61998CC0383_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
Inledning
1 Oberster Gerichtshof i Republiken Österrike, som är den sista ordinära instansen när det gäller att avgöra detta mål, har ställt sin tolkningsfråga för att få klarhet i huruvida gemenskapsregleringen om kampen mot varumärkesförfalskning är tillämplig på ett fall, där varken varans avsändare, mottagare eller varumärkesinnehavare, som har hävdat att hans rättigheter har kränkts, har sitt säte i en medlemsstat.
2 Denna fråga har uppkommit inom ramen för ett överklagande som ytterst syftar till att fastställa vilken domstol som är behörig att avgöra sakfrågan. Gemenskapsrätten innehåller för närvarande ingen bestämmelse om den territoriella behörigheten hos den nationella domstol som avgör sådana tvister. Jag kommer därför inte att ta upp denna fråga på nytt.
Bakgrund
3 Av begäran om förhandsavgörande framgår att käranden i tvisten vid den nationella domstolen, ett bolag med säte i New York, är innehavare av flera ord- och figurmärken som är allmänt kända i hela världen(1) och registrerade bland annat i Österrike. Käranden åberopade dessa rättigheter och utverkade av de behöriga tullmyndigheterna ett beslut om att tills vidare kvarhålla 633 T-shirts som var försedda med märket Polo Ralph Lauren och som hade avsänts från ett tredje land till ett bolag i Polen. Enligt yrkandet skulle dessa varor hänföras till ett suspensivt arrangemang.
Den relevanta gemenskapsregleringen
4 Varupartiet T-shirts kvarhölls i enlighet med rådets förordning (EG) nr 3295/94 av den 22 december 1994 om åtgärder för att förhindra övergång till fri omsättning, export, återexport eller hänförande till ett suspensivt arrangemang av varumärkesförfalskade och pirattillverkade varor (nedan kallad förordningen).(2)
5 Förordningen syftar till att förhindra att varumärkesförfalskade och pirattillverkade varor släpps ut på marknaden och i detta syfte vidta åtgärder för att effektivt bekämpa den illegala handeln med sådana varor (andra övervägandet).
I detta syfte fastställs å ena sidan de omständigheter under vilka tullmyndigheterna skall ingripa i fråga om varor som misstänks vara varumärkesförfalskade eller pirattillverkade och som införs för fri omsättning, export eller återexport eller påträffas då kontroll sker av varor som hänförs till ett suspensivt arrangemang (artikel 1.1 a) och å andra sidan de åtgärder som skall vidtas av de behöriga myndigheterna med avseende på dessa varor om det har fastställts att de verkligen är varumärkesförfalskade eller pirattillverkade (artikel 1.1 b).
6 Av artikel 3 framgår att innehavaren av ett varumärke, en upphovsrätt eller närstående rättigheter eller en mönsterrätt (nedan kallad rättighetsinnehavaren) kan inge en skriftlig ansökan till den behöriga enheten vid tullmyndigheten om att denna skall ingripa mot de varor som han misstänker vara varumärkesförfalskade eller pirattillverkade. Denna ansökan skall innehålla en tillräckligt detaljerad beskrivning av varorna och ett bevis på att den sökande är rättighetsinnehavare för dessa varor. Sedan behandlas ansökan av den behöriga enheten, som genast skriftligen skall underrätta den sökande om sitt beslut.
7 I artikel 5 i förordningen föreskrivs att det beslut genom vilket rättighetsinnehavarens ansökan beviljas omedelbart skall överlämnas till de tullkontor i medlemsstaten som antas bli berörda av de varor som i ansökan anges vara varumärkesförfalskade eller pirattillverkade.
8 Om ett tullkontor, till vilket beslutet om att bevilja en ansökan från rättighetsinnehavaren har överlämnats, efter att, om så är nödvändigt, ha rådgjort med den sökande finner det klarlagt att vissa varor motsvarar beskrivningen av de varumärkesförfalskade eller pirattillverkade varorna i detta beslut, skall tullkontoret i enlighet med första stycket i artikel 6.1 i förordningen uppskjuta frigörandet av varorna eller kvarhålla dessa.
9 Enligt artikel 84.1 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (nedan kallad tullkodexen) gäller termen "suspensivt arrangemang"(3) när den används i fråga om icke-gemenskapsvaror, bland annat extern transitering.
10 I artikel 91.1 i tullkodexen föreskrivs följande: "Förfarandet för extern transitering skall medge befordran från en plats till en annan inom gemenskapens tullområde av
a) icke-gemenskapsvaror utan att dessa varor beläggs med importtullar och andra avgifter eller blir föremål för handelspolitiska åtgärder,
b) gemenskapsvaror som är föremål för en gemenskapsåtgärd som förutsätter export av varorna till tredje land och för vilka tullformaliteterna för denna export har uppfyllts."
Tolkningsfrågan
11 Den 29 september 1998 beslöt Oberster Gerichtshof att skjuta upp förfarandet och att i enlighet med artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG) begära ett förhandsavgörande från domstolen avseende följande fråga:
"Skall artikel 1 i rådets förordning (EG) nr 3295/94 av den 22 december 1994 om åtgärder för att förhindra övergång till fri omsättning, export, återexport eller hänförande till ett suspensivt arrangemang av varumärkesförfalskade och pirattillverkade varor (EGT L 341 av den 30 december 1994) tolkas så, att denna förordning även skall tillämpas när varor av det slag som anges i förordningen, vilka befinner sig under transitering från en stat som inte tillhör Europeiska gemenskapen till en annan stat som inte heller tillhör Europeiska gemenskapen, på ansökan av en rättighetsinnehavare, som hävdar att hans rättigheter har kränkts och vars företag har sitt säte i ett tredje land, tills vidare kvarhålls i en medlemsstat av tullmyndigheterna i den staten med stöd av nämnda förordning?"
De inlämnade yttrandena
12 Bland dem som har lämnat in yttranden i detta förfarande har endast den tyska regeringen ifrågasatt om förordningen är tillämplig på varor som befinner sig under extern transitering och som eventuellt är försedda med ett förfalskat varumärke, som innehas av ett bolag utanför gemenskapen.
Förordningen, som syftar till att skydda den inre marknaden, gör det enligt denna regering inte möjligt för de nationella tullmyndigheterna att ingripa när varor endast är föremål för transitering. Denna tolkning styrks genom den nya förordningen mot pirattillverkning,(4) som antogs den 25 januari 1999 och genom vilken bland annat skyldigheten att ingripa utvidgas till att omfatta varor som är upplagda i en frizon eller i ett frilager.
13 Käranden i målet vid den nationella domstolen, den österrikiska, den franska och den finska regeringen samt kommissionen har hävdat att förordningen till följd av sina egna bestämmelser i samband med de relevanta bestämmelserna i tullkodexen är tillämplig i detta mål. De som har lämnat in yttranden har dessutom huvudsakligen hävdat att ingripanden i fråga om varor som hänförs till ett suspensivt arrangemang syftar till att skydda handeln och är berättigade till följd av det faktum att det är nödvändigt att framgångsrikt se till att alla varor som misstänks ha varit föremål för varumärkesförfalskning försvinner från handeln. I detta avseende kan rättighetsinnehavarens nationalitet inte ha någon betydelse.
14 Den finska regeringen och kommissionen har även påpekat att förordningen bidrar till att det på gemenskapsnivå antas bestämmelser som syftar till att skydda handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter (TRIP:savtalet). Dessa bestämmelser fastställs inom ramen för Världshandelsorganisationen. Den finska regeringen har betonat att den restriktiva tolkning som den nationella domstolen har föreslagit med säkerhet medför en risk för att de varumärkesförfalskade varor som förs genom gemenskapen slutligen når den inre marknaden.
Undersökning av tolkningsfrågan
15 Enligt en bokstavlig tolkning råder det inget tvivel om att förordningen omfattar fall som detta mål. Tullmyndigheternas ingripande i fråga om varor som misstänks vara varumärkesförfalskade eller pirattillverkade och som införs för fri omsättning, export eller återexport eller påträffas då kontroll sker av varor som hänförs till ett suspensivt arrangemang skall regleras i förordningen, enligt dess rubrik, dess tredje övervägande och dess artikel 1.1 a. Den tekniska termen "suspensivt arrangemang" gäller allmänt tullförfarandena "lagring i tullager", "aktiv förädling enligt ett suspensionssystem", "bearbetning under tullkontroll", "temporär import" och "extern transitering" enligt artikel 84.1 i tullkodexen. I denna kodex definieras termen "extern transitering". Sålunda skall den externa transiteringen medge befordran från en plats till en annan inom gemenskapens tullområde av icke-gemenskapsvaror utan att dessa varor beläggs med importtullar och andra avgifter eller blir föremål för handelspolitiska åtgärder (artikel 91.1 a i tullkodexen). Följaktligen är förordningen uttryckligen tillämplig på varor som förs genom gemenskapen och som har avsänts från ett tredje land till ett annat tredje land.
16 I denna förordning avses å andra sidan med "varumärkesförfalskade varor" alla varor som på olika sätt som inte kommer att räknas upp här "kränker de rättigheter som tillkommer varumärkesinnehavaren i fråga enligt gemenskapslagstiftningen eller lagstiftningen i den medlemsstat i vilken ansökan om ingripande av tullmyndigheterna görs" (artikel 1.2 a). Detta gäller oberoende av vilken nationalitet rättighetsinnehavaren har eller var han har sitt säte.
17 Av förordningens ordalydelse framgår följaktligen att den utan rimligt tvivel är tillämplig på ett fall där varor, som antas vara försedda med ett förfalskat varumärke som innehas av ett bolag med säte utanför gemenskapen, befinner sig inom gemenskapen under extern transitering från ett tredje land till ett annat tredje land.
18 Antagandet av förordning nr 241/1999 innebär en bekräftelse och långt ifrån en förkastelse av den bokstavliga tolkning som jag har redogjort för.(5) Här är det faktiskt av intresse att den sistnämnda förordningen är en logisk följd av förordningarna nr 3842/86(6) och 3295/94, eftersom den utsträcker de nationella myndigheternas möjligheter att ingripa i fråga om alltfler tullförfaranden.
19 Det är en annan fråga om förordningen med hänsyn till fördragets syfte skall tillämpas på situationer som inte berör handeln mellan medlemsstaterna. Det skulle alltså vara fråga om att finna ut om en bokstavlig tolkning av förordningen skall få stå tillbaka för en annan teleologiskt inspirerad tolkning, enligt vilken gemenskapsregleringen underförstått skall vara tillämplig förutsatt att, för att citera den nationella domstolen, en konkret åtgärd kan "hota den fria handeln mellan medlemsstaterna på ett sätt som kan försvåra förverkligandet av den enhetliga inre marknaden". I detta avseende har den nationella domstolen låtit gemenskapens ordning för fri konkurrens utgöra ett exempel.
Om förordningens ordalag inte skulle medge en tolkning i denna sistnämnda bemärkelse skulle det slutligen även kunna göras gällande att domstolen skall bedöma om förordningen, i den mån som den tycks reglera situationer som faller utanför gemenskapsterritoriet, är förenlig med överordnade bestämmelser inom gemenskapernas rättsordning. Skulle domstolen vid denna prövning finna att förordningen inte är förenlig med gemenskapsrätten skall domstolen förklara att den är ogiltig i enlighet med artikel 177.1 b i fördraget.
20 För det första anser jag att det i alla händelser inte har någon rättslig betydelse att varumärkesinnehavaren eller hans efterträdare har sitt säte utanför gemenskapen. Det viktiga är att den rättighet som han åberopar är skyddsvärd enligt gemenskapslagstiftningen eller lagstiftningen i den medlemsstat i vilken ansökan om ingripande görs (artikel 1.2 a första strecksatsen i förordningen).(7)
21 För det andra tror jag inte att det kategoriskt kan påstås att extern transitering av icke-gemenskapsvaror är ett förfarande som inte har något att göra med den inre marknaden. Det utmärkande för extern transitering och övriga suspensiva tullarrangemang är att de baseras på en rättslig fiktion. De varor som befinner sig under transitering befrias från vederbörliga importtullar och andra handelspolitiska åtgärder, som om de inte hade införts på gemenskapens område. Det är inte möjligt att utvidga denna fiktion bortom det område som den ursprungligen var avsedd för. I själva verket importeras dessa varor från ett tredje land och transporteras genom en eller flera medlemsstater innan de exporteras till ett annat tredje land. Det faktum att vissa varor hänförs till extern transitering utgör alltså, liksom en import, en materiell åtgärd från gemenskapens sida. Denna slutsats styrks genom det faktum att det - som flera av dem som har lämnat in yttranden har betonat - föreligger en risk för att förfalskade varor som släpps in för extern transitering och som kringgår kontroller slutligen förs in till den europeiska marknaden.
22 För övrigt ser jag ingen anledning att förkasta den bokstavliga tolkningen av förordningen eller a fortiori att ifrågasätta det faktum att den är giltig vad gäller fall som det aktuella målet. Däremot anser jag verkligen att förordningen har en tillräckligt rättslig grund för att den skall kunna tillämpas på situationer som egentligen inte direkt berör handeln mellan medlemsstaterna.
23 De principer som är tillämpliga på gemenskapens ordning för fri konkurrens kan faktiskt inte tillämpas på det ifrågavarande området, som den nationella domstolen har föreslagit. Förordning nr 3295/94 har antagits på grundval av artikel 113 i EG-fördraget (nu artikel 133 EG i ändrad lydelse), där det upplysningsvis anges vilka instrument som den gemensamma handelspolitiken kan förses med. I bestämmelsens första stycke föreskrivs följande: "Den gemensamma handelspolitiken skall grundas på enhetliga principer, särskilt när det gäller att ändra tulltaxor, ingå tull- och handelsavtal, uppnå enhetlighet i fråga om liberaliseringsåtgärder, exportpolitik samt handelspolitiska skyddsåtgärder, inbegripet åtgärder vid dumpning och subventioner."
24 Redan tidigt har domstolen ansett att det av hänsyn till tullunionens effektiva funktion, som är en förutsättning för en gemensam handelspolitik, är befogat att göra en vid tolkning av bland annat artikel 113 i fördraget och av de befogenheter som dessa bestämmelser ger institutionerna för att göra det möjligt för dessa att reglera handeln med tredje land, genom ensidigt vidtagna åtgärder såväl som genom avtal.(8) Upprättandet av en sådan gemensam handelspolitik kräver vidare också enligt gemenskapsdomstolen att detta begrepp inte tolkas restriktivt, för att förhindra störningar i handeln inom gemenskapen på grund av de skillnader som då skulle finnas kvar inom vissa sektorer av de ekonomiska förbindelserna med tredje land.(9)
25 Domstolen har också förkastat en tolkning av artikel 113, enligt vilken "den gemensamma handelspolitiken begränsas till användandet av sådana instrument som endast är avsedda att påverka utrikeshandelns traditionella delar" och har i stället ansett att "regleringen av handeln med tredje land skall ske i ett brett perspektiv". Samma slutsats kan dras av "det förhållandet att uppräkningen i artikel 113 av handelspolitikens ämnen ... inte är uttömmande".(10)
26 På grundval av denna allmänna uppfattning kan det fastställas att det med förbehåll för undantag som görs i fördraget(11) föreskrivs i artikel 113 att det skall fastställas enhetliga principer i fråga om varje såväl ensidigt vidtagen åtgärd som avtal som syftar till att reglera handeln med tredje land, oavsett dess innehåll och mål.(12) När gemenskapen eftersträvar dessa mål skall den vaka över att det upprätthålls en skälig balans mellan de intressen i fråga om världshandeln som föreskrivs i artikel 110 i EG-fördraget (nu artikel 131 EG) och målen med övrig gemenskapspolitik.(13)
27 Enligt domstolens dynamiska godkännande utgörs nyckelelementet i den internationella handelsregleringen av vissa immaterialrättsliga
bestämmelser om gränsöverskridande handel. I sitt yttrande 1/94(14) skulle domstolen uttala sig om huruvida gemenskapen hade exklusiv behörighet att ingå avtal som exempelvis avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter, inbegripet handel med varumärkesförfalskade varor ("TRIP:savtalet"), som har fogats till avtalet om upprättande av Världshandelsorganisationen. Avsnitt 4 i del III i TRIP:savtalet, som rör medel för säkerställande av skydd för immaterialrätter, bibehåller sambandet med bestämmelserna i den förstnämnda förordningen som rådet har antagit för att bekämpa handel med varumärkesförfalskade varor.(15)
Domstolen har fastställt att denna förordning med rätta antogs på grundval av artikel 113 i fördraget, i den mån den rör förbudet mot varumärkesförfalskade varors övergång till fri omsättning. "[D]et rör sig [nämligen] om åtgärder som skall vidtas av tullmyndigheterna vid gemenskapens yttre gränser. Eftersom sådana åtgärder kan antas självständigt av gemenskapens institutioner på grundval av artikel 113 i EG-fördraget tillkommer det enbart gemenskapen att ingå internationella avtal om sådana frågor."(16)
28 Samma allmänna överväganden skall gälla för förordning nr 3295/94, som utvidgar möjligheterna att kvarhålla varor som misstänks vara förfalskade till andra tullförfaranden, som transitering,(17) vilket är av intresse i det här fallet. Som jag tidigare har påpekat är det också i detta förfarande fråga om en import och på sin höjd en senare återexport av den berörda varan.
29 I detta avseende finns det anledning att nämna domen av den 2 februari 1989 i målet kommissionen mot rådet,(18) där förordning (EEG) nr 2096/87(19) som även den avsåg ett suspensivt tullarrangemang, närmare bestämt tillfällig import, ogiltigförklarades på grund av att den inte uteslutande grundade sig på artikel 113 i fördraget.(20)
30 Slutligen är det helt utan tvivel att gemenskapen i enlighet med artikel 113 i fördraget är behörig att fastställa en gemensam reglering för att kunna ha kontroll över varumärkesförfalskning inom ramen för ett suspensivt tullarrangemang, som extern transitering. I kraft av artikel 113 är gemenskapen med andra ord behörig att fastställa enhetliga principer beträffande befordran från en plats till en annan inom gemenskapens tullområde av icke-gemenskapsvaror eller av exportvaror för vilka tullformaliteterna för denna export har uppfyllts och att föreskriva att tullmyndigheterna under denna befordran skall kvarhålla varor som misstänks vara varumärkesförfalskade eller pirattillverkade.
31 Av detta framgår att artikel 1 i förordning nr 3295/94 skall tolkas så, att denna förordning även skall tillämpas i en situation där varor av det slag som beskrivs närmare i förordningen, vilka befinner sig under transitering från en stat som inte tillhör Europeiska gemenskapen till en annan stat som inte heller tillhör Europeiska gemenskapen, på ansökan av en rättsinnehavare, som har sitt säte i tredje land, tills vidare kvarhålls av tullmyndigheterna i en medlemsstat.
Förslag till avgörande
32 Mot bakgrund av ovanstående överväganden föreslår jag att domstolen skall svara på tolkningsfrågan från Oberster Gerichtshof enligt följande:
Artikel 1 i rådets förordning (EG) nr 3295/94 av den 22 december 1994 om åtgärder för att förhindra övergång till fri omsättning, export, återexport eller hänförande till ett suspensivt arrangemang av varumärkesförfalskade och pirattillverkade varor skall tolkas så, att denna förordning även skall tillämpas i en situation där varor av det slag som beskrivs närmare i förordningen, vilka befinner sig under transitering från en stat som inte tillhör Europeiska gemenskapen till en annan stat som inte heller tillhör Europeiska gemenskapen, på ansökan av en rättsinnehavare, som har sitt säte i tredje land, tills vidare kvarhålls av tullmyndigheterna i en medlemsstat.
(1) - I en roman som fått en ställning av kultföremål i den nutida nordamerikanska litteraturen hittar huvudpersonen Bateman när han kommer hem, bland posten, en katalog från Polo Ralph Lauren (s. 92) och köper en pyjamas av detta märke (s. 344). Vid ett annat tillfälle upptäcker han när han sitter på Harry's i New York att Todd Hamlin har på sig ett skärp av märket Polo Ralph Lauren (s. 110). Craig McDermott äter lunch på Yale Club klädd i en blazer av klippull och kaschmir och flanellbyxor, båda av märket Ralph Lauren (s. 189). Skriken från den stackars Bethany kvävs med hjälp av en kappa av kamelhår av märket Ralph Lauren (s. 291). Hamptons, Bateman och Evelyn föredrar slutligen att torka sig med stora handdukar av märket Polo Ralph Lauren efter hastiga nattbad (s. 332) (Ellis, B.E: American Psycho, Barcelona 1991).
(2) - EGT L 341, s. 8; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 77.
(3) - EGT L 302, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4.
(4) - Rådets förordning (EG) nr 241/1999 av den 25 januari 1999 om ändring av förordning nr 3295/94 (EGT L 27, s. 1).
(5) - Se fotnot 4.
(6) - Rådets förordning (EEG) nr 3842/86 av den 1 december 1986 om åtgärder för att förhindra övergång till fri omsättning av varumärkesförfalskade varor (EGT L 357, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 4, s. 213).
(7) - Detta motsvarar Pariskonventionen från 1883, enligt vilken "varje produkt som är försedd med ett illegalt varumärke ... kommer att beslagtas när den importeras till de unionsländer där detta märke ... har rättsligt skydd" (artikel 9).
(8) - Dom av den 12 juli 1973 i mål 8/73, Massey-Ferguson (REG 1973, s. 897; svensk specialutgåva, volym 2, s. 139), punkt 4.
(9) - Yttrande 1/78 av den 4 oktober 1979 (REG 1979, s. 2871; svensk specialutgåva, volym 4, s. 527), punkt 45.
(10) - Ibidem.
(11) - Till exempel i fråga om fri rörlighet för personer, jordbruk, transport eller tjänster.
(12) - Se i denna bemärkelse Ehlermann, C.D.: "The scope of Article 113 of the EEC Treaty", Études de droit des Communautés européennes, Mélanges offerts à Pierre-Henri Teitgen, Paris, 1984, s. 145, särskilt s. 152.
(13) - Se beträffande den gemensamma jordbrukspolitiken dom av den 5 maj 1981 i mål 112/80, Anton Dürbek (REG 1981, s. 1095), punkt 43.
(14) - Yttrande av den 15 november 1994 (REG 1994, s. I-5267).
(15) - Förordning nr 3842/86, se fotnot 6.
(16) - Yttrande 1/94, punkt 55.
(17) - Det är betydelsefullt att förordning nr 3295/94 endast grundar sig på artikel 113 till skillnad från sin föregångare, förordning nr 3842/86, som grundade sig både på artikel 113 och på artikel 235 i EG-fördraget (nu artikel 308 EG).
(18) - Mål 275/87 (REG 1989, s. 259; summarisk publicering).
(19) - Rådets förordning (EEG) nr 2096/87 av den 13 juli 1987 om ett tillfälligt importförfarande för behållare (EGT L 196, s. 4).
(20) - I domen hänvisas det i själva verket utan åtskillnad till artiklarna 28 (nu artikel 26 EG i ändrad lydelse) och 113 i EG-fördraget och det tilläggs att begränsningen av dessa bestämmelsers respektive tillämpningsområde inte kan ha någon inverkan på åtgärdens giltighet, eftersom rådets olika viljeyttringar har varit likalydande (punkt 4).