62000CC0283_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I - Inledning
1 Detta mål om fördragsbrott gäller avgränsningen av den personkrets som omfattas av tillämpningsområdet för rådets direktiv 93/37/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av bygg- och anläggningsarbeten(1) (nedan kallat direktiv 93/37). Spanien anser att kommersiella bolag i vilka det offentliga innehar en andel, men som är privaträttsligt organiserade, inte omfattas av begreppet "organ som lyder under offentlig rätt" i den mening som avses i direktivet.
II - Tillämpliga bestämmelser
2 Enligt artikel 1 b i direktiv 93/37 skall "upphandlande myndigheter" förstås som "statliga, regionala eller lokala myndigheter, organ som lyder under offentlig rätt, sammanslutningar bildade av en eller flera sådana myndigheter eller organ som lyder under offentlig rätt.
Ett organ som lyder under offentlig rätt är varje organ
- som har tillkommit i det särskilda syftet att tillgodose allmänna intressen som inte har industriell eller kommersiell karaktär, och
- som är juridisk person, och
som till större delen finansieras av staten eller regionala eller lokala myndigheter, eller av andra organ som lyder under offentlig rätt; eller som står under administrativ tillsyn av sådana organ; eller som har en administrativ, verkställande eller övervakande styrelse, där fler än hälften av medlemmarna utses av staten, regional eller lokal myndighet, eller av andra organ som lyder under offentlig rätt".
3 Denna bestämmelse införlivades med spansk rätt genom Ley 13/1995 de Contratos de las Administraciones Públicas(2) (nedan kallad lag 13/1995). Artikel 1.3 i denna lag har följande lydelse:
"Vid upphandlingen skall samtliga självständiga organ, samt de övriga offentligrättsliga enheter som är knutna till eller beroende av offentliga myndigheter som har ställning som juridiska personer, följa denna lag under följande förutsättningar:
a) de skall ha tillkommit i det särskilda syftet att tillgodose allmänna intressen och skall inte ha industriell eller kommersiell karaktär,
b) de skall vara enheter som till större delen finansieras av offentliga myndigheter eller andra offentligrättsliga organ, eller skall stå under administrativ tillsyn av sådana organ, eller skall ha en administrativ, verkställande eller övervakande styrelse där fler än hälften av medlemmarna utses av de offentliga myndigheterna eller av andra enheter som lyder under offentlig rätt."
4 Den sjätte tilläggsbestämmelsen i lag nr 13/1995, med rubriken "Principer för upphandling inom den offentliga sektorn", har följande lydelse:
"Kommersiella bolag, i vilka offentliga myndigheter eller deras självständiga organ eller offentligrättsliga enheter direkt eller indirekt äger majoriteten av andelarna, skall i sin upphandlingsverksamhet iaktta principerna om offentlighet och konkurrens, såvida inte det förfarande som skall genomföras inte går att förena med dessa principer."
III - Bakgrund och det administrativa förfarandet
5 Sociedad Estatal de Infraestructuras y Equipamientos Penitenciarios S.A. (nedan kallat SIEPSA) bildades av Konungariket Spanien och påbörjade sin verksamhet den 7 april 1992. Ursprungligen bildades bolaget för en period på högst åtta år från och med den dag då verksamheten inleddes (artikel 4 i bolagsordningen). År 1998/1999 ändrades emellertid artikel 4 i bolagsordningen på så sätt att bolaget numera är bildat på obegränsad tid.
6 Enligt artikel 2 i bolagsordningen skall SIEPSA genomföra program och åtgärder som föreskrivs i den av regeringen godkända planen för nedläggning och uppförande av kriminalvårdsanstalter (Plan de Amortización y Creación de Centros Penitenciarios). Dessa planer och åtgärder består å ena sidan av att utse och förvärva fast egendom för uppförande av nya kriminalvårdsanstalter, antingen genom bolaget självt eller genom tredje man, samt därmed förbundna upphandlingsförfaranden och utföranden av de planerings-, bygg- och anläggningsarbeten samt finansieringen av dessa som krävs för att en kriminalvårdsanstalt skall kunna tas i bruk, samt å andra sidan av försäljning av anstalter som inte längre behövs. Den spanska staten är ensam aktieägare i SIEPSA. SIEPSA:s styrelse utses av den spanska regeringen. Med undantag för de offentligrättsliga regler som gäller avseende budget, räkenskaper och finanskontroll omfattas SIEPSA endast av spanska privaträttsliga regler.
7 Inom ramen för uppförandet av Centro Educativo Penitenciario Experimental de Segovia genomförde SIEPSA ett anbudsförfarande, som med avseende på publicering (artikel 11)(3), fristen för mottagande av anbud (artikel 12), kriterierna för kvalitativt urval (artiklarna 24, 27 och 29 tredje stycket), upphandlingskriterierna (artikel 18 och artikel 30) och behandlingen av onormalt låga anbud (artikel 30 fjärde stycket) visserligen uppfyller kraven i spanska Ley 13/1995. Det är dock ostridigt att upphandlingen inte uppfyllde kraven i direktiv 93/37 i dessa hänseenden.
8 Efter det att det administrativa förfarandet hade slutförts, till följd av att en formell underrättelse av den 6 november 1998 och ett motiverat yttrande av den 25 augusti 1999 hade sänts till Konungariket Spanien samt då detta land inte vidtagit några åtgärder, väckte kommissionen förevarande talan.
IV - Parternas yrkanden
9 Kommissionen har yrkat att domstolen skall
1) fastställa att Konungariket Spanien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt gemenskapsrätten, genom att i samband med upphandlingsförfarandet avseende utförandet av bygg- och anläggningsarbeten för "Centro Educativo Penitenciario Experimental" i Segovia - vilket förfarande genomfördes av Sociedad Estatal de Infraestructuras y Equipamientos Penitenciarios SA, ett bolag som omfattas av definitionen upphandlande myndighet enligt artikel 1 b i direktiv 93/37/EEG, och vars värde klart överstiger det tröskelvärde som gäller för direktivets tillämplighet - inte följa alla bestämmelser i direktiv 93/37/EEG, och särskilt inte bestämmelserna om publicering i artikel 11.2, 11.6, 11.7 och 11.11 samt bestämmelserna i artiklarna 12.1, 29.3, 18, 27 och 30.4, och
2) förplikta Konungariket Spanien att ersätta rättegångskostnaderna.
10 Konungariket Spanien har yrkat att domstolen skall
1) ogilla talan, och
2) förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
V - Parternas argument
11 Konungariket Spanien har i sina inlagor inte närmare gått in på de påstådda överträdelserna av bestämmelserna i direktiv 93/37, men har genom skrivelse av den 16 juli 2002 uttryckligen medgivit att upphandlingsförfarandet i fråga inte uppfyllde kraven i direktiv 93/37 på så sätt som kommissionen har angett. Målet rör följaktligen enbart frågan om SIEPSA skall betraktas som en upphandlande myndighet i den mening som avses i direktivet eller inte. Parternas argument kommer därför nedan enbart att återges i de delar som denna fråga diskuteras.
12 Parterna är eniga såväl om att SIEPSA är en separat juridisk person som att det kontrolleras av det allmänna. Endast frågan om SIEPSA tillgodoser intressen som inte har industriell eller kommersiell karaktär är omtvistad.
A - Kommissionen
13 Kommissionen anser att SIEPSA har uppgifter som syftar till att tillgodose allmänna intressen som inte har industriell eller kommersiell karaktär. Kommissionen har i sin analys framför allt tagit hänsyn till det syfte för vilket SIEPSA har bildats och endast i mindre grad till den verksamhet som SIEPSA faktiskt har bedrivit.
14 Kommissionen har till stöd för sin uppfattning inledningsvis hänvisat till artikel 2 i SIEPSA:s bolagsordning. Enligt denna artikel har SIEPSA bildats i syfte att genomföra de projekt som har godkänts av regeringen genom planen för nedläggning och uppförande av kriminalvårdsanstalter (Plan de Amortización y Creación de Centros Penitenciarios). SIEPSA sysslar med uppförande och underhåll av kriminalvårdsanstalter, samt med försäljning av anstalter som inte längre behövs. Därmed medverkar SIEPSA vid genomförandet av statens kriminalvårdspolitik. Kommissionen har med hänvisning till domstolens dom i målet Mannesmann(4) betonat att utförandet av denna uppgift, som ligger i allmänhetens intresse, är nära knutet till upprätthållandet av den allmänna ordningen, och att staten har ett monopol i fråga om åtal och frihetsberövande.
15 Dessutom är SIEPSA funktionellt beroende av den ministeriella förvaltningen. När bolaget bedriver sin verksamhet följer det rekommendationer som utfärdats av generaldirektoratet för förvaltningen av kriminalvårdsanstalterna. Även detta förhållande styrker uppfattningen att SIEPSA tillhör den offentliga sektorn.
16 Enligt kommissionens uppfattning har den verksamhet som SIEPSA bedriver inte heller industriell eller kommersiell karaktär. Uppförande av kriminalvårdsanstalter och försäljning av anstalter som inte längre behövs utgör inte en verksamhet för vilken det finns en allmän marknad. Den enda som kan efterfråga tjänster avseende uppförande av kriminalvårdsanstalter är staten, inom ramen för genomförandet av dess kriminalvårdspolitik.
17 Även om man skulle kvalificera SIEPSA:s verksamhet som industriell eller kommersiell verksamhet, utgör detta inget hinder mot en tillämpning av direktiv 93/37. Den ekonomiska verksamhet som bolaget eventuellt utövar är nämligen endast ett medel för att tillgodose allmänna intressen - som inte har industriell eller kommersiell karaktär - i form av genomförande av statens kriminalvårdspolitik.
18 Kommissionen har dessutom hänvisat till domen i målet BFI Holding.(5) Enligt denna dom medför den faktiska omständigheten att privata företag eventuellt utövar samma verksamhet som det företag som skall kvalificeras inte att det kan uteslutas att detta organ skall betraktas som en upphandlande myndighet. Enligt nämnda dom är inte heller frånvaron av konkurrens ett villkor för att det skall kunna anses att organet lyder under offentlig rätt.
19 Inte heller den omständigheten att SIEPSA eventuellt strävar efter att uppnå vinst utgör något hinder mot att kvalificera bolaget som en upphandlande myndighet. För det första rättfärdigar ordalydelsen av direktiv 93/37 inte antagandet att organ som går med vinst inte kan anses tillgodose allmänna intressen som inte har industriell eller kommersiell karaktär. Den omständigheten att bolaget strävat efter att gå med vinst är därför inte något avgörande tecken på att det rör sig om ett bolag som har industriell eller kommersiell karaktär. För det andra är det mycket tveksamt om ett statligt företag sådant som SIEPSA verkligen strävar efter att uppnå vinst. SIEPSA finansieras nämligen uteslutande av medel ur den allmänna statsbudgeten. SIEPSA upprättades i syfte att genomföra en plan inom ramen för straffverkställighetssystemet, ett område som i medlemsstaterna normalt sett inte har som huvudsakligt syfte att uppnå vinst. Kommissionen har påpekat att SIEPSA gjorde stora förluster under åren 1997 och 1998.
20 Kommissionen anser att den spanska regeringens hänvisning till hur SIEPSA skall kvalificeras enligt spansk rätt inte är korrekt. För det första skall begreppet "offentligt organ" tolkas mot bakgrund av gemenskapsrätten, och nationell rätt är därför irrelevant i detta avseende. Eftersom SIEPSA genom Ley 13/1995 uteslutits från tillämpningsområdet för de gemenskapsrättsliga reglerna om offentlig upphandling har direktiv 93/37 införlivats på ett felaktigt sätt.
21 För det andra saknar den omständigheten att SIEPSA enligt spansk rätt har privaträttslig karaktär och regleras av privaträttsliga regler betydelse. När ett organ kvalificeras som ett organ som lyder under offentlig rätt spelar det ingen roll om de bestämmelser som reglerar organets bildande och verksamhet är av privaträttslig eller offentligrättslig karaktär. Avgörande är i stället det syfte för vilket organet har bildats.
22 För övrigt pekar ordalydelsen i direktiv 93/37 mot den spanska regeringens argument. Enligt ordalydelsen omfattas "varje" organ som uppfyller de förutsättningar som har fastställts av artikel 1 i direktivet. Följaktligen kan det inte vara av avgörande betydelse att en nationell bestämmelse innebär att vissa organ undantas från den personkrets som omfattas av direktivets tillämpningsområde.
23 Inte heller hänvisningen till den åtskillnad som har gjorts i direktiv 93/38/EEG(6) mellan å ena sidan organ som lyder under offentlig rätt och å andra sidan offentliga företag rättfärdigar antagandet att offentliga företag har undantagits från tillämpningsområdet för direktiv 93/37. Med hänvisning till artikel 2 i direktiv 93/38 har kommissionen anfört att syftet med att uttryckligen ange offentliga företag är att även företag med särskilda eller exklusiva rättigheter, vilka utövar en omfattande verksamhet inom de ekonomiska sektorer som omfattas av direktivet, skall kunna omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 93/38. Detta ändrar inte betydelsen av begreppet "organ som lyder under offentlig rätt", som är identiskt i alla de fyra direktiven om offentlig upphandling. "Offentliga företag" skiljer sig enligt kommissionens uppfattning från "organ som lyder under offentlig rätt" på så sätt att de bildas i syfte att tillgodose industriella eller kommersiella intressen.
B - Spanska regeringen
24 Den spanska regeringen anser däremot att direktiv 93/37 inte är tillämpligt på SIEPSA. Såväl av det syfte för vilket bolaget har bildats som av de uppgifter som bolaget utför framgår att SIEPSA har en ren industriell eller kommersiell karaktär. SIEPSA bildades i syfte att bedriva den verksamhet som är nödvändig för ett korrekt genomförande av de program och åtgärder som ingick i planen för nedläggning och uppförande av kriminalvårdsanstalter. Även den verksamhet som SIEPSA faktiskt utövade var av ren industriell eller kommersiell karaktär. Köp och försäljning av fast egendom samt planering och lämnande av uppdrag avseende utförandet av bygg- och anläggningarbeten utgör rent industriella eller kommersiella verksamheter. De medel som bolaget erhållit för detta ändamål användes enbart för att genomföra planen. Verksamheten utfördes alltså i syfte att uppnå vinst, vilket är typiskt för industriell eller kommersiell verksamhet.
25 Uttrycket "organ som lyder under offentlig rätt" i direktiv 93/37 avser en enhet som är av offentligrättslig karaktär. De spanska offentliga organen har emellertid traditionellt sett låtit vissa privaträttsliga enheter fullgöra dess uppgifter. Dessa enheter utgörs av de så kallade statliga handelsföretagen (Sociedades Mercantiles Estatales). Företagen ägs åtminstone till största del av staten eller andra offentliga organ. Oavsett deras juridiska form regleras deras verksamhet emellertid uteslutande privaträttsligt, såvida inte annat föreskrivs i budgetbestämmelser eller regler om räkenskaper, finanskontroll och offentliga upphandlingar. Företagen utövar inte på något sätt offentlig makt. SIEPSA är ett sådant företag.
26 Genom den spanska lagstiftningen för införlivande av direktiv 93/37 har de statliga handelsföretagen undantagits från den personkrets som omfattas av tillämpningsområdet för reglerna om offentliga upphandlingar. I den mån som dessa företag tilldelar upphandlingskontrakt, är de enbart skyldiga att publicera vissa uppgifter om upphandlingsförfarandet samt att iaktta konkurrensreglerna. I det ifrågavarande upphandlingsförfarande som genomförts av SIEPSA har dessa skyldigheter iakttagits.
27 Den spanska regeringen har vidare hänvisat till den omständigheten att det enbart i upphandlingsdirektivet 93/38, till skillnad från de andra direktiven om offentlig upphandling, görs en åtskillnad mellan organ som lyder under offentlig rätt och offentliga företag. Vidare anges att reglerna om offentlig upphandling även är tillämpliga på offentliga företag. Detta är emellertid inte fallet enligt det i målet relevanta direktivet 93/37, som antogs samma dag, varför offentliga företag sådana som SIEPSA faller utanför tillämpningsområdet för detta direktiv. Om offentliga företag inordnades under begreppet organ som lyder under offentlig rätt, så skulle det vara oförklarligt varför det i direktiv 93/38 görs en uttrycklig åtskillnad mellan dessa båda kategorier.
28 Vidare anser den spanska regeringen att kommissionens tolkning inte tar tillräcklig hänsyn till den självständiga betydelsen av frasen "inte har industriell eller kommersiell karaktär". Om det skulle vara tillräckligt att organet tillgodoser ett allmänt intresse, som till exempel att medverka i kriminalvården, så skulle det i direktivet fastställda kriteriet om att detta intresse inte får ha industriell eller kommersiell karaktär sakna betydelse. Domstolen har emellertid i domen i målet BFI Holding(7) fastslagit att detta kriterium har en självständig betydelse.
VI - Bedömning
29 Spanien har inte bestritt att det upphandlingsförfarande som SIEPSA har genomfört inte uppfyller kraven i direktiv 93/37. Spanien anser emellertid att direktivet inte är tillämpligt på SIEPSA. I det följande kommer därför enbart frågan huruvida direktiv 93/37 är tillämpligt på SIEPSA att diskuteras.
30 Av avgörande betydelse för bedömningen av denna fråga är om bolaget skall betraktas som ett organ som lyder under offentlig rätt i den mening som avses i direktivet. Parterna är ense om att SIEPSA är en separat juridisk person, som kontrolleras av staten och har bildats i det särskilda syftet att det skall sköta uppgifter som hör till allmänintresset. Parterna tvistar emellertid om huruvida dessa intressen har industriell eller kommersiell karaktär eller inte.
31 Spanien anser att den verksamhet som faktiskt har utövats, nämligen köp och försäljning av fastigheter, därvid skall tillmätas betydelse. Spanien anser mot denna bakgrund att SIEPSA sköter uppgifter av industriell eller kommersiell karaktär. Kommissionen anser i stället att det syfte för vilket SIEPSA har bildats, nämligen att uppföra kriminalvårdsanstalter, skall tillmätas betydelse. Mot denna bakgrund har kommissionen dragit slutsatsen att de uppgifter som ankommer på SIEPSA inte har industriell eller kommersiell karaktär.
32 Begreppet allmänna intressen som inte har industriell eller kommersiell karaktär definieras inte i något av direktiven om offentlig upphandling.(8) Domstolen har såvitt jag känner till hittills enbart befattat sig med tolkningen av detta begrepp i målen BFI Holding(9) och Agorà(10).
33 I domen i målet BFI Holding anförde domstolen att den "industriella eller kommersiella" karaktären är ett kriterium som används för att precisera begreppet allmännyttiga behov i den mening som avses i artikel 1 b andra stycket i direktiv 92/50.(11) Som motivering hänvisade domstolen framför allt till bestämmelsens ändamålsenliga verkan.(12)
34 I domen i målet Agorà har domstolen, med hänvisning till bilaga 1 till rådets direktiv 71/305/EEG av den 26 juli 1971 om samordning av förfarandena vid tilldelning av offentliga upphandlingskontrakt för bygg- och anläggningsarbeten(13), i ändrad lydelse enligt direktiv 93/37, fastställt att "... det i allmänhet är fråga om behov som dels tillgodoses på annat sätt än genom utbud av varor eller tjänster på marknaden, dels om behov som staten, av skäl som har samband med allmänintresset, väljer att själv tillgodose eller som den avser att fortsätta att ha ett avgörande inflytande på".(14)
35 Domstolen har i de båda domarna vidare angett att begreppet allmännyttiga behov inte utesluter sådana behov som även tillgodoses eller skulle kunna tillgodoses av privata företag, men att förekomsten av en utvecklad konkurrens, och i synnerhet den omständigheten att det berörda organet handlar i en konkurrenssituation på marknaden, kan vara ett tecken på att det inte är fråga om ett allmännyttigt behov som inte är av industriell eller kommersiell karaktär.(15)
36 I mina förslag till avgörande i målen Agorà(16), Universale Bau(17), Truley(18) och Korhonen(19) har jag därutöver föreslagit att det skall utredas vilken karaktär det intresse som tillgodoses har, med ledning av svaret på frågan huruvida det berörda organet självt måste stå för eventuella förluster, det vill säga om det bär det ekonomiska ansvaret för de beslut som fattas vid tilldelningen av upphandlingskontrakt. Om detta är fallet, kan man utgå från att organet låter sig styras av ekonomiska hänsyn när beslut fattas. I sådant fall kan man utgå från att det rör sig om industriell eller kommersiell verksamhet. Om kostnaderna för verksamheten däremot utjämnas med offentliga medel föreligger en risk för att organet låter sig styras även av andra hänsyn än rent ekonomiska när det tilldelar upphandlingskontrakt. I ett sådant fall finns en risk för att den fria rörligheten för varor och tjänster hämmas, och syftena med direktiven om offentlig upphandling kräver i sådant fall att direktiven tillämpas på organet. Detta resonemang har bekräftats av domstolen i domen i målet Agorà.(20)
37 Mot bakgrund av denna rättspraxis kan inledningsvis följande konstateras vad gäller SIEPSA. Den spanska regeringen har rätt i att kriteriet avseende intressen som inte har industriell eller kommersiell karaktär har en självständig betydelse. För att direktivet skall kunna tillämpas på SIEPSA är det inte tillräckligt att bolaget tillgodoser ett allmänt intresse när den uppför kriminalvårdsanstalter.
38 Å andra sidan är det syfte för vilket SIEPSA har bildats av betydelse vid bedömningen av frågan om bolaget tillgodoser allmänna intressen som inte har industriell eller kommersiell karaktär. Enligt ordalydelsen i direktiv 93/37 krävs att organet har tillkommit i det särskilda syftet att tillgodose intressen som inte har industriell eller kommersiell karaktär. Därav följer att organet inte faller under direktivets tillämpningsområde om det har bildats i syfte att tillgodose industriella eller kommersiella intressen. Det är inte tillräckligt att det bland annat tillgodoser industriella eller kommersiella intressen. Det måste i stället vara fråga om ett organ som tillhandahåller varor och tjänster på den fria marknaden och därvid konkurrerar med andra privata eller offentliga företag. Däremot är direktivet tillämpligt på organ som visserligen utövar industriell och kommersiell verksamhet, men som egentligen har bildats i syfte att tillgodose andra allmänna intressen.(21)
39 För de varor och tjänster som SIEPSA tillhandahåller, vilka består i planering och uppförande av kriminalvårdsanstalter, finns det inte någon fri marknad. På grund av det statliga straffmonopolet finns det bara en enda enhet som efterfrågar dessa tjänster, nämligen den spanska staten. Endast staten behöver kriminalvårdsanstalter. Detta talar mot antagandet att SIEPSA tillgodoser industriella eller kommersiella intressen.
40 Den spanska staten har försäkrat sig om ett väsentligt inflytande över SIEPSA när bolaget fullgör en annan uppgift som det har. Det ankommer på SIEPSA att genomföra den av regeringen godkända planen för nedläggning och uppförande av kriminalvårdsanstalter (Plan de Amortización y Creación de Centros Penitenciarios), och det följer därvid de direktiv som den statliga förvaltningen utfärdar. På grund av ovan nämnda rättspraxis talar även denna omständighet för att SIEPSA kan anses tillgodose intressen som inte har industriell eller kommersiell karaktär.
41 Den omständigheten att SIEPSA inom ramen för sin verksamhet måste förvärva fastigheter ändrar inte denna slutsats. Köp av nya fastigheter och försäljning av fastigheter som inte längre behövs är enbart ett medel för att uppfylla syftet med SIEPSA:s verksamhet, som består i att uppföra kriminalvårdsanstalter för den spanska statens räkning. Föremålet för bolagets verksamhet är inte fastighetshandel.
42 Av parternas argument framgår inte klart om SIEPSA självt måste ersätta förluster som eventuellt uppkommer eller om dessa utjämnas genom medel ur statsbudgeten. Den spanska regeringen har anfört att SIEPSA:s verksamhet är förknippad med ett vinstsyfte. Kommissionen har bestritt detta och har visat att SIEPSA gjorde stora förluster under åren 1997 och 1998. Av kommissionens uttalanden framgår emellertid inte vem som står för de förluster som uppkommit.
43 Frågan huruvida SIEPSA handlar i syfte att uppnå vinst eller inte förefaller på grund av tidigare rättspraxis sakna avgörande betydelse för frågan hur bolaget skall kvalificeras. Enligt domstolens uppfattning kan den omständigheten att en verksamhet bedrivs i vinstsyfte ändå utgöra ett tecken på att det är fråga om en industriell eller kommersiell verksamhet. I domen i målet Agorà ansåg domstolen att Ente Fiera skulle betraktas som ett organ som tillgodoser industriella eller kommersiella intressen, trots att bolaget inte handlade i syfte att uppnå vinst.(22)
44 Även vid bedömningen av frågan om vem som bär det ekonomiska ansvaret för SIEPSA:s beslut, bör den omständigheten att bolaget bildades i syfte att verkställa den spanska regeringens beslut avseende de anstalter som behövs inom kriminalvården beaktas. Det rör sig därvid om de faktiska förutsättningarna för att kunna genomföra statens straffmonopol. Staten måste på något sätt utföra denna uppgift. Den spanska staten har bildat SIEPSA för detta ändamål och har överlåtit genomförandet av uppgifter som är förbundna med denna uppgift till bolaget. Av det skälet kan man även utgå från att den spanska staten har ett intresse av bolagets fortbestånd. Om bolaget går i konkurs måste staten nämligen omedelbart självt ta över de uppgifter som bolaget utför. Statens intresse av att SIEPSA består framgår av det förhållandet att den tidsperiod för vilken bolaget bildades senare förlängdes. Bolaget, som ursprungligen enbart bildades för en period på åtta år räknat från och med det att verksamheten inleddes, har senare omvandlats till ett bolag som är bildat på obegränsad tid (se punkt 5 ovan). Detta intresse av att SIEPSA består motiverar antagandet att den spanska staten i egenskap av ensam aktieägare kommer att göra allt för att SIEPSA inte skall gå i konkurs.(23) Med andra ord, trots att det inte finns någon officiell utjämningsmekanism för eventuella förluster torde SIEPSA inte i sista hand självt bära ansvaret för de ekonomiska konsekvenserna av sitt handlande. Risken finns därför att bolaget låter sig styras av andra hänsyn än rent ekonomiska vid tilldelningen av upphandlingskontrakt. Förekomsten av denna risk är tillräcklig för att motivera tillämpningen av direktiv 93/37, i syfte att säkerställa den fria rörligheten för varor och tjänster.
45 Som ett delresultat av min prövning kan därför konstateras att med ledning av de kriterier som följer av tidigare rättspraxis skall de intressen som SIEPSA tillgodosett anses vara sådana som inte har industriell eller kommersiell karaktär.
46 Den spanska regeringen grundar vidare sin uppfattning på den omständigheten att SIEPSA enligt spansk rätt enbart lyder under privaträttsliga bestämmelser. Genom lagstiftningen om införlivande av direktiven om offentlig upphandling har alla statliga handelsföretag undantagits från tillämpningen av dessa regler.
47 I detta hänseende bör anmärkas att ett synsätt som innebär att en åtskillnad skall göras mellan organ som regleras privaträttsligt och organ som regleras offentligrättsligt visserligen motsvarar ordalydelsen i artikel 1 b i direktiv 93/37. I denna bestämmelse talas om organ som lyder under offentlig rätt. Det ligger nära till hands att i princip undanta organ som omfattas av privaträttsliga regler från direktivets tillämpningsområde.
48 Genom en sådan tolkning tas emellertid inte tillräcklig hänsyn till den uppräkning som görs i de strecksatser som följer efter detta uttryck i bestämmelsen, i vilka kriterierna för att avgöra om fråga är om ett organ som lyder under offentlig rätt anges. Enligt dessa kriterier, som skall vara uppfyllda kumulativt,(24) krävs att organet "till större delen finansieras av staten eller regionala eller lokala myndigheter, eller av andra organ som lyder under offentlig rätt; eller står under administrativ tillsyn av sådana organ; eller har en administrativ, verkställande eller övervakande styrelse, där fler än hälften av medlemmarna utses av staten, regional eller lokal myndighet, eller av andra organ som lyder under offentlig rätt". Härav framgår att det skall röra sig om ett organ som kontrolleras och styrs av det allmänna. Trots ordalydelsen organ som lyder under offentlig rätt, saknar frågan huruvida enheten regleras offentligrättsligt eller privaträttsligt avgörande betydelse.
49 I förslagen till avgörande i målen Truley(25) och Korhonen(26), har jag redogjort för varför jag anser att en tolkning av begreppet uppgifter som är av allmänt intresse som görs på grundval av hur respektive medlemsstat själv definierar sitt verksamhetsområde inte är förenlig med upphandlingsdirektivens syfte. Gemenskapsrättens självständighet liksom syftet att uppnå en enhetlig rättstillämpning talar för att begreppet skall uppfattas och tolkas som ett självständigt gemenskapsrättsligt begrepp. Detta synsätt får också stöd av syftet med upphandlingsdirektiven, som närmare bestämt är att bidra till att skapa en fungerande inre marknad.
50 Detta resonemang kan illustreras med följande exempel. Om avgörande vikt skulle läggas vid frågan om vilka rättsregler som gäller för det aktuella organet enligt medlemsstaternas bestämmelser, skulle myndigheterna i en medlemsstat lätt kunna undandra sig tillämpningen av upphandlingsdirektiven. Det skulle vara tillräckligt att bilda ett bolag, till exempel ett "anskaffningsbolag", som uteslutande regleras privaträttsligt och vars verksamhetsområde anges vara anskaffning av kontorsmöbler och papper etcetera till statliga myndigheter. Även om staten vore ensam aktieägare och skulle kunna utöva inflytande över alla anskaffningsbolagets beslut, skulle den inte vara skyldig att genomföra ett upphandlingsförfarande, eftersom anskaffningsbolaget inte skulle regleras offentligrättsligt, utan privaträttsligt. Det är uppenbart att detta inte är förenligt med syftet bakom upphandlingsdirektiven.
51 Vid fastställandet av vilken personkrets som faller inom tillämpningsområdet för direktiv 93/37 kan det därför inte vara av avgörande betydelse om det aktuella organet enligt nationell rätt regleras offentligrättsligt eller privaträttsligt. I förevarande mål saknar det följaktligen betydelse att SIEPSA enbart omfattas av spanska privaträttsliga regler.
52 Den spanska regeringen har slutligen även jämfört ordalydelsen i sektorsdirektivet 93/38 med ordalydelsen i de andra upphandlingsdirektiven. Den har påpekat att vid sidan av "offentliga myndigheter" omnämns även "offentliga företag" i sektorsdirektivet. Definitionen av "offentliga myndigheter" är identisk med definitionen av "upphandlande myndigheter" i de andra upphandlingsdirektiven. Eftersom direktiven 93/36, 93/37 och 93/38 antogs samma dag skall begreppen "offentliga myndigheter" och "upphandlande myndigheter" tolkas på samma sätt. Den spanska regeringen har av detta dragit slutsatsen att "offentliga företag" inte kan vara "upphandlande myndigheter" i den mening som avses i direktiv 93/37. Eftersom begreppet "offentliga företag" inte används i direktiv 93/37 är direktivet inte tillämpligt på dessa.
53 Det stämmer att ordalydelsen i direktiv 93/37 inte uttryckligen reglerar frågan huruvida direktivet är tillämpligt på "offentliga företag". Sådana företag kan emellertid subsumeras under legaldefinitionen för "upphandlande myndigheter". Som exemplet med SIEPSA visar kan nämligen även sådana företag bildas i det särskilda syftet att tillgodose allmänna intressen (som inte har industriell eller kommersiell karaktär) och samtidigt vara en separat juridisk person, och även dessa företag kännetecknas - såsom framgår av legaldefinitionen i artikel 1.2 i direktiv 93/38 - av att "de offentliga myndigheterna har ett direkt eller indirekt avgörande inflytande till följd av ägarförhållande, ekonomiska intressen eller gällande regler". Frågan uppstår därför om man, av den omständigheten att en uttrycklig bestämmelse om "offentliga företag" saknas i direktiv 93/37, kan dra slutsatsen att direktivet inte är tillämpligt på "offentliga företag".
54 Bestämmelsen om "offentliga företag" i artikel 1 i direktiv 93/38 är endast meningsfull om dessa inte anses falla under begreppet "offentliga myndigheter" i den mening som avses i denna bestämmelse. Eftersom definitionen av "offentliga myndigheter" är identisk med definitionen av "upphandlande myndigheter" i de andra upphandlingsdirektiven kan man vidare även utgå från att dessa bestämmelser skall tolkas på samma sätt. I sådant fall kan emellertid organ som omfattas av begreppet "offentliga företag" inte vara "upphandlande myndigheter" i den mening som avses i direktiv 93/37. Vid första anblicken förefaller det som om ordalydelsen i bestämmelsen talar för den spanska regeringens uppfattning.
55 I systematiskt hänseende skall emellertid anmärkas att i direktiv 93/38 finns särskilda regler som enbart är tillämpliga på vissa ekonomiska sektorer. Direktivet gäller enbart för vatten-, energi-, transport- och telekommunikationssektorerna. Direktiven 92/50, 93/36 och 93/37 är däremot tillämpliga på all verksamhet som utövas av det allmänna. Direktiv 93/38 utgör således en undantagsreglering. Undantagsbestämmelser är emellertid i princip inte ägnade att användas som stöd vid tolkningen av allmänna bestämmelser. Detta talar mot den restriktiva tolkning av begreppet "upphandlande myndigheter", i den mening som avses i direktiv 93/37, som den spanska regeringen har föreslagit, och för uppfattningen att även "offentliga företag" skall omfattas av tillämpningsområdet för dessa bestämmelser.
56 Även den historiska utvecklingen av bestämmelserna om offentlig upphandling talar mot den tolkning som den spanska regeringen har föreslagit.
57 Visserligen antogs direktiven 93/36, 93/37 och 93/38 samtliga den 14 juni 1993. Därför kan man utgå från att lagstiftaren har velat använda begreppen på samma sätt. Om man ansluter sig till det resonemang som den spanska regeringen för, uppkommer emellertid frågan varför lagstiftaren inte även har använt begreppet "offentliga myndigheter" i direktiven 93/36 och 93/37, då definitionen av detta begrepp ju motsvarar definitionen av begreppet "upphandlande myndigheter" i de båda andra direktiven.
58 Det bör emellertid erinras om att den terminologi som används i direktiven 93/36 och 93/37 överensstämmer med den som används i direktiv 92/50 beträffande upphandling av tjänster. Det ligger nära till hands att man betraktar den terminologi som används i direktiv 93/38 så, att den avser en särskild reglering i förhållande till de övriga bestämmelserna om offentlig upphandling och att några slutsatser vad beträffar tolkningen av de andra direktiven därför inte kan dras ur terminologin i detta direktiv.
59 För detta synsätt talar även den sammantagna utvecklingen av rättsreglerna om offentlig upphandling. Det område som regleras av direktiv 93/37, offentliga bygg- och anläggningsarbeten, var tidigare föremål för direktiven 71/304/EEG(27) och 71/305 och anpassades genom direktiv 89/440.(28) Offentlig upphandling av varor, som regleras av direktiv 93/36, var tidigare föremål för direktiv 77/62/EEG(29), som anpassades genom direktiven 80/767/EEG(30) och 88/295/EEG.(31) Det område som omfattas av direktiv 93/38 reglerades däremot för första gången långt senare genom direktiv 90/531/EEG(32). Även denna tidsmässiga ordningsföljd talar mot uppfattningen att bestämmelserna i direktiv 93/38 skall beaktas vid tolkningen av direktiv 93/37.
60 Legaldefinitionen i artikel 1 b i direktiv 93/37, inklusive begreppet "upphandlande myndighet", har sitt ursprung i det ändringsförslag från Europaparlamentet som lämnades inom ramen för debatten om kommissionens förslag till ändring av direktiv 71/305. I kommissionens förslag talades endast om "juridiska personer".(33) För att säkerställa en så omfattande tillämpning som möjligt av direktivet om upphandling av bygg- och anläggningsarbeten tillade parlamentet begreppet "organ [organ enligt den tyska språkversionen] som lyder under offentlig rätt",(34) vilket begrepp senare i den tyska språkversionen har ändrats till "Einrichtung". Legaldefinitionen fördes in i direktivet som ersättning för den förteckning som skulle upprättas enligt artikel 1 b i direktiv 71/305/EEG, i vilka kretsen av upphandlande myndigheter skulle fastställas. Legaldefinitionen skulle säkerställa en heltäckande tillämpning av direktivet.(35) Avsikten var att utsträcka direktivets tillämpningsområde till att även omfatta bygg- och anläggningsarbeten som utförs av tredje man, vilka helt eller delvis, direkt eller indirekt, finansieras med offentliga medel.(36)
61 Det kan alltså konstateras att begreppet "upphandlande myndigheter" förekom redan långt innan direktiv 93/38 antogs. Eftersom lagstiftaren inte använde den terminologi som vanligtvis används i fråga om offentlig upphandling när sektorsdirektivet antogs, kan denna särskilda reglering inte ha något inflytande på tolkningen av de begrepp som används på ett enhetlig sätt i de andra direktiven. Så till vida styrker inte den omständigheten att de tre direktiven 1993 antogs samtidigt uppfattningen att lagstiftaren uttryckligen skulle ha använt begreppet "offentliga företag" även i direktiven 93/36 och 93/37, om han hade velat inbegripa dessa i den personkrets som omfattas av tillämpningsområdet.
62 Även syftet med direktiv 93/37 talar mot den tolkning som den spanska regeringen gjort på grundval av en jämförelse med direktiv 93/38. Såsom redan har nämnts ville lagstiftaren ersätta förteckningen över upphandlande myndigheter med en allmängiltig definition, i syfte att klargöra att dessa bestämmelser är tillämpliga på alla organ som uppfyller vissa kriterier, även om de inte finns upptagna i förteckningen över upphandlande myndigheter. Att vilja undanta ett helt område för den statliga verksamheten, såsom verksamhet som bedrivs av offentliga företag, från tillämpningsområdet endast med motiveringen att detta område inte uttryckligen har angetts i direktivet, är inte förenligt med detta syfte.
63 Såsom redan har förklarats ovan, äger de skäl som gör att direktiv 93/37 är tillämpligt giltighet även för "offentliga företag" i den mening som avses i direktiv 93/38. Även sådana företag är företag som, trots att de är av privatekonomisk karaktär, kontrolleras och styrs av det allmänna. Detta inflytande från det allmännas sida motiverar att dessa företag omfattas av direktivets tillämpningsområde.
64 I motsats till de andra upphandlingsdirektiven avser direktiv 93/38 enbart vissa sektorer. Inom dessa sektorer kännetecknades den berörda marknaden år 1990 - det vill säga vid den tidpunkt då detta område för första gången reglerades - av det stora antalet organisationsformer som de i området verksamma organen hade. Försörjningen med vatten, elektricitet, transport- och telekommunikationstjänster tillhandahölls dels av statliga organ, dels av privata företag som hade beviljats ensamrätt av medlemsstaterna. Privatiseringen av stora delar av den verksamhet som utövades av det allmänna hade just påbörjats. För att det stora antal organisationsformer som fanns vid denna tidpunkt samtliga skulle omfattas av bestämmelserna använde lagstiftaren inte det sedvanliga begreppet "upphandlande myndighet", utan införde begreppen "offentliga myndigheter" och "offentliga företag". För det första klargjordes härigenom att organisationsformen saknar betydelse, och för det andra säkerställdes tillämpningen av sektorsdirektivet på alla organ som är verksamma inom dessa områden och som har uppfyllt tillämpningskriterierna. Således eftersträvades exakt samma syfte med detta direktiv som med de andra upphandlingsdirektiven vad gäller definitionen av begreppet "upphandlande myndighet", inklusive begreppet "organ som lyder under offentlig rätt".
65 Att just de områden som regleras av direktiv 93/38 genomgår stora förändringar visar två meddelanden från kommissionen. År 1998 anförde kommissionen följande i sitt meddelande "Offentlig upphandling inom EU":(37)
"I samband med avregleringen inom vissa av de sektorer som omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 93/38/EEG måste det undersökas i vilken grad avregleringen har öppnat för konkurrens i de berörda sektorerna, för att kunna avgöra huruvida de tvingande bestämmelser som direktivet innehåller för de upphandlande enheterna fortfarande är motiverade. Grunden för antagandet av dessa bestämmelser var den frånvaro av konkurrens som följde av statliga interventioner, genom vilka en viss ekonomisk aktör tilldelades en ensamrätt. Denna privilegierade ställning som garanterades av staten var förbunden med vissa krav på offentliggörande och tillämpning av procedurregler vid offentlig upphandling. Om det kan fastställas att det inom en särskild sektor råder effektiv konkurrens bör de tvingande bestämmelser som direktivet innehåller upphävas.
Kommissionen har satt i gång avregleringsprocessen av de sektorer som omfattas av direktiv 93/38/EEG ... Den utveckling av marknaden och de nya mål för marknaden som denna avreglering har medfört måste beaktas. Företag sådana som privata företag, vilka enbart låter sig styras av ekonomiska hänsyn, är utsatta för en effektiv konkurrens och skall undantas från direktivets tillämpningsområde."
66 År 1999 förklarade kommissionen att direktiv 93/38 i stora delar inte är tillämpligt på telekommunikationssektorn.(38) Detta uttalande bekräftar uppfattningen att det i direktiv 93/38 är fråga om en särskild ordning, genom vilken hänsyn tas till de särskilda förhållanden som vid denna tidpunkt rådde på marknaden inom de berörda sektorerna. Direktivet återspeglar följaktligen inte någon allmängiltig avgränsning av de ekonomiska aktörerna, utan reglerar en särskild situation.
67 Följaktligen medför inte den omständigheten att det i direktiv 93/37 inte uttryckligen anges att "offentliga företag" omfattas av direktivets tillämpningsområde att den slutsatsen kan dras, att dessa företag inte omfattas av begreppet "upphandlande myndighet". Följaktligen skall även denna invändning från den spanska regeringen avfärdas.
68 Det kan således fastslås att SIEPSA är ett organ som lyder under offentlig rätt i den mening som avses i artikel 1 b i direktiv 93/37. Eftersom den spanska regeringen har medgivit att den har gjort sig skyldig till samtliga de överträdelser av bestämmelserna om offentlig upphandling som kommissionen har åberopat, skall kommissionens yrkanden bifallas.
VII - Rättegångskostnader
69 Mot bakgrund av ovanstående överväganden föreslår jag att talan bifalls. Enligt artikel 69 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Eftersom Konungariket Spanien har tappat målet och kommissionen har framställt ett sådant yrkande, skall Spanien ersätta rättegångskostnaderna.
VIII - Förslag till avgörande
70 Mot bakgrund av ovanstående överväganden föreslår jag att domstolen skall besluta följande:
1) Konungariket Spanien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt gemenskapsrätten genom att i samband med upphandlingsförfarandet avseende utförandet av bygg- och anläggningsarbeten för "Centro Educativo Penitenciario Experimental" i Segovia, vilket förfarande genomfördes av Sociedad Estatal de Infraestructuras y Equipamientos Penitenciarios SA, inte följa alla bestämmelser i direktiv 93/37/EEG, och särskilt inte bestämmelserna om publicering i artikel 11.2, 11.6, 11.7 och 11.11 samt bestämmelserna i artiklarna 12.1, 29.3, 18, 27 och 30.4.
2) Konungariket Spanien skall ersätta rättegångskostnaderna.
(1) - EGT L 199, s. 54.
(2) - BOE nr 119 av den 19 maj 1995, s. 14601, kungjord i dess nya kodifierade version den 16 juni 2000 [Texto Refundido de la Ley de Contratos de las Administraciones Públicas (BOE nr 148 av den 21 juni 2000, s. 1775)]. Ovan nämnda bestämmelser har inte ändrats till sitt innehåll.
(3) - Med artiklar som inte närmare anges avses artiklarna i direktiv 93/37.
(4) - Dom av 15 januari 1998 i mål C-44/96, Mannesmann Anlagenbau Austria (REG 1998, s. I-73), punkt 24.
(5) - Dom av den 10 november 1998 i mål C-360/96, BFI Holding (REG 1998, s. I-6821), punkt 47.
(6) - Rådets direktiv 93/38/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av upphandlingsförfarandet för enheter som har verksamhet inom vatten-, energi-, transport- och telekommunikationssektorerna, EGT L 199, s. 84; svensk specialutgåva, område 6, volym 4, s. 177.
(7) - Dom i målet BFI Holding (se fotnot 6), punkterna 32-36.
(8) - Rådets direktiv 93/36/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av förfarandet vid offentlig upphandling av varor, EGT L 199, s. 1, svensk specialutgåva, område 6, volym 4, s. 126, det ovan, i fotnot 1, nämnda direktivet 93/37, det ovan, i fotnot 7, nämnda direktivet 93/38 samt rådets direktiv 92/50/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av tjänster, EGT L 209, s. 1 ; svensk specialutgåva, område 6, volym 3, s. 139.
(9) - Dom i det ovan, i fotnot 6, nämnda målet BFI Holding.
(10) - Dom av den 10 maj 2001 i de förenade målen C-223/99 och C-260/99, Agorà och Excelsior (REG 2001, s. I-3605).
(11) - Dom i det ovan, i fotnot 6, nämnda målet BFI Holding, punkt 32.
(12) - Dom i det ovan, i fotnot 6, nämnda målet BFI Holding, punkt 35.
(13) - EGT L 185, s. 1.
(14) - Dom i det ovan, i fotnot 11, nämnda målet Agorà, punkt 37, med hänvisning till domen i det ovan, i fotnot 6, nämnda målet BFI Holding, punkterna 50 och 51.
(15) - Dom i det ovan, i fotnot 11, nämnda målet Agorà, punkt 38, och dom i det ovan, i fotnot 6, nämnda målet BFI Holding, punkt 49.
(16) - Förslag till avgörande av den 30 januari 2001 i de förenade målen C-223/99 och C-260/99, Agorà och Excelsior (REG 2001, s. I-3607), punkt 67.
(17) - Förslag till avgörande av den 8 november 2001 i mål C-470/99, Universale Bau (REG 2001, s. I-0000), punkt 27.
(18) - Förslag till avgörande av den 21 mars 2002 i mål C-373/00, Truley (REG 2002, s. I-0000), punkt 95.
(19) - Förslag till avgörande av den 11 juli 2002 i mål C-18/01, Korhonen m.fl. (REG 2002, s. I-0000), punkt 77.
(20) - Dom i det ovan, i fotnot 11, nämnda målet Agorà, punkt 40.
(21) - Jämför det som har framförts i kommissionens riktlinjer för de gemenskapsrättsliga reglerna om tilldelning av offentliga upphandlingskontrakt för bygg- och anläggningsarbeten, s. 10, offentliggjord på kommissionens webbplats under: www.europa/internal_market, under sökordet "offentlig upphandling".
(22) - Dom i det ovan, i fotnot 11, nämnda målet Agorà, punkterna 40 och 43.
(23) - Se, avseende en liknande konstellation, det jag anfört i mitt förslag till avgörande i det ovan, i fotnot 20, nämnda målet Korhonen, punkterna 80 och 81.
(24) - Se i detta avseende domen i det ovan, i fotnot 6, nämnda målet BFI Holding, punkt 29.
(25) - Se fotnot 19, punkterna 42-44.
(26) - Se fotnot 20, punkt 57.
(27) - Rådets direktiv 71/304/EEG av den 26 juli 1971 om att upphäva begränsningar av friheten att tillhandahålla tjänster inom sektorn offentliga bygg- och anläggningsarbeten och vid tilldelningen av offentliga bygg- och anläggningskontrakt till entreprenörer verksamma genom agenturer eller filialer, EGT L 185, s. 1; svensk specialutgåva, område 6, volym 1, s. 107.
(28) - Rådets direktiv 89/440/EEG av den 18 juli 1989 om ändring av direktiv 71/305/EEG om samordning av förfarandena vid tilldelning av offentliga upphandlingskontrakt för bygg- och anläggningsarbeten, EGT L 210, s. 1; svensk specialutgåva, område 6, volym 5, s. 3.
(29) - Rådets direktiv 77/62/EEG av den 21 december 1976 om samordning av förfarandet vid offentlig upphandling av varor, EGT L 13, s. 1.
(30) - Rådets direktiv 80/767/EEG av den 22 juli 1980 om anpassning och komplettering av direktiv 77/62/EEG om samordning av förfarandena vid tilldelning av offentliga upphandlingskontrakt för bygg- och anläggningsarbeten med avseende på vissa upphandlande myndigheter, EGT L 215, s. 1.
(31) - Rådets direktiv 88/295/EEG av den 22 mars 1988 om ändring av direktiv 77/62/EEG om samordning av förfarandet vid offentlig upphandling av varor och om upphävande av vissa bestämmelser i direktiv 80/767/EEG, EGT L 127, s. 1.
(32) - Rådets direktiv 90/531/EEG av den 17 september 1990 om förfarandet vid upphandling för enheter verksamma inom sektorerna vatten, energi, transport och telekommunikation, EGT L 297, s. 1.
(33) - Förslag till rådsdirektiv om ändring av direktiv 71/305/EEG om samordning av förfarandena vid tilldelning av offentliga upphandlingskontrakt för bygg- och anläggningsarbeten, KOM(86) 679 slutlig av den 23 december 1986, s. 6 och s. 22.
(34) - Ändringsförslag nr 4, Rapport från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik, Europaparlamentets sammanträdesprotokoll, 1988/1989, dokument A 2-37/88, s. 6, samt skälen till beslutet, s. 31.
(35) - Se skälen i den nämnda rapporten, s. 31.
(36) - Se i detta avseende referenten Beumers yttrande vid Europaparlamentets sammanträde den 17 maj 1988, Europaparlamentets debatter nr 2-365, s. 83.
(37) - KOM (1998) 143 slutlig av den 11 mars 1998, punkt 2.1.2.1, s. 7.
(38) - Meddelande från kommissionen i enlighet med artikel 8 i direktiv 93/38/EEG. Förteckning över tjänster som anses vara undantagna från tillämpningsområdet för rådets direktiv 93/38/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av upphandlingsförfarandet för enheter som har verksamhet inom vatten-, energi-, transport- och telekommunikationssektorerna, i enlighet med artikel 8 i direktivet, EGT C 156, s. 3.