62003CC0398_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I – Inledning
1. Förevarande begäran om förhandsavgörande rör tolkningen av direktiv 90/642/EEG om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i vegetabiliska produkter(2) (nedan kallat direktiv 90/642). Målet i Helsingfors förvaltningsdomstol rör en vinbladsimportörs överklagande av två beslut fattade av finska tullmyndigheter. Genom dessa beslut förbjöds importören att importera vinblad, med motiveringen att dessa innehöll bekämpningsmedelrester som överskred det tillåtna gränsvärdet. Den nationella domstolen vill veta huruvida direktiv 90/642 är tillämpligt på vinblad.
II – Tillämpliga bestämmelser
A – Gemenskapsrätt
2. Artikel 1.1 i direktiv 90/642, i dess lydelse enligt direktiv 97/41/EG(3) (nedan kallat direktiv 97/41/EG), har följande lydelse:
”Detta direktiv skall tillämpas på varor som är avsedda som livsmedel eller, i undantagsfall, som djurfoder och som är upptagna i den gemensamma tulltaxan under de rubriker som anges i bilaga I, och i eller på vilka sådana bekämpningsmedelsrester kan förekomma som anges i bilaga II.
Detta direktiv skall också tillämpas på samma varor efter torkning eller bearbetning, eller efter att de har tillsatts i sammansatta livsmedel, i den mån de får innehålla vissa bekämpningsmedelsrester.”
3. Artikel 3.1 i direktivet, i dess lydelse enligt direktiv 97/41, har följande lydelse:
”De varor i de grupper, eller där så är tillämpligt, de delar av varor som avses i artikel 1, får från det tillfälle då de börjar omsättas, inte innehålla några rester av bekämpningsmedel som överskrider gränsvärdena i den lista som avses i bilaga II ...”
4. Artikel 5 i direktivet har följande lydelse:
”Medlemsstaterna får inte förbjuda eller hindra att de varor som avses i artikel 1 börjar omsättas inom deras territorium på grund av att de innehåller rester av bekämpningsmedel, om mängden sådana rester i och på sådana varor eller någon del av sådana varor inte överskrider gränsvärdena i den lista som avses i artikel 1.”
5. Bilaga I till direktivet innehåller en lista över de varugrupper och varor för vilka gränsvärden för bekämpningsmedel gäller. Denna lista har form av en tabell med tre kolumner. Tabellens kolumn 1 har rubriken ”Varugrupper”, kolumn 2 ”Varor som ingår i grupperna” och kolumn 3 ”Den del av varan som gränsvärdet gäller för”.
6. I bilaga II till direktivet anges gränsvärden för enskilda bekämpningsmedel i mg/kg för de varor som anges i bilaga I.
7. Vinblad nämns inte uttryckligen vare sig i bilaga I eller bilaga II till direktivet.
8. I bilaga I till direktivet nämns i kolumn 1 bland annat varugruppen ”BÄR OCH SMÅ FRUKTER”. I kolumn 2 nämns under denna grupp bland annat ”Vindruvor att ätas eller för vinframställning”. I kolumn 1 i bilaga I återfinns även varugruppen ”BLADGRÖNSAKER OCH FÄRSKA ÖRTER”, för vilken bland annat salladshuvud och liknande, spenat och örter anges som varor i kolumn 2.
9. Enligt bilaga II till direktivet, i dess lydelse enligt direktiven 98/82/EG(4) och 2000/42/EG(5), uppgår det tillåtna gränsvärdet klorpyrifos till 0,05 mg/kg och fenarimol till 0,02 mg/kg för varugruppen ”Bladgrönsaker och färska örter”. För ”Vindruvor att ätas eller för vinframställning” uppgår det tillåtna gränsvärdet klorpyrifos till 0,5 mg/kg och fenarimol till 0,3 mg/kg.
B – Nationella bestämmelser
10. Bestämmelserna i direktivet har införlivats med finsk rätt genom det finska handels- och industriministeriets beslut 896/99. Inte heller detta beslut innehåller någon uttrycklig reglering avseende vinblad. Bestämmelserna i direktivet om varugrupper och deras gränsvärden i övrigt återges i beslutet.
III – Faktiska omständigheter och tolkningsfrågan
11. Bolaget E. Gavrielides Oy (nedan kallat Gavrielides) ville i mars 2002 importera ett parti fyllda vinblad och i juli 2002 ett parti vinblad inlagda i saltlake till Finland.
12. Prover av dessa varor undersöktes med avseende på bekämpningsmedelsrester i de finska tullmyndigheternas laboratorium. Analysen visade på en halt av 0,28 mg/kg klorpyrifos i de fyllda vinbladen, samt halter av 0,11 mg/kg klorpyrifos och av 0,14 mg/kg fenarimol i de i saltlake inlagda vinbladen.
13. På grundval av dessa resultat förbjöd tullmyndigheterna genom beslut av den 29 juli 2002 respektive den 12 augusti 2002 (nedan kallade de omtvistade besluten) import, saluföring, marknadsföring och samtliga andra former av avyttring av dessa varor. De angav att det tillåtna gränsvärdet för klorpyrifos i vinblad var 0,05 mg/kg och för fenarimol i vinblad 0,02 mg/kg. Tillåtna gränsvärden för bekämpningsmedel regleras i det finska handels- och industriministeriets beslut 896/99, genom vilket direktiv 90/642/EEG införlivats med finsk rätt. De gränsvärden som beslutet grundade sig på följer av att vinbladen klassificerats i varugruppen Bladgrönsaker och färska örter. För vinblad gäller enligt beslutet det gränsvärde som fastställts för örter, nämligen 0,05 mg/kg för klorpyrifos och 0,02 mg/kg för fenarimol.
14. Gavrielides yrkade i den nationella domstolen att de omtvistade besluten skulle upphävas.
15. Den nationella domstolen har genom beslut av den 22 september 2003 hänskjutit följande frågor till EG-domstolen för förhandsavgörande:
”1. Är artikel 1.1 i rådets direktiv 90/642/EEG av den 27 november 1990 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker i ändrad lydelse att förstå på så sätt att direktivet skall tillämpas på vinblad?
2. Är bilaga I till direktivet att förstå på så sätt att vinblad skall hänföras till varugruppen Bladgrönsaker och färska örter, och bilaga II på så sätt att vinblad skall hänföras till varugruppen Örter, övriga?
3. Vilken varugrupp och vilken undergrupp är tillämplig om vinblad inte skall hänföras till varugruppen Örter, övriga?”
IV – Rättslig bedömning
A – Parternas yttranden
16. Den finska regeringen anser att uppräkningen av varor i bilagorna till direktiv 90/642 inte är uttömmande. Den anser att vinblad skall hänföras till varugruppen Bladgrönsaker och färska örter och har som skäl för detta hänvisat till kommissionens förslag kallat ”Classification of (Minor) crops not listed in the appendix of Council Directive 90/642/EEC”(6), i vilket vinblad på sidan 107 klassificeras som en ört.
17. Gavrielides och den grekiska regeringen anser att uppräkningen av varor i direktiv 90/642 är uttömmande. Vinblad nämns inte uttryckligen där och direktivet är således inte tillämpligt på vinblad. Enligt den grekiska regeringens uppfattning följer redan av ingressen i direktivet, i vilket det i skäl 20 sägs att ändringar i listan över varor är planerade, att listan över varor inte endast är exemplifierande. Härav följer att listan är uttömmande. Gavrielides har anfört att endast artikel 14 i förordning (EG) nr 178/2002 av den 28 januari 2002(7) är tillämplig på vinblad. Genom denna bestämmelse förbjuds saluföring av varor som är skadliga för hälsan. Vad gäller de omtvistade varorna föreligger visserligen en hälsorisk vid en daglig konsumtion av flera kilo. Om det skulle anses att direktiv 90/642 är tillämpligt, anser Gavrielides och den grekiska regeringen i vart fall inte att vinblad skall hänföras till varugruppen Bladsallad och färska örter. Istället bör samma gränsvärde för bekämpningsmedel gälla för samtliga delar av en växt, vilket i förevarande fall skulle innebära att det gränsvärde som gäller för vindruvor även skall gälla för vinblad.
18. Kommissionen anser att direktivet inte innehåller några tvingande bestämmelser om vinblad. Några vetenskapliga undersökningar som kan motivera att vinblad upptas i direktivet finns hittills inte. Direktivet utgör emellertid inte hinder för medlemsstaterna att med beaktande av artiklarna 28 EG och 30 EG hänföra vinblad till övriga örter. Kommissionens förslag från år 1999 kallat ”Classification of (minor) crops not listed in the appendix of Council Directive 90/642 EEC”(8) utgör endast ett utlåtande från kommissionens tjänstemän. Förslaget har inte framlagts till kommissionen för omröstning, och är således inte rättsligt bindande. Kommissionen motsätter sig emellertid också att vinblad hänförs till varan Vindruvor att ätas eller för vinframställning. Skillnaderna mellan druvor och blad på en vinranka är för stora. Bilaga I till direktivet syftar för övrigt inte till någon fullständig harmonisering.
B – Bedömning
19. Genom de ställda frågorna vill den nationella domstolen få klarhet i huruvida direktiv 90/642 är tillämpligt på vinblad, som inte uttryckligen omnämns i direktivet, och – om så är fallet – till vilken varugrupp och vara vinblad skall hänföras.
20. För att kunna besvara tolkningsfrågorna skall det först prövas huruvida kolumn 2 i bilaga I till direktiv 90/642, i vilken de varor som omfattas av direktivet räknas upp, är uttömmande eller exemplifierande.
21. Om uppräkningen av varor i kolumn 2 skulle vara uttömmande, såsom Gavrielides och den grekiska regeringen har gjort gällande, så är direktiv 90/642 inte tillämpligt på vinblad, eftersom vinblad inte uttryckligen nämns i direktivet. Om uppräkningen av varor endast är exemplifierande, så måste det prövas huruvida vinblad kan hänföras till en varugrupp eller en vara som anges i bilaga I.
22. Ordalydelsen av direktivet talar mot uppfattningen att uppräkningen av varor i kolumn 2 är uttömmande. I artikel 1.1 i direktivet sägs det nämligen uttryckligen att direktivet gäller för de varugrupper som anges i kolumn 1 i bilaga I och som exemplifieras (9) i kolumn II. Enligt direktivets ordalydelse är således uppräkningen av varor i kolumn 2 endast exemplifierande och inte uttömmande.
23. För besvarandet av frågan huruvida uppräkningen av varor skall anses vara uttömmande eller exemplifierande har kommissionen hänvisat till domstolens dom i målet Cacchiarelli och Stanghellini. I nämnda avgörande fastställde domstolen att direktiv 76/895/EEG om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på frukt och grönsaker(10) inte är tillämpligt på potatis, eftersom potatis inte finns upptaget i direktivets bilaga I.(11) Denna motivering kan emellertid inte överföras på förevarande fall, eftersom de båda direktiven skiljer sig åt redan vad gäller ordalydelsen. I artikel 1 i direktiv 76/895/EEG angavs att direktivet rörde ”varor som är avsedda som livsmedel”, och som ”är upptagna i den gemensamma tulltaxan under de rubriker som anges i bilaga I ...”. I bilagan till nämnda direktiv uppräknades vidare endast enstaka varor, och inte varugrupper. Bilagan till direktiv 76/895/EEG var således redan enligt sin ordalydelse uttömmande.
24. I målet Cacchiarelli och Stanghellini var direktiv 90/642 endast aktuellt vad gällde frågan om dess tillämplighet på vissa bestämda bekämpningsmedel. Domstolen gjorde i domen inte något uttalande om vilken karaktär uppräkningen av varor i direktiv 90/642 har.
25. För uppfattningen att uppräkningen av varor i kolumn 2 i bilaga I till direktiv 90/642 är exemplifierande talar också en systematisk tolkning. Om uppräkningen av varor i kolumn 2 skulle vara uttömmande, så hade det inte varit nödvändigt att göra en uppdelning i två kolumner, närmare bestämt för varugrupper i kolumn 1 och för undergrupper av varor i kolumn 2. Det hade varit tillräckligt att räkna upp de enskilda varorna, såsom görs i exempelvis direktiv 76/895/EEG.(12)
26. Dessutom anges för flera varugrupper ett gemensamt gränsvärde för övriga varor som är hänförliga till varugruppen i bilaga II till direktivet, såsom exempelvis ett gränsvärde för övriga (bär) inom varugruppen Bär och små frukter. Även detta styrker uppfattningen att uppräkningen av varor i kolumn 2 i bilaga I är exemplifierande, eftersom något gemensamt gränsvärde för övriga varor som klassificerats i en varugrupp inte hade varit nödvändigt om uppräkningen hade varit uttömmande.
27. Vad gäller varugruppen Bladgrönsaker och färska örter talar även ordalydelsen av kolumn 2 i sig för att de där uppräknade varorna är exemplifierande. I direktivet talas därvid om Salladshuvud och liknande, och i bilaga II om Örter, övrigt.
28. Uppräkningen av varor i kolumn 2 i bilaga I till direktivet är således inte uttömmande utan endast exemplifierande.
29. Även om inte vinblad har upptagits i kolumn 2, kan direktivet således vara tillämpligt på vinblad såvida dessa kan inordnas under en av varugrupperna eller varorna. Detta skall prövas nedan.
30. I detta avseende kan det vid första anblicken vara aktuellt att hänföra vinblad till varugruppen Bladgrönsaker och färska örter, eftersom vinblad i likhet med Salladshuvud, spenat och örter – vilka anges som exempel för denna varugrupp – utgör blad som kan förtäras.
31. Vinblad och salladshuvud eller örter är helt och hållet jämförbara även med hänsyn till konsumentens förtäring samt till konsumtionens art och den mängd som normalt förtärs.
32. Vid prövningen av frågan huruvida en vara kan hänföras till en av varugrupperna skall dock även hänsyn tas till de syften som eftersträvas med direktivet, inom ramen för en teleologisk tolkning. Å ena sidan är direktivets syfte att skydda människan och miljön.(13) Å andra sidan bygger direktivet på uppfattningen att det är nödvändigt att med hjälp av kemiska bekämpningsmedel skydda växter mot skadeorganismer, i syfte att öka produktiviteten i jordbruket.(14)
33. Vid fastställandet av gränsvärden för bekämpningsmedel eftersträvades en balans mellan dessa båda motstridiga mål med direktivet, på så sätt att det fastställdes så låga gränsvärden som möjligt med hänsyn till vedertagna odlingsmetoder.(15) Dessa angivna ”gränsvärden motsvarar användningen av de minimikvantiteter bekämpningsmedel som krävs för att uppnå effektiv skadekontroll, tillämpad så att restkoncentrationen är minsta möjliga och toxikologiskt godtagbar”.(16)
34. Därmed togs vid fastställelsen av gränsvärdena hänsyn till vilken minimikvantitet bekämpningsmedel som varje varugrupp respektive varje vara behöver för att erhålla en god skörd. Den minimikvantitet som krävs för en effektiv skadebekämpning skiljer sig åt för varje växtart. Detta utgör också en förklaring till varför olika gränsvärden fastställts för liknande växter, såsom exempelvis för johannis- och björnbär, vilka till sin art och med avseende på den mängd som normalt förtärs (och därmed de skadliga ämnen som upptas) för konsumenten är mycket lika varandra.
35. Därför skall också växters särskilda egenskaper vad gäller behov av bekämpningsmedel beaktas vid klassificeringen i en varugrupp. En klassificering i en varugrupp är endast möjlig när växterna är så lika varandra att man kan utgå från att de är utsatta för liknande angrepp från skadeorganismer och ogräs och således har ett liknande behov av bekämpningsmedel för att erhålla en så god skörd som möjligt. Att två varor liknar varandra endast vad gäller art och den mängd som normalt förtärs av en konsument, såsom är fallet med vinblad och salladshuvud eller örter, räcker däremot inte i sig för att de gemensamt skall hänföras till en varugrupp.
36. Dessa överväganden talar emot uppfattningen att vinblad skall hänföras till varugruppen Bladgrönsaker och färska örter. Vinrankor och salladshuvud eller örter är nämligen såväl vad gäller växtart som vad gäller odlingsform för olika för att de gränsvärden som – med hänsyn till deras behov av bekämpningsmedel – fastställts särskilt för salladshuvud och örter skall kunna överföras på vinblad utan att detta har underbyggts vetenskapligt. På samma sätt anges även i ingressen i direktiv 90/642 att det är nödvändigt med långvariga tekniska undersökningar för att fastställa tvingande gränsvärden.(17)
37. Något annat framgår inte heller av kommissionens förslag ”Classification of (minor) crops”(18), som den finska regeringen har hänvisat till. I detta dokument lämnades förslag på hur varor som inte uttryckligen nämns i bilaga I till direktiv 90/642 skall klassificeras. Vad gäller vinblad föreslogs på sidan 107 att dessa i egenskap av örter skulle hänföras till varugruppen Bladgrönsaker och färska örter. Detta kommissionsförslag utgör del av ett större dokument med namnet ”Guidelines for the generation of data concerning residues as provided in Annex II part A, section 6 and Annex II, part A, section 8 of Directive 91/414/EEC concerning the placing of plant protection products on the market”.(19) I förorden till förslaget anförs emellertid att detta endast utgör ett utlåtande från kommissionens tjänstemän. Avsikten var inte att handlingen skall medföra rättsligt bindande verkningar. Kommissionen har i sitt skriftliga yttrande i förevarande mål också hänvisat till detta förhållande. Visserligen skulle kommissionsförslaget kunna anses utgöra ett yttrande från sakkunniga avseende frågan huruvida örter kan likställas med vinblad. Det är dock inte möjligt att dra slutsatsen att förslaget utgör ett slags sakkunnigutlåtande, eftersom det inte kan utläsas hur, och i förekommande fall på grundval av vilka undersökningar, kommissionen kommit fram till den föreslagna indelningen.
38. Vinblad skall således inte hänföras till varugruppen Bladgrönsaker och färska örter.
39. Det är dock tänkbart att vinbladen skall hänföras till varugruppen Bär och små frukter, och närmare bestämt till varan Vindruvor att ätas eller för vinframställning, vilket Gavrielides och den grekiska regeringen förordat för det fall att direktivet skulle anses vara tillämpligt.
40. För denna uppfattning talar det förhållandet att vinblad och druvor utgör delar av samma växt. Därmed skulle den mängd bekämpningsmedel som krävs för att erhålla en god skörd kunna vara identisk.
41. Först och främst talar dock ordalydelsen mot en sådan klassificering. Vinblad utgör nämligen varken bär eller druvor.
42. Kommissionens argument att blad från vinrankor inte kan behandlas som druvor att ätas eller för vinframställning, eftersom vindruvornas stjälkar är undantagna från definitionen i kolumn 3 i bilaga I i direktiv 90/642 – i vilken de delar av varan som omfattas av gränsvärdena anges – och att vinblad därför också skall undantas från definitionen, är däremot inte övertygande. Genom kolumn 3 undantas de delar av varan som inte antas vara avsedda för förtäring, såsom exempelvis stjälkar, från definitionen, eftersom en halt av skadliga ämnen i dem inte drabbar den mänskliga organismen och således inte måste beaktas vid mätningen.
43. Vid bedömningen av huruvida blad från vindruvor omfattas av samma gränsvärden för bekämpningsmedel som vindruvor att ätas eller för vinframställning, skall hänsyn emellertid framför allt tas till att direktiv 90/642 även syftar till att uppnå högsta möjliga skydd för människor och miljö.(20) Frågan huruvida detta syfte gör det möjligt att hänföra vinblad till varan Vindruvor att ätas eller för vinframställning och därmed att tillåta relativt höga bekämpningsmedelsrester kan inte besvaras utan en vetenskaplig undersökning. Tidpunkten för skörd av blad och druvor kan skilja sig åt, och det kan tänkas att en mindre mängd bekämpningsmedel är nödvändig vid odling av vinrankor som syftar till att skörda blad än vid odling som syftar till att få fram vindruvor. Denna osäkerhet måste undanröjas genom vetenskapliga undersökningar på gemenskapsnivå och vinblad måste därefter upptas i bilagan till direktivet genom en ändring av direktivet. Det är inte möjligt att klassificera vinblad endast genom en rättslig tolkning och utan naturvetenskapligt stöd. Vinblad kan således inte heller hänföras till varan Vindruvor att ätas eller för vinframställning.
44. Slutligen skall konstateras att uppräkningen av varor i bilaga I till direktiv 90/642 inte är uttömmande. Vinblad kan dock på grund av ovanstående överväganden ändå inte hänföras till vare sig varugruppen Bladgrönsaker och färska örter eller varugruppen Bär och små frukter – Vindruvor att ätas eller för vinframställning. Någon annan varugrupp kommer inte i fråga. Vinblad omfattas således inte av direktivets tillämpningsområde.
45. Den här föreslagna tolkningen av direktiv 90/642 innebär visserligen att det inte finns någon omfattande harmonisering rörande vegetabiliska varor inom det område som regleras genom direktivet. Mot denna tolkning kan således anföras att den går emot ett annat mål med direktivet, nämligen att säkerställa den fria rörligheten för varor inom gemenskapen.(21) De ovanstående övervägandena har emellertid visat att, genom den föreslagna tolkningen, hänsyn även tas till andra mål som eftersträvas genom direktivet, och således innebär nämnda tolkning att samtliga direktivets mål balanseras mot varandra.
46. För det fall att direktivet inte skulle anses vara tillämpligt skall det även konstateras att inte alla nationella bestämmelser är tillåtna, utan endast de bestämmelser som är förenliga med gemenskapsrätten och särskilt med artiklarna 28 EG och 30 EG. Eventuella relevanta bestämmelser i förordning nr 178/2002(22), särskilt artikel 14, är däremot inte tillämpliga i föreliggande fall, eftersom de i enlighet med artikel 65 i förordningen träder i kraft först den 1 januari 2005.
47. Enligt artikel 28 EG skall kvantitativa importbegränsningar samt alla åtgärder med motsvarande verkan vara förbjudna i handeln mellan medlemsstaterna. Enligt domstolens fasta rättspraxis är alla handelsregler antagna av medlemsstater som kan utgöra ett hinder, direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt, för handeln inom gemenskapen anses som åtgärder med motsvarande verkan som kvantitativa restriktioner.(23) Handelsregler kan också bestå i förvaltningspraxis.(24) Av beslutet att begära förhandsavgörande kan inte utläsas huruvida det finns en allmän förvaltningspraxis rörande villkoren för tillstånd till import av vinblad i Finland. Men inte heller enskilda beslut av myndigheterna får strida mot artikel 28 EG, eftersom denna artikel ligger till grund för individuella rättigheter och då möjligheten att göra dessa rättigheter gällande inte får göras beroende av huruvida de beror på ett enstaka förvaltningsbeslut eller på en förvaltningspraxis.(25) De omtvistade förvaltningsbesluten, som gör import av vinblad beroende av att ett visst bestämt gränsvärde för rester iakttas, hindrar handeln inom gemenskapen och utgör således en åtgärd med motsvarande verkan.
48. Begränsningar som är förbjudna enligt artikel 28 EG kan emellertid vara motiverade enligt artikel 30 EG, särskilt med hänsyn till skyddet av människans hälsa. Enligt domstolens rättspraxis ankommer det på medlemsstaterna att avgöra i vilken omfattning de avser att säkerställa skyddet av människans hälsa och liv. De har därvid ett stort handlingsutrymme, men måste beakta de krav som den fria rörligheten av varor medför.(26) Även i domen i målet Heijn, som också den rörde en nationell bestämmelse om rester från bekämpningsmedel i livsmedel, ansåg domstolen att det förelåg ett stort utrymme att företa skönsmässiga bedömningar, och fastställde att även klimatförhållanden, befolkningens näringsvanor samt hälsotillstånd får beaktas vid utformandet av en nationell bestämmelse.(27)
49. Enligt domstolens fasta rättspraxis skall dock medlemsstaterna också beakta proportionalitetsprincipen, som ligger till grund för artikel 30 andra meningen EG, när de utövar sin befogenhet att företa skönsmässiga bedömningar avseende hälsoskydd. I enlighet därmed skall de nationella åtgärderna begränsas till vad som faktiskt är nödvändigt för att skydda befolkningens hälsa. Dessa åtgärder måste stå i proportion till de eftersträvade målen och måste bestå av de åtgärder för att uppnå detta mål som i lägst utsträckning begränsar handeln inom gemenskapen.(28)
50. Den nationella domstolen skall således pröva vilka gränsvärden för bekämpningsmedelsrester hos vinblad som måste fastställas av hälsoskyddsskäl. Den måste därvid även beakta om och i vilken utsträckning det är nödvändigt att använda bekämpningsmedel vid odling av vinblad.(29)
V – Förslag till avgörande
51. På grundval av ovanstående överväganden föreslår jag att domstolen skall besvara Helsingfors förvaltningsdomstols frågor på följande sätt:
Rådets direktiv 90/642/EEG av den 27 november 1990 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på varor av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker, i dess nuvarande lydelse, är inte tillämpligt på vinblad.
(1) .
(2)
–	Rådets direktiv 90/642/EEG av den 27 november 1990 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker (EGT L 350, s. 71; svensk specialutgåva, område 3, volym 35, s. 258), ändrat flera gånger, senast genom kommissionens direktiv 2004/61/EG av den 26 april 2002 (EGT L 127, s. 81).
(3)
–	Rådets direktiv 97/41/EG av den 25 juni 1997 om ändring av direktiven 76/895/EEG, 86/362/EEG, 86/363/EEG, 90/642/EEG om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i respektive på frukt och grönsaker, spannmål, livsmedel av animaliskt ursprung och produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker (EGT L 184, s. 33).
(4)
–	Kommissionens direktiv 98/82/EG av den 27 oktober 1998 om ändring av bilagorna till rådets direktiv 86/362/EEG, 86/363/EEG och 90/642/EEG om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål, livsmedel av animaliskt ursprung och produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker (EGT L 290, s. 25).
(5)
–	Kommissionens direktiv 2000/42/EG av den 22 juni 2000 om ändring av bilagorna till rådets direktiv 86/362/EEG, 86/363/EEG och 90/642/EEG om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål, livsmedel av animaliskt ursprung samt vissa produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker (EGT L 158, s. 51).
(6)
–	Kommissionen, Generaldirektoratet för jordbruk VI B II-1, Appendix B, 7029/VI/95 rev. 5 22/7/97 (http://europa.eu.int/comm/food/resources/publications_en.htm).
(7)
–	Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av den 28 januari 2002 om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet (EGT L 31, s. 1).
(8)
–	Se fotnot 6.
(9)
–	Författarens kursivering.
(10)
–	EGT L 340, s. 26; svensk specialutgåva, område 3, volym 7, s. 26.
(11)
–	Dom av den 23 februari 1995 i de förenade målen C-54/94 och C-74/94, Cacchiarelli och Stanghellini (REG 1995, s. I-391), punkt 11.
(12)
–	Se fotnot 10.
(13)
–	Se sjätte skälet i direktiv 90/642.
(14)
–	Se tredje och fjärde skälet i direktiv 90/642.
(15)
–	Se fjärde skälet i direktiv 90/642.
(16)
–	Tredje skälet i rådets direktiv 94/30/EG av den 23 juni 1994 om ändring av bilaga 2 till direktiv 90/642/EEG, EGT L 189, s. 70, svensk specialutgåva, område 3, volym 59, s. 128.
(17)
–	Se trettonde skälet i direktiv 90/642.
(18)
–	Se fotnot 6.
(19)
–	Kommission, Generaldirektoratet för jordbruk VI B II-1, 1607/VI/97 rev. 2, 10/6/1999 (http://europa.eu.int/comm/food/resources/publications_en.htm).
(20)
–	Se sjätte skälet i direktiv 90/642.
(21)
–	Se elfte skälet i direktiv 90/642.
(22)
–	Nämnd ovan i fotnot 7.
(23)
–	Se särskilt dom av den 11 juli 1974 i mål 8/74, Dassonville (REG 1974, s. 837; svensk specialutgåva, volym 2, s. 343), punkt 5.
(24)
–	Se dom av den 9 maj 1985 i mål 21/84, kommissionen mot Frankrike (REG 1985, s. 1355), punkt 13.
(25)
–	Avseende friheten att tillhandahålla tjänster, se dom av den 29 april 1999 i mål C-224/97, Ciola (REG 1999, s. I-2517), punkt 32.
(26)
–	Se dom av den 27 juni 1996 i mål C-293/94, Brandsma (REG 1996, s. I-3159), punkt 11, och av den 17 september 1998 i mål C-400/96, Harpegnies (REG 1998, s. I-5121), punkt 33.
(27)
–	Dom av den 19 september 1984 i mål 94/83, Heijn (REG 1984, s. 3263), punkt 16.
(28)
–	Se dom av den 14 juli 1983 i mål 174/82, Sandoz (REG 1983, s. 2445; svensk specialutgåva, volym 7, s. 221), punkt 18, se vidare dom av den 23 september 2003 i mål C-192/01, kommissionen mot Danmark (REG 2003, s. I-9693), punkt 45, av den 29 april 2004 i mål C‑387/99, kommissionen mot Tyskland (REG 2004, s. I-0000), punkt 71, samt av den 29 april 2004 i mål C-150/00, kommissionen mot Österrike (REG 2004, s. I-0000), punkt 88.
(29)
–	Se dom i det i fotnot 26 ovannämnda målet Heijn, punkt 15, och dom av den 13 mars 1986 i mål 54/85, Mirepoix (REG 1986, s. 1067), punkt 14.