitä ja viittaamaan sille toimittamiinsa kirjelmiin lukuisine liitteineen.
66.
Kuten komissio itsekin myöntää, lukuun ottamatta näitä perusteluja, jotka on jätettävä tutkimatta, Servierin eri valitusperusteidensa yhteydessä esittämät lausumat yhdessä luettuina osoittavat, että Servier kytkee yleiset väitteensä, jotka koskevat unionin yleisen tuomioistuimen suorittamaa tarkastelua potentiaalisesta kilpailusta ja sopimusten kilpailunvastaisesta tarkoituksesta, siihen, miten se on tarkastellut sen kyseessä oleviin rinnakkaisvalmisteiden tuottajiin ylläpitämiin suhteisiin liittyviä eri seikkoja ja sen niiden kanssa tekemiä erityisiä sopimuksia. Tässä yhteydessä Servier yksilöi tuomion perustelut ja näissä perusteluissa väitetysti tehdyt virheet.
67.
Näiden väitteiden tutkimista vaikeuttaa tosin se, että nämä väitteet on esitetty valituksen eri kohdissa. Potentiaalisen kilpailun osalta on luettava toinen valitusperuste ja kolmannen, neljännen ja viidennen valitusperusteen ensimmäinen osa yhdessä. Vastaavasti sopimusten kilpailunvastaisen tarkoituksen osalta on viitattava ensimmäiseen valitusperusteeseen ja kolmannen, neljännen ja viidennen valitusperusteen toiseen osaan. Niitä tällä tavoin luettaessa on kuitenkin mahdollista yksilöidä Servierin valituksenalaiseen tuomioon kohdistamat konkreettiset väitteet, ja siinä mielessä Servierin väitteiden on katsottava täyttävän tutkittavaksi ottamisen edellytykset. Näin ollen jäljempänä Servierin eri valitusperusteita tarkasteltaessa tutkitaan sen väitteiden se osa, joka voidaan ottaa tutkittavaksi, mutta on täsmennettävä, että nämä väitteet sijoittuvat usein oikeudellisen luonnehdinnan ja tosiseikkojen arvioinnin väliselle harmaalle alueelle.
68.
Näiden täsmennysten jälkeen on ensin tutkittava Servierin väitteet, jotka koskevat potentiaalista kilpailua (2), minkä jälkeen tarkastellaan sen väitteitä, jotka koskevat sopimusten kilpailunvastaista tarkoitusta (3), Lupin-sopimuksen muodostaman kilpailusääntöjen rikkomisen päättymispäivää (4) ja lopuksi Niche-sopimuksen ja Matrix-sopimuksen luonnehdintaa erillisiksi kilpailusääntöjen rikkomisiksi (5).
2.
Potentiaalinen kilpailu (toinen valitusperuste ja kolmannen, neljännen ja viidennen valitusperusteen ensimmäinen osa)
69.
Servier väittää aluksi, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt kolme virhettä tutkiessaan sitä, olivatko Servier ja rinnakkaisvalmisteiden tuottajat potentiaalisia kilpailijoita sopimusten tekoajankohtana. Unionin yleinen tuomioistuin ei sen mukaan ole ottanut asianmukaisesti huomioon patenttien sisältöä (a), se on päätellyt virheellisesti, että rinnakkaisvalmisteiden tuottajien valmistelutoimenpiteet olivat osoitus todellisesta kyvystä päästä markkinoille (b), ja se on kääntänyt todistustaakan (c). Tämän jälkeen Servier pyrkii luettelemaan nämä virheet siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin on arvioinut sen kilpailusuhdetta kuhunkin kyseessä olevaan rinnakkaisvalmisteiden tuottajaan (d).
a)
Patenttien sisältö potentiaalista kilpailua arvioitaessa
70.
Servier väittää aluksi, että unionin yleinen tuomioistuin on ymmärtänyt väärin patenttien sisällön, kun se on jättänyt huomiotta patentteihin liittyvät esteet arvioidessaan rinnakkaisvalmisteiden tuottajien kykyä tulla nopeasti markkinoille. Jopa ennen päätöstä patentin pätevyydestä ja siitä, loukkaako rinnakkaislääke patenttia, vahvana pidetty patentti samoin kuin väliaikaiset kieltomääräykset, joilla rinnakkaisvalmisteiden tuottajia kielletään tulemasta markkinoille, voivat vaikuttaa tällaisten tuottajien kykyyn tulla markkinoille.
71.
Tältä osin on muistettava, että sen selvittämiseksi, onko sopimuksen osapuolena oleva yritys potentiaalinen kilpailija tietyillä markkinoilla, on tarkistettava, liittyykö markkinoilletuloon ylitsepääsemättömiä esteitä (
43
) ja olisiko kyseessä olevalla yrityksillä ollut tosiasialliset ja konkreettiset mahdollisuudet päästä kyseisille markkinoille ja kilpailla niillä vakiintuneesti toimivien yritysten kanssa ilman kyseistä sopimusta. Tämä tarkistus on suoritettava kyseisen sopimuksen konkreettisen taloudellisen ja oikeudellisen asiayhteyden perusteella. (
44
)
72.
Tarkasteltaessa vapaasti käytettäväksi tulleen vaikuttavan aineen valmistusmenetelmää suojaavan patentin haltijan ja sellaisten yhtiöiden, jotka haluavat tuoda markkinoille tätä vaikuttavaa ainetta sisältäviä rinnakkaislääkkeitä, välistä potentiaalista kilpailua tilanteessa, jossa nämä ovat tehneet nyt esillä olevan kaltaisia sopimuksia, ei varmasti ole mahdollista jättää huomiotta kyseisiä patentteja, jotka kuuluvat kiistattomasti kyseiseen taloudelliseen ja oikeudelliseen asiayhteyteen. (
45
)
73.
Tässä asiayhteydessä on kuitenkin otettava myös huomioon, että lääkkeen valmistusmenetelmää koskevan patentin pätevyysolettama ei vastaa olettamaa, jonka mukaan kyseisen lääkkeen rinnakkaisvalmisteet olisivat lainvastaisia, kun tämän lääkkeen patentinhaltija katsoo niiden loukkaavan patenttia. Riidat, jotka koskevat sekä menetelmäpatenttien pätevyyttä että sitä, loukkaavatko rinnakkaislääkkeet patenttia, eli onko ne valmistettu edelleen patenteilla suojattujen menetelmien mukaisesti, ovat päinvastoin yleisiä ja jopa osoitus siitä, että osapuolten välillä on potentiaalista kilpailua koskeva suhde. (
46
)
74.
Tästä seuraa, että tällaisessa tilanteessa sellaisen patentin olemassaoloa, jolla suojataan vapaasti käytettäväksi tulleen vaikuttavan aineen valmistusmenetelmää, ei voida sellaisenaan pitää ylitsepääsemättömänä esteenä tätä vaikuttavaa ainetta sisältävien rinnakkaislääkkeiden markkinoilletulolle. (
47
)
75.
Tarkastelun potentiaalisesta kilpailusta tällaisen patentin haltijan ja sellaisten yhtiöiden välillä, jotka haluavat tuoda markkinoille rinnakkaisvalmisteita, kun nämä ovat tehneet nyt esillä olevan kaltaisia sopimuksia, on kohdistuttava juuri siihen, oliko näillä yhtiöillä kyseisten patenttioikeuksien olemassaolosta huolimatta tosiasialliset ja konkreettiset mahdollisuudet päästä markkinoille sopimusten tekoajankohtana. Tällaisten mahdollisuuksien olemassaolo voidaan näyttää toteen useilla yhtäpitävillä seikoilla, muun muassa rinnakkaisvalmisteiden tuottajien toteuttamilla valmistelutoimenpiteillä sekä niiden samoin kuin patentinhaltijan käsityksellä tilanteesta. (
48
)
76.
Toisin kuin Servier väittää, unionin yleinen tuomioistuin on tässä tapauksessa suorittanut asianmukaisesti tällaisen tarkastelun valituksenalaisen tuomion 432 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa (Nichen/Unichemin osalta), 579 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa (Tevan osalta) ja 718 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa (Lupinin osalta). Unionin yleinen tuomioistuin on tutkinut huolellisesti, oliko näillä yhtiöillä tosiasialliset ja konkreettiset mahdollisuudet päästä markkinoille huolimatta paitsi Servierin patenttien muodostamista esteistä myös teknisistä esteistä, jotka koskevat niiden tuotteiden kehittämistä, ja sääntelyyn liittyvistä esteistä, jotka koskevat myyntilupien saamista näille tuotteille.
b)
Rinnakkaisvalmisteiden tuottajien tosiasialliset ja konkreettiset mahdollisuudet päästä markkinoille esteistä huolimatta
77.
Edellä esitetystä seuraa, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole Servierin väittämällä tavalla tyytynyt soveltamaan arviointiperustetta, joka koskee pelkkää teoreettista aikomusta tulla markkinoille määrittelemättömällä aikajänteellä. Unionin yleinen tuomioistuin ei suinkaan ole pitäytynyt tarkastelemaan puhtaasti hypoteettisia, asiayhteydestään irrotettuja mahdollisuuksia päästä markkinoille, vaan se on päinvastoin nimenomaan tutkinut, ilmensivätkö rinnakkaisvalmisteiden tuottajien toteuttamat konkreettiset toimenpiteet niiden tosiasiallisia ja konkreettisia mahdollisuuksia päästä markkinoille Servierin patenteista huolimatta. Tässä tarkastelussaan unionin yleinen tuomioistuin tukeutuu objektiivisiin seikkoihin, joiden paikkansapitävyyttä Servier ei ole kiistänyt, kuten jo tehtyihin investointeihin, toimenpiteisiin myyntiluvan saamiseksi ja liikekumppanien kanssa tehtyihin sopimuksiin.
78.
Servierin tältä osin esittämä kritiikki ei osoita unionin yleisen tuomioistuimen tehneen virheitä tässä tarkastelussaan.
1) Sopimus, jolla potentiaaliset tulijat suljetaan markkinoilta
79.
Toisin kuin Servier väittää, unionin tuomioistuin on nimenomaisesti katsonut, että kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa se, että toimijat tekevät sopimuksen, jonka tarkoituksena on pitää toinen niistä pois markkinoilta, on vahva indisio kilpailusuhteen olemassaolosta niiden välillä, minkä lisäksi sillä on myös ”eniten näyttöarvoa”. Tällainen indisio on myös se, että alkuperäislääkkeiden valmistaja siirtää varoja rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle vastikkeena tämän markkinoilletulon lykkäämisestä. Tämä tahto nimittäin ilmentää käsitystä, joka alkuperäislääkkeiden valmistajalla on kyseisen rinnakkaisvalmisteiden tuottajan sen kaupallisille eduille aiheuttamasta riskistä ja jolla on merkitystä arvioitaessa potentiaalisen kilpailun olemassaoloa. (
49
)
80.
Tämä on vain johdonmukaista, sillä nämä seikat tukevat juuri sitä, että kyseessä olevalla rinnakkaisvalmisteiden tuottajalla on tosiasialliset ja konkreettiset mahdollisuudet päästä markkinoille ja ettei siihen liity ylitsepääsemättömiä esteitä. Ei ole uskottavaa, että tilanteessa, jossa rinnakkaisvalmisteiden tuottaja ei pääsisi markkinoille eikä siis merkitsisi uhkaa alkuperäislääkkeiden valmistajalle, tämä valmistaja tekisi sen kanssa sopimuksen, jonka tarkoituksena on pitää se pois markkinoilta maksua vastaan. Arvioitaessa talouden toimijoiden välistä potentiaalista kilpailua nämä seikat on otettava huomioon samassa tutkinnan vaiheessa ja samalla perusteella kuin rinnakkaisvalmisteiden tuottajien tosiasialliset ja konkreettiset mahdollisuudet päästä markkinoille ilman ylitsepääsemättömiä esteitä. Kaikki nämä seikat muodostavat yhdessä niiden seikkojen kokonaisuuden, joihin komissio voi tukeutua osoittaakseen potentiaalisen kilpailun sellaisten toimijoiden välillä, joista yksi jo toimii markkinoilla, joille muut pyrkivät pääsemään.
81.
Näin ollen unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 450 kohdassa esittämä toteamus, jonka mukaan se, että Servier teki riidanalaiset sopimukset rinnakkaisvalmisteiden tuottajien kanssa, oli merkityksellinen seikka arvioitaessa näiden toimijoiden välistä potentiaalista kilpailua, ei ole virheellinen.
2) Rinnakkaisvalmisteiden tuottajien toteuttamat valmistelutoimenpiteet ja niiden aikomus voittaa esteet
82.
Toisin kuin Servier väittää, osoituksena tosiasiallisista ja konkreettisista mahdollisuuksista päästä markkinoille on se, että rinnakkaisvalmisteiden tuottajat olivat toteuttaneet sopimusten tekoajankohtana riittäviä valmistelutoimenpiteitä, jotta ne saattoivat päästä markkinoille sellaisessa ajassa, joka voi aiheuttaa kilpailupainetta alkuperäislääkkeiden valmistajalle. Tällaisten toimenpiteiden perusteella voidaan todeta se, että tällaiset rinnakkaisvalmisteiden tuottajat ovat vakaasti päättäneet päästä sellaisen lääkkeen markkinoille, joka sisältää vapaasti käytettäväksi tullutta vaikuttavaa ainetta, ja että ne ovat kykeneviä itse tekemään niin silloinkin, kun alkuperäislääkkeiden valmistajan hallussa on menetelmäpatentteja. (
50
)
83.
Kuten unionin yleinen tuomioistuin toteaa aivan oikein valituksenalaisen tuomion 384, 444, 458 ja 728 kohdassa, tässä yhteydessä toimijan aikomus tulla markkinoille on seikka, joka voi tukea toteamusta sen kyvystä tulla markkinoille. (
51
) Servier ei näin ollen voi väittää, että unionin yleinen tuomioistuin olisi tehnyt virheitä arvioidessaan rinnakkaisvalmisteiden tuottajien käsitystä patentteihin liittyvistä riskeistä. Lisäksi näistä kohdista sekä valituksenalaisen tuomion 445 kohdasta ja sitä seuraavista kohdista ja 729 kohdasta ja sitä seuraavista kohdista ilmenee unionin yleisen tuomioistuimen todenneen, että vaikka komission esittämät seikat sen osoittamiseksi, että rinnakkaisvalmisteiden tuottajat luottivat patenttioikeudenkäyntien suotuisaan lopputulokseen, oli jätettävä huomiotta, näiden yhtiöiden toteuttamat tekniset ja oikeudenkäynteihin liittyvät toimenpiteet kuitenkin osoittivat, että niillä oli aikomus tulla markkinoille.
84.
Toisin kuin Servier väittää, unionin yleinen tuomioistuin on perustellusti katsonut näiden toimenpiteiden osoittavan, että markkinoilletuloa ei ollut tehty näiden yhtiöiden kannalta vähemmän houkuttelevaksi erilaisilla patentteihin tai sääntelyyn liittyvillä esteillä tai teknisillä esteillä ja että ne olivat päinvastoin vakaasti päättäneet voittaa nämä esteet.
3) Lukuisten esteiden ilmeneminen
85.
Servier väittää kuitenkin, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen tutkiessaan rinnakkaisvalmisteiden tuottajien, erityisesti Nichen ja Matrixin, kohtaamia patentteihin liittyviä, teknisiä, sääntelyyn liittyviä ja taloudellisia vaikeuksia erikseen eikä yhtenä kokonaisuutena. Vaikka kukin vaikeus ei erikseen ollut ylitsepääsemätön, tämä ei Servierin mukaan tarkoittanut, että nämä yhtiöt olisivat kyenneet voittamaan kaikki nämä vaikeudet.
86.
Komission mukaan tätä väitettä ei ole esitetty ensimmäisessä oikeusasteessa, minkä vuoksi se on jätettävä tutkimatta. Koska kyseisellä väitteellä kuitenkin laajennetaan unionin yleisessä tuomioistuimessa esitettyä kanneperustetta ja kritisoidaan sitä, miten unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut SEUT 101 artiklaa, Servier voi vedota siihen muutoksenhakuasteessa. (
52
)
87.
Aineellisesti tämä väite ei kuitenkaan voi menestyä.
88.
Unionin yleinen tuomioistuin tarkastelee huolellisesti ja yksityiskohtaisesti valituksenalaisen tuomion 442 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa (Nichen/Unichemin osalta), 589 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa (Tevan osalta) ja 726 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa (Lupinin osalta) erilaisia patentteihin liittyviä, teknisiä, sääntelyyn liittyviä ja rahoituksellisia esteitä, joita nämä yhtiöt olivat Servierin mukaan kohdanneet valmistellessaan tuotteidensa tuomista markkinoille. Tässä tarkastelussa unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että kyseisten yhtiöiden näiden vaikeuksien voittamiseksi toteuttamat jatkuvat toimenpiteet osoittavat, ettei kyse ollut ylitsepääsemättömistä esteistä, joiden vuoksi tällainen markkinoilletulo olisi ollut mahdotonta.
89.
Unionin yleinen tuomioistuin on näin ollen tukeutunut suureen määrään tosiseikkoja, joita Servier ei ole riitauttanut.
90.
Tässä tilanteessa Servier ei voi kritisoida unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei se ole tutkinut eri esteitä kokonaisuudessaan.
91.
Kuten komissio väittää perustellusti, Servier ei ole selittänyt, miksi tai miten nämä esteet kokonaisuutena tarkasteltuina olisivat voineet osoittautua ylitsepääsemättömiksi, kun taas unionin yleinen tuomioistuin on arvioinut oikeudellista virhettä tekemättä, että rinnakkaisvalmisteiden tuottajat olivat valmiita voittamaan ne erikseen tarkasteltuina. Servier ei ole liioin selittänyt, mitä tällaisen tarkastelun olisi konkreettisesti pitänyt käsittää ja miten se olisi poikennut unionin yleisen tuomioistuimen suorittamasta tarkastelusta.
92.
Komissio on myös oikeassa väittäessään, että sen lähestymistapa on nimenomaan ollut kokonaisvaltainen, kun se on osoittanut, miten rinnakkaisvalmisteiden tuottajat ja muun muassa Niche olivat toteuttaneet sekä patentteja koskevia toimenpiteitä (kanteiden nostaminen) että teknisiä toimenpiteitä (teknisten esteiden ratkaiseminen), sääntelyyn liittyviä toimenpiteitä (yhteydenpito kansallisiin viranomaisiin myyntilupien saamiseksi) tai rahoituksellisia toimenpiteitä (yhteydenotot emoyhtiöön tuen saamiseksi). Unionin yleinen tuomioistuin ei ole pelkästään tarkistanut komission näin esittämien seikkojen paikkansapitävyyttä vaan se on lisäksi arvioinut keskinäisiä yhteyksiä eri tasoilla esimerkiksi hylätessään valituksenalaisen tuomion 494 kohdassa Servierin väitteet, joiden mukaan Nichen taloudelliset vaikeudet olisivat estäneet sitä varautumasta patenttioikeudenkäynteihin liittyviin oikeudenkäyntikulu- ja vahingonkorvausriskeihin.
93.
Väite, jonka mukaan rinnakkaisvalmisteiden tuottajien markkinoillepääsyn esteitä ei ole arvioitu kokonaisuutena, on siis niin ikään hylättävä.
c)
Todistustaakan jako
94.
Servier väittää, että tukeutuessaan pelkästään toimenpiteiden olemassaoloon osoittaakseen rinnakkaisvalmisteiden tuottajien tosiasialliset ja konkreettiset mahdollisuudet tulla markkinoille unionin yleinen tuomioistuin on edellyttänyt, että Servier esittää tämän toteamuksen kumoamiseksi näyttöä siitä, että näiden yhtiöiden markkinoilletulolle oli asetettu ylitsepääsemättömiä esteitä. Tämä muistuttaa Servierin mukaan negatiivisen näytön edellyttämistä (ylivoimainen näyttövelvollisuus, probatio diabolica). Tällä tavoin unionin yleinen tuomioistuin on Servierin mukaan kääntänyt todistustaakan ja loukannut periaatetta, jonka mukaan todistustaakka rinnakkaisvalmisteiden tuottajien tosiasiallisista ja konkreettisista mahdollisuuksista päästä markkinoille kuuluu komissiolle.
95.
Nämä väitteet ovat täysin perusteettomia.
96.
Kuten unionin yleinen tuomioistuin katsoo perustellusti valituksenalaisen tuomion 386 kohdassa, pitää toki paikkansa, että todistustaakka kilpailijan tosiasiallisista ja konkreettisista mahdollisuuksista päästä markkinoille kuuluu komissiolle. Kuten unionin yleinen tuomioistuin niin ikään katsoo perustellusti kyseisessä kohdassa, jos kuitenkin komissio on esittänyt useita yhtäpitäviä seikkoja, jotka ovat osoitus kyseisen tuotteen tuotantoon ja markkinointiin tähtäävistä järjestelyistä riittävän lyhyessä ajassa, jotta ne kohdistuisivat markkinoilla olevaan toimijaan, se on teknisiä, sääntelyyn liittyviä, kaupallisia tai rahoituksellisia vaikeuksia koskevien vastakkaisten todisteiden puuttuessa näyttänyt riittävästi toteen tällaisten mahdollisuuksien olemassaolon asian olosuhteissa.
97.
Servierin näkemyksestä poiketen tämä todistustaakan jako vastaa täysin unionin kilpailusääntöjen rikkomista koskevassa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä vakiintuneita periaatteita. Näiden periaatteiden mukaan komission on näytettävä toteamansa rikkominen toteen ja sen on esitettävä oikeudellisesti riittävä näyttö siitä, että tämän rikkomisen perustana olevat tosiseikat ovat olemassa. (
53
) Sen tehtävänä on tässä tarkoituksessa hankkia riittävän täsmällistä ja yhtäpitävää näyttöä, jonka perusteella voidaan vakuuttua siitä, että väitetty rikkominen on tapahtunut. (
54
) Kuitenkin silloin, kun komissio hankkii tällaista näyttöä, asianomaisten toimijoiden on vedottava siihen, että komission esittämät todisteet ovat riittämättömiä rikkomisen perusteena olevien seikkojen toteen näyttämiseksi. (
55
)
98.
Vaikka lakiin perustuva todistustaakka kuuluu näiden periaatteiden mukaan joko komissiolle tai asianomaiselle yritykselle, tosiseikat, joihin osapuoli vetoaa, voivat siten olla sellaisia, että ne velvoittavat toisen osapuolen esittämään selityksen tai perustelun, jonka puuttuessa voidaan päätellä, että todistustaakka on täytetty. (
56
)
99.
Tässä tapauksessa juuri Servierin väitteiden tarkastelusta tämän ratkaisuehdotuksen 70–93 ja 108–177 kohdassa seuraa, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole tehnyt virhettä vahvistaessaan, että komissio oli osoittanut oikeudellisesti riittävällä tavalla, että rinnakkaisvalmisteiden tuottajilla oli sopimusten tekoajankohtana tosiasialliset ja konkreettiset mahdollisuudet päästä markkinoille. Unionin yleinen tuomioistuin on siten niin ikään perustellusti vahvistanut, että tässä tilanteessa Servierin oli esitettävä todisteet, joilla tämä toteamus voidaan osoittaa virheelliseksi. (
57
)
100.
Lähemmin tarkasteltuna Servierin tässä tapauksessa esittämät väitteet perustuvat ennen kaikkea tosiasiallisen ja potentiaalisen kilpailun käsitteiden sekoittamiseen. Servier on ymmärtänyt väärin sen, että näyttääkseen toteen potentiaalisen kilpailun olemassaolon komission on ainoastaan osoitettava, että rinnakkaisvalmisteiden tuottajilla oli tosiasialliset ja konkreettiset mahdollisuudet päästä markkinoille sellaisessa ajassa, joka voi aiheuttaa kilpailupainetta alkuperäislääkkeiden valmistajalle. Sitä vastoin ei edellytetä, että komissio osoittaa myös varmasti, että rinnakkaisvalmisteiden tuottajien toteuttamat toimenpiteet tosiasiallisesti menestyvät ja että nämä yhtiöt tosiasiallisesti tulevat kyseisille markkinoille. (
58
)
101.
Toisin kuin Servier väittää, komission ei myöskään ole osoitettava, että rinnakkaisvalmisteiden tuottajan markkinoilletuloa varten toteuttamat toimenpiteet johtaisivat välttämättä markkinoilletuloon ”lyhyessä ajassa”. Merkitystä on sillä, että nämä toimenpiteet ilmentävät mahdollisuutta päästä markkinoille sellaisessa ajassa, joka voi aiheuttaa kilpailupainetta. Niin kauan kuin tällaiset toimenpiteet jatkuvat, esimerkiksi pidettäessä yhteyttä sääntelyviranomaiseen myyntiluvan saamiseksi tai ponnisteltaessa rinnakkaisvalmisteeseen liittyvien teknisten vaikeuksien voittamiseksi, ne ovat osoitus mahdollisuudesta päästä markkinoille sellaisessa ajassa, joka voi aiheuttaa kilpailupainetta. Tämä pitää vielä suuremmalla syyllä paikkansa, jos tällaisten toimenpiteiden tilanteessa potentiaalista kilpailua ilmentäviä useita eri seikkoja tarkasteltaessa on näyttöä siitä, että alkuperäislääkkeiden valmistaja käsittää rinnakkaisvalmisteiden tuottajat uhaksi, kuten näyttöä siitä, että se pyrkii tekemään rinnakkaisvalmisteiden tuottajien kanssa sopimuksia viivästyttääkseen niiden markkinoilletuloa. (
59
)
102.
Servier ei näin ollen voi väittää, että unionin yleinen tuomioistuin olisi tehnyt virheen vahvistaessaan valituksenalaisen tuomion 481 kohdassa sen, että komissio kieltäytyi hyväksymästä Servierin pyyntöä Nichen tai sen kumppanien ja asianomaisten kansallisten sääntelyviranomaisten välisen kirjeenvaihdon toimittamisesta. On nimittäin virheellistä väittää, että komission olisi pitänyt arvioida Nichen mahdollisuuksia voittaa myyntiluvan saamisen sääntelyyn liittyvät esteet näiltä viranomaisilta tietoja pyytämällä.
103.
Komission ei nimittäin ole arvioitava rinnakkaisvalmisteiden tuottajan menestymismahdollisuuksia sen kansallisissa viranomaisissa vireille saattamassa myyntilupamenettelyssä tai sen todennäköistä lopputulosta. Riittää, että komissio vetoaa tällaisen yhtiön myyntiluvan saamiseksi toteuttamiin konkreettisiin toimenpiteisiin (myyntilupahakemuksen jättäminen, kirjeenvaihto asianomaisen sääntelyviranomaisen kanssa) sellaisessa ajassa, että se voi aiheuttaa kilpailupainetta alkuperäislääkkeen valmistajalle. (
60
) Viivästys myyntiluvan saamisessa ei tältä osin osoita mitenkään, että rinnakkaisvalmisteiden tuottaja ei olisi enää potentiaalisen kilpailun lähde, erityisesti jos kyseinen yhtiö toteuttaa – tässä kyseessä olevien yhtiöiden tavoin – toimenpiteitä voittaakseen viivästyksen aiheuttaneet vaikeudet (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 109 kohta).
104.
Tässä yhteydessä väite, jonka mukaan rinnakkaisvalmisteiden tuottajilla – ei Servierillä – on parhaat edellytykset vedota mahdollisesti kohtaamiinsa vaikeuksiin, muun muassa myyntilupahakemustensa yhteydessä, ei myöskään osoita todistustaakan kääntämistä Servierin vahingoksi. Myös tällainen väite perustuu virheelliseen olettamaan, jonka mukaan potentiaalisen kilpailun toteen näyttämiseksi pitäisi osoittaa varmasti, että rinnakkaisvalmisteiden tuottajien toteuttamat toimenpiteet olisivat menestyneet, ja jonka mukaan potentiaalista kilpailua koskevan toteamuksen vääräksi osoittamiseen riittäisi, että vedotaan vaikeuksiin tai viivästyksiin tässä yhteydessä.
105.
Kuten edellä on osoitettu ja toisin kuin Servier väittää, niin kauan kuin rinnakkaisvalmisteiden tuottajat toteuttavat edelleen toimenpiteitään sääntelyviranomaisissa eivätkä luovu niistä mahdollisten vaikeuksien vuoksi, ne osoittavat edelleen vakaasti päättäneensä tulla markkinoille ja kykenevänsä itse tekemään niin. Rinnakkaisvalmisteiden tuottajien ja sääntelyviranomaisten välisellä kirjeenvaihdolla, vaikka siinä oletettaisiinkin vedottavan vaikeuksiin, ei voida osoittaa vääräksi toteamusta potentiaalisesta kilpailusta.
106.
Valituksenalaisen tuomion 481 kohdasta ilmenee joka tapauksessa, että Servierillä oli käytössään komission hallinnollisen menettelyn aikana Nichen toimittama taulukko, jossa esitettiin yhteenveto tästä kirjeenvaihdosta ja josta ilmeni, että kansallisten sääntelyviranomaisten toteamat ongelmat eivät estäneet Nicheä löytämästä niihin ratkaisuja eikä myöskään myyntilupamenettelyä jatkumasta.
107.
Näin ollen myös väitteet todistustaakan kääntämisestä sekä hyvää hallintoa koskevan oikeuden loukkaamisesta on hylättävä.
d)
Muut väitteet, jotka koskevat kutakin mukana ollutta rinnakkaisvalmisteiden tuottajaa
108.
Edellä esitetyn perusteella muut Servierin esittämät väitteet, jotka koskevat kunkin mukana olleen rinnakkaisvalmisteiden tuottajan asemaa potentiaalisena kilpailijana, eivät liioin osoita, että unionin yleinen tuomioistuin olisi päätellyt virheellisesti, että rinnakkaisvalmisteiden tuottajat olivat toteuttaneet sopimuksen tekoajankohtana riittäviä valmistelutoimenpiteitä, jotta ne saattoivat päästä markkinoille sellaisessa ajassa, joka voi aiheuttaa kilpailupainetta Servierille.
1) Niche/Unichem ja Matrix
109.
Toisin kuin Servier väittää, unionin yleinen tuomioistuin toteaa perustellusti, että Nichen ja Matrixin teknisten vaikeuksien voittamiseksi toteuttamat toimenpiteet, jotka muodostuivat Matrixin tuotteen menetelmän ja muodon muuttamisesta ja joihin viitataan valituksenalaisen 446 ja 447 kohdassa, eivät suinkaan osoita, että Servierin patentit olivat ylitsepääsemättömiä esteitä, vaan ne päinvastoin ilmentävät sitä, että Niche ja Matrix olivat vakaasti päättäneet päästä markkinoille näistä patenteista huolimatta ja kykenivät itse tekemään niin. Sama pätee ponnisteluihin rinnakkaislääkkeen kehittämisen edistyneessä vaiheessa ja aktiiviseen osallistumiseen myyntilupamenettelyyn (valituksenalaisen tuomion 459–480 kohta). Tässä yhteydessä viivästykset myyntilupamenettelyssä eivät mitenkään osoita, että Niche ja Matrix eivät olisi potentiaalisen kilpailijan asemassa, sillä kuten tämän ratkaisuehdotuksen 100–103 kohdassa on jo todettu, tällaisia toimenpiteitä toteuttavien yhtiöiden pitäminen potentiaalisina kilpailijoina ei edellytä, että toimenpiteet myyntiluvan saamiseksi on saatettu ajoissa päätökseen tai että ne ovat onnistuneet.
110.
Toisin kuin Servier väittää, unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 446 kohdassa esittämistä perusteluista ei ilmene minkäänlaista vääristyneellä tavalla huomioon ottamista. Tässä kohdassa mainitut Nichen toteuttamat toimenpiteet, joita Servier ei ole riitauttanut, osoittavat, että Niche oli päättänyt voittaa Servierin patentteihin liittyvät vaikeudet ja ”raivata tietä” markkinoilletulolle vahvistuskanteilla sen toteamiseksi, että patenttia 947 ei ole loukattu, tai vaatimalla sen kumoamista tai mitätöintiä. Toisin kuin Servier väittää, unionin yleinen tuomioistuin ei ole tässä kohdassa käsitellyt sitä, oliko Niche vilpittömässä mielessä. Unionin yleinen tuomioistuin ei ole myöskään käsitellyt Servierin tältä osin esittämiä seikkoja (Nichen kieltäytyminen toimittamasta yksityiskohtaista kuvausta sen valmistusmenetelmästä, sallimasta tarkastusta tehtailleen tai toimittamasta näytettä tuotteestaan). Riippumatta siitä, että tällaisia seikkoja ei voida tutkia ensimmäistä kertaa muutoksenhakuvaiheessa, on joka tapauksessa todettava, että niillä ei kyseenalaisteta unionin yleisen tuomioistuimen kyseisessä kohdassa esittämiä toteamuksia eikä tuoda esiin minkäänlaista vääristyneellä tavalla huomioon ottamista.
2) Teva
111.
Servierin väitettä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 589 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa virheellisesti asettanut sille todistustaakan siitä, että Tevan markkinoilletulolle oli ylitsepääsemättömiä esteitä, ei voida hyväksyä. Samoin kuin muiden rinnakkaisvalmisteiden tuottajien osalta, unionin yleinen tuomioistuin on nimittäin todennut tutkittuaan yksityiskohtaisesti Servierin esittämät seikat, että nämä seikat eivät olleet omiaan kyseenalaistamaan komission toteamusta, jonka mukaan Tevan toteuttamat toimenpiteet olivat osoitus siitä, että se oli päättänyt tulla ja kykeni tulemaan markkinoille.
112.
Unionin yleinen tuomioistuin ei ole myöskään tehnyt Servierin väittämällä tavalla virhettä todetessaan valituksenalaisen tuomion 590 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa, että riski väliaikaisesta kieltomääräyksestä ei ollut vaikuttanut Tevan tosiasiallisiin ja konkreettisiin mahdollisuuksiin päästä markkinoille, sillä se on tuonut esille seikkoja, jotka osoittavat Tevan halunneen ottaa tämän riskin. Servier tyytyy myös viittaamaan yleisellä tasolla unionin yleisessä tuomioistuimessa tältä osin esittämiinsä väitteisiin osoittamatta, että unionin yleinen tuomioistuin olisi tehnyt virhettä. Kuten unionin tuomioistuin on katsonut, annetut kieltomääräykset eivät sulje mitenkään pois potentiaalista kilpailua, sillä kyse on välitoimista, jotka eivät millään tavoin vaikuta patentinloukkauskanteen perusteltavuuteen. (
61
)
113.
Toisin kuin Servier väittää, vastaavasti valituksenalaisen tuomion 601–603 kohdassa esitettyyn unionin yleisen tuomioistuimen päättelyyn, jonka mukaan viivästykset myyntilupamenettelyissä eivät voineet riittää sulkemaan pois Tevan asemaa potentiaalisena kilpailijana, kun se ponnisteli voittaakseen kohtaamansa vaikeudet, ei sisälly virheitä tämän ratkaisuehdotuksen 100–103 ja 109 kohdassa jo esitetyistä syistä. Servier tyytyy viittaamaan ensimmäisessä oikeusasteessa esittämäänsä kannekirjelmään ja sen liitteisiin väittäessään, että sen unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämät todisteet olisivat osoittaneet, että nämä vaikeudet vaikuttivat Tevan tosiasiallisiin ja konkreettisiin mahdollisuuksiin päästä markkinoille, esittämättä selityksiä näistä todisteista tai osoittamatta unionin yleisen tuomioistuimen tekemää virhettä niiden arvioinnissa.
114.
Siltä osin kuin unionin yleisen tuomioistuimen väitetään ottaneen todisteita vääristyneellä tavalla huomioon tarkastellessaan Tevan tuotteen kohtaamia teknisiä ongelmia, tällainen vääristyneellä tavalla huomioon ottaminen ei käy ilmi Servierin väitteiden tai niissä mainittujen tuomion kohtien perusteella. Servier väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 586 ja 609–612 kohdassa ottanut vääristyneellä tavalla huomioon todisteet, jotka osoittavat, että Tevalla ei ollut kestävää perindopriilin varastoa, viittaamatta yhteenkään todisteeseen, joka olisi otettu huomioon vääristyneellä tavalla. Servier väittää myös, että unionin yleinen tuomioistuin on ottanut vääristyneellä tavalla huomioon Tevan 15.10.2007 eli Teva-sopimuksen tekemisen jälkeen Heterolle lähettämän sähköpostiviestin, jossa Teva ilmoittaa luopuvansa tuotteensa markkinoille tuomisesta. Tässä sopimuksessa määrätään juuri tästä luopumisesta. (
62
) Näin ollen unionin yleisen tuomioistuimen arvioinnissa, jonka mukaan kyseisellä sähköpostiviestillä oli tarkoitus panna kyseinen sopimus täytäntöön, ei oteta todisteita huomioon vääristyneellä tavalla.
115.
Toisin kuin Servier väittää, valituksenalaisen tuomion 610 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin ei ole jättänyt ottamatta huomioon todisteita, jotka ovat sopimusta myöhemmältä ajalta, vaan se on ainoastaan todennut – perustellusti –, että yhteydenpito, joka kuvastaa Tevan käsitystä kilpailutilanteesta sopimuksen tekemisen jälkeen, ei voi osoittaa, että Teva olisi luopunut tuotteensa markkinoille saattamisesta sopimuksen tekoajankohtana. (
63
)
3) Lupin
116.
Siltä osin kuin kyse on sen arvioimisesta, onko Lupin potentiaalisen kilpailijan asemassa, Servier tyytyy lähinnä viittaamaan potentiaalisesta kilpailusta esittämiinsä yleisiin väitteisiin, joita on jo tarkasteltu tämän ratkaisuehdotuksen 70–84 kohdassa.
117.
Lisäksi Servier väittää unionin yleisen tuomioistuimen katsoneen virheellisesti, että Lupinilla oli tosiasialliset ja konkreettiset mahdollisuudet saattaa tuotteensa markkinoille koko unionissa, vaikka se toimi vain Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja vaikka kumppanuussuhteiden luominen oli teoreettista ja spekulatiivista. Unionin yleinen tuomioistuin viittaa tältä osin Lupinin ja mahdollisten liikekumppanien välisiin neuvotteluihin, jotka olivat konkreettisia toimenpiteitä, jotka ilmensivät Lupinin päättäneen tulla ja kykenevän tulemaan markkinoille. (
64
) Tässä yhteydessä valituksenalaisen tuomion 745 kohdasta ei ilmene, että asiassa olisi otettu huomioon vääristyneellä tavalla Servierin väitteet, joiden mukaan Lupin olisi kohdannut ylitsepääsemättömiä kaupallisia esteitä, sillä juuri siihen Servier vetoaa edelleen tässä valituksessa ja juuri nämä väitteet unionin yleinen tuomioistuin on tutkinut ja hylännyt valituksenalaisen tuomion 745 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa.
e)
Johtopäätös
118.
Edellä esitetystä seuraa, että Servierin toisessa valitusperusteessaan ja kolmannen, neljännen ja viidennen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa esittämät väitteet, jotka koskevat potentiaalista kilpailua, on hylättävä kokonaisuudessaan.
3.
Sopimusten luonnehdinta tarkoitukseen perustuviksi kilpailunrajoituksiksi (ensimmäinen valitusperuste ja kolmannen, neljännen ja viidennen valitusperusteen toinen osa)
119.
Servier väittää ensimmäisessä valitusperusteessaan sekä kolmannen, neljännen ja viidennen valitusperusteensa toisessa osassa, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheitä vahvistaessaan komission toteamuksen, jonka mukaan riidanalaiset päätökset olivat tarkoitukseen perustuvia kilpailunrajoituksia.
120.
Tältä osin se väittää ensinnäkin, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole ottanut asianmukaisesti huomioon sitä, ettei kyseessä olevan kaltaisista sopimuksista ollut kokemusta, ja sitä, että tästä syystä kilpailunrajoitus ei ollut helposti havaittavissa (a). Toiseksi on mahdotonta päätellä, että sopimuksilla oli kilpailunvastainen tarkoitus, kun otetaan huomioon niiden positiiviset tai vähintäänkin kaksijakoiset vaikutukset (b). Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheen keskittyessään liikaa maksuihin tai muihin Servierin rinnakkaisvalmisteiden tuottajille kannustimina myöntämiin etuihin (c).
a)
Kokemus ja se, onko kilpailunrajoitus ”helposti havaittavissa”
121.
Aluksi Servier väittää erityisesti julkisasiamies Wahlin ratkaisuehdotukseen CB v. komissio (
65
) viitaten, että valituksenalaisessa tuomiossa on tehty ensimmäiset virheet siltä osin kuin siinä hyväksytään riidanalaisten sopimusten luonnehdinta tarkoitukseen perustuviksi kilpailunrajoituksiksi huolimatta siitä, ettei asiasta ollut kokemusta ja taloudellista tutkimusta, ja siitä, ettei väitetty kilpailunrajoitus ollut helposti havaittavissa.
122.
Servierin mukaan lukuisat seikat osoittavat, että sovintosopimuksiin liittyvät kysymykset ovat uusia, muun muassa ennakkoratkaisupyyntö asiassa Generics (UK) ym. Lisäksi siitä, että sovintosopimuksilla toteutettu kilpailunrajoitus on vaikeaa havaita, on osoituksena muun muassa se, että komissio tarvitsi useita satoja sivuja perustelujensa esittämiseen. Unionin yleinen tuomioistuin katsoo itsekin valituksenalaisen tuomion 1666 kohdassa, että kyseisten sopimusten kilpailunvastaisuus ei välttämättä ollut ilmeinen komission tai erikoistuneen juristin kaltaiselle ulkopuoliselle tarkkailijalle.
123.
Nämä väitteet eivät kuitenkaan voi menestyä, sillä kuten unionin tuomioistuin on jo nimenomaisesti todennut, edellytyksenä ei ole, että komissio olisi jo aiemmin todennut samantyyppiset sopimukset lainvastaisiksi, jotta niitä voitaisiin pitää tarkoitukseen perustuvina kilpailunrajoituksina, vaikka ne tapahtuisivat immateriaalioikeuksien kaltaisessa erityisessä asiayhteydessä. (
66
) Oikeuskäytännössä ei edellytetä, että sopimusta olisi pidettävä kilpailun kannalta riittävän vahingollisena ensi arviolta tai ilman mitään epäilystä taikka ilman sen lausekkeiden sisällön, sen tavoitteiden sekä sen taloudellisen ja oikeudellisen asiayhteyden perusteellista tarkastelua, jotta sitä voitaisiin pitää SEUT 101 artiklassa tarkoitettuna tarkoitukseen perustuvana kilpailunrajoituksena. (
67
)
b)
Maksut ja sopimusten väitetysti ”positiiviset” tai ”kaksijakoiset” vaikutukset
124.
Seuraavissa väitteissään Servier esittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheen luonnehtiessaan riidanalaiset sopimukset tarkoitukseen perustuviksi kilpailunrajoituksiksi, vaikka näillä sopimuksilla oli positiivisia tai vähintäänkin kaksijakoisia vaikutuksia kilpailuun.
125.
Servier väittää unionin yleisen tuomioistuimen päätelleen virheellisesti, että kyseiset sopimukset olivat tällaisia tarkoitukseen perustuvia rajoituksia, koska niissä määrättiin maksuista tai muista kannustimina myönnetyistä eduista rinnakkaisvalmisteiden tuottajille vastikkeena Servierin patenttien riitauttamatta jättämistä ja näiden yhtiöiden tuotteiden kaupan pitämisestä luopumista koskevista ehdoista. Unionin yleinen tuomioistuin on tällä tavoin sivuuttanut sopimusten patentteja koskevan asiayhteyden ja sekoittanut kaupallisen rajoituksen ja kilpailunrajoituksen käsitteet toisiinsa.
126.
On muistettava tuomiosta Generics (UK) ym. (
68
) ja tuomiosta Lundbeck v. komissio (
69
) ilmenevän, että nyt kyseessä olevan kaltaiset sovintosopimukset ovat tarkoitukseen perustuvia kilpailunrajoituksia
–
jos kaikista käytettävissä olevista tiedoista ilmenee, että alkuperäislääkkeiden valmistajan rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle suorittamien varojen siirtojen positiivinen saldo selittyy yksinomaan sopimuspuolten kaupallisella intressillä olla ryhtymättä kilpailemaan hyödykkeiden laadulla,
–
ellei kyseisellä sovintosopimuksella ole toteennäytettyjä kilpailua edistäviä vaikutuksia, joiden perusteella voidaan kohtuudella epäillä sen riittävää vahingollisuutta kilpailulle.
127.
Näiden periaatteiden valossa Servierin väitteet, jotka koskevat maksuja (1) sekä riidanalaisten sopimusten väitetysti ”positiivisia” tai ”kaksijakoisia” vaikutuksia (2), eivät voi menestyä.
1) Maksut
128.
Tästä seuraa, että asiassa on hylättävä Servierin väite, jonka mukaan patenttiriitaa koskevan sovintosopimuksen yhteydessä suoritetulla varojen siirrolla alkuperäislääkkeiden valmistajalta rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle ei voi olla ratkaisevaa merkitystä luonnehdittaessa tällaista sopimusta tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi.
129.
Tällaisten sopimusten tausta ja se, että patenttiriitojen ratkaiseminen oikeudenkäyntien ulkopuolella on yleisen edun mukaista, eivät muuta sitä, että nämä sopimukset ovat kilpailunvastaisia, jos varojen siirto alkuperäislääkkeiden valmistajalta rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle selittyy yksinomaan näiden toimijoiden kaupallisella intressillä olla kilpailematta keskenään. Tässä yhteydessä ei edellytetä Servierin väittämällä tavalla, että näiden varojen siirtojen määrä vastaisi rinnakkaisvalmisteiden tuottajien odotettuja voittoja. (
70
)
130.
Toisin kuin Servier väittää, unionin yleinen tuomioistuin on siis tässä tapauksessa soveltanut oikeaa arviointiperustetta määrittääkseen, oliko riidanalaisilla sopimuksilla kilpailunvastainen tarkoitus. Unionin yleinen tuomioistuin selittää valituksenalaisen tuomion 263–273 kohdassa ja erityisesti 265 ja 272 kohdassa, että on katsottava, että rinnakkaisvalmisteiden tuottajaa on kannustettu maksulla noudattamaan patenttien riitauttamatta jättämistä koskevia ehtoja ja tuotteiden kaupan pitämisestä luopumista koskevia ehtoja, jos tämän saamaa maksua ei voida perustella muulla vastikkeella kuin sillä, että se pidättäytyy kilpailemasta patentinhaltijan kanssa.
131.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa tästä viimeksi mainitusta seikasta valituksenalaisen tuomion 277–280 kohdassa, että niin sanottua käänteistä maksua alkuperäislääkkeiden valmistajalta rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle voitaisiin pitää perusteltuna, jos se kattaa riidan sovintoon erottamattomasti liittyvät kustannukset, esimerkiksi rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle patenttiriidasta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut, edellyttäen että osapuolet ovat vahvistaneet näiden kulujen määrän ja etteivät ne ole kohtuuttomia.
132.
Unionin yleinen tuomioistuin arvioi myös valituksenalaisen tuomion 798–810 kohdassa ja erityisesti 804 ja 806 kohdassa tapausta, jossa patenttiriitaa koskeva sovintosopimus, joka sisältää tuotteiden kaupan pitämisestä luopumista ja patenttien riitauttamatta jättämistä koskevia ehtoja, liitetään kauppasopimukseen, joka käsittää taloudellista arvoa edustavan hyödykkeen siirron rinnakkaisvalmisteiden tuottajalta alkuperäislääkkeiden valmistajalle. Tässä tapauksessa Lupin-sopimus on tehty tällaisen liittämisen muodossa. (
71
)
133.
Unionin yleinen tuomioistuin selittää, että tällaisen sopimusrakenteen tapauksessa on tutkittava, ylittääkö alkuperäislääkkeiden valmistajan rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle suorittama maksu vaihdetun hyödykkeen normaalin taloudellisen arvon eli arvon, joka tällä hyödykkeellä olisi ollut tavanomaisissa markkinaolosuhteissa suoritetun liiketoimen yhteydessä. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan voidaan katsoa, että rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle on suoritettu perusteeton maksu, jos alkuperäislääkkeiden valmistajan tälle suorittama maksu ylittää vaihdetun hyödykkeen normaalin taloudellisen arvon. Tällaista maksua voidaan pitää kannustimena kauppasopimukseen liitettyyn sovintosopimukseen perustuvan kilpailukieltovelvoitteen noudattamiselle, jos maksun perusteeton osa on riittävän merkittävä muodostaakseen kannustimen.
134.
Unionin yleisen tuomioistuimen näin vahvistama arviointimalli soveltuu siten täysin nyt kyseessä olevan kaltaisten sopimusten arvioimiseen. Tämä arviointimalli vastaa mallia, jonka unionin tuomioistuin vahvisti tuomiossa Generics (UK) ym. ja tuomiossa Lundbeck v. komissio. Unionin tuomioistuin totesi niissä myös, että sen arvioimiseksi, voivatko kyseessä olevan kaltaiseen sovintosopimukseen sisältyvät varojen siirrot selittyä yksinomaan kyseisen sopimuksen sopimuspuolten kaupallisella intressillä olla ryhtymättä kilpailemaan, on otettava huomioon kaikki osapuolten väliset varojen siirrot riippumatta siitä, ovatko ne rahamääräisiä vai eivät. Unionin tuomioistuimen mukaan tällöin on arvioitava, voidaanko alkuperäislääkkeiden valmistajan rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle suorittamien varojen siirtojen positiivinen saldo oikeuttaa tämän rinnakkaisvalmisteiden tuottajan mahdollisilla vastikkeilla. (
72
)
135.
Tästä seuraa, että väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin olisi arvioinut maksuja virheellisesti, on hylättävä.
2) Sopimusten väitetysti ”positiiviset” tai ”kaksijakoiset” vaikutukset
136.
Sopimusten positiivisista tai kaksijakoisista vaikutuksista Servier väittää, että niin kutsuttujen ”pay for delay” ‑sopimusten vahingollisuus liittyy markkinoilletulon viivästymiseen. Tässä tapauksessa markkinoilletulo ei ole viivästynyt sen jälkeen, kun EPO mitätöi patentin 947.
137.
Koska patentin 947 riitauttamismenettelyä EPO:ssa jatkoivat sopimuksista huolimatta ne vastapuolet, jotka eivät olleet tehneet Servierin kanssa sopimusta, jossa tämän menettelyn jatkaminen kiellettäisiin, tällaisia sopimuksia tehneiden rinnakkaisvalmisteiden tuottajien vetäytymisen tarkoituksena ei olisi voinut olla patentin riitauttamisen estäminen tai viivyttäminen.
138.
Kuten unionin yleinen tuomioistuin huomauttaa aivan oikein muun muassa valituksenalaisen tuomion 644 kohdassa, nämä väitteet perustuvat hypoteettisiin olosuhteisiin, jotka eivät olleet ennustettavissa sopimusten tekohetkellä ja joita ei voida ottaa huomioon arvioitaessa kilpailua rajoittavaa vaikutusta.
139.
Kuten komissio huomauttaa perustellusti, kyseiset väitteet eivät voi menestyä myöskään siksi, että niissä sekoitetaan maksua vastaan tehtyyn markkinoilta sulkemista koskevaan sopimukseen erottamattomasti liittyvä vahingollisuus siihen mahdollisuuteen, että tällaisella sopimuksella ei myöhempänä ajankohtana ole todellisia merkittäviä vaikutuksia kilpailuun sopimuspuolten tahdosta riippumattomien olosuhteiden vuoksi, esimerkiksi silloin, jos patentti kumotaan kolmannen osapuolen nostaman kanteen seurauksena.
140.
Kuten selitin ratkaisuehdotuksessani Generics (UK) ym., (
73
) patenttiriitaa koskevan sovintosopimuksen kilpailunvastaisen tarkoituksen arvioimiseksi on selvitettävä, ovatko osapuolet sopimuksen tehdessään korvanneet kilpailun riskit niiden välisellä käytännön yhteistyöllä. Jos näin on, sopimuksilla aikaansaatu tilanne ei perustu normaaliin kilpailuun vaan yhteistoimintaan, jolla osapuolet ovat poistaneet tämän kilpailun riskit. Sillä, olisiko patentteja koskeva tilanne ollut välttämättä ilman sopimusta toisenlainen patentteja koskevan tilanteen myöhemmän kehityksen vuoksi, ei siis ole ratkaisevaa merkitystä arvioitaessa, kyettiinkö sopimuksella rajoittamaan kilpailua.
141.
Tämän kilpailun rajoittamista koskevan kyvyn arvioimiseksi ei nimittäin ole ratkaisevaa tietää, olisivatko rinnakkaisvalmisteiden tuottajat voineet tulla markkinoille ilman sopimusta patentteja koskevan tilanteen kehityksen (joka on pakostikin tuntematon sopimuksen tekoajankohtana) vuoksi. Ratkaisevaa on sitä vastoin se, perustuuko rinnakkaisvalmisteiden markkinoille tuomatta jättäminen normaaliin kilpailuun vai kilpailunvastaiseen yhteistoimintaan. (
74
)
142.
Servier väittää myös, että Teva- ja Lupin-sopimuksilla oli kilpailua edistäviä vaikutuksia tiettyjen sopimusehtojen vuoksi. Näitä väitteitä on tutkittava kyseisten sopimusten erityisten ehtojen kannalta, kuten unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt.
c)
Kyseessä olevien sopimusten kilpailua rajoittavan tarkoituksen tarkastelu
143.
Edellä esitetyn valossa on seuraavaksi tutkittava väitteet, joilla Servier pyrkii osoittamaan, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheitä luonnehtiessaan Nichen/Unichemin ja Matrixin (1), Tevan (2) ja Lupinin kanssa tehdyt sopimukset (3) tarkoitukseen perustuviksi kilpailunrajoituksiksi.
1) Niche- ja Matrix-sopimukset
144.
Servier väittää, että unionin yleinen tuomioistuin tehnyt virheitä katsoessaan, että Servierin Nichelle ja Matrixille suorittama maksu selittyi yksinomaan sillä, että niillä oli intressi olla kilpailematta keskenään ja että se oli todellinen syy niiden sovintosopimuksille. Servier väittää erityisesti, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheen, kun se ei ole katsonut, että sen maksu oli vastike Nichen ja Matrixin kustannuksista, kuten korvauksista, joita ne saattoivat joutua maksamaan kolmansia osapuolia oleville jakelijoille.
145.
Kuten edellä 34 kohdassa on todettu, Servier maksoi Niche-sopimuksen perusteella 11,8 miljoonaa puntaa Nichelle/Unichemille. Matrix-sopimuksen perusteella se maksoi 11,8 miljoonaa puntaa Matrixille. Lisäksi samana päivänä Nichen ja Biogaranin välillä tehdyn sopimuksen perusteella Biogaran maksoi 2,5 miljoonaa puntaa Nichelle.
146.
Siltä osin kuin kyse on Servierin Nichen kanssa tekemästä sopimuksesta, unionin yleinen tuomioistuin tarkastelee valituksenalaisen tuomion 527 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa sitä, voitiinko Servierin Nichelle suorittama maksu perustella jollain muulla kuin sillä, että Nicheä kannustettiin noudattamaan sopimukseen sisältyviä tuotteiden kaupan pitämisestä luopumista ja patenttien riitauttamatta jättämistä koskevia ehtoja. Unionin yleinen tuomioistuin on tällä tavoin arvioinut sitä, saattoiko Servierin Nichelle maksama määrä selittyä sovintosopimukseen liittyvillä kustannuksilla.
147.
Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 536 ja 537 kohdassa, että kulut, joihin Niche ja Servier vetoavat tässä yhteydessä, olivat aluksi Nichen perindopriilin kehittämiskuluja ja sen asiakkaille maksettavia korvauksia. Unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että nämä kustannukset eivät liity erottamattomasti patenttiriidan sovintoon. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 538 kohdassa, että oikeudellisen neuvonantajan kulut, joihin Niche ja Servier vetoavat, eivät voi kuulua erottamattomasti sovintosopimukseen, sillä ne liittyvät Nichen ja Servierin välistä oikeudenkäyntiä aikaisempaan ajanjaksoon.
148.
Valituksenalaisen tuomion 539 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin toteaa ylimääräisenä huomautuksena, että vaikka 1,1 miljoonaan punnan suuruisiksi väitetyt oikeudellisen neuvonantajan kulut sekä tuotteen kehittämiskulut ja asiakkaille maksettavien korvausten kulut, joiden suuruudeksi komissio arvioi riidanalaisen päätöksen 1336 perustelukappaleessa 1,2 ja 1,3 miljoonaa puntaa, olisi katsottava perustelluiksi, niiden kokonaismäärä 3,6 miljoonaa puntaa olisi edelleen selvästi Servierin Nichelle maksamaa 11,8 miljoonaa puntaa pienempi.
149.
Nichen ja Biogaranin välisestä sopimuksesta unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 542–544 kohdassa, että Biogaran suorittama maksu Nichelle oli sille tarjottu lisäkannustin Niche-sopimuksen rajoittavien ehtojen hyväksymiseksi.
150.
Matrix-sopimuksen osalta unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 546 kohdassa, että osapuolet eivät olleet esittäneet mitään sellaista, millä voitaisiin perustella Servierin Matrixille maksama 11,8 miljoonan punnan määrä.
151.
Aluksi on todettava, että tämän valituksen yhteydessä Servier ei vetoa mihinkään seikkaan, joka voisi osoittaa, että unionin yleisen tuomioistuimen edellisessä kohdassa tarkoitettu johtopäätös Matrix-sopimuksesta olisi virheellinen. Servier tyytyy vetoamaan yleisellä tasolla ja epämääräisesti Matrixin vahingonkorvausriskiin. Näissä olosuhteissa sen väite, jonka mukaan Servierin Matrixille suorittama maksu olisi luonnehdittu virheellisesti Matrixille tarjotuksi kannustimeksi hyväksyä kilpailukieltovelvoite, on hylättävä.
152.
Servier ei myöskään vetoa mihinkään seikkaan, joka voisi kyseenalaistaa edellä 149 kohdassa tarkoitetun unionin yleisen tuomioistuimen johtopäätöksen, jonka mukaan Biogaranin maksu Nichelle oli sille tarjottu lisäkannustin kilpailukieltovelvoitteen hyväksymiseksi.
153.
Siltä osin kuin kyse on Servierin Nichelle suorittamasta 11,8 miljoonan punnan maksusta, yksikään Servierin tässä valituksessa esittämistä seikoista ei ole omiaan osoittamaan virheelliseksi unionin yleisen tuomioistuimen johtopäätöstä, jonka mukaan tämä maksu oli perusteltavissa vain Nichen kilpailukieltovelvoitteella.
154.
Näin ollen väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheen katsoessaan, että Nichen perindopriilin kehittämiskustannuksilla ja kolmansille maksettavilla korvauksilla ei voida perustella Servierin maksua, on tehoton. Kuten edellä 148 kohdassa on tuotu esille, unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että vaikka nämä kustannukset (sekä väitetyt oikeudellisen neuvonantajan kulut) pitäisi vähentää Servierin maksamasta 11,8 miljoonan punnan määrästä, jäljelle jäisi edelleen 8,2 miljoonan punnan määrä, jolle ei ole muuta selitystä kuin Nichen sitoutuminen kilpailukieltovelvoitteeseen.
155.
Tässä yhteydessä on hylättävä Servierin väite, jonka mukaan valituksenalaisen tuomion 537 kohdassa esitetään puutteelliset perustelut ja otetaan tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla, kun siinä hylätään määrät, jotka ylittävät Servierin väittämiä potentiaalisia korvauksia koskevat arviot. Unionin yleinen tuomioistiuin selittää riittävällä tavalla, ettei se hyväksy näitä määriä, sillä kyse on pelkistä vaatimuksista. On myös epäselvää, miten unionin yleinen tuomioistuin olisi ottanut vääristyneellä tavalla huomioon kirjeen, johon Servier viittaa ja jonka mukaan eräs yritys vaati komission hyväksymää määrää selvästi suurempaa korvausta, kun Servier itsekin myöntää, että kyseessä oli vain vaatimus.
156.
Täydellisyyden vuoksi huomautan, että valituksenalaisen tuomion 280, 531 ja 537 kohdassa esitettyyn unionin yleisen tuomioistuimen toteamukseen, jonka mukaan Nichen tuotteen kehittämiskustannusten ja kolmansille maksettavien mahdollisten korvausten kustannusten ei voida katsoa liittyvän erottamattomasti sovintoon, minkä vuoksi Servierin niistä Nichelle suorittamaa korvausta ei voida perustella, ei liity minkäänlaista virhettä.
157.
Kuten Servier itsekin myöntää, korvaukset kolmansille osapuolille Nichen tuotteen toimittamatta jättämisestä olisivat voineet tulla maksettaviksi myös ilman Servierin kanssa tehtyä sovintosopimusta. Ei ole uskottavaa, että Servier olisi suostunut maksamaan nämä kustannukset Nichelle, jos tämä olisi päättänyt itsenäisesti ja ilman Servierin kannustinta olla saattamatta tätä tuotetta markkinoille, koska se oli vakuuttunut Servierin patenttien vahvuudesta.
158.
Kuten Servier toteaa, rinnakkaisvalmisteiden tuottaja, joka arvioituaan itsenäisesti sille patenteista aiheutuvan riskin päättää sopia vireillä olevan patenttiriidan, voi haluta varautua tällaisen sovinnon taloudellisiin seurauksiin. Tällaisessa tilanteessa ei kuitenkaan ole mitään järkevää taloudellista perustetta sille, että alkuperäislääkkeiden valmistaja suostuisi korvaamaan tälle yhtiölle sen omasta valinnasta aiheutuneet seuraukset, jollei se tee sitä tarjotakseen sille kannustinta tehdä sovinto, jolle ei ole muuta vastiketta kuin sitoutuminen kilpailukieltovelvoitteeseen.
159.
On erotettava toisistaan peruste sille, että Nichelle on syntynyt velvollisuus maksaa korvaus kolmansille osapuolille, ja peruste sille, että Servier korvaa nämä Nichen kustannukset. Pitää kylläkin paikkansa, että Nichen velvollisuus maksaa kolmansille osapuolille korvaus tuotteiden toimittamatta jättämisestä voisi syntyä tilanteessa, jossa Niche päättäisi itsenäisesti olla toimittamatta niille tuotteita, ja sille voisi olla jokin muu perustelu kuin Nichen ja Servierin päätös olla kilpailematta keskenään. Kuitenkaan sille, että juuri Servier korvaa nämä kustannukset Nichelle, ei voi olla muuta ”perustelua” kuin kilpailukieltovelvoite, koska nämä kustannukset eivät liity erottamattomasti sovintoon eivätkä ne vastaa mitään muuta Nichen Servierille tarjoamaa vastiketta. Sama päättely pätee Nichen tuotteen kehittämiskustannuksiin.
160.
Nämä tuotteen kehittämiskustannukset ja kolmansille osapuolille tuotteiden toimittamatta jättämisestä maksettavien korvausten kustannukset eivät lähtökohtaisesti kuulu kustannuksiin, joista alkuperäislääkkeiden valmistajan suorittamaa korvausta voitaisiin pitää perusteltuna nyt kyseessä olevan kaltaisen sovinnon yhteydessä. (
75
)
161.
Servierin väite, jonka mukaan unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt arvioida, vastasiko maksettu määrä yli 10 vuoden myyntiä ja yli 20 vuoden bruttovoittomarginaalia, on edellä 129 kohdassa jo esitetystä syystä hylättävä. Vastaavasti väite, jonka mukaan Niche olisi hyväksynyt maksun kohtaamiensa vaikeuksien vuoksi, ei voi menestyä. Sillä perusteella, että sopimuksen tekeminen on sopimuspuolten kannalta taloudellisesti ja kaupallisesti järkevä ja kannattava ratkaisu, tällainen sopimus ei jää SEUT 101 artiklan soveltamisen ulkopuolelle. (
76
)
162.
Tästä seuraa, että Servierin väitteet, jotka koskevat Niche- ja Matrix-sopimuksia, on hylättävä.
2) Teva-sopimus
163.
Kuten edellä 36–38 kohdassa on todettu, Teva-sopimuksen mukaan Teva sitoutui olemaan riitauttamatta Servierin patentteja Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimissa ja olemaan myymättä omaa perindopriiliaan tässä maassa Servierin suorittamaa 5 miljoonan punnan maksua vastaan. Myöhemmin Servier saattoi valita, toimittaako se geneeristä perindopriilia Tevalle, jotta tämä jakelisi sitä, vai maksaako se kiinteämääräisen korvauksen Tevalle, jos tuotetta ei toimiteta. Tevalla ei ollut oikeutta irtisanoa sopimusta tilanteessa, jossa tuotetta ei toimiteta. Sittemmin Servier käytti tätä mahdollisuutta olla toimittamatta tuotetta ja maksoi Tevalle tietyn ajanjakson ajan 500000 punnan suuruisen kuukausittaisen kiinteämääräisen korvauksen, jonka lopullinen määrä oli 5,5 miljoonaa puntaa. Servier maksoi siis yhteensä 10,5 miljoonaa puntaa Tevalle Teva-sopimuksen perusteella.
164.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo valituksenalaisen tuomion 646–698 kohdassa, ettei Servierin väitteitä, joilla se kiistää Teva-sopimuksen kilpailua rajoittavan luonteen, voida hyväksyä.
165.
Nyt Servier väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on jättänyt huomiotta tämän sopimuksen tavoitteet ja kaksijakoiset vaikutukset (i) ja todennut virheellisesti, että Servierin Tevalle suorittamat maksut merkitsivät käänteisiä maksuja (ii).
i) Teva-sopimuksen tavoitteet ja väitetysti kaksijaksoiset vaikutukset
166.
Servier väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on jättänyt huomiotta Teva-sopimuksen olennaisen tarkoituksen, jona oli tehdä toimitussopimus, jonka perusteella Teva voi päästä markkinoille rinnakkaisvalmisteiden ensimmäisessä aallossa ja tuoda markkinoille kaupallisesti houkuttelevamman tuotteen ja jonka perusteella Servier voi hyötyä merkittävästä jakelijasta Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Sovintosopimuksen ehtoja ei ole tässä tilanteessa voitu pitää kilpailulle vahingollisina.
167.
Kuten komissio toteaa perustellusti, Servier pyrkii väitteillään jakamaan Teva-sopimuksen eri ehdot osiin, jotta ne vaikuttaisivat erikseen arvioituina neutraaleilta kilpailun kannalta. Servier ei ole kuitenkaan esittänyt mitään sellaista, mikä kyseenalaistaisi unionin yleisen tuomioistuimen toteamukset, joiden mukaan kokonaisuudessaan tämän sopimuksen tarkoituksena oli todella saada Teva sitoutumaan Servieriin nähden kilpailukieltovelvoitteeseen maksua vastaan, kun taas mahdollisuus, että Servier toimittaisi perindopriilia Tevalle, ei ollut pelkästään hypoteettinen vaan se ei myöskään ollut omiaan aiheuttamaan kilpailua edistäviä vaikutuksia.
168.
On todettava, että Servierin tässä muutoksenhakumenettelyssä esittämät seikat, siltä osin kuin niillä ymmärretään pyrittävän kritisoimaan unionin yleisen tuomioistuimen esittämää tosiseikkojen oikeudellista luonnehdintaa eikä pelkästään saamaan uutta arviointia näistä tosiseikoista, eivät voi osoittaa näitä unionin yleisen tuomioistuimen toteamuksia virheellisiksi.
– Väitetysti ”kaksijakoiset” tai ”kilpailua edistävät” vaikutukset
169.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 667–671 kohdassa, että Teva-sopimuksen väitettyjä mahdollisia vaikutuksia ei voida luonnehtia kilpailua rajoittamattomiksi tai jopa kilpailua edistäviksi. Servier väittää tältä osin, että EPO:n tuleva päätös patentin 947 pätevyydestä ei luonteensa vuoksi ollut osapuolten tiedossa. Teva-sopimuksella oli Servierin mukaan kilpailua edistäviä vaikutuksia, koska sen perusteella Teva saattoi tulla markkinoille tämän päätöksen sisällöstä riippumatta. Unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että riippumatta EPO:n myöhemmän päätöksen sisällöstä, joka ei ollut ennakoitavissa sopimuksen päivämääränä, mikään Teva-sopimuksessa määrätyistä vaihtoehdoista ei voinut johtaa tilanteeseen, jota voitaisiin luonnehtia ”kilpailua edistäväksi”. Tämä sopimus olisi nimittäin edelleen estänyt Tevaa tuomasta markkinoille tuotettaan tai kolmannen osapuolen tuotetta, eikä se, että Teva olisi tullut markkinoille Servierin toimittamalla tuotteella, olisi luonut kilpailutilannetta Tevan ja Servierin välillä.
170.
Toisin kuin Servier väittää, tämä unionin yleisen tuomioistuimen arviointi ei ole virheellinen. Unionin tuomioistuimella on jo ollut tilaisuus todeta, että sitä, että rinnakkaisvalmisteiden tuottaja tulee rajoitetulla määrällä tuotteita kontrolloidusti markkinoille sellaisen yhteistoiminnan seurauksena, joka perustuu alkuperäislääkkeiden valmistajan kanssa tehtyyn sopimukseen, jolla estetään tämän rinnakkaisvalmisteiden tuottajan itsenäinen markkinoilletulo, ei voida pitää kilpailua edistävänä. (
77
) Toisin kuin Servier väittää, jos tällaisessa tilanteessa alkuperäislääkkeiden valmistajan rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle toimittamien tuotteiden määrät ovat pieniä (kuten tässä tapauksessa (
78
)), tällä rinnakkaisvalmisteiden tuottajalla ei ole mitään intressiä harjoittaa hintakilpailua. (
79
)
171.
Lisäksi unionin tuomioistuin on jo todennut, että nyt esillä olevan kaltaisen sopimuksen osapuolet eivät voi vedota patenttioikeutta koskevaan mahdolliseen tulevaan kehitykseen, joka ei ole tiedossa sopimuksen tekoajankohtana ja josta sen vahingollisuus kilpailuoikeuden kannalta riippuisi. (
80
) Kuten edellä 139–141 kohdassa on todettu, on selvitettävä, ovatko osapuolet tämän sopimuksen tehdessään korvanneet kilpailun riskit niiden välisellä käytännön yhteistyöllä, kun taas sillä, olisiko patentteja koskeva tilanne ollut välttämättä ilman sopimusta toisenlainen, ei ole ratkaisevaa merkitystä. (
81
)
– Teva-sopimuksen ehtojen väitetty vahingollisuuden puuttuminen
172.
Patenttien riitauttamatta jättämistä koskevasta ehdosta, jonka vahingollisuuden Servier kiistää, unionin yleinen tuomioistuin huomauttaa valituksenalaisen tuomion 646–653 kohdassa, että se, että tämä ehto ei estänyt Tevaa jatkamasta menettelyä EPO:ssa, ei poistanut sen kilpailua rajoittavaa luonnetta. Tämä toteamus on oikea, sillä kyseinen ehto esti Tevaa vetoamasta Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimissa siihen, että sen tuotteella ei loukattu patenttia, ja esti sitä vetoamasta näissä tuomioistuimissa välillisesti Servierin patenttien pätemättömyyteen. Lisäksi edellisessä kohdassa esitetystä syystä patentteihin liittyvällä mahdollisella tulevalla kehityksellä, kuten tässä tapauksessa kehityksellä, joka voi seurata menettelyn jatkamisesta EPO:ssa, ei ole ratkaisevaa merkitystä arvioitaessa sopimusta, jonka tarkoituksena on rajoittaa kilpailua.
173.
Yksinostoehdosta ja tuotteiden kaupan pitämisestä luopumista koskevasta ehdosta, joiden vahingollisuuden Servier niin ikään kiistää, unionin yleinen tuomioistuin on voinut virheitä tekemättä todeta valituksenalaisen tuomion 654–666 kohdassa, että komissio on tarkastellut asianmukaisesti näitä ehtoja yhtenä ja samana kilpailukieltovelvoitteena. Kyseisten ehtojen mukaan Servier saattoi täysin harkintansa mukaan joko toimittaa perindopriilia Tevalle tai maksaa sille kiinteämääräisen korvauksen, jos se ei toimita sitä sille. Yksinostovelvoitteen vuoksi Teva ei voinut hankkia tuotetta muilta toimittajilta edes siinä tapauksessa, että Servier olisi toimittamatta tuotetta.
174.
Kuten komissio toteaa perustellusti, näiden määräysten seurauksena oli se, että Servier piti hallussaan ”avainta oveen, josta Teva pääsisi markkinoille”. Oli selvää, ettei Servierillä ollut mitään aikomusta päästää sitä markkinoille ja että se toimittaisi tuotettaan Tevalle jakeluun ainoastaan, jos jokin kolmas osapuoli onnistuisi avaamaan tämän oven tulemalla markkinoille. Siinä tapauksessa Servier halusi varmistaa markkinaosuutensa jakelemalla omaa rinnakkaisvalmistettaan käyttämällä siihen rinnakkaisvalmisteiden tuottajaa Tevaa, johon sillä oli hyvät suhteet. (
82
)
175.
Toisin kuin Servier väittää, unionin yleinen tuomioistuin ei ole tehnyt virhettä katsoessaan valituksenalaisen tuomion 666 kohdassa, että se, että Teva-sopimus koski ainoastaan erbumiiniperindopriilia, ei poistanut tämän sopimuksen kilpailunvastaisuutta. Unionin yleinen tuomioistuin katsoo perustellusti, että vaikka Teva olisi voinut sopimuksen kattaman ajanjakson aikana tuoda markkinoille perindopriilia, joka muodostuu muusta suolasta kuin erbumiinistä, tämä sopimus kuitenkin esti Tevaa kilpailemasta Servierin kanssa erbumiiniperindopriililla ja rajoitti kilpailua tältä osin. Tuote, jonka Teva suunnitteli tuovansa markkinoille kyseisen sopimuksen tekoajankohtana, oli juuri erbumiiniperindopriili, kun taas toisen suolan se kehitti vasta myöhemmin.
ii) Maksut
176.
Teva-sopimuksen perusteella suoritettujen maksujen osalta Servier väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheen sen Tevalle maksamaa kiinteämääräistä korvausta luonnehtiessaan.
177.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 684–686 kohdassa, että Servierin Tevalle tuotteen toimittamatta jättämisestä maksama kiinteämääräinen korvaus, jonka lopullinen määrä on 5,5 miljoonaa puntaa, vastasi sovittua maksua Tevalle vastikkeena sen sitoumuksesta olla kilpailematta Servierin kanssa. Tämä maksu oli vastike siitä, että Teva ei tule markkinoille yksinostoehdossa ja irtisanomisen kieltävässä ehdossa määrätyn mukaisesti.
178.
Servier ei ole esittänyt mitään seikkaa, joka osoittaisi nämä perustelut virheellisiksi, sillä se ei vetoa mihinkään muuhun vastikkeeseen, jonka se olisi saanut Tevalta tätä maksua vastaan. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin saattoi perustellusti katsoa, että tämä maksu selittyi yksinomaan sopimuksen osapuolten kaupallisella intressillä olla kilpailematta hyödykkeiden laadulla. Sillä, että tämä maksu suoritettiin ainoastaan tuotteen toimittamatta jättämisen tapauksessa maksettavan toimittamatta jättämistä koskevan korvauksen muodossa, ei ole tältä osin merkitystä.
179.
Servier väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on virheellisesti pitänyt käänteisenä maksuna Servierin Tevalle alun perin suorittamaa 5 miljoonan punnan maksua. Tällä maksulla oli Servierin mukaan tarkoitus osallistua kuluihin, jotka liittyivät siihen, että Teva irtisanoi sopimuksensa yhden vaikuttavan aineen toimittajan ja yhden lopputuotteiden toimittajan kanssa, Tevan tuotteen olemassa olevien varastojen hävittämiskuluihin ja oikeudenkäyntikuluihin. Lisäksi tämä määrä oli Servierin mukaan perusteltu oikeudenkäynnin välttämiseksi ja Tevan kanssa tehtävän toimitussopimuksen varmistamiseksi.
180.
Nämä väitteet ovat tehottomia.
181.
Ei nimittäin ole tarpeen selvittää, voidaanko alkuperäislääkkeiden valmistajan rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle suorittamaa maksua, joka vastaa sen tuotteen hävittämiskustannuksia ja sen kolmansille maksamia korvauksia, pitää perusteltuna kyseessä olevan kaltaisen sopimuksen yhteydessä. Edellä 156–160 kohdassa jo esitetyistä syistä tämä on jo sinänsä kyseenalaista. Kuten komissio toteaa perustellusti riidanalaisen päätöksen 1599 perustelukappaleessa, johon valituksenalaisen tuomion 680 ja 689 kohdassa viitataan, nämä kustannukset eivät vastaa mitään markkina-arvoa, jonka Servier olisi saanut Tevalta.
182.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa kuitenkin tässä tapauksessa valituksenalaisen tuomion 687–698 kohdassa, että Teva ei ollut missään tapauksessa ilmoittanut yhtään rahamäärää, joka koskisi kuluja, jotka olisi korvattu Servierin Tevalle maksamalla 5 miljoonan punnan suuruisella alkuperäisellä määrällä. Unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että vaikka olisi otettava huomioon komission arvio kustannuksista, jotka voivat Tevan mukaan kuulua sovintosopimuksen perusteella Servierin korvattaviksi tuleviin kuluihin, mukaan lukien hävitettävän varaston arvo, ne vastasivat yhteensä alle 40:ää prosenttia alkuperäisestä määrästä.
183.
Servier ei ole esittänyt unionin yleisessä tuomioistuimessa tai unionin tuomioistuimessa mitään seikkaa, joka voisi kyseenalaistaa nämä toteamukset tai jolla voitaisiin perustella Tevalle maksettua alkuperäistä määrää.
184.
Edellä esitetystä seuraa, että väitteet, joilla Servier kritisoi Teva-sopimuksen luonnehdintaa tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi, on hylättävä.
3) Lupin-sopimus
185.
Servierin mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheitä myös pitäessään Lupin-sopimusta tarkoitukseen perustuvana kilpailunrajoituksena. Unionin yleinen tuomioistuin on sen mukaan katsonut virheellisesti, että Servierin suorittama maksu Lupinille ei voi selittyä muutoin kuin osapuolten tahdolla olla kilpailematta keskenään (i). Unionin yleinen tuomioistuin on katsonut myös virheellisesti, että Lupin-sopimuksen ehdot olivat kilpailulle vahingollisia, ja tulkinnut väärin kyseisen sopimuksen soveltamisalaa (ii).
i) Maksu
186.
Valituksenalaisen tuomion ja riidanalaisen päätöksen toteamuksista, joita ei ole riitautettu, ilmenee, että Servier ja Lupin tekivät samana päivänä kaksi sopimusta yhden ainoan sopimuksen muodossa. Ensimmäinen oli sovintosopimus, joka sisälsi geneerisen perindopriilin kaupan pitämisestä luopumista ja Servierin patenttien riitauttamatta jättämistä koskevia ehtoja, joihin Lupin sitoutui. Toinen oli teknologiansiirtosopimus, jolla Servier osti Lupinilta kolme tämän jättämää patenttihakemusta. Tämän viimeksi mainitun sopimuksen perusteella Servier maksoi Lupinille 40 miljoonaa euroa. (
83
)
187.
Unionin yleinen tuomioistuin tarkastelee valituksenalaisen tuomion 805–828 kohdassa yksityiskohtaisesti ja huolellisesti näiden patenttihakemusten mahdollista taloudellista arvoa asianosaisten esittämien kaikkien väitteiden valossa. Tämän tarkastelun päätteeksi se katsoo, ettei kyseisille hakemuksille ollut mahdollista todeta mitään taloudellista arvoa.
188.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa erityisesti, että Lupin ei luovuttanut patentteja vaan pelkät patenttihakemukset ja ettei se antanut mitään takeita siitä, että patentti myönnettäisiin, että se olisi pätevä tai että tuotteet tai menetelmät, joille vaaditaan suojaa, eivät loukkaisi patentteja (805 ja 818 kohta); että maksettu määrä ylitti toisen rinnastettavassa asemassa olevan rinnakkaisvalmisteiden tuottajan oman perindopriilinsa kehittämiseksi toteuttamat investoinnit (817 kohta); että Servier ei esittänyt minkäänlaisia täsmällisiä seikkoja osoittaakseen, että Lupinin patenttihakemusten hankkimista 40 miljoonan euron hintaan voitiin kohtuudella pitää kannattavana investointina tai investointina, joka voisi ainakin tuottaa huomattavia tuloja, joilla voidaan kompensoida niiden korkeat hankintakustannukset (820 kohta); että Servierin viittauksilla muihin liiketoimiin, jotka olisivat rinnastettavissa Lupinin kanssa tehtyyn siirtosopimukseen, ei ollut merkitystä, koska Servier oli itse osapuolena näissä liiketoimissa, joista jotkin komissio oli sitä paitsi luonnehtinut kilpailuoikeuden rikkomisiksi (821 kohta), ja että Servierin toimittama immateriaalioikeuden alan neuvonantajan lausunto oli laadittu liian yleisluonteiseen sanamuotoon ja sillä oli vain vähäinen todistusarvo (822 kohta).
189.
Unionin yleinen tuomioistuin päättelee siten valituksenalaisen tuomion 827 kohdassa, että ainoa vastike, joka saattoi selittää sen, että Servier siirsi siirtosopimuksen perusteella Lupinille 40 miljoonaa euroa, oli Lupinin kilpailukieltovelvoite, johon se sitoutui samana päivänä tehdyn sovintosopimuksen perusteella.
190.
Tämän valituksen yhteydessä Servier ei ole esittänyt mitään seikkaa, jolla tämä johtopäätös voitaisiin osoittaa virheelliseksi.
191.
Servier väittää, että unionin yleinen tuomioistuin ei voi luonnehtia 40 miljoonan euron maksua käänteiseksi maksuksi, koska Servier on osoittanut, että sillä oli intressi patenttihakemuksiin, ja esittänyt esimerkkejä vastaavilla ehdoilla toteutetuista liiketoimista ja asiantuntijan lausunnon.
192.
Näillä väitteillään Servier tyytyy toistamaan ensimmäisessä oikeusasteessa jo esittämänsä väitteet perustelematta, mistä unionin yleisen tuomioistuimen väitetysti tekemät virheet muodostuisivat, eikä tällaisia väitteitä voida ottaa tutkittavaksi muutoksenhaun yhteydessä. Unionin yleinen tuomioistuin on joka tapauksessa voinut virhettä tekemättä katsoa valituksenalaisen tuomion 821–823 kohdassa, että näiden Servierin esittämien seikkojen perusteella Servierin Lupinilta 40 miljoonalla eurolla ostamille patenttihakemuksille ei voitu todeta objektiivisesti minkäänlaista taloudellista arvoa.
193.
Servierin kohdistama kritiikki valituksenalaisen tuomion 816 kohdassa esitettyyn unionin yleisen tuomioistuimen toteamukseen, jonka mukaan tämä määrä ylitti tuotot, joita Lupin saattoi odottaa itsenäisestä markkinoille tulostaan kahden–kolmen ensimmäisen markkinointivuoden aikana, on tehoton. Unionin yleinen tuomioistuin ei nimittäin ole tukeutunut tähän toteamukseen vaan kaikkiin edellä 188 kohdassa mainittuihin seikkoihin osoittaakseen, että luovutettujen patenttihakemusten taloudellisesta arvosta ei ollut näyttöä. Vertailu Lupinin odotettuihin tuottoihin oli vain lisäperustelu, joka tuki näkemystä Servierin sille suorittaman maksun suuruudesta.
194.
Tästä seuraa, että unionin yleinen tuomioistuin on päätellyt perustellusti muun muassa valituksenalaisen tuomion 827 kohdassa, että Servierin Lupinille suorittama maksu oli kannustin olla kilpailematta, sillä tarkasteltujen seikkojen perusteella tämä maksu ei voinut selittyä Lupinin Servierille luovuttamien patenttihakemusten taloudellisella arvolla.
195.
Se, että unionin yleinen tuomioistuin on tässä yhteydessä käyttänyt tavanomaisissa markkinaolosuhteissa (tai muutoin) toteutetun liiketoimen ja kannustinta merkitsevän maksun käsitteitä unionin tuomioistuimen tuomiossa Generics (UK) ym. käyttämän terminologian (eri varojen siirtojen nettosaldo) sijaan, ei muuta sitä, että unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut samaa arviointiperustetta kuin unionin tuomioistuin on kyseisessä tuomiossa suosittanut. Tämän arviointiperusteen mukaisesti on määritettävä, selittyikö varojen siirto Servieriltä Lupinille muulla kuin näiden osapuolten intressillä olla kilpailematta keskenään. (
84
) Jos siis haluttaisiin etsiä kyseisen arviointiperusteen sisältöä koskevia eroja tuomion Generics (UK) ym. ja valituksenalaisen tuomion välillä näiden hienoisten terminologisten erojen perusteella, syyllistyttäisiin liialliseen formalismiin ja sanoilla saivarteluun.
196.
Tässä tapauksessa valituksenalaisen tuomion 806 kohdasta ilmenee, että unionin yleinen tuomioistuin on voinut edellä 188 kohdassa tiivistäen esitettyjä seikkoja tarkastellessaan määrittää tavanomaisissa markkinaolosuhteissa toteutetun liiketoimen käsitteen avulla, vastasiko varojen siirto Servieriltä Lupinille luovutettujen patenttihakemusten jotakin taloudellista arvoa. Tämä ei merkitse sitä, että komissiolla olisi aina velvollisuus turvautua tähän käsitteeseen, kun se määrittää, onko varojen siirrolla jokin muu vastike kuin kilpailukieltovelvoite.
197.
Kuten edellä 134 kohdassa on jo tuotu esille, unionin tuomioistuin totesi tuomiossaan Generics (UK) ym. ja tuomiossaan Lundbeck v. komissio, että sovintosopimuksen ehtojen nojalla suoritettuja varojen siirtoja arvioitaessa on otettava huomioon kaikki osapuolten väliset varojen siirrot riippumatta siitä, ovatko ne rahamääräisiä vai eivät. Unionin tuomioistuimen mukaan on määritettävä, voidaanko alkuperäislääkkeiden valmistajan rinnakkaisvalmisteiden tuottajalle toteuttamien varojen siirtojen saldo oikeuttaa tämän rinnakkaisvalmisteiden tuottajan suorittamilla mahdollisilla vastikkeilla. (
85
)
198.
Unionin yleistä tuomioistuinta ei kuitenkaan voida tässä tapauksessa kritisoida siitä, että se ei ole ilmaissut numeroina Servierin Lupinille tekemän varojen siirron positiivista nettosaldoa Lupinin Servierille tämän siirron vastikkeena luovuttamien patenttihakemusten oletetun arvon vähentämisen jälkeen.
199.
Edellä 188 kohdassa tiivistäen esitetyistä unionin yleisen tuomioistuimen huomioon ottamista seikoista, joita Servier ei ole riitauttanut, ilmenee unionin yleisen tuomioistuimen todenneen, että Servier ei ollut osoittanut Lupinilta ostettujen patenttihakemusten minkäänlaista taloudellista arvoa, joka olisi voitu päätellä Servierin Lupinille tällä perusteella siirtämistä 40 miljoonasta eurosta.
200.
Vaikka oletettaisiinkin lähdettävän periaatteesta, että tällaisilla patenttihakemuksilla on välttämättä taloudellinen arvo, joka on pääteltävä Servierin Lupinille maksamasta summasta, jollei muuta niin Lupinin niillä suojatun teknologian kehittämiseksi toteuttamia investointeja vastaava arvo, on muistettava unionin yleisen tuomioistuimen katsoneen valituksenalaisen tuomion 817 kohdassa, että Lupinille siirretty 40 miljoonan euron määrä ylitti toisen rinnastettavassa asemassa olevan rinnakkaisvalmisteiden tuottajan oman perindopriilinsä kehittämiseksi toteuttamat investoinnit.
201.
Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin mainitsee riidanalaisen päätöksen 1962 perustelukappaleen, jossa viitataan Krkan perindopriilin kehittämiskuluihin, jotka ovat noin 1–4 miljoonaa euroa. Vaikka oletettaisiinkin, että tämä määrä pitäisi vähentää Servierin Lupinille siirtämästä määrästä, mihin unionin yleisen tuomioistuimen päättelyssä valituksenalaisen tuomion 817 kohdassa päädytään, tämän siirron nettosaldo olisi edelleen vähintään 36 miljoonaa euroa, joille ei ole muuta selitystä kuin Lupinin Servierille edustaman kilpailu-uhan ostaminen siitä vapautumiseksi.
202.
Tätä toteamusta ei muuta se, että valituksenalaisen tuomion 59–61 kohdassa viitataan teknologioiden hankintaa koskeviin sopimuksiin, jotka koskevat muun muassa Servierin noin 13 miljoonan euron summalla ostamaa patenttihakemusta ja sitä vastaavaa tietotaitoa. Koska Lupin-sopimuksessa ei ole esitetty mitään tietoja kyseessä olevien patenttihakemusten arvosta, ei voida katsoa, että niiden arvo olisi välttämättä myös tätä suuruusluokkaa. Lisäksi valituksenalaisen tuomion 61 kohdassa mainittu 50 miljoonan Yhdysvaltain dollarin (USD) määrä koskee vain yhteisymmärryspöytäkirjaa teknologian hankkimisesta, josta ei lopulta tehty sopimusta, minkä vuoksi sen ei voida katsoa yleisesti antavan viitteitä patenttihakemusten arvosta. Kun otetaan huomioon edellä 188 kohdassa tiivistäen esitetyt seikat ja todistustaakkaa koskevat periaatteet, (
86
) unionin yleinen tuomioistuin on siis voinut katsoa tältä osin virheitä tekemättä, ettei asiassa ollut näytetty, että Servierin Lupinille siirtämän määrän nettosaldoa, edes vähennettäessä määrästä Lupinin patenteilla suojatun teknologian kehittämiskulujen oletettu arvo, voitaisiin perustella Lupinin muilla vastikkeilla kuin sen sitoutumisella kilpailukieltovelvoitteeseen.
203.
Tästä seuraa, että väite Lupin-sopimuksen yhteydessä suoritetun maksun arvioinnin virheellisyydestä on hylättävä.
ii) Lupin-sopimuksen ehdot
204.
Servier väittää, että unionin yleinen tuomioistuin ei voi luonnehtia kilpailunvastaiseksi Lupin-sopimuksen ehtoa, jossa määrättiin, että Lupin ei voi riitauttaa Servierin patentteja, sillä tämä ehto ei estänyt muita vastapuolia jatkamasta patentin 947 riitauttamista EPO:ssa. Tämä väite on hylättävä soveltuvin osin samoilla perusteilla kuin edellä 171 ja 172 kohdassa on jo esitetty.
205.
Servier väittää myös, että unionin yleinen tuomioistuin ei voi katsoa kilpailunvastaiseksi myöskään Lupinin tuotteiden kaupan pitämisestä luopumista koskevaa ehtoa, sillä sen mukaan Lupinin oli tietyin edellytyksin mahdollista tulla markkinoille, kuten unionin yleinen tuomioistuin itsekin toteaa.
206.
Tällä väitteellään Servier pyrkii kyseenalaistamaan unionin yleisen tuomioistuimen tosiseikkoja koskevan arvioinnin, erityisesti siltä osin kuin se tulkitsee Lupin-sopimuksen ehtoja. (
87
) Vaikka oletettaisiinkin, että kyseessä oleva väite voitaisiin ymmärtää siten, että se kohdistuu unionin yleisen tuomioistuimen tosiseikkojen oikeudelliseen luonnehdintaan, se olisi hylättävä.
207.
Näillä väitteillään Servier näyttää haluavan osoittaa, että unionin yleinen tuomioistuin olisi tehnyt virheen, kun se ei ole katsonut, että Lupin-sopimuksen ehtojen toteennäytetyt kilpailua edistävät vaikutukset, jotka se on itse todennut, kyseenalaistivat kyseisen sopimuksen luonnehdinnan tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi.
208.
Valituksenalaisen tuomion 830–857 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin katsoo Lupin-sopimuksen ehtoja huolellisesti tarkasteltuaan, että vaikka kyseistä sopimusta oletettaisiinkin voitavan tulkita siten, että se mahdollistaa Lupinin markkinoilletulon omilla tuotteillaan aikaistetusti patentin 947 ennakoituun voimassaoloaikaan nähden, tällaisen aikaistetun markkinoilletulon mahdollistavien tapahtumien hypoteettisuuden vuoksi ei voitu katsoa, että kaupan pitämisestä luopumista koskevan ehdon kilpailua rajoittava vaikutus olisi neutraloitu (849–851 ja 856 kohta). Lupinin aikaistettu markkinoilletulo (oletettaessa se tietyissä olosuhteissa sopimuksen mukaan sallituksi) riippui joka tapauksessa siitä, tuoko kolmas osapuoli rinnakkaisvalmisteen markkinoille, toisin sanoen sekä sopimuspuolista riippumattomasta ulkopuolisesta että sattumanvaraisesta seikasta (857 kohta). Servier ei kyseenalaista tosiseikkoja, joihin unionin yleinen tuomioistuin on perustanut nämä toteamukset, joissa ei ole otettu tosiseikkoja millään tavoin vääristyneellä tavalla huomioon.
209.
Servierin väite, jonka mukaan Servierin ja Lupinin välinen kirjeenvaihto Sandozin markkinoilletulon osalta on otettu huomioon vääristyneellä tavalla (valituksenalaisen tuomion 852–854 kohta), on hylättävä. Luettaessa valituksenalaisen tuomion 853 kohdassa esitettyä otetta tästä kirjeenvaihdosta ilmenee, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole mitenkään ottanut tätä asiakirjaa huomioon vääristyneellä tavalla todetessaan, että se paljasti Lupinin olleen epävarma mahdollisuudestaan tulla aikaistetusti Ranskan markkinoille sopimusta rikkomatta. Lisäksi edellisessä kohdassa esitetystä tiivistelmästä ilmenee, että tämä väite on tehoton. Unionin yleinen tuomioistuin on todennut, että vaikka sopimusehtojen oletettaisiinkin mahdollistavan aikaistetun markkinoilletulon, tällaisen markkinoilletulon mahdollistavat seikat olivat hypoteettisia ja osapuolten tahdosta riippumattomia.
210.
Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin ei ole tehnyt virhettä todetessaan, että kaupan pitämisestä luopumista koskeva ehto ei kyseenalaistanut Lupin-sopimuksen luonnehdintaa tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi. Kuten edellä 126 kohdassa on todettu, ainoastaan se, että sopimuksella on toteennäytettyjä kilpailua edistäviä vaikutuksia, joiden perusteella voidaan kohtuudella epäillä sen riittävää vahingollisuutta kilpailulle, voi kyseenalaistaa tällaisen luonnehdinnan. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 857 kohdassa edellä 208 kohdassa tiivistäen esitetyt seikat huomioon ottaen, että Lupinin aikaistettu markkinoilletulo (oletettaessa se sopimusehtojen mukaan sallituksi) ei ollut seurausta osapuolten selvästä valinnasta vaan hypoteettisista ja sattumanvaraisista seikoista. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa näin ollen perustellusti, että osapuolet eivät voineet vedota siihen osoittaakseen, ettei sopimus rajoita kilpailua.
211.
Servierin väitteellä, jonka mukaan unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt arvioida, millä todennäköisyydellä eri skenaariot olisivat voineet toteutua, ei voida osoittaa tätä toteamusta virheelliseksi. Kuten edellä 139–141 ja 171 kohdassa on jo todettu Lupin-sopimuksen kaltaisen sopimuksen kilpailua rajoittavaa luonnetta arvioitaessa, komission ei ole arvioitava todennäköisiä tulevia skenaarioita patenttioikeuden kannalta.
212.
Servier ei voi myöskään vedota siihen, että sen sitoumus toimittaa tuotteita Lupinille olisi kilpailua edistävä, tai siihen, että väitetysti ilmaiseksi Lupinille annetut lisenssit muihin patentteihin olisivat kilpailua edistäviä, osoittaakseen unionin yleisen tuomioistuimen tehneen virheitä Lupin-sopimuksen ehtoja luonnehtiessaan. Tässä muutoksenhakumenettelyssä Servier tyytyy kiistämään unionin yleisen tuomioistuimen tältä osin tekemät, valituksenalaisen tuomion 858–863 kohdassa esitetyt johtopäätökset esittämättä seikkoja, jotka osoittaisivat ne perusteettomiksi. Servier ei näin ollen aseta perustellusti kyseenalaiseksi unionin yleisen tuomioistuimen johtopäätöstä, jonka mukaan sekä toimitusmahdollisuus että mahdollisuus saada lisenssejä muihin patentteihin (oletettaessa, että siitä on määrätty sopimusehdoissa) riippuivat yhtä lailla hypoteettisista tulevista olosuhteista kuin edellä 208 kohdassa tarkoitetusta aikaistetusta markkinoilletulosta.
213.
Myöskään Servierin väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheen arvioidessaan Lupin-sopimuksen soveltamisalaa, ei voi menestyä. Ei nimittäin ole ratkaisevaa, onko unionin yleinen tuomioistuin todennut perustellusti valituksenalaisen tuomion 870–877 kohdassa, että Lupin-sopimuksen soveltamisala ylitti patentin 947 soveltamisalan, minkä Servier kiistää. Kuten unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 878 kohdassa, vaikka oletettaisiinkin, että kyseisen sopimuksen soveltamisala ei ylitä patentin soveltamisalaa, tämä ei olisi poistanut sopimuksen kilpailunvastaisuutta. Vaikka se, että patentinhaltija tekee väitetyn patentinloukkaajan kanssa sovintosopimuksen, joka ei ylitä patentin ulottuvuutta ja jäljellä olevaa voimassaoloaikaa, on kyseisen patentinhaltijan immateriaalioikeuden ilmentymä ja antaa sille oikeuden muun muassa vastustaa kaikkia patentinloukkauksia, on kuitenkin niin, että mainittu patentti ei oikeuta sen haltijaa tekemään sopimuksia, jotka rikkovat SEUT 101 artiklaa. (
88
)
214.
Tästä seuraa, että yhtäkään Servierin väitteistä, joilla se kiistää Lupin-sopimuksen luonnehdinnan tarkoitukseen perustuvaksi kilpailunrajoitukseksi, ei voida hyväksyä.
d)
Johtopäätös
215.
Edellä esitetystä seuraa, että Servierin väitteet, joilla se kiistää riidanalaisten sopimusten luonnehdinnan tarkoitukseen perustuviksi kilpailunrajoituksiksi, on hylättävä kokonaisuudessaan.
4.
Lupin-sopimuksen muodostaman kilpailusääntöjen rikkomisen päättymispäivä (viidennen valitusperusteen kolmas osa)
216.
Servier väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheitä määrittäessään Lupin-sopimuksen muodostaman kilpailusääntöjen rikkomisen päättymispäivän tietyissä jäsenvaltioissa.
217.
Komissio selittää riidanalaisen päätöksen 3136 perustelukappaleessa, että tässä tapauksessa kilpailusääntöjen rikkomisen päättymisen määritti ajankohta, josta lähtien riidanalaisten sopimusten osapuolina olevat rinnakkaisvalmisteiden tuottajat kykenivät käymään kilpailua kyseessä olevilla eri markkinoilla.
218.
Riidanalaisen päätöksen 2127 perustelukappaleesta ja 3134 perustelukappaleessa esitetystä taulukosta ilmenee, että komissio toteaa näytetyksi Lupin-sopimuksen muodostaman kilpailusääntöjen rikkomisen unionin markkinoilla ajanjaksona kyseisen sopimuksen tekemisestä 30.1.2007 (
89
) siihen asti, kun EPO kumosi patentin 947 6.5.2009. Komissio katsoo kuitenkin, että kilpailusääntöjen rikkominen päättyi aikaisemmin tietyissä maissa, muun muassa – siltä osin kuin sillä on merkitystä Servierin tässä valitusperusteessa esittämien väitteiden kannalta (
90
) – Ranskassa 16.9.2008, jolloin Sandoz tuli markkinoille. (
91
)
219.
Kuten riidanalaisen päätöksen 410 perustelukappaleesta ilmenee, Sandoz tuli myös muiden jäsenvaltioiden markkinoille ennen päivämäärää 6.5.2009 eli – siltä osin kuin sillä on merkitystä Servierin tässä valitusperusteessa esittämien väitteiden kannalta (
92
) – Irlannin markkinoille kesäkuussa 2008, Belgian markkinoille heinäkuussa 2008, Unkarin markkinoille joulukuussa 2008 ja Tšekin markkinoille tammikuussa 2009.
220.
Kuten valituksenalaisen tuomion 891 kohdasta ilmenee, Servier väitti unionin yleisessä tuomioistuimessa, että komission olisi pitänyt katsoa, että Lupin-sopimuksen muodostama kilpailusääntöjen rikkominen oli lakannut myös Irlannissa, Belgiassa, Unkarissa ja Tšekissä ajankohtana, jona Sandoz tuli näiden jäsenvaltioiden markkinoille. Unionin yleinen tuomioistuin on kuitenkin hylännyt tämän väitteen.
221.
Tässä tapauksessa Servier väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on näin katsoessaan tehnyt virheitä. Se on korvannut omilla, vieläpä ristiriitaisilla, perusteluillaan komission perustelut ja jättänyt selittämättä, miksi tämä toimielin voisi perustellusti katsoa Sandozin markkinoilletulopäivän kilpailusääntöjen rikkomisen päättymispäiväksi Ranskassa mutta ei Irlannissa, Belgiassa, Unkarissa tai Tšekissä.
222.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo valituksenalaisen tuomion 892 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa, että on selvitettävä, onko komissio katsonut virheellisesti kilpailusääntöjen rikkomisen jatkuneen sen jälkeen, kun Sandoz tuli kyseisten jäsenvaltioiden markkinoille. Tältä osin se toteaa, että Sandozin rinnakkaisvalmiste ei sisältänyt yhtään patentilla 947 suojatuista alfakristalleista. Se jatkaa toteamalla, että Lupin-sopimuksen 1.6 artiklasta yhdessä sen 4.1 artiklan c kohdan kanssa (
93
) voisi ilmetä, että tämä sopimus mahdollistaisi Lupinin markkinoilletulon omilla tuotteillaan, kun rinnakkaisvalmiste tuodaan markkinoille Servierin kieltomääräystä koskevan hakemuksen estämättä.
223.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo kuitenkin olleen epäselvää, oliko tämä sopimuksen tulkinta oikea ja mahdollistiko siihen sisältyvä kaupan pitämisestä luopumista koskeva ehto sen, että Lupin tulee markkinoille tilanteessa, jossa markkinoille tuodaan Sandozin tuotteen kaltainen tuote. Unionin yleinen tuomioistuin päättelee siis, että tämän epäselvyyden vuoksi Lupin saattoi pelätä, että tämä ehto estäisi edelleen sen markkinoilletulon tällaisessa tapauksessa, varsinkin kun Servier saattoi edelleen tehdä kieltomääräystä koskevan hakemuksen, myös sellaista tuotetta vastaan, joka ei loukkaa patenttia.
224.
Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan tämä Lupinin epävarmuus mahdollisuudestaan tulla markkinoille Sandozin markkinoilletulon jälkeen käy ilmi Ranskan markkinoiden osalta valituksenalaisen tuomion 853 kohdassa mainitusta Lupinin ja Servierin välisestä kirjeenvaihdosta. (
94
) Tästä kirjeenvaihdosta ilmenee, että tapa, jolla Lupin sovelsi kaupan pitämisestä luopumista koskevaa ehtoa edelleen Ranskan markkinoilla, näyttää lakanneen aikaisintaan vuoden 2009 huhtikuun alussa.
225.
Unionin yleinen tuomioistuin päättelee tästä, että Servier ei sitä suuremmalla syyllä ollut esittänyt näyttöä, joka osoittaisi, että ennen päivämäärää 6.5.2009 Servier ja Lupin olisivat katsoneet, että kaupan pitämisestä luopumista koskeva ehto ei ollut enää voimassa niiden neljän muun valtion markkinoilla, joille Sandoz oli tullut. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan se, että tämä ehto on siten sopimuksen moniselitteisyyteen liittyvien epäselvyyksien vuoksi jäänyt voimaan, riitti komissiolle perusteeksi todeta, että Servierin ja Lupinin tahtojen yhtyminen ja siten kilpailusääntöjen rikkominen jatkuivat huolimatta Sandozin tulosta näiden neljän valtion markkinoille.
226.
Kuten Servier väittää perustellusti, päätöksestä ei ilmene perustelua, jonka mukaan juuri sopimuksen moniselitteisyys ja epävarmuus sen soveltamisesta Sandozin tultua kyseessä oleville markkinoille olivat peruste katsoa kilpailusääntöjen rikkomisen jatkuneen tämän markkinoilletulon jälkeen. Unionin yleinen tuomioistuin on siten korvannut komission perustelut omillaan, mikä merkitsee oikeudellista virhettä. (
95
)
227.
Kuten Servier toteaa niin ikään perustellusti, tämä perustelu, jossa unionin yleinen tuomioistuin tukeutuu muun muassa Ranskan markkinoita koskevaan Servierin ja Lupinin kirjeenvaihtoon (ks. edellä 224 kohta), on myös ristiriidassa riidanalaisen päätöksen 2127 perustelukappaleessa esitetyn toteamuksen kanssa, jonka mukaan Lupin-sopimuksen muodostama kilpailusääntöjen rikkominen päättyi Ranskan markkinoilla Sandozin tultua näille markkinoille. (
96
)
228.
Tästä seuraa, että sen lisäksi, että unionin yleinen tuomioistuin on korvannut omilla perusteluillaan riidanalaisen päätöksen perustelut, nämä perustelut ovat myös ristiriitaiset, eikä niiden avulla voida ymmärtää, miksi komissio katsoo tässä päätöksessä Sandozin markkinoilletulopäivän kilpailusääntöjen rikkomisen päättymispäiväksi Ranskassa mutta ei Irlannissa, Belgiassa, Unkarissa tai Tšekissä. Näiden perustelujen paikkansapitävyyttä on siis mahdotonta tarkistaa tältä osin, minkä vuoksi valituksenalaisen tuomion perustelut ovat puutteelliset myös tässä suhteessa. (
97
)
229.
Viidennen valitusperusteen kolmas osa on siten perusteltu ja johtaa Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ensimmäisen kohdan ensimmäisen virkkeen mukaisesti valituksenalainen tuomion osittaiseen kumoamiseen perustelujen puutteellisuuden vuoksi sikäli kuin siinä on hylätty Servierin vaatimus riidanalaisen päätöksen kumoamisesta siltä osin kuin siinä katsotaan Lupin-sopimuksen muodostaman kilpailusääntöjen rikkomisen päättymispäiväksi Irlannissa, Belgiassa, Unkarissa ja Tšekissä 6.5.2009.
230.
Tämän perussäännön 61 artiklan ensimmäisen kohdan toisen virkkeen mukaan unionin tuomioistuin voi näissä olosuhteissa itse ratkaista asian lopullisesti, jos asia on ratkaisukelpoinen. Näin on tässä tapauksessa, sillä riidanalaisen päätöksen tarkastelusta ilmenee, että tämä päätös on myös perusteltu puutteellisesti siltä osin kuin kyse on siitä, millä perusteella komissio on katsonut Sandozin markkinoilletulopäivän Lupin-sopimuksen muodostaman kilpailusääntöjen rikkomisen päättymispäiväksi Ranskassa mutta ei niissä neljässä muussa maassa, joiden markkinoille Sandoz tuli ennen päivämäärää 6.5.2009.
231.
Riidanalainen päätös tai komission kirjelmissään ja istunnossa tässä muutoksenhakumenettelyssä esittämät selitykset eivät selvennä tätä seikkaa.
232.
Komissio viittaa riidanalaisen päätöksen 1039 perustelukappaleeseen, jonka mukaan Lupin-sopimuksen 4.1 artiklan c alakohtaa on tulkittava siten, että Lupin saattoi tuoda tietyllä alueella markkinoille oman perindopriilinsa, erityisesti tilanteessa, jossa itsenäinen kolmas osapuoli myi perindopriilia eikä Servier tehnyt kieltomääräystä koskevaa hakemusta sen estämiseksi.
233.
Komissio toteaa – selittämättä, miksi –, että tämän tulkinnan mukaisesti kaupan pitämisestä luopumista koskevaa ehtoa olisi sovellettu edelleen Sandozin markkinoilletulon jälkeenkin Irlannissa, Belgiassa, Unkarissa ja Tšekissä mutta ei Ranskassa. Tämän viimeksi mainitun seikan osalta komissio viittaa riidanalaisen päätöksen 2327 perustelukappaleeseen, jossa huomautetaan, että Ranskassa Servier ei voinut estää Sandozin markkinoilletuloa patentin 947 perusteella, sillä Sandozin tuote ei ollut omiaan loukkaamaan tätä patenttia.
234.
Tämän toteamuksen perusteella on edelleen mahdotonta ymmärtää, miksi Servier olisi voinut estää tämän patentin perusteella Sandozin tulon neljän muun kyseessä olevan jäsenvaltion markkinoille, kun tuote, jolla Sandoz tuli näille markkinoille, oli selvästi sama kuin Ranskassa myyty tuote. Istunnossa komissio toisti selityksen, jonka mukaan ero johtui siitä, että Ranskassa Sandozin markkinoilletulo avasi markkinat kilpailulle, kun taas muissa maissa näin ei ollut. Tälle selitykselle ei ole esitetty perusteluja riidanalaisessa päätöksessä, komission kirjelmissä tai istunnossa.
235.
Tästä seuraa, että riidanalainen päätös on kumottava siltä osin kuin se sisältää puutteelliset perustelut niiden päivämäärien osalta, jolloin Lupin-sopimuksen muodostaman kilpailusääntöjen rikkomisen katsotaan päättyneen Irlannissa, Belgiassa, Unkarissa ja Tšekissä.
236.
Tämän osittaisen kumoamisen seuraukset Servierille Lupin-sopimuksen perusteella määrättyyn sakkoon esitetään jäljempänä 282 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa tämän ratkaisuehdotuksen sakkoja koskevassa osassa.
5.
Niche-sopimuksen ja Matrix-sopimuksen luonnehdinta erillisiksi kilpailusääntöjen rikkomisiksi (kuudes valitusperuste)
237.
Kuudennella valitusperusteellaan Servier väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen vahvistaessaan valituksenalaisen tuomion 1293 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa Servierin Nichen/Unichemin kanssa ja Matrixin kanssa tekemät sopimukset erillisiksi kilpailusääntöjen rikkomisiksi. Servierin mukaan unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt katsoa, että nämä sopimukset muodostavat yhtenä kokonaisuutena pidettävän SEUT 101 artiklan rikkomisen.
238.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 101 artiklan rikkominen voi johtua paitsi yksittäisestä toimenpiteestä, myös useiden toimenpiteiden sarjasta, jos nämä eri toimenpiteet kuuluvat kokonaissuunnitelmaan, koska niiden yhteisenä tavoitteena on kilpailun vääristäminen ja koska niillä on yksi ainoa taloudellinen päämäärä. (
98
) Edellytys, joka koskee käsitettä ”yksi yhtenäinen päämäärä”, merkitsee sitä, että on selvitettävä, onko olemassa sellaisia seikkoja, jotka ovat ominaisia rikkomisen muodostavalle erilaiselle käyttäytymiselle ja jotka voivat osoittaa, että muiden yritysten toteuttamalla käyttäytymisellä ei ole samaa kilpailua rajoittavaa päämäärää tai vaikutusta eikä se siis kuulu ”kokonaissuunnitelmaan”, koska sen yhteisenä tavoitteena on kilpailun vääristäminen sisämarkkinoilla. (
99
)
239.
On syytä täsmentää, että – kuten edellisessä kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee – se, onko erilaiset kilpailunvastaiset toimintatavat luonnehdittava erillisiksi kilpailusääntöjen rikkomisiksi vai yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi rikkomiseksi, on rikkomisen osatekijöiden oikeudelliseen luonnehdintaan liittyvä oikeuskysymys, ja unionin tuomioistuimet valvovat sen noudattamista. (
100
) Kuten unionin yleinen tuomioistuin katsoo valituksenalaisen tuomion 1256 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa, asianomaisten osapuolten on siis voitava riitauttaa tämä luonnehdinta. Tämä on erityisen tärkeää siksi, että tällainen riitauttaminen voi vaikuttaa siihen, miten komissio käyttää harkintavaltaansa sakkoja määrittäessään.
240.
Kuten julkisasiamies Pitruzzella on selittänyt, ei ole mahdollista määrittää abstraktisti, olisiko useiden eri toimintatapojen luonnehdinta erillisiksi kilpailusääntöjen rikkomisiksi kyseessä olevien yritysten kannalta edullisempaa kuin niiden vahvistaminen yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi rikkomiseksi, sillä tämä riippuu kunkin yksittäistapauksen olosuhteista. Komissio ei näin ollen voi oman harkintansa mukaan ja tarkoituksenmukaisuussyistä päättää vapaasti luonnehtia toimintatapoja erillisiksi kilpailusääntöjen rikkomisiksi yhtenä kokonaisuutena pidettävän kilpailusääntöjen rikkomisen sijaan tai päinvastoin. Komission on sitä vastoin osoitettava unionin tuomioistuinten valvonnassa, että toimintatavan tavalla tai toisella luonnehtimiseksi vahvistetut kriteerit täyttyvät. (
101
)
241.
Tämän täsmennyksen jälkeen on kuitenkin todettava, että tässä tapauksessa Servierin esittämät seikat eivät osoita, että unionin yleinen tuomioistuin olisi tehnyt virheen vahvistaessaan komission toteamuksen, jonka mukaan Niche- ja Matrix-sopimukset eivät muodostaneet yhtenä kokonaisuutena pidettävää rikkomista vaan merkitsivät kahta erillistä SEUT 101 artiklan rikkomista.
242.
Servierin mukaan näillä sopimuksilla, jotka sama Nichen ja Matrixin edustaja allekirjoitti samana päivänä ja joilla oli tarkoitus estää näiden viimeksi mainittujen yhdessä kehittämän tuotteen markkinoilletulo, oli yhteinen päämäärä, ne täydensivät toisiaan ja niillä koordinoitiin Nichen ja Matrixin käyttäytymistä Servieriin nähden.
243.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 1296 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa, että Servier tavoitteli Niche- ja Matrix-sopimuksilla kiistatta samaa päämäärää eli vireillä olevan riita-asian ratkaisemista lopullisesti ja Nichen/Matrixin tuotetta koskevien kaikkien tulevien oikeudenkäyntien välttämistä sekä tämän tuotteen poistamista potentiaalisen kilpailun lähteenä korvausta vastaan. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa kuitenkin, että tällä perusteella ei voida yksinään osoittaa, että Nichellä ja Matrixilla oli myös yhteinen suunnitelma, kun ne allekirjoittivat sopimuksensa Servierin kanssa. Jotta useaa kilpailusääntöjen rikkomista voidaan luonnehtia yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi kilpailusääntöjen rikkomiseksi, kaikilla näillä rikkomisilla on oltava sama yleinen päämäärä. (
102
)
244.
Tarkasteltuaan Niche- ja Matrix-sopimusten sisältöä sekä niiden allekirjoittamisolosuhteita unionin yleinen tuomioistuin päätyy toteamukseen, että myöskään nämä seikat eivät osoittaneet Nichen ja Matrixin toteuttaneen näillä sopimuksilla yhteistä suunnitelmaa.
245.
Servierin tässä muutoksenhakumenettelyssä esittämillä seikoilla ei voida osoittaa tätä toteamusta virheelliseksi.
246.
Servier väittää, että arvioidessaan, oliko Nichellä ja Matrixilla yhteinen suunnitelma, unionin yleinen tuomioistuin on antanut liian suuren painoarvon näiden yhtiöiden subjektiiviselle aikomukselle, vaikka yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi kilpailusääntöjen rikkomiseksi luonnehdinta voi perustua vain objektiivisiin kriteereihin.
247.
Servier viittaa tältä osin tuomion Siemens v. komissio (
103
) 246 kohtaan, jossa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että sopimusten kokonaisuuden luonnehtiminen yhtä kokonaisuutta olevaksi kilpailusääntöjen rikkomiseksi ei voi riippua osapuolten subjektiivisesta aikomuksesta osallistua tällaiseen yhtenä kokonaisuutena pidettävään rikkomiseen, vaan sen täytyy perustua objektiivisiin tekijöihin, joihin kuuluu kyseisten sopimusten yhteinen tavoite. Toisin kuin Servier väittää, tällainen yhteinen tavoite kyllä käsittää osapuolten aikomukseen ja motivaatioon liittyvän subjektiivisen ulottuvuuden, joka koskee sitä, aikoivatko nämä osapuolet osallistua kyseisten sopimusten tekemisellä yhteisen taloudellisen tavoitteen toteuttamiseen.
248.
Yhtenä kokonaisuutena pidettävän kilpailusääntöjen rikkomisen toteamiseksi ei toisin sanoen ole osoitettava, että tähän kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuvilla eri osapuolilla oli aikomus osallistua yhteiseen kilpailunvastaiseen käyttäytymiseen. Edellä 238 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee kuitenkin, että näillä osapuolilla on näytettävä olleen aikomus tällä osallistumisella myötävaikuttaa yhteiseen päämäärään ja yhteisen taloudellisen tavoitteen toteuttamiseen. Näyttö tällaisesta aikomuksesta voi puolestaan perustua mihin tahansa seikkaan, joka osoittaa, että kyseessä olevien toimintatapojen, tässä tapauksessa Niche- ja Matrix-sopimusten, tarkoituksena oli panna täytäntöön tällainen yhteinen päämäärä ja tällainen yhteinen taloudellinen tavoite.
249.
Siten esimerkiksi Servierin esille tuomassa kylpyhuoneita koskevassa asiassa unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseessä olleen yhtenä kokonaisuutena pidettävä kilpailusääntöjen rikkominen huolimatta siitä, että siihen osallistui kylpyhuoneen rakentamisessa toisiaan täydentävien eri tuotteiden alaryhmiä. Unionin yleinen tuomioistuin saattoi päätyä tähän toteamukseen kyseisessä asiassa juuri siksi, että kyseessä olleilla käytännöillä noudatettiin kokonaissuunnitelmaa ja toteutettiin yhteistä tavoitetta koordinoida saman jakelujärjestelmän puitteissa hinnankorotuksia, jotka kartellin osapuolet laskuttivat tukkuliikkeiltä, jotka olivat niiden yhteisiä asiakkaita. (
104
)
250.
Tässä asiassa unionin yleinen tuomioistuin on nimenomaan todennut sellaisten seikkojen perusteella, joita Servier ei ole riitauttanut, että Niche- ja Matrix-sopimusten sisältö sekä niiden allekirjoittamisolosuhteet eivät osoittaneet, että Niche ja Matrix aikoivat näillä sopimuksilla panna täytäntöön tällaisen yhteisen päämäärän ja tällaisen yhteisen taloudellisen tavoitteen. Servier ei ole myöskään ilmoittanut, mitkä olisivat voineet olla tällainen päämäärä ja tällainen tavoite. Kuten unionin yleinen tuomioistuin toteaa, on täysin selvää, että ennen Servierin kanssa tekemiään sopimuksia Nichellä ja Matrixilla oli yhteisenä päämääränä tuoda Matrixin valmistama ja Nichen myymä geneerinen perindopriili markkinoille.
251.
Ei kuitenkaan näytä olevan mahdollista määrittää mahdollista yhteistä päämäärää, jota nämä yhtiöt olisivat tämän jälkeen voineet tavoitella allekirjoittamalla sopimuksensa Servierin kanssa. Kuten unionin yleinen tuomioistuin toteaa, useat asiakirja-aineistoon sisältyvät riidattomat seikat osoittavat, että Matrix, joka sai tietää Servierin ja Nichen välisistä neuvotteluista vasta kaksi päivää ennen oman sopimuksensa allekirjoittamista Servierin kanssa, tarttui Servierin tarjoamaan mahdollisuuteen sen sijaan, että se olisi noudattanut jotakin yhteistä suunnitelmaa Nichen kanssa. Tämän vahvistaa se, että Matrixin osallistuminen neuvotteluihin Servierin kanssa koski ensisijaisesti varojen siirron määrää.
252.
Ei ole myöskään mahdollista ymmärtää, mistä syistä niiden geneerisen perindopriilin kehittämistä ja markkinoille saattamista koskevasta yhteisestä hankkeesta luopuminen olisi vuorostaan voinut merkitä uutta ”yhteistä hanketta” Nichelle ja Matrixille, sillä tällainen luopuminen ei voi olla hanke tai päämäärä sinänsä. Vaikuttaa siis pikemminkin siltä, että Niche ja Matrix ovat kumpikin vuorollaan tarttuneet Servierin tarjoamaan mahdollisuuteen saada riittävän merkittävä varojen siirto, jotta se olisi kaupallisesti kannattavampi kuin niiden oman markkinoilletuloa koskevan hankkeen jatkaminen. (
105
)
253.
Näin ollen Servierin väite, jonka mukaan Niche- ja Matrix-sopimuksilla olisi ollut yhteisenä tavoitteena ratkaista riita Servierin kanssa ja välttää niiden tuotetta koskeva tuleva oikeudenkäynti Servierin kanssa, ei voi johtaa päätelmään siitä, että nämä sopimukset muodostivat yhtenä kokonaisuutena pidettävän SEUT 101 artiklan rikkomisen. Vaikka kummallakin näistä sopimuksista pyrittiin tähän tavoitteeseen erikseen, on epäselvää, mikä olisi ollut niiden yhteinen päämäärä tältä osin. Kuten edellä on osoitettu, pelkästään sillä perusteella, että riita Servierin kanssa koski Nichen ja Matrixin yhdessä kehittämää tuotetta, ei voida osoittaa tällaista yhteistä päämäärää.
254.
Edellä esitetystä seuraa, että kuudes valitusperuste on hylättävä.
B Sakot
255.
Tarkasteltaessa riidanalaisten sopimusten tekemisen seurauksena Servierille määrättyjä sakkoja on tutkittava oikeudelliset virheet, joihin Servier vetoaa seitsemännen valitusperusteensa yhteydessä (1). Lisäksi on määritettävä viidennen valitusperusteen kolmannen osan, joka koskee Lupin-sopimuksen muodostaman kilpailusääntöjen rikkomisen päättymispäiviä, hyväksymisen vaikutukset Servierille tällä perusteella määrätyn sakon uudelleen laskemiseen (2).
1.
Sakkoja koskevat oikeudelliset virheet, joihin Servier vetoaa (seitsemäs valitusperuste)
256.
Seitsemännellä valitusperusteellaan Servier väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheitä, koska se ei ole kumonnut komission vahvistamaa sakkoa nullum crimen, nulla poena sine lege ‑periaatteen mukaisesti. Sen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on myös ottanut suhteellisuusperiaatteen riittämättömällä tavalla huomioon ja jättänyt kumoamatta komission arvioinnin kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuudesta.
257.
Ennen näiden väitteiden käsittelyä on palauttava mieleen, että unionin tuomioistuin valvoo unionin yleiselle tuomioistuimelle SEUT 261 artiklassa annetun täyden harkintavallan käyttöä vain ilmeisten virheiden osalta. (
106
) Nämä virheet voidaan todeta ensinnäkin, jos unionin yleinen tuomioistuin on ymmärtänyt väärin toimivaltuuksiensa laajuuden täyden harkintavallan käytön yhteydessä, (
107
) toiseksi, jos se ei ole ottanut riittävästi huomioon kaikkia asian kannalta merkityksellisiä seikkoja, (
108
) ja kolmanneksi, jos se on soveltanut virheellisiä oikeudellisia arviointiperusteita, (
109
) erityisesti yhdenvertaisen kohtelun periaatteen (
110
) ja suhteellisuusperiaatteen osalta. (
111
)
258.
Tästä seuraa, että kun unionin tuomioistuin lausuu oikeuskysymyksistä muutoksenhaun yhteydessä, sen asiana ei ole korvata kohtuullisuussyistä unionin yleisen tuomioistuimen arviointia omalla arvioinnillaan ottaessaan täyden harkintavaltansa nojalla kantaa yrityksille määrättyjen sakkojen suuruuteen. Ainoastaan, jos unionin tuomioistuin arvioi, että seuraamuksen taso on paitsi epäasianmukainen myös liiallinen, minkä vuoksi se on suhteellisuusperiaatteen vastainen, olisi siis todettava, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen. (
112
)
a)
Nullum crimen, nulla poena sine lege ‑periaate
259.
Servierin mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheen jättäessään hyväksymättä sen väitteet, joiden mukaan sakkojen määräämisellä riidanalaisista sopimuksista loukataan nullum crimen, nulla poena sine lege ‑periaatetta. Näihin sopimuksiin liittyvät kysymykset ovat niin uusia ja monimutkaisia, että kyseisten sopimusten kilpailunvastaisuus ei ollut ennakoitavissa. Unionin yleinen tuomioistuin on myöntänyt tämän ennakoimattomuuden valituksenalaisen tuomion 1666 kohdassa mutta se ei ole tehnyt siitä johtopäätöksiä, minkä vuoksi valituksenalainen tuomio on Servierin mukaan perusteltu puutteellisesti.
260.
Nämä väitteet eivät voi menestyä.
261.
Oikeuskäytännöstä kylläkin ilmenee, että vaikka nullum crimen, nulla poena sine lege ‑periaatetta, joka on nykyään vahvistettu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 49 artiklassa, ei voida tulkita siten, että siinä kiellettäisiin rikosoikeudellista vastuuta koskevien säännösten asteittainen selkeyttäminen, tämän periaatteen vastaista on kuitenkin soveltaa taannehtivasti sellaisen säännöksen, jossa teko säädetään rikokseksi, oikeuskäytännössä esitettyä tulkintaa, jonka tulos ei ollut kohtuullisesti ennakoitavissa rikkomishetkellä, kun otetaan huomioon erityisesti oikeuskäytännössä tuolloin vahvistettu kyseisen oikeussäännön tulkinta. (
113
)
262.
On kuitenkin todettava, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole tehnyt minkäänlaista virhettä soveltaessaan näin vahvistettua ennakoitavuuden kriteeriä tämän asian olosuhteissa ja todetessaan, että tässä tapauksessa nullum crimen, nulla poena sine lege ‑periaate ei ollut esteenä seuraamuksen määräämiselle riidanalaisista sopimuksista SEUT 101 artiklan perusteella.
263.
Unionin yleisen tuomioistuimen edellä jo tarkastelluista perusteluista ilmenee sen todenneen asianmukaisesti, että riidanalaisten sopimusten tarkoituksena oli kannustaa rinnakkaisvalmisteiden tuottajia olemaan tulematta itsenäisesti markkinoille sovittuina ajanjaksoina Servierin tekemillä varojen siirroilla, joille ei ollut muuta vastiketta kuin kyseinen markkinoille tulematta jääminen.
264.
Tähän toteamukseen päätyäkseen unionin yleinen tuomioistuin sovelsi yksinkertaista ja ilmeistä menetelmää, jolla se tutki, liittyivätkö Servierin rinnakkaisvalmisteiden tuottajille sovintosopimuksen tai siihen liittyvien sopimusten mukaisesti tekemät varojen siirrot erottamattomasti riitojen ratkaisuun, toisin sanoen selittyivätkö ne jollakin muulla seikalla ja annettiinko niillä Servierille jokin muu vastike kuin rinnakkaisvalmisteiden tuottajan sitoutuminen kilpailukieltovelvoitteeseen. Tämä menetelmä on looginen arvioitaessa varojen siirtoja sellaisten yritysten välillä, jotka tekevät sopimuksen siitä, että yhden niistä on jätettävä tulematta markkinoille. (
114
)
265.
Tätä menetelmää soveltaessaan unionin yleinen tuomioistuin on virhettä tekemättä päätynyt toteamaan, että Servierin varojen siirroilla rinnakkaisvalmisteiden tuottajille ei ollut muuta vastiketta kuin viimeksi mainittujen pidättyminen markkinoilletulosta. Unionin yleinen tuomioistuin on siis voinut perustellusti päätellä, että riidanalaisissa sopimuksissa oli sovittu Servierin maksavan rinnakkaisvalmisteiden tuottajille siitä, että ne eivät tule markkinoille, joten kyse on markkinoilta sulkemista koskevista sopimuksista.
266.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa näin ollen virhettä tekemättä valituksenalaisen tuomion 1661–1666 kohdassa, että näiden sopimusten osapuolena Servier ei voinut olla tietämättä, että ne voivat kuulua SEUT 101 artiklassa määrätyn kiellon soveltamisalaan. Tämän määräyksen sanamuodon perusteella voidaan nimittäin ymmärtää täysin, että kilpailijoiden väliset sopimukset, joilla osa niistä pyritään sulkemaan markkinoilta, ovat lainvastaisia.
267.
Riidanalaisten sopimusten ja niiden asiayhteyden monimutkaisuus, johon Servier on vedonnut, ei voi kyseenalaistaa tätä arviointia.
268.
Kuten unionin yleinen tuomioistuin katsoo valituksenalaisen tuomion 1661, 1666 ja 1667 kohdassa, tämä monimutkaisuus saattoi kylläkin selittää riidanalaisen päätöksen pituuden, sillä oli mahdollista, että riidanalaisten sopimusten kilpailunvastaisuus ei ollut ilmeinen ulkopuoliselle tarkkailijalle. Tämä ei kuitenkaan vaikuta siihen, että komissio on arvioidessaan näitä sopimuksia kilpailuoikeuden täytäntöönpanon kannalta soveltanut yksinkertaisia ja vakiintuneita periaatteita. Näiden periaatteiden mukaan sopimuksia on pidettävä tarkoitukseen perustuvina kilpailunrajoituksina silloin, kun niiden tarkastelusta – niin monimutkaista kuin se onkin – ilmenee, että varojen siirrot talouden toimijalta jollekin toiselle talouden toimijalle selittyvät yksinomaan näiden toimijoiden kaupallisella intressillä olla ryhtymättä kilpailuun hyödykkeiden laadulla. (
115
)
269.
Edellä esitetystä seuraa, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole tehnyt virhettä todetessaan, että Servier ei voinut olla tietämättä, että jos sen rinnakkaisvalmisteiden tuottajille tekemien varojen siirtojen ainoana vastikkeena oli se, että nämä jättävät tulematta markkinoille, tällaisia siirtoja koskevat sopimukset rajoittivat kilpailua, olipa niiden patenttioikeudellinen tausta monimutkainen tai ei.
270.
Näin ollen väite, jonka mukaan nullum crimen, nulla poena sine lege ‑periaatetta olisi loukattu, on hylättävä.
b)
Suhteellisuusperiaate ja kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden arviointi
271.
Servier väittää vielä, että valituksenalaisessa tuomiossa on virheitä siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin on hylännyt sen kanneperusteet, jotka koskevat sakkojen oikeasuhteisuutta ja kyseessä olevien kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuuden arviointia.
272.
Servierin mukaan unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt ottaa huomioon Servierille määrättyjen sakkojen oikeasuhteisuuden arvioimisessa riidanalaisiin sopimuksiin liittyvien kysymysten monimutkaisuus ja uutuus, se, että nämä sopimukset eivät olleet salaisia, sekä Servierin patenttioikeudet ja markkinaosuuksien vähäisyys.
273.
Näistä seikoista ei kuitenkaan käy ilmi virheitä, jotka unionin yleinen tuomioistuin olisi tehnyt arvioidessaan sakkojen oikeasuhteisuutta kyseessä olevien kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuuteen nähden.
274.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 1786 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa, että koska kyseisten sopimusten kilpailunvastainen tavoite ja se, että se oli Servierin ennakoitavissa, oli näytetty toteen, näiden sopimusten patenttioikeudellisella taustalla sekä sillä, olivatko ne salaisia vai eivät, ei ole merkitystä arvioitaessa niiden vakavuutta, eivätkä ne voi kyseenalaistaa komission määräämien sakkojen oikeasuhteisuutta.
275.
Unionin yleinen tuomioistuin on näin ottanut asianmukaisesti huomioon kaikki asian kannalta merkitykselliset seikat, eikä se ole tehnyt virheitä niitä arvioidessaan. Kuten edellä 267 ja 268 kohdassa on jo todettu, Servier ei voi vedota patentteja koskevaan asiayhteyteen tai sen väitettyyn monimutkaisuuteen kiistääkseen sen, että riidanalaiset sopimukset ovat sellaisenaan kilpailunvastaisia.
276.
Tässä yhteydessä on – toisin kuin Servier väittää – täysin merkityksetöntä, onko kyseessä oleva patentti fiktiivinen vai ei. On selvää, että edes muu kuin fiktiivinen patentti ei anna haltijalleen oikeutta suojautua sen pätevyyden riitauttamiseksi nostettavilta kanteilta kilpailijoille suoritettavilla maksuilla. (
116
)
277.
Servier väittää myös, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheen jättäessään sakkojen laskemisessa huomiotta Servierin markkinaosuuksien vähäisyyden. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 1602 ja 1603 kohdassa merkityksellisiä tuotemarkkinoita SEUT 102 artiklan soveltamiseksi arvioidessaan, että komissio olisi tehnyt virheen näiden markkinoiden määrittelyssä ja että sen laskelma Servierin markkinaosuuksista oli siten välttämättä virheellinen. Valituksenalaisen tuomion 1954 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin jättää kuitenkin tämän toteamuksen huomiotta sakkoja laskiessaan, vaikka se toteaa, että Servierin markkinaosuudet olivat selvästi pienemmät kuin komissio oli todennut.
278.
Riippumatta siitä, onko unionin yleinen tuomioistuin todennut perustellusti komission SEUT 102 artiklan soveltamista varten hyväksymän tuotemarkkinoiden määrittelyn virheelliseksi, mitä ei käsitellä tässä muutoksenhakuasiassa, (
117
) on joka tapauksessa todettava, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole tehnyt virhettä katsoessaan valituksenalaisen tuomion 1954 kohdassa, että Servierille määrätyt sakot eivät ole suhteettomia riippumatta siitä, minkä kokoisiksi Servierin markkinaosuudet katsotaan.
279.
Unionin yleinen tuomioistuin viittaa näin tehdessään muun muassa siihen, että komissio on ottanut huomioon sen, että Servier oli toteuttanut useita kilpailusääntöjen rikkomisia, jotka tosin olivat erillisiä mutta liittyivät samaan tuotteeseen ja pitkälti samoihin maantieteellisiin alueisiin ja samoihin ajanjaksoihin. Kuten unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 1951 kohdassa, tässä asiayhteydessä komissio on välttääkseen mahdollisesti suhteettoman lopputuloksen päättänyt rajoittaa kunkin kilpailusääntöjen rikkomisen osalta Servierin myynnin arvon osuutta, joka on otettu huomioon sakon perusmäärän määrittämiseksi. Komissio on näin ollen suorittanut korjauksen, joka on johtanut siihen, että SEUT 101 artiklan eri rikkomisiin liittyvän myynnin kokonaisarvoa on alennettu keskimäärin 54,5 prosenttia (riidanalaisen päätöksen 3128 perustelukappale).
280.
Myös Servierin väite, jonka mukaan sakkoja olisi pitänyt alentaa, koska sopimukset, joista on määrätty seuraamuksia, eivät mitenkään viivästyttäneet markkinoilletuloa, on hylättävä. Kuten edellä 139–141, 171 ja 211 kohdassa on todettu, kilpailuoikeuden kannalta merkitystä ei ole sillä, olisivatko rinnakkaisvalmisteiden tuottajat tulleet ilman sopimuksia aikaisemmin markkinoille sellaisen patenttioikeutta koskevan tulevan kehityksen johdosta, joka ei ole tiedossa sopimusten tekoajankohtana ja joka ei riipu osapuolten tahdosta. Ratkaisevaa on se, onko tällainen mahdollisuus tulla markkinoille poistettu sen seurauksena, että osapuolet ovat korvanneet normaalin kilpailun riskit niiden välisellä käytännön yhteistyöllä. Vedottaessa patenttioikeutta koskevaan kehitykseen, joka tapahtuu sopimuksen tekemisen jälkeen tästä sopimuksesta riippumatta, sekoitetaan maksua vastaan tehtyyn markkinoilta sulkemista koskevaan sopimukseen erottamattomasti liittyvä vahingollisuus ja sopimuksen kyky tuottaa kilpailua rajoittavia vaikutuksia sen tekoajankohtana siihen mahdollisuuteen, että tällaisella sopimuksella ei myöhempänä ajankohtana ole todellisia merkittäviä vaikutuksia kilpailuun sopimuspuolten tahdosta riippumattomien olosuhteiden vuoksi, esimerkiksi silloin, jos patentti kumotaan kolmannen osapuolen nostaman kanteen johdosta.
281.
Edellä esitetystä seuraa, että myös väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt virheitä arvioidessaan kilpailusääntöjen rikkomisten vakavuutta ja sakkojen oikeasuhteisuutta, on hylättävä, samoin kuin valitusperuste, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin olisi tehnyt virheitä arvioidessaan sakkoja kokonaisuudessaan.
2.
Servierille Lupin-sopimuksen perusteella määrätty sakko (viidennen valitusperusteen kolmas osa)
282.
Tämän ratkaisuehdotuksen 229 ja 235 kohdassa esitetyistä huomautuksista seuraa, että viidennen valitusperusteen kolmas osa on hyväksyttävä ja että valituksenalainen tuomio ja riidanalainen päätös on kumottava siltä osin kuin niissä on katsottu, että Lupin-sopimuksen muodostaman kilpailusääntöjen rikkomisen päättymispäiväksi Irlannissa, Belgiassa, Unkarissa ja Tšekissä oli vahvistettava 6.5.2009.
283.
Servier vaatii kirjelmissään ja vaatimuksissaan, (
118
) että unionin tuomioistuin vahvistaa uudelleen Lupin-sopimuksen muodostaman kilpailusääntöjen rikkomisen päättymispäiväksi kyseisissä maissa Sandozin markkinoilletulopäivän, joka oli riidanalaisen päätöksen 410 perustelukappaleen mukaisesti kesäkuussa 2008 Irlannissa, heinäkuussa 2008 Belgiassa, joulukuussa 2008 Unkarissa ja tammikuussa 2009 Tšekissä.
284.
Koska riidanalainen päätös on perusteltu puutteellisesti Lupin-sopimuksen muodostaman kilpailusääntöjen rikkomisen näissä maissa päättymisen osalta, unionin tuomioistuinten ei ole mahdollista selvittää, onko komissio määrittänyt siinä asianmukaisesti kilpailusääntöjen rikkomisen päättymispäivät. Myöskään kyseisen kilpailusääntöjen rikkomisen mahdollisten muiden päättymispäivien oikeellisuutta ei ole mahdollista selvittää.
285.
Unionin tuomioistuin ei näin ollen voi määrittää Lupin-sopimuksen muodostaman kilpailusääntöjen rikkomisen päättymispäiviä kyseessä olevissa neljässä maassa ja vahvistaa siten sakkoa uudelleen Servierin vaatimuksen mukaisesti. Tässä tilanteessa riidanalaisella päätöksellä Servierille määrätty sakko on kumottava siltä osin kuin se on määrätty kyseisestä kilpailusääntöjen rikkomisesta näissä maissa.
286.
Tässä tarkoituksessa on huomattava, että tässä tapauksessa riidanalaisen päätöksen 3063 perustelukappaleesta ilmenee, että komissio on soveltanut asetuksen (EY) N:o 1/2003 (
119
) 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa suuntaviivoissa (
120
) vahvistettua menetelmää.
287.
Lisäksi riidanalaisen päätöksen 3119 perustelukappaleesta ja sitä seuraavista perustelukappaleista ilmenee, että komissio on määrännyt Servierille sakon kunkin viiden riidanalaisen sopimuksen – jotka on ymmärretty viideksi erilliseksi SEUT 101 artiklan rikkomiseksi –perusteella ja yhden sakon SEUT 102 artiklan rikkomisen perusteella. Riidanalaisten sopimusten perusteella määrättyjen viiden sakon osalta komissio on ensin määrittänyt sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen menetelmän mukaisesti perusmäärän, joka vastaa muuttuvan määrän ja (mahdollisen) lisäsumman yhteenlaskettua määrää. Muuttuva määrä vastaa kilpailusääntöjen rikkomisiin liittyvien tavaroiden myyntiarvon mukautettua osaa kerrottuna rikkomisten kestolla. Koska tässä tapauksessa komissio ei ole todennut raskauttavia tai lieventäviä seikkoja tai muita sakon määrää muuttavia tekijöitä, sakkojen lopulliset määrät vastaavat perusmääriä.
288.
Riidanalaisen päätöksen 3124 perustelukappaleesta ja sitä seuraavista perustelukappaleista ja 7 artiklasta sekä komission unionin yleiselle tuomioistuimelle esittämästä taulukosta ilmenee, että komissio on tehnyt tämän laskelman kunkin kussakin sopimuksessa kyseessä olevan jäsenvaltion osalta ja tämän jälkeen laskenut saadut määrät yhteen vahvistaakseen kunkin sopimuksen perusteella määrätyt sakot. (
121
) Servierille Lupin-sopimuksen muodostaman kilpailusääntöjen rikkomisen perusteella määrätyn sakon määrä kaikkien kyseisessä rikkomisessa kyseessä olevien maiden osalta on yhteensä 37102100 euroa (riidanalaisen päätöksen 7 artiklan 5 kohdan b alakohta).
289.
Jotta riidanalaisen päätöksen osittainen kumoaminen otetaan huomioon edellä esitetyn mukaisesti, Servierille määrätty sakko on siis kumottava siltä osin kuin se on määrätty Lupin-sopimuksen muodostamasta kilpailusääntöjen rikkomisesta Irlannissa, Belgiassa, Unkarissa ja Tšekissä, mikä vastaa [luottamuksellinen] euron määrää.
290.
Seuraava taulukko osoittaa, miten tämä määrä on saatu.
Myynnin mukautettu arvo
Muuttuva määrä
Kesto
Lopullinen määrä
IE
[luottamuksel-linen]
11 %
2,25
[luottamuksel-linen]
BE
[luottamuksel-linen]
11 %
2,25
[luottamuksel-linen]
HU
[luottamuksel-linen]
11 %
2,25
[luottamuksel-linen]
CS
[luottamuksel-linen]
11 %
2,25
[luottamuksel-linen]
Summa IE + BE + HU + CS
[luottamuksel-linen]
Summa kaikkien Lupin-sopimuksessa kyseessä olevien maiden osalta
37 102 100
291.
Seuraavaksi komission on SEUT 266 artiklan nojalla toteutettava toimenpiteet, jotka tarvitaan kumoamisesta annetun tuomion täytäntöön panemiseksi. Kun riidanalaisen päätöksen kumoaminen perustuu riittämättömien perustelujen kaltaiseen menettelyvirheeseen, kuten tässä tapauksessa, ja kun unionin tuomioistuimet eivät itse lausu rikkomisen paikkansapitävyydestä ja seuraamuksesta, kumotun toimen antanut toimielin voi jatkaa menettelyä siitä vaiheesta, jossa lainvastaisuuden todettiin tapahtuneen, ja käyttää uudelleen oikeuttaan määrätä seuraamuksista. (
122
)
3.
Sakkoja koskeva johtopäätös
292.
Näistä perusteluista seuraa, että Servierille Lupin-sopimuksen perusteella määrätty sakko on kumottava ja että sakkoja koskevat Servierin väitteet on muilta osin hylättävä, minkä vuoksi jäljellä oleva osa sakoista, sellaisina kuin komissio ja unionin yleinen tuomioistuin ovat ne määrittäneet, pysyy muuttumattomana.
C Välipäätelmä
293.
Sen seurauksena, että viidennen valitusperusteen kolmas osa on hyväksytty, tämän ratkaisuehdotuksen 229, 235 ja 289 kohdassa esitettyjen toteamusten mukaisesti on ensin kumottava valituksenalaisen tuomion tuomiolauselman 5 kohta siltä osin kuin siinä hylätään Servierin vaatimus riidanalaisen päätöksen kumoamisesta siltä osin kuin siinä katsotaan Lupin-sopimuksen muodostaman kilpailusääntöjen rikkomisen päättymispäiväksi Irlannissa, Belgiassa, Unkarissa ja Tšekissä 6.5.2009 ja vahvistetaan Servierille kyseisestä kilpailusääntöjen rikkomisesta tämän mukaisesti määrätty sakko.
294.
Tämän jälkeen on kumottava riidanalaisen päätöksen 5 artiklan b alakohta ja 7 artiklan 5 kohdan b alakohta siltä osin kuin niissä vahvistetaan Servierin Lupin-sopimuksella toteuttaman kilpailusääntöjen rikkomisen päättymispäiväksi Irlannissa, Belgiassa, Unkarissa ja Tšekissä 6.5.2009 ja otetaan tämä päivämäärä huomioon laskettaessa Servierille tämän kilpailusääntöjen rikkomisen perusteella määrätty sakko. (
123
)
295.
Koska yksikään Servierin esittämistä muista valitusperusteista ei voi menestyä, valitus on hylättävä muilta osin.
V Oikeudenkäyntikulut
296.
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos valitus on perusteeton tai jos valitus hyväksytään ja unionin tuomioistuin itse ratkaisee riidan lopullisesti, se tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista.
297.
Työjärjestyksen 138 artiklan 3 kohdassa, jota sovelletaan valituksen käsittelyyn työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla, määrätään, että jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi, kukin asianosainen vastaa omista kuluistaan. Unionin tuomioistuin voi kuitenkin päättää, että asianosainen vastaa omien kulujensa lisäksi osasta toisen asianosaisen kuluja, jos tämä on perusteltua asiassa ilmenneiden seikkojen vuoksi.
298.
Tässä tapauksessa Servier on voittanut asian siltä osin kuin kyse on sen viidennen valitusperusteen kolmannesta osasta, joka koskee Lupin-sopimuksen muodostaman kilpailusääntöjen rikkomisen päättymispäivää Irlannissa, Belgiassa, Unkarissa ja Tšekissä, ja unionin tuomioistuin voi ratkaista asian lopullisesti ja kumota riidanalaisen päätöksen tältä osin. Servier on kuitenkin hävinnyt asian siltä osin kuin kyse on sen kaikkiaan seitsemässä valitusperusteessa esittämistä muista väitteistä.
299.
Menettelystä ensimmäisessä oikeusasteessa aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista on täsmennettävä, että niistä on kyse tässä muutoksenhakumenettelyssä vain siltä osin kuin ne liittyvät muutoksenhakumenettelyssä kyseessä oleviin ensimmäisessä oikeusasteessa esitettyihin kanneperusteisiin.
300.
Näissä olosuhteissa on perusteltua, että Servier SAS, Servier Laboratories Ltd ja Les Laboratoires Servier SAS vastaavat yhteisvastuullisesti omista oikeudenkäyntikuluistaan ja että ne velvoitetaan korvaamaan yhteisvastuullisesti neljä viidesosaa komission oikeudenkäyntikuluista, jotka ovat aiheutuneet muutoksenhakumenettelystä ja menettelystä ensimmäisessä oikeusasteessa, siltä osin kuin nämä oikeudenkäyntikulut liittyvät tässä muutoksenhakumenettelyssä kyseessä oleviin perusteisiin. Sitä vastoin komissio vastaa yhdestä viidesosasta omia oikeudenkäyntikulujaan, jotka ovat aiheutuneet muutoksenhakumenettelystä ja menettelystä ensimmäisessä oikeusasteessa, siltä osin kuin nämä oikeudenkäyntikulut liittyvät tässä muutoksenhakumenettelyssä kyseessä oleviin perusteisiin.
301.
Työjärjestyksen 184 artiklan 4 kohdan mukaan unionin tuomioistuin voi määrätä, että ensimmäisessä oikeusasteessa väliintulijana esiintynyt, joka on osallistunut asian käsittelyn kirjalliseen tai suulliseen vaiheeseen unionin tuomioistuimessa, vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan. Koska EFPIA on osallistunut tämän muutoksenhakuasian käsittelyn kirjalliseen vaiheeseen, sen on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan, jotka ovat aiheutuneet muutoksenhakumenettelystä.
302.
Työjärjestyksen 140 artiklan 1 kohdan ja 184 artiklan 1 kohdan määräyksistä yhdessä luettuina seuraa, että jäsenvaltiot, jotka ovat asiassa väliintulijoina, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan. Näin ollen on määrättävä, että Yhdistynyt kuningaskunta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, jotka ovat aiheutuneet muutoksenhakumenettelystä.
VI Ratkaisuehdotus
303.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin ratkaisee asian seuraavasti:
1)
Unionin yleisen tuomioistuimen 12.12.2018 antaman tuomion Servier ym. vastaan komissio (T-691/14, EU:T:2018:922) tuomiolauselman 5 kohta kumotaan siltä osin kuin siinä hylätään vaatimus SEUT 101 ja SEUT 102 artiklan mukaisesta menettelystä 9.7.2014 annetun komission päätöksen C(2014) 4955 final (asia AT.39612 – Perindopriili (Servier)) kumoamisesta siltä osin kuin tässä päätöksessä katsotaan sen 5 artiklan b alakohdassa tarkoitetun kilpailusääntöjen rikkomisen päättymispäiväksi Irlannissa, Belgiassa, Unkarissa ja Tšekissä 6.5.2009 ja vahvistetaan Servier SAS:lle ja Les Laboratoires Servier SAS:lle sen 7 artiklan 5 kohdan b alakohdassa tämän mukaisesti määrätty sakko.
2)
12.12.2018 annetun tuomion Servier ym. vastaan komissio (T-691/14, EU:T:2018:922) tuomiolauselman 6 kohta kumotaan siltä osin kuin se koskee Servier SAS:lle, Servier Laboratories Ltd:lle, Les Laboratoires Servier SAS:lle ja Euroopan komissiolle menettelystä ensimmäisessä oikeusasteessa aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja, jotka liittyvät tässä muutoksenhakumenettelyssä kyseessä oleviin ensimmäisessä oikeusasteessa esitettyihin kanneperusteisiin.
3)
Päätöksen C(2014) 4955 final 5 artiklan b alakohta ja 7 artiklan 5 kohdan b alakohta kumotaan siltä osin kuin niissä katsotaan kyseisessä 5 artiklan b alakohdassa tarkoitetun kilpailusääntöjen rikkomisen päättymispäiväksi Irlannissa, Belgiassa, Unkarissa ja Tšekissä 6.5.2009 ja vahvistetaan Servier SAS:lle ja Les Laboratoires Servier SAS:lle kyseisessä 7 artiklan 5 kohdan b alakohdassa tämän mukaisesti määrätty sakko.
4)
Komission päätöksen C(2014) 4955 final 7 artiklan 5 kohdan b alakohdan nojalla Servier SAS:lle ja Les Laboratoires Servier SAS:lle määräämä sakko kumotaan siltä osin kuin se on määrätty kyseisen päätöksen 5 artiklan b alakohdassa tarkoitetusta kilpailusääntöjen rikkomisesta Irlannissa, Belgiassa, Unkarissa ja Tšekissä.
5)
Valitus hylätään muilta osin.
6)
Servier SAS, Servier Laboratories Ltd ja Les Laboratoires Servier SAS vastaavat yhteisvastuullisesti omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan yhteisvastuullisesti neljä viidesosaa komission oikeudenkäyntikuluista, jotka ovat aiheutuneet menettelystä ensimmäisessä oikeusasteessa, siltä osin kuin nämä oikeudenkäyntikulut liittyvät tässä muutoksenhakumenettelyssä kyseessä oleviin ensimmäisessä oikeusasteessa esitettyihin kanneperusteisiin.
7)
Servier SAS, Servier Laboratories Ltd ja Les Laboratoires Servier SAS vastaavat yhteisvastuullisesti omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan yhteisvastuullisesti neljä viidesosaa komission oikeudenkäyntikuluista, jotka ovat aiheutuneet muutoksenhakumenettelystä.
8)
Komissio vastaa yhdestä viidesosasta omia oikeudenkäyntikulujaan, jotka ovat aiheutuneet menettelystä ensimmäisessä oikeusasteessa, siltä osin kuin nämä oikeudenkäyntikulut liittyvät tässä muutoksenhakumenettelyssä kyseessä oleviin ensimmäisessä oikeusasteessa esitettyihin kanneperusteisiin.
9)
Komissio vastaa yhdestä viidesosasta omia oikeudenkäyntikulujaan, jotka ovat aiheutuneet muutoksenhakumenettelystä.
10)
European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations ja Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, jotka ovat aiheutuneet muutoksenhakumenettelystä.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	Tuomio 30.1.2020 (C-307/18, EU:C:2020:52; jäljempänä tuomio Generics (UK) ym.).
(
3
)	Tuomio 25.3.2021 (C‑591/16 P, EU:C:2021:243; jäljempänä tuomio Lundbeck v. komissio); tuomio 25.3.2021, Sun Pharmaceutical Industries ja Ranbaxy (UK) v. komissio (C‑586/16 P, ei julkaistu, EU:C:2021:241); tuomio 25.3.2021, Generics (UK) v. komissio (C‑588/16 P, ei julkaistu, EU:C:2021:242); tuomio 25.3.2021, Arrow Group ja Arrow Generics v. komissio (C‑601/16 P, ei julkaistu, EU:C:2021:244); tuomio 25.3.2021, Xellia Pharmaceuticals ja Alpharma v. komissio (C‑611/16 P, EU:C:2021:245) ja tuomio 25.3.2021, Merck v. komissio (C‑614/16 P, ei julkaistu, EU:C:2021:246).
(
4
)	Tuomio 12.12.2018, Servier ym. v. komissio (T-691/14, EU:T:2018:922; jäljempänä valituksenalainen tuomio) (johon on haettu muutosta nyt käsiteltävällä valituksella sekä valituksella asiassa C‑176/19 P, komissio v. Servier ym.); tuomio 12.12.2018, Biogaran v. komissio (T-677/14, EU:T:2018:910) (valitus C‑207/19 P, Biogaran v. komissio); tuomio 12.12.2018, Teva UK ym. v. komissio (T-679/14, ei julkaistu, EU:T:2018:919) (valitus C‑198/19 P, Teva UK ym. v. komissio); tuomio 12.12.2018, Lupin v. komissio (T-680/14, ei julkaistu, EU:T:2018:908) (valitus C‑144/19 P, Lupin v. komissio); tuomio 12.12.2018, Mylan Laboratories ja Mylan v. komissio (T-682/14, ei julkaistu, EU:T:2018:907) (valitus C‑197/19 P, Mylan Laboratories ja Mylan v. komissio); tuomio 12.12.2018, Krka v. komissio (T-684/14, ei julkaistu, EU:T:2018:918) (valitus C‑151/19 P, komissio v. Krka); tuomio 12.12.2018, Niche Generics v. komissio (T-701/14, ei julkaistu, EU:T:2018:921) (valitus C‑164/19 P, Niche Generics v. komissio) ja tuomio 12.12.2018, Unichem Laboratories v. komissio (T-705/14, ei julkaistu, EU:T:2018:915) (valitus C‑166/19 P, Unichem Laboratories v. komissio).
(
5
)	SEUT 101 ja SEUT 102 artiklan mukaisesta menettelystä 9.7.2014 annettu komission päätös C(2014) 4955 final (asia AT.39612 – Perindopriili (Servier)) (jäljempänä riidanalainen päätös).
(
6
)	Valituksenalaisen tuomion 1 kohta sekä riidanalaisen päätöksen 11 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet.
(
7
)	Riidanalaisen päätöksen 14 perustelukappale.
(
8
)	Tuomio 12.12.2018, Niche Generics v. komissio (T-701/14, ei julkaistu, EU:T:2018:921, 8 kohta) ja tuomio 12.12.2018, Unichem Laboratories v. komissio (T-705/14, ei julkaistu, EU:T:2018:915, 8 kohta) sekä riidanalaisen päätöksen 31 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet.
(
9
)	Tuomio 12.12.2018, Mylan Laboratories ja Mylan v. komissio (T-682/14, ei julkaistu, EU:T:2018:907, 8 ja 9 kohta) sekä riidanalaisen päätöksen 27 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet.
(
10
)	Tuomio 12.12.2018, Teva UK ym. v. komissio (T-679/14, ei julkaistu, EU:T:2018:919, 8 ja 9 kohta) sekä riidanalaisen päätöksen 37 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet.
(
11
)	Tuomio 12.12.2018, Lupin v. komissio (T-680/14, ei julkaistu, EU:T:2018:908, 8 kohta) sekä riidanalaisen päätöksen 23 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet.
(
12
)	Valituksenalaisen tuomion 2 ja 3 kohta sekä riidanalaisen päätöksen ensimmäinen perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet, 86 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet ja 2143 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet.
(
13
)	Kuten lääkkeiden lisäsuojatodistuksen aikaansaamisesta 18.6.1992 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 1768/92 (EYVL 1992, L 182, s. 1) sallittiin.
(
14
)	Valituksenalaisen tuomion 4 kohta sekä riidanalaisen päätöksen 92 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet.
(
15
)	Riidanalaisen päätöksen 98 perustelukappale.
(
16
)	Valituksenalaisen tuomion 5–8 kohta sekä riidanalaisen päätöksen 94 ja 118 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet ja 124 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet.
(
17
)	Valituksenalaisen tuomion 8 kohta ja riidanalaisen päätöksen 120 perustelukappale.
(
18
)	Valituksenalaisen tuomion 9 ja 10 kohta sekä riidanalaisen päätöksen 8, 88 ja 218 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet.
(
19
)	Riidanalaisen päätöksen 100 perustelukappale.
(
20
)	Valituksenalaisen tuomion 11–27 kohta sekä riidanalaisen päätöksen 129 ja 151 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet, 157 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet ja 156 ja 201 perustelukappaleen taulukot.
(
21
)	Valituksenalaisen tuomion 11 ja 12 kohta sekä riidanalaisen päätöksen 158 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet.
(
22
)	Valituksenalaisen tuomion 12 kohta sekä riidanalaisen päätöksen 162–170 ja 962 perustelukappale.
(
23
)	Valituksenalaisen tuomion 16–21 ja 24–27 kohta sekä riidanalaisen päätöksen 171–202 perustelukappale.
(
24
)	Valituksenalaisen tuomion 25 ja 26 kohta sekä riidanalaisen päätöksen 175 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet.
(
25
)	Valituksenalaisen tuomion 27 kohta sekä riidanalaisen päätöksen 193 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet.
(
26
)	Riidanalaisen päätöksen 410 perustelukappale.
(
27
)	Riidanalaisen päätöksen 423 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet.
(
28
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 22 kohta.
(
29
)	Valituksenalaisen tuomion 16 kohta ja sitä seuraavat kohdat sekä riidanalaisen päätöksen 483 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet.
(
30
)	Yksityiskohtaisemman kuvauksen osalta viitataan valituksenalaisen tuomion 29 kohtaan ja sitä seuraaviin kohtiin sekä riidanalaisen päätöksen 422 ja 546 perustelukappaleeseen ja sitä seuraaviin perustelukappaleisiin.
(
31
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 22 kohta.
(
32
)	Valituksenalaisen tuomion 20 ja 21 kohta sekä riidanalaisen päätöksen 677 perustelukappale. Ks. riidasta Pharmachemien kanssa edellä tämän ratkaisuehdotuksen 27 kohta.
(
33
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 23 ja 26 kohta.
(
34
)	Valituksenalaisen tuomion 37 kohta ja sitä seuraavat kohdat sekä riidanalaisen päätöksen 652 ja 741 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet.
(
35
)	Valituksenalaisen tuomion 42 kohta sekä riidanalaisen päätöksen 749 ja 770 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet.
(
36
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 26 kohta sekä riidanalaisen päätöksen 776 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet.
(
37
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 22 kohta.
(
38
)	Valituksenalaisen tuomion 24 kohta sekä riidanalaisen päätöksen 1013 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet.
(
39
)	Valituksenalaisen tuomion 52 kohta ja sitä seuraavat kohdat sekä riidanalaisen päätöksen 975 ja 1037 perustelukappale ja sitä seuraavat perustelukappaleet.
(
40
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 5.
(
41
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 4.
(
42
)	Tuomio 25.3.2021, Lundbeck v. komissio; tuomio 25.3.2021, Sun Pharmaceutical Industries ja Ranbaxy (UK) v. komissio (C‑586/16 P, ei julkaistu, EU:C:2021:241); tuomio 25.3.2021, Generics (UK) v. komissio (C‑588/16 P, ei julkaistu, EU:C:2021:242); tuomio 25.3.2021, Arrow Group ja Arrow Generics v. komissio (C‑601/16 P, ei julkaistu, EU:C:2021:244); tuomio 25.3.2021, Xellia Pharmaceuticals ja Alpharma v. komissio (C‑611/16 P, EU:C:2021:245) ja tuomio 25.3.2021, Merck v. komissio (C‑614/16 P, ei julkaistu, EU:C:2021:246).
(
43
)	Tuomio 20.1.2016, Toshiba Corporation v. komissio (C‑373/14 P, EU:C:2016:26, 31, 32 ja 34 kohta); tuomio Generics (UK) ym., 45 kohta ja tuomio Lundbeck v. komissio, 57 kohta; ks. myös tuomio 28.6.2016, Portugal Telecom v. komissio (T-208/13, EU:T:2016:368, 181 kohta) ja tuomio Telefónica v. komissio (T-216/13, EU:T:2016:369, 221 kohta).
(
44
)	Tuomio Generics (UK) ym., 36, 37 ja 39 kohta ja tuomio Lundbeck v. komissio, 55 kohta.
(
45
)	Ks. tuomio Generics (UK) ym., 50 kohta ja ratkaisuehdotukseni Generics (UK) ym. (C-307/18, EU:C:2020:28, 83 kohta).
(
46
)	Ks. tuomio Generics (UK) ym., 48, 49, 51 ja 52 kohta ja ratkaisuehdotukseni Generics (UK) ym. (C-307/18, EU:C:2020:28, 67–85 kohta).
(
47
)	Tuomio Generics (UK) ym., 46 kohta ja tuomio Lundbeck v. komissio, 58 kohta.
(
48
)	Tuomio Generics (UK) ym., 42–44, 46, 50 ja 55–57 kohta ja tuomio Lundbeck v. komissio, 57, 74–76 ja 88 kohta; ks. myös ratkaisuehdotukseni Generics (UK) ym. (C-307/18, EU:C:2020:28, 83 ja 86–88 kohta) ja ratkaisuehdotukseni Lundbeck v. komissio (C‑591/16 P, EU:C:2020:428, 59, 78 ja 79 kohta).
(
49
)	Tuomio Generics (UK) ym., 55–57 kohta; tuomio Lundbeck v. komissio, 57 ja 78 kohta ja tuomio 20.1.2016, Toshiba Corporation v. komissio (C‑373/14 P, EU:C:2016:26, 33 ja 34 kohta).
(
50
)	Tuomio Generics (UK) ym., 43 ja 44 kohta ja tuomio Lundbeck v. komissio, 57 kohta.
(
51
)	Tuomio Lundbeck v. komissio, 74 ja 75 kohta.
(
52
)	Tuomio 14.10.2010, Deutsche Telekom v. komissio (C‑280/08 P, EU:C:2010:603, 25 kohta) ja tuomio 10.4.2014, Areva ym. v. komissio (C‑247/11 P ja C‑253/11 P, EU:C:2014:257, 114 kohta).
(
53
)	Tuomio 17.12.1998, Baustahlgewebe v. komissio (C‑185/95 P, EU:C:1998:608, 58 kohta) ja tuomio 22.11.2012, E.ON Energie v. komissio (C‑89/11 P, EU:C:2012:738, 71 kohta).
(
54
)	Ks. vastaavasti tuomio 28.3.1984, Compagnie royale asturienne des mines ja Rheinzink v. komissio (29/83 ja 30/83, EU:C:1984:130, 20 kohta) ja tuomio 31.3.1993, Ahlström Osakeyhtiö ym. v. komissio (C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 ja C-125/85–C-129/85, EU:C:1993:120, 127 kohta).
(
55
)	Ks. vastaavasti tuomio 6.1.2004, BAI ja komissio v. Bayer (C‑2/01 P ja C‑3/01 P, EU:C:2004:2, 63 kohta); tuomio 24.6.2015, Fresh Del Monte Produce v. komissio ja komissio v. Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P ja C‑294/13 P, EU:C:2015:416, 135–140 kohta) ja tuomio 27.1.2021, The Goldman Sachs Group v. komissio (C‑595/18 P, EU:C:2021:73, 92 kohta). Ks. myös tuomio 16.6.2015, FSL ym. v. komissio (T-655/11, EU:T:2015:383, 181 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
56
)	Tuomio 6.10.2009, GlaxoSmithKline Services ym. v. komissio ym. (C‑501/06 P, C‑513/06 P, C‑515/06 P ja C‑519/06 P, EU:C:2009:610, 83 kohta); tuomio 1.7.2010, Knauf Gips v. komissio (C‑407/08 P, EU:C:2010:389, 80 kohta) ja tuomio 18.1.2017, Toshiba v. komissio (C‑623/15 P, ei julkaistu, EU:C:2017:21, 52 kohta).
(
57
)	Tuomio Lundbeck v. komissio, 78 ja 79 kohta.
(
58
)	Tuomio Generics (UK) ym., 38 kohta ja tuomio Lundbeck v. komissio, 63, 83 ja 84 kohta.
(
59
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 75 ja 79–81 kohta.
(
60
)	Tuomio Generics (UK) ym., 44 kohta.
(
61
)	Tuomio Generics (UK) ym., 53 kohta.
(
62
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 37 kohta.
(
63
)	Ks. vastaavasti tuomio Lundbeck v. komissio, 67 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
(
64
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 82 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
65
)	C‑67/13 P, EU:C:2014:1958, 56 kohta.
(
66
)	Tuomio Lundbeck v. komissio, 129 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
(
67
)	Ks. ratkaisuehdotukseni Lundbeck v. komissio (C‑591/16 P, EU:C:2020:428, 156 ja 157 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
68
)	Tuomio Generics (UK) ym., 111 kohta.
(
69
)	Tuomio Lundbeck v. komissio, 114, 115 ja 137 kohta.
(
70
)	Tuomio Generics (UK) ym., 94 kohta ja tuomio Lundbeck v. komissio, 115 kohta.
(
71
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 41 ja 42 kohta.
(
72
)	Tuomio Generics (UK) ym., 90–92 kohta ja tuomio Lundbeck v. komissio, 115 ja 134 kohta.
(
73
)	C-307/18, EU:C:2020:28, 126 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
(
74
)	Ks. ratkaisuehdotukseni Generics (UK) ym. (C-307/18, EU:C:2020:28, 124–128 ja 176 kohta).
(
75
)	Ks. kustannuksista, joiden korvaamista ei voida perustella, tuomio Generics (UK) ym., 84–92 kohta.
(
76
)	Ks. tuomio 8.9.2016, Lundbeck v. komissio (T-472/13, EU:T:2016:449, 380 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
77
)	Tuomio Generics (UK) ym., 107–110 kohta; ks. myös ratkaisuehdotukseni Generics (UK) ym. (C-307/18, EU:C:2020:28, 168–172 kohta).
(
78
)	Ks. valituksenalaisen tuomion 655 kohta ja riidanalaisen päätöksen 1614 perustelukappale.
(
79
)	Ks. ratkaisuehdotukseni Generics (UK) ym. (C-307/18, EU:C:2020:28, 169 kohta).
(
80
)	Ks. vastaavasti tuomio Generics (UK) ym., 119 ja 120 kohta.
(
81
)	Ks. ratkaisuehdotukseni Generics (UK) ym. (C-307/18, EU:C:2020:28, 124–128 ja 176 kohta).
(
82
)	Riidanalaisen päätöksen 1561 perustelukappale.
(
83
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 40–42 kohta.
(
84
)	Ks. tästä edellä jo tämän ratkaisuehdotuksen 133 ja 134 kohta.
(
85
)	Tuomio Generics (UK) ym., 90–92 kohta ja tuomio Lundbeck v. komissio, 115 ja 134 kohta.
(
86
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 97 ja 98 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
87
)	Näiden ehtojen tulkinta kuuluu tosiseikkojen arviointiin, joka kuuluu unionin yleiselle tuomioistuimelle: ks. tuomio 29.10.2015, komissio v. ANKO (C‑78/14 P, EU:C:2015:732, 23 kohta).
(
88
)	Tuomio Generics (UK) ym., 97 kohta ja tuomio Lundbeck v. komissio, 121 kohta.
(
89
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 40 kohta. Komissio kuitenkin katsoo riidanalaisen päätöksen 2127 perustelukappaleessa, että kilpailusääntöjen rikkominen oli alkanut myöhemmin Maltalla ja Italiassa.
(
90
)	Komissio katsoo myös, että kilpailusääntöjen rikkominen päättyi aikaisemmin Yhdistyneessä kuningaskunnassa, 6.7.2007, jolloin patentti 947 mitätöitiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa (tämän ratkaisuehdotuksen 26 kohta), sekä Alankomaissa, 12.12.2007, jolloin Apotex tuli markkinoille riskillä (tämän ratkaisuehdotuksen 27 kohta, jossa viitataan riidanalaisen päätöksen 193 perustelukappaleeseen ja sitä seuraaviin perustelukappaleissa, joiden mukaan tämä markkinoilletulo tapahtui 13.12.2007).
(
91
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 28 kohta.
(
92
)	Sandoz tuli myös Alankomaiden ja Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoille toukokuussa 2008; tässä tapauksessa kilpailusääntöjen rikkomisen on joka tapauksessa katsottu päättyneen kyseisenä ajankohtana (ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 90).
(
93
)	Esitetty tiivistäen valituksenalaisen tuomion 54 kohdassa ja toistettu riidanalaisen päätöksen 1038 perustelukappaleessa.
(
94
)	Tämä kirjeenvaihto on mainittu jo tämän ratkaisuehdotuksen 209 kohdassa.
(
95
)	Tuomio 6.10.2021, Sigma Alimentos Exterior v. komissio (C‑50/19 P, EU:C:2021:792, 63 kohta).
(
96
)	Tämä paikkansapitävä seikka ei kuitenkaan vaikuta unionin yleisen tuomioistuimen kirjeenvaihdon sisällöstä sinänsä esittämän tulkinnan perusteltavuuteen (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 209 kohta).
(
97
)	Ks. vastaavasti tuomio 2.4.1998, komissio v. Sytraval ja Brink’s France (C‑367/95 P, EU:C:1998:154, 63 kohta) ja tuomio 14.10.2010, Deutsche Telekom v. komissio (C‑280/08 P, EU:C:2010:603, 130 kohta).
(
98
)	Ks. vastaavasti tuomio 8.7.1999, komissio v. Anic Partecipazioni (C‑49/92 P, EU:C:1999:356, 81–83 kohta); tuomio 7.1.2004, Aalborg Portland ym. v. komissio (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P, EU:C:2004:6, 258 kohta) ja tuomio 19.12.2013, Siemens ym. v. komissio (C‑239/11 P, C‑489/11 P ja C‑498/11 P, ei julkaistu, EU:C:2013:866, 248 kohta).
(
99
)	Tuomio 16.6.2022, Toshiba Samsung Storage Technology ja Toshiba Samsung Storage Technology Korea v. komissio (C‑700/19 P, EU:C:2022:484, 107 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
100
)	Ks. vastaavasti tuomio 16.6.2022, Sony Corporation ja Sony Electronics v. komissio (C‑697/19 P, EU:C:2022:478, 67 kohta).
(
101
)	Julkisasiamies Pitruzzellan ratkaisuehdotus Sony Corporation ja Sony Electronics v. komissio, Sony Optiarc ja Sony Optiarc America v. komissio, Quanta Storage v. komissio ja Toshiba Samsung Storage Technology ja Toshiba Samsung Storage Technology Korea v. komissio (C‑697/19 P–C‑700/19 P, EU:C:2021:452, 100 kohta ja sitä seuraavat kohdat); ks. myös tuomio 16.9., Masco ym. v. komissio (T-378/10, EU:T:2013:469, 57 kohta); ks. vastaavasti myös tuomio 27.2.2014, InnoLux v. komissio (T-91/11, EU:T:2014:92, 138 kohta) ja tuomio LG Display ja LG Display Taiwan v. komissio (T-128/11, EU:T:2014:88, 224 kohta).
(
102
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 238 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö.
(
103
)	Tuomio 3.3.2011 (T-110/07, EU:T:2011:68).
(
104
)	Tuomio 16.9.2013, Masco ym. v. komissio (T-378/10, EU:T:2013:469, 59 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
(
105
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 144–162 kohta.
(
106
)	Tuomio 7.1.2004, Aalborg Portland ym. v. komissio (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P, EU:C:2004:6, 365 kohta).
(
107
)	Ks. tältä osin ratkaisuehdotukseni Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v. komissio (C‑105/04 P, EU:C:2005:751, 137 kohta) ja ratkaisuehdotukseni Schindler Holding ym. v. komissio (C‑501/11 P, EU:C:2013:248, 190 kohta); ks. vastaavasti tuomio 18.7.2013, Schindler Holding ym. v. komissio (C‑501/11 P, EU:C:2013:522, 155 ja 156 kohta) ja tuomio 24.10.2013, Kone ym. v. komissio (C‑510/11 P, ei julkaistu, EU:C:2013:696, 40 ja 42 kohta).
(
108
)	Tuomio 17.12.1998, Baustahlgewebe v. komissio (C‑185/95 P, EU:C:1998:608, 128 kohta); tuomio 28.6.2005, Dansk Rørindustri ym. v. komissio (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 244 ja 303 kohta) ja tuomio 3.9.2009, Papierfabrik August Koehler ym. v. komissio (C‑322/07 P, C‑327/07 P ja C‑338/07 P, EU:C:2009:500, 125 kohta).
(
109
)	Tuomio 17.12.1998, Baustahlgewebe v. komissio (C‑185/95 P, EU:C:1998:608, 128 kohta); tuomio 28.6.2005, Dansk Rørindustri ym. v. komissio (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 244 ja 303 kohta) ja tuomio 3.9.2009, Papierfabrik August Koehler ym. v. komissio (C‑322/07 P, C‑327/07 P ja C‑338/07 P, EU:C:2009:500, 125 kohta).
(
110
)	Tuomio 16.11.2000, Weig v. komissio (C‑280/98 P, EU:C:2000:627, 63 ja 68 kohta) ja tuomio Sarrió v. komissio (C‑291/98 P, EU:C:2000:631, 97 ja 99 kohta).
(
111
)	Tuomio 22.11.2012, E.ON Energie v. komissio (C‑89/11 P, EU:C:2012:738, 126 kohta) ja tuomio 18.7.2013, Schindler Holding ym. v. komissio (C‑501/11 P, EU:C:2013:522, 165 kohta).
(
112
)	Tuomio 17.12.1998, Baustahlgewebe v. komissio (C‑185/95 P, EU:C:1998:608, 129 kohta); tuomio 28.6.2005, Dansk Rørindustri ym. v. komissio (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 245 kohta); tuomio 30.5.2013, Quinn Barlo ym. v. komissio (C‑70/12 P, ei julkaistu, EU:C:2013:351, 57 kohta) ja tuomio 26.1.2017, Villeroy & Boch Austria v. komissio (C‑626/13 P, EU:C:2017:54, 86 kohta).
(
113
)	Tuomio 28.6.2005, Dansk Rørindustri ym. v. komissio (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 217 ja 218 kohta) ja tuomio 22.10.2015, AC-Treuhand v. komissio (C‑194/14 P, EU:C:2015:717, 41 kohta).
(
114
)	Ks. tältä osin tämän ratkaisuehdotuksen129–134 ja 195 kohta.
(
115
)	Ks. tältä osin tuomio Generics (UK) ym., 87 ja 88 kohta ja tuomio Lundbeck v. komissio, 114 ja 167 kohta.
(
116
)	Ks. ratkaisuehdotukseni Generics (UK) ym. (C-307/18, EU:C:2020:28, 113 ja 114 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
117
)	Ks. tältä osin tänään esittämäni ratkaisuehdotus rinnakkaisessa asiassa C‑176/19 P, komissio v. Servier ym.
(
118
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 53 kohta.
(
119
)	[SEUT 101 ja SEUT 102] artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EYVL 2003, L 1, s. 1).
(
120
)	EUVL 2006, C 210, s. 2.
(
121
)	Ks. komission vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen 28.6.2016 esittämään kysymykseen toimittama liite G.1. Ks. myös Servierin valituskirjelmänsä liitteenä P.03 toimittama taulukko, joka perustuu komission kyseisessä liitteessä G.1 käyttämään laskentatapaan. Tällä laskentatavalla Lupin-sopimuksen perusteella kunkin jäsenvaltion osalta määrätyn sakon lopullinen määrä on saatu seuraavasti: [(myynnin mukautettu arvo x muuttuva määrä) x kesto] + [myynnin arvo x lisäsumma] (lisäsummaksi on vahvistettu 0 Lupin-sopimuksen perusteella; ks. riidanalaisen päätöksen 3139 perustelukappale). Kunkin jäsenvaltion osalta näin saadut määrät on lopuksi laskettu yhteen kunkin sopimuksen osalta.
(
122
)	Tuomio 15.10.2002, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio (C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ja C‑254/99 P, EU:C:2002:582, 60–62 ja 693–695 kohta) ja tuomio 24.9.2019, Printeos ym. v. komissio (T-466/17, EU:T:2019:671, 56–58 kohta).
(
123
)	Tämä ei vaikuta seurauksiin, jotka tällä kumoamisella on Lupin-sopimuksen muodostamaa kilpailusääntöjen rikkomista koskevaan toteamukseen Lupinin osalta (tuomio 14.9.1999, komissio v. AssiDomän Kraft Products ym., C‑310/97 P, EU:C:1999:407, 49 kohta ja sitä seuraavat kohdat).