62023CJ0471
DOMSTOLENS DOM (åttonde avdelningen)
den 6 mars 2025 (
*1
)
”Begäran om förhandsavgörande – Ekonomisk, social och territoriell sammanhållning – Europeiska unionens egna medel – Skydd av unionens finansiella intressen – Förordning (EU) nr 1303/2013 – Artikel 2 led 10 – Begreppet stödmottagare – Finansiell korrigering för åsidosättande av en nationell lagstiftning om offentlig upphandling – Mottagare av ett beslut om finansiell korrigering – Fastställande av ansvaret för denna korrigering och avtalsmässig fördelning av detta ansvar mellan mottagaren av ett statligt stöd och förvaltaren av detta stöd – Deltagande i administrativa förfaranden och domstolsförfaranden avseende detta beslut – Artiklarna 41 och 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna”
I de förenade målen C‑471/23 och C‑477/23,
angående två beslut att begära förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, från Varhoven administrativen sad (Högsta förvaltningsdomstolen, Bulgarien), av den 13 juli 2023, som inkom till domstolen den 25 juli 2023, i målen
Obshtina Veliko Tarnovo (C‑471/23),
Obshtina Belovo (C‑477/23)
mot
Rakovoditel na Upravlyavashtia organ na Operativna programa ”Regioni v rastezh” 2014–2020 (C‑471/23),
Rakovoditel na Upravlyavashtia organ na Operativna programa ”Оkolna sreda” 2014–2020 (C‑477/23),
ytterligare deltagare i rättegången:
Varhovna administrativna prokuratura,
meddelar
DOMSTOLEN (åttonde avdelningen)
sammansatt av ordföranden på nionde avdelningen N. Jääskinen, tillika tillförordnad ordförande på åttonde avdelningen, samt domarna M. Gavalec (referent) och J. Passer,
generaladvokat: T. Ćapeta,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
efter det skriftliga förfarandet,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
–
Obshtina Belovo, genom A.A. Kecheva,
–
Rakovoditel na Upravlyavashtia organ na Operativna programa ”Оkolna sreda” 2014–2020, genom G. Simeonova,
–
Europeiska kommissionen, genom D. Drambozova, C. Ehrbar och J. Hradil, samtliga i egenskap av ombud,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande,
följande
Dom
1
Respektive begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 2 led 10, 36 och 37 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 2013, s. 320, och rättelse i EUT L 200, 2016, s. 140), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) 2018/1046, av den 18 juli 2018 (EUT L 193, 2018, s. 1) (nedan kallad förordning nr 1303/2013), och artiklarna 41 och 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande (nedan kallad stadgan).
2
Respektive begäran har framställts i två mål, det ena mellan Obshtina Veliko Tarnovo (Veliko Tarnovo kommun, Bulgarien) och Rakovoditel na Upravlyavashtia organ na Operativna programa ”Regioni v rastezh” 2014–2020 (chef för den förvaltande myndigheten för det operativa programmet ”Utvecklingsregioner” 2014–2020) (C‑471/23), och det andra mellan Obshtina Belovo (kommunen Belovo, Bulgarien) och Rakovoditel na Upravlyavashtia organ na Operativna programa ”Okolna sreda” 2014–2020 (chef för den förvaltande myndigheten för det operativa programmet ”Miljö” 2014–2020) (C‑477/23), angående villkoren för att anta beslut om finansiella korrigeringar till följd av oriktigheter som konstaterats vid genomförandet av projekt som medfinansieras av Europeiska unionens fonder.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
Förordning (EG) nr 1370/2007
3
I skälen 5, 33 och 36 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1370/2007 av den 23 oktober 2007 om kollektivtrafik på järnväg och väg och om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 1191/69 och (EEG) nr 1107/70 (EUT L 315, 2007, s. 1) anges följande:
”(5)
… Om medlemsstaterna, i enlighet med denna förordning, väljer att utesluta vissa allmänna regler från förordningens tillämpningsområde, bör den allmänna ordningen för statligt stöd tillämpas.
…
(33)
I punkterna 87–95 i dom [av den 24 juli 2003, Altmark Trans och Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415)], har EG‑domstolen fastställt att ersättning för allmännyttiga tjänster inte utgör någon förmån i den mening som avses i artikel [107 FEUF], förutsatt att fyra kumulativa kriterier är uppfyllda. Om de nämnda kriterierna inte är uppfyllda men däremot de allmänna tillämpningskriterierna för artikel [107.1 FEUF] är uppfyllda, utgör ersättning för allmännyttiga tjänster statligt stöd och omfattas därmed av artiklarna [93, 106, 107 och 108 FEUF].
…
(36)
… Ersättning som beviljas i samband med tillhandahållande av annan kollektivtrafik än den som omfattas av den här förordningen och som riskerar att utgöra statligt stöd enligt artikel [107.1 FEUF] bör vara förenlig med bestämmelserna i artiklarna [93, 106, 107 och 108 FEUF], inklusive tillämpliga tolkningar som gjorts av Europeiska gemenskapernas domstol, särskilt [domen av den 24 juli 2003, Altmark Trans och Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415)]. …”
Förordning nr 1303/2013
4
Skälen 65 och 66 i förordning nr 1303/2013 har följande lydelse:
”(65)
Medlemsstaterna bör vidta lämpliga åtgärder för att garantera att deras förvaltnings- och kontrollsystem inrättas och fungerar på bästa sätt för att försäkra att de europeiska struktur- och investeringsfonderna [nedan kallade ESI‑fonderna] används på ett lagligt och korrekt sätt. …
(66)
I enlighet med principen om delad förvaltning bör medlemsstaterna och [Europeiska] kommissionen ansvara för programmens förvaltning och kontroll. Medlemsstaterna bör, genom sina förvaltnings- och kontrollsystem, ha huvudansvaret för att genomföra och kontrollera verksamheten inom programmen. …”
5
Artikel 1 i förordningen, med rubriken ”Syfte”, har följande lydelse:
”I denna förordning fastställs de gemensamma reglerna för Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf), Europeiska socialfonden (ESF), Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) och Europeiska havs- och fiskerifonden (EHFF), som verkar inom en gemensam ram (nedan kallade de europeiska struktur- och investeringsfonderna). …
…”
6
I artikel 2 i förordningen, med rubriken ”Definitioner”, föreskrivs följande:
”I denna förordning avses med
…
10)
stödmottagare: ett offentligt eller privat organ eller en fysisk person, med ansvar för att inleda eller för att både inleda och genomföra insatser, och
a)
när det gäller statligt stöd det organ som tar emot stödet, utom i de fall stödet per företag är mindre än 200000 [euro], i vilka fall den berörda medlemsstaten får besluta att stödmottagaren är det organ som beviljar stödet, utan att det påverkar tillämpningen av kommissionens förordningar (EU) nr 1407/2013 [av den 18 december 2013 om tillämpningen av artiklarna 107 och 108 [FEUF] på stöd av mindre betydelse (EUT L 352, 2013, s. 1)], (EU) nr 1408/2013 [av den 18 december 2013 om tillämpningen av artiklarna 107 och 108 [FEUF] på stöd av mindre betydelse inom jordbrukssektorn (EUT L 352, 2013, s. 9)] och (EU) nr 717/2014 [av den 27 juni 2014 om tillämpningen av artiklarna 107 och 108 [FEUF] på stöd av mindre betydelse inom fiskeri- och vattenbrukssektorn (EUT L 190, 2014, s. 45)], och
b)
när det gäller finansieringsinstrument inom ramen för del två avdelning IV i den här förordningen det organ som genomför finansieringsinstrumentet eller fondandelsfonden, beroende på vad som är lämpligt.
…
36)
oriktighet: överträdelse av unionsrätten eller nationell rätt som avser dess genomförande och som är följden av en handling eller en underlåtenhet av en ekonomisk aktör som medverkar till genomförandet av de europeiska struktur- och investeringsfonderna och som har lett eller skulle ha kunnat leda till en negativ ekonomisk effekt för unionens budget genom att budgeten belastas med en felaktig utgift.
37)
ekonomisk aktör: fysisk eller juridisk person eller annan enhet som deltar i genomförandet av stöd från de europeiska struktur- och investeringsfonderna, med undantag för en medlemsstat som utövar sina befogenheter som offentlig myndighet.
…”
7
Artikel 143 i förordning nr 1303/2013, med rubriken ”Medlemsstaternas finansiella korrigeringar”, har följande lydelse:
”1.   Medlemsstaterna ska ha det huvudsakliga ansvaret för att utreda oriktigheter för att göra de nödvändiga finansiella korrigeringarna och återkraven. Om det rör sig om en systembetingad oriktighet, ska medlemsstaten utvidga sina utredningar till att omfatta samtliga insatser som kan vara berörda.
2.   Medlemsstaterna ska göra de finansiella korrigeringar som krävs i samband med att enskilda eller systembetingade oriktigheter upptäcks i insatser eller operativa program. Finansiella korrigeringar innebär att det offentliga stödet till en insats eller ett operativt program ställs in helt eller delvis. Medlemsstaten ska ta hänsyn till oriktigheternas art och allvar och till den ekonomiska förlusten för fonderna eller EHFF och göra en proportionell korrigering. Finansiella korrigeringar ska föras in i redovisningen för det räkenskapsår då innehållandet beslutades.
…”
Bulgarisk rätt
ZUSEFSU
8
I artikel 70 i Zakon za upravlenie na sredstvata ot evropeyskite fondove pri spodeleno upravlenie (lag om förvaltning av medel från europeiska fonder med delad förvaltning, DV nr 101 av den 22 december 2015, vilken före den ändring som offentliggjordes i DV nr 51, 2022, och trädde i kraft den 1 juli 2022 hade följande namn: Zakon za upravlenie na sredstvata ot evropeyskite strukturni i investitsionni fondove (lag om förvaltning av medel från europeiska struktur- och investeringsfonder – ZUSESIF)), i den lydelse som är tillämplig i det nationella målet (nedan kallad ZUSEFSU), föreskrivs följande:
”1)   Ekonomiskt stöd från medel från ESI‑fonderna kan helt eller delvis dras in genom en finansiell korrigering av följande skäl:
…
9.
En oegentlighet som utgör ett åsidosättande av reglerna om utnämnande av en avtalspart enligt kapitel 4 genom en handling eller en underlåtenhet från stödmottagarens sida som har skadat eller skulle kunna skada de europeiska struktur- och investeringsfonderna.
…
2)   De oegentligheter som ger upphov till finansiella korrigeringar enligt punkt 1 led 9 ska anges i en normativ rättsakt från ministerrådet.”
9
Artikel 73.1 ZUSEFSU har följande lydelse:
”Den finansiella korrigeringen ska, vad gäller grund och belopp, fastställas genom ett motiverat beslut av chefen för den förvaltningsmyndighet som har godkänt projektet.”
Lagen om offentlig upphandling
10
Enligt artikel 2.2 i Zakon za obshtestvenite porachki (lagen om offentlig upphandling, DV nr 13 av den 16 februari 2016) får upphandlande myndigheter vid offentlig upphandling inte begränsa konkurrensen genom att inkludera villkor eller krav som ger en oberättigad fördel eller på ett otillbörligt sätt begränsar ekonomiska aktörers deltagande i offentliga upphandlingar och som inte är förenliga med det offentliga kontraktets syfte, värde, komplexitet, kvantitet eller omfattning.
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
Mål C‑471/23
11
Efter ett tilldelningsförfarande inom ramen för det operativa programmet ”Utvecklingsregioner” 2014–2020, som ingår i Republiken Bulgariens partnerskapsavtal för programperioden 2014–2020, tilldelades bidraget ”Genomförande av integrerade planer för återhämtning och stadsutveckling 2014–2020” direkt till Veliko Tarnovo kommun.
12
Den 24 augusti 2018 ingick kommunen ett partnerskapsavtal med ”Organizatsia na dvizhenieto, parkingi i garazhi” EOOD (trafik-, parkerings- och garageorgan) (nedan kallat det kommunala bolaget). I partnerskapsavtalet föreskrivs att kommunen och det kommunala bolaget ska utses till ”samordnande partner” respektive ”partner” i projektet ”Samordnade stadstransporter för staden Veliko Tarnovo” inom ramen för detta operativa program.
13
Enligt partnerskapsavtalet är den samordnande partnern och partnern skyldiga att ingå ett administrativt avtal om projektet godkänns. Partnern, i förevarande fall det kommunala bolaget, är skyldig att i egenskap av upphandlande myndighet genomföra ett förfarande för offentlig upphandling, i enlighet med lagen om offentlig upphandling, avseende leverans av fordon. I samma avtal föreskrivs dessutom att om det under detta förfarande sker överträdelser som motiverar en finansiell korrigering, ska de medel som berörs av korrigeringen, upp till korrigeringens belopp, täckas av den upphandlande myndighet som är part i det kontrakt som föranlett korrigeringen.
14
Den 19 juli 2019 ingick Veliko Tarnovo kommun, i egenskap av mottagare av stödet ”Genomförande av integrerade planer för återhämtning och stadsutveckling 2014–2020”, ett administrativt avtal med den förvaltande myndigheten för det operativa programmet ”Utvecklingsregioner” 2014–2020 för att genomföra projektförslaget. Avtalet uppgick till totalt 11133732,51 bulgariska leva (BGN) (cirka 5700000 euro), varav nämnda bidrag uppgick till 10409573,31 BGN (cirka 5300000 euro) och ett eget bidrag från stödmottagaren uppgick till 724159,20 BGN (cirka 370000 EUR).
15
I det administrativa avtalet anges att en del av det aktuella bidragsbeloppet utgör statligt stöd till förmån för kollektivtrafikföretaget i form av ersättning för allmän trafikplikt i enlighet med förordning nr 1370/2007. Förvaltaren av detta stöd är Veliko Tarnovo kommun, som är skyldig att säkerställa att det tillämpliga systemet genomförs i enlighet med de krav som följer av denna förordning, inbegripet inrättandet och tillämpningen av lämpliga mekanismer för att kontrollera att kraven iakttas.
16
I enlighet med de allmänna villkoren i det administrativa avtalet är stödmottagaren ansvarig inför den förvaltande myndigheten för det operativa programmet ”Utvecklingsregioner” 2014–2020 för de åtgärder som vidtas av partner och externa uppdragstagare vid genomförandet av det berörda projektet och bär ”för egen räkning alla risker, inklusive icke stödberättigande utgifter och finansiella korrigeringar som belastar bidraget från projektets budget”.
17
Efter att ha inlett ett förfarande för offentlig upphandling i egenskap av operatör av en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse och i egenskap av person som identifierats som mottagare av statligt stöd från medel från de europeiska struktur- och investeringsfonderna, ingick det kommunala bolaget den 31 mars 2020 ett offentligt upphandlingskontrakt med anbudsgivaren ”Excelor-Alfa” DZZD avseende leverans av tre elbussar.
18
Till följd av att en oegentlighet rapporterats antog den förvaltande myndigheten för det operativa programmet ”Utvecklingsregioner” 2014–2020 den 11 maj 2022 ett beslut om finansiell korrigering avseende Veliko Tarnovo kommun (nedan kallat beslutet om finansiell korrigering av den 11 maj 2022) på grund av en oegentlighet i den mening som avses i artikel 70.1 led 9 ZUSEFSU som begåtts av det kommunala bolaget. Denna finansiella korrigering uppgick till 25 procent av de medel som var berättigade till finansiering från de europeiska struktur- och investeringsfonderna enligt det offentliga kontraktet.
19
Veliko Tarnovo kommun väckte talan mot detta beslut vid Administrativen sad Veliko Tarnovo (Förvaltningsdomstolen i Veliko Tarnovo, Bulgarien).
20
Genom dom av den 1 november 2022 ogillade nämnda domstol talan med motiveringen att kommunen var den enda mottagaren av det aktuella stödet, med anledning av att kommunen var part i det administrativa avtal som avses i punkt 14 ovan och att kommunen, i egenskap av part i avtalet, med rätta kunde anses vara mottagare av den administrativa rättsakt genom vilken den aktuella finansiella korrigeringen fastställdes. Nämnda domstol påpekade även att den omständigheten att samma kommun, i egenskap av stödmottagare, hade ingått partnerskapsavtal för vissa verksamheter inte befriade kommunen från dess ansvar i egenskap av part i nämnda avtal som hade ett direkt förhållande till den förvaltande myndigheten för det operativa programmet ”Utvecklingsregioner” 2014–2020. Samma domstol konstaterade slutligen att klausulen om ansvar för överträdelser och risker, inbegripet finansiella korrigeringar, var av regresskaraktär, eftersom den syftade till att i de interna förhållandena mellan parterna fastställa vem som skulle ansvara för sådana korrigeringar.
21
Veliko Tarnovo kommun överklagade denna dom till Varhoven Administrativen Sad (Högsta förvaltningsdomstolen, Bulgarien), som är den hänskjutande domstolen.
22
Enligt den hänskjutande domstolen ska begreppet stödmottagare, i den mening som avses i artikel 2 led 10 i förordning nr 1303/2013, tolkas först för att besvara frågan huruvida Veliko Tarnovo kommun är den enda mottagaren av det aktuella stödet och huruvida kommunen i denna egenskap har gjort sig skyldig till ett åsidosättande av bulgarisk rätt som har gett upphov till en finansiell korrigering.
23
Vidare uppkommer frågan huruvida Veliko Tarnovo kommun kan anses vara mottagare av beslutet om finansiell korrigering av den 11 maj 2022 på grund av en oegentlighet, i den mening som avses i artikel 2 led 36 i förordning 1303/2013, som begåtts av det kommunala bolaget, och således hållas ansvarig för överträdelser som begåtts under det förfarande för offentlig upphandling som bolaget inlett, trots att kommunen inte använder medel från de europeiska struktur- och investeringsfonderna enligt det avtal om offentlig upphandling som ingåtts till följd av detta förfarande.
24
Slutligen, om det fastställs att det kommunala bolaget är mottagare av det stöd som varit föremål för denna finansiella korrigering, i egenskap av den som erhållit detta stöd och i egenskap av ett offentligt organ med ansvar för att inleda och genomföra den specifika transaktionen avseende inköp av fordon, uppkommer även frågan varför bolaget inte har garanterats rätten att delta i förfarandet för fastställande av nämnda finansiella korrigering och huruvida bolaget borde ha kunnat intervenera i egenskap av part i förfarandet för ogiltigförklaring av beslutet vid Administrativen sad Veliko Tarnovo (Förvaltningsdomstolen i Veliko Tarnovo).
25
Mot denna bakgrund beslutade Varhoven administrativen sad (Högsta förvaltningsdomstolen), att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen:
”(1)
Omfattas en förvaltare av statligt stöd i form av medel från de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESIF-medel), som inte är mottagare av stödet, av begreppet stödmottagare av statligt stöd i den mening som avses i artikel [2] led 10 i [förordning nr 1303/2013]?
2)
Kan förvaltaren av statligt stöd i form av ESIF-medel, som inte är den person som använder stödet på grundval av ett offentligt kontrakt, vara rätt mottagare av ett beslut varigenom en finansiell korrigering fastställs på grund av överträdelse av nationell lagstiftning eller unionslagstiftning vid tilldelning av ett offentligt kontrakt?
3)
När det gäller statligt stöd i form av ESIF-medel, måste då, vad gäller den person med avseende på vilken förvaltningsåtgärden ’finansiell korrigering’ har vidtagits på grund av en oriktighet i den mening som avses i artikel 2 led 36 i förordning nr 1303/2013, två kumulativa villkor vara uppfyllda, nämligen att personen i fråga dels är mottagare av stödet från de medel som berörs av oriktigheten, dels är den person som har använt medlen i fråga?
4)
Kan ansvaret för lagöverträdelser vid användningen av statligt stöd i form av ESIF-medel regleras eller omfördelas genom ett avtal mellan stödmottagaren och den som förvaltar stödet, eller är den stödmottagare som använder stödet på ett rättsstridigt sätt ansvarig?
5)
Föreligger ett solidariskt ansvar mellan stödmottagaren och den som förvaltar stödet, och måste ett sådant ansvar föreskrivas i avtalet om beviljande av stödet?
6)
Utgör artiklarna 41 och 47 i [stadgan] hinder för nationell förvaltningspraxis och rättspraxis i en sådan situation såsom den som är aktuell i det nationella målet, enligt vilken ett ’företag som tillhandahåller en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse’, såsom [det kommunala bolaget], som påstås ha åsidosatt lagen om offentlig upphandling vid tilldelningen av ett offentligt kontrakt i förfarandet för användning av ESIF-medlen (som utgör statligt stöd), varken har rätt att delta i förfarandet för fastställande av en finansiell korrigering avseende ett kontrakt som den ingått, eller har rätt att delta i ett domstolsförfarande för att få denna förvaltningsåtgärd prövad, med motiveringen att detta företag i egenskap av partner till kommunen, enligt partnerskapsavtalet, är civilrättsligt ansvarig för återkrav?”
Mål C‑477/23
26
Mål C‑477/23 rör användningen av ESI‑fonderna för perioden 2014–2020 inom ramen för ett ”kombinerat förfarande för utformning och uppförande av komposteringsanläggningar och anläggningar för förbehandling av hushållsavfall”, vars syfte är att minska mängden avfall som deponeras genom att tillhandahålla ytterligare kapacitet för förbehandling av odifferentierat avfall och för separat insamling och återvinning genom kompostering av grönt och/eller biologiskt nedbrytbart avfall.
27
Inom ramen för förfarandet för att erhålla ett direkt stöd till regionen Pazardzhik (Bulgarien) utarbetade flera kommuner, däribland kommunerna Pazardzhik och Belovo, ett förslag till gemensamt projekt för att beviljas ett sådant bidrag. De berörda kommunerna skulle underteckna ett administrativt avtal om beviljande av stöd inom ramen för det operativa programmet ”Miljö” 2014–2020. I avtalet anges att de kommuner som är parter i avtalet utser kommunen Pazardzhik till ”samordnande kommun”. I nämnda avtal föreskrivs dessutom att alla kommuner som omfattas av avtalet är stödmottagare, trots att det vid sidan av namnet på var och en av dessa kommuner också anges att de är ”partner”.
28
Det framgår av villkoren för genomförandet av det projekt som godkänts inom ramen för detta förfarande, vilka utgör en integrerad del av det administrativa avtal som nämns i föregående punkt, att kommunen Pazardzhik, i egenskap av ”samordnande kommun”, är ansvarig för förvaltningen av detta projekt och har befogenhet att ta emot de aktuella medlen på sitt bankkonto och att fördela dem till partnerkommunerna, medan de sistnämnda tillsammans med den samordnande kommunen deltar i utarbetandet och det tekniska och finansiella genomförandet av projektet. I detta sammanhang var kommunen Belovo skyldig att leda och tilldela det offentliga kontraktet avseende utformning, övervakning, uppförande, leverans och genomförande av en komposteringsanläggning för separat insamlat grönt och/eller biologiskt nedbrytbart avfall med en kapacitet på 2000 ton per år.
29
Inom ramen för förfarandet för tilldelning av detta offentliga kontrakt ingick kommunen Belovo, i egenskap av upphandlande myndighet, ett offentligt kontrakt med ”Delchev Engineering EOOD”.
30
Genom beslut av den 21 mars 2022 ålade den förvaltande myndigheten för det operativa programmet ”Miljö” 2014–2020 kommunen Pazardzhik en finansiell korrigering på 10 procent på de utgifter som berättigar till finansiering från ESI‑fonderna enligt detta offentliga kontrakt (nedan kallat beslutet om finansiell korrigering av den 21 mars 2022). Denna finansiella korrigering vidtogs på grund av en oegentlighet, i den mening som avses i artikel 70.1 led 9 ZUSEFSU, som begåtts av kommunen Belovo.
31
Belovo kommun, som inte är mottagare av beslutet om finansiell korrigering av den 21 mars 2022, väckte talan mot detta beslut vid Administrativen sad Pazardzhik (Förvaltningsdomstolen i Pazardzhik, Bulgarien). Genom dom av den 26 oktober 2022 ogillade nämnda domstol talan och angav därvid att även om beslutet endast riktade sig till kommunen Pazardzhik, hade kommunen Belovo, i egenskap av upphandlande myndighet, undertecknat kontraktet och hade ett rättsligt intresse av att väcka talan. Nämnda domstol fann emellertid att beslutet hade fattats i enlighet med bulgarisk rätt.
32
Veliko Tarnovo kommun överklagade denna dom till Varhoven administrativen sad (Högsta förvaltningsdomstolen), som är den hänskjutande domstolen.
33
Enligt denna domstol finns det skillnader i nationell rättspraxis avseende faktiska omständigheter som liknar dem som är i fråga i förevarande mål och som rör samma förfarande för finansiering genom ESI‑fonder.
34
Det framgår nämligen av vissa nationella beslut att endast den samordnande kommunen för det berörda projektet har ställning som ”stödmottagare” i den mening som avses i artikel 2 led 10 i förordning nr 1303/2013 och att beslutet om finansiell korrigering riktar sig till denna kommun, eftersom övriga partnerkommuner inte har denna ställning. I de mål som gav upphov till dessa nationella avgöranden hade således andra partnerkommuner än den samordnande kommunen inte tillåtits vara parter vare sig i förfarandet för att fastställa den finansiella korrigeringen i fråga eller i domstolsförfarandet om ogiltigförklaring av den rättsakt genom vilken denna korrigering vidtogs, inte ens när dessa partnerkommuner hade gett upphov till den oegentlighet som ledde till denna finansiella korrigering.
35
Å andra sidan anser vissa nationella domstolar att om en kommun som använder medel från ESI‑fonderna gör sig skyldig till en överträdelse av bestämmelserna om offentlig upphandling, ska denna kommun anses vara mottagare av den aktuella rättsakten rörande den finansiella korrigeringen och ha rätt att delta i det förfarande som syftar till att fastställa den aktuella finansiella korrigeringen och att försvara sig inför domstol.
36
Den hänskjutande domstolen är dessutom osäker på hur ansvaret för finansiella korrigeringar till följd av överträdelser av bestämmelserna om offentlig upphandling i samband med användningen av ESI‑fonderna ska fastställas.
37
Mot denna bakgrund beslutade Varhoven administrativen sad (Högsta förvaltningsdomstolen), att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen:
”1)
Utgör tolkningen av artikel 2 leden 10, 36 och 37 i förordning nr 1303/2013 hinder för en nationell lagstiftning eller en tolknings- och tillämpningspraxis avseende denna lagstiftning, enligt vilken, i ett fall som det som är aktuellt i det nationella målet, endast en av de partnerkommuner (parter i ett administrativt avtal om beviljande av finansiellt stöd) som i egenskap av samordnande partner har undertecknat det administrativa avtalet om finansiellt stöd, ska anses som mottagare av stöd av medel från ESI‑fonderna? Vilka villkor måste en organisation uppfylla för att i ett fall som det förevarande kunna klassificeras som stödmottagare i den mening som avses i artikel 2 led 10 i förordning nr 1303/2013?
2)
Utgör tolkningen av artikel 2 leden 10, 36 och 37 i förordning nr 1303/2013 hinder för en nationell lagstiftning eller en tolknings- och tillämpningspraxis avseende denna lagstiftning, enligt vilken, i ett fall som det som är aktuellt i det nationella målet, en finansiell korrigering till följd av en ekonomisk aktörs överträdelse av bestämmelserna om offentlig upphandling fastställs genom ett beslut riktat till en annan ekonomisk aktör, som inte har gjort sig skyldig till någon överträdelse, men som anges som samordnande partner i avtalet om finansiellt stöd?
3)
Utgör förordning nr 1303/2013 hinder för en nationell lagstiftning eller en tolknings- och tillämpningspraxis avseende denna lagstiftning, enligt vilken ansvaret för en finansiell korrigering kan omfördelas mellan projektpartnerna genom avtal, eller måste varje ekonomisk aktör bära ansvaret för finansiella korrigeringar i samband med överträdelser som denne har begått vid användningen av medel från ESI‑fonderna enligt de avtal som denne är part i?
4)
Utgör artiklarna 41 och 47 i [stadgan] hinder för en nationell förvaltningspraxis och rättspraxis i en sådan situation som den som är aktuell i det nationella målet, enligt vilken den kommun som påstås ha åsidosatt lagen om offentlig upphandling vid tilldelningen av kontrakt inom ramen för ett förfarande för användning av medel från ESI‑fonderna, varken har rätt att delta i förfarandet för fastställande av en finansiell korrigering avseende ett kontrakt som den ingått, eller har rätt att delta i ett domstolsförfarande för att bestrida denna förvaltningsåtgärd, med motiveringen att kommunen i egenskap av partner, på grund av partnerskapsavtalet med den samordnande partnern, har möjlighet att väcka talan i ett civilrättsligt förfarande?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Den första frågan i mål C‑471/23 och den första frågan i mål C‑477/23
38
Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan i mål C‑471/23 och den första frågan i mål C‑477/23, vilka ska prövas tillsammans, för att få klarhet i huruvida artikel 2 led 10 i förordning nr 1303/2013 ska tolkas så, att ett organ som har till uppgift att inleda eller både inleda och genomföra de berörda insatserna, men som inte tar emot statligt stöd i den mening som avses i denna artikel 2 led 10 a, och ett organ som inte har undertecknat ett administrativt bidragsavtal i egenskap av ”samordnande partner” kan omfattas av begreppet stödmottagare i den mening som avses i denna bestämmelse.
39
I artikel 2 led 10 i denna förordning definieras först begreppet stödmottagare som ett offentligt eller privat organ eller en fysisk person, med ansvar för att inleda eller för att både inleda och genomföra insatser. Vidare anges i led a och b i denna bestämmelse att detta organ, när det gäller statligt stöd, är det organ som tar emot stödet, utom i de fall stödet per företag är mindre än 200000 euro, i vilka fall den berörda medlemsstaten får besluta att stödmottagaren är det organ som beviljar stödet, utan att det påverkar tillämpningen av förordningarna nr 1407/2013, nr 1408/2013 och nr 717/2014, och, när det gäller finansieringsinstrument inom ramen för del två, avdelning IV, i förordning nr 1303/2013, det organ som genomför finansieringsinstrumentet eller fondandelsfonden, beroende på vad som är lämpligt.
40
Det framgår av ordalydelsen i den första delen av definitionen av detta begrepp i artikel 2 led 10 att medlemsstaterna har ett visst utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller att avgöra huruvida mottagaren, i egenskap av offentligt eller privat organ eller fysisk person, endast ansvarar för att inleda de berörda insatserna eller för att både inleda och genomföra dem.
41
Vad gäller den andra delen av denna bestämmelse innehåller den regler om fastställande av stödmottagare när det gäller statligt stöd och finansieringsinstrument som omfattas av avdelning IV i andra delen i förordning nr 1303/2013.
42
Det ska i detta hänseende påpekas att de villkor som föreskrivs i den första delen av artikel 2 led 10 i förordningen och de villkor som föreskrivs i artikel 2 led 10 a och b skiljs av konjunktionen ”och”. Användningen av denna konjunktion innebär emellertid inte att dessa villkor är kumulativa. Bestämmelserna i den första delen innehåller tvärtom en allmän regel, medan bestämmelserna i nämnda artikel 2 led 10 a och b utgör kompletterande bestämmelser avseende särskilda situationer.
43
Det kan således konstateras att ordalydelsen i artikel 2 led 10 i förordning nr 1303/2013 inte på något sätt utesluter att det finns flera stödmottagare för en och samma insats.
44
Det ska i detta avseende påpekas att det framgår av skäl 66 i förordningen att ansvaret för att genomföra de insatser som vidtas inom ramen för programmen i första hand ligger hos medlemsstaterna, som således har frihet att bland annat bestämma vilket organ som ska ansvara för att inleda eller både inleda och genomföra insatserna och vilket organ som ska ta emot stödet i fråga.
45
En motsatt tolkning skulle kunna ge upphov till situationer där inget organ kan kvalificeras som stödmottagare i den mening som avses i artikel 2 led 10 i förordning nr 1303/2013, eftersom organet inte kan uppfylla de två villkor som föreskrivs i den första delen av artikel 2 led 10 och artikel 2 led 10 a eller b.
46
Såsom kommissionen har påpekat i sitt skriftliga yttrande, vad gäller den specifika situation som avses i artikel 2 led 10 a i förordning nr 1303/2013, kräver en sådan tolkning, för de delar av en insats som berörs av ett stöd, att det organ som tar emot stödet är stödmottagaren, i den mening som avses i artikel 2 led 10 a, medan, för övriga delar av samma insats, det organ som ansvarar för att inleda eller både inleda och genomföra insatsen är stödmottagaren i den mening som avses i den första delen av nämnda artikel 2 led 10, eftersom ett bidrag kan omfatta olika former av stöd, varav vissa utgör statligt stöd. Denna tolkning kan emellertid stöta på praktiska svårigheter som hänger samman med att bidrag ofta är beroende av varandra och med att det är svårt att identifiera de bidrag som kan utgöra statligt stöd.
47
I förevarande fall framgår det av handlingarna i målet att i mål C‑471/23 utsågs kommunen Veliko Tarnovo, i enlighet med det administrativa avtal som ingåtts med den förvaltande myndigheten för det operativa programmet ”Utvecklingsregioner” 2014–2020 för genomförandet av det projekt som var aktuellt i det målet, som ansvarig för genomförandet av detta projekt, medan det kommunala bolaget identifierades som den som mottog statligt stöd. En del av bidraget till nämnda projekt utgör statligt stöd, men den hänskjutande domstolen har inte preciserat huruvida stödbeloppet understiger 200000 euro. I mål C‑477/23 deltar kommunen Pazardzhik, i egenskap av ”samordnande kommun”, som ansvarar för förvaltningen av det projekt som är aktuellt i det sistnämnda målet, tillsammans med andra kommuner, däribland kommunen Belovo, i utarbetandet och det tekniska och finansiella genomförandet av sistnämnda projekt.
48
Det ankommer på den hänskjutande domstolen, som är ensam behörig att bedöma de faktiska omständigheterna i det nationella målet och att tolka den berörda nationella lagstiftningen, att avgöra huruvida kommunen Veliko Tarnovo i mål C‑471/23 och kommunerna Pazardzhik och Belovo i mål C‑477/23 har till uppgift att inleda eller både inleda och genomföra de berörda insatserna, i den mening som avses i artikel 2 led 10 första delen i förordning nr 1303/2013, huruvida det stöd som mottagits av det kommunala bolaget i mål C‑471/23 omfattas av begreppet statligt stöd i den mening som avses i artikel 2 led 10 a i denna förordning och, i förekommande fall, fastställa stödbeloppet.
49
I detta hänseende erinrar domstolen, i likhet med kommissionen, om att det framgår av skälen 5, 33 och 36 i förordning nr 1370/2007 och av domstolens fasta praxis att ersättning för allmän trafikplikt som beviljas med iakttagande av samtliga villkor som föreskrivs i förordningen inte utgör statligt stöd.
50
Det framgår dessutom av punkt 43 ovan att även om det organ som mottar stödet, enligt nämnda artikel 2 led 10 a i förordningen, när det gäller statligt stöd ska anses vara mottagare i den mening som avses i denna bestämmelse, finns det inget som utesluter att ett organ som uppfyller villkoren i den första delen av artikel 2 led 10 även kan anses vara mottagare i den mening som avses i sistnämnda bestämmelse.
51
Vad gäller den hänskjutande domstolens fråga i mål C‑477/23 om huruvida endast ett offentligt organ som har undertecknat ett administrativt bidragsavtal i egenskap av ”samordnande partner” ska anses vara mottagare av det aktuella bidraget, konstaterar domstolen att det i artikel 2 led 10 i förordning nr 1303/2013 inte föreskrivs några specifika kategorier av potentiella stödmottagare.
52
I den mån ett organ ansvarar för att inleda eller både inleda och genomföra insatser, kan det följaktligen anses vara ”stödmottagare” i den mening som avses i denna bestämmelse, och detta oberoende av huruvida organet har utsetts till ”samordnande partner”.
53
Av det ovan anförda följer att den första frågan i mål C‑471/23 och den första frågan i mål C‑477/23 ska besvaras enligt följande. Artikel 2 led 10 i förordning nr 1303/2013 ska tolkas så, att ett organ som har till uppgift att inleda eller både inleda och genomföra de berörda insatserna, men som inte tar emot statligt stöd i den mening som avses i denna artikel 2 led 10 a, och ett organ som inte har undertecknat ett administrativt bidragsavtal i egenskap av ”samordnande partner” kan omfattas av begreppet stödmottagare i den mening som avses i denna bestämmelse.
Den andra, den tredje, den fjärde och den femte frågan i mål C‑471/23 samt den andra och den tredje frågan i mål C‑477/23
54
Den hänskjutande domstolen har ställt den andra, den tredje, den fjärde och den femte frågan i mål C‑471/23 samt den andra och den tredje frågan i mål C‑477/23, vilka ska prövas tillsammans, för att få klarhet i huruvida artikel 2 leden 36 och 37 i förordning nr 1303/2013 ska tolkas så, att den utgör hinder för dels en nationell lagstiftning enligt vilken ett beslut om finansiell korrigering för överträdelse av bestämmelserna om offentlig upphandling kan riktas till en annan ekonomisk aktör än den som har begått överträdelsen, dels att ansvaret för denna finansiella korrigering ska vara solidariskt eller att detta ansvar kan fördelas genom avtal mellan denna ekonomiska aktör och den som begick överträdelsen, eller att den som begått överträdelsen bär ansvaret.
55
Domstolen erinrar inledningsvis om att enligt artikel 2 led 36 i förordning nr 1303/2013 avses med oegentlighet, i den mening som avses i denna bestämmelse, varje överträdelse av unionsrätten eller av nationell rätt rörande tillämpning av unionsrätten som är följden av en handling eller en underlåtenhet av en ekonomisk aktör som deltar i genomförandet av ESI‑fonderna och som har lett eller skulle ha kunnat leda till en negativ ekonomisk effekt för unionens budget genom att budgeten belastas med en felaktig utgift.
56
I artikel 143.1 i denna förordning föreskrivs dessutom bland annat att medlemsstaterna ska ha det huvudsakliga ansvaret för att utreda oriktigheter för att göra de nödvändiga finansiella korrigeringarna och återkraven. För detta ändamål ska medlemsstaterna, såsom anges i punkt 2 i denna artikel, göra de finansiella korrigeringar som krävs i samband med de enskilda eller systembetingade oegentligheter som upptäckts i insatser eller operativa program.
57
Det finns emellertid inte någon bestämmelse i nämnda förordning som innehåller bestämmelser om hur mottagarna av en rättsakt om finansiell korrigering ska definieras.
58
Det ska i detta hänseende erinras om att skyldigheten att återbetala en förmån som erhållits på ett otillbörligt sätt genom en oriktighet inte utgör en sanktion, utan endast är en följd av konstaterandet att villkoren för att erhålla den förmån som följer av unionsbestämmelserna inte har iakttagits, vilket innebär att förmånen har erhållits otillbörligen (dom av den 1 oktober 2020, Elme Messer Metalurgs, C‑743/18, EU:C:2020:767, punkt 64 och där angiven rättspraxis).
59
Av detta följer att återbetalning av en förmån som erhållits på ett otillbörligt sätt genom en oriktighet, i den mening som avses i artikel 2 led 36 i förordning nr 1303/2013, inte nödvändigtvis måste krävas av det organ som har gjort sig skyldig till en sådan oriktighet.
60
I förevarande fall framgår det av handlingarna i målet att Veliko Tarnovo kommun i mål C‑471/23 undertecknade det administrativa avtalet om bidrag som ingicks med den förvaltande myndigheten för det operativa programmet ”Utvecklingsregioner” 2014–2020 och att beslutet om finansiell korrigering av den 11 maj 2022 var riktat till kommunen, trots att det kommunala bolaget påstods ha gjort sig skyldig till den aktuella oriktigheten. I mål C‑477/23 undertecknade samtliga berörda kommuner, inbegripet kommunerna Belovo, som påstods ha gjort sig skyldig till den aktuella oriktigheten, och Pazardzhik, i egenskap av ”samordnande kommun”, det aktuella administrativa bidragsavtalet och beslutet om finansiell korrigering av den 21 mars 2022 riktade sig till denna kommun.
61
Såsom framgår av punkt 59 ovan kan en finansiell korrigering riktas till sådana offentligrättsliga organ som de kommuner som är i fråga i de nationella målen, trots att de inte har gjort sig skyldiga till någon oriktighet i den mening som avses i artikel 2 led 36 i förordning nr 1303/2013.
62
Vad gäller frågan om ansvaret för finansiella korrigeringar till följd av överträdelser av bestämmelserna om offentlig upphandling i samband med användningen av ESI‑fonderna, ska det erinras om att tvister angående indrivning av belopp som utbetalats felaktigt med stöd av unionsrätten, i avsaknad av unionsbestämmelser ska avgöras av nationella domstolar med tillämpning av deras respektive nationella rätt, med förbehåll för de begränsningar som unionsrätten ställer upp (dom av den 17 november 2022, Avicarvil Farms, C‑443/21, EU:C:2022:899, punkt 37 och där angiven rättspraxis).
63
I avsaknad av bestämmelser om detta ansvar i förordning nr 1303/2013 fastställs det således av nationell rätt och de avtalsenliga åtaganden som deltagarna i en viss transaktion har gjort.
64
Även om varje berörd ekonomisk aktör gentemot den behöriga nationella myndigheten kan hållas solidariskt ansvarig för en och samma transaktion, kan ett sådant ekonomiskt ansvar följaktligen, beroende på innehållet i dessa avtalsmässiga åtaganden, även fördelas mellan de berörda ekonomiska aktörerna eller endast bäras av den ekonomiska aktör som gjort sig skyldig till oriktigheten i fråga.
65
Enligt fast rättspraxis kräver rättssäkerhetsprincipen dels att rättsregler ska vara klara och precisa, dels att enskilda kan förutse hur dessa rättsregler kommer att tillämpas, i synnerhet om rättsreglerna kan få negativa konsekvenser. Denna princip kräver bland annat att en lagstiftning gör det möjligt för dem som berörs därav att få kännedom om den exakta omfattningen av de skyldigheter som de åläggs genom lagstiftningen och att de på ett otvetydigt sätt kan få kännedom om sina rättigheter och skyldigheter och kunna vidta åtgärder i enlighet därmed (dom av den 4 oktober 2024, Litauen m.fl./parlamentet och rådet (Mobilitetspaketet), C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, punkt 158 och där angiven rättspraxis).
66
Dessutom är rättssäkerhetsprincipen särskilt viktig i fråga om lagstiftning som kan vara ekonomiskt betungande (se, för ett liknande resonemang, dom av den 29 april 2021, Banco de Portugal m.fl., C‑504/19, EU:C:2021:335, punkt 52 och där angiven rättspraxis).
67
I förevarande fall framgår det av besluten om hänskjutande att kommunen Veliko Tarnovo i mål C‑471/23 för egen räkning tar på sig alla risker, bland annat de finansiella korrigeringar som belastar bidraget från budgeten för det aktuella projektet, medan det kommunala bolaget inte förefaller ha något sådant ekonomiskt ansvar gentemot den förvaltande myndigheten för det operativa programmet ”Utvecklingsregioner” 2014–2020. I mål C‑477/23 deltar däremot de berörda kommunerna tillsammans bland annat i det finansiella genomförandet av det aktuella projektet och kommunen Pazardzhik har, i egenskap av ”samordnande kommun”, befogenhet att ta emot de aktuella medlen på sitt bankkonto och att fördela dem till partnerkommunerna.
68
I detta hänseende ankommer det på den hänskjutande domstolen att kontrollera dels vilka ekonomiska aktörer som påtar sig det ekonomiska ansvaret gentemot de berörda förvaltande myndigheterna i enlighet med nationell rätt och bestämmelserna i de aktuella avtalen, dels huruvida dessa ekonomiskt ansvariga ekonomiska aktörer kunde få kännedom om att de, för det fall det förekommit oriktigheter vid genomförandet av det berörda projektet, var ensamma, solidariskt eller på annat sätt ansvariga för den finansiella korrigeringen gentemot dessa förvaltande myndigheter.
69
Av det ovan anförda följer att den andra, den tredje, den fjärde och den femte frågan i mål C‑471/23 samt den andra och den tredje frågan i mål C‑477/23 ska besvaras enligt följande. Artikel 2 leden 36 och 37 i förordning nr 1303/2013 ska tolkas så, att den varken utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken ett beslut om finansiell korrigering för överträdelse av bestämmelserna om offentlig upphandling kan riktas till en annan ekonomisk aktör än den som har gjort sig skyldig till överträdelsen, eller hinder för att ansvaret för denna finansiella korrigering ska vara solidariskt, att detta ansvar kan fördelas genom avtal mellan denna ekonomiska aktör och den som gjort sig skyldig till överträdelsen eller att den sistnämnda tar på sig ansvaret, under förutsättning att de ekonomiskt ansvariga ekonomiska aktörerna kan få kännedom om att de, för det fall det föreligger en oriktighet vid genomförandet av det aktuella projektet, sålunda är ansvariga för nämnda finansiella korrigering gentemot den berörda förvaltande myndigheten.
Den sjätte frågan i mål C‑471/23 och den fjärde frågan i mål C‑477/23
70
Den hänskjutande domstolen har ställt den sjätte frågan i mål C‑471/23 och den fjärde frågan i mål C‑477/23, vilka ska prövas tillsammans, för att få klarhet i huruvida artiklarna 41 och 47 i stadgan ska tolkas så, att de utgör hinder för en nationell praxis enligt vilken en ekonomisk aktör som har gjort sig skyldig till en oriktighet, i den mening som avses i artikel 2 led 36 i förordning nr 1303/2013, som har gett upphov till en finansiell korrigering, inte har rätt att delta vare sig i förfarandet för fastställande av denna finansiella korrigering eller i domstolsförfarandet om ogiltigförklaring av denna, på grund av att denna ekonomiska aktör har tillgång till ett civilrättsligt rättsmedel enligt ett partnerskapsavtal.
71
Domstolen påpekar inledningsvis att medlemsstaterna, såsom framgår av skäl 65 i denna förordning, bör vidta lämpliga åtgärder för att garantera att deras förvaltnings- och kontrollsystem inrättas och fungerar på bästa sätt för att försäkra att ESI‑fonderna används på ett lagligt och korrekt sätt, och att det enligt artikel 143.1 i förordningen i första hand är medlemsstaterna som ska utreda oriktigheter och göra nödvändiga finansiella korrigeringar.
72
När medlemsstaterna vidtar sådana åtgärder för att genomföra unionsrätten är de skyldiga att respektera de allmänna unionsrättsliga principerna och bestämmelserna i stadgan (dom av den 30 januari 2024, Agentsia Patna infrastruktura (Europeisk finansiering av väginfrastruktur), C‑471/22, EU:C:2024:99, punkt 40 och där angiven rättspraxis).
73
Eftersom den hänskjutande domstolen i detta sammanhang särskilt har hänvisat till artikel 41 i stadgan, som rör rätten till god förvaltning, ska det understrykas att denna artikel riktar sig till unionens institutioner, organ och byråer och inte till medlemsstaternas organ eller enheter, vilket innebär att en enskild inte kan åberopa denna artikel gentemot nationella myndigheter. När en medlemsstat genomför unionsrätten är emellertid de krav som följer av principen om god förvaltning, som är en allmän unionsrättslig princip – särskilt rätten för var och en att få sin sak behandlad opartiskt och inom skälig tid – tillämpliga inom ramen för det förfarande som genomförs av den behöriga nationella myndigheten (dom av den 30 januari 2024, Agentsia Patna infrastruktura (Europeisk finansiering av väginfrastruktur), C‑471/22, EU:C:2024:99, punkt 41 och där angiven rättspraxis).
74
Eftersom den hänskjutande domstolen även har hänvisat till rätten att delta i förfarandet, ska det förtydligas att en sådan rätt, i den mån den gör det möjligt att utöva rätten att höras, utgör en integrerad del av rätten till försvar, vilken ska iakttas såsom en allmän unionsrättslig princip. Rätten att höras innebär att var och en garanteras en möjlighet att på ett meningsfullt och effektivt sätt framföra sin ståndpunkt under det administrativa förfarandet och innan ett beslut fattas som kan påverka hans eller hennes intressen på ett ogynnsamt sätt, även när en sådan formalitet inte föreskrivs i den tillämpliga lagstiftningen. Regeln om att den person till vilket ett negativt beslut är riktat ska ges möjlighet att yttra sig innan beslutet fattas syftar till att bereda den behöriga myndigheten tillfälle att på ett meningsfullt sätt beakta samtliga relevanta omständigheter (dom av den 30 januari 2024, Agentsia Patna infrastruktura (Europeisk finansiering av väginfrastruktur), C‑471/22, EU:C:2024:99, punkt 42 och där angiven rättspraxis).
75
Denna regel är tillämplig på ett administrativt förfarande för att fastställa en finansiell korrigering som genomförs av nationella myndigheter på grund av att någon har gjort sig skyldig till en oriktighet i den mening som avses i artikel 2 led 36 i förordning nr 1303/2013.
76
Rätten till ett effektivt domstolsskydd, vilken säkerställs i artikel 47 i stadgan, består dessutom av flera delar, såsom rätten till försvar, principen om parternas likställdhet i processen, rätten till domstolsprövning samt rätten att erhålla rådgivning, låta sig försvaras och företrädas (dom av den 30 januari 2024, Agentsia Patna infrastruktura (Europeisk finansiering av väginfrastruktur), C‑471/22, EU:C:2024:99, punkt 46 och där angiven rättspraxis).
77
Såsom har påpekats i punkt 67 ovan, och med förbehåll för den hänskjutande domstolens prövning, hade det kommunala bolag som gjort sig skyldigt till oriktigheten i mål C‑471/23 inte något avtalsförhållande med den förvaltande myndigheten för det operativa programmet ”Utvecklingsregioner” 2014–2020 och förefaller inte vara ekonomiskt ansvarigt gentemot denna myndighet för genomförandet av det aktuella projektet. Vad gäller mål C‑477/23 har den hänskjutande domstolen inte angett vilken av de berörda kommunerna som har ett sådant ekonomiskt ansvar.
78
I den mån den hänskjutande domstolen kommer fram till slutsatsen att den ekonomiska aktör som gjort sig skyldig till oriktigheten inte är ekonomiskt ansvarig, gentemot den berörda förvaltande myndigheten, för genomförandet av det aktuella projektet, utgör de allmänna principerna i unionsrätten om god förvaltningssed och rätten till försvar samt artikel 47 i stadgan inte hinder för att den ekonomiska aktören inte har rätt att delta vare sig i förfarandet för fastställande av den finansiella korrigeringen eller i domstolsförfarandet som syftar till att denna korrigering ska ogiltigförklaras.
79
I ett sådant fall där ett beslut om en finansiell korrigering direkt påverkar intressena, inte hos nämnda ekonomiska aktör utan hos den aktör som är ekonomiskt ansvarig – inför den berörda förvaltande myndigheten – för genomförandet av projektet, är det denna aktör som ska ges rätt att delta i förfarandet för fastställande av denna finansiella korrigering och i domstolsförfarandet om ogiltigförklaring av denna.
80
Om den hänskjutande domstolen däremot konstaterar att den ekonomiska aktör som gjort sig skyldig till oriktigheten är ekonomiskt ansvarig, gentemot den berörda förvaltande myndigheten, för genomförandet av det aktuella projektet och att aktörens intressen således påverkas direkt av beslutet om finansiell korrigering till följd av konstaterandet av denna oriktighet, utgör de allmänna principerna i unionsrätten om god förvaltningssed och rätten till försvar samt artikel 47 i stadgan hinder för att denna ekonomiska aktör varken kan göra gällande sin ståndpunkt i förfarandet för fastställande av denna finansiella korrigering eller har möjlighet att väcka talan vid domstol mot den finansiella korrigeringen.
81
Den av den hänskjutande domstolen åberopade omständigheten att denna ekonomiska aktör har ett civilrättsligt regressansvar och kan ha rättigheter i ett tvistemål mot den samordnande stödmottagaren enligt partnerskapsavtalet med den samordnande partnern är inte relevant, eftersom ett sådant civilrättsligt rättsmedel inte gör det möjligt för denna ekonomiska aktör att bestrida själva antagandet av ett sådant beslut om finansiell korrigering som går denne emot.
82
Av det ovan anförda följer att den sjätte frågan i mål C‑471/23 och den fjärde frågan i mål C‑477/23 ska besvaras enligt följande. De allmänna unionsrättsliga principerna om god förvaltningssed och rätten till försvar samt artikel 47 i stadgan ska tolkas så, att de utgör hinder för en nationell praxis enligt vilken en ekonomisk aktör som har gjort sig skyldig till en oriktighet, i den mening som avses i artikel 2 led 36 i förordning nr 1303/2013, vilken har gett upphov till en finansiell korrigering, inte har rätt att delta vare sig i förfarandet för fastställande av denna finansiella korrigering eller i domstolsförfarandet om ogiltigförklaring av denna korrigering, på grund av att denna ekonomiska aktör har ett civilrättsligt rättsmedel enligt ett partnerskapsavtal, i den mån nämnda ekonomiska aktör är ekonomiskt ansvarig, gentemot den berörda förvaltande myndigheten, för genomförandet av det aktuella projektet.
Rättegångskostnader
83
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (åttonde avdelningen) följande:
1)
Artikel 2 led 10 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006, i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) 2018/1046, av den 18 juli 2018,
ska tolkas så,
att ett organ som har till uppgift att inleda eller både inleda och genomföra de berörda insatserna, men som inte tar emot statligt stöd i den mening som avses i denna artikel 2 led 10 a, och ett organ som inte har undertecknat ett administrativt bidragsavtal i egenskap av ”samordnande partner” kan omfattas av begreppet stödmottagare i den mening som avses i denna bestämmelse.
2)
Artikel 2 leden 36 och 37 i förordning nr 1303/2013, i dess lydelse enligt förordning 2018/1046,
ska tolkas så,
att den varken utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken ett beslut om finansiell korrigering för överträdelse av bestämmelserna om offentlig upphandling kan riktas till en annan ekonomisk aktör än den som har gjort sig skyldig till överträdelsen, eller hinder för att ansvaret för denna finansiella korrigering ska vara solidariskt, att detta ansvar kan fördelas genom avtal mellan denna ekonomiska aktör och den som gjort sig skyldig till överträdelsen eller att den sistnämnda tar på sig ansvaret, under förutsättning att de ekonomiskt ansvariga ekonomiska aktörerna kan få kännedom om att de, för det fall det föreligger en oriktighet vid genomförandet av det aktuella projektet, sålunda är ansvariga för nämnda finansiella korrigering gentemot den berörda förvaltande myndigheten.
3)
De allmänna unionsrättsliga principerna om god förvaltningssed och rätten till försvar samt artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna
ska tolkas så,
att de utgör hinder för en nationell praxis enligt vilken en ekonomisk aktör som har gjort sig skyldig till en oriktighet, i den mening som avses i artikel 2 led 36 i förordning nr 1303/2013, vilken har gett upphov till en finansiell korrigering, inte har rätt att delta vare sig i förfarandet för fastställande av denna finansiella korrigering eller i domstolsförfarandet om ogiltigförklaring av denna korrigering, på grund av att denna ekonomiska aktör har ett civilrättsligt rättsmedel enligt ett partnerskapsavtal, i den mån nämnda ekonomiska aktör är ekonomiskt ansvarig, gentemot den berörda förvaltande myndigheten, för genomförandet av det aktuella projektet.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: bulgariska.