62024TJ0638
TRIBUNALENS DOM (avdelningen för förhandsavgöranden)
den 25 februari 2026 (
*1
)
”Begäran om förhandsavgörande – Beskattning – Gemensamt system för mervärdesskatt – Platsen för gemenskapsinterna förvärv av varor – Artiklarna 40 och 41 i direktiv 2006/112/EG – Betalningsskyldig för mervärdesskatt – Artikel 203 i direktiv 2006/112 – Principen om skatteneutralitet – Proportionalitetsprincipen – Gemenskapsinterna förvärv som görs under ett registreringsnummer för mervärdesskatt som tilldelats av den medlemsstat där varorna har sitt ursprung – Felaktig angivelse av mervärdesskatt på fakturor från motsvarande gemenskapsinterna leveranser”
I mål T‑638/24,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Verwaltungsgerichtshof (Högsta förvaltningsdomstolen, Österrike) genom beslut av den 23 oktober 2024, som inkom till domstolen den 22 november 2024, i målet
Finanzamt Österreich
mot
D GmbH,
meddelar
TRIBUNALEN (avdelningen för förhandsavgörande),
vid överläggningen sammansatt av ordföranden S. Papasavvas samt domarna N. Półtorak, M. Sampol Pucurull, D. Petrlík (referent) och W. Valasidis,
generaladvokat: J. Martín y Pérez de Nanclares,
justitiesekreterare: V. Di Bucci,
med beaktande av domstolens överlämnande av begäran om förhandsavgörande till tribunalen den 10 december 2024, med tillämpning av artikel 50b tredje stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol,
med beaktande av det sakområde som avses i artikel 50b första stycket a i stadgan för Europeiska unionens domstol och av att det inte föreligger någon självständig tolkningsfråga i den mening som avses i artikel 50b andra stycket i stadgan,
efter den skriftliga delen av förfarandet,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
–
Österrikes regering, genom A. Posch, J. Schmoll och F. Koppensteiner, samtliga i egenskap av ombud,
–
Europeiska kommissionen, genom P. Carlin och L. Hohenecker, båda i egenskap av ombud,
och efter att den 29 oktober 2025 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
1
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 40, 41 och 203 i rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (EUT L 347, 2006, s. 1) (nedan kallat mervärdesskattedirektivet) samt principen om mervärdesskattens neutralitet och proportionalitetsprincipen.
2
Begäran har framställts i ett mål mellan Finanzamt Österreich (Skattemyndigheten i Österrike) (nedan kallad skattemyndigheten) och D GmbH angående fastställandet av den mervärdesskatt som detta bolag ska betala för beskattningsåren 2011–2015.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
3
I artikel 2.1 i mervärdesskattedirektivet föreskrivs följande:
”Följande transaktioner skall vara föremål för mervärdesskatt:
…
b)
Gemenskapsinterna förvärv av varor mot ersättning som görs inom en medlemsstats territorium
i)
av en beskattningsbar person när denne agerar i denna egenskap …,
…”
4
I artikel 20 första stycket i mervärdesskattedirektivet föreskrivs följande:
”Med gemenskapsinternt förvärv av varor avses förvärv av rätten att såsom ägare förfoga över materiell lös egendom som försänds eller transporteras till förvärvaren av säljaren eller förvärvaren eller för säljarens eller förvärvarens räkning i en annan medlemsstat än den från vilken försändelsen eller transporten av varorna avgick.”
5
Artikel 40 i mervärdesskattedirektivet har följande lydelse:
”Platsen för ett gemenskapsinternt förvärv av varor skall anses vara den plats där varorna befinner sig vid den tidpunkt då försändelsen eller transporten till förvärvaren avslutas.”
6
Artikel 41 i mervärdesskattedirektivet har följande lydelse:
”Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 40 skall platsen för sådana gemenskapsinterna förvärv av varor som avses i artikel 2.1 b i anses vara belägen inom det territorium som tillhör den medlemsstat som tilldelat det registreringsnummer för mervärdesskatt under vilket förvärvaren gjorde förvärvet, om denne inte visar att förvärvet har varit föremål för mervärdesskatt i enlighet med artikel 40.
Om förvärvet blir föremål för mervärdesskatt i enlighet med artikel 40 i den medlemsstat där försändelsen eller transporten av varorna avslutas efter att ha varit föremål för mervärdesskatt i enlighet med första stycket, skall beskattningsunderlaget minskas i motsvarande mån i den medlemsstat som tilldelat det registreringsnummer för mervärdesskatt under vilket förvärvaren gjorde förvärvet.”
7
I artikel 138.1 i mervärdesskattedirektivet, före antagandet av rådets direktiv (EU) 2018/1910 av den 4 december 2018 (EUT L 311, 2018, s. 39), föreskrevs följande:
”Medlemsstaterna skall tillämpa undantag från skatteplikt för leverans av varor som av säljaren eller förvärvaren eller för säljarens eller förvärvarens räkning försänds eller transporteras ut ur respektive medlemsstats territorium men inom [Europeiska unionen], om leveransen görs till en annan beskattningsbar person … som agerar i denna egenskap i en annan medlemsstat än den från vilken försändelsen eller transporten av varorna avgår.”
8
Artikel 203 i mervärdesskattedirektivet har följande lydelse:
”Mervärdesskatt skall betalas av varje person som anger mervärdesskatten på en faktura.”
Österrikisk rätt
9
I 11 § punkt 12 i Umsatzsteuergesetz 1994 (1994 års lag om omsättningsskatt) av den 23 augusti 1994 (BGBl. 663/1994) (nedan kallad UStG 1994) föreskrivs följande:
”Om näringsidkaren i en faktura som hänför sig till en leverans av varor eller ett tillhandahållande av en tjänst separat har angett ett skattebelopp som näringsidkaren inte är skyldig att betala för denna transaktion enligt denna lag, blir näringsidkaren betalningsskyldig för detta belopp på grundval av fakturan, såvida näringsidkaren inte rättar fakturan i förhållande till mottagaren av leveransen eller tjänsten. …”
10
I artikel 3.8 i bilagan till UStG 1994, som innehåller bestämmelser om den inre marknaden, föreskrivs följande:
”Ett gemenskapsinternt förvärv av varor ska anses ha gjorts i den medlemsstat där varorna befinner sig vid den tidpunkt då försändelsen eller transporten till förvärvaren avslutas. Om förvärvaren gentemot leverantören använder ett registreringsnummer för mervärdesskatt som utfärdats av en annan medlemsstat, ska förvärvet anses ha ägt rum inom den medlemsstatens territorium till dess att förvärvaren visar att förvärvet beskattats av den medlemsstat som avses i första meningen. …”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
11
D är ett bolag med begränsat ansvar bildat enligt österrikisk rätt. Bolaget förvärvade varor från leverantörer etablerade i Österrike (nedan kallade leverantörerna), vilka bolaget lät levereras från denna medlemsstat till andra medlemsstater. I samband med dessa förvärv meddelade bolaget leverantörerna sitt österrikiska registreringsnummer för mervärdesskatt. Leverantörerna skickade fakturor till bolaget för leveransen av nämnda varor, i vilka den österrikiska mervärdesskatten angavs. D ansåg i sina skattedeklarationer dels att denna mervärdesskatt var avdragsgill, dels att de aktuella förvärven inte utgjorde gemenskapsinterna förvärv som var skattepliktiga i Österrike.
12
Inom ramen för en skattekontroll av D utfärdade skattemyndigheten beskattningsbeslut avseende mervärdesskatt för beskattningsåren 2011–2015, vilka omfattar de transaktioner som nämns i punkt 11 ovan. Skattemyndigheten ansåg att dessa transaktioner utgjorde gemenskapsinterna förvärv av varor i den mening som avses i artikel 20 första stycket i mervärdesskattedirektivet. Skattemyndigheten konstaterade att D för dessa transaktioner hade använt sitt österrikiska registreringsnummer för mervärdesskatt och att bolaget inte hade visat att mervärdesskatt betalats för dessa förvärv i den medlemsstat där försändelsen eller transporten av varorna avslutades. Dessa transaktioner var beskattningsbara i Österrike i enlighet med artikel 3.8 i bilagan (med bestämmelser om den inre marknaden) till UStG 1994, genom vilken artikel 41 i direktiv 2006/112 införlivas. Skattemyndigheten ansåg dessutom att motsvarande gemenskapsinterna leveranser var undantagna från mervärdesskatt och att leverantörerna därför hade fakturerat denna skatt felaktigt. Enligt 11 § punkt12 UStG 1994, genom vilken artikel 203 i direktivet har införlivats, är leverantörerna emellertid skyldiga att betala denna skatt. Skattemyndigheten nekade D avdrag för den ingående mervärdesskatt som angavs på fakturorna i fråga.
13
D överklagade av de ovan i punkt 12 nämnda beskattningsbesluten. Den 24 november 2020 ogillade Bundesfinanzgericht (Federala skattedomstolen, Österrike) överklagandet.
14
D överklagade detta avgörande till Verwaltungsgerichtshof (Högsta förvaltningsdomstolen, Österrike), som är den hänskjutande domstolen. Denna domstol upphävde Bundesfinanzgerichts (Federala skattedomstolen) beslut av den 24 november 2020 och återförvisade målet till Bundesfinanzgericht (Federala skattedomstolen), med motiveringen att de aktuella transaktionerna inte var skattepliktiga enligt artikel 3.8 i bilagan (med bestämmelser om den inre marknaden) till UStG 1994.
15
Genom beslut av den 18 oktober 2022 biföll Bundesfinanzgericht (Federala skattedomstolen) D:s överklagande och konstaterade, med hänvisning till domen av den 7 juli 2022, Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Felaktig kvalificering av kedjetransaktioner) (C‑696/20, EU:C:2022:528), att D inte hade gjort några gemenskapsinterna förvärv i Österrike enbart till följd av att bolagets österrikiska registreringsnummer för mervärdesskatt hade använts för de aktuella transaktionerna.
16
Skattemyndigheten överklagade detta avgörande till den hänskjutande domstolen. Den hänskjutande domstolen vill få klarhet i hur artiklarna 40, 41 och 203 i mervärdesskattedirektivet samt principen om mervärdesskattens neutralitet och proportionalitetsprincipen ska tolkas. Den hänskjutande domstolen vill få utrett huruvida dessa artiklar och principer utgör hinder för beskattning i Österrike av de aktuella gemenskapsinterna förvärven med stöd av bestämmelsen i artikel 3.8 i bilagan (med bestämmelser om den inre marknaden) till UStG 1994, när det i denna medlemsstat föreligger en skyldighet att betala mervärdesskatt på motsvarande gemenskapsinterna leveranser på grund av att mervärdesskatt felaktigt har angetts på fakturorna, med tillämpning av 11 § punkt 12 UStG 1994, genom vilken artikel 203 i direktivet har införlivats.
17
Den hänskjutande domstolen anser att det är oklart huruvida den lösning som valdes i domen av den 7 juli 2022, Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Felaktig kvalificering av kedjetransaktioner) (C‑696/20, EU:C:2022:528), kan överföras på det nationella målet. I motsats till vad som var fallet i nämnda dom skulle mervärdesskatt på leveranserna till D vara förfallna till betalning, inte på grund av att skattemyndigheten ansåg att dessa leveranser inte var undantagna från mervärdesskatt, utan på grund av att den österrikiska mervärdesskatten felaktigt hade angetts på de berörda fakturorna. Denna skyldighet att betala mervärdesskatt är inte heller slutgiltig, eftersom leverantörerna enligt 11 § punkt 12 i UStG 1994 när som helst kan rätta felaktiga fakturor, även om preskription har inträtt under det år då fakturorna utfärdades.
18
Mot denna bakgrund har Verwaltungsgerichtshof (Högsta förvaltningsdomstolen) beslutat att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen:
”1)
Utgör artiklarna 40, 41 och 203 i [mervärdesskattedirektivet] samt principerna om skatteneutralitet och proportionalitet hinder för tillämpningen av en nationell lagstiftning, det vill säga artikel 3.8 andra meningen [i bilagan till UStG 1994 med bestämmelser om inre marknaden], enligt vilken förvärvet ska anses ha ägt rum i den medlemsstat som tilldelat det registreringsnummer för mervärdesskatt som har använts av förvärvaren, till dess att förvärvaren visar att förvärvet har beskattats i den medlemsstat i vilken varan befinner sig när transporten eller försändelsen avslutas, i en situation där det gemenskapsinterna förvärvet åtföljs av en gemenskapsintern leverans, vilken i Österrike har behandlats som en leverans som är undantagen från mervärdesskatt, men att det till följd av att österrikisk mervärdesskatt angetts på fakturan uppkommit en skyldighet att betala skatt för denna leverans på grundval av den utställda fakturan?
2)
Om fråga 1 besvaras jakande: Innebär den omständigheten att fakturautställaren i efterhand har rättat fakturan, vilket medfört att den felaktigt angivna mervärdesskatten för den från skatteplikt undantagna gemenskapsinterna leveransen bortfallit, att det sker ett gemenskapsinternt förvärv enligt artikel 41 i [mervärdesskattedirektivet] och, om så är fallet, vid vilken tidpunkt äger detta gemenskapsinterna förvärv rum?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Den första frågan
19
Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida artiklarna 40, 41 och 203 i mervärdesskattedirektivet samt principen om mervärdesskattens neutralitet och proportionalitetsprincipen ska tolkas så, att de utgör hinder för tillämpning av en nationell lagstiftning enligt vilken mervärdesskatt ska betalas för ett gemenskapsinternt förvärv i den medlemsstat varifrån försändelsen eller transporten av varorna avgår på grund av att förvärvaren har gjort detta förvärv med angivande av det registreringsnummer för mervärdesskatt som tilldelats av denna medlemsstat, när ett sådant förvärv åtföljs av en gemenskapsintern leverans som är undantagen från mervärdesskatt, för vilken det föreligger en skyldighet att betala mervärdesskatt i nämnda medlemsstat med tillämpning av regeln i artikel 203 i direktivet, på grund av att mervärdesskatt felaktigt har fakturerats för denna leverans.
20
Domstolen erinrar inledningsvis om att gemenskapsinterna förvärv av varor i princip utgör mervärdesskattepliktiga transaktioner, i enlighet med artikel 2.1 b i mervärdesskattedirektivet.
21
Enligt artikel 40 i mervärdesskattedirektivet ska platsen för ett gemenskapsinternt förvärv av varor anses vara den plats där varorna befinner sig vid den tidpunkt då försändelsen eller transporten till förvärvaren avslutas (nedan kallad ankomstmedlemsstaten).
22
När förvärvaren genomför det gemenskapsinterna förvärvet med användningen av ett registreringsnummer för mervärdesskatt som tilldelats av en annan medlemsstat än ankomstmedlemsstaten (nedan kallad registreringsmedlemsstaten), ska platsen för detta förvärv, i enlighet med artikel 41 första stycket i mervärdesskattedirektivet, anses vara belägen inom registreringsmedlemsstatens territorium, om förvärvaren inte visar att förvärvet har varit föremål för mervärdesskatt i ankomstmedlemsstaten.
23
Under de omständigheter som är aktuella i det nationella målet – vilka inträffade innan artikel 138.1 b i mervärdesskattedirektivet infördes genom direktiv 2018/1910 – är artikel 41 första stycket i mervärdesskattedirektivet även tillämplig när den medlemsstat som grundar sig på denna bestämmelse för att ta ut mervärdesskatt på ett gemenskapsinternt förvärv av varor, i egenskap av registreringsmedlemsstat, är den medlemsstat från vilken försändelsen eller transporten av varorna avgår (nedan kallad avgångsmedlemsstaten) (dom av den 7 juli 2022, Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Felaktig kvalificering av kedjetransaktioner), C‑696/20, EU:C:2022:528, punkt 43).
24
Vad gäller det sammanhang i vilket artikel 41 i mervärdesskattedirektivet ingår, ska det även erinras om att enligt det allmänna systemet i detta direktiv medför ett gemenskapsinternt förvärv som beskattas i ankomstmedlemsstaten eller registreringsmedlemsstaten en gemenskapsintern leverans som är undantagen från skatteplikt i avgångsmedlemsstaten enligt artikel 138 i mervärdesskattedirektivet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 juli 2022, Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Felaktig kvalificering av kedjetransaktioner), C‑696/20, EU:C:2022:528, punkt 51). Undantaget från skatteplikt för en gemenskapsintern leverans som svarar mot ett gemenskapsinternt förvärv gör det möjligt att undvika dubbelbeskattning och, följaktligen, att den i det gemensamma mervärdesskattesystemet inneboende principen om skatteneutralitet åsidosätts (dom av den 27 september 2007, Teleos m.fl., C‑409/04, ECLI:EU:C:2007:548, punkt 25).
25
Dessutom syftar regeln i artikel 41 i mervärdesskattedirektivet dels till att säkerställa att ett visst gemenskapsinternt förvärv beskattas och dels till att undvika att samma förvärv dubbelbeskattas (se dom av den 7 juli 2022, Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Felaktig kvalificering av kedjetransaktioner), C‑696/20, EU:C:2022:528, punkt 41 och där angiven rättspraxis).
26
I förevarande fall framgår det av beslutet om hänskjutande att skattemyndigheten har behandlat de gemenskapsinterna leveranser som är aktuella i det nationella målet som transaktioner som är undantagna från mervärdesskatt. Skattemyndigheten tillämpade emellertid regeln i artikel 203 i mervärdesskattedirektivet på dessa leveranser, med motiveringen att mervärdesskatt felaktigt angetts på fakturorna avseende dessa leveranser.
27
I detta avseende framgår det av artikel 203 i mervärdesskattedirektivet att mervärdesskatt ska betalas av varje person som anger mervärdesskatten på en faktura.
28
En sådan person är betalningsskyldig för den mervärdesskatt som anges på en faktura oavsett om det föreligger någon skyldighet att betala den på grund av en mervärdesskattepliktig transaktion (se dom av den 11 april 2013, Rusedespred, C‑138/12, EU:C:2013:233, punkt 23 och där angiven rättspraxis).
29
Artikel 203 i mervärdesskattedirektivet syftar nämligen till att undanröja den risk för skattebortfall som avdragsrätten kan ge upphov till. Denna bestämmelse är således tillämplig när mervärdesskatt har fakturerats felaktigt och det föreligger en risk för skattebortfall på grund av att fakturamottagaren kan göra gällande sin rätt att göra avdrag för denna mervärdesskatt (se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 december 2022, Finanzamt Österreich (Mervärdesskatt som felaktigt fakturerats slutkonsumenter), C‑378/21, EU:C:2022:968, punkterna 20 och 21).
30
Däremot omfattar artikel 203 i mervärdesskattedirektivet inte situationer där den mervärdesskatt som anges på fakturan är korrekt i den meningen att den motsvarar en transaktion som faktiskt är skattepliktig enligt en annan bestämmelse i direktivet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 december 2022, Finanzamt Österreich (Mervärdesskatt som felaktigt fakturerats slutkonsumenter), C‑378/21, EU:C:2022:968, punkterna 22 och 23).
31
Av det ovan anförda följer att artiklarna 41 och 203 i mervärdesskattedirektivet var och en omfattas av olika tillämpningsvillkor och har ett eget syfte. Under förutsättning att tillämpningsvillkoren i respektive bestämmelse är uppfyllda finns det således inget i dessa bestämmelser som hindrar att de tillämpas samtidigt på ett gemenskapsinternt förvärv respektive – på grund av att mervärdesskatten felaktigt angetts på en faktura – på en gemenskapsintern leverans som är undantagen från mervärdesskatt. Det finns inte heller något i de övriga bestämmelserna i mervärdesskattedirektivet som hindrar en sådan samtidig tillämpning av artiklarna 41 och 203 i direktivet.
32
Vad gäller principen om mervärdesskattens neutralitet och proportionalitetsprincipen ska det erinras om att de åtgärder som medlemsstaterna vidtar för att säkerställa en riktig uppbörd av skatten och förebygga skatteundandragande, enligt proportionalitetsprincipen inte får gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå de på så sätt eftersträvade målen och de får därför inte användas på ett sådant sätt att de äventyrar mervärdesskattens neutralitet, vilken är en grundläggande princip i det gemensamma system för mervärdesskatt som har inrättats genom unionsrätten på området (se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 juli 2022, Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Felaktig kvalificering av kedjetransaktioner), C‑696/20, EU:C:2022:528, punkt 54).
33
Principen om mervärdesskattens neutralitet syftar till att säkerställa att mervärdesskatten inte till någon del ska belasta den beskattningsbara personen inom ramen för dennes ekonomiska verksamhet. Det gemensamma systemet för mervärdesskatt garanterar följaktligen en fullständig neutralitet beträffande skattebördan för all ekonomisk verksamhet, oavsett syfte och resultat, under förutsättning att verksamheten i princip är mervärdesskattepliktig i sig (dom av den 2 juli 2020, Terracult, C‑835/18, EU:C:2020:520, punkt 25).
34
Det är riktigt att mottagaren av en faktura som felaktigt anger mervärdesskatten inte har rätt att dra av denna skatt som ska betalas enligt artikel 203 i mervärdesskattedirektivet, eftersom rätten att dra av den fakturerade mervärdesskatten i regel är sammankopplad med att en beskattningsbar transaktion faktiskt utförs, medan mervärdesskatten enligt denna bestämmelse ska betalas oberoende av en sådan transaktion (se, för ett liknande resonemang, dom av den 31 januari 2013, Stroy trans, C‑642/11, EU:C:2013:54, punkt 30 och där angiven rättspraxis).
35
Den mervärdesskatt som ska betalas enligt artikel 203 i mervärdesskattedirektivet kan emellertid rättas, med beaktande av syftet med denna bestämmelse som beskrivs ovan i punkt 29, eftersom det, för att säkerställa mervärdesskattens neutralitet, ankommer på medlemsstaterna att i sina interna rättsordningar föreskriva en möjlighet till rättelse av skatt som har fakturerats felaktigt, då fakturautställaren visar att han eller hon var i god tro eller då fakturautställaren i tid fullständigt har undanröjt risken för skattebortfall (se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 maj 2019, EN.SA., C‑712/17, EU:C:2019:374, punkt 33 och där angiven rättspraxis).
36
Iakttagandet av principen om mervärdesskattens neutralitet säkerställs bland annat genom ett system enligt vilket, å ena sidan, den leverantör som felaktigt har betalat in mervärdesskatt till skattemyndigheterna kan begära återbetalning av mervärdesskatten och, å andra sidan, förvärvaren kan väcka en civilrättslig talan om återbetalning av felaktigt betalda belopp mot denna leverantör som har underlåtit att betala tillbaka den återbetalda mervärdesskatten. Detta system gör det nämligen möjligt för den förvärvare som har burit kostnaden för den felaktigt fakturerade mervärdesskatten att erhålla återbetalning av felaktigt inbetalda belopp. För det fall att det visar sig vara omöjligt eller orimligt svårt att få tillbaka mervärdesskatten, särskilt vid leverantörens insolvens, kräver principen om mervärdesskattens neutralitet och effektivitetsprincipen att medlemsstaterna ska föreskriva nödvändiga instrument för att förvärvaren ska kunna återfå den mervärdesskatt som felaktigt fakturerats och betalats, bland annat genom att rikta sin begäran om återbetalning direkt till skattemyndigheten (se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 oktober 2022, HUMDA, C‑397/21, EU:C:2022:790, punkterna 21 och 22 samt där angiven rättspraxis).
37
Den hänskjutande domstolen har för övrigt angett att det enligt österrikisk rätt finns möjligheter att rätta den felaktigt fakturerade mervärdesskatten genom rättelse av felaktiga fakturor och att en sådan rättelse kan göras när som helst, även om preskription har inträtt under det år då fakturorna utfärdades.
38
Under dessa omständigheter strider det inte mot principen om mervärdesskattens neutralitet och proportionalitetsprincipen att beskatta gemenskapsinterna förvärv i registreringsmedlemsstaten i enlighet med artikel 41 i mervärdesskattedirektivet då motsvarande gemenskapsinterna leveranser är undantagna från mervärdesskatt och då det i samma medlemsstat föreligger en skyldighet att betala mervärdesskatt för dessa leveranser med tillämpning av regeln i artikel 203 i direktivet.
39
I en sådan situation som den i det nationella målet, där registreringsmedlemsstaten även är avsändarmedlemsstaten, utgör följaktligen tillämpningen av regeln i artikel 203 i mervärdesskattedirektivet på gemenskapsinterna leveranser som är undantagna från mervärdesskatt i avsändarmedlemsstaten inte hinder för att motsvarande gemenskapsinterna förvärv i samma medlemsstat beskattas i enlighet med artikel 41 i direktivet.
40
Slutsatsen i punkt 39 ovan påverkas inte av domen av den 7 juli 2022, Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Felaktig kvalificering av kedjetransaktioner) (C‑696/20, EU:C:2022:528, punkt 55), i vilken domstolen slog fast att tillämpningen av regeln i artikel 41 i mervärdesskattedirektivet, i registreringsmedlemsstaten, på ett gemenskapsinternt förvärv av varor som härrör från en gemenskapsintern leverans av varor som i denna medlemsstat inte har behandlats såsom den var undantagen från mervärdesskatt, medför en ytterligare beskattning som inte är förenlig med proportionalitetsprincipen och principen om mervärdesskattens neutralitet.
41
Såsom framgår av bland annat punkterna 49, 52 och 53 i domen av den 7 juli 2022, Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Felaktig klassificering av kedjetransaktioner) (C‑696/20, EU:C:2022:528), grundade sig EU-domstolens slutsats i den domen på den hänskjutande domstolens konstaterande, för det första, att den aktuella gemenskapsinterna leveransen i det nationella målet slutgiltigt hade behandlats av den nationella skattemyndigheten som en mervärdesskattepliktig transaktion – och inte som en transaktion som är undantagen från mervärdesskatt i enlighet med artikel 138 i mervärdesskattedirektivet – och, för det andra, att den beskattningsbara personen inte hade kunnat dra av den ingående mervärdesskatten för denna leverans. I detta avseende påpekade domstolen särskilt att eftersom det inte förelåg något undantag från skatteplikt för den gemenskapsinterna leveransen i avgångsmedlemsstaten kunde det inte föreligga någon risk för skatteflykt, vilket innebar att uttag av mervärdesskatt på transaktionen i denna medlemsstat med stöd av regeln i artikel 41 i mervärdesskattedirektivet stred mot de syften som eftersträvas med denna bestämmelse, enligt vad som har angetts ovan punkt 25.
42
I det aktuella nationella målet däremot uttas den mervärdesskatt som är hänförlig till de aktuella gemenskapsinterna leveranserna inte på grund av en avsaknad av undantag från skatteplikt utan mervärdesskatt ska betalas enligt regeln i artikel 203 i mervärdesskattedirektivet.
43
Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 54 i sitt förslag till avgörande innebär emellertid inte uppkomsten av en skyldighet att betala mervärdesskatt enligt artikel 203 i mervärdesskattedirektivet – som åligger den leverantör av gemenskapsinterna leveranser som felaktigt har fakturerat mervärdesskatt – att dessa leveranser är mervärdesskattepliktiga. Såsom det har erinrats om i punkt 34 ovan uppkommer nämligen den skyldighet att betala mervärdesskatt som föreskrivs i artikel 203 i direktivet inte på grund av en mervärdesskattepliktig transaktion, utan enbart på grund av att mervärdesskatten anges på den aktuella fakturan.
44
I domen av den 7 juli 2022, Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Felaktig klassificering av kedjetransaktioner) (C‑696/20, EU:C:2022:528), behandlades för övrigt den aktuella gemenskapsinterna leveransen i det nationella målet slutgiltigt av den berörda skattemyndigheten som en mervärdesskattepliktig transaktion, medan i den situation som omfattas av förevarande begäran om förhandsavgörande kan det förhållandet att en skyldighet att betala mervärdesskatt uppkommit enligt artikel 203 i mervärdesskattedirektivet i princip rättas till.
45
Mot bakgrund av ovanstående ska den första frågan besvaras enligt följande. Artiklarna 40, 41 och 203 i mervärdesskattedirektivet samt principen om mervärdesskattens neutralitet och proportionalitetsprincipen ska tolkas så, att de inte utgör hinder för tillämpning av en nationell lagstiftning enligt vilken mervärdesskatt ska betalas för ett gemenskapsinternt förvärv i den medlemsstat varifrån försändelsen eller transporten av varorna avgår på grund av att förvärvaren har gjort detta förvärv med angivande av det registreringsnummer för mervärdesskatt som tilldelats av denna medlemsstat, när ett sådant förvärv åtföljs av en gemenskapsintern leverans som är undantagen från mervärdesskatt, för vilken det föreligger en skyldighet att betala mervärdesskatt i nämnda medlemsstat med tillämpning av regeln i artikel 203 i direktivet, på grund av att mervärdesskatt felaktigt har fakturerats för denna leverans.
Den andra frågan
46
Med beaktande av svaret på den första frågan saknas det anledning att besvara den andra frågan.
Rättegångskostnader
47
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (avdelningen för förhandsavgörande),
följande:
Artiklarna 40, 41 och 203 i rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt samt principen om mervärdesskattens neutralitet och proportionalitetsprincipen
ska tolkas så,
att de inte utgör hinder för tillämpning av en nationell lagstiftning enligt vilken mervärdesskatt ska betalas för ett gemenskapsinternt förvärv i den medlemsstat varifrån försändelsen eller transporten av varorna avgår på grund av att förvärvaren har gjort detta förvärv med angivande av det registreringsnummer för mervärdesskatt som tilldelats av denna medlemsstat, när ett sådant förvärv åtföljs av en gemenskapsintern leverans som är undantagen från mervärdesskatt, för vilken det föreligger en skyldighet att betala mervärdesskatt i nämnda medlemsstat med tillämpning av regeln i artikel 203 i direktivet, på grund av att mervärdesskatt felaktigt har fakturerats för denna leverans.
Papasavvas
Półtorak
Sampol Pucurull
Petrlík
Valasidis
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 25 februari 2026.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: tyska.