62021TJ0386
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (kibővített ötödik tanács)
2024. november 6. (
*1
)
„Verseny – Kartellek – Az USA‑dollárban kibocsátott szupranacionális kötvények, államkötvények és ügynökségi kötvények ágazata – Az EUMSZ 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének megsértését megállapító határozat – Az árak és a kötvényekkel kapcsolatos kereskedési tevékenység összehangolása – Érzékeny kereskedelmi információk cseréje – Egységes és folyamatos jogsértés – Cél általi versenykorlátozás – A bírság összegének kiszámítása – Alapösszeg – Az eladások értékére vonatkozó helyettesítő érték – Megsemmisítés iránti kereset – Korlátlan felülvizsgálati jogkör”
A T‑386/21. és T‑406/21. sz. ügyekben,
a Crédit agricole SA (székhelye: Montrouge [Franciaország]),
a Crédit agricole Corporate and Investment Bank (székhelye: Montrouge),
(képviselik őket: D. Beard barrister, C. Hutton, C. Peacock és J. Parkinson solicitors)
felperesek a T‑386/21. sz. ügyben,
az UBS Group AG, a Credit Suisse Group AG jogutódja (székhelye: Zürich [Svájc]),
a Credit Suisse Securities (Europe) Ltd (székhelye: London [Egyesült Királyság]),
(képviselik őket: R. Wesseling, F. ten Have és F. Brouwer ügyvédek)
felperesek a T‑406/21. sz. ügyben
az Európai Bizottság (a T‑386/21. sz. ügyben képviselik: T. Franchoo, M. Farley és B. Cullen, a T‑406/21. sz. ügyben képviselik: A. Boitos, M. Farley, T. Franchoo és C. Vang, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen,
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített ötödik tanács),
tagjai: J. Svenningsen elnök (előadó), V. Tomljenović, C. Mac Eochaidh, J. Martín y Pérez de Nanclares és M. Stancu bírák,
hivatalvezető: I. Kurme tanácsos,
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára,
tekintettel a 2023. június 15‑i és 16‑i tárgyalásra,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az EUMSZ 263. cikkre alapított keresetükkel a T‑386/21. sz. ügy felperesei, a Crédit agricole SA és a Crédit agricole Corporate and Investment Bank (a továbbiakban együtt: Crédit agricole) egyrészt az EUMSZ 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének alkalmazására vonatkozó eljárásban (AT.40346 – SSA Bonds ügy) 2021. április 28‑án hozott C(2021) 2871 final bizottsági határozat (a továbbiakban: megtámadott határozat) őket érintő részében történő megsemmisítését, másrészt pedig az említett határozatban velük szemben kiszabott bírság összegének csökkentését kérik.
2
Az EUMSZ 263. cikkre alapított keresetükkel a T‑406/21. sz. ügy felperesei, az UBS Group AG, a Credit Suisse Group AG jogutódja, és a Credit Suisse Securities (Europe) Ltd (a továbbiakban együtt: Credit Suisse) lényegében a megtámadott határozat őket érintő részében történő megsemmisítését kérik.
I. A jogvita előzményei
A. Az OSSA‑ágazatról
3
A szóban forgó magatartások az USA‑dollárban kibocsátott szupranacionális kötvényekre, államkötvényekre és ügynökségi kötvényekre (a továbbiakban: OSSA) vonatkoznak. Az OSSA‑k olyan hitelviszonyt megtestesítő értékpapírok, amelyek lehetővé teszik a kibocsátójuk számára, hogy bizonyos kiadások vagy beruházások finanszírozásához forrásokat szerezzen.
4
A kibocsátók így a befektetőtől (kötvénytulajdonos) határozott időre, amely lehet rövid (például 2 év) vagy hosszú (például 10 vagy 30 év), előre meghatározott, rögzített vagy változó kamatláb mellett felvett pénzkölcsönre (névleges összeg) szóló kötvényt bocsáthatnak ki. A kötvénytulajdonos a kibocsátótól rendszeres időintervallumban kapja meg a kamatot (kamatszelvény), valamint a névleges összeget a megállapodás szerinti esedékességkor részére visszafizetik.
5
Az OSSA‑kat a kibocsátójuk személye szerint osztályozzák. A szupranacionális kötvényeket olyan szupranacionális intézmények bocsátják ki, mint az Európai Beruházási Bank (EBB) vagy a Nemzetközi Újjáépítési és Fejlesztési Bank (IBRD). Az államkötvényeket központi kormányzatok bocsátják ki, és azok a nemzeti pénznemükben bocsáthatók ki és a nemzeti joguk hatálya alá tartozhatnak, vagy a nemzeti pénznemüktől eltérő pénznemben bocsáthatók ki, és a nemzeti joguktól eltérő jog hatálya alá tartoznak. Végül az ügynökségi kötvényeket az államnál alacsonyabb szintű önkormányzatok vagy a hatóságok által hallgatólagosan vagy kifejezetten támogatott olyan intézmények bocsátják ki, mint a Caisse d’amortissement de la dette sociale (a társadalombiztosítás adósságainak törlesztését szolgáló alap) (CADES, Franciaország) vagy a Kreditanstalt für Wiederaufbau (KfW, Újjáépítési Hitelintézet, Németország). Az ilyen kötvények nemzeti pénznemben vagy külföldi pénznemben is kibocsáthatók.
6
Az OSSA‑kat a kibocsátójuk vagy annak nevében más személyek az első alkalommal elsődleges piacon kínálják eladásra. Ezt követően azokkal a másodlagos piaci befektetők között „tőzsdén kívül” (over‑the‑counter) kereskednek, központi értéktőzsde nélkül.
7
A megtámadott határozatban kifogásolt magatartások nem az elsődleges piacra, hanem kizárólag a másodlagos piacon végrehajtott későbbi ügyletekre vonatkoznak.
8
Ez utóbbi piacnak a megtámadott határozat (10)–(64) preambulumbekezdésében leírt működését a jelen ítélet szempontjából az alábbiakban röviden ismertetjük.
1.
Az OSSA ára a másodlagos piacon
a)
Árképződés a másodlagos piacon
9
A kötvény elsődleges piacon történő kibocsátását követően a kötvénnyel ezt követően a másodlagos piaci befektetők kereskednek. A kibocsátás időpontja és e kötvény lejárata között a kötvény ára változik, és potenciálisan eltérhet a kibocsátási ártól, figyelembe véve az olyan különböző tényezőket, mint a gazdasági környezet változása (például a kamatlábak általános alakulása a piacokon) vagy a kibocsátóra jellemző tényezők (például az érzékelt kockázat, a likviditás vagy az újabb kibocsátások rendelkezésre állása).
10
A kötvény kereskedése általában a lejárati hozam (yield) alapján történik, amelyet névleges összegének százalékában határoznak meg. Ez a hozam az, amelyet a befektető akkor érhet el, ha ezt a kötvényt ma adott áron vásárolja meg, és azt a lejáratáig megőrzi, és ezért az a kamatszelvénytől és a névleges összeg alatti eredeti vásárlás során elért bármely nyereségtől, illetve az eredeti vásárlás során a névleges összeg feletti eredeti vásárlás során elért bármely veszteségtől függ.
11
A másodlagos piacon a kötvény árát általában a hozam alapján határozzák meg, és azt olyan különböző tényezők befolyásolják, mint a rendelkezésre álló mennyiségek és az ár, valamint az összehasonlítható kötvények rendelkezésre állása. A piaci kamatlábak változása vagy a kibocsátó minősítésének módosítása a kötvény piaci kereskedésének árára is hatással lehet.
b)
Az árjegyzők által kínált kétirányú árak
12
Az „árjegyző” (market maker) olyan intézmény vagy magánszemély, amely nem ügyletről ügyletre, hanem általában és folyamatosan pénzügyi termékeket kíván vásárolni vagy értékesíteni a piacon olyan árakon, amelyeket saját maga határoz meg.
13
Az árjegyző szerepe az, hogy kétirányú árak – azaz „vételi árfolyamok” (bid price) és „eladási árfolyamok” (ask price) – jegyzésével folyamatos árjegyzést biztosítson a kötvényekre vonatkozóan, a piaci helyzettől függetlenül, e kötvények kereskedelmének megkönnyítése érdekében. A kötvénymennyiség rendelkezésre bocsátásával és folyamatos jegyzésével az árjegyző elősegíti a piac likviditását, vagyis azt, hogy a befektetők gyorsan vásárolhassanak vagy értékesíthessenek kötvényeket.
14
Bár az OSSA‑piacon nincsenek hivatalos árjegyzők, egyes pénzügyi intézmények – mint a jelen ügy felperesei – úgy döntenek, hogy vállalják az árjegyzői funkciót, amennyiben kétirányú árakat jegyeznek.
15
Amikor a bankok a másodlagos piacon tevékenykednek, a vételi és az eladási árfolyam különbségének kihasználásával próbálnak bevételre szert tenni. Az e két árfolyam közötti különbséget „árfolyam‑különbözetnek” (spread) nevezik, amely a bank bevételét képezi, amennyiben a vételi és viszonteladási ügyletet teljes egészében figyelembe veszik (a továbbiakban: teljes vétel‑eladás ügylet). Egy ilyen ügylet keretében a „medián ár” (mid price vagy mid), amely a vételi és az eladási árfolyam közötti medián pontot jelenti, és amelyet százalékban (legfeljebb két tizedesjegy) fejeznek ki, fontos viszonyítási pont, mivel ismerete általában lehetővé teszi a kereskedők és a befektetők számára, hogy levezessék a vételi és az eladási árfolyamokat. A medián árakat nem jelenítik meg a brókerek képernyőjén, és azokról nem tájékoztatják a befektetőket és más partnereket sem.
16
Végül a kereskedők az árakra vonatkozó döntéseiket és más stratégiai döntéseiket különböző információforrásokra alapozzák. Így a bank által ténylegesen alkalmazott vételi és eladási árfolyamot befolyásolhatja a másik fél (például a bank számára jelentős befektető) kiléte, vagy akár a vételi vagy eladási ügylet által érintett mennyiség.
2.
Kereskedési pozíciók és kereskedési kockázat
17
Egy kötvényvásárlást követően a kereskedő „hosszú pozícióban” (long position) van abban az értelemben, hogy a portfóliójában a kötvényt birtokolja mindaddig, amíg „lezárja” ezt a pozíciót, vagyis lehetőség szerint a kötvényt a vételi árnál magasabb áron értékesíti tovább. A kereskedő dönthet úgy, hogy bizonyos ideig megőrzi a hosszú pozíciót, ami kockázatot (vagyis „kitettséget”) jelent. Ha ugyanis a kötvény értéke csökken, a kereskedő portfóliójában olyan kötvényt birtokol, amelynek értéke alacsonyabb annál az árnál, amelyen megvásárolta.
18
Ezzel szemben egy kötvényeladást követően egy kereskedő „rövid pozícióba” (short position) kerülhet, ha olyan kötvényt adott el, amellyel nem rendelkezett, tipikusan, amikor a tulajdonában állónál nagyobb mennyiségű kötvényt adott el. Ezt a kötvényt tehát egy másik kereskedőtől kell beszereznie ahhoz, hogy lezárja pozícióját. Az ilyen rövid pozíció potenciális haszonnal jár, ha az említett kötvény megszerzéséért fizetendő vételár alacsonyabb a kereskedő által elért eladási árnál, de potenciális veszteséget eredményezhet, ha ez a vételár magasabb az eladási árnál. A kereskedő többek között azért dönthet úgy, hogy rövid pozíciót vesz fel, mert arra számít, hogy a kötvény ára csökken (és így az eladási ára és a vételára közötti különbözetnek megfelelő nyereséget ér el), vagy egy jelentős ügyfél keresletének kielégítése érdekében.
19
Ennélfogva előfordulhat, hogy egy kereskedő hosszú vagy rövid pozícióval rendelkezhet egy adott kötvényre vonatkozóan. A kereskedő dönthet úgy, hogy fenntartja ezt a pozíciót, a munkáltatója által előírt „kockázati korlátok” (risk limits) figyelembevételével. Alternatív megoldásként a kereskedő kötvényeket vásárolhat vagy értékesíthet végső befektetők részére vagy brókeren keresztül a kitettség korlátozása vagy ellensúlyozása érdekében. A kockázat ilyen módon történő csökkentése a kockázat „fedezésének” (hedging) egy formája, amely ugyanazon kötvények, vagy más, nagyon likvid kötvények, mint például az Egyesült Államok hasonló kamatozású vagy hasonló futamidejű államkincstári kötvényeinek vásárlása vagy eladása révén valósulhat meg.
3.
A bankok közötti, brókereken keresztül történő kereskedés
20
A brókerek pénzügyi közvetítők, akik megkönnyítik a bankok közötti ügyleteket, és általában jutalékot kapnak, amely a vételi vagy eladási ügylet bizonyos százalékát teszi ki.
21
A brókerek elektronikus platformokat működtetnek, amelyek valós időben jelenítik meg a bankok vételi és eladási ajánlatait. Ezeken a platformokon fel kell tüntetni a kötvény nevét, kamatszelvényét és lejáratának időpontját, a vételi vagy eladási ajánlatok volumenét (azaz általában a millió devizában kifejezett névleges összegét), valamint néha a referenciakötvényhez képest fennálló hozamkülönbözetet. Az adott pillanatban megjelenített vételi és eladási árfolyamok a rendelkezésre álló legjobbak, vagyis ebben az időpontban a legversenyképesebbek.
22
Egy olyan bank kereskedője, aki egy brókerplatformon vételi (bid) vagy eladási (ask vagy offer) ajánlatot észlel, dönthet a vételi ajánlat „elfogadásáról” (hit) (és így a kötvények értékesítéséről), illetve az eladási ajánlat „lehívásáról” (lift) (és így a kötvények vásárlásáról), amely esetben elfogadja az ügyletet a platformon megjelenített feltételek mellett. A fő brókerplatformokon, amennyiben ez megtörténik, az ezen ügylet tekintetében elfogadott vételi vagy eladási árfolyam minden kereskedő számára látható, de a partnerek kilétét nem hozzák nyilvánosságra.
23
A brókerplatformon szereplő ajánlat iránt érdeklődő kereskedő felhívhatja a brókert további információk – például további mennyiségek rendelkezésre állása – megszerzésére. A kereskedők gyakran folyamatos online (chat) megbeszéléseket folytatnak a Bloombergen vagy más azonnali üzenetküldő platformokon több brókerrel.
24
Ha a kereskedő érdeklődik, akkor rövid tárgyalásra kerül sor a platformon kívül (telefonon vagy online megbeszélés útján), amelynek során a bróker közvetítőként fog eljárni a két fél között annak érdekében, hogy megállapodás szülessen az ügylet áráról és végleges mennyiségéről.
25
A brókerek nem fedik fel az adott ügyletben részt vevő kereskedők kilétét, ami biztosítja a kereskedők névtelenségét, és megakadályozza őket abban, hogy a kereskedő pozíciójára vagy szándékaira vonatkozó információkat szerezzenek be, és ezeket saját javukra felhasználják. A bróker igénybevétele az ügyletek megbízható végrehajtását is biztosítja. Általánosan elfogadott, hogy a kereskedők számára a brókeri tevékenységből származó előnyök jelentősebbek, mint a brókeri díjak.
B. A megtámadott határozat alapjául szolgáló eljárásról
26
A 2015. augusztus 4‑én benyújtott kérelmet követően az Európai Bizottság 2015. december 4‑én feltételes mentességet biztosított a Deutsche Bank AG számára a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló bizottsági közlemény (HL 2006. C 298., 17. o.) 8. pontjának a) alpontja alapján. E bank továbbra is együttműködött, és a vizsgálat során mindvégig további információkat és bizonyítékokat szolgáltatott a Bizottságnak a vitatott jogsértésre vonatkozóan.
27
2015. december 4‑én, 2016. szeptember 6‑án, 2017. március 15‑én és 2019. november 12‑én a Bizottság az [EUMSZ 101. cikkben] és [az EUMSZ 102. cikkben] meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.) 18. cikkének (2) bekezdése alapján információkérést intézett a Bank of America Corporationhöz és a Merrill Lynch Internationalhez (a továbbiakban együtt: BofA), a Crédit agricole‑hoz, a Credit Suisse‑hez és más bankokhoz.
28
2016. november 21. és 24. között a Bizottság bejelentett helyszíni vizsgálatokat végzett a BofA és a Credit Suisse londoni (Egyesült Királyság) helyiségeiben.
29
2018. december 20‑án és 21‑én a Bizottság egyrészt a Bizottság által az [EUMSZ 101. cikk] és [az EUMSZ 102. cikk] alapján folytatott eljárásokról szóló, 2004. április 7‑i 773/2004/EK bizottsági rendelet (HL 2004. L 123., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 3. kötet, 81. o.) 2. cikke (1) bekezdésének és 10. cikke (1) bekezdésének megfelelően megindította az 1/2003 rendelet III. fejezete szerinti határozat elfogadására irányuló eljárást, másrészt pedig kifogásközlést intézett a Deutsche Bankhoz, a Credit Suisse‑hez, a Crédit agricole‑hoz és a BofA‑hoz (a továbbiakban: kifogásközlés).
30
A kifogásközlés valamennyi címzettje betekinthetett a Bizottság vizsgálati aktájába. A 773/2004 rendelet 10. cikke (2) bekezdésének megfelelően mindannyian írásbeli észrevételeket nyújtottak be a kifogásközléssel kapcsolatban. Érveiket a 2019. július 10–11. között tartott meghallgatáson is előadták.
31
2020. november 6‑án a Bizottság levelet küldött a kifogásközlés valamennyi címzettjének, amely további pontosításokat tartalmazott a Bizottság által az eladások értéke helyettesítő értékének (proxy for the value of sales) a bírságuk összegének kiszámítása céljából történő meghatározása érdekében javasolt módszerről (a továbbiakban: bírságokról szóló levél). Válaszul a Deutsche Bank 2020. december 4‑én, a Crédit agricole, a Credit Suisse és a BofA pedig 2021. január 8‑án nyújtotta be észrevételeit.
C. A megtámadott határozatról
1.
A vitatott jogsértés megállapításáról
32
A megtámadott határozatban a Bizottság számos megbeszélésre hivatkozott az érintett bankok kereskedői között az interneten található állandó vagy nem állandó chatszobákban, valamint a 2010. január 19. és 2015. március 24. közötti időszakban folytatott elektronikus vagy telefonos kétoldalú megbeszélések révén (a megtámadott határozat (90)–(92) preambulumbekezdése).
33
Ebben az összefüggésben a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az érintett kereskedők közötti együttműködés általános célja az volt, hogy az OSSA‑ágazatban az áraik és kereskedési tevékenységeik összehangolásával, valamint a kereskedési tevékenységeikre, áraikra és kereskedési és árképzési stratégiáikra vonatkozó érzékeny kereskedelmi piaci információk cseréjével versenyelőnyhöz jussanak ügyfeleikkel és versenytársaikkal szemben (a megtámadott határozat (102) és (638) preambulumbekezdése).
34
A Bizottság ebből azt a következtetést vonta le, hogy az érintett bankok tudatosan léptették az egymás közötti gyakorlati együttműködést a verseny kockázata helyére, a többi piaci szereplő és ügyfeleik kárára. Ezen intézmény szerint a szóban forgó megbeszélések sorozatait a megállapodások vagy összehangolt magatartások öt olyan csoportjára lehet csoportosítani, amelyek szorosan kapcsolódnak egymáshoz, és részben átfedik egymást (a megtámadott határozat (613), (638), (643) és (758) preambulumbekezdése).
35
Amint az a megtámadott határozat (103) és (613) preambulumbekezdéséből kitűnik, ezen öt kategória a következőkből áll:
–
először is, a partnereknek ajánlott árak összehangolása (a továbbiakban: 1. kategória);
–
másodszor, a piacon általában közölt árak összehangolása (a továbbiakban: 2. kategória);
–
harmadszor, a kereskedési tevékenységeikre és a másodlagos piaci kereskedelmi forgalomra vonatkozó érzékeny, aktuális vagy előretekintő kereskedelmi információk cseréje (a továbbiakban: 3. kategória);
–
negyedszer, kereskedési és árrögzítési stratégiáik cseréje, megerősítése és összehangolása (a továbbiakban: 4. kategória);
–
ötödször, a kereskedési tevékenységeik összehangolása (a továbbiakban: 5. kategória).
36
Ami a szóban forgó magatartás jogi minősítését illeti, a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az ellentétes az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésével, mivel olyan megállapodásokból vagy összehangolt magatartásokból állt, amelyek célja a verseny korlátozása vagy torzítása volt az Európai Gazdasági Térség (EGT) OSSA‑ágazatában, amint az a megtámadott határozat 1. cikkéből kitűnik.
37
E következtetés levonása érdekében a Bizottság először is azon álláspont kialakítása mellett döntött, hogy a szóban forgó magatartások az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése értelmében vett megállapodások vagy összehangolt magatartások valamennyi jellemzőjével rendelkeznek (lásd a megtámadott határozat 5.2.1. szakaszát és különösen a (620) és (621) preambulumbekezdését).
38
Másodszor, a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az említett magatartások – tartalmukra, célkitűzéseikre, valamint azon gazdasági vagy jogi összefüggésekre tekintettel, amelyekben megvalósultak – a verseny korlátozására vagy torzítására irányultak az árak összehangolása, az ügyfélkör felosztása, a piacok felosztása, valamint a piacon uralkodó bizonytalanságot csökkentő érzékeny kereskedelmi információk cseréje révén. E tekintetben a Bizottság azt is megállapította, hogy ugyanezek a magatartások a versenyt is torzították azáltal, hogy információs aszimmetriát hoztak létre a piaci szereplők között, és annál nagyobb versenyelőnyt biztosítottak az érintett bankoknak, mivel olyan tőzsdén kívüli piacra vonatkoztak, amelyet jelentős bizonytalanság jellemez (lásd a megtámadott határozat 5.2.2. szakaszát és különösen a (739), (741) és (742) preambulumbekezdését).
39
Harmadszor, a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a szóban forgó magatartások egységes és folyamatos jogsértésnek minősülnek, mivel ugyanazon versenyellenes célt követő átfogó terv részét képezték. E tekintetben a Bizottság többek között rámutatott arra, hogy e magatartások egy homogén és hasonló módon kereskedett termékre vonatkoztak, hogy a bevezetett mechanizmus ugyanaz volt, hogy a szóban forgó bankok általában ugyanazok maradtak, és csak akkor változtak, ha a szóban forgó magatartásokban részt vevő kereskedők egyike a bankok között váltott (lásd a megtámadott határozat 5.2.3.2. szakaszát és különösen (757)–(763) preambulumbekezdését).
40
Negyedszer, a szóban forgó magatartás az EGT‑ben székhellyel rendelkező hatóságok és intézmények által kibocsátott OSSA‑kat érintette, és jelentős mennyiségű ügylet tárgyát képezte a tagállamok között, valamint az Európai Unió és az EGT‑hez tartozó országok között. Következésképpen e magatartások a Bizottság szerint alkalmasak voltak a tagállamok közötti, valamint az EGT‑megállapodás (HL 1994. L 1., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 52. kötet, 3. o.) szerződő felei közötti kereskedelem befolyásolására.
41
Ötödször, a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az EUMSZ 101. cikk (3) bekezdése és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének (3) bekezdése a jelen ügyben nem alkalmazandó (lásd a megtámadott határozat 5.3. szakaszát).
2.
A bírságok kiszabásáról
42
A Bizottság jelezte, hogy a kiszabott bírságok összegét az 1/2003 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján kiszabott bírságok megállapításáról szóló iránymutatásnak (HL 2006. C 210., 2. o.; a továbbiakban: iránymutatás) megfelelően határozta meg. Tekintettel azonban a pénzügyi ágazat sajátosságaira, és különösen arra a tényre, hogy az olyan pénzügyi termékek, mint az OSSA‑k, nem generálnak a fogalom szokásos értelmében vett forgalmat, a Bizottság ahelyett, hogy az OSSA‑k kereskedéséhez kapcsolódó „forgalmi értéket” használta volna a bírság kiszámításának kiindulópontjául, úgy ítélte meg, hogy az eladások értékét helyettesítő értéket (a továbbiakban: helyettesítő érték) kell meghatározni, amely egyrészt az érintett bankoknak a szóban forgó jogsértésben való részvételük megfelelő időszakaiban forgalmazott OSSA‑k fiktív összegén, másrészt pedig az említett OSSA‑k vételi és eladási árai közötti különbözeten alapul (lásd a megtámadott határozat 8.2.3. szakaszát).
43
Egyebekben a Bizottság az egyes érintett bankokkal szemben kiszabott bírság összegét úgy határozta meg, hogy a jogsértés súlya és időtartama alapján kiszámított alapösszeget állapított meg, és ezt az alapösszeget az egyes bankok sajátos paraméterei alapján kiigazította.
3.
A rendelkező részről
44
A megtámadott határozat rendelkező részének szövege a következő:
„1. cikk
A következő vállalkozások megsértették az [EUMSZ] 101. cikket és az EGT‑Megállapodás 53. cikkét azzal, hogy a megjelölt időszakokban az [OSSA‑k] vonatkozásában az EGT egészét lefedő egységes és folyamatos jogsértésben vettek részt, amely az [OSSA‑k] ágazatában a verseny korlátozására és/vagy torzítására irányuló megállapodásokból és/vagy összehangolt magatartásokból állt:
a)
a DB Group Services (UK) Ltd és a Deutsche Bank AG 2010. január 19‑től 2014. március 28‑ig vett részt a jogsértésben; ebben az időszakban a Deutsche Securities Inc. 2010. március 22‑tól 2013. február 25‑ig vett részt a jogsértésben;
b)
a [BofA] először 2010. január 19. és 2012. október 23. között vett részt a jogsértésben; majd 2014. július 22. és 2015. január 27. között ismét részt vett benne;
c)
a [Crédit agricole] 2013. január 10‑től 2015. március 24‑ig vett részt a jogsértésben;
d)
a [Credit Suisse] 2010. június 21‑től 2015. március 24‑ig vett részt a jogsértésben.
2. cikk
Az 1. cikkben említett jogsértés miatt a következő bírságok kerülnek kiszabásra:
a)
[Deutsche Bank]: 0 euró
b)
[BofA]: 12642000 euró
c)
[Crédit agricole]: 3993000 euró
d)
[Credit Suisse]: 11859000 euró
[…]
3. cikk
Az 1. cikkben felsorolt vállalkozások kötelesek azonnal megszüntetni az említett cikkben említett jogsértéseket, amennyiben ezt még nem tették meg.
Tartózkodniuk kell továbbá bármilyen, az 1. cikkben említett jogsértéssel azonos cselekedet vagy magatartás megismétlésétől, továbbá az olyan cselekedetektől és magatartástól, amelyeknek azonos vagy hasonló célja vagy hatása van.
[…]”
II. A felek kérelmei
45
A T‑386/21. sz. ügyben a Crédit agricole azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
az EUMSZ 263. cikk alapján semmisítse meg a megtámadott határozatot, különösen annak 1. cikkét, vagy másodlagosan, semmisítse meg e határozat bizonyos részeit;
–
az EUMSZ 261. cikk alapján törölje a bírságot, vagy másodlagosan csökkentse a bírság összegét, különösen pedig csökkentse a bírságot nullára;
–
kötelezze a Bizottságot, hogy az EUMSZ 266. cikknek megfelelően tegye meg a Törvényszék ítéletében foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket;
–
a Bizottságot kötelezze az eljárás költségeinek a viselésére.
46
A T‑406/21. sz. ügyben a Credit Suisse azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
egészben vagy részben semmisítse meg a megtámadott határozat 1. cikkének d) pontját;
–
másodlagosan, részben semmisítse meg e határozat 1. cikkének d) pontját, amennyiben az megállapítja, hogy az árfeltárási közlemények cél általi versenykorlátozást eredményeznek, illetve hogy a Credit Suisse az e cikkben megjelölt teljes időtartam alatt egységes és folyamatos jogsértésben vett részt;
–
semmisítse meg ugyanezen határozat 2. cikkének d) pontját;
–
másodlagosan, részben semmisítse meg a megtámadott határozat 2. cikkének d) pontját;
–
a Bizottságot kötelezze a költségek, vagy másodlagosan a költségek megfelelő részének viselésére.
47
A T‑386/21. sz. ügyben és a T‑406/21. sz. ügyben a Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
teljes egészében utasítsa el a keresetet;
–
a felpereseket kötelezze a költségek viselésére.
III. Jogi háttér
48
A felek meghallgatását követően a Törvényszék az eljárási szabályzata 68. cikke (1) bekezdésének megfelelően úgy határoz, hogy a jelen ítélet meghozatala céljából egyesíti a T‑386/21. és a T‑406/21. sz. ügyeket.
A. A bizonyos adatoknak a nyilvánosság számára hozzáférhető dokumentumokból való kihagyása iránti kérelmekről
49
Az eljárás során a Crédit agricole, a Credit Suisse és a Bizottság lényegében azt kérte, hogy a jelen ítéletben az eljárási szabályzat 66. és 66a. cikke alapján hagyjanak ki bizonyos adatokat a nyilvánossággal szemben.
50
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a bírósági határozatok nyilvánossága, valamint a személyes adatok és az üzleti titok védelméhez való jog összeegyeztetése során a bíróságnak az egyes ügyek körülményeitől függően kell megkeresnie a megfelelő egyensúlyt, figyelembe véve a nyilvánosság azon jogát is, hogy az EUMSZ 15. cikkben foglalt elveknek megfelelően hozzáférhessen a bírósági határozatokhoz (lásd: 2022. április 27‑iSieć Badawcza Łukasiewicz – Port Polski Ośrodek Rozwoju Technologii kontra Bizottság ítélet, T‑4/20, EU:T:2022:242, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
51
Egyebekben valamely elem bizalmas jellege nem igazolható például olyan információk esetében, amelyek már nyilvánosak, vagy amelyekhez a közvélemény vagy egyes szakmai körök hozzáférhetnek, az iratanyag más szövegrészeiben vagy irataiban is szereplő információk esetében, amelyekre vonatkozóan a szóban forgó információt bizalmasan kezelni kívánó fél elmulasztotta benyújtani az erre irányuló kérelmet, az olyan információk esetében, amelyek nem eléggé konkrétak vagy pontosak ahhoz, hogy bizalmas adatokat fedjenek fel, vagy az olyan információk esetében, amelyek nagyrészt nyilvánvalóak vagy az érintettek számára jogszerűen elérhető más információkból levezethetők (lásd: 2022. március 14‑iBulgarian Energy Holding és társai kontra Bizottság ítélet, T‑136/19, EU:T:2022:149, 9. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
52
Ezenkívül az olyan információk, amelyek titkosak vagy bizalmasak voltak, de legalább ötévesek, főszabály szerint olyanoknak tekintendők, amelyek az idő múlásával elavultak, és ezáltal elvesztették titkos jellegüket, hacsak az e jellegre hivatkozó fél kivételesen nem bizonyítja, hogy koruk ellenére ezek az információk még mindig lényegi elemeit képezik a saját vagy érintett harmadik személyek piaci helyzetének (lásd: 2018. június 19‑iBaumeister ítélet, C‑15/16, EU:C:2018:464, 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
53
A fentiekre tekintettel a Törvényszék a jelen ügyben a jelen ítélet nyilvános változatát illetően úgy határoz, hogy anonimizálja a megtámadott határozatban említett természetes személyek nevét. A Törvényszék úgy határoz továbbá, hogy mellőz bizonyos, a Bizottság által a Crédit agricole‑lal és a Credit Suisse‑szel szemben kiszabott bírságok összegének kiszámítása keretében alkalmazott korrekciós tényezőre vonatkozó adatokat, amelyeket a Bizottság a megtámadott határozatban mind a vitatott jogsértésben részt vevő bankok, mind pedig a nyilvánosság vonatkozásában kitakart.
54
Ezzel szemben a jelen ítélet indokolásának érthetősége, az időmúlás, a bizonyos adatok kihagyása iránti kérelmek sztereotip indokolása, a nyilvánosság számára már hozzáférhető információk, valamint a Crédit agricole és a Credit Suisse OSSA‑ágazathoz kapcsolódó tevékenységében 2015 márciusa után bekövetkezett jelentős változások azt igazolják, hogy a Törvényszék a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tegyen bizonyos, az e bankok kifogásaira, és különösen a Bizottság által az e bankokkal szemben kiszabott bírságok kiszámítására alkalmazott módszerre vonatkozó adatokat.
55
Így egyrészt a Törvényszék többek között úgy határoz, hogy a jelen ítélet nyilvános változatában nem takarja ki a megtámadott határozat mellékletének 2–4. táblázatában szereplő, a Crédit agricole‑lal közölt információkat, valamint az e melléklet 5. táblázatában szereplő bizonyos információkat.
56
Másrészt, ami a Credit Suisse‑t illeti, a Törvényszék többek között úgy határoz, hogy a jelen ítélet nyilvános változatában nem takarja ki a megtámadott határozat mellékletének e bankkal közölt 5. táblázatában szereplő információkat, a napi vásárlási és eladási műveletei és a „részben kiegyensúlyozott” ügyletek közötti átlagos időtartamot, a „részben kiegyensúlyozott” vagy a „teljesen kiegyensúlyozott” ügyletek által képviselt százalékos arányt az e bank által végrehajtott ügyletek teljes számához képest, és a likvideszköz‑vásárlási ügyletek e bank által végrehajtott műveletek teljes számához viszonyított százalékos arányát.
B. A Crédit agricole és a Credit Suisse keresetének tárgyáról
1.
A Crédit agricole keresetéről
57
Mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 101. cikk alapján több vállalkozás tekintetében elfogadott határozatot, bár egyetlen határozat formájában fogalmazzák meg és teszik közzé, egyedi határozatok összességeként kell elemezni, amelyekben a címzett vállalkozások mindegyikével szemben megállapítják az általuk elkövetett jogsértést vagy jogsértéseket, és adott esetben bírságot szabnak ki rájuk (2013. szeptember 16‑iGalp Energia España és társai kontra Bizottság ítélet, T‑462/07, nem tették közzé, EU:T:2013:459, 90. pont).
58
Ebből következik, hogy az ilyen határozat megsemmisítése iránti kereset benyújtásával annak bármely címzettje csak a határozat őt érintő elemei kapcsán fordulhat az uniós bírósághoz, míg a többi címzettre vonatkozó elemek főszabály szerint nem képezhetik az uniós bíróság által eldöntendő jogvita tárgyát (lásd ebben az értelemben: 2015. július 15‑iEmesa‑Trefilería és Industrias Galycas kontra Bizottság ítélet, T‑406/10, EU:T:2015:499, 117. pont).
59
Ugyanakkor ez az ítélkezési gyakorlat nem fosztja meg az ilyen határozat valamennyi címzettjét attól a lehetőségtől, hogy kereseteikben vitassák azon ténybeli elemek összességét, amelyekre a Bizottság többek között annak megállapításakor támaszkodott, hogy a szóban forgó magatartásokat „egységes és folyamatos jogsértésnek” vagy „cél általi korlátozásnak” kell minősíteni, függetlenül attól, hogy az azokat vitató címzett azokban nem vett részt.
60
Következésképpen a Crédit agricole nem kérheti a megtámadott határozat 1. és 2. cikkének teljes egészében történő megsemmisítését. Legfeljebb e cikkek őt érintő részeinek megsemmisítését kérheti.
61
Ennélfogva a megtámadott határozat 1. cikkének megsemmisítése iránti kérelmet, illetve a bírság törlése iránti kérelmet úgy kell érteni, hogy az kizárólag az említett határozat 1. cikkének c) pontjára és 2. cikkének c) pontjára vonatkozik.
62
Következésképpen a Crédit agricole az előző pontban értelmezett első és második kereseti kérelmével lényegében a megtámadott határozat 1. cikke c) pontjának és 2. cikke c) pontjának megsemmisítését, másodlagosan pedig a bírság összegének ez utóbbi cikkben előírt csökkentését kéri a Törvényszéktől.
63
A Törvényszéknek tehát az EUMSZ 263. cikk alapján értékelnie kell a megtámadott határozat Crédit agricole‑t érintő részének jogszerűségét – egyrészt a megtámadott határozat 1. cikkének c) pontjában vele szemben megállapított jogsértés, másrészt pedig az e határozat 2. cikkének c) pontjában vele szemben kiszabott bírság tekintetében –, valamint gyakorolnia kell az e bankkal szemben kiszabott bírság összegét illetően az EUMSZ 261. cikk és az 1/2003 rendelet 31. cikke alapján számára biztosított korlátlan felülvizsgálati jogkört.
64
Végül harmadik kereseti kérelmével a Crédit agricole azt is kéri, hogy a Törvényszék az EUMSZ 266. cikknek megfelelően kötelezze a Bizottságot arra, hogy tegye meg a Törvényszék által meghozandó ítéletben foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket.
65
Márpedig az EUMSZ 263. cikken alapuló jogszerűségi vizsgálat keretében a Törvényszéknek nincs hatásköre arra, hogy utasításokat adjon az Unió intézményei, szervei vagy szervezetei számára, még akkor sem, ha azok a Törvényszék ítéleteinek végrehajtására vonatkoznak (2016. szeptember 22‑iGaki kontra Bizottság végzés, C‑130/16 P, nem tették közzé, EU:C:2016:731, 14. pont; 2016. július 19‑i Trajektna luka Split kontra Bizottság végzés, T‑169/16, nem tették közzé, EU:C:2016:441, 13. pont). Ugyanez a helyzet a Törvényszék korlátlan felülvizsgálati jogkörének gyakorlása kapcsán is.
66
Ebből következik, hogy a Crédit agricole harmadik kereseti kérelmét már most el kell utasítani a hatáskör hiánya miatt.
2.
A Credit Suisse keresetéről
67
Első, második, harmadik és negyedik kereseti kérelmével, amelyeket kizárólag az EUMSZ 263. cikkre hivatkozva fogalmaztak meg, a Credit Suisse lényegében a megtámadott határozat 1. cikke d) pontjának teljes vagy részleges megsemmisítését, valamint az e határozat 2. cikkének d) pontjában vele szemben kiszabott bírság teljes vagy részleges megsemmisítését kéri.
68
Egy pervezető intézkedésre adott válaszában a Credit Suisse kifejezetten megerősítette, hogy nem kéri a Törvényszéktől, hogy gyakorolja az EUMSZ 261. cikkben és az 1/2003 rendelet 31. cikkében előírt korlátlan felülvizsgálati jogkörét, valamint hogy a vele szemben kiszabott bírságot illetően arra szorítkozott, hogy az EUMSZ 263. cikk alapján azt kérje a Törvényszéktől, hogy vizsgálja felül a bírság bizonyos elemeinek jogszerűségét, valamint az annak alapjául szolgáló számítási módszert.
69
Ennélfogva a Credit Suisse‑t illetően a Törvényszéknek kizárólag az EUMSZ 263. cikk alapján kell értékelnie a megtámadott határozat jogszerűségét, ideértve az e határozat által kiszabott bírságot is.
C. A megtámadott határozatban megállapított jogsértés tárgyáról
70
A Crédit agricole a szóban forgó magatartások „cél általi korlátozásnak”, illetve „egységes és folyamatos jogsértésnek” történő minősítése során elkövetett hibákra alapított első és második jogalapja keretében több alkalommal arra hivatkozik, hogy a megtámadott határozat 1. cikkében a Bizottság öt „önálló” jogsértésből álló egységes és folyamatos jogsértést állapított meg, amely az e határozat (103) és (613) preambulumbekezdésében említett öt magatartáskategóriának felel meg (lásd a fenti 35. pontot).
71
A Crédit agricole ebből azt a következtetést vonja le, hogy a megtámadott határozatban a Bizottságnak azt kellett bizonyítania, hogy „az állítólagos magatartások öt kategóriájának mindegyike cél általi jogsértésnek minősül”, és hogy „ha a magatartások öt kategóriájának valamelyike nem bizonyított, [tekintetében] a Bizottság által meghatározott egységes és folyamatos jogsértést el kell vetni”.
72
A Bizottság lényegében azzal az indokkal vitatja a megtámadott határozat ezen értelmezését, hogy abban egyetlen „egységes és folyamatos jogsértést” állapított meg, anélkül hogy előzetesen vagy egyidejűleg azonosította volna az e határozat (103) és (613) preambulumbekezdésében említett öt kategória valamelyikébe tartozó magatartásoknak megfelelő elkülönülő jogsértéseket.
73
Meg kell jegyezni, hogy a megtámadott határozatban megállapított jogsértések terjedelmének és számának pontos meghatározása alapvető fontosságú e határozat jogszerűségének értékeléséhez. Ez a Crédit agricole által felhozott egyes érvek – különösen az egyes magatartásoknak az említett határozat (103) és (613) preambulumbekezdésében említett kategóriák egyikébe vagy másikába történő besorolásával kapcsolatos hibákra, illetve az egységes és folyamatos jogsértésnek minősítéssel és e bank jogsértésben való részvételével kapcsolatos hibákra, valamint ezen öt kategória egyikének vagy másikának „cél általi korlátozásnak” minősítésével kapcsolatos hibákra alapított érvek – hatás kifejtésére való alkalmasságának meghatározása szempontjából is igaz.
74
E tekintetben a Bíróság kimondta, hogy bár bizonyos magatartások összességét „egységes és folyamatos jogsértésnek” lehet minősíteni, ebből nem vonható le az a következtetés, hogy e magatartások mindegyikét – külön‑külön véve – önmagában szükségképpen elkülönülő jogsértésnek kell minősíteni. Ez csak akkor állhat fenn, ha az érintett határozatban a Bizottság úgy döntött, hogy az említett magatartások mindegyikét meghatározza és ilyennek minősíti, majd ezt követően bizonyítja azon érintett vállalkozás részvételét, amelynek e magatartásokat betudja (lásd ebben az értelemben: 2022. június 16‑iSony Corporation és Sony Electronics kontra Bizottság ítélet, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, 67. pont).
75
Ráadásul az érintett határozat értelmezése során a Törvényszéknek ügyelnie kell arra, hogy ne keverje össze a „magatartás” és a „jogsértés” fogalmát, mert azzal tévesen alkalmazza a jogot (lásd ebben az értelemben: 2022. június 16‑iSony Corporation és Sony Electronics kontra Bizottság ítélet, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, 78. pont).
76
A jelen ügyben tehát azt kell eldönteni, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság egyetlen versenyellenes célú egységes és folyamatos jogsértés fennállását állapította‑e meg, vagy épp ellenkezőleg, amint azt a Crédit agricole állítja, öt különálló és önálló, ilyen célú jogsértésből álló egységes és folyamatos jogsértés fennállását.
77
E tekintetben igaz, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban először értékelte a szóban forgó magatartásoknak vagy a szóban forgó magatartások (103) és (613) preambulumbekezdésben meghatározott kategóriáinak versenyellenes célját (a (622)–(749) preambulumbekezdés), és csak ezt követően állapította meg az egységes és folyamatos jogsértés fennállását (a (750)–(828) preambulumbekezdés).
78
Ennek során a Bizottság a szóban forgó magatartás vagy magatartáskategóriák versenyellenes céljának kezdettől fogva történő értékelésével már azelőtt meghatározta a jogsértés bizonyítási rendszerét (lásd ebben az értelemben: 2020. január 30‑iGenerics [UK] és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 63. és 104. pont), hogy e jogsértés körvonalait meghatározta volna.
79
A megtámadott határozat ilyen struktúrája arra engedhet következtetni, hogy a Bizottság előzetesen és elkülönítve kívánta értékelni az egyes szóban forgó magatartások vagy a szóban forgó magatartások egyes kategóriái által a versenyre gyakorolt káros hatást, és ennélfogva annyi cél általi korlátozás fennállását állapította meg, ahány magatartást vagy kategóriát azonosított, még az egységes és folyamatos jogsértés fennállásának megállapítása előtt.
80
Mindazonáltal a megtámadott határozat egészének tanulmányozása nem alkalmas ezen következtetés alátámasztására.
81
Egyrészt ugyanis a megtámadott határozat 1. cikke a Crédit agricole tekintetében annak megállapítására szorítkozik, hogy e bank „megsértette az [EUMSZ] 101. cikket és az EGT‑Megállapodás 53. cikkét azzal, hogy a megjelölt időszakokban az [OSSA‑k] vonatkozásában az EGT egészét lefedő egységes és folyamatos jogsértésben vettek részt, amely az [OSSA‑k] ágazatában a verseny korlátozására és/vagy torzítására irányuló megállapodásokból és/vagy összehangolt magatartásokból állt”.
82
Így a 2022. június 16‑iSony Corporation és Sony Electronics kontra Bizottság ítélet (C‑697/19 P, EU:C:2022:478) alapjául szolgáló ügyben szóban forgó határozat 1. cikkétől eltérően, amely több elkülönülő jogsértésből álló egységes és folyamatos jogsértést említett, a megtámadott határozat 1. cikke nem utal semmilyen más olyan jogsértésre, amely megfelelhetne az e határozat (103) és (613) preambulumbekezdésében hivatkozott és a fenti 35. pontban említett öt magatartáskategóriában azonosított magatartásoknak.
83
Másrészt, a megtámadott határozat 1. cikke szövegének ezen értelmezését megerősíti e határozat indokolása, amelyre tekintettel a rendelkező részét szükség esetén értelmezni kell (1997. május 15‑iTWD kontra Bizottság ítélet, C‑355/95 P, EU:C:1997:241, 21. pont).
84
Így a megtámadott határozat (827) preambulumbekezdése kizárólag azt mondja ki, hogy „a felek közötti összejátszásra irányuló magatartások összessége az [EUMSZ] 101. cikk (1) bekezdésébe ütköző olyan egységes és folyamatos jogsértésnek minősül, amelyért a felek mindegyike felelős”.
85
Következésképpen e preambulumbekezdés nem igényli, hogy a megtámadott határozat (103) és (613) preambulumbekezdésében említett öt kategória valamelyikébe tartozó magatartásokat külön és önállóan is az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése megsértésének lehessen minősíteni, amit egyébként e határozat (757)–(827) preambulumbekezdése is megerősít.
86
Ezenkívül a megtámadott határozat (104) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejezetten jelezte, hogy a magatartások általa elfogadott különböző kategóriáit elemzési célból ismerteti, azok összekapcsolódnak, és gyakran fedik egymást.
87
Így a Crédit agricole azon érve, amely azon alapul, hogy a Bizottság öt „önálló” jogsértés fennállását állapította meg, amelyek megfelelnek a megtámadott határozat (103) és (613) preambulumbekezdésében említett öt magatartáskategóriának, és amelyek „cél általi korlátozásnak” minősülnek, e határozat téves értelmezéséből ered. Ezt az érvet tehát el kell utasítani.
88
Ugyanez vonatkozik a Crédit agricole arra alapított kifogására, hogy a jelen kereset keretében a Bizottság megpróbálta újraértelmezni a határozatát annak érdekében, hogy a Törvényszék megállapítsa, hogy a Bizottság nem vizsgálta önállóan a magatartásoknak a megtámadott határozat (103) és (613) preambulumbekezdésében említett öt kategóriáját.
89
A megtámadott határozat e téves értelmezéséből az is következik, hogy a Crédit agricole által megfogalmazott, a szóban forgó magatartásoknak a megtámadott határozat (103) és (613) preambulumbekezdésében említett öt magatartáskategória valamelyike alá sorolása során elkövetett hibákra, valamint e hibák szóban forgó magatartások „egységes és folyamatos jogsértésnek” minősítésére gyakorolt következményeire, valamint az öt kategória valamelyikének „cél általi korlátozásként” való minősítése során elkövetett hibákra alapított kifogások hatástalanok, és ennélfogva azokat el kell utasítani.
90
A Crédit agricole által a konkrét megbeszélésekkel szemben megfogalmazott érveket azonban a Törvényszék később figyelembe veszi annak meghatározása érdekében, hogy a Bizottság hiba elkövetése nélkül minősíthette‑e a szóban forgó megbeszéléseket összességükben versenyellenes célú egységes és folyamatos jogsértésnek.
D. A megtámadott határozatban elemzett megbeszélések értelmezésével szembeni kifogások elfogadhatóságáról
91
A megtámadott határozat 4.2. szakaszában, pontosabban annak (112)–(577) preambulumbekezdésében a Bizottság a rendelkezésére álló bizonyítékok alapján időrendben mutatta be az eseményeket. Ez az előadás több mint 120, az érintett bankok kereskedői között 2010 januárja és 2015 márciusa között főként a Bloomberg platform chatszobáiban folytatott megbeszélés átiratának elemzésén és értelmezésén alapult. A Bizottság ezt követően ezen elemzés és ezen értelmezés alapján értékelte a megállapodások vagy összehangolt magatartások fennállását, a versenykorlátozás fennállását, az egységes és folyamatos jogsértés fennállását, valamint e jogsértés versenyellenes célját.
92
A jelen ügyben a Bizottság lényegében azt állítja, hogy a Crédit agricole, illetve a Credit Suisse által megfogalmazott egyes kifogások elfogadhatatlanok, mivel ezek a kifogások nem a megtámadott határozatban említett pontos megbeszélések tartalmának Bizottság általi értelmezésére vonatkoznak, hanem olyan megbeszélésekre, amelyek általánosan felvázoltak, és amelyek nem képezik semmilyen konkrét kifogás tárgyát. Ugyanígy elfogadhatatlanok azok a kifogások, amelyek az e két bank által benyújtott beadványok mellékleteiben azonosított vagy tárgyalt megbeszélések ellen irányulnak. Végül elfogadottnak kell tekinteni azokat a ténybeli elemeket és bizonyítékokat, amelyeket e két bank nem vitat, vagy amelyeket érvényesen nem vitat.
93
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az Európai Unió Bírósága alapokmányának 21. cikke és az eljárási szabályzat 76. cikkének d) pontja értelmében minden keresetlevélnek tartalmaznia kell a jogvita tárgyát és a felhozott jogalapok rövid ismertetését.
94
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ennek kellően világosnak és pontosnak kell lennie, hogy lehetővé tegye az alperes számára védekezésének előkészítését és a Törvényszék számára a keresetről való határozathozatalt (lásd: 2018. január 25‑iBSCA kontra Bizottság ítélet, T‑818/14, EU:T:2018:33, 95. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
95
Így ahhoz, hogy a Törvényszék elé terjesztett valamely kereset, jogalap, kifogás vagy érv elfogadható legyen, azoknak a lényeges ténybeli és jogi körülményeknek, amelyekre a felperes támaszkodik, legalább röviden, de összefüggően és érthetően ki kell tűnniük magából a keresetlevélnek a szövegéből. Míg a keresetlevél szövegének egyes pontjait ugyan alátámaszthatják és kiegészíthetik a csatolt iratok meghatározott részeire történő hivatkozások, a más, akár a keresetlevélhez mellékelt iratokra való általános hivatkozás nem pótolhatja a jogi érvelés azon lényegi elemeinek hiányát, amelyeknek a fenti 93. pontban említett rendelkezések szerint a keresetlevélben kell szerepelniük (lásd ebben az értelemben: 2013. június 13‑iVersalis kontra Bizottság ítélet, C‑511/11 P, EU:C:2013:386, 115. pont).
96
A mellékleteket tehát csak annyiban lehet figyelembe venni, amennyiben azok a felperes beadványainak szövegében kifejezetten megjelenő jogalapokat, kifogásokat vagy érveket támasztanak alá vagy egészítenek ki, és amennyiben pontosan meg lehet határozni, hogy melyek azok a bennük foglalt elemek, amelyek az említett jogalapokat, kifogásokat vagy érveket támasztják alá vagy egészítik ki (lásd: 2015. szeptember 9‑iSamsung SDI és társai kontra Bizottság ítélet, T‑84/13, nem tették közzé, EU:T:2015:611, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Továbbá a Törvényszéknek nem feladata, hogy a mellékletekben megkeresse és azonosítsa azokat a jogalapokat, kifogásokat és érveket, amelyek a kereset alapját képezhetik, mivel a mellékleteknek tisztán bizonyító és kisegítő szerepük van (lásd: 2007. szeptember 17‑iMicrosoft kontra Bizottság ítélet, T‑201/04, EU:T:2007:289, 94. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
97
A fenti 93–96. pontban felidézett elvek tehát kizárják, hogy a Bizottság által az EUMSZ 101. cikk alapján elfogadott olyan határozat ellen benyújtott kereset keretében, amelyben ezen intézmény meghatározott számú, pontosan meghatározott és azonosított magatartást ró fel a vállalkozásoknak, e vállalkozások csupán egyes magatartásokat vitassanak konkrétan és alátámasztott módon beadványaik szövegében, a többi tekintetében pedig vagy a Törvényszékre hagyják, hogy az előbbi magatartásokra vonatkozó megállapításaiból levezesse e más magatartások sorsát, még akkor is, ha azokat egy mellékletben azonosítják vagy hivatkozzák, vagy pedig a Törvényszék felé egy olyan mellékletre hivatkoznak, amelyben kifogásaikat első alkalommal kifejtették.
98
A kizárólag egy mellékletben megfogalmazott, a felperes beadványainak szövegében nem említett, és a fortiori nem is kifogásolt magatartásokra vonatkozó kifogások ugyanis nem tekinthetők az említett fél által ugyanezen beadványok szövegében hivatkozott érveknek.
99
E megfontolások fényében kell megvizsgálni a Bizottság által a Crédit agricole, illetve a Credit Suisse kifogásaival kapcsolatban felhozott elfogadhatatlansági kifogásokat.
1.
A Crédit agricole kifogásaira vonatkozó elfogadhatatlansági kifogásokról
100
A szóban forgó magatartások „cél általi korlátozásnak” minősítésére vonatkozó első jogalapja keretében a Crédit agricole előadja, hogy a fenti 35. pontban említett öt kategóriában felsorolt valamennyi megbeszélés versenyellenes célját vitatja. E célból a Crédit agricole tizenegy különböző megbeszélést említ „példaként”, nevezetesen az 1. kategóriába tartozó egy megbeszélést (2015. március 12‑i megbeszélés), a 2. kategóriába tartozó négy megbeszélést (2013. január 31‑i, február 15‑i, március 21‑i és július 10‑i megbeszélés), a 3. kategóriába tartozó három megbeszélést (2013. március 19‑i, május 24‑i és július 25‑i megbeszélés), a 4. kategóriába tartozó három megbeszélést (2013. március 19‑i és június 3‑i és 2014. augusztus 6‑i megbeszélés), valamint három, az 5. kategóriába tartozó megbeszélést (2013. január 18‑i, július 10‑i és 2015. március 12‑i megbeszélés).
101
Harmadik jogalapja keretében a Crédit agricole azt is kifogásolja, hogy a Bizottság a szóban forgó magatartások „egységes és folyamatos jogsértésnek” minősítése érdekében tévesen feltételezte, hogy tudomása volt az érintett chatszobákban kicserélt információkról. Érvelésének alátámasztására e bank „példaként” három megbeszélésre hivatkozik, nevezetesen a 2013. január 10‑i és 31‑i, valamint a 2013. október 11‑i megbeszélésre.
102
A Bizottság úgy véli, hogy a Crédit agricole nem vitatta a neki felrótt egyéb megbeszélések többségét, amit e bank válaszában cáfol. E tekintetben az említett bank a kifogásközlésre adott, a keresetlevélhez csatolt válaszára hivatkozik. A Bizottság ezzel szemben azt állítja, hogy ez az általános hivatkozás elfogadhatatlan.
103
E tekintetben a Crédit agricole által felhozott első és harmadik jogalapot illetően a fenti 93–98. pontban kifejtett megfontolásokból az következik, hogy a keresetlevélben akár röviden megfogalmazott konkrét és alátámasztott kifogások hiányában az e bank által a fenti 100. és 101. pontban említett, a beadványainak szövegében szereplő megbeszélésektől eltérő megbeszélésekkel szemben megfogalmazott kifogásokat elfogadhatatlannak kell nyilvánítani. Egyébiránt a keresetlevél e hiányosságát nem orvosolhatja a Crédit agricole által a válaszban a keresetlevélhez csatolt kifogásközlésre adott válaszára tett általános hivatkozás.
104
A Crédit agricole állításával ellentétben az ilyen értékelés nem sérti e banknak az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikkében biztosított hatékony bírósági jogorvoslathoz való jogát, lényegében azzal az indokkal, hogy a Crédit agricole a Törvényszékhez benyújtott beadványaira alkalmazandó terjedelmi követelmények miatt csak bizonyos szóban forgó megbeszéléseket tudott vitatni.
105
Az eljárási szabályzat gyakorlati végrehajtási rendelkezéseinek 105. pontjából ugyanis kétségtelenül kitűnik, hogy az EUMSZ 263. cikk alapján benyújtott közvetlen keresetek esetében a beadványok maximális oldalszámát a keresetlevél esetében 50 oldalban, a válasz esetében pedig 25 oldalban határozták meg. Mindazonáltal meg kell állapítani, hogy a Crédit agricole keresetlevelének kevesebb mint 43 oldala van, és hogy e bank egyáltalán nem kérte e felső határok túllépését, amit pedig az eljárási szabályzat gyakorlati végrehajtási rendelkezéseinek 106. pontja lehetővé tesz.
106
A fentiekből következik, hogy a Bizottság által a megtámadott határozatban a Crédit agricole által általános és alá nem támasztott megfontolások, illetve az e bank által a kifogásközlésre adott válaszára való utalás alapján vitatott megbeszélésekre vonatkozóan végzett mérlegeléseket bizonyítottnak, tehát véglegesnek kell tekinteni (lásd analógia útján: 2019. november 7‑iCampine és Campine Recycling kontra Bizottság ítélet, T‑240/17, nem tették közzé, EU:T:2019:778, 105. pont).
107
Ezzel szemben a fenti 100. és 101. pontban említett megbeszélésekkel szemben megfogalmazott, kellően konkrét és alátámasztott kifogások elfogadhatók, és azokat az e megbeszéléseknek a Crédit agricole vagy a Bizottság által benyújtott átirataiban szereplő időbélyegző alapján kell elemezni.
2.
A Credit Suisse kifogásaira vonatkozó elfogadhatatlansági kifogásokról
108
Első jogalapjának második részében a Credit Suisse úgy véli, hogy a Bizottság megsértette az EUMSZ 101. cikket, amikor megállapította, hogy az „árfeltárási közlemények” cél általi versenykorlátozást valósítottak meg. Ezzel összefüggésben a Bizottság annak kijelentésére szorítkozik, hogy ez a kifejezés „olyan közleményeket jelöl, amelyek i. a kötvény valós értékére, ii. a partnerek kereskedési stratégiáira, iii. az árjegyzők készletpozícióira és iv. a megbízások áramlására vonatkozó információkat tartalmaznak”.
109
Azon elfogadhatatlansági kifogásra válaszul, amelyben a Bizottság arra hivatkozott, hogy az „árfeltárási közlemények” kifejezés pontatlansága a Credit Suisse első jogalapja második részének elfogadhatatlanságát vonja maga után, e bank a válasz mellékleteként benyújtott egy táblázatot, amely felsorolta az általa „árfeltárási közleményeknek” minősített 25 megbeszélést tartalmazó táblázatot. E táblázat megjelöli az egyes megbeszélések időpontját, a megtámadott határozat erre utaló preambulumbekezdését, valamint a Bizottság aktájában arra vonatkozóan szereplő hivatkozást.
110
E tekintetben a fenti 93–98. pontban kifejtett megfontolásokból az következik, hogy a keresetlevélben, sőt a válaszban és annak mellékletében akár röviden megfogalmazott, alátámasztott és konkrét kifogások hiányában elfogadhatatlannak kell nyilvánítani azokat a kifogásokat, amelyeket e bank a fenti 109. pontban említett 25 megbeszélés tartalmának a Bizottság általi értelmezésével szemben fogalmazott meg.
111
A fentiekből következik, hogy a Bizottság által a megtámadott határozatban a Crédit Suisse által általános és alá nem támasztott megfontolások, illetve az e bank által a válasz egy mellékletére való utalás alapján vitatott megbeszélésekre vonatkozóan végzett mérlegeléseket bizonyítottnak, tehát véglegesnek kell tekinteni (lásd analógia útján: 2019. november 7‑iCampine és Campine Recycling kontra Bizottság ítélet, T‑240/17, nem tették közzé, EU:T:2019:778, 105. pont).
112
Ezzel szemben a jogalapok más részei vagy más jogalapok keretében megfogalmazott, és a megbeszélések tartalmának a Bizottság által a megtámadott határozatban elemzett értelmezésével szemben megfogalmazott, kellően konkrét és alátámasztott kifogások elfogadhatóak, és azokat az e megbeszéléseknek a Credit Suisse vagy a Bizottság által benyújtott átirataiban szereplő időbélyegző alapján kell elemezni.
113
Ez a helyzet az első jogalap első részében röviden említett bizonyos megbeszélések versenyellenes jellegére vonatkozó kifogások, közelebbről a 2010. szeptember 28‑i, a 2012. február 8‑i és a 2013. január 10‑i megbeszélések tartalmának értelmezésével, valamint a 2015. március 12‑i és a 2015. március 24‑i elektronikus levél tartalmának értelmezésével kapcsolatos, a második jogalap negyedik részében említett kifogások esetében. Ugyanez vonatkozik a második jogalap második része keretében megfogalmazott kifogásokra is, amelyek nem bizonyos megbeszélések versenyellenes jellegére vonatkoznak, hanem a megtámadott határozat (808) preambulumbekezdésében a 2013. július 25‑i, október 22‑i és 2014. január 9‑i megbeszélések tartalma alapján a Credit Suisse versenyellenes magatartásokról való tudomásának terjedelmével kapcsolatban elvégzett értékelések ellen irányulnak.
E. A Crédit agricole és a Credit Suisse megsemmisítés iránti kérelmeiről
114
Keresetük alátámasztása érdekében a felperesek olyan jogalapokra hivatkoznak, amelyek nagymértékben átfedik egymást, és amelyeket együttesen kell értékelni, ügyelve az egyes felperesek által felhozott konkrét érvekre való válaszadásra.
115
Jogalapjaik lényegében három kategóriába sorolhatók, amelyeket egymást követően kell megvizsgálni, és amelyek először is a szóban forgó magatartások „egységes és folyamatos jogsértésnek” minősítésével kapcsolatos hibákon, valamint az e jogsértésben való részvételük terjedelmén (a Crédit agricole és a Credit Suisse második jogalapja), másodszor az említett egységes és folyamatos jogsértés „cél általi korlátozásként” való minősítésével kapcsolatos hibákon (a Crédit agricole és a Credit Suisse első jogalapja), harmadszor pedig a bírságuk összegének meghatározása során elkövetett hibákon (a Crédit agricole negyedik jogalapja és a Credit Suisse harmadik jogalapja) alapulnak.
116
Előzetesen azonban meg kell vizsgálni a Crédit agricole ártatlanság vélelme elvének megsértésére alapított harmadik jogalapját, amennyiben a Bizottság tévesen feltételezte, hogy az érintett bankok kereskedői pusztán amiatt tudomást szereztek a chatszobákban kicserélt információkról, hogy azokhoz csatlakoztak.
1.
A Crédit agricole harmadik, az ártatlanság vélelme elvének megsértésére alapított jogalapjáról
117
Harmadik jogalapjával a Crédit agricole azt kifogásolja, hogy a Bizottság a szóban forgó magatartások EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése alapján történő minősítése szempontjából azt vélelmezte, hogy „a [részt vevő] kereskedőknek, és különösen [saját kereskedőjének] tudomásuk volt a chatszobában kicserélt valamennyi információról, akkor is, ha az érintett kereskedő nem vett részt a megbeszélések csoportjában vagy az információcserében”.
118
E jogalap alátámasztására a Crédit agricole a 2016. január 21‑iEturas és társai ítéletre (C‑74/14, EU:C:2016:42, 45. és 50. pont) hivatkozik, amely szerint „[a]z ártatlanság vélelmével ellentétes […], ha önmagában valamely üzenet elküldése elegendő bizonyítéknak minősülhet annak megállapításához, hogy az üzenet címzettjei szükségképpen tudomással bírtak a tartalmáról”, és amely szerint, ha nem bizonyítható, hogy valamely vállalkozás tudomással bírt egy üzenetről, akkor „egyéb objektív és egybehangzó valószínűsítő [körülményeknek kell arra utalniuk, hogy] hallgatólagosan beleegyezett a versenyellenes magatartás folytatásába”. Ráadásul e bank arra hivatkozik, hogy a személyes jelenléttel zajló találkozók keretében történő információcserére vonatkozó ítélkezési gyakorlat nem ültethető át a chatszobák keretében történő információcserére.
119
Ennélfogva a jelen ügyben a Bizottság nem vélhette érvényesen úgy, hogy a chatszobában a „nem aktív résztvevők” felé történő információközlés elegendő annak megállapításához, hogy ez utóbbiak megkapták azokat, és azokról tudomással bírtak, különösen a megtámadott határozat (587) preambulumbekezdésében hivatkozott azon okból, hogy lehetőségük volt visszatekinteni a múltbeli megbeszélésekre. Ez azzal is összefügg, hogy a Crédit agricole kereskedője több mint 100 chatszoba tagja volt, és számos más, előtte hat‑nyolc kijelzőn megjelenő forrásból tájékozódott.
120
Közelebbről a Bizottság nem tekintheti közvetlenül terhelőnek a 2013. január 10‑i és 31‑i, valamint a 2013. október 11‑i megbeszéléseket, az első esetében azzal az indokkal, hogy a Crédit agricole kereskedője csak a Bizottság által megállapított információcserét követően csatlakozott a szóban forgó chatszobához, az utóbbiak esetében pedig azért, mert bár csatlakozott az érintett chatszobához, nem vett részt aktívan a kifogásolt információcserékben.
121
Ezenkívül a Bizottság nem bizonyította, hogy a Crédit agricole kereskedőjének érdeke fűződött volna az érintett információk felkutatásához, vagy hogy ezen információk alapján járt volna el. Ráadásul ezen információk ismeretének hiánya megakadályozta a Crédit agricole kereskedőjét abban, hogy azoktól nyilvánosan elhatárolódjon.
122
A Bizottság úgy véli, hogy a Crédit agricole érvei megalapozatlanok, és hogy a 2013. január 10‑i és 31‑i, valamint a 2013. október 11‑i megbeszéléssel szembeni kifogások hatástalanok, mivel e bank nem vitatta a vele szemben felhozott többi megbeszélést.
123
Mindjárt az elején el kell utasítani a Bizottság által a 2013. január 10‑i és 31‑i, valamint a 2013. október 11‑i megbeszélések ellen irányuló bírálatokkal szemben megfogalmazott, hatástalanságra vonatkozó állítást.
124
Noha ugyanis – amint azt a Törvényszék a fenti 103. pontban kiemelte – nem lehet úgy tekinteni, hogy a Crédit agricole harmadik jogalapja keretében elfogadható módon kifogásolta az e három megbeszélésen kívüli megbeszéléseket, az, hogy a Bizottság nem vitatta elfogadhatóan a kifogásolt magatartások többségét, nem vezethet annak automatikus és a vitatott megbeszélések egyedi elemzése nélkül történő megállapításához, hogy a Bizottság által megállapított magatartásokat összességükben véve helyesen minősítették egységes és folyamatos, versenyellenes célú jogsértésnek.
125
Az ügy érdemét illetően meg kell állapítani, hogy a Crédit agricole által megfogalmazott kifogások két különböző kérdést vetnek fel.
126
Először is, ami azt a kérdést illeti, hogy a Bizottság a versenyellenes magatartás bizonyítékaként figyelembe veheti‑e az azon chatszoba keretében folytatott megbeszéléseket, amelyhez az érintett vállalkozás csatlakozott, de amelyekben a vállalkozás aktívan nem vett részt, emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a jogsértésben való részvétel passzív módjai – mint a vállalkozásnak a találkozókon való jelenléte, amelyek során versenyellenes célú megállapodásokat kötöttek, anélkül hogy a vállalkozás ezt nyilvánvalóan ellenezte volna – olyan részességet jelentenek, amely az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése keretében felvetheti a felelősségét, mivel a jogellenes kezdeményezés vállalkozás általi hallgatólagos jóváhagyása – anélkül, hogy nyilvánosan elhatárolódna a tartalmától, vagy feljelentené a közigazgatási hatóságoknak – azzal a hatással jár, hogy bátorítja a jogsértés folytatását, és veszélyezteti a leleplezését (2015. október 22‑iAC‑Treuhand kontra Bizottság ítélet, C‑194/14 P, EU:C:2015:717, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat)
127
Kétségtelen, hogy ezt az ítélkezési gyakorlatot az érintett vállalkozások kapcsán alakították ki. Ugyanakkor semmi nem enged arra következtetni, hogy azt ne lehetne analógia útján alkalmazni az olyan internetes chatszobák keretében folytatott megbeszélésekre, amelyekhez valamely vállalkozás kapcsolódik.
128
Ezt a következtetést nem kérdőjelezheti meg a Crédit agricole által hivatkozott 2016. január 21‑iEturas és társai ítélet (C‑74/14, EU:C:2016:42) 45. és 50. pontja.
129
A 2016. január 21‑iEturas és társai ítélet (C‑74/14, EU:C:2016:42) ugyanis – a jelen üggyel ellentétben – nem egy olyan állandó chatszobára vonatkozott, ahol a résztvevők üzeneteit valós időben eljuttatják az ahhoz kapcsolódó valamennyi személynek, akik arról azonnal tudomást szereznek, vagy legalábbis azokról azonnal tudomást szerezhetnek. Amint az az említett ítélet 7. pontjából kifejezetten kitűnik, ez az ítélet egy olyan rendszerre vonatkozott, amely ugyanúgy működött, mint egy elektronikus levelezőrendszer, amelynek üzeneteit az e‑mailekhez hasonlóan küldték ki, és a címzettnek az elolvasásukhoz előzőleg meg kell azokat nyitnia, tehát szükségképpen aktív lépést kellett tennie annak érdekében, hogy ténylegesen megismerje a neki címzett üzenet tartalmát.
130
Ennélfogva az a tény, hogy a Bíróság a 2016. január 21‑iEturas és társai ítélettel (C‑74/14, EU:C:2016:42) összefüggésben lényegében úgy ítélte meg, hogy az elektronikus levelezőrendszerhez hasonló eszköz útján küldött üzenet tartalmának megismerésére nem lehet pusztán abból a tényből következtetni, hogy ezt az üzenetet elküldték, nem jelenti azt, hogy az állandó chatszobába küldött üzenetekkel összefüggésben – amelyeket valós időben juttatnak el az ahhoz csatlakozó valamennyi személyhez – a Bizottságnak bizonyítania kell, hogy a vállalkozással szemben kifogásolt üzenetet e vállalkozás alkalmazottja ténylegesen elolvasta.
131
Így a jelen ügyben a Bizottság megalapozottan vélte úgy, hogy a Crédit agricole tudomással bírt az azokban az állandó chatszobákban folytatott megbeszélésekről, amelyekhez kereskedője csatlakozik, még akkor is, ha ez utóbbi nem vett részt aktívan e megbeszéléseken, sőt még akkor is, ha számos ezzel egyidejű információforrás a rendelkezésére állt.
132
Csak akkor lett volna más a helyzet, ha a Crédit agricole biztos és pontos időbélyegzővel ellátott bizonyítékokkal bizonyította volna, hogy kereskedője ténylegesen nem szerzett tudomást a kifogásolt üzenetről vagy üzenetekről.
133
Márpedig a Crédit agricole nem szolgáltatott ilyen bizonyítékot, különösen a 2013. január 31‑én 11 óra 02 perc 08 másodperc és 11 óra 05 perc 38 másodperc között a PCHAT‑0x2000001313671 chatszobában folytatott megbeszélést illetően, amelyhez e bank kereskedője ugyanezen a napon 7 óra 16 perc óta csatlakozva volt. Egyébiránt megállapítható, hogy ugyanezen kereskedő, noha nem vett részt aktívan a megbeszélésen, az érintett megbeszélésre 11 óra 29 perc 08 másodperckor reagált egy a 11 óra 05 perc 38 másodperces üzenetet követő négy sorból álló üzenetben.
134
Ugyanez vonatkozik a 2013. október 11‑én 9 óra 18 perc 25 másodperc és 9 óra 19 perc 15 másodperc között a CHAT‑fs:5257AB6D 02E00121 chatszobában folytatott megbeszélésre, amelyhez e bank kereskedője ugyanezen a napon 8 óra 44 perc 58 másodperc óta volt csatlakozva.
135
Másodszor, azon külön kérdést illetően, hogy a Bizottság a Crédit agricole vitatott jogsértésben való részvétele kezdetét jelző versenyellenes magatartásának bizonyítékaként figyelembe vehette‑e a 2013. január 10‑i megbeszélést, amelyre egy állandó chatszoba keretében került sor egy olyan időpontban, amikor e bank kereskedője még soha nem csatlakozott ahhoz az említett bank azonosítóival, a Bizottság a pervezető intézkedést követően benyújtott észrevételek keretében jelezte, hogy nem hivatkozott arra, hogy a szobába való belépését követően ugyanezen bank kereskedője tudomást szerzett, vagy tudomást szerezhetett az ugyanezen a napon korábban lezajlott versenyellenes megbeszélésről, a megbeszélés előzményeinek megnyitása révén.
136
E tekintetben a Bizottság kifejtette:
„A Crédit agricole a részvételének teljes időszaka tekintetében felelős az egységes és folyamatos jogsértés egészéért, mivel aktívan részt vett az egységes és folyamatos jogsértés részét képező valamennyi magatartásban. […] Még akkor is, ha a Bizottságnak bizonyítania kellene a Crédit agricole tudomásszerzését (ami nem így van), a Bizottság nem köteles bizonyítani, hogy [e bank] minden kicserélt információról tudomást szerzett, sem pedig azt, hogy kereskedője a chatszobában ténylegesen elolvasta a teljes információcserét. Elegendő, ha a Bizottság bizonyítja, hogy a Crédit agricole tudott a kartell többi résztvevője által a közös cél elérése végett tervezett vagy ténylegesen megvalósított jogsértő magatartásról, vagy azt észszerűen előre láthatta, és kész volt ennek kockázatát vállalni.”
137
Márpedig versenyellenes jellegű információcserék hiányában, amelyekre ugyanazon a napon és azt követően került sor, hogy a Crédit agricole kereskedője először csatlakozott a szóban forgó chatszobához, ez az első kapcsolódás önmagában nem elegendő ahhoz, hogy e bank vitatott jogsértésben való részvételének kezdő időpontját 2013. január 10‑ében rögzítsék, még akkor sem, ha e kereskedőnek a BofA‑nál fennálló korábbi munkaviszonya miatt tudomása volt arról, hogy a szobában zajló információcserék versenyellenes jellegűek lehettek.
138
Egyrészt ugyanis többek között a megtámadott határozat (43) és (662) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a chatszobák létrehozása és az azokban való részvétel önmagában nem versenyellenes. Ebben az értelemben a Bizottság nem rótta fel a résztvevőkkel szemben az ilyen, szociális célú szobákban folytatott megbeszéléseket, amelyek célja a kétoldalú ügyletek lehetőségének tanulmányozása, vagy a piac mindenki számára már ismert irányáról való eszmecsere volt, még akkor sem, ha e megbeszélésekre a jogsértés időszakában került sor.
139
Így a Bizottság által kifogásolt megbeszélések versenyellenes jellege kizárólag azok céljához kapcsolódik, nem pedig azon kerethez, amelyben e megbeszélésekre sor került.
140
Másrészt, a 2013. január 10‑i megbeszélés képezi a Crédit agricole‑lal szemben megállapított első versenyellenes megbeszélést, a Bizottság számára pedig jelzi e bank részvételének kezdetét a vitatott jogsértésben.
141
Márpedig annak érdekében, hogy 2013. január 10‑ét tekintse a Crédit agricole vitatott jogsértésben való részvétele kezdő időpontjának, a Bizottság nem hivatkozhatott kizárólag arra, hogy e bank – kereskedője közvetítésével – csatlakozott a szóban forgó chatszobához, teljes mértékben tudatában annak, hogy e szobában a múltban versenyellenes megbeszélésekre került sor, és azzal a szándékkal, hogy továbbra is részt vegyen az ilyen megbeszéléseken, amint azt a megtámadott határozat 891. lábjegyzetében sugallja.
142
Ezen intézménynek emellett azt is bizonyítania kellett, hogy 2013. január 10‑én, a Crédit agricole kereskedőjének a vitatott szobához való első kapcsolódását követően e bank aktívan részt vett egy versenyellenes megbeszélésen, vagy legalábbis passzívan támogatta azt, így olyan érzékeny kereskedelmi információkat tudott átadni vagy megszerezni, amelyek vagy befolyásolhatták a tényleges vagy potenciális versenytárs piaci magatartását, vagy pedig felfedhették az ilyen versenytárs előtt azt a magatartást, amelyet a Crédit agricole tervezett a piacon tanúsítani (lásd ebben az értelemben: 2017. január 26‑iDuravit és társai kontra Bizottság ítélet, C‑609/13 P, EU:C:2017:46, 72. pont).
143
Márpedig a jelen ügyben sem a megtámadott határozatból, sem a Törvényszék rendelkezésére álló iratokból nem tűnik ki, hogy a szóban forgó chatszobában 2013. január 10‑én, a Crédit agricole kereskedőjének e szobához való első csatlakozását követően versenyellenes jellegű üzeneteket cseréltek volna.
144
Ennélfogva a Bizottság szükségképpen hibát követett el, közelebbről megsértette az EUMSZ 101. cikk végrehajtását szolgáló eljárások esetén alkalmazandó ártatlanság vélelmének elvét (lásd ebben az értelemben: 2016. január 21‑iEturas és társai ítélet, C‑74/14, EU:C:2016:42, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), amikor úgy tekintette, hogy 2013. január 10‑én a Crédit agricole a szóban forgó chatszobához való puszta csatlakozásával versenyellenes magatartásban vett részt, és megállapította, hogy e bank jogsértésben való részvételének kezdő időpontját ebben az időpontban kell meghatározni.
145
A fentiekre tekintettel a Crédit agricole harmadik jogalapjának a 2013. január 10‑i megbeszélésre vonatkozó részében helyt kell adni, ezt meghaladó részében pedig azt mint megalapozatlant el kell utasítani.
146
Mindazonáltal a 2013. január 10‑i megbeszéléssel kapcsolatban a Bizottság által elkövetett hiba révén a megtámadott határozat jogszerűségére gyakorolt hatásokat a Törvényszék a Crédit agricole‑nak felrótt jogsértés időtartamával összefüggésben és az e bankkal szemben kiszabott bírság kiszámítása keretében a lenti 550. és 551., valamint 981–986. pontban vizsgálja meg.
2.
A Crédit agricole és a Credit Suisse második, a szóban forgó magatartások egységes és folyamatos jogsértésnek minősítésével kapcsolatos hibákra alapított jogalapjáról
a)
Előzetes észrevételek
147
A versenyszabályok megsértésének megtörténtével kapcsolatos jogviták esetén a Bizottságra hárul az általa megállapított jogsértések bizonyítása és a jogsértést alkotó tényállás jogilag megkövetelt módon történő bizonyítása komoly, pontos és egybehangzó valószínűsítő körülmények együttese révén (lásd ebben az értelemben: 1993. március 31‑iAhlström Osakeyhtiö és társai kontra Bizottság ítélet, C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 és C‑125/85–C‑129/85, EU:C:1993:120, 126. és 127. pont; 1998. december 17‑iBaustahlgewebe kontra Bizottság ítélet, C‑185/95 P, EU:C:1998:608, 58. pont; 2004. január 6‑iBAI és Bizottság kontra Bayer ítélet, C‑2/01 P és C‑3/01 P, EU:C:2004:2, 62. pont).
148
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének megsértése nemcsak elszigetelt cselekmény eredménye lehet, hanem cselekmények sorozata, vagy akár folytatólagos magatartás eredménye is, miközben a cselekmények sorozatának vagy a folytatólagos magatartásnak egy vagy több eleme önmagában is az említett rendelkezés megsértésének minősülhet. Így amennyiben a különböző cselekmények – azonos, a belső piacon belüli versenyt torzító tárgyuk alapján – „átfogó terv” keretébe illeszkednek, a Bizottság az e cselekmények miatti felelősséget jogszerűen róhatja fel az összességében figyelembe vett jogsértésben való részvétel alapján (lásd ebben az értelemben: 2012. december 6‑iBizottság kontra Verhuizingen Coppens ítélet, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
149
Így az a vállalkozás, amely ilyen egységes és összetett jogsértésben a saját magatartása révén vett részt, amely magatartás az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése értelmében vett versenyellenes célú megállapodás vagy összehangolt magatartás fogalmába tartozik, és amely a jogsértés egészének megvalósításához való hozzájárulásra irányul, az említett jogsértésben való részvételének teljes időszakát illetően felelősségre vonható azon magatartásokért is, amelyeket ugyanezen jogsértés keretében más vállalkozások tanúsítottak. Ez a helyzet áll fenn akkor, ha bizonyított az, hogy az említett vállalkozás saját magatartásával hozzá kívánt járulni a valamennyi résztvevő által követett közös célokhoz, és tudomása volt a más vállalkozások által azonos célok elérése végett tervezett vagy ténylegesen megvalósított jogsértő magatartásokról, illetve e magatartásokat észszerűen előre láthatta, és kész volt azok kockázatát elfogadni (2012. december 6‑iBizottság kontra Verhuizingen Coppens ítélet, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; lásd még ebben az értelemben: 2011. június 16‑iTeam Relocations és társai kontra Bizottság ítélet, T‑204/08 és T‑212/08, EU:T:2011:286, 36. és 37. pont).
150
Így lehetséges, hogy valamely vállalkozás közvetlenül részt vett az egységes és folyamatos jogsértést képező versenyellenes magatartások összességében, amely esetben a Bizottság jogosult megállapítani az összes magatartásért, és ennélfogva a szóban forgó jogsértés egészéért fennálló felelősségét. Az is megtörténhet, hogy valamely vállalkozás csupán az egységes és folyamatos jogsértést képező versenyellenes magatartások egy részében vett közvetlenül részt, ám tudomása volt a kartell többi résztvevője által azonos célok elérése végett tervezett vagy ténylegesen megvalósított összes többi jogsértő magatartásról, illetve e magatartásokat észszerűen előre láthatta, és kész volt azok kockázatát elfogadni. A Bizottság ebben a helyzetben is jogosult arra, hogy az ilyen jogsértést képező versenyellenes magatartások összességéért, és ennélfogva a jogsértés egészéért fennálló felelősséget betudja e vállalkozásnak (2012. december 6‑iBizottság kontra Verhuizingen Coppens ítélet, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, 43. pont; 2015. június 24‑iFresh Del Monte Produce kontra Bizottság és Bizottság kontra Fresh Del Monte Produce ítélet, C‑293/13 P és C‑294/13 P, EU:C:2015:416, 158. pont).
151
Amennyiben viszont a vállalkozás közvetlenül részt vett egy vagy több, egységes és folyamatos jogsértést képező versenyellenes magatartásban, ám nem bizonyított, hogy saját magatartásával hozzá kívánt volna járulni a kartell többi résztvevője által követett közös célokhoz, és hogy tudomása lett volna az e résztvevők által azonos célok elérése végett tervezett vagy ténylegesen megvalósított többi jogsértő magatartásról, illetve hogy e magatartásokat észszerűen előre láthatta, és kész volt azok kockázatát elfogadni, a Bizottság csak arra jogosult, hogy az olyan magatartásokért fennálló felelősségét tudja be e vállalkozásnak, amelyekben közvetlenül részt vett, valamint az olyan, a többi résztvevő által az övével azonos célok elérése végett tervezett vagy ténylegesen megvalósított magatartásokért, amelyekkel kapcsolatban bizonyított, hogy azokról tudomása volt, vagy azokat észszerűen előre láthatta, és kész volt azok kockázatát elfogadni (2012. december 6‑iBizottság kontra Verhuizingen Coppens ítélet, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, 44. pont; 2015. június 24‑iFresh Del Monte Produce kontra Bizottság és Bizottság kontra Fresh Del Monte Produce ítélet, C‑293/13 P és C‑294/13 P, EU:C:2015:416, 159. pont).
152
Ebből következik, hogy az egységes és folyamatos jogsértés fennállásának megállapítása elkülönül attól a kérdéstől, hogy az e jogsértésért való felelősség teljes egészében felróható‑e egy vállalkozásnak (lásd ebben az értelemben: 2018. szeptember 26‑iInfineon Technologies kontra Bizottság ítélet, C‑99/17 P, EU:C:2018:773, 174. pont).
153
Közelebbről, amint a fenti 148–151. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból kitűnik, a vállalkozás egységes és folyamatos jogsértésben való részvétele megállapításának három meghatározó eleme van. Az első magára az egységes és folyamatos jogsértés fennállására vonatkozik, vagyis arra, hogy a szóban forgó különböző magatartásoknak egységes versenyellenes célt követő „átfogó terv” keretébe kell illeszkedniük. A második és a harmadik elem az egységes és folyamatos jogsértés adott vállalkozásnak való betudhatóságára vonatkozik. E tekintetben egyrészt e vállalkozásnak szándékában kellett állnia, hogy saját magatartásával hozzájáruljon a valamennyi résztvevő által követett közös célokhoz. Másrészt az a feltétel, hogy tudomása volt a más vállalkozások által azonos célok elérése végett tervezett vagy ténylegesen megvalósított jogsértő magatartásokról, illetve e magatartásokat észszerűen előre láthatta, és kész volt azok kockázatát elfogadni.
154
A jelen ügyben a Crédit agricole a második jogalapjában azt állítja, hogy a Bizottság „nem szolgáltatott megfelelő bizonyítékot vagy indokolást arra vonatkozóan, hogy egységes és folyamatos jogsértésben vett részt”. Második jogalapjának első részében arra hivatkozik, hogy „nem járult hozzá egy átfogó tervhez”. E jogalap második részében a Crédit agricole a megállapított jogsértés folyamatos jellegének hiányára hivatkozik.
155
E tekintetben egyrészt, amennyiben a Crédit agricole kizárólag a második jogalapjának címében azt kifogásolja, hogy a Bizottság nem adott „megfelelő” indokolást, hangsúlyozni kell, hogy a megtámadott határozat (750)–(828) preambulumbekezdésének elemzése, amelyek azon egységes és folyamatos jogsértés fennállásának bizonyítására vonatkoznak, amelyben e bank részt vett, és amelyek többek között az említett határozat más preambulumbekezdéseire való hivatkozásokat, valamint az érintett bankok érveire adott válaszokat tartalmaznak, lehetővé tették az említett bank számára, hogy megismerje a meghozott intézkedés indokait jogai védelme érdekében, és lehetővé tette a Törvényszék számára, hogy felülvizsgálja a megtámadott határozat jogszerűségét. Egyebekben a megtámadott határozatban szereplő indokolás pontosságát a Törvényszék az e bank által hivatkozott és a Bizottság értékelései megalapozottságának megkérdőjelezésére irányuló különböző érvekre adott válasz keretében vizsgálja meg.
156
Másrészt, a Crédit agricole által hivatkozott második jogalap első részének szövegéből az következik, hogy e rész keretében, amint arra a Bizottság a tárgyaláson hivatkozott, a Crédit agricole nem az egységes versenyellenes célt követő átfogó terv fennállását vitatja, hanem csak az ezen átfogó tervben való részvételét, tehát a megállapított egységes és folyamatos jogsértésben való részvételét.
157
A Credit Suisse‑t illetően, e bank második jogalapjának első és harmadik részében az egységes és folyamatos jogsértés fennállását vitatja. Ezenkívül ugyanezen jogalap második és negyedik részében e bank vitatja az e jogsértésért való felelősségét a megtámadott határozatban megállapított időtartam alatt.
158
A fenti 148–153. pontban szereplő megfontolások fényében kell megvizsgálni a Crédit agricole és a Credit Suisse érveit, különbséget téve egyrészt az egységes és folyamatos jogsértés fennállásának megállapítása ellen irányuló érvek, másrészt pedig az azon megállapítás ellen irányuló érvek között, amely szerint az e jogsértésért való felelősség bizonyos ideig nekik tudható be.
159
Ugyanakkor meg kell állapítani, hogy kereseteikben a Crédit agricole és a Credit Suisse kapcsolatot teremt a második jogalapjaikban felvetett kérdések és az általuk a lényegében az EUMSZ 101. cikk Bizottság általi megsértésére alapított első jogalapjaik keretében előadott érvek között, amikor az megállapította a „cél általi” korlátozás fennállását.
160
Következésképpen a fenti 158. pontban említett érvek vizsgálatát megelőzően elemezni kell a megtámadott határozat (593)–(621) preambulumbekezdésében szereplő egyes, a Bizottság által tett, versenyellenes jellegű megállapodások és/vagy összehangolt magatartások fennállásával kapcsolatos ténymegállapításokat és bizonyos értékeléseket. E megállapítások és értékelések ugyanis hatással lehetnek egyrészt az egységes és folyamatos jogsértés fennállására, másrészt pedig az említett jogsértésért való felelősség Crédit agricole‑nak és Credit Suisse‑nek való betudhatóságára vonatkozó bizottsági következtetések megalapozottságára nézve.
b)
A versenyellenes jellegű megállapodások és/vagy összehangolt magatartások fennállásáról
161
Az általa megállapított magatartások versenyellenes jellegének értékelése keretében a Bizottság több mint száz megbeszélés tartalmát mutatta be és értelmezte. Ugyanakkor a Credit Suisse és a Crédit agricole érvényesen csak bizonyos, velük kapcsolatos megbeszéléseket vitattak, ami azt jelenti, hogy a nem érvényesen vitatott megbeszéléseket bizonyítottnak, és így véglegesnek kell tekinteni, csakúgy, mint a Bizottság által azoknak tulajdonított értelmezést (lásd a fenti 91–113. pontot).
162
Következésképpen a Crédit Agricole tekintetében az első jogalapjában foglalt konkrét, pontos és megalapozott kifogásokra tekintettel meg kell állapítani, hogy e bank kizárólag a 2013. január 18. és 31., 2013. február 15., 2013. március 19. és 21., 2013. május 24., 2013. június 3., 2013. július 10. és 25., 2014. augusztus 6. és 2015. március 12. közötti megbeszélések versenyellenes jellegét vitathatja (lásd a fenti 103. pontot).
163
A Credit Suisse‑t illetően az első jogalapjának első részében és második jogalapjának negyedik részében szereplő konkrét, pontos és megalapozott kifogások fényében meg kell állapítani, hogy e bank kizárólag a 2010. szeptember 28‑i, 2012. február 8‑i, 2013. január 10‑i és 2015. március 12‑i megbeszélések, valamint a kereskedője által a Crédit agricole kereskedőjének 2015. március 24‑én küldött elektronikus levél versenyellenes jellegét vitathatja (lásd a fenti 112. és 113. pontot).
164
Mivel az egységes és folyamatos jogsértés fennállásának, valamint a cél általi korlátozás fennállásának vizsgálata érdekében figyelembe kell venni a Bizottság által megállapított magatartások versenyellenes jellegét, közelebbről pedig a megtámadott határozatban elemzett megbeszélések tartalmának értelmezését, először is emlékeztetni kell azon megbeszélések tartalmára, amelyek versenyellenes jellege véglegesen megállapítást nyert, másodszor pedig értékelni kell azon megbeszélések versenyellenes jellegét, amelyeket a Crédit agricole és a Credit Suisse vitathat, tudva azt, hogy e két bank nem vitatja sem a megtámadott határozatban elemzett megbeszélések fennállását, sem pedig e megbeszélések tartalmát, és különösen a kereskedők által használt nyelvezetet.
1) Azon megbeszélésekről, amelyek versenyellenes jellege bizonyítást nyert
165
A megtámadott határozat (613) preambulumbekezdésében a Bizottság elemzési célból azonosította a fenti 35. pontban hivatkozott magatartások öt kategóriáját, és többek között e határozat (614)–(616) preambulumbekezdésében bemutatta az érintett magatartásokat.
166
A megtámadott határozat (614) preambulumbekezdésében a Bizottság számos olyan megbeszélést említett, amelyekben a résztvevők az áraikkal kapcsolatban a következőképpen nyilatkoztak: „gonna show the same..fck him” (2010. február 1‑jei megbeszélés, hivatkozás a (127) preambulumbekezdésben); „ok i will [s]how [him] the same” (2010. február 8‑i és 2012. február 23‑i megbeszélések, hivatkozás a (129) és (377) preambulumbekezdésben); „yeah cool…I am going 28/25 in libl” (2010. február 24‑i megbeszélés, hivatkozás a (131) preambulumbekezdésben); „lets both bid same level” (2010. március 10‑i megbeszélés, hivatkozás a (143) preambulumbekezdésben); „where shall we show[?]” (2010. március 11‑i megbeszélés, hivatkozás a (148) preambulumbekezdésben); „I will bid the same” (2010. március 25‑i, 2011. június 1‑jei és 14‑i megbeszélések, hivatkozás a (157), (298) és (301) preambulumbekezdésben); „where you want to bid/show?” (2010. április 6‑i és 2012. április 25‑i megbeszélés, hivatkozás a (169) és (403) preambulumbekezdésben); „lets both bid 41?… and split the trade?” (2010. április 6‑i megbeszélés, hivatkozás a (173) preambulumbekezdésben); „being asked to offer 20 mm… you might see it in a sec so lets sh[]ow at the same level… 50?” (2010. április 19‑i megbeszélés, hivatkozás a (174) preambulumbekezdésben); „ok cool will show same level… and wont improve” (2010. június 2‑i megbeszélés, hivatkozás a (190) preambulumbekezdésben); „just seen the same effing enquiry… I’ll bid 44 tooo” (2010. augusztus 12‑i megbeszélés, hivatkozás a (215) preambulumbekezdésben); „Let’s just keep that price up because I am not going to improve from there. Because they are just going to try and play one place against another” (2010. október 13‑i megbeszélés, hivatkozás a (236) preambulumbekezdésben); „140 is fine man… will show that” (2011. január 25‑i megbeszélés, hivatkozás a (271) preambulumbekezdésben); „will offer to miss” (2011. február 11‑i megbeszélés, hivatkozás a (277) preambulumbekezdésben); „shall we switch prices etc at the same level?” (2011. március 9‑i megbeszélés, hivatkozás a (283) preambulumbekezdésben); „in case he comes to [you].. maybe worth showing same level.. so we can max the dough” (2011. május 19‑i megbeszélés, hivatkozás a (294) preambulumbekezdésben); „tell him you see them like 20/17 or something” (2011. július 15‑i megbeszélés, hivatkozás a (309) preambulumbekezdésben); „perfect… I’ll show the same” (2011. október 6‑i megbeszélés, hivatkozás a (337) preambulumbekezdésben); „will show a worse price” (2011. április 25‑i megbeszélés, hivatkozás a (403) preambulumbekezdésben); „lets leave it up there for 100 mm?”, „then move it back a bps after that” (2012. május 31‑i megbeszélés, hivatkozás a (418) preambulumbekezdésben).
167
A megtámadott határozat más preambulumbekezdései is kiemelik azt a tényt, hogy a résztvevők az áraikat illetően a következőképpen nyilatkoztak: „show them cheaper or whatever” (2013. szeptember 25‑i telefonbeszélgetés, hivatkozás az (528) preambulumbekezdésben); „hey mate… I’m showing some 7–10yr ideas out to someone so was just that up. Where u wanna show out? 39 your level?” (2014. február 5‑i megbeszélés, hivatkozás az (539) preambulumbekezdésben).
168
A megtámadott határozat (615) preambulumbekezdésében a Bizottság számos olyan megbeszélést említett, amelyek során a résztvevők a következőképpen cseréltek információkat: „just got an order from custy to sell 100 mm germs… where do you see correct bidside”, „what the right bidside”, „where [you] got them marked?” (2010. január 9‑i megbeszélések, hivatkozás a (116), (121) és (124) preambulumbekezdésben); „where u buy cades 10/14… i was aske those” (2010. február 24‑i megbeszélés, hivatkozás a (131) preambulumbekezdésben); „being asked to offer 20 mm eib 2.75 15… where are these things at?” (2010. április 6‑i megbeszélés, hivatkozás a (165) preambulumbekezdésben); „where you show? i have those as well” (2010. május 19‑i megbeszélés, hivatkozás a (185) preambulumbekezdésben); „that’s what client is telling me they’ve seen away” (2010. augusztus 27‑i megbeszélés, hivatkozás a (222) preambulumbekezdésben); „where u gonna be bidding kfw 20’s if asked?” (2010. augusztus 31‑i megbeszélés, hivatkozás a (228) preambulumbekezdésben); „where you bidding the spain? seeing ti now as well” (2011. július 7‑i megbeszélés, hivatkozás a (304) preambulumbekezdésben); „i think they must be sellers” (2012. január 18‑i megbeszélés, hivatkozás a (351) preambulumbekezdésben); „is he the one that hit you[?]” (2012. március 7‑i megbeszélés, hivatkozás a (388) preambulumbekezdésben); „where [you] guys marking these now?” (2012. április 25‑i megbeszélés, hivatkozás a (400) preambulumbekezdésben); „oh yeah…that scumbag. Cool, thks for headsup” (2012. augusztus 28‑i megbeszélés, hivatkozás a (434) preambulumbekezdésben); „where would u bid that just out of interest” (2013. július 12‑i megbeszélés, hivatkozás az (507) preambulumbekezdésben); „i showed 70, but he’s looking for 71” (2014. március 14‑i megbeszélés, hivatkozás az (547) preambulumbekezdésben).
169
A megtámadott határozat más preambulumbekezdései is kiemelik azt a tényt, hogy a résztvevők a következőképpen cseréltek információkat: „what level these pups trading at [?]” (2013. január 11‑i megbeszélés, hivatkozás a megtámadott határozat (452) preambulumbekezdésében); „where you marking cades 04/17?”, „i am close to buying 200 mm eib 06/18…got a buyer already in the wings… and they were trading at lib+5 a short while back… still only at lib+18… can easily come in another 5–7 bps… guy wants 33.5… for 275 mm…hes also thinking about selling me 250 mm eib 03/18… but wants 23.5 for them”, „that my bid in the cades 01/18… in icap… and cantors… so going cheaper offer aint gonna help!”, „i just sold 73 mm eib 03/20 in cantors… on a no post at 44.5”, „i just traded eib 03/20 at 44.5… now they going up at 44… and guy might even pay 43.5… must have been a retail bu[y]er i guess” (2013. július 2‑i megbeszélés, hivatkozás a megtámadott határozat (495) preambulumbekezdésében); „we showed that switch out to them earlier…can’t believe they’re comping us..lol”, „i bid +12 and getting chiselled…showd nibs out at ‑1” (2013. augusztus 9‑i megbeszélés, hivatkozás a megtámadott határozat (515) preambulumbekezdésében).
170
Végül a megtámadott határozat (616) preambulumbekezdésében a Bizottság számos olyan megbeszélést említett, amelyekben a résztvevők a következőképpen nyilatkoztak a kereskedési tevékenységeikről: „I’ll remove my offer” (2010. február 24‑i megbeszélés, hivatkozás a (131) preambulumbekezdésben); „i’m gonna show this 215 bid a 200 offer if that doesn’t get in the way of what you’re doing” (2010. augusztus 12‑i megbeszélés, hivatkozás a (211) preambulumbekezdésben); „you want me to kill the bid?” (2010. augusztus 26‑i megbeszélés, hivatkozás a (216) preambulumbekezdésben); „ok I will show the same” (2010. február 8‑i megbeszélés, hivatkozás a (129) preambulumbekezdésben); „where you want me to show” (2010. március 8‑i megbeszélés, hivatkozás a (139) preambulumbekezdésben); „shall i kill me 144 offer” (2010. szeptember 24‑i megbeszélés, hivatkozás a (230) preambulumbekezdésben); „take it out for now man…don’t want [to] have to pay 15!” (2010. október 20‑i megbeszélés, hivatkozás a (243) preambulumbekezdésben); „can i lift them first and cover my short?”, „no worries…let me know when you’re done” (2010. november 9‑i megbeszélés, hivatkozás a (248) preambulumbekezdésben); „i’ll stay out of it for a while until u’re done” (2010. november 30‑i megbeszélés, hivatkozás a (260) preambulumbekezdésben); „don’t worry man i#ll look after your posis while away” (2010. december 13‑i megbeszélés, hivatkozás a (262) preambulumbekezdésben); „can show them tighter if it helps” (2011. szeptember 21‑i megbeszélés, hivatkozás a (322) preambulumbekezdésben); „i can kill it if u want” (2011. november 2‑i megbeszélés, hivatkozás a (341) preambulumbekezdésben); „want me to show cheaper?” (2012. január 19‑i megbeszélés, hivatkozás a (356) preambulumbekezdésben); „can u do me a favour and kill the bid if possible” (2012. március 12‑i megbeszélés, hivatkozás a (392) preambulumbekezdésben); „i told him I’d sell once you’re out the way” (2012. július 17‑i megbeszélés, hivatkozás a (430) preambulumbekezdésben); „can [you] kill that bid in the 08/15 pls” (2012. augusztus 28‑i megbeszélés, hivatkozás a (434) preambulumbekezdésben); „kill it for now if you can… just while i get the bid in” (2012. október 15‑i megbeszélés, hivatkozás a (440) preambulumbekezdésben); „can you just stay out of it for the moment…as in don’t bid them up…and i will add your 5 mm wherever i get mine back?…cool?” (2013. január 23‑i megbeszélés, hivatkozás a (461) preambulumbekezdésben); „get yours down to a managable position and then i’ll worry about mine” (2013. március 13‑i megbeszélés, hivatkozás a (475) preambulumbekezdésben); „I can kill the offer if u like” (2013. augusztus 14‑i megbeszélés, hivatkozás az (519) preambulumbekezdésben); „let me kill offer” (2014. március 4‑i megbeszélés, hivatkozás az (541) preambulumbekezdésben).
171
A megtámadott határozat más preambulumbekezdései is kiemelik azt a tényt, hogy a résztvevők a kereskedési tevékenységeiket illetően a következőképpen nyilatkoztak: „[yo]u short kfw 10/22? i am short aswell. but told icap to give you all of them as i am not that keen to [co]ver them” (2013. január 11‑i megbeszélés, hivatkozás az (452) preambulumbekezdésben); „sorry I didnt realised kbn 19 in tullets was you… i went better bid… can kill it if you wanty… we are short 10 mm” (2014. július 22‑i megbeszélés, hivatkozás az (558) preambulumbekezdésben).
172
A jelen ügyben először is a Crédit agricole és a Credit Suisse nem vitatja a Bizottság azon következtetését, amely szerint e megbeszélések bizonyították olyan magatartások fennállását, amelyek az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése értelmében vett megállapodás és/vagy összehangolt magatartás valamennyi jellemzőjével rendelkeztek.
173
Másodszor, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Szerződés versenyre vonatkozó rendelkezéseiben eleve benne rejlik, hogy minden gazdasági szereplőnek önállóan kell meghatároznia azt a politikát, amelyet a közös piacon folytatni kíván (lásd: 2006. november 23‑iAsnef‑Equifax és Administración del Estado, C‑238/05, EU:C:2006:734, 52. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
174
Bár ez az önállósági követelmény nem zárja ki azt, hogy a piaci szereplők racionálisan alkalmazkodjanak a versenytársaik megfigyelt vagy várható magatartásához, azt szigorúan tiltja, hogy ezek a szereplők közvetlenül vagy közvetve felvegyék egymással a kapcsolatot annak érdekében, hogy egy tényleges vagy lehetséges versenytárs piaci magatartását befolyásolják, vagy hogy az ilyen versenytársnak felfedjék az általuk elhatározott vagy tanúsítani kívánt piaci magatartást, amennyiben e kapcsolat célja vagy hatása olyan versenyfeltételek teremtése, amelyek – figyelembe véve a kínált termékek vagy szolgáltatások jellegét, a vállalkozások jelentőségét és számát, továbbá az érintett piac volumenét – nem felelnek meg a szóban forgó piacon szokásos feltételeknek (lásd: 2015. március 19‑iDole Food és Dole Fresh Fruit Europe kontra Bizottság ítélet, C‑286/13 P, EU:C:2015:184, 120. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
175
Márpedig egyrészt az érintett bankok kereskedői között folytatott megbeszélések tartalma azt mutatja, hogy e kereskedők összehangolták az áraikat (lásd a fenti 166. és 167. pontot). Az olyan idézetekből, mint például „gonna show the same”; „ok I will [s]how the same”, illetve „lets both bid same level”, egyértelműen kiderül, hogy a résztvevők megállapodtak az egyes ügyfeleknek tett ajánlataik árairól, valamint a piac felé egy adott OSSA‑ra vonatkozóan közölt árakról.
176
Az érintett bankok kereskedői között folytatott megbeszélések tartalma azt is mutatja, hogy e kereskedők összehangolták kereskedési tevékenységeiket (lásd a fenti 170. és 171. pontot). Közelebbről, amint az az olyan idézetekből kitűnik, mint az „I’ll remove my offer”; „I’ll stay out for a while”, illetve „i can kill it if u want”, a kereskedők megállapodtak abban, hogy tartózkodnak a licitálástól, az ajánlattételtől, vagy akár arról, hogy az ajánlatot visszavonják a piacról, különösen egy bróker platformjáról, amennyiben az ilyen ajánlat hátrányosan érintette volna az egyik vagy a másik résztvevőt. E magatartás ezt követően az érintett kötvények kereskedők közötti elosztásához (split) vezethetett.
177
Az egyes ügyfelekkel szemben vagy a piac tekintetében alkalmazott árak összehangolása, valamint a kereskedési tevékenységek összehangolása tehát akadályát képezte annak, hogy az érintett bankok kereskedői önállóan határozzák meg azt a politikát, amelyet a piacon követni kívánnak. A Bizottság többek között e megfontolások fényében állapította meg helyesen, hogy az érintett kereskedők közötti együttműködés és a többiek érdekeinek általuk biztosított tiszteletben tartása egyes időpontokban annyira erős volt, hogy úgy jártak el, mintha egy és ugyanazon vállalkozás nevében ugyanazon kötvényportfólióval kereskednének.
178
Másrészt a fenti 168. és 169. pontban idézett kivonatokból, valamint a megtámadott határozat 4. szakaszában időrendben megvizsgált egyéb megbeszélésekből kitűnik, hogy megbeszéléseik során a kereskedők spontán módon vagy kérésre olyan érzékeny kereskedelmi információkat tettek hozzáférhetővé, amelyeket a többi kereskedő felhasználhatott kereskedési tevékenységük végzésére vagy kereskedési, illetve árképzési stratégiájuk meghatározására.
179
Közelebbről, a résztvevők információkat cseréltek kereskedési tevékenységeikről vagy jövőbeli stratégiáikról, mint például először is az általuk éppen kivitelezett, folyamatban lévő vagy végrehajtani tervezett ügyletekről, másodszor a saját kötvényár‑jegyzésükről („where do you see correct bidside”, „where [you] got them marked?”„where you show?”), harmadszor kereskedési pozíciójukról, negyedszer készletük állapotáról, ötödsorban az őket megkereső ügyfelek nevéről, az utóbbiak kéréseiről és az utóbbiaknak ajánlott árakról. A kicserélt információk tehát az érintett bankok sajátjai voltak, nem voltak hozzáférhetők a nyilvánosság számára, és egyértelmű azonosító erővel bírtak, ami érzékennyé tette őket. Az említett információk érzékeny jellegét megerősíti többek között a megtámadott határozat (343) preambulumbekezdésében említett, a három fő kereskedő, vagyis akkoriban a Deutsche Bank kereskedője, a BofA kereskedője és a Credit Suisse kereskedője közötti 2011. november 15‑i megbeszélés. E megbeszélés során ugyanis az egyikük a következőket jelentette ki: „this has to stay between us”.
180
Egyébként ezekre az információcserékre kizárólag az egymást ismerő kereskedők szűk körén belül került sor. Ezek az információcserék lehetővé tették a szóban forgó kereskedők számára, hogy megfelelő módon összehangolják magatartásukat az árakkal és a kereskedési feltételekkel kapcsolatban, és elkerüljék az alacsonyabb áron történő értékesítést vagy a többi érintett kereskedőnél jobb ajánlat megtételét. Ezek az információcserék így kedvező információs aszimmetriát eredményeznek azáltal, hogy növelik az érintett kereskedők közötti átláthatóságot, és jelentősen csökkentik a piac szerves részét képező rendes bizonytalanságokat a javukra, ami azzal a következménnyel jár, hogy az ügyfeleikkel és a versenytárs kereskedőkkel szemben előnyhöz jutnak. Ezen információcserék tehát hátrányosan megkülönböztető jellegűek voltak.
181
Ezenkívül a résztvevők között kicserélt információk – tárgyukra tekintettel – lehetővé tették mindegyikük számára, hogy egy adott ügyfél vagy egy konkrét kötvény vonatkozásában pontos ismeretekkel rendelkezzenek versenytársaik kereskedési tevékenységeiről és árképzési vagy kereskedési stratégiáiról.
182
Végül a Bizottság által megállapított információcserék olyan közelmúltbeli, aktuális vagy jövőbeli információkra vonatkoztak, mint például az éppen lezajló, folyamatban lévő vagy rövid távon tervezett ügyletek.
183
A Bizottság által a jelen ügyben megállapított információcsere tehát nem hasonlítható össze a 2006. november 23‑iAsnef‑Equifax és Administración del Estado ítélet (C‑238/05, EU:C:2006:734) alapjául szolgáló ügyben szóban forgó információcserével, amely alapján a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a pénzügyi intézmények közötti információcsere olyan rendszere, mint az ügyfelek hitelképességére vonatkozó információk olyan nyilvántartása, amely anonimizált és a piacon tevékenykedő valamennyi gazdasági szereplő számára hátrányos megkülönböztetéstől mentesen hozzáférhető információkat tartalmaz, főszabály szerint nem jár az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése értelmében vett versenykorlátozással.
184
A jelen ügyben szóban forgó információcserék ugyanis kizárólag a vitatott jogsértés résztvevői között növelték az átláthatóságot. Következésképpen ezek az információcserék csökkentették a piacon fennálló bizonytalanságot, amit a Credit Suisse a meghallgatáson elismert, miközben azt állította, hogy az OSSA‑piac atipikus kontextusában az ilyen információcserék jártak az aktuális érzékeny kereskedelmi információk cseréjére jellemző hatásokkal. A Bizottság által megállapított információcserék által okozott bizonytalanság csökkenése a szóban forgó bankok javát szolgálta, különösen azért, mert előre láthatták a többi résztvevő magatartását, mégpedig ügyfeleik és más versenytárs kereskedők kárára.
185
Következésképpen azon megbeszélések versenyellenes jellegét, amelyek értelmezése végleges és bizonyított, figyelembe kell venni a Crédit agricole és a Credit Suisse által hivatkozott, az egységes és folyamatos jogsértés fennállásával kapcsolatos második jogalap vizsgálata, valamint az e bankok által hivatkozott, a cél általi korlátozás fennállásával kapcsolatos első jogalap vizsgálata céljából.
2) Azon megbeszélések versenyellenes jellegéről, amelyeket a Crédit agricole és a Credit Suisse vitathat
186
Az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy amikor a Bizottság az EUMSZ 101. cikk megsértésének megállapítása keretében okirati bizonyítékokra hivatkozik, az érintett vállalkozások feladata, hogy ne csak a Bizottság elméletének hihető alternatíváját mutassák be, hanem hivatkozzanak a megtámadott határozatban a jogsértés megtörténtének alátámasztására előterjesztett bizonyítékok elégtelen voltára is. Ehhez hasonlóan, amikor a Bizottság közvetlen bizonyítékokra hivatkozik, az érintett vállalkozásoknak kell bizonyítaniuk, hogy e bizonyítékok nem elégségesek (lásd ebben az értelemben: 2016. szeptember 8‑iGoldfish és társai kontra Bizottság ítélet, T‑54/14, EU:T:2016:455, 91. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
187
E megfontolásokra tekintettel kell egymást követően megvizsgálni azokat a megbeszéléseket, amelyeket a Crédit agricole és a Credit Suisse vitathat.
i) Azon megbeszélésekről, amelyeket a Crédit agricole vitathat
– A 2013. január 18‑i megbeszélésről
188
Ami a megtámadott határozat (456)–(460), majd (674), (678), (686) és (746) preambulumbekezdésében említett, a 3., 4. és 5. kategóriába sorolt, 2013. január 18‑i megbeszélést illeti, a Crédit agricole nem terjeszt elő semmilyen konkrét és pontos érvet e megbeszélés tartalmához, valamint versenyellenes jellegéhez kapcsolódóan. Ezzel szemben a Crédit agricole arra hivatkozik, hogy csak olyan hozzájárulást nyújtott, amely nem volt összefüggésben a kifogásolt információcserével.
189
E tekintetben az érintett megbeszélés – amelyen a Deutsche Bank, a Crédit agricole és a Credit Suisse kereskedői vettek részt – átiratából kitűnik, hogy 8 óra 10 perc 06 másodperc és 8 óra 11 perc 01 másodperc között a Credit Suisse kereskedője felfedett bizonyos olyan ügyleteket, amelyeket az előző éjszakán végrehajtott vagy elmulasztott, pontosabban az általa kereskedett kötvényeket és mennyiségeket („saw some biz last night….seller of 50 mm bng 17s, 25 mm bng 23s and bought 50 mm kfw 19s and sold 25 mm…missed the bng 17s”). Egyébiránt a Crédit agricole kereskedőjének kérdésére („nice what kind of a/c..all US?”, a Credit Suisse kereskedője felfedte az ügyfelek származását („US seller of bng, Asian buyer of kfw”). A Crédit agricole kereskedője ezt követően köszönetét fejezte ki.
190
Ily módon a Crédit agricole kereskedője, aki 7 óra 12 perc 8 másodperckor lépett be a chatszobába, 8 óra 10 perc 06 másodperc és 8 óra 11 perc 01 másodperc között információkat kapott a Credit Suisse kereskedőjétől a meghatározott OSSA‑khoz kapcsolódó közelmúltbeli ügyletekre, azok volumenére és ügyfeleinek földrajzi eredetére vonatkozóan.
191
A Crédit agricole tehát nem bizonyította, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor a megtámadott határozat (456)–(460) és (746) preambulumbekezdésében megállapította, hogy a 2013. január 18‑i megbeszélés lehetővé tette a Deutsche Bank, a Crédit agricole és a Credit Suisse kereskedői számára, hogy információcserét folytassanak az ügyletekre és az ügyfelekre vonatkozóan, következésképpen versenyellenes volt.
192
Néhány perccel később, 8 óra 18 perc 16 másodperc és 8 óra 46 perc 58 másodperc között a Credit Suisse és a Deutsche Bank kereskedője információkat cserélt egymással, különösen egy bizonyos kötvényre (BNG 17s) tett ajánlataikról. Ezt követően a Credit Suisse hagyta a Deutsche Bank kereskedőjét eladni a kötvényeket („you wanna hit the bid?”„nah, crack on man”).
193
E tekintetben az a tény, hogy a Crédit agricole kereskedője nem vett részt aktívan ebben az információcserében, nem fosztja meg e cserét versenyellenes jellegétől, amit egyébként e bank sem vitat.
194
Egyébiránt a Crédit agricole nem állítja, és az ügy iratainak egyetlen eleméből sem tűnik ki, hogy kereskedője a Credit Suisse kereskedője és a Deutsche Bank kereskedője közötti információcsere során elhagyta volna a chatszobát, hogy ne lett volna jelen az e két másik kereskedő közötti megbeszéléseken, vagy hogy a többi kereskedővel közölte volna, hogy a beszélgetésen az övékétől eltérő szándékkal vesz részt. A fenti 126. pontban felidézett ítélkezési gyakorlat fényében tehát a Crédit agricole kereskedőjének a 2013. január 18‑i megbeszélés második felében való jelenléte olyan bűnrészességet jelent, amely megalapozhatja az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése szerinti felelősségét.
195
Következésképpen a Crédit agricole nem bizonyította, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor a megtámadott határozat (456)–(460), majd (674), (678), (686) és (746) preambulumbekezdésében úgy ítélte meg, hogy a 2013. január 18‑i megbeszélés versenyellenes magatartásokat eredményezett az abban részt vevő bankok részéről.
– A 2013. január 31‑i megbeszélésről
196
A megtámadott határozat (464)–(467), majd (655), (674) és (678) preambulumbekezdésében említett, a 2., 3. és 4. kategóriába sorolt, 2013. január 31‑i megbeszélést illetően a Crédit agricole nem terjeszt elő semmilyen konkrét és pontos érvet a Credit Suisse kereskedője és a Deutsche Bank kereskedője közötti információcsere tartalmával, valamint ezen információcserék versenyellenes jellegével kapcsolatban. Ezzel szemben a Crédit agricole arra hivatkozik, hogy abban nem vett részt.
197
E tekintetben az érintett megbeszélés átiratából kitűnik, hogy 11 óra 02 perc 08 másodperc és 11 óra 05 perc 38 másodperc között a Deutsche Bank kereskedője és a Credit Suisse kereskedője információkat cseréltek az árakról és összehangolták árukat egy az egyik bróker képernyőjén megjelenített konkrét kötvény (eib 09/20) kapcsán („i just went 41 offered eib 09/20…i am still short…but these look too tight i think…icap told me you were about to stick up a 41 offer aswell”, „i just pt it up at the same time…i’m flat, but same thing…i think they look wrong”, „they gone 47 bid…will go 42 offered…I am still short…but just see whats out there”, „cool…would offer there too…lets see what they say”).
198
Ezenkívül az érintett megbeszélés átiratából kitűnik, hogy a Crédit agricole kereskedője, aki 7 óra 16 perckor lépett be a chatszobába, jelen volt e szobában a kifogásolt információcserék időpontjában, és tudomást szerezhetett a kicserélt információkról. Ezenfelül a Crédit Agricole kereskedője 11 óra 29 perc 08 másodperckor reagált erre az információcserére, azaz – amint azt a Bizottság a megtámadott határozat (467) preambulumbekezdésében megjegyezte – kevesebb mint két perccel a Deutsche Bank kereskedőjének a kifogásolt magatartást kiváltó kötvényekre vonatkozó utolsó megszólalását követően.
199
Ezenfelül a Crédit agricole azon érvét, amely szerint a Bizottság vélelmezte, hogy e banknak tudomása volt a 2013. január 31‑i megbeszélés során kicserélt információkról, a fenti 133. pontban szereplőkkel azonos okok miatt el kell utasítani.
200
Következésképpen a Crédit agricole nem bizonyította, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor a megtámadott határozat (464)–(467), majd (655), (674) és (678) preambulumbekezdésében úgy ítélte meg, hogy a 2013. január 31‑i megbeszélés lehetővé tette a Deutsche Bank és a Credit Suisse kereskedői számára, hogy a Crédit agricole kereskedőjének jelenlétében érzékeny kereskedelmi információkat cseréljenek és összehangolják az EIB 09/20 kötvényekre vonatkozó áraikat, és hogy ennélfogva e megbeszélés versenyellenes jellegű volt.
– A 2013. február 15‑i megbeszélésről
201
A megtámadott határozat (468)–(472), majd (655), (674), (678) és (746) preambulumbekezdésében említett, a 2., 3. és 4. kategóriába sorolt 2013. február 15‑i megbeszélést illetően a Crédit Agricole azt állítja, hogy az nem eredményezett semmiféle koordinációt, mivel az a CADES 01/18 kötvényeknek a Deutsche Bank által történő megvásárlására vonatkozott, amely aztán azok felét a Crédit Agricole‑nak adta tovább.
202
E tekintetben az érintett megbeszélés átiratából kitűnik, hogy először is a Deutsche Bank kereskedője megkérdezte a Crédit agricole kereskedőjétől, hogy ez utóbbi el kíván‑e adni számára CADES 01/18 kötvényeket („you wann sell any Cades 01/18?”). A Crédit agricole kereskedője nyitottnak mutatkozott az eladásra, de alternatívaként felajánlott egy közös vásárlást („u want me to sell mine?… or go with you on the buyside?”), amely abban állt, hogy a Deutsche Bank kereskedője teljesíti az első ügyletet, majd a megvásárolt mennyiség egy részét eladja a Crédit agricole kereskedőjének („i’ll take whatever u don’t want”). Az elvi megegyezést követően a két kereskedő írásban és egy telefonbeszélgetés során megállapodott az árról („ok do it”; „ok lifted 65”), a mennyiségről („50 mm each… yeah?”), a legjobb pillanatban („lets wit a bit”; „[o]k”; „like 10 mins or so”) a szóban forgó kötvények megvásárlását illetően.
203
Először is, amint azt a Crédit agricole állítja, kétségtelen, hogy a Deutsche Bank és a Crédit agricole kereskedői között a 2013. február 15‑i megbeszélést követően ügylet jött létre. Ez az ügylet azonban – amint azt a Bizottság a megtámadott határozat (471) preambulumbekezdésében megállapította, és amint azt lényegében a Crédit agricole is megerősítette – a két bank közötti vásárlások összehangolásának következménye, ami azt jelentette, hogy a két kereskedő segíti egymást a tevékenységeiben, és megosztják egymás között az eredményt. A szóban forgó megbeszélés folytán a Crédit agricole kereskedője nem nyújtott be versengő ajánlatot, és így a két kereskedő egyetlen kereskedőként járt el annak érdekében, hogy kötvényeket vásároljon a közöttük kikötött áron.
204
Márpedig, noha az ilyen ügylet a két érintett bank érdekében állhat, mindazonáltal nem felelhet meg annak a követelménynek, amely szerint minden gazdasági szereplőnek önállóan kell meghatároznia azt a politikát, amelyet a belső piacon folytatni kíván (lásd: 2020. január 30‑iGenerics [UK] és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 78. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), amint arra lényegében a Bizottság rámutatott a megtámadott határozat (472) preambulumbekezdésében.
205
Másodszor, amennyiben a Crédit agricole egy hasonló, 2013. május 23‑i megbeszélésre hivatkozik, amelyet nem hoztak fel el egy harmadik személy bankkal szemben, ennek az érvnek nem lehet helyt adni.
206
Egyrészt ugyanis, ha valamely vállalkozás magatartásával megsértette az EUMSZ 101. cikket, nem kérdőjelezheti meg az ilyen jogsértés megállapítását azon körülményre hivatkozva, hogy egy másik gazdasági szereplő nem volt címzettje az ugyanezen jogsértést megállapító határozatnak (lásd ebben az értelemben: 2021. március 25‑iXellia Pharmaceuticals és Alpharma kontra Bizottság ítélet, C‑611/16 P, EU:C:2021:245, 166. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
207
Másrészt, a 2013. május 23‑i és 2013. május 30‑i megbeszélés kivételével (lásd a lenti 242. pontot) a Crédit agricole nem hivatkozik semmilyen más olyan bizonyítékra, amely alátámaszthatná, hogy a helyzete a vitatott egységes és folyamatos jogsértésre tekintettel összehasonlítható volt a fenti 205. pontban említett harmadik személy bank helyzetével.
208
Következésképpen a Crédit Agricole nem bizonyította, hogy a Bizottság tévedett, amikor a megtámadott határozat (468)–(472), valamint (655), (674), (678) és (746) preambulumbekezdésében megállapította, hogy a 2013. február 15‑i megbeszélés lehetővé tette a Deutsche Bank és a Crédit Agricole kereskedői számára, hogy összehangolják kereskedési stratégiájukat, beleértve árszintjeiket és ajánlataik időzítését, és következésképpen e megbeszélés versenyellenes volt.
– A 2013. március 19‑i megbeszélésről
209
A megtámadott határozat (477)–(479), majd (674) és (678) preambulumbekezdésében említett, a 3. és 4. kategóriába sorolt 2013. március 19‑i megbeszélést illetően a határozat átiratából kitűnik, hogy a Crédit agricole kereskedője és a Credit Suisse kereskedője néhány órán belül több kötvényről is tárgyalt.
210
Ez az információcsere egyrészt a kbn/03/18s kötvényre vonatkozott („just bid on kbn 03/18… 25–50 mm… bid +38 and missed”; „I just got hit in 10 mm at 38 on the system… and then got hit at 38.5 in gfi”), másrészt az EIB 04/16s kötvényre („I covered up some shorts today… was short 100 mm of these eib 04/16… bought most back… got some at 19 just now”), harmadrészt pedig a KFW 16s kötvényre („decent purchase. I covered some kfw 16s… smallish at 17”).
211
Ugyanezen információcsere során a kereskedők közölték azt az árat is, amelyre a Netherlands 09/15 kötvényt („getting checked nther 09/15… seller”; „where u marking 8/4?”; „i had them marked at 6”; „ok i showed 8/4 2 way indiction to the guy… not come back [yet]”) és a COE 04/17 kötvényt („got hit in a few COE bits btw… coe 04/17 and coe 02/15… in case u short”; „small long 4/17s… where u got them marked?… i like that bond… have them +53 bid here”; „got them 51 middle.. so yeah same area”) értékelték.
212
A 2013. március 19‑i információcserék azt mutatják, hogy a kereskedők információkat cseréltek az egyes kötvényekre vonatkozó vételi ajánlataik árairól, az érintett mennyiségekről, a készletpozíciójukról és azokról az árakról, amelyeken valamely kötvényt értékeltek.
213
A kicserélt információk a közelmúltban végrehajtott ügyletekre és a közelmúltbeli árakra, illetve a kötvényárra vonatkozó személyes és aktuális értékelések összehasonlítására vonatkoztak, amelyek a nyilvánosság számára nem voltak hozzáférhetők.
214
Semmi nem utal arra, hogy a kereskedők közösen vizsgálták volna az ügylet együttes megkötésének lehetőségét. Egyébiránt egy adott típusú kötvényt (COE 04/17) illetően a kereskedők információkat cseréltek e kötvények áráról („have them +53 bid here”; „got them 51 middle”), annak ellenére, hogy tudták, hogy egymás között nem képzelhető el az ügylet, mivel mindegyikük hosszú pozícióban volt, és így már rendelkezett ilyen kötvényekkel („got hit in a few COE bits btw..coe 04/17 and coe 02/15… in case u short”; „small long 4/17s”).
215
Ebből következik, hogy ezek az információcserék érzékeny kereskedelmi információkra vonatkoztak, és hozzájárultak a kereskedők közötti átláthatóság növeléséhez és a piacon uralkodó bizonytalanság csökkentéséhez. Ezek az információcserék tehát lehetővé tették a résztvevők számára, hogy kiigazítsák stratégiáikat.
216
Következésképpen a Crédit agricole nem bizonyította, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor a megtámadott határozat (477)–(479), majd (674) és (678) preambulumbekezdésében úgy ítélte meg, hogy a 2013. március 19‑i megbeszélés versenyellenes volt, mivel lehetővé tette a Deutsche Bank és a Crédit agricole kereskedői számára, hogy érzékeny, aktuális vagy előretekintő üzleti információkat cseréljenek a kereskedési tevékenységeikről, és kicseréljék kereskedési és árrögzítési stratégiáikat.
– A 2013. március 21‑i megbeszélésről
217
Ami a megtámadott határozat (480)–(487), majd (674) és (678) preambulumbekezdésében említett, a 2., 3. és 4. kategóriába sorolt, 2013. március 21‑i megbeszélést illeti, a Bizottság négy információcserét azonosított, amelyekre a nap különböző időpontjaiban került sor (8 óra 08 perc 22 másodperc és 8 óra 18 perc 40 másodperc, 11 óra 29 perc 22 másodperc és 12 óra 26 perc 04 másodperc, 14 óra 43 perc 55 másodperc és 14 óra 51 perc 28 másodperc, illetve 15 óra 25 perc 38 másodperc és 15 óra 34 perc 26 másodperc között).
218
A Crédit agricole azt állítja, hogy az e megbeszélés során kicserélt információk jogszerűek voltak. Egyébiránt vitatja azt a tényt, hogy a Bizottság a 2013. március 21‑i megbeszélést a 2. kategóriába sorolta volna. Ezzel kapcsolatban konkrétan az első és a negyedik információcserét említi példálózó jelleggel.
219
E tekintetben először is hangsúlyozni kell, hogy ellentétben azzal, amit a Crédit agricole érvelése sugall, a megtámadott határozatból nem tűnik ki, hogy a Bizottság úgy ítélte volna meg, hogy a megtámadott határozat (480), (484) és (485) preambulumbekezdésében említett első, harmadik és negyedik információcsere az összehangolás bizonyítéka. A megtámadott határozat (674) és (678) preambulumbekezdéséből ugyanis kitűnik, hogy a Bizottság úgy ítélte meg, hogy e három információcsere versenyellenes jellegű információcserének minősül.
220
Másodszor, ami a 2013. március 21‑én lezajlott és a megtámadott határozat (482) preambulumbekezdésében ismertetett második információcserét illeti, ugyanezen határozat (655) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság ezt az információcserét általában a piaci árak összehangolásának esetei közé sorolta.
221
E csere során a Crédit agricole kereskedője megkérdezte a Deutsche Bank kereskedőjétől, hogy az általa más módon kapott dokumentum valóban a Deutsche Bank említett kereskedője érdekeltségi listáját („axe sheet”) („is that [your] axe sheet?”), vagyis azt a listát jelenti‑e, amelyen keresztül a kereskedő tájékoztatást nyújt azon kötvények áráról és mennyiségéről, amelyekkel kész kereskedni. A Deutsche Bank kereskedője azt válaszolta, hogy ez az érdekeltségi lista az övé. Ezt követően a két kereskedő megvitatta, hogy a Crédit agricole hogyan szerezte meg ezt a dokumentumot. A Crédit agricole kereskedője hibás elküldésre hivatkozott, és megemlítette, hogy vezetője aggódik, valamint hogy ez zűrzavart okozott („he sent the sheet by mistake […] what a mess”). A Deutsche Bank kereskedője azt válaszolta, hogy ezt jelzi az értékesítési irodája felé („will speak to my sales”). Ezt követően a kereskedők megbeszélték, hogy ki követte el a szóban forgó hibát, és a Crédit agricole kereskedője nevetve elmagyarázta, hogy nem kellett volna idegeskednie, mivel mindenféleképpen ismerte a Deutsche Bank kereskedőjének érdekeit („he shouldnt have bothered as i know your axes any[way] lol”), amelyre utóbbi úgy válaszolt, hogy ez igaz („lol… yeah exactly”).
222
E tekintetben igaz, hogy ez az információcsere – ellentétben a megtámadott határozat (655) preambulumbekezdésében foglaltakkal – nem tükrözi a piaci árak összehangolását általában, ami a 2. kategóriába tartozik. Ebből az információcseréből ugyanis kitűnik, hogy a Deutsche Bank kereskedője érdekeltségi listájának a Crédit agricole részére történő megküldése a Deutsche Bank egyik alkalmazottja által elkövetett hibából ered.
223
Mindazonáltal a 2013. március 21‑i megbeszélés során lezajlott második levélváltás azt bizonyítja, hogy a Deutsche Bank egyik alkalmazottja megküldte e bank egyik kereskedőjének érdekeltségi listáját egy másik banknak, a Crédit agricole‑nak. Egyébiránt e második információcsere azt mutatja, hogy a szóban forgó kereskedők érzékeny információkat cseréltek, ami azzal a következménnyel járt, hogy a Crédit agricole kereskedője „mindenféleképpen” ismerte a Deutsche Bank kereskedőjének érdekeit. Ebből következik, hogy e második információcsere a Bizottság azon értékelését támasztja alá, amely szerint a 2013. március 21‑i megbeszélés versenyellenes jellegű volt.
224
Harmadszor, a 2013. március 21‑i megbeszélés 2. kategóriába sorolását illetően a Bizottság által elkövetett értékelési hiba nem kérdőjelezheti meg azt a megállapítást, amely szerint e megbeszélés összességében versenyellenes jellegű volt, és hogy a Crédit agricole kereskedője részt vett abban.
225
A 2013. március 21‑i első információcsere során a két kereskedő információt cserélt az általuk éppen végrehajtott, KFW kötvényt érintő ügyletek áráról („just bought 35 mm kfw 04/16 and sold 100 mm kfw 01/14”, „i am showing them at +2”, „sold them… 100.89”, „i sold at 100.9125”) és egy ügyfél személyéről („this is a [central bank] u delaing with right”). Az ugyanezen a napon lezajlott harmadik információcsere során a szóban forgó kereskedők egy EIB 03/20 kötvényt illetően a pozíciójukról („long 75 mm”), az árakról („where u marking”, „38/35”, „i bid 41”), valamint a Crédit agricole kereskedőjének ügyfeléről is eszmecserét folytattak („[Central bank] seller?”, „no [Asset Manager]”). A negyedik információcsere a CDC 09/13 kötvényre vonatkozott, a kereskedők információt cseréltek kereskedési pozíciójukról („you need any cdc 09/13… got 3 mm”, „nah scrappy long myself”) és az árakról („where you marking these cdc?”, „100.40/50”, „perfect … sold my cdc … at 100.40 … in canotrs … made a 100.40”).
226
Így a 2013. március 21‑i első, harmadik és negyedik információcsere tartalmára tekintettel a Bizottság megalapozottan jutott arra a következtetésre a megtámadott határozat (487) preambulumbekezdésében, hogy e megbeszélés során a Crédit agricole kereskedője és a Deutsche Bank kereskedője információkat cserélt a közelmúltbeli ügyletekre, egyes ügyfelek kilétére, jelenlegi pozícióikra és a kötvények jelenlegi árára vonatkozóan, amely információk segíthették a kereskedőket abban, hogy csökkentsék a piaci bizonytalanságot, és felmérjék a különböző kötvényekre vonatkozó árképzési szándékaikat.
227
Következésképpen a Crédit agricole nem bizonyította, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor a megtámadott határozat (480)–(487), majd (674) és (678) preambulumbekezdésében úgy ítélte meg, hogy a 2013. március 21‑i megbeszélés versenyellenes volt, mivel lehetővé tette a Deutsche Bank és a Crédit agricole kereskedői számára, hogy érzékeny, aktuális vagy előretekintő üzleti információkat cseréljenek a kereskedési tevékenységeikről, és kicseréljék kereskedési és árrögzítési stratégiáikat.
– A 2013. május 24‑i megbeszélésről
228
A megtámadott határozat (488)–(491), majd (674) preambulumbekezdésében említett, a 3. kategóriába sorolt 2013. május 24‑i megbeszélést illetően a Crédit agricole lényegében azt állítja, hogy az a piac sebességére tekintettel nem versenyellenes.
229
E megbeszélés jegyzőkönyvéből azonban kiderül, hogy a Crédit Agricole kereskedője és a Credit Suisse kereskedője érzékeny kereskedelmi információkat cserélt egymással azokról az ajánlatokról, amelyeket néhány perccel korábban tettek egy „the sprayer” néven ismert ügyfélnek az EIB 08/16 kötvényre („just bid eib 08/16…50 mm… sprayer”; „ditto… i bid 99.80”; „s[a]me… he got.82 away”).
230
A Bizottság tehát helyesen állapította meg, hogy a kereskedők nem hangolták össze az eredeti ajánlataikat, hanem az áraikra vonatkozó friss vagy folyamatban lévő információkat cseréltek ugyanazon ügyféllel ugyanazon kötvény tekintetében folytatott interakcióikkal összefüggésben. Ez az információcsere hozzájárult az átláthatóság növeléséhez, és ezáltal a kereskedők közötti bizonytalanság csökkentéséhez, ami azzal a következménnyel járt, hogy a kereskedők figyelembe vehetik a kicserélt információkat, ha a szóban forgó ügyfél rövid távon visszatérne hozzájuk.
231
Egyébiránt a megtámadott határozat (659) és (716) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette azokat az okokat, amelyek miatt a közelmúltbeli ügyletekre vonatkozó információk relevánsak lehetnek a kereskedők számára, és ezt az értékelést megerősítik a Crédit agricole által a keresetlevél 2.15. pontjában adott magyarázatok, amelyek szerint „ahhoz, hogy versenyképes legyen, a kereskedőnek […] meg kell értenie, hogy az árak hogyan alakultak a múltban annak érdekében, hogy megtudja, mit kell tennie a piacok elnyeréséhez”.
232
Következésképpen a Crédit agricole nem bizonyította, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor a megtámadott határozat (488)–(491), majd (674) preambulumbekezdésében megállapította, hogy a 2013. május 24‑i megbeszélés érzékeny kereskedelmi információk cseréjéhez vezetett, és hogy ennélfogva e megbeszélés versenyellenes jellegű volt.
– A 2013. június 3‑i megbeszélésről
233
Ami a megtámadott határozat (492)–(494), majd (678) preambulumbekezdésében hivatkozott, a 4. kategóriába sorolt 2013. június 3‑i megbeszélést illeti, a Crédit agricole lényegében azt állítja, hogy a Bizottság tévesen utasította el azon értelmezését, amely szerint a Deutsche Bank kereskedője azt kérdezte kereskedőjétől, hogy miként értékelt egy kötvényt, egy esetleges „back‑to‑back negociation” összefüggésében, amely arra irányul, hogy a két kereskedő közül az egyik vállalja, hogy harmadik személytől vásárol kötvényeket, mielőtt az említett kötvények egy részét továbbértékesítené a másik kereskedőnek. Így a Bizottság tévesen utasította el azt a lehetőséget, hogy a Deutsche Bank likvid eszközöket próbált beszerezni.
234
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a Crédit agricole által felvázolt értelmezést e bank maga is úgy mutatja be, mint egy puszta „lehetőséget”. Továbbá a szóban forgó megbeszélés leiratából kitűnik, hogy a Deutsche Bank kereskedőjének kezdeményezésére („where you marking kfw 08/21?”) ő és a Crédit Agricole kereskedője kicserélték személyes értékelésüket egy kötvény árfolyamáról, és elégedetten állapították meg, hogy az hasonló volt („sec…ct10‑1/‑5”, „yeah per[f]ect…i quoted +1/‑4”). Végül e megbeszélésből kitűnik, hogy a Deutsche Bank kereskedője éppen tárgyalásokat folytatott egy harmadik személlyel, amikor a Crédit agricole kereskedőjének értékelését kérte („not a regular guy”). E megbeszélés során nem irányoztak elő további ügyletet a Crédit agricole kereskedőjével. Ezzel szemben a Crédit agricole kereskedője tájékoztatást kapott a Deutsche Bank kereskedőjének értékeléséről, amelyet akkor használhatna, ha a szóban forgó harmadik személy úgy döntene, hogy hozzá fordul.
235
Következésképpen a Crédit agricole nem bizonyította, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor a megtámadott határozat (492)–(494), majd (678) preambulumbekezdésében megállapította, hogy a 2013. június 3‑i megbeszélésen egy folyamatban lévő tárgyalással összefüggésben a kereskedők árképzésére vonatkozó érzékeny kereskedelmi információk cseréjére került sor, ami az átláthatóság növeléséhez és a piaci bizonytalanság csökkentéséhez vezetett, következésképpen pedig azt, hogy e megbeszélés versenyellenes jellegű volt.
– A 2013. július 10‑i megbeszélésről
236
A megtámadott határozat (501)–(506), majd (655), (674), (678), (686) és (715) preambulumbekezdésében hivatkozott, a 2., 3., 4. és 5. kategóriába sorolt 2013. július 10‑i megbeszélés tekintetében a Crédit Agricole előadja, hogy e megbeszélés alapján a kereskedője kétségtelenül jelezte a Deutsche Bank kereskedőjének, hogy ajánlatot fog tenni ugyanazon az áron, mint amelyet az korábban közölt vele egy ASIA 10/18 kötvényre vonatkozóan. A Deutsche Bank kereskedője azonban nem tartotta fenn ezt az ajánlatot, és csökkentette az övét, ami minden összehangolást kizár. Ráadásul e megbeszélés azt bizonyítja, hogy a Crédit agricole a piac olyan kis szereplője, amelynek magatartása nem alkalmas arra, hogy hatást gyakoroljon a piacra.
237
A Crédit Agricole ezzel csak a vitatott határozat (501)–(503) preambulumbekezdésében említett megbeszélés első részét (10 óra 30 perc 22 másodperc és 10 óra 36 perc 35 másodperc között) kifogásolja, az (504)–(506) preambulumbekezdésben említett második részt (10 óra 52 perc 39 másodperc és 10 óra 58 perc 13 másodperc között) nem.
238
A megbeszélés kifogásolt részét illetően meg kell állapítani, hogy mielőtt tudomást szerzett arról, hogy a Deutsche Bank kereskedője csökkentette az ajánlatában szereplő árat, a Crédit agricole kereskedője megkérdezte a Deutsche Bank kereskedőjétől, hogy az általa az ugyanezen kereskedőtől kapott információk alapján megfogalmazni kívánt ajánlat ára zavarja‑e („gonna go 23 offered? do u mind..dont want to do in your face”). A Deutsche Bank kereskedője nemleges választ adott („nah its cool … i am 24 offered in cantors”).
239
E megbeszélés azt mutatja, hogy a Crédit agricole kereskedője engedélyt kért és kapott a Deutsche Bank kereskedőjétől arra, hogy meghatározott áron ajánlatot tegyen egy adott kötvényre. Így a Crédit agricole kereskedője nem egyedi és önálló értékelést követően döntött úgy, hogy árajánlatot tesz. A két kereskedő közösen határozta meg az egyikük által tett ajánlat árát. E megbeszélés következésképpen a kereskedők magatartásának egy olyan tárgyban történő összehangolására világít rá, amely kapcsán egyedi értékelést kellett volna végezni.
240
Egyébiránt mindenesetre, ami a Crédit agricole azon érvét illeti, hogy a Deutsche Bank kereskedője végül csökkentette az ajánlatában szereplő árat, a Törvényszéknek már volt alkalma kimondani, hogy a csalással vagy a kartell valamely adott résztvevő általi alkalmazásának elmulasztásával kapcsolatos elszórt és elkülönült esetek ugyanis, főleg amikor hosszú ideig fennálló kartellt érintenek, önmagukban nem bizonyíthatják azt, hogy e résztvevő nem hajtotta végre a kartellt, illetve hogy versenyző magatartást tanúsított (2013. szeptember 13‑iTotal Raffinage Marketing kontra Bizottság ítélet, T‑566/08, EU:T:2013:423, 254. pont).
241
Továbbá az a tény, hogy a Crédit Agricole az OSSA‑piacnak csak kis szereplője, nem kérdőjelezi meg a vitatott megbeszélés versenyellenes jellegét.
242
Végül az arra alapított érvet, hogy a Bizottság nem kezelt hasonló módon egy harmadik személy bankot egy 2013. május 30‑i megbeszélés fényében, amelyen ez utóbbi részt vett, a fenti 206. és 207. pontban elfogadott indokok alapján el kell utasítani.
243
Következésképpen a Crédit agricole nem bizonyította, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor a megtámadott határozat (501)–(506), majd (655), (674), (678), (686) és (715) preambulumbekezdésében úgy ítélte meg, hogy a 2013. július 10‑i megbeszélés érzékeny kereskedelmi információk cseréjéhez és az árak összehangolásához vezetett, következésképpen pedig azt, hogy e megbeszélés annak ellenére versenyellenes jellegű volt, hogy a Deutsche Bank kereskedője végül csökkentette ajánlatát.
– A 2013. július 25‑i megbeszélésről
244
A megtámadott határozat (510)–(514), majd (674) és (678) preambulumbekezdésében említett, a 3. és 4. kategóriába sorolt 2013. július 25‑i megbeszélést illetően a Crédit agricole azt állítja, hogy az nem előretekintő információkra vonatkozik.
245
E tekintetben e megbeszélés leiratából kitűnik, hogy a Crédit agricole és a Deutsche Bank kereskedői közölték egy aznap reggel kibocsátott KFW kötvény kapcsán az általuk realizált ügyletek volumenét. A Crédit agricole kereskedője ugyanis jelezte, hogy az e kötvényekre vonatkozó eladási ajánlatát 50 millióval megemelte („got lifted in the new one this morn… 50 mm”). A Deutsche Bank kereskedője azt válaszolta, hogy ugyanezeket a kötvényeket 500 millióért értékesítette („i sold 500 mm of them this morning”). Ezen túlmenően a Deutsche Bank kereskedője feltárta, hogy milyen típusú vevő („asia”) részére értékesítették 500 millióért az említett kötvényeket, valamit az említett vevő felé alkalmazott eladási árat („+ 10”). A Crédit agricole és a Deutsche Bank kereskedői eszmecserét folytattak jelenlegi pozíciójukról is. E tekintetben a Crédit agricole kereskedője a következőket jelezte: „had 100 on the book”, „still got 50”. A Deutsche Bank kereskedője a maga részéről kifejtette, hogy az aznap reggeli eladása óta sikerült visszaszereznie rövid pozícióját, miután különböző forrásokból származó kötvényeket vásárolt vissza egységes áron („had zero… on the book”; „i lifted 14.5 everywhere… i got 150 mm in creditex… on a no post… 100 mm in icao… about 50 mm in cantors… and rest in house”).
246
Néhány perccel később, ugyanezen a napon a Deutsche Bank kereskedője megkérdezte a Crédit agricole kereskedőjétől, hogy milyen szintre értékeli a CADES 18 kötvények árát („where are those cades 18? … seen anything in them?”). Ezt követően a két kereskedő felfedte aktuális pozícióját, vagyis azt, hogy „flat”, vagyis semleges avagy nulla pozícióban vannak. Végül a Deutsche Bank kereskedőjének („but i am mean where are they now”) új kérésére válaszul a Crédit agricole kereskedője megadta a kötvény árára vonatkozó aktuális értékelését („50/48 probs”).
247
Így a 2013. július 25‑i megbeszélés során a Crédit agricole kereskedője és a Deutsche Bank kereskedője egy közelmúltbeli ügyletet illetően információcserét folytatott a volumenre, az árra és az ügyfél származására vonatkozóan. Egyébiránt az említett kereskedők két alkalommal információkat cseréltek készletpozíciójukról konkrét kötvényekkel kapcsolatban. Végül az említett kereskedők közölték az egyikük részéről egy kötvény, nevezetesen a CADES 18 kötvény árának aktuális értékelését.
248
Következésképpen a Crédit agricole nem bizonyította, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor a megtámadott határozat (510)–(514), majd (674) és (678) preambulumbekezdésében megállapította, hogy a 2013. július 25‑i megbeszélés a közelmúltbeli kereskedési tevékenységekre, valamint a résztvevők áraira és aktuális pozícióira vonatkozó érzékeny kereskedelmi információk cseréjét eredményezte, következésképpen pedig azt, hogy e megbeszélés versenyellenes jellegű volt.
– A 2014. augusztus 6‑i megbeszélésről
249
A megtámadott határozat (563) és (564), majd (678) preambulumbekezdésében hivatkozott, a 4. kategóriába sorolt 2014. augusztus 6‑i megbeszélést illetően a Crédit agricole lényegében azt állítja, hogy a Bizottság tévesen utasította el azt az elgondolást, hogy likvid eszközök keresésével összefüggésben jogszerű árigényről lehet szó.
250
E tekintetben e beszélgetés leiratából kitűnik, hogy annak során a BofA kereskedője megkérte a Crédit agricole kereskedőjét, hogy értékelje a KBN 03/18 kötvényt („where [you] marking kbn 03.18?”). Ez utóbbi jelezte, hogy „48–45”, amelyre a BofA kereskedője a következőket válaszolta: „sounds about right”.
251
Ily módon a kereskedők a 2014. augusztus 6‑i megbeszélés során pontos információkat cseréltek a kötvényárra vonatkozó jelenlegi saját értékelésükről, ami csökkenthette bizonytalanságukat.
252
A Crédit agricole azon értelmezése, amely szerint lényegében likvid eszközök keresésével összefüggő jogszerű árigényről van szó, nem életszerű, és e bank nem bizonyítja, hogy a 2014. augusztus 6‑i megbeszéléssel kapcsolatban a Bizottság rendelkezésére álló közvetlen bizonyítékok elégtelenek voltak.
253
Először is, a 2014. augusztus 6. napján egész nap, 6 óra 53 perc 53 másodperc és 16 óra 30 perc 05 másodperc között lezajlott beszélgetésben semmi sem utal arra, hogy a BofA kereskedőjének kérését az motiválta volna, hogy a Crédit Agricole kereskedőjével ügyletet kössön.
254
Ezt követően, ha a BofA kereskedője a Crédit agricole kereskedőjével tervezett volna ügyletet, nem megkülönböztetés nélküli árfolyamot kérdezett volna („where [you] marking kbn 03.18?”), hanem pontosította volna, hogy kérelme aukciós árra vagy eladási ajánlati árra vonatkozott.
255
Végül, amint az a megtámadott határozat (723) preambulumbekezdésében említett megbeszélésekből kitűnik, a 2014. augusztus 6‑i megbeszélést más hasonló jellegű, a Crédit agricole által érvényesen nem vitatott megbeszélések előzték meg, amelyek azt mutatják, hogy az ilyen típusú megbeszélésekre az egyik kereskedő és egy harmadik személy közötti kereskedéssel összefüggésben került sor, és annak ellenőrzésére irányultak, hogy az e kereskedés során felvázolt értékelés helyes volt‑e.
256
Következésképpen a Crédit agricole nem bizonyította, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor a megtámadott határozat (563) és (564), majd (678) preambulumbekezdésében megállapította, hogy a 2014. augusztus 6‑i megbeszélés az árstratégiára vonatkozó információcserét eredményezett, következésképpen pedig azt, hogy e megbeszélés versenyellenes jellegű volt.
– A 2015. március 12‑i megbeszélésről
257
A megtámadott határozat (573)–(575), majd (674), (678), (686), (715), (746) és (848) preambulumbekezdésében hivatkozott, az 1., 3., 4. és 5. kategóriába sorolt 2015. március 12‑i megbeszélést illetően a Crédit Agricole elismeri az információcserét, de kizárja, hogy e megbeszélés az 1. és 5. kategóriába tartozhatott volna, mivel e megbeszélés „feltehetően” annak ellenőrzésére irányult, hogy a Crédit Agricole kereskedője szerezhet‑e BNG 23 kötvényeket a Credit Suisse kereskedőjétől. Mivel ez az értelmezés életszerű, a Bizottság a 2015. március 12‑i megbeszélést nem minősíthette volna összejátszásnak, és ennélfogva „cél általi korlátozásnak”.
258
E megbeszélés leirata szerint a Crédit agricole kereskedője megkérdezte a Credit Suisse kereskedőjét, hogy még mindig van‑e BNG 23 kötvénye („u still got bng 23”). A Credit Suisse kereskedője igenlő választ adott, de hangsúlyozta, hogy ajánlattételre is felkérték („yeah…but being asked to price up too”). A Credit Suisse kereskedője kifejtette, hogy véleménye szerint ugyanarról az ügyfélről van szó („same guy i think”). Ugyanakkor a Crédit Agricole kereskedőjének elküldte az ezzel az ügyféllel éppen lefolytatott információcsere kivonatát, amely tartalmazta az utóbbinak ajánlott mennyiséget és árat („14:14:36 50 mm BNG 2.5 JAN23 @ ct7 +34.5”). A Crédit agricole kereskedője azzal válaszolt, hogy az ügyfél körbejár („man this dude gets arou[nd] lol”). Hozzátette, hogy nincs probléma, és az ügyfelet a Credit Suisse kereskedőjének hagyta („[no problem] man u crack on”). Negyven perccel később a Crédit agricole kereskedője megkérdezte a Credit Suisse kereskedőjétől, hogy realizálta‑e az ügyletet („u get lifted?”).
259
Így először is, e megbeszélésből egyértelműen kitűnik egy adott ügyféllel folyamatban lévő tárgyalás keretében azonosított ügyfélnek ajánlott ajánlat árára és mennyiségére vonatkozó nagyon pontos és aktuális információk cseréje. Ez a megbeszélés tehát érzékeny kereskedelmi információk cseréjéhez, valamint az kereskedési és árrögzítési stratégiára vonatkozó információcseréhez vezetett. Ezek az információcserék növelték az átláthatóságot a kereskedők között, és csökkentették bizonytalanságukat.
260
Másodszor, e megbeszélésből az is kitűnik, hogy ezen információcserét követően a Crédit agricole kereskedője tartózkodott attól, hogy ajánlatot tegyen azon ügyfélnek, aki kapcsolatba lépett vele, és aki a Credit Suisse kereskedőjével is kapcsolatba lépett („[no problem] man u crack on”).
261
A Credit Suisse kereskedője által a szóban forgó ügyfélnek végül ajánlott mennyiség és ár, valamint az a tény, hogy csak e kereskedő tett ajánlatot a szóban forgó ügyfélnek, nem a két kereskedő önálló döntésének, hanem a szóban forgó megbeszélés által lehetővé tett összehangolásnak az eredménye. E megbeszélés ugyanis annak a kereskedőnek a közös meghatározásához vezetett, aki a szóban forgó ajánlatot a résztvevők által ismert áron megteszi. Így a Crédit agricole kereskedője lemondott arról, hogy egy meghatározott ügyfélnek ajánlatot tegyen, és az ügyfelet a Credit Suisse kereskedőjének hagyta. Ezt az értelmezést megerősíti az a tény, hogy a Crédit agricole kereskedője tíz perccel később párszor megkérdezte a tárgyalópartnerét, hogy realizálta‑e az ügyletet.
262
A Bizottság által elfogadott ezen értelmezést nem cáfolja a Crédit agricole által javasolt értelmezés, amely szerint e megbeszélés valójában a jogszerű információcserére irányuló kísérletnek minősül, amely sikertelen volt.
263
A Crédit Agricole érvelésének szövege szerint a 2015. március 12‑i megbeszélés célja „valószínűleg” pusztán annak ellenőrzése volt, hogy a Crédit Agricole kereskedője meg tudja‑e szerezni a szóban forgó OSSA‑kat annak érdekében, hogy elegendő készlettel rendelkezzen ahhoz, hogy ezt követően ezeket az OSSA‑kat harmadik személynek továbbértékesíthesse, amit csak akkor tehetne meg, ha abban a helyzetben lenne, hogy megvásárolja ezeket az OSSA‑kat. Így a Crédit agricole érvelése azt bizonyítja, hogy még e bank sem tudja bizonyossággal meghatározni az általa javasolt alternatív értelmezés hitelességét.
264
Ráadásul a kereskedők közötti információcsere jóval meghaladta az annak értékeléséhez szükséges mértéket, hogy a Credit Suisse kereskedője rendelkezett‑e likvid eszközökkel, és hogy sor kerülhetett‑e a két kereskedő közötti állítólagos ügyletre. A Credit Suisse kereskedője ugyanis pontosította, hogy ugyanarról az ügyfélről van szó, és megadta az ezen ügyfélnek egy folyamatban lévő tárgyalás keretében tett ajánlat mennyiségét és árát.
265
Végül, figyelemmel a fenti levélváltások tartalmára, a „[no problem] man u crack on” üzenet észszerűen nem értelmezhető úgy, hogy az a Crédit agricole kereskedője számára lehetetlenné teszi, hogy ajánlatot tegyen, vagy hogy a Credit Suisse kereskedőjéhez képest kedvezőbb árat kínáljon, amely árat egyébként nem is ismerhetett volna. A Crédit agricole kereskedője csak néhány másodperccel azután mondott le az ajánlat benyújtásáról, hogy a Credit Suisse kereskedője a szóban forgó ügyféllel közölte ajánlatát. A Crédit agricole kereskedője tehát nem törekedett arra, hogy a rendes versenyfeltételek mellett alternatív megoldást találjon annak érdekében, hogy ajánlatot tehessen az érintett ügyfélnek. Ezzel szemben negyven perccel később megkérdezte a Credit Suisse kereskedőjétől, hogy realizálta‑e az ügyletet.
266
Így a Crédit agricole által javasolt értelmezés nem tűnik elfogadhatónak, és mindenesetre nem felel meg a Bizottság értelmezésének megkérdőjelezéséhez szükséges bizonyítási szintnek, amint azt a fenti 186. pontban felidézett ítélkezési gyakorlat megköveteli.
267
Következésképpen a Crédit Agricole nem bizonyította, hogy a Bizottság tévedett, amikor a megtámadott határozat (573)–(575), valamint (674), (678), (686), (715), (746) és (848) preambulumbekezdésében úgy ítélte meg, hogy a 2015. március 12‑i megbeszélés érzékeny kereskedelmi információk cseréjére, valamint az árak és a kereskedelmi tevékenységek összehangolására vezetett, és ezért e megbeszélés versenyellenes volt.
268
Ebből következik, hogy a Crédit agricole által a 2013. január 18‑i és 31‑i, a 2013. február 15‑i, a 2013. március 19‑i és 21‑i, a 2013. május 24‑i, a 2013. június 3‑i, a 2013. július 10‑i és 25‑i, a 2014. augusztus 6‑i és a 2015. március 12‑i megbeszélések versenyellenes jellege hiányának bizonyítása érdekében előadott érveket el kell utasítani.
ii) Azon megbeszélésekről, amelyeket a Credit Suisse vitathat
– A 2010. szeptember 28‑i megbeszélésről
269
A megtámadott határozat (232)–(235), majd (674), (678), (686) és (746) preambulumbekezdésében hivatkozott, a 3., 4. és 5. kategóriába sorolt 2010. szeptember 28‑i megbeszélést illetően a Credit Suisse azt állítja, hogy e megbeszélés során kereskedője azt javasolta, hogy egy bróker képernyőjén megjelenített árat visszavonja annak érdekében, hogy ehelyett a Deutsche Bank kereskedőjével a bróker képernyőjén megjelenített árral azonos áron kössenek ügyletet.
270
E tekintetben rá kell mutatni arra, hogy a Credit Suisse kizárólag a 2010. szeptember 28‑i megbeszélés első részét vitatja, vagyis az 5 óra 46 perc 31 másodperc és 5 óra 48 min 17 másodperc közötti információcserét. E megbeszélés második részét ugyanis, amelyre 11 óra 23 perc 57 másodperc és 11 óra 29 perc 54 másodperc között került sor, és amely a Bizottság szerint a piaci információk (market intelligence) összevonásából (pooling) állt a résztvevők által ismert konkrét ügyfél kereskedési preferenciáira és jövőbeli tevékenységére vonatkozóan, nem vitatja.
271
E megbeszélés első része során a Deutsche Bank kereskedője – amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (233) preambulumbekezdésében rámutatott – „valószínűleg” megkérdezte a Credit Suisse kereskedőjétől, hogy a 09/13 olasz kötvények vevője vagy eladója‑e („wahts you better way ITALY 09/13”). Ennek keretében a Deutsche Bank kereskedője pontosította, hogy megpróbált kereskedni egy harmadik személlyel („trying to get a block out”). Válaszul a Credit Suisse kereskedője kifejtette, hogy kétirányú árat jelenített meg a BGC brókerének képernyőjén, és megkérdezte a Deutsche Bank kereskedőjét, hogy visszavonja‑e ezt az árat („cool…I’ve just gone 146/143 in bgc… shall i kill it?”). A Credit Suisse kereskedője pontosította, hogy „switch trade‑en” dolgozik „tudod, kivel” („i’m working [on] an order to sell Italy 13s to buy Spain 12s with u know who”). Mivel a Deutsche Bank kereskedőjétől nem kapott választ, a Credit Suisse kereskedője ismét megkérdezte a tárgyalópartnerét, hogy visszavonja‑e az árat („so will need to buy at 146ish to print it … shall i kill price?”), A Deutsche Bank kereskedője ekkor lényegében azt válaszolta, hogy ez nem szükséges, hogy nem biztos, hogy potenciális ügyfele aktív, vagy sem, és hogy szerencsét próbál („nah its cool…not sure if this guy will sell or not… but trying him now”).
272
Így egyrészt a szóban forgó megbeszélés leiratából kitűnik, hogy e megbeszélés során a Credit Suisse kereskedője felajánlotta, hogy visszavonja a piaci árát, miután tudomást szerzett arról, hogy a Deutsche Bank kereskedője harmadik személlyel kereskedik. Ez a javaslat azt eredményezte volna, hogy nem versenyzik a Deutsche Bank kereskedőjével, és így növelte volna annak esélyeit, hogy a harmadik személy a Deutsche Bank kereskedőjével kereskedjen.
273
Másrészt az információcserékben semmi nem teszi lehetővé annak állítását – amint azt a Credit Suisse teszi –, hogy kereskedője a bróker képernyőjén megjelenített ár eltávolítását annak érdekében ajánlotta, hogy helyette a Deutsche Bank kereskedőjével a bróker képernyőjén megjelenített árral azonos áron bonyolítson le ügyletet.
274
E tekintetben nem életszerű a Credit Suisse azon értelmezése, amely szerint a Deutsche Bank kereskedője likvid eszközöket kívánt szerezni a Credit Suisse kereskedőjétől annak érdekében, hogy ezt követően egy ügyfél e kötvényre vonatkozó nagyobb megbízását teljesítse. Egyébiránt e bank nem bizonyítja, hogy a 2010. szeptember 28‑i megbeszélésre vonatkozóan a Bizottság rendelkezésére álló közvetlen bizonyítékok elégtelenek voltak.
275
A Credit Suisse kereskedője ugyanis közölte a Deutsche Bank kereskedőjével azt a kétirányú árat, amelyet a BGC brókerének képernyőjén megjelenített, és azt is közölte vele, hogy jelenleg tárgyal a szóban forgó olasz kötvényeknek egy azonosított harmadik személy részére történő értékesítéséről („i’m working [on] an order to sell Italy 13s to buy Spain 12s with u know who”).
276
Mivel a Credit Suisse kereskedője már tárgyalásokat folytatott az olasz kötvények harmadik személy részére történő értékesítéséről, kevéssé hihető, hogy a Credit Suisse kereskedőjének azon ajánlatát, hogy árát visszavonja a bróker képernyőjéről, az a szándék indokolta, hogy a Deutsche Bank kereskedőjével ügyletet kössenek.
277
A legvalószínűbb értelmezés az, hogy a Credit Suisse kereskedője azért ajánlotta, hogy árát visszavonja a BGC brókerének képernyőjéről, hogy korlátozzák a lehetséges verseny mértékét, és elkerüljék annak kockázatát, hogy ez az ár a Deutsche Bank kereskedőjének azon szándékával ütközzön, hogy egy harmadik személy részére együttes értékesítést folytasson. Ezt az értelmezést egyébként megerősíti az a Credit Suisse által kifejezetten nem vitatott megbeszélés, amelyre néhány nappal korábban, azaz 2010. szeptember 24‑én került sor, amelynek során a Deutsche Bank kereskedője javasolta ajánlatának a Tullets brókerének képernyőjéről való visszavonását annak érdekében, hogy ne avatkozzon be a Credit Suisse kereskedőjének kereskedési stratégiájába (lásd a megtámadott határozat (230) preambulumbekezdését).
278
Következésképpen a Credit Suisse nem bizonyította, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor a megtámadott határozat (232)–(235), majd (674), (678), (686) és (746) preambulumbekezdésében úgy ítélte meg, hogy a 2010. szeptember 28‑i megbeszélés érzékeny kereskedelmi információk cseréjéhez, a kereskedési és árrögzítési stratégiákra vonatkozó információcseréhez, valamint a kereskedési tevékenységek összehangolásához vezetett, következésképpen pedig e megbeszélés versenyellenes jellegű volt.
– A 2012. február 8‑i megbeszélésről
279
A Credit Suisse arra hivatkozik, hogy az árjegyzői készletpozíciókra vonatkozó információcsere megkönnyíti a kereskedők közötti tranzakciós lehetőségek megtalálását. Példaként említi a megtámadott határozat (367)–(376), majd (674) és (678) preambulumbekezdésében hivatkozott, a 3. és 4. kategóriába sorolt 2012. február 8‑i megbeszélést.
280
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a Credit Suisse kizárólag a Deutsche Bank és a BofA kereskedői között 2012. február 8‑án 2 óra 58 perc 5 másodperc és 3 óra 10 perc 51 másodperc között lezajlott megbeszélés első részére hivatkozik. A Credit Suisse ugyanis semmilyen konkrét érvet nem hoz fel e megbeszélésnek a napon később lezajlott többi részével szemben, amelyek alapján a Bizottság szerint információcserére került sor az ügyfelek kéréseire és a folyamatban lévő ügyletekre vonatkozóan.
281
Ami a 2012. február 8‑i megbeszélés első részét illeti, e megbeszélés átirata azt mutatja, hogy a Deutsche Bank kereskedője és a BofA kereskedője egymást követően megvitatták azokat az ügyleteket, amelyeket éppen bonyolítottak, vagy amelyeket ugyanazon ügyféllel több kötvény tárgyában szándékoztak kötni.
282
Ezen információcserék alkalmával a kereskedők megvitatták a BNG 10/16 kötvényekre vonatkozó, folyamatban lévő tárgyalásokat („just about to lose 50 mm bng 10/16”; „getting [check]ed on that too”; „just sold them … 50 mm”). A BofA kereskedője ezt követően felfedte az ügyfélnek a BNG 10/16 kötvényekért bemutatott árat („i showed + 127 fyi”), a Deutsche Bank kereskedője pedig azt válaszolta, hogy ezen az áron kötött ügyletet az ügyféllel („same … thats where i have been lifted”).
283
Egyébiránt a kereskedők információkat cseréltek az ügyfél más kötvényekkel kapcsolatos magatartásáról („same guy checking me on 100 mm new neds”; „anyone got any ned 06/16”; „flat”; „i have some but about to get lifted”; „same guy?”; „y[ea]h”; „hes lifting all the cheap names… think he [might] lift me in 100 mm coe17”).
284
Így a 2012. február 8‑i megbeszélés első része nem csupán a kereskedők készletpozícióira vonatkozó információcseréből áll. A kereskedők olyan információkat cseréltek, amelyek nem voltak nyilvánosak, és amelyek egy és ugyanazon azonosított ügyfélnek általuk értékesített vagy értékesíteni kívánt konkrét kötvények mennyiségére vonatkoztak. Egyébiránt, ami konkrétan a kötvények egy típusát illeti, a kereskedők információkat cseréltek azon árról, amelyen az említett kötvényt eladták, vagy el kívánják adni. A szóban forgó megbeszélés tehát a kereskedők azon tevékenységeihez fűzött valós idejű megjegyzéseket tükrözi, amelyek érzékeny kereskedelmi információk cseréjéhez vezettek.
285
A Credit Suisse tehát nem bizonyította, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor úgy ítélte meg, hogy a 2012. február 8‑i megbeszélés első része információk összevonásának minősül, amely lehetővé teszi a kereskedők számára, hogy megítéljék egy azonosított ügyfél szándékát és a folyamatban lévő tárgyalásokat, és következésképpen kisebb bizonytalansággal lépjenek fel a piacon.
286
Következésképpen a Credit Suisse nem bizonyította, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor a megtámadott határozat (367)–(376), majd (674) és (678) preambulumbekezdésében úgy ítélte meg, hogy a 2010. szeptember 28‑i megbeszélés érzékeny kereskedelmi információk cseréjéhez, valamint a kereskedési és árrögzítési stratégiákra vonatkozó információcseréhez vezetett, következésképpen pedig azt, hogy e megbeszélés versenyellenes jellegű volt.
– A 2013. január 10‑i megbeszélésről
287
A megtámadott határozat (446)–(450), valamint (674), (678) és (686) preambulumbekezdésében hivatkozott, a 3., 4. és 5. kategóriába sorolt 2013. január 10‑i megbeszélés során a Credit Suisse kereskedője megkérdezte, hogy az általa (valószínűleg egy vagy több bróker képernyőjén) látott KFW kötvényekre vonatkozó ajánlat a Deutsche Bank kereskedőjének ajánlata‑e („is that your bid in KFW 4.375 18?”), amire a Deutsche Bank kereskedője igennel válaszolt. A Credit Suisse kereskedője ezt követően kifejtette, hogy tárgyalásokat folytatott egy harmadik személlyel egy „switch trade” kapcsán, amelyen keresztül megvásárolta volna e KFW‑ket, és ezzel egyidejűleg más típusú kötvényeket elad („I’m being checked on these vs the kommun”). A Deutsche Bank kereskedője ezt követően azt válaszolta, hogy rövid pozícióban van, szüksége van ezekre a kötvényekre, és kész bármilyen árat fizetni („i am short 50 mm… badly need them… will pay whatever”). Ezt követően először azt kérdezte a Credit Suisse kereskedőjétől, hogy vissza kívánja‑e vonni a bróker képernyőjén látható ajánlatát („you want me to kill the bid?), másodszor, hogy tudna‑e kötvényeket szerezni a számára („if you can get these for me will pay whatever man”). A Credit Suisse kereskedője nemleges választ adott, kifejtve, hogy minden tőle telhetőt megtesz, de ez elvesztegetett időt jelenthet („nah, thats cool… ill do my best, but could just be time wasting”). Ugyanez a kereskedő azt is hangsúlyozta, hogy nem sok üzletet köt ezzel az ügyféllel, és valójában nem biztos az ügylet megkötése („guy who we dont do anything with, so not really sure”). A Deutsche Bank kereskedője ekkor ismét felajánlotta ajánlatának visszavonását a bróker képernyőjéről („you want me to kill the bid?”), amire a Credit Suisse kereskedője azt válaszolta, hogy az ügyfél nem a legjobb ajánlatot kereste („not shopping it around”).
288
A Credit Suisse arra hivatkozik, hogy e megbeszélés során a Deutsche Bank kereskedője azért ajánlotta fel ajánlatának „visszavonását”, mivel azt remélte, hogy a Credit Suisse kereskedője kereskedik helyette, és ezért nem kell fedeznie a bróker képernyőjén megjelenített rövid pozícióját. A Credit Suisse kereskedőjének válasza, amely szerint „rendben van…minden tőlem telhetőt megteszek, de időpazarlás lehet”, azt jelenti, hogy a Deutsche Bank kereskedőjének nem kellett törölnie az ajánlatát, mivel a harmadik féllel folytatott ügylet tárgyalása nem volt elég előrehaladott ahhoz, hogy az utóbbira támaszkodhasson, és felhagyhasson a kötvényeknek a bróker képernyőjén való keresésével.
289
A Credit Suisse értelmezése azonban a 2013. január 10‑i megbeszélés során elhangzottakra tekintettel nem életszerű, és e bank nem bizonyítja, hogy az e megbeszéléssel kapcsolatban a Bizottság rendelkezésére álló közvetlen bizonyítékok elégtelenek lettek volna.
290
Az a tény ugyanis, hogy a Credit Suisse kereskedője nem kérte a Deutsche Bank kereskedője ajánlatának visszavonását, azzal az indokkal, hogy nem gondolta, hogy az ügyfél „a legjobb ajánlatot keresi”, azt mutatja, hogy az ajánlat visszavonására irányuló ajánlatot a Credit Suisse kereskedője úgy értelmezte, mint a Deutsche Bank kereskedőjének arra irányuló szándékát, hogy ne jelenítsen meg versengő vételi ajánlatot, és így ne avatkozzon be a Credit Suisse kereskedőjének folyamatban lévő kereskedéseibe. Egyébiránt egy önálló versenytárs, amelynek a Deutsche Bank kereskedőjéhez hasonlóan annyira szüksége van a kötvényekre, hogy bármilyen árat kész megfizetni, arra törekedett volna, hogy maximalizálja esélyeit, oly módon, hogy több különböző csatornán keres eladót, és ily módon nem ajánlotta volna fel a bróker képernyőjén megjelenő vételi ajánlatának visszavonását.
291
A Deutsche Bank kereskedője vételi ajánlat visszavonására irányuló javaslatának egyetlen elfogadható magyarázata tehát az a szándék, hogy segítséget nyújtson a Credit Suisse kereskedőjének a harmadik féllel folytatott kereskedés során.
292
Mindenesetre hangsúlyozni kell, hogy még ha a Deutsche Bank kereskedője végül nem is vonta vissza az ajánlatát, a két kereskedő kinyilvánította a magatartásuk összehangolására irányuló közös akaratát, majd közösen úgy döntött, hogy a Deutsche Bank ajánlata fenntartható a bróker képernyőjén.
293
Márpedig, amint arra a Bizottság hivatkozik, az a tény, hogy a Deutsche Bank kereskedője potenciálisan érdekelt lehet a Credit Suisse kereskedőjével való későbbi ügyletben, ha a harmadik személlyel megköti az ügyletet, nem igazolja a versenytársak közötti ilyen egyeztetést, mivel mindegyiküknek független versengő ajánlatot kell benyújtania ahhoz, hogy harmadik személlyel szerződést kössön.
294
Egyébiránt a 2013. január 10‑i megbeszélés során érzékeny kereskedelmi információkat cseréltek egy olyan potenciális ügyletre vonatkozóan, amely érdekelhette a két kereskedőt, és különösen egy ügyfél magatartását illetően. A Deutsche Bank kereskedője a helyzetéről is tájékoztatást nyújtott. Ez az információ megerősítette a Credit Suisse kereskedőjét abban, hogy olyan vevője van, aki kész bármilyen összeget fizetni azon kötvényekért, amelyeket az ügyfelétől vásárolna, amely körülményt a Credit Suisse kereskedője figyelembe vehetett az ügyféllel szemben alkalmazott árának meghatározásakor.
295
Következésképpen a Credit Suisse nem bizonyította, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor a megtámadott határozat (446)–(450), majd (674), (678) és (686) preambulumbekezdésében úgy ítélte meg, hogy a 2013. január 10‑i megbeszélés érzékeny kereskedelmi információk cseréjéhez, a kereskedési és árrögzítési stratégiákra vonatkozó információcseréhez, valamint a kereskedési tevékenységek összehangolásához vezetett, következésképpen pedig e megbeszélés versenyellenes jellegű volt.
– A 2015. március 12‑i megbeszélésről
296
A Credit Suisse kereskedője és a Crédit agricole kereskedője között 2015. március 12‑én folytatott, a fenti 257–267. pontban említett kétoldalú megbeszélést illetően, amelyet a Crédit agricole szintén sikertelenül vitatott, a Credit Suisse által előadott érvek nem alkalmasak azon értékelés megkérdőjelezésére, amely szerint az említett megbeszélés versenyellenes jellegű volt.
297
Egyrészt ugyanis a 2015. március 12‑i megbeszélés nem csupán egy folyamatban lévő tárgyalás keretében az ügyfélnek tett ajánlatra vonatkozó nagyon pontos és aktuális információk cseréjét fedi le. E megbeszélés rávilágít a magatartások olyan összehangolására is, amelyek arra indították a Crédit agricole kereskedőjét, hogy ne nyújtson be ajánlatot egy olyan potenciális ügyfélnek, aki kapcsolatba lépett vele, miután egyeztetett a Credit Suisse kereskedőjével (lásd a fenti 259–261. pontot).
298
Másrészt, a Credit Suisse által előterjesztett alternatíva, amely szerint a Crédit agricole kereskedője likvid eszközöket próbált szerezni a Credit Suisse kereskedőjétől, nem hihető, és e bank nem bizonyítja, hogy a Bizottság rendelkezésére álló közvetlen bizonyítékok a fenti 186. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében véve elégtelenek lettek volna.
299
Ha ugyanis – amint azt a Credit Suisse állítja – a Crédit agricole kereskedője likvid eszközöket próbált volna szerezni, nem lett volna hasznos, ha a két kereskedő érzékeny kereskedelmi információkat cserél az ügyfél stratégiájáról, az említett ügyfél személyazonosságáról és a Credit Suisse által az említett ügyfél felé tett árajánlatról. Elegendő lett volna ugyanis, ha a Credit Suisse kereskedője kiindulásként kifejti a Crédit agricole kereskedőjének, hogy nem kereskedhet vele a kötvénnyel, és nem adhatja meg neki az árat.
300
Következésképpen a Crédit Agricole nem bizonyította, hogy a Bizottság tévedett, amikor a megtámadott határozat (573)–(575), valamint (674), (678), (686), (715), (746) és (848) preambulumbekezdésében úgy ítélte meg, hogy a 2015. március 12‑i megbeszélés érzékeny kereskedelmi információk cseréjére, valamint az árak és a kereskedelmi tevékenységek összehangolására vezetett, és ezért e megbeszélés versenyellenes volt.
– A 2015. március 24‑i elektronikus levélről
301
A Credit Suisse kereskedőjének a megtámadott határozat (576) és (577), majd (678) preambulumbekezdésében hivatkozott, a 4. kategóriába sorolt 2015. március 24‑i elektronikus levelét illetően, amelynek címzettje a Crédit agricole kereskedője volt, a Credit Suisse azt állítja, hogy az megkönnyíti a kereskedők közötti kereskedés lehetőségeinek azonosítását, ami különösen fontos a hónap és a negyedév végén, amikor az árjegyzők kénytelenek kiegyenlíteni portfóliójukat.
302
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a szóban forgó elektronikus levelet a Credit Suisse kereskedője elküldte a Crédit agricole kereskedőjének rejtett másolatban, és az a „CS US$ SSA BID AXES – month end: offer side bids” címet viselte. Ez az elektronikus levél tartalmazott egy érdekeltségi listát, vagyis egy olyan listát, amellyel e kereskedő információkat szolgáltatott azon kötvények áráról és mennyiségéről, amelyekkel kész kereskedni.
303
A megtámadott határozat (53) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az érdeklődési lista megmutatja, ha egy bank kereskedőjének érdeke fűződik ahhoz, hogy bizonyos kötvényeket vásároljon vagy értékesítsen a piacon, és azt az említett bank értékesítési irodájának vagy egy brókernek készítik.
304
Így azáltal, hogy a Credit Suisse kereskedője közvetlenül egy versenytárs kereskedőnek küldött meg egy ilyen listát, tájékoztatott egy versenytárs kereskedőt, nevezetesen a Crédit agricole kereskedőjét az ügyfeleinek több kötvény kapcsán ajánlott árakról.
305
Márpedig az ilyen információ érzékeny kereskedelmi információnak minősül. Ezt az üzleti szempontból érzékeny jelleget nem kérdőjelezi meg az a tény, hogy a lista csak korlátozott számú kötvényt érintett, vagy hogy az árak csak tájékoztató jellegűek voltak.
306
Egyébiránt a Credit Suisse semmilyen olyan bizonyítékot nem terjeszt elő, amely alkalmas lenne annak alátámasztására, hogy kereskedője az így közölt érdekeltségi listát a Crédit agricole kereskedőjével történő ügylet megkötése, és így a „portfóliójának kiegyenlítése” érdekében próbálta felhasználni. A Credit Suisse nem terjeszt elő olyan bizonyítékokat sem, amelyek alátámaszthatnák, hogy a Crédit agricole kereskedője a szóban forgó listán említett 21 kötvény egyikéért próbált likvid eszközöket szerezni a Credit Suisse‑től.
307
Azt a tényt, hogy az ilyen lista célja nem az, hogy azt egy versenytárs kereskedőnek megküldjék, megerősíti a Crédit agricole kereskedője és a Deutsche Bank kereskedője közötti, a fenti 220–223. pontban vizsgált 2013. március 21‑i megbeszélés. E megbeszélésből ugyanis kitűnik egyrészt az, hogy a Deutsche Bank egyik tagja által a Crédit agricole kereskedőjének megküldött érdekeltségi listát tévedésnek minősítették, másrészt pedig, hogy e küldemény okozta a „zűrzavart” a Crédit agricole‑nál.
308
Következésképpen a Credit Suisse nem bizonyította, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor a megtámadott határozat (576) és (577), majd (678) preambulumbekezdésében megállapította, hogy a 2015. március 24‑i elektronikus levél versenyellenes jellegű.
309
Ebből következik, hogy a Törvényszék elutasítja a Credit Suisse által a 2010. szeptember 28‑i, a 2012. február 8‑i, a 2013. január 10‑i és a 2015. március 12‑i megbeszélések, valamint a 2015. március 24‑i elektronikus levél versenyellenes jellege hiányának bizonyítása érdekében előadott érveket.
3) A megtámadott határozatban elemzett megbeszélésekre vonatkozó következtetés
310
A fentiek összességéből következik, hogy a Crédit agricole és a Credit Suisse nem bizonyította, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor úgy ítélte meg, hogy az általa elemzett megbeszélések bizonyítják az EUMSZ 101. cikk értelmében vett versenyellenes megállapodások és/vagy összehangolt magatartások fennállását, közelebbről egyrészt az árak és a kereskedési tevékenységek versenyellenes összehangolásának, másrészt pedig érzékeny kereskedelmi információk cseréjének fennállását.
311
A fenti 310. pontban szereplő következtetés azonban nem prejudikálja azt a választ, amelyet a Crédit agricole és a Credit Suisse által hivatkozott első jogalapokra kell adni, amelyek lényegében azon alapulnak, hogy a Bizottság megsértette az EUMSZ 101. cikket, amikor úgy ítélte meg, hogy a megállapított megállapodások vagy összehangolt magatartások „cél általi” versenykorlátozást eredményeznek. E magatartások versenyellenes jellege ugyanis nem jár szükségképpen azzal a következménnyel, hogy e magatartások automatikusan „cél általi” korlátozásnak minősülnek.
312
Ahhoz, hogy a korlátozás „cél általi” versenykorlátozásnak minősüljön, annak nemcsak versenyellenes jellegűnek kell lennie, hanem a verseny tekintetében elegendő károssági fokot kell mutatnia (lásd: 2020. január 30‑iGenerics [UK] és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 67. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
313
A Crédit agricole és a Credit Suisse „cél általi” korlátozás fennállásának vitatására irányuló érveit tehát később, az első jogalapjukra adott válasz keretében kell megvizsgálni.
c)
Az egységes és folyamatos jogsértés fennállásáról
314
Második jogalapjának második részében a Crédit agricole vitatja a Bizottság által megállapított jogsértés folyamatos jellegét.
315
Második jogalapja keretében a Credit Suisse lényegében egyrészt a Bizottság által megállapított jogsértés egységes jellegére (első rész), másrészt pedig ugyanezen jogsértés folyamatos jellegére (harmadik rész) vonatkozó bizonyítékok hiányára és elégtelen indokolásra hivatkozik. Amint az a tárgyalásról készült jegyzőkönyvben megállapításra került, a Credit Suisse elállt az eredetileg a második jogalapja keretében felhozott, a vitatott jogsértés egységes és folyamatos jellegére vonatkozó indokolás elégtelenségére alapított állításától.
316
A Crédit agricole és a Credit Suisse érveit meg kell vizsgálni, különbséget téve egyrészt azok között, amelyek a Bizottság által megállapított jogsértés egységes jellegét vitatják (a Credit Suisse második jogalapjának első része), másrészt pedig azok között, amelyek a jogsértés folyamatos jellegét kérdőjelezik meg (a Crédit agricole második jogalapjának második része és a Credit Suisse második jogalapjának harmadik része).
1) A megállapított jogsértés egységes jellegéről
317
A megtámadott határozat (757) és (758) preambulumbekezdésében a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a megállapodások és/vagy összehangolt magatartások általa korábban megjelölt sorozatai egy közös versenyellenes célt követő átfogó terv részét képezték. Az érintett bankok számára ez a cél az volt, hogy az árak és a kereskedési tevékenységek összehangolása, valamint a másodlagos piacon forgalmazott OSSA‑kkal kapcsolatos érzékeny kereskedelmi információk cseréje révén maximalizálják bevételeiket, ugyanakkor korlátozzák a más kereskedők magatartásával kapcsolatos bizonytalanságból eredő veszteségeket. Az érintett bankok ily módon a verseny korlátozására vagy torzítására törekedtek azáltal, hogy az egymás közötti versenyt kölcsönös segítségnyújtással helyettesítették annak érdekében, hogy fokozzák az OSSA‑piacon folytatott kereskedésből származó bevételeiket, aminek következtében a helyzet időnként úgy alakult, hogy az érintett bankok kereskedői úgy tűnhettek fel, mintha egyetlen vállalkozás nevében, nem pedig versenytársakként kereskednének.
318
Ezenkívül a megtámadott határozat (759)–(764) preambulumbekezdésében a Bizottság lényegében négy „objektív körülményt” ismertetett, amelyek szerinte megerősítik, hogy „az összejátszásra irányuló kapcsolatok kapcsolódó és egymást kiegészítő jellegűek voltak”.
319
Először is, a szóban forgó termékek, nevezetesen az OSSA‑k, homogének voltak, és azonos módon kereskedtek velük (a (760) preambulumbekezdés). Másodszor, a kereskedők által alkalmazott mechanizmus ugyanaz volt, vagyis az állandó kommunikáció számukra fenntartott chatszobákban történő megvalósítása (a (761) preambulumbekezdés). Harmadszor, az érintett vállalkozások ugyanazok voltak, nevezetesen a Deutsche Bank, a BofA, a Credit Suisse és a Crédit agricole, és változás csak akkor volt megállapítható, amikor az érintett kereskedők (akik az idők során ugyanazon személyekből álló szoros csoportot alkottak) egyike munkáltatót váltott (a (762) preambulumbekezdés). Negyedszer, a szóban forgó magatartások ugyanazt a „sémát” követték. Közelebbről, az érintett bankok kereskedői bizonyos időszakokban napi kapcsolatban álltak egymással, és egész napon keresztül nyitva tartották a kommunikációs csatornákat. A folyamatban lévő kereskedési tevékenységeikről fesztelenül, a folyamatban lévő események valós idejű kommentárja formájában információkat cseréltek, ami lehetővé tette számukra, hogy meghatározzák és kihasználják a magatartásuk összehangolására vonatkozó lehetőségeket (a (763) és (764) preambulumbekezdés).
320
Második jogalapjának első részében a Credit Suisse azt állítja, hogy a Bizottság nem bizonyította olyan egységes versenyellenes célt követő átfogó terv fennállását, amely összeköti a 2013 februárját megelőző és követő magatartásokat.
321
Anélkül, hogy meg kellene vizsgálni a Credit Suisse vitatásának pontos terjedelmét, és konkrétabban azt a kérdést, hogy e bank vitatta‑e az egységes versenyellenes cél elérésére irányuló átfogó terv fennállását a Bizottság által megállapított jogsértés által lefedett teljes időszak, közelebbről 2013 februárja előtt és során, ami nem tűnik ki egyértelműen a keresetlevélből, azt kell értékelni, hogy a Bizottság bizonyította‑e először is ilyen átfogó terv fennállását 2013 februárja előtt és során, másodszor pedig ezen átfogó terv 2013 februárját követő folytatását.
i) Az egységes versenyellenes célt követő átfogó terv fennállásáról 2013 februárja előtt és során
322
Amint az a 2013. február előtt és során folytatott, és a fenti 166, 168–171., 188–208. és 269–295. pontban hivatkozott megbeszélésekből kitűnik, a Bizottság által a jelen ügyben tett megállapítások lehetővé tették annak bizonyítását, hogy ezen időszak során a résztvevők által tanúsított magatartások által követett cél, vagyis az érzékeny kereskedelmi információk cseréje, valamint áraik és kereskedési tevékenységeik összehangolása versenyellenes volt.
323
Konkrétabban, a Bizottság megállapításaiból kitűnik, hogy az érintett bankok kereskedői által alkalmazott gyakorlatok célja az volt, hogy érzékeny kereskedelmi információkat cseréljenek, és kihasználják a magatartásuk összehangolásának lehetőségét, amikor erre lehetőség adódott, és különösen amikor a résztvevők közös érdeklődést mutattak egy vagy több konkrét OSSA iránt, vagy amikor ugyanaz az ügyfél kereste meg őket ugyanazon OSSA‑val kapcsolatban. E magatartások, amelyek abban álltak, hogy a rendes versenyfeltételeket kölcsönös segítségnyújtással helyettesítették, az átláthatóság növekedéséhez, tehát a bizonytalanság és a kockázat csökkenéséhez, néha pedig a résztvevők portfólióinak olyan kezeléséhez vezettek, mintha egyetlen portfólióról lenne szó. A résztvevők így az ügyfelekkel és a versenytársakkal szemben a versenyellenes magatartásukból előnyre tehettek szert.
324
Ily módon a Bizottság helyesen állapította meg, hogy az érintett bankok által tanúsított magatartások egységes versenyellenes célja a bevételeik maximalizálása volt, veszteségeik korlátozása mellett.
325
Ezt a célt egyébként tükrözik többek között a fenti 166., 168. és 170. pontban említett megbeszélések során tett bizonyos kifejezett kijelentések, mint például a „ok cool will show same level… and wont improve” (2010. június 2‑i megbeszélés, hivatkozás a (190) preambulumbekezdésben); „where u gonna be bidding kfw 20’s if asked?” (2010. augusztus 31‑i megbeszélés, hivatkozás a (228) preambulumbekezdésben); „Let’s just keep that price up because I am not going to improve from there. Because they are just going to try and play one place against another” (2010. október 13‑i megbeszélés, hivatkozás a (236) preambulumbekezdésben); „take it out for now man… don’t want [to] have to pay 15!” (2010. október 20‑i megbeszélés, hivatkozás a (243) preambulumbekezdésben e); „in case he comes to [you]… maybe worth showing same level… so we can max the dough” (2011. május 19‑i megbeszélés, hivatkozás a (294) preambulumbekezdésben).
326
Egyébiránt a 2013 februárja előtt és során folytatott, a fenti 166., 168–170., 188–208. és 269–295. pontban említett megbeszélések alátámasztják a megtámadott határozatban elvégzett azon értékeléseket, amelyek szerint 2013 februárja előtt és során más objektív elemek is megerősítették, hogy a résztvevők által tanúsított versenyellenes magatartások jellegüknél fogva összekapcsolódtak és kiegészítették egymást, valamint hogy e magatartások a Bizottság által leírt versenyellenes célt követő átfogó tervhez járultak hozzá.
327
Először is, a Bizottság által megjelölt versenyellenes magatartások mind olyan OSSA‑kat érintettek, amelyekkel – változatosságuk ellenére – ugyanolyan módon és ugyanazok a kereskedők kereskedtek az érintett bankok ugyanazon kereskedési osztályain. Ezt az értékelést a Bizottság által a megtámadott határozatban elemzett több olyan megbeszélés szemlélteti, amelyekből kiderül, hogy ugyanazon a napon ugyanazok a kereskedők különböző OSSA‑kkal kapcsolatban információt cseréltek, illetve összehangolták magatartásukat (lásd például a fenti 269–286. pontban említett 2012. február 8‑i megbeszélést, valamint a fenti 188–195. pontban említett 2013. január 18‑i megbeszélést).
328
Másodszor, a szóban forgó magatartások ugyanezt a mechanizmust követték, vagyis 2010 elejétől kezdve rendszeres megbeszéléseket folytattak az állandó többoldalú chatszobákban, amelyeket kétoldalú megbeszélések egészítettek ki. E megbeszélésekre egy szoros kis kereskedői csoportban került sor, amely az egész nap során információkat cserélt a különböző OSSA‑k kapcsán (lásd például a fenti 269–278. pontban említett 2010. szeptember 28‑i megbeszélést, valamint a fenti 196–200. pontban említett 2013. január 31‑i megbeszélést).
329
Harmadszor, e magatartások egy stabil vállalatcsoportot, nevezetesen a Deutsche Bankot, a BofA‑t és a Credit Suisse‑t érintették. E vállalatcsoport kizárólag akkor változott meg, amikor 2013 januárjában a BofA kereskedője munkáltatót váltott, és a Crédit agricole‑nál lépett munkába, ami ez utóbbi bank közreműködéséhez vezetett.
330
Negyedszer, a szóban forgó magatartások ugyanazon sémát követték, amely az azon közelmúltbeli, jelenlegi vagy jövőbeli magatartásokra vonatkozó információk összevonásának vagy őszinte megbeszéléseknek a formáját öltötte, amelyek lehetővé tették az érintett bankok kereskedői számára, hogy megértsék az összehangolásra vagy információcserére vonatkozó lehetőségeket, és ily módon a fenti 317. pontban hivatkozott egységes versenyellenes célt kövessék.
331
Az egységes versenyellenes célra irányuló átfogó terv fennállását 2013 februárja előtt és során egyébként megerősítik az aktában Bizottság által összegyűjtött más bizonyítékok is.
332
A megtámadott határozat (190) preambulumbekezdésében említett 2010. június 2‑i megbeszélés során ugyanis a BofA kereskedője tájékoztatta a Deutsche Bank kereskedőjét arról, hogy milyen áron adott el kötvényeket egy konkrét ügyfélnek. A Deutsche Bank kereskedője ezt követően ugyanezt az árat ajánlotta ugyanezen ügyfélnek, és jelezte a BofA kereskedőjének, hogy ugyanazokat a kötvényeket értékesítette, és hogy ez álomszerűen működött („worked out a dream”).
333
Hasonlóképpen, a megtámadott határozat (810) preambulumbekezdésében a Bizottság utalt azokra a megbeszélésekre, amelyekből kitűnik, hogy a három elsődlegesen érintett kereskedő maga is elismerte, hogy diszkrét „klub” részét képezi („telling you man… just like you, me and [a Credit Suisse kereskedője] have a chatroom… all these accounts mst be in one chatroom as well”; „we should defo include him in the club….”).
334
Végül a BofA‑nál betöltött tisztségének megszűnését és a Crédit agricole‑on belüli munkába lépését követően a Bizottság által vizsgált szóban forgó magatartásokban részt vevő egyik kereskedő 2013. január 10‑én kérte, hogy vegyék vissza a házba („to be added back in the house!”), vagyis abba az állandó szobába, amelynek a Deutsche Bank kereskedője és a Credit Suisse kereskedője is tagja volt.
335
Ily módon, mivel a Bizottság elegendő bizonyítékkal rendelkezett annak megállapításához, hogy 2013 februárja előtt és során egységes versenyellenes célt követő átfogó terv áll fenn, a Credit Suisse állításával ellentétben nem volt szükséges, hogy a Bizottság bizonyítsa, hogy a résztvevők kifejezetten és előzetesen olyan átfogó megállapodást kötöttek, amely meghatározta a piaci fellépésüket, vagy általánosabban, hogy előzetesen formalizálták a versenyellenes magatartások folytatására irányuló szándékukat.
336
A fentiekre tekintettel, és feltételezve, hogy a Credit Suisse vitatni kívánta a 2010 januárja és 2013 februárja közötti átfogó terv fennállását, a Credit Suisse nem bizonyította, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor megállapította, hogy az érintett bankok kereskedői által ezen időszak során tanúsított magatartások az egységes versenyellenes célt követő, a fenti 317. pontban lényegében felidézett általános terv keretébe illeszkedtek.
ii) Az egységes versenyellenes célt követő átfogó terv 2013 februárját követő folytatásáról
337
Amint az a megtámadott határozat (94), (766), (767), (822), (823) és (847) preambulumbekezdéséből kitűnik, a Deutsche Bank 2013 februárjának végén megtiltotta kereskedőinek, hogy állandó többoldalú chatszobákat („persistent multilateral chatrooms”) használjanak.
338
A Credit Suisse azt állítja, hogy ez a tilalom olyan „alapvető ténynek” minősül, amely lehetetlenné tette az ilyen chatszobákban tartott megbeszéléseket, ami azzal a következménnyel járt, hogy az érintett bankok kereskedői közötti megbeszélések kevésbé gyakorivá, sőt szórványossá váltak. A körülmények e megváltozása miatt a kereskedők által 2013 februárját követően tanúsított magatartások már nem ugyanazon a „mechanizmuson” alapultak, és már nem követték ugyanazt a „sémát”. E körülmények között 2013 februárját követően már nem lehetett elérni a Bizottság által meghatározott egységes versenyellenes célt.
339
A Bizottság elismeri a fenti 337. pontban említett tilalommal összefüggő versenyellenes megbeszélések gyakoriságának viszonylagos csökkenését, elutasítva ugyanakkor a Credit Suisse azon állítását, amely szerint e csökkenés jelentős és hirtelen lett volna.
340
A jelen ügyben hangsúlyozni kell, hogy a Deutsche Bank által a kereskedőinek címzett azon tilalom, hogy állandó többoldalú chatszobákat használjanak, nem alkalmas arra, hogy megkérdőjelezze a Bizottságnak az egységes versenyellenes célt követő átfogó terv fennállására vonatkozó megállapításait.
341
Először is, a Credit Suisse nem vitatja a fenti 319. pontban említett objektív tényezőket, amelyek egyrészt a szóban forgó termékek, nevezetesen az OSSA‑k homogén jellegére, másrészt pedig arra a tényre vonatkoznak, hogy ugyanazok a bankok voltak érintettek, kivéve, amikor az egyik részt vevő kereskedő bankot váltott.
342
Másodszor, a fenti 337. pontban említett tilalom a Deutsche Bank kereskedői részéről reakciót váltotta ki, amelyet az e bank két kereskedője között 2013. február 25‑én folytatott, és a megtámadott határozat (473) és (761) preambulumbekezdésében említett megbeszélés is szemléltet.
343
E megbeszélés során a Deutsche Bank egyik, a vitatott jogsértésben részt vevő kereskedője azt állította ugyanezen bank egyik munkatársának, hogy az említett tilalom tényleg gátolni fogja őket („that’s gonna really hinder us”), mivel már nem lesz tudomásuk a Crédit agricole és a Credit Suisse kereskedői közötti információcseréről („we not gonna know what flows are going on with [Crédit agricole’s trader] and [Credit Suisse’s trader]”).
344
A Deutsche Bank másik kereskedője erre a következőket fejtette ki: „what i do with [another trader] is we open a new room every day…as long as its its not permanent chat, its ok”, amelyre a vitatott jogsértésben részt vevő beszélgetőpartnere a következőket válaszolta: „ah ok.. gonna have to do that then”.
345
Így azt követően, hogy a Deutsche Bank kereskedőinek megtiltották, hogy állandó többoldalú chatszobákat használjanak, a vitatott jogsértésben érintett bankok kereskedői az állandó többoldalú chatszobákban folytatott megbeszéléseik helyett nem állandó kétoldalú chatszobákban folytatták megbeszéléseiket.
346
E tekintetben egyrészt nem vitatott, hogy 2013 augusztusáig a Credit Suisse és a Crédit agricole kereskedői kétoldalúan folytatták a megbeszéléseket ugyanazon az állandó többoldalú szobában, mint amelyet a Deutsche Bank kereskedőjével 2013 februárja előtt és februárja során használtak, vagyis a „DB/CA/CS $ CHAT” elnevezésű PCHAT‑0x2000001313671 szobában. Másrészt, amint az a fenti 344. pontban hivatkozott 2013. február 25‑i megbeszélésből kifejezetten kitűnik, az állandó többoldalú chatszobák tilalma nem akadályozta meg a Deutsche Bank kereskedőit abban, hogy nem állandó kétoldalú chatszobákat vegyenek igénybe.
347
Egyébiránt az érintett bankok kereskedői számára szokásos volt, hogy kétoldalú megbeszéléseket is folytatnak, mivel 2013 februárja előtt és során is folytattak ilyen megbeszéléseket, kiegészítve az említett többoldalú chatszobák használatát, ami nem vitatott.
348
Az érintett bankok kereskedői ezért arra törekedtek, hogy kétoldalú megbeszélések hálózatán keresztül orvosolják a Deutsche Bank kereskedőivel szemben a többoldalú chatszobák használatára vonatkozóan előírt tilalmat. E körülmény azt bizonyítja, hogy 2013 februárját követően fennállt a 2010 januárja óta követett versenyellenes cél folytatására irányuló szándék.
349
Harmadszor, az érintett bankok kereskedői közötti megbeszélések ténylegesen 2013 februárját követően is folytatódtak. A 2013 februárját követő megbeszélések vizsgálata azt mutatja, hogy az említett megbeszéléseknek a 2013 februárját megelőző megbeszélésekhez hasonló versenyellenes tartalma volt.
350
Mindenekelőtt ugyanis a kereskedők továbbra is összehangolták áraikat, amint azt például a 2013. február utáni kétoldalú megbeszéléseknek a fenti 167. pontban említett kivonatai, a 2013. július 10‑i (lásd a fenti 236–243. pontot), illetve a 2015. március 12‑i kétoldalú megbeszélések (lásd a fenti 257–267., valamint a 296–300. pontot), valamint a 2015. március 24‑i elektronikus levél (lásd a 301–308. pontot) is szemléltetik.
351
Ezt követően a kereskedők önként vagy kérelemre továbbra is hozzáférhetővé tették azokat az információkat, amelyeket a többi kereskedő felhasználhatott kereskedési tevékenységük végzésére, vagy kereskedési, illetve árképzési stratégiájuk meghatározására, amint azt például a 2013. február utáni kétoldalú megbeszéléseknek a fenti 168. pontban említett kivonatai, valamint a 2013. március 19‑i és 21‑i (lásd a fenti 209–216. és 217–227. pontot), a 2013. május 24‑i (lásd a fenti 228–232. pontot), a 2013. július 25‑i (lásd a fenti 244–248. pontot), valamint a 2015. március 12‑i (lásd a fenti 257–267. és 296–300. pontot) kétoldalú megbeszélések is szemléltetik.
352
Végül a kereskedők továbbra is összehangolták kereskedési tevékenységeiket, amint azt például a 2013. február utáni kétoldalú megbeszéléseknek a fenti 170. és 171. pontban említett kivonatai, valamint a 2013. július 10‑i (lásd a fenti 236–243. pontot), illetve a 2015. március 12‑i (lásd a fenti 257–268., illetve a 296–300. pontot) kétoldalú megbeszélés is szemlélteti.
353
Ennélfogva 2013 februárját követően az érintett bankok kereskedői ugyanolyan típusú koordinációban vettek részt, ugyanolyan típusú érzékeny kereskedelmi információkat cseréltek, és ugyanazon versenyellenes célt követték, mint ezen időpont előtt.
354
Negyedszer, a Credit Suisse arra alapított érvelése, hogy a Deutsche Bank kereskedőinek címzett azon tilalom, hogy állandó többoldalú chatszobákat használjanak, drasztikus változást eredményezett az állítólagos egységes jogsértés „mechanizmusában” és „sémájában”, nem teszi lehetővé azon megállapítás megkérdőjelezését, amely szerint az átfogó terv által követett versenyellenes cél 2013 februárját követően is fennmaradt.
355
A jogsértés egységes mivolta ugyanis a kartell minden egyes résztvevője által követett cél azonosságából, és nem a kartell működésének módjából ered (lásd ebben az értelemben: 2000. március 15‑iCimenteries CBR és társai kontra Bizottság ítélet, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 és T‑104/95, EU:T:2000:77, 4127. pont; 2008. július 8‑iLafarge kontra Bizottság ítélet, T‑54/03, nem tették közzé, EU:T:2008:255, 482. pont).
356
A Törvényszék azt is kimondta, hogy mivel a versenyellenes magatartások célja nem változott, azon tény, hogy e magatartások egyes jellemzői, illetve intenzitása változott, nem releváns (lásd ebben az értelemben: 2011. március 24‑iAalberts Industries és társai kontra Bizottság ítélet, T‑385/06, EU:T:2011:114, 105. pont).
357
Ezenkívül a megtámadott határozatban megállapított egységes versenyellenes cél – a Credit Suisse állításával ellentétben – nem függött attól, hogy szerveztek‑e napi megbeszéléseket. Amint ugyanis a megtámadott határozat (607)–(611) és (763) preambulumbekezdéséből kitűnik, az érintett bankok kereskedői ezt a célt a folyamatban lévő kereskedési tevékenységeikre vonatkozó információk fesztelen cseréje révén követték. Ezek az információcserék az események valós idejű kommentárjának formáját öltötték az események bekövetkezése során, ami lehetővé tette számukra, hogy azonosítsák és kihasználják a koordináció lehetőségeit. E kereskedők tehát ily módon törekedtek e cél elérésére az adott kereskedésekre, vagy legfeljebb az adott időszakokra vonatkozó releváns információkra vonatkozó versenyellenes megbeszélések keretében. A szóban forgó versenyellenes cél követéséhez tehát nem volt szükség állandó vagy napi megbeszélésekre.
358
Egyébiránt a versenyellenes megbeszélések még a 2013 februárját megelőző időszakban sem voltak szükségképpen napi jellegűek, amint az az eseményeknek a megtámadott határozat 4.2. szakaszában kifejtett időrendjéből kitűnik.
359
Végül igaz, hogy az állandó többoldalú chatszobák tilalma megnehezíthette az érintett bankok kereskedői számára az érzékeny kereskedelmi információk összehangolására vagy cseréjére vonatkozó lehetőségek azonosítását, különösen azért, mert nehezebb volt számukra a „valós időbeni kommentálást” fenntartani.
360
A Credit Suisse azonban nem vitatja, hogy a nem állandó kétoldalú chatszobák ugyanúgy működtek, mint az állandó többoldalú chatszobák. Az állandó többoldalú chatszobákhoz hasonlóan a nem állandó kétoldalú chatszobák is lehetővé tették az összekapcsolt kereskedők számára, hogy azonnali üzenetek küldésével cseréljenek egymással információkat. Ezenkívül az állandó többoldalú chatszobákhoz hasonlóan a nem állandó szobák is lehetővé tették az összekapcsolt kereskedők számára, hogy egész nap valós időben tegyenek észrevételeket az események kapcsán. Valójában a szobák e két típusa közötti különbség lényegében a résztvevők számában, valamint abban állt, hogy minden nap új szobát kellett nyitni.
361
Következésképpen, anélkül hogy értékelni kellene a Bizottság által a megtámadott határozatban a versenyellenes megbeszélések gyakorisága viszonylagos csökkenésének magyarázata érdekében az érintett bankok érveire válaszul előadott többi igazolást, nem lehet helyt adni a Credit Suisse arra alapított érvelésének, hogy 2013 februárját követően már nem lehetett elérni a megtámadott határozatban meghatározott egységes versenyellenes célt.
362
A Törvényszék a Credit Suisse által hivatkozott második jogalap első részét tehát elutasítja.
363
Amennyiben a Crédit agricole a maga részéről járulékosan és elszórtan megkérdőjelezi a vitatott jogsértés egységes jellegét, e bank állításait szintén el kell utasítani.
364
Egyrészt, a Crédit agricole első jogalapjának végén és második jogalapjának bevezető részében megalapozatlanul állítja, hogy az „egységes és folyamatos jogsértésnek” való minősítés téves lenne abban az esetben, ha a Törvényszék azt állapítaná meg, hogy a Bizottság tévesen minősítette az öt különálló megállapodás vagy összehangolt magatartás egyikét „cél általi” jogsértésnek. Ez az érvelés ugyanis azon a téves előfeltevésen alapul, amely szerint a Bizottság a megtámadott határozatban öt elkülönülő jogsértést azonosított (lásd a fenti 70–89. pontot).
365
Másrészt, a Crédit agricole második jogalapjának az átfogó tervhez való hozzájárulás hiányára alapított első része keretében azt sem állíthatja megalapozottan, hogy a Bizottság által a szóban forgó egységes és folyamatos jogsértés vonatkozásában azonosított egységes versenyellenes célt túl általánosan határozták meg, mivel valamennyi bank a veszteségeinek csökkentésére törekszik. Való igaz ugyan, hogy a Bizottság által meghatározott egyetlen versenyellenes cél tartalmazza a bevételek maximalizálásának és a veszteségek minimalizálásának célját a vitatott jogsértésben való részvétel révén, a fenti 317. pontból azonban kitűnik, hogy a Bizottság azt is megállapította, hogy az érintett bankok e cél elérésére azáltal törekedtek, hogy összehangolták árképzési magatartásukat és kereskedési tevékenységüket, valamint a másodlagos piacon forgalmazott OSSA‑kra vonatkozó érzékeny kereskedelmi információk cseréje révén. Így az érintett bankok kölcsönös segítségnyújtással, tehát a rendes versenyfeltételek közé nem tartozó gyakorlatokkal arra törekedtek, hogy a szóban forgó magatartásokban részt nem vevő bankokhoz képest nagyobb mértékben maximalizálják bevételeiket, és csökkentsék veszteségüket.
2) A megállapított jogsértés folyamatos jellegéről
366
A megtámadott határozat (789) preambulumbekezdésében „A jogsértés folyamatos jellege” cím alatt a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a határozatának 4. szakaszában leírt magatartások közös tervet követő, folyamatos eljárás részét képezték, és hogy e magatartások nem minősülnek elszigetelt vagy szórványos eseményeknek. A Bizottság szerint a jogsértés különböző elemeit, amelyek ugyanazt a versenyellenes célt követték, az érintett bankok kereskedői közötti többszörös és gyakori megbeszélések keretében dolgozták ki.
367
Második jogalapjának második részében a Crédit agricole a „folyamatos jogsértés hiányára” hivatkozik. A Törvényszék által a tárgyaláson feltett kérdésre válaszolva a Crédit agricole jelezte, hogy e rész 3.16–3.31 pontjában vitatja a jogsértésben való részvételének folyamatos jellegét, de a részvétele és a többi bank részvétele megszakadásának a vitatott jogsértés egészének folyamatos jellegére is ki kell hatnia.
368
Második jogalapjának harmadik részében a Credit Suisse azt állítja, hogy a Bizottság nem bizonyította a vitatott jogsértés 2013 februárját követő folyamatos jellegét.
369
Egymás után meg kell vizsgálni a Credit Suisse által hivatkozott második jogalap harmadik részét és a Crédit agricole által hivatkozott második jogalap második részét, amennyiben e második rész a vitatott jogsértés folyamatos jellege hiányának bizonyítására irányul.
i) A Credit Suisse második jogalapjának a vitatott jogsértés 2013 februárját követő folyamatos jellege bizonyításának hiányára alapított harmadik részéről
370
Második jogalapjának harmadik részében a Credit Suisse azt állítja, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a vitatott jogsértés 2013 februárját követően folyamatos volt, amely időponttól kezdve e jogsértés jelentősen megváltozott.
371
A Credit Suisse előzetesen azt állítja, hogy a jelen ügyben a szóban forgó kereskedők között fennálló kommunikációs csatorna nem volt titkos, és hogy az információcseréket tökéletesen rögzítették, így az adott időszakra vonatkozó közlésre vonatkozó bizonyítékok hiánya tényleges bizonyítékát képezi a magatartás ezen időszak alatti megszakadásának. Így a Bizottság tévesen próbálja meg azt állítani, hogy bizonyításának gyengesége a töredékes és hiányos bizonyítékokból ered.
372
A Credit Suisse szerint a szóban forgó piac dinamikájára és a 2013 februárját követő tények időbeli sorrendjére tekintettel a Bizottságnak időben kellően közeli tényekre vonatkozó bizonyítékokat kellett volna szolgáltatnia. Márpedig 2013 februárját követően számos hosszú távú szünet állt fenn, ideértve a 49 és 82 nap közötti szüneteket is. Ha figyelembe vesszük a Credit Suisse‑től eltérő kereskedők közötti kétoldalú megbeszéléseket, akkor tíz 28 napos vagy hosszabb inaktív időszak volt.
373
Ebben az összefüggésben a Credit Suisse mindenekelőtt azt állítja, hogy az a tény, hogy a szóban forgó bankok által tanúsított magatartások közös célt követtek, nem elegendő az e jogsértés megszakadására utaló bizonyítékok vagy valószínűsítő körülmények fennállása esetén a folyamatos jogsértés bizonyításához. Ezek az érvek legfeljebb az egységes és „ismételt” jogsértés fennállásának alátámasztását teszik lehetővé. Ugyanígy a Bizottság egyszerűen több bizonyíték összességén alapuló következtetéseket vont le, ami nem bizonyítja a jogilag megkövetelt módon a folyamatos jogsértést.
374
Ezt követően a Credit Suisse hangsúlyozza, hogy a Bizottság nem fejtette ki, hogy a fenti 372. pontban említett szünetek hogyan kapcsolhatók össze, miközben a kicserélt információk gyorsan elavulttá váltak, és hogy ezen intézmény megpróbálta meghosszabbítani néhány, 2013 februárja után azonosított szórványos megbeszélés hatásait.
375
Végül a Credit Suisse szerint az ügy körülményei és a piac működése valójában „pozitív intézkedéseket” és bizonyos rendszerességgel és viszonylag közeli időközökben folytatott megbeszéléseket igényelt. A Bizottságnak nem sikerült megcáfolnia ezt az érvet.
376
E tekintetben előzetesen el kell utasítani a Credit Suisse azon érvét, amely szerint az érintett bankok kereskedői között fennálló kommunikációs csatorna nem volt titkos, és az információcseréket tökéletesen rögzítették, így az adott időszakra vonatkozó kommunikációra vonatkozó bizonyítékok hiánya tényleges bizonyítékát képezi a magatartás ezen időszak alatti megszakításának.
377
Egyrészt, ennek az érvnek ellentmondanak bizonyos, a megtámadott határozatban szereplő magyarázatok. E határozat (777) preambulumbekezdésében ugyanis a Bizottság jelezte, hogy az állandó többoldalú chatszobák használatának Deutsche Bank általi tilalmát követően természetes, hogy a kétoldalú megbeszélések bizonyítékai szétszórtabbak voltak, miután a kereskedők tudták, hogy fel kell hagyniuk a többoldalú chatszobák használatával, és ezért „a belső megfelelőségi ellenőrzés felé megbeszéléseik leplezésére” van szükségük. Egyébiránt ugyanezen határozat (82) és (778) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette, hogy a vizsgálat során tájékoztatták arról, hogy a BofA kereskedője által a 2014. november 29. és 2015. szeptember 3. közötti időszakban folytatott telefonbeszélgetésekről készített hangfelvételeket törölték, és hogy a rendelkezésére álló egyetlen információ, nevezetesen a kimenő hívásokról készült nyilvántartás bizonyítja, hogy 2014 novembere és 2015 márciusa között tizennégy hívásra került sor a BofA kereskedője és a Crédit agricole kereskedője között. A Bizottság hozzátette, hogy e hívások közül csak egyet, a 2014. december 10‑i felhívást rögzítették a Crédit agricole rendszerében.
378
Másrészt az, hogy egy adott időszakban nem került sor a vitatott jogsértés megnyilvánulására, nem értelmezhető automatikusan e jogsértés ugyanezen időszak alatt történő megszakításaként.
379
Ugyanis, még ha a kartell megnyilvánulásait hosszabb vagy rövidebb idő választja is el egymástól, a Bizottság a több éven át tartó jogsértés folyamatos jellegének értékelése keretében megállapíthatja, hogy e jogsértés nem szakadt meg egyrészt akkor, ha az említett jogsértés részét képező különböző magatartások egyetlen célt szolgálnak, továbbá egy egységes jogsértés keretébe illeszkednek, másrészt pedig, ha semmilyen valószínűsítő körülmény vagy bizonyíték nem támasztja alá, hogy a jogsértés ezen időszakokban nem folytatódott (lásd ebben az értelemben: 2021. március 18‑iPometon kontra Bizottság ítélet, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 112. és 114. pont; 2013. május 17‑iTrelleborg Industrie és Trelleborg kontra Bizottság ítélet, T‑147/09 és T‑148/09, EU:T:2013:259, 61. és 63. pont).
380
A jogbiztonság elve ugyanakkor megköveteli, hogy a Bizottság legalábbis egymáshoz időben kellően közeli tényekre vonatkozó bizonyítékokra támaszkodjon ahhoz, hogy észszerűen elfogadható legyen az, hogy e jogsértés megszakítás nélkül folytatódott a két meghatározott időpont között (lásd ebben az értelemben: 2021. szeptember 29‑iNichicon Corporation kontra Bizottság ítélet, T‑342/18, EU:T:2021:635, 365. pont [nem tették közzé], valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
381
Noha a jogsértő magatartás két megnyilvánulását elválasztó időszak releváns kritériumot jelent a jogsértés folyamatos jellegének bizonyításakor, azon kérdés, hogy az említett időszak elegendően hosszú‑e a jogsértés megszakításához, vagy sem, nem vizsgálható absztrakt módon. Épp ellenkezőleg, a kérdéses kartell működésével összefüggésben kell értékelni (lásd: 2021. szeptember 29‑iNichicon Corporation kontra Bizottság ítélet, T‑342/18, EU:T:2021:635, 366. pont [nem tették közzé], valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
382
A jelen ügyben először is a fenti 317–362. pontból kitűnik, hogy a jogsértés teljes időszaka során a résztvevők magatartásai egységes versenyellenes célt követő átfogó terv keretébe illeszkedtek.
383
Ebből következik, hogy a Bizottság megállapíthatta, hogy a vitatott jogsértés a megtámadott határozatban megállapított jogsértési időszak teljes egészében folyamatos volt, kivéve ha az említett jogsértés megszakadását kell megállapítani (lásd a fenti 379–381. pontot).
384
Másodszor, a követett versenyellenes cél az érintett bankok bevételeinek maximalizálására irányult, csökkentve e bankok azon veszteségeit, amelyek a többi kereskedő magatartásának módjával kapcsolatos bizonytalanság miatt keletkezhetnek. A végrehajtott magatartások különböző OSSA‑kra vonatkoztak, és nem csupán az árak összehangolásából vagy az árakra vonatkozó információk cseréjéből álltak. E magatartások ugyanis tágabb értelemben az érintett bankok kereskedési tevékenységeit érintették.
385
Amint az a fenti 323. és 357. pontból kitűnik, a megtámadott határozatban megállapított egységes versenyellenes cél követése – a Credit Suisse állításával ellentétben – nem függött a napi megbeszélések megszervezésétől. Az érintett kereskedők közötti megbeszélések ugyanis az érzékeny kereskedelmi információk összehangolására vagy cseréjére vonatkozó lehetőségek azonosítására és kiaknázására irányultak.
386
Továbbá, és a fentiekre tekintettel, a szóban forgó jogsértés megvalósulásához nem volt szükséges az összejátszásban való nagyon gyakori részvétel, tekintettel arra, hogy az OSSA‑kat érintő kereskedések egymástól függetlenek voltak. Egy adott összejátszásra irányuló kapcsolat esetleges sikere ugyanis nem függött a más kereskedésekkel kapcsolatos számos kapcsolatfelvételben való részvételtől.
387
Végül a 2013 februárját követően folytatott megbeszélésekben ugyanazok a kereskedők vettek részt, mint akik 2010‑ben kezdeményezték állandó többoldalú chatszobák létrehozását. Ezek a kereskedők gyakran találkoztak társadalmi eseményeken, és igen jól ismert csoportot alkottak a londoni pénzügyi helyszín (City) kereskedői között.
388
Harmadszor, a Bizottság olyan bizonyítékokra támaszkodott, amelyek időben kellően közeli tényekre vonatkoznak, és a jogsértés két megnyilvánulása, illetve két olyan megbeszélés között eltelt, a Credit Suisse által hivatkozott időtartamok, amelyeket a Bizottság bizonyítani tud, nem teszik lehetővé annak megállapítását, hogy az említett jogsértés a 2013 februárját követő időszakban megszakadt.
389
E tekintetben egyrészt hangsúlyozni kell, hogy a Credit Suisse nem hivatkozik arra, hogy a jogsértés 2013 februárja előtt megszakadt, noha bizonyos megbeszélések között több mint egy hónapos szünet állapítható meg ezen időpontot megelőzően, közelebbről 2012‑ben.
390
Másrészt, a megtámadott határozat (534) preambulumbekezdésében a Bizottság több dokumentumra hivatkozott, amelyekből kiderült, hogy 2014 és 2015 folyamán a kereskedők úgy érzékelték, hogy az OSSA‑piac egyre nehezebbé és kevésbé jövedelmezővé válik („no money in SSA anymore”, „no flows in SSA”, „no money in SSA”, „SSA is dead”). Ez a jelenség volt az oka annak, hogy a szóban forgó kereskedők egyre inkább más pénzügyi eszközökkel kereskedtek annak érdekében, hogy ellensúlyozzák ezen piaci tevékenység csökkenését. A tevékenység e csökkenése, függetlenül az egységes jogsértés résztvevőinek akaratától, hozzájárult az érzékeny kereskedelmi információk összehangolására vagy cseréjére vonatkozó lehetőségek csökkenéséhez.
391
Harmadrészt, egyfelől a Credit Suisse által hivatkozott szüneteket megelőző megbeszélések, másfelől pedig az említett szüneteket követő megbeszélések vizsgálatából kitűnik, hogy e megbeszélések nem tartalmaznak olyan elemet, amely bizonyíthatná, hogy az érintett bankok kereskedői először kifejezték az egységes jogsértés megszüntetésére irányuló szándékukat, másodszor pedig a jogsértés újbóli megvalósítására irányuló szándékot. Ellenkezőleg, a kereskedők által használt hangnem különösen fesztelen, és a megbeszélések spontánok. Közelebbről, a Credit Suisse által hivatkozott szüneteket követő versenyellenes megbeszélések nem tartalmaznak olyan bevezető kijelentést, amely a résztvevők között előzetesen felbomlott kapcsolat, sőt bizalom visszaállításának szükségességéről tanúskodna. E megbeszélések ily módon a részt vevő kereskedők azon tartós és állandó szándékát bizonyítják, hogy olyan magatartásokat tanúsítsanak, amelyek hozzájárultak a Bizottság által a megtámadott határozatban meghatározott egységes versenyellenes célt követő átfogó tervhez.
392
Közelebbről, ami egyrészt a Crédit agricole kereskedője és a Deutsche Bank kereskedője közötti 2013. március 21‑i megbeszélés, másrészt pedig a Crédit agricole kereskedője és a Credit Suisse kereskedője közötti 2013. május 24‑i megbeszélés közötti 64 napos időközt illeti, meg kell állapítani, hogy bár az e megbeszélések által érintett kötvények eltérőek voltak, a megbeszélések tartalma ugyanaz volt. A szóban forgó kereskedők ugyanis folyamatban lévő vagy éppen folyamatban befejeződött kereskedési tevékenységekre, és különösen az áraikra és ügyfeleikre vonatkozó érzékeny kereskedelmi információkat cseréltek (lásd a fenti 217–227. és 228–232. pontot). Egyébiránt az e megbeszélések során tett kijelentések különösen fesztelenek, és a kereskedők magatartása természetes. E megbeszélések nem említenek egyetlen olyan elemet sem, amely arra utalna, hogy a kereskedőknek a jogsértés végrehajtására irányuló szándéka a jogsértés e két megnyilvánulása között megszűnt volna.
393
A 2013. október 11‑i és 2013. december 10‑i, a Credit Suisse kereskedője és a Deutsche Bank kereskedője közötti két megbeszélés közötti 60 napos időközt illetően meg kell állapítani, hogy e két megbeszélés eltérő kötvényekre vonatkozott, de az említett megbeszélések tartalma hasonló volt. Az első megbeszélés során a Credit Suisse kereskedője visszavont egy bróker platformjáról egy eladási megbízást („killed it”), miután a Deutsche Bank kereskedője hosszú pozíciója miatt javasolta e visszavonást („i am long bro…if ok to scarp it that would be better”). A második megbeszélés során a Deutsche Bank kereskedője ajánlotta vételi ajánlata visszavonását („ahh sorry bro…will kill it”), miután tudomást szerzett a Credit Suisse kereskedőjének rövid pozíciójáról („i’m small short”). Az a tény, hogy a Deutsche Bank kereskedője végül lemondott ajánlatának visszavonásáról, miután meghallgatta a Credit Suisse kereskedőjének véleményét, nem kérdőjelezi meg azt az értékelést, amely szerint az említett megbeszélések tartalmukat tekintve folytonosságot és az időtartam során a viszonosság egy formáját mutatják a visszavonást és az olyan ajánlat visszavonására vonatkozó javaslatot illetően, amely árthat a kartell egy másik résztvevőjének. Egyébiránt e megbeszélések nem említenek egyetlen olyan elemet sem, amely arra utalna, hogy a kereskedőknek a jogsértés végrehajtására irányuló szándéka megszűnt volna a jogsértés e két megnyilvánulása között. E megbeszélések közül az első, vagyis a 2013. október 11‑i megbeszélés, amelynek során a három érintett bank kereskedői voltak jelen, egyébként az arra irányuló szándékot szemlélteti, hogy szociális jellegű találkozót tervezzenek a következő héten New Yorkba (Amerikai Egyesült Államok) irányuló üzleti utazás során.
394
A 2013. december 10‑i és a 2014. február 3‑i, a Credit Suisse kereskedője és a Deutsche Bank kereskedője közötti két megbeszélés közötti 55 napos időközt illetően meg kell állapítani, hogy e két megbeszélés eltérő kötvényekre vonatkozott, de az említett megbeszélések tartalma hasonló volt. Az első megbeszélésen a Deutsche Bank kereskedője felajánlotta ajánlatának visszavonását, miután tudomást szerzett a Credit Suisse kereskedőjének rövid pozíciójáról (lásd a fenti 393. pontot). A második megbeszélés során a Deutsche Bank kereskedője tartózkodott attól, hogy a Credit Suisse által egy bróker platformján benyújtott ajánlatot elfogadja, és így a két kereskedő közötti információcserét követően nem adott el neki kötvényt. A két megbeszélés közvetlen és spontán jellegű, és semmilyen olyan elemet nem említ, amely arra utalna, hogy a jogsértés e két megnyilvánulása között megszűnt volna a két kereskedőnek a vitatott jogsértésben való közreműködésre irányuló szándéka.
395
Ami a 82 napos időközt illeti, amely egyrészt a Crédit agricole kereskedője és a Credit Suisse kereskedője közötti 2014. május 1‑jei megbeszélés, másrészt pedig a Credit Suisse kereskedője és a BofA kereskedője közötti 2014. július 22‑i megbeszélés között telt el, hangsúlyozni kell, hogy az első megbeszélés során a Crédit agricole kereskedője és a Credit Suisse kereskedője egy konkrét kötvény árát tárgyalta meg (KFW 5 1/8 03/16). A Crédit agricole kereskedője ugyanis azt kérdezte: „where u ma[rk]ing that sh1t[?]”. A Credit Suisse kereskedője kifejtette, hogy „got them marked +2 on the bid (2/‑2)”, amire a Crédit Agricole kereskedője azt válaszolta, hogy „perfect”. Ez az információcsere ily módon lehetővé tette a Crédit agricole kereskedője számára, hogy árait a Credit Suisse kereskedőjénél ellenőrizze. A második megbeszélés során a BofA kereskedője, aki korábban részt vett a többi kereskedővel folytatott megbeszéléseken, amikor a Deutsche Banknál dolgozott, azt javasolta a Credit Suisse kereskedőjének, hogy vonja vissza egy másik kötvényre vonatkozó ajánlatát. A BofA kereskedője utalt kereskedési pozíciójára is („sorry I didn’t realised kbn 19 in tullets was you… i went better bid… can kill it if you wanty… we are short 10 mm…”).
396
E 82 napos időtartam alatt a Deutsche Bank korábbi kereskedője április 1‑je óta szabadságon volt, arra várva, hogy 2014 júniusában elhagyja ezt a bankot, és belépjen a BofA‑hoz. Ez az esemény nem járt azzal a következménnyel, hogy megszakította a jogsértést, mivel 2014. május 1‑jén a Crédit agricole kereskedője és a Credit Suisse kereskedője egy kötvény áráról tárgyaltak (lásd a fenti 395. pontot). Ezzel szemben a Deutsche Bank kereskedőjének a munkáltatóváltást megelőző szabadsága hozzájárult az elsősorban érintett három kereskedő közötti összehangolás vagy érzékeny kereskedelmi információk cseréje lehetőségeinek átmeneti csökkenéséhez.
397
A Deutsche Bank korábbi kereskedője ezt követően 2014. július 16‑án állt munkába a BofA‑nál. Az a tény, hogy az említett kereskedő hat nappal később, azaz 2014. július 22‑én kétoldalú megbeszélést folytatott a Credit Suisse kereskedőjével annak érdekében, hogy ajánlatot tegyen az ajánlat visszavonására („can kill it if you wanty”) és ismertesse kereskedési pozícióját („we are short 10 mm”), a Bizottság által meghatározott egységes versenyellenes célt követő általános terv hatálya alá tartozó magatartások tanúsítására irányuló, megszakítás nélküli szándékot bizonyítja. Ezt a folyamatos szándékot mutatja a két résztvevő által használt közvetlen hangnem és az információcsere spontán jellege is.
398
Ami a Credit Suisse által hivatkozott 67 napos időközt illeti a 2014. augusztus 24‑i állítólagos megbeszélés és a 2014. október 29‑i megbeszélés között, hangsúlyozni kell, hogy az az érv, amelyet a Credit Suisse abból le kíván vonni, nem megalapozott, mivel 2014. augusztus 24‑én nem azonosítottak semmilyen kétoldalú megbeszélést. A Credit Suisse által hivatkozott megbeszélés valójában 2014. szeptember 24‑én zajlott, az említett időköz tehát 37 nap. Mindenesetre e megbeszélések nem tanúsítják a jogsértés megszakítását, éppen ellenkezőleg, azt mutatják, hogy e két alkalommal a Crédit agricole kereskedője és a BofA kereskedője továbbra is információkat cserélt árképzési stratégiájukról, és így kinyilvánították azon folyamatos és állandó szándékukat, hogy a Bizottság által a megtámadott határozatban megállapított egységes jogsértés keretébe illeszkedjenek.
399
Ami azt a 70 napos időközt illeti, amely egyrészt a Crédit agricole kereskedője és a BofA kereskedője közötti 2014. október 29‑i megbeszélés, másrészt pedig a Crédit agricole kereskedője és a Credit Suisse kereskedője közötti 2015. január 7‑i megbeszélés között telt el, az első megbeszélés tartalmában semmi nem utal arra, hogy a résztvevők a vitatott jogsértést meg kívánták volna szakítani, míg a második megbeszélés tartalmában semmi nem utal arra, hogy egy megszakított jogsértést kívántak volna újból végrehajtani. E két megbeszélés az árakra vonatkozó információcserét tartalmaz. E megbeszélések tehát azt a közös és tartós szándékot mutatják, hogy folytassák a Bizottság által a megtámadott határozatban meghatározott átfogó terv végrehajtását.
400
Végül, ami azt a 45 napos időközt illeti, amely egyrészt a BofA kereskedője és a Crédit agricole kereskedője közötti 2015. január 27‑i megbeszélés, másrészt pedig a Crédit agricole kereskedője és a Credit Suisse kereskedője közötti 2015. március 12‑i megbeszélés között telt el, meg kell állapítani, hogy a 2015. január 27‑i megbeszélés tartalma egy konkrét kötvény árára vonatkozó információcseréről tanúskodik. E megbeszélés során a BofA kereskedője azt kérdezte a tárgyalópartnerétől, hogy hogyan értékeli az említett kötvényt, a Crédit agricole kereskedője pedig válaszolt arra. E megbeszélés nem tartalmaz olyan elemet, amely arra utalna, hogy a BofA és a Crédit agricole kereskedői a jövőben véget kívántak vetni magatartásuknak.
401
E tekintetben az a tény, hogy a 2015. január 27‑i megbeszélés a BofA‑val szemben felrótt utolsó versenyellenes megbeszélés, és hogy az e bank vitatott jogsértésben való részvételének végét jelzi, nem értelmezhető a másik két részt vevő kereskedő, vagyis a Crédit agricole kereskedője és a Credit Suisse kereskedője által megvalósított egységes jogsértés megszakításaként. Így a Crédit agricole kereskedője és a Credit Suisse kereskedője közötti 2015. március 12‑i megbeszélés tartalma egyrészt az egyik ügyfélnek tett ajánlatra vonatkozó pontos és aktuális információcseréről tanúskodik, másrészt a kereskedők árainak és kereskedési tevékenységeinek összehangolásáról is (lásd a fenti 257–267. és 296–300. pontot). Ezt az információcserét és koordinációt semmilyen olyan bevezető szöveg nem előzi meg, amely arra utalna, hogy az egységes jogsértés korábban megszakadt. Ellenkezőleg, az információcserére és a koordinációra néhány másodperccel azt követően került sor, hogy a résztvevők beléptek a nem állandó chatszobába.
402
A fenti 391. pontban szereplő értékelések azon egyéb időközökre is alkalmazandók, amelyeket a Credit Suisse jelölt meg, és amelyek elválasztják a 2013 februárját követően folytatott többi megbeszélést.
403
A fentiekből következik, hogy a megállapított kartell működésének kontextusa, amely 2010. január 19. és 2015. március 24. között körülbelül öt évig és két hónapig tartott, lehetővé teszi azon következtetés alátámasztását, amely szerint az egységes jogsértés a Credit Suisse által hivatkozott időközök ellenére folyamatos volt.
404
Egyrészt ugyanis az érintett bankok kereskedői a Bizottság által a megtámadott határozatban megállapított versenyellenes célt követték azáltal, hogy fesztelenül kicserélték a folyamatban lévő kereskedési tevékenységeikre vonatkozó információkat. Ezek az információcserék az események folyamatos, valós idejű leírása formájában zajlottak, lehetővé téve számukra, hogy azonosítsák és kihasználják az összehangolás és az üzleti szempontból érzékeny információk cseréjének lehetőségeit, amikor erre lehetőség adódott, és különösen, amikor a részt vevő kereskedők közös érdeklődést mutattak egy vagy több konkrét OSSA iránt. Így az említett kereskedők az említett versenyellenes cél elérésére törekedtek az adott és egymástól független kereskedésekre vonatkozó versenyellenes információcsere keretében, illetve az adott időszakok tekintetében releváns információkra vonatkozó versenyellenes információcsere keretében. A szóban forgó versenyellenes cél követéséhez tehát nem volt szükség állandó vagy napi megbeszélésekre.
405
Másrészt, 2013 februárjától kezdve több esemény is befolyásolhatta valamennyi részt vevő kereskedő hajlandóságát arra, hogy az egyetlen versenyellenes célt követő átfogó tervhez tartsa magát, nevezetesen először is, az állandó többoldalú chatszobák használatának megtiltása a Deutsche Bank kereskedői számára a befektetési banki ágazat fokozott felügyeletének összefüggésében; másodszor, a Deutsche Bank kereskedőjének a BofA‑nál való munkába állását megelőző több hónapos szabadsága; harmadszor, az OSSA‑piaci tevékenység csökkenése.
406
Ugyanakkor ezen események ellenére a Bizottság által azonosított megbeszélésekből egyáltalán nem tűnik ki, hogy a részt vevő kereskedők a kartellt megkérdőjelezték volna, közelebbről pedig semmilyen kérdést nem tettek fel a versenyellenes magatartásuk folytatására irányuló szándékukkal kapcsolatban. Az érintett bankok kereskedői ugyanis kétségkívül kevésbé gyakran, de ismétlődően folytatták az adott kereskedésekre vonatkozó versenyellenes jellegű megbeszéléseiket, egymástól függetlenül.
407
E kereskedők reakciója azzal magyarázható, hogy az általuk követett versenyellenes cél azon a közös felfogáson alapult, hogy kölcsönös támogatást nyújtanak egymásnak annak érdekében, hogy idővel kölcsönös előnyhöz jussanak. Ennek alapján tehát egy kereskedő eltekinthetett attól, hogy egy adott ügylet kapcsán eljárjon, vagy egy másik kereskedővel oszthatta meg az ügyletet, tehát lemondhatott az azonnali nyereségről. A kereskedő információt is cserélhetett a többi kereskedővel, azaz a versenytársaival, és így lemondhatott arról, hogy az említett információkból egyedül és azonnal hasznot húzzon. A kereskedő ugyanis azért mondott le a fellépésről, osztotta meg az ügyletet, vagy cserélt érzékeny kereskedelmi információkat, mivel arra számított, hogy a többi kereskedő a jövőben ugyanilyen magatartást tanúsít. A szóban forgó kartell működésével összefüggésben a Bizottság által megállapított magatartások, és általánosabban azon átfogó terv, amelynek keretébe e magatartások illeszkedtek, tehát olyan kölcsönös elvárásokon alapultak, amelyeket minden egyes versenyellenes megbeszélés táplált, és amelyek célja az volt, hogy ebből tartós előnyt szerezzenek a versenytárs ügyfelek és kereskedők számára, végül pedig a részt vevő kereskedők bevételeinek maximalizálása, veszteségeik korlátozása mellett (lásd ebben az értelemben a megtámadott határozat (643), (744), (746), (781) és (810) preambulumbekezdését).
408
E körülmények között azon időtartamok rövidsége, amelyeken belül a kicserélt információk elavulttá váltak, és amelyre a Credit Suisse hivatkozik, nem kötelezte a Bizottságot annak kifejtésére, hogy a jogsértés két megnyilvánulása között megállapított időközöket miként töltötték ki. Egyébiránt e rövidség nem alkalmas arra, hogy megkérdőjelezze a Bizottság azon következtetését, amely szerint a szóban forgó egységes jogsértés folyamatos jellegű volt.
409
A fentiekre tekintettel nem lehet helyt adni a Credit Suisse azon érveinek, amelyek lényegében azon alapulnak, hogy a Bizottság nem bizonyított időben kellően közeli tényeket ahhoz, hogy megállapítsa a folyamatos jogsértés fennállását.
410
E következtetést nem kérdőjelezi meg a Credit Suisse által hivatkozott 2017. november 10‑iIcap és társai kontra Bizottság ítélet (T‑180/15, EU:T:2017:795).
411
Mindenekelőtt ugyanis hangsúlyozni kell, hogy a 2017. november 10‑iIcap és társai kontra Bizottság ítélet (T‑180/15, EU:T:2017:795) alapjául szolgáló ügyben a Törvényszék egy adott vállalkozás részvételének folyamatos jellegét, nem pedig az egészében vett jogsértés folyamatos jellegét értékelte.
412
Továbbá a kartell tárgya és működése eltért a vitatott jogsértés céljától és működésétől. A 2017. november 10‑iIcap és társai kontra Bizottság ítéletben (T‑180/15, EU:T:2017:795) ugyanis a Törvényszék a szóban forgó jogsértések működésével összefüggésben figyelembe vette a JPY LIBOR kamatlábak meghatározásának napi rendszerességét; ez olyan referencia‑kamatlábak összessége, amelyet számos, japán jen alapú pénzügyi termékhez használtak. Ebben az összefüggésben állapította meg, hogy a Bizottságnak olyan határozott intézkedéseket kell kiemelnie, amelyeket még ha nem is napi rendszerességgel, de legalábbis kellően rövid időközönként fogadtak el.
413
Ehhez képest a jelen ügyben, tekintettel a kartell működésének összefüggéseire, és különösen arra, hogy e kartell konkrét OSSA‑kal kapcsolatos ismétlődő együttműködésen alapult, a Bizottságnak nem volt szükséges olyan gyakorisággal kiemelnie a kartell résztvevői által elfogadott „pozitív intézkedéseket”, mint a 2017. november 10‑iIcap és társai kontra Bizottság ítélet (T‑180/15, EU:T:2017:795) alapjául szolgáló ügyben.
414
Mindenesetre meg kell jegyezni, hogy a vitatott jogsértés résztvevőinek helyzete nem hasonlítható az Icapnak a 2017. november 10‑iIcap és társai kontra Bizottság ítélet (T‑180/15, EU:T:2017:795) alapjául szolgáló ügyben fennálló helyzetéhez. Az Icap ugyanis „elősegítő” szerepet játszott a bankok közötti kartellben, és gazdasági tevékenysége nem ugyanaz volt, mint az említett bankoké. Közelebbről, a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság arra támaszkodott, hogy az Icap minden alkalommal két‑két bank között elhatározott jogsértéseket hajtott végre, a kartell működése pedig nehezebbé tette a Bizottság számára annak bizonyítását, hogy az Icapnek észszerűen le kellett volna szűrnie azt, hogy azok a kérelmek, amelyeket egy bank hozzá intézett, egy másik bankkal való összejátszás keretébe illeszkedtek. A jelen ügyben a Bizottság megállapította, hogy az érintett bankok legalább a megállapított egységes jogsértés bizonyos aspektusaiban közvetlenül részt vettek.
415
Hasonlóképpen, figyelembe véve a vitatott jogsértés működésének összefüggéseit és a 2019. november 7‑iCampine és Campine Recycling kontra Bizottság ítélet (T‑240/17, nem tették közzé, EU:T:2019:778) alapjául szolgáló ügyben szóban forgó kartell működésének összefüggéseit jellemző különbségeket, különösen ami az érintett terméket és az ártényező jelentőségét illeti, a Törvényszék által ez utóbbi ítéletben végzett értékelések nem ültethetők át a jelen ügyre.
416
Végül, amennyiben a Credit Suisse a 2021. január 14‑iKilpailu‑ ja kuluttajavirasto ítéletre (C‑450/19, EU:C:2021:10), valamint Pitruzzella főtanácsnok Kilpailu‑ja kuluttajavirasto ügyre vonatkozó indítványára (C‑450/19, EU:C:2020:698) hivatkozik, hangsúlyozni kell, hogy az említett ítélet az egységes és folyamatos jogsértés befejező időpontjának meghatározására irányult annak érdekében, hogy az alapügyben eljáró nemzeti bíróság megállapíthassa az elévülési idő kezdő időpontját. Az ugyanezen ítélet alapjául szolgáló ügy tehát nem az egységes jogsértés esetleges átmeneti megszakításának megállapítására és az említett jogsértés folyamatos jellegének értékelésére vonatkozott. Egyébiránt a fenti 379–381. pontban említett, többek között a kartell működésének hátterére hivatkozó ítélkezési gyakorlatból nem tűnik ki, hogy a védett jogi érdeket – amint azt a Credit Suisse a 2021. január 14‑iKilpailu‑ ja kuluttajavirasto ítélet (C‑450/19, EU:C:2021:10) alapján állítja – figyelembe kellene venni az egységes jogsértés átmeneti megszakítása fennállásának értékelése során.
417
A Törvényszék a Credit Suisse által hivatkozott második jogalap harmadik részét tehát elutasítja.
ii) A Crédit agricole második jogalapjának második részéről, amennyiben az a megállapított jogsértés folyamatos jellege hiányának bizonyítására irányul
418
A Crédit agricole azt állítja, hogy a Bizottság nem vette megfelelően figyelembe a kereskedések jellegében és gyakoriságában 2013 vége és 2014 eleje felé bekövetkezett változásokat. A Bizottság ezt az OSSA‑piac csökkent jövedelmezőségére és az állandó többoldalú chatszobák kétoldalú megbeszélésekkel való felváltására hivatkozva próbálta megmagyarázni, ami indokolja, hogy miért állt rendelkezésre kevesebb bizonyíték. A Crédit agricole szerint azonban e felváltásra valószínűleg több bizonyítéknak kellett volna rendelkezésre állnia, mivel egyetlen többoldalú chatszoba helyébe több kétoldalú chatszoba lépett. Ráadásul a jelen ügyben a mentességet kérelmezőn kívüli érintett bankok az érintett időszakból származó okirati bizonyítékokat is benyújtottak, így a bizonyítékok mennyiségének csökkenése csupán a megbeszélések számának 2013 októberétől kezdődő egyértelmű csökkenését tükrözi. E csökkenés többek között a Deutsche Bank kereskedőjének hosszú távollétéből ered, amelyet követően 2015. március 12‑én egyetlen „összehangolási” eset állt fenn, amely eset egyébként a Credit Suisse részvételével zajló információcsere Bizottság általi téves értelmezésének minősül.
419
Elöljáróban a fenti 376–381. pontban kifejtett indokok alapján el kell utasítani a Crédit agricole arra alapított érvét, hogy a versenyellenes megbeszélések közötti időközök olyan időszakoknak minősülnek, amelyek során a szóban forgó magatartás nem valósult meg.
420
Először is, a jogsértés folyamatos jellegét illetően meg kell állapítani, hogy a fenti 363. és 364. pontban elutasított érvek esetleges kivételével a Crédit agricole nem vitatta a Bizottságnak az egységes versenyellenes célt követő átfogó terv fennállására vonatkozó megállapításait.
421
Ezenfelül a Crédit agricole kétségkívül rámutatott arra, hogy a versenyellenes megbeszélések 2013 októberét követően még kevésbé voltak gyakoriak, többek között azért, mert a Deutsche Bank megtiltotta az állandó többoldalú chatszobák használatát. A Crédit agricole azonban nem hivatkozik arra, hogy e körülmény igazolta volna a szóban forgó átfogó terv vagy az e terv fennállását alátámasztó objektív körülmények megkérdőjelezését.
422
Mindenesetre e tilalom és a kétoldalú megbeszélések hálózatára való áttérés nem kérdőjelezte meg a vitatott jogsértés körébe tartozó versenyellenes megbeszélések közös mechanizmusát és sémáját (lásd a fenti 357–360. pontot).
423
Általánosabban, a Bizottság nem követett el hibákat a 2015 márciusáig egységes versenyellenes célt követő átfogó terv fennállásával kapcsolatban, és a magatartások öt kategóriájának azonosítása nem kérdőjelezheti meg ezen átfogó terv fennállását (lásd a fenti 70–89. és 364. pontot).
424
Ebből következik, hogy a Bizottság megállapíthatta, hogy a vitatott jogsértés a megtámadott határozatban megállapított jogsértési időszak teljes egészében folyamatos volt, kivéve ha az említett jogsértés megszakadását kell megállapítani (lásd a fenti 379–381. pontot).
425
Másodszor, ami a felek között megvitatott egyéb elemeket illeti, meg kell jegyezni, hogy bár a Crédit Agricole hivatkozott a Bizottságnak az OSSA‑piac jövedelmezőségének csökkenésén alapuló, különösen a megtámadott határozat (534) preambulumbekezdésében kifejtett érvelésére, hogy vitassa annak relevanciáját, e bank nem vitatta e körülmény valóságtartalmát. Ezenfelül, bár a Crédit agricole a Deutsche Bank kereskedőjének egy bizonyos időszakban fennálló korlátozott részvételére hivatkozik, nem vitatja, hogy ez a „garden leave”, vagyis azon időszak eredménye, amikor a BofA‑hoz való csatlakozást megelőzően e kereskedő még a Deutsche Bank alkalmazásában állt, de nem dolgozott. A Crédit agricole azt sem vitatta, hogy az említett kereskedő újra részt vett a versenyellenes megbeszéléseken, röviddel azután, hogy csatlakozott a BofA‑hoz (lásd a fenti 396. és 397. pontot, valamint a megtámadott határozat (534), (557) és (558) preambulumbekezdését).
426
A fentiekre tekintettel, és ellenkező értelmű bizonyítékok vagy valószínűsítő körülmények hiányában, bár lehetséges, hogy a vitatott jogsértés intenzitása kisebb volt, a Crédit agricole által előadott körülmények nem érintik e jogsértés folyamatos jellegét, tehát nem teszik lehetővé annak megállapítását, hogy a vitatott jogsértés megvalósulása során megszakadásra került sor.
427
Ezt nem kérdőjelezik meg a megtámadott határozatban szereplő, az „állandó kommunikációra” vonatkozó megfontolások (a (95), (96) és (761) preambulumbekezdés). Egyrészt ugyanis nem vitatott, hogy az érintett bankok kereskedői személyes szempontból viszonylag közel álltak egymáshoz, és gyakran beszélgettek, függetlenül attól, hogy e megbeszélések versenyellenesek voltak‑e, vagy sem. Másrészt a Crédit agricole nem vitatja, hogy legalábbis a 2013 októberét megelőző bizonyos időszakokban a versenyellenes megbeszélések gyakoriak voltak.
428
Harmadszor, a Crédit agricole által előadott többi érv nem alkalmas arra, hogy megkérdőjelezze a Bizottság által megállapított egységes jogsértés folyamatos jellegét.
429
Egyrészt ugyanis a Crédit agricole által kifejtett érvelés többi része a Crédit agricole személyes helyzetén alapul. Közelebbről, e bank érvelésének fennmaradó része azon időszakok hosszán alapul, amelyek elválasztják azokat a megbeszéléseket, amelyekben részt vett, és amelyeket a Bizottság versenyellenesnek tekintett, illetve amelyek kapcsán a Crédit agricole az érvelése e részének céljaira elismeri, hogy versenyellenesek.
430
Ily módon a Crédit agricole által kifejtett érvelés nagymértékben figyelmen kívül hagyja azokat a megbeszéléseket, amelyek a Bizottság szerint az egységes jogsértés körébe tartoznak, és amelyek a másik két érintett bank kereskedőit érintették. Közelebbről a Crédit agricole által a jogsértés két megnyilvánulása között hivatkozott időközök nem veszik figyelembe a többi résztvevő magatartását.
431
Másrészt, a Crédit agricole nem bizonyította, hogy az, hogy bizonyos időszakokban nem vett részt az egységes jogsértésben, megkérdőjelezheti az említett jogsértés egészének folyamatos jellegét.
432
Ennélfogva a Crédit agricole érvelése, amennyiben az azon időszakok hosszán alapul, amelyek elválasztják azokat a megbeszéléseket, amelyeken részt vett, nem alkalmas a Bizottság azon következtetésének megkérdőjelezésére, amely szerint a megtámadott határozatban azonosított egységes jogsértés folyamatos jellegű volt. Ezzel szemben ugyanezen érvelés bizonyíthatja a Crédit agricole ezen egységes jogsértésben való „részvételének” megszakadását, tehát az említett érvelést a Törvényszék később ennek keretében fogja megvizsgálni.
433
A Crédit agricole második jogalapjának második részét tehát el kell utasítani annyiban, amennyiben az a Bizottság által megállapított egységes jogsértés folyamatos jellege hiányának bizonyítására irányul.
d)
A Crédit agricole és a Credit Suisse megállapított egységes és folyamatos jogsértésben való részvételéről
434
Emlékeztetni kell arra, hogy az egységes és folyamatos jogsértés fennállásának megállapítása elkülönül attól a kérdéstől, hogy az e jogsértésért való felelősség teljes egészében betudható‑e egy vállalkozásnak. Egyébiránt az egységes és folyamatos jogsértésért való felelősség valamely vállalkozásnak való betudhatóságát két tényező alapján kell értékelni, vagyis először is az említett vállalkozásnak a valamennyi résztvevő által követett közös célokhoz való szándékos hozzájárulására, másodszor pedig arra tekintettel, hogy tudomása van‑e a más vállalkozások által azonos célok elérése végett tervezett vagy ténylegesen megvalósított jogsértő magatartásokról, illetve azon tény alapján, hogy e magatartást észszerűen előre láthatta, és kész volt azok kockázatát elfogadni (lásd a fenti 148–153. pontot).
435
A megtámadott határozat (780)–(787) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette azokat az okokat, amelyek miatt úgy ítélte meg, hogy az érintett bankok szándékosan járultak hozzá az átfogó tervhez. Közelebbről kifejtette, hogy a megtámadott határozat több mint 200, 2010. január 19. és 2015. március 12. között folytatott kiválasztott megbeszélés időrendi bemutatására vonatkozó 4.2. szakaszában bemutatott bizonyítékokból egyértelműen kitűnik, hogy az érintett bankok mindegyike szándékosan járult hozzá az egységes versenyellenes célt követő átfogó terv megvalósításához a munkavállalóik egy vagy több adott időszakban tanúsított cselekményei révén.
436
A megtámadott határozat (807)–(826) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette azokat az indokokat, amelyek alapján úgy ítélte meg, hogy az érintett bankok mindegyike tudott a többi bank versenyellenes magatartásáról. Ami közelebbről a 2013 februárját, vagyis az azt követő időszakot illeti, hogy a Deutsche Bank megtiltotta kereskedőinek, hogy állandó többoldalú chatszobákat használjanak, a Bizottság lényegében megjegyezte, hogy az érintett bankok kereskedői továbbra is használták a kétoldalú szobák hálózatát, amelyek révén a kétoldalú megbeszélések keretében az érintett bankok két kereskedője közölte egymással a harmadik kereskedőtől kapott információkat, aki nem volt jelen. Hozzátette, hogy az említett információk ugyanazon típusú elemekre vonatkoztak, mint amelyeket a többoldalú chatszobák keretében folytatott megbeszélések során cseréltek ki.
437
A Crédit agricole által hivatkozott második jogalap első része formailag azon alapul, hogy a Crédit agricole nem járult hozzá egy átfogó tervhez.
438
A Credit Suisse a második jogalapjának második része keretében azt állítja, hogy a Bizottság nem bizonyítja, hogy 2013 februárját követően közvetlenül részt vett a többi bank közötti kétoldalú megbeszéléseken, sem pedig azt, hogy azokról tudomása volt, vagy azokat észszerűen előre láthatta.
1) A Crédit agricole által hivatkozott második jogalap első részéről, amely formailag azon alapul, hogy a Crédit agricole nem járult hozzá egy átfogó tervhez
439
A Crédit agricole által hivatkozott második jogalap első része formailag azon alapul, hogy a Crédit agricole nem járult hozzá egy átfogó tervhez. Ugyanakkor e rész keretében arra is hivatkozik, hogy nem tudott bizonyos, az érintett bankok által tanúsított magatartásokról.
440
A Crédit agricole érveit oly módon kell megvizsgálni, hogy különbséget kell tenni egyrészt az átfogó tervhez való szándékos hozzájárulása, másrészt pedig a többi érintett bank által megvalósított vagy tervezett magatartások összességére vonatkozó ismeretei között.
i) A Crédit agricole átfogó tervhez való szándékos hozzájárulásáról
441
Először is, a Crédit Agricole vitatja, hogy egy közös célú átfogó tervhez kívánt hozzájárulni, mivel nem a bevételeinek maximalizálására törekedett, hanem arra, hogy hírnevet szerezzen az OSSA‑k másodlagos piacán.
442
Másodszor, a Crédit agricole azt állítja, hogy mivel nem vett részt a szóban forgó egységes és folyamatos jogsértést megvalósító magatartások bizonyos kategóriáiban, a Bizottságnak bizonyítania kellett volna, hogy tudott vagy tudnia kellett volna arról, hogy a többi kategóriában való részvétele szélesebb tervbe illeszkedik. A Crédit agricole szerint a Bizottság által vele szemben felrótt megbeszélések valójában a likvid eszközök keresésére, az árak kutatására és az ügyletek lebonyolítására irányuló jogszerű próbálkozásokat bizonyítják. Ezzel kapcsolatban a Crédit agricole az első jogalapjában felhozott érvekre hivatkozik. A Crédit agricole hozzáteszi, hogy még ha el is fogadnánk a „koordinációs megbeszélésnek” minősítést, a Bizottság nem bizonyította, hogy részt vett a koordináció első csoportjában, azaz a meghatározott ügyfeleknek ajánlott árak összehangolásában.
443
E tekintetben először is meg kell jegyezni, hogy a Crédit Agricole nem fejtette ki, hogy miben állt a célja az OSSA‑k másodlagos piacán való „hírnév” megszerzésével, és azt sem, hogy ez a cél milyen módon lett volna összeegyeztethetetlen az érintett bankok többi kereskedőjének azon céljával, hogy koordináció és információcsere révén csökkentsék a bizonytalanságot az adott kereskedések során tanúsítandó magatartásukkal kapcsolatban (a megtámadott határozat (757) preambulumbekezdése).
444
Ezenfelül meg kell állapítani, hogy a Crédit agricole nem vitatta a megtámadott határozat (780) és (781) preambulumbekezdésében tett, az érintett bankok azon szándékára vonatkozó megállapításokat, hogy hozzájáruljanak az átfogó tervhez, különösen az e bankok kereskedőinek a többoldalú és kétoldalú chatszobákban való aktív részvételére vonatkozó megállapításokat. A Crédit agricole azt sem vitatta, hogy kereskedője a BofA‑nál betöltött tisztségének megszűnését követően röviddel az e bankhoz való megérkezését követően csatlakozott a többoldalú chatszobához (a megtámadott határozat (784) preambulumbekezdése és 891. lábjegyzete).
445
Másodszor, a Crédit agricole érvelése mindenekelőtt hatástalan, amennyiben a szándékos hozzájárulását azon téves előfeltevés alapján kívánja vitatni, amely szerint a Bizottság öt különálló jogsértést állapított meg, amelyek megfelelnek a Bizottság által a megtámadott határozatban azonosított magatartások öt kategóriájának (lásd a fenti 87. és 89. pontot).
446
Ezt követően a Bizottság jogosan vélte úgy, hogy a Crédit agricole tudomást szerzett a 2013. január 31‑i és október 11‑i megbeszélésekről, amelyekre a jelenlétében került sor, és amelyeken tehát részt vett (lásd a fenti 133. és 134., valamint 196–200. pontot). Ezzel szemben a Bizottság nem róhatta volna fel érvényesen a 2013. január 10‑i megbeszélést e bankkal szemben (lásd a fenti 145. pontot).
447
Végül egyrészt azon megbeszélésekből, amelyeket a Crédit agricole nem vitathat, másrészt pedig azokból a megbeszélésekből, amelyeket e bank vitathat, és amelyeket a Törvényszék a fenti 188–268. pontban vizsgál meg, kitűnik, hogy kereskedője 2013. január 11. és 2015. március 24. között mintegy harminc versenyellenes megbeszéléshez, és különösen a 2015. március 12‑i megbeszéléshez járult hozzá, ami bizonyítja az 1. kategóriába tartozó magatartás fennállását, vagyis a konkrét ügyfelekkel közölt árak összehangolását.
448
Harmadszor, a Crédit agricole kereskedőjének a valamennyi résztvevő által követett versenyellenes célhoz való hozzájárulása szándékos volt. Azok a versenyellenes magatartások ugyanis, amelyekben a Crédit agricole kereskedője részt vett, az árak és a kereskedési tevékenységek összehangolásának formáját öltötték. Ennek keretében valamennyi résztvevő közös érdekében segítséget nyújtott versenytárs kereskedőknek vagy segítséget kapott az érintett kereskedőktől.
449
Egyébiránt a Crédit agricole kereskedője versenyellenes információcserében vett részt. E tekintetben a Crédit agricole kereskedője szükségszerűen tudatában volt annak, hogy a rendes kereskedelmi ügyletek keretében az áraira, ügyfeleire vagy folyamatban lévő tárgyalásokra vonatkozó információknak a versenytárs kereskedők számára történő hozzáférhetővé tétele gyengíthette volna helyzetét. A jelen ügyben azonban az említett kereskedő biztos volt abban, hogy az általa a többi kereskedővel közölt információkat nem fogják a hátrányára felhasználni, és hogy az információcserék, amelyekben részt vett, előnyt biztosítanak számára, és lehetővé teszik számára, hogy tevékenységeit összehangolja a többi kereskedővel.
450
Következésképpen a Crédit agricole nem bizonyította, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor megállapította, hogy e bank kereskedője szándékosan hozzájárult a résztvevők összessége által követett egységes versenyellenes cél megvalósításához, és hogy az említett megbeszélések a Bizottság által azonosított magatartások valamennyi kategóriájára kiterjedtek.
ii) A Crédit agricole érintett többi bank által végrehajtott vagy tervezett összes egyéb magatartásról való tudomásáról
451
A Crédit agricole azt állítja, hogy nem tudhatott az 1. kategóriába tartozó magatartásokról. Az e kategóriához kapcsolódó magatartásokról való tudomás bizonyítása érdekében ugyanis a Bizottság megelégedett azzal, hogy homályos állításokat terjesszen elő, amelyek szerint az érintett bankok kereskedői ismerték egymást, tehát tudniuk kellett e magatartásokról.
452
Egyébiránt a Crédit agricole beadványainak egyes szórványos részei azt sugallják, hogy a Crédit agricole általánosabban vitatja, hogy tudomása volt a többi érintett bank által tanúsított magatartásokról, és hogy azokat észszerűen előre láthatta, többek között azt követően, hogy a Deutsche Bank kereskedői 2013 februárjában felhagytak az állandó többoldalú chatszobák használatával.
453
E tekintetben először is, amennyiben a Crédit agricole arra hivatkozik, hogy nem volt tudomása az 1. kategóriába tartozó magatartások fennállásáról, mivel e magatartások különböznek a többi szóban forgó magatartástól, elegendő emlékeztetni arra, hogy a Bizottság nem öt elkülönülő jogsértést állapított meg, amelyek megfelelnek a megtámadott határozatban azonosított magatartások öt kategóriájának (lásd a fenti 70–89. pontot).
454
A Bizottságnak tehát nem kellett bizonyítania, hogy a Crédit agricole‑nak pontos tudomása volt külön‑külön a magatartások mind az öt kategóriájáról.
455
Mindenesetre a fenti 257–268. pontból kitűnik, hogy a Crédit agricole kereskedője közvetlenül részt vett a 2015. március 12‑i megbeszélésen, amely bizonyítja az 1. kategóriába tartozó magatartás fennállását, vagyis a konkrét partnerekkel közölt árak összehangolását.
456
Másodszor, még ha feltételezzük is, hogy érveivel a Crédit agricole vitatta, hogy a többi érintett bank valamennyi, különösen az 1. kategóriába tartozó magatartásáról tudomása lett volna, vagy észszerűen előre láthatta volna azokat, az alábbi megállapításokat kell tenni.
457
Egyrészt, a Crédit agricole‑nál betöltött feladatai keretében e bank kereskedője közvetlenül részt vett versenyellenes megbeszéléseken, amelyekre 2013. január 11‑én, 18‑án, 23‑án és 31‑én, valamint 2013. február 15‑én az állandó többoldalú chatszobákban két vagy három kereskedő között került sor. E megbeszélések olyan magatartásokhoz vezettek, amelyek a Bizottság szerint a 2., 3., 4. és 5. kategóriába tartoztak. Márpedig a Crédit agricole részéről a Bizottság által a 2013. január 18‑i és 31‑i megbeszélések, valamint a 2013. február 15‑i megbeszélés tárgyában végzett értékelésekkel szemben felhozott kifogásokat a Törvényszék a fenti 188–208. pontban elutasította. Egyébiránt a Bizottság azon értékeléseit, amelyek szerint a Crédit agricole több más versenyellenes megbeszélésen is részt vett, véglegesnek kell tekinteni, mivel e megbeszéléseket e bank nem vitatta szabályszerűen.
458
Másrészt, a Crédit agricole nem vitatja, hogy tudomása volt arról, hogy az, hogy a Deutsche Bank kereskedői felhagytak az állandó többoldalú chatszobák használatával, a munkáltatójuk által 2013 februárjában részükre elrendelt tilalomból eredt.
459
Harmadrészt, a Crédit agricole közvetlenül részt vett a többi érintett bankkal 2013 februárját követően folytatott versenyellenes kétoldalú információcserében. Ezek az információcserék a Bizottság által azonosított magatartások összességére, és különösen az 1. kategóriába tartozó magatartásokra vonatkoztak.
460
Egyfelől ugyanis a Crédit agricole kereskedője a Deutsche Bank kereskedőjével, majd a BofA‑val 2013. március 21‑én, június 3‑án, július 2‑án, 10‑én, 12‑én és 25‑én, szeptember 4‑én, 2014. augusztus 6‑án, szeptember 24‑én és október 29‑én, valamint 2015. január 7‑én és 27‑én versenyellenes kétoldalú megbeszéléseken vett részt.
461
Másfelől, a Crédit agricole kereskedője 2014. március 19‑én, május 24‑én, augusztus 9‑én és 14‑én, március 4‑én, 7‑én és 14‑én, május 1‑jén és augusztus 4‑én, valamint 2015. március 12‑én és 24‑én versenyellenes kétoldalú megbeszéléseken vett részt a Credit Suisse kereskedőjével. 2013 augusztusáig a Crédit agricole és a Credit Suisse kereskedői továbbra is igénybe vették az állandó többoldalú szobát, amelyet az összes érintett bank használt 2013 februárja előtt és során. Végül 2015. március 24‑én a Crédit agricole kereskedője a Credit Suisse kereskedőjének érdekeltségi listájának a címzettje volt.
462
Negyedrészt, 2013. október 11‑én a Deutsche Bank kereskedője meghívta a Crédit agricole kereskedőjét egy chatszobába, amelyben jelen volt a Deutsche Bank e kereskedője és a Credit Suisse kereskedője. Egy olyan információcsere során, amelynek során a Crédit agricole kereskedője jelen volt, a Credit Suisse kereskedője visszavonta az egyik brókernél (broker) tett eladási ajánlatot (sale order), miután a Deutsche Bank kereskedője ezt javasolta számára („i am long bro…if ok to scarp it that would be better”).
463
Amint az a fenti 134. pontból kitűnik, a Crédit Agricole nem bizonyította, hogy kereskedője nem szerzett tudomást a szóban forgó versenyellenes megbeszélésekről, amelyek 2013. október 11‑én 9 óra 18 perc 25 másodperc és 9 óra 19 perc 15 másodperc között zajlottak a CHAT‑fs:5257AB6D 02E00121 chatszobában, amelyhez e bank kereskedője ugyanazon a napon 8 óra 44 perc 58 másodperc óta volt csatlakozva.
464
Ötödrészt, a Bizottság által a megtámadott határozatban említett egyéb megbeszélések azt bizonyítják, hogy a Crédit agricole kereskedőjének tudomása volt a Deutsche Bank kereskedője és a Credit Suisse kereskedője közötti megbeszélésekről, valamint arról, hogy e megbeszélések többek között a kereskedési tevékenységeikre vonatkoztak.
465
A 2013. július 10‑i megbeszélés során ugyanis a Deutsche Bank kereskedője tájékoztatta a Crédit agricole kereskedőjét a Credit Suisse kereskedőjének helyzetéről („[Credit Suisse’s trader] also been hit”) (a megtámadott határozat (501) preambulumbekezdése).
466
Hasonlóképpen, a megtámadott határozat (823) preambulumbekezdésében hivatkozott 2013. október 22‑i megbeszélés során a Crédit agricole kereskedője megkérdezte a Deutsche Bank kereskedőjétől, hogy vannak‑e még „ifc 18” kötvényei („u got any ifc 18 left”). A Deutsche Bank kereskedője nemleges választ adott, és kifejtette, hogy az utolsó részt a Credit Suisse kereskedőjének adta el, akinek még rendelkeznie kellett ezekkel („nope… all sold…sold last piece to [Credit Suisse’s trader]… he might still have them”). A Crédit agricole kereskedője ekkor azt válaszolta, hogy megkérdezi tőle („ok will ask him”).
467
Így a Crédit agricole, mivel 2013. február 25. előtt részt vett az állandó többoldalú chatszobákban, tudta, hogy ezen időpont előtt a Deutsche Bank és a Credit Suisse kereskedői egyeztettek egymással. Egyébiránt, mivel ezen időpontot követően a Crédit agricole kereskedője e két kereskedővel folytatott versenyellenes kétoldalú megbeszéléseken vett részt, és mivel a Bizottság olyan információkkal rendelkezett, amelyek alkalmasak voltak annak bizonyítására, hogy 2013. február 25‑ét követően fennállt a kétoldalú megbeszélések hálózata, amelynek keretében a három kereskedő folytatta kereskedési tevékenységének a megvitatását, meg kell állapítani, hogy a Crédit agricole említett kereskedője legalábbis észszerűen előre láthatta, hogy a másik két kereskedő versenyellenes jellegű kétoldalú megbeszéléseket folytat.
468
Azt a megállapítást, amely szerint a Crédit agricole legalábbis észszerűen előre láthatta a többi bank valamennyi magatartását, és különösen a bizonyos partnerekkel közölt árak összehangolását, más tényezők is megerősítik.
469
Először is emlékeztetni kell arra, hogy a munkavállaló az őt foglalkoztató vállalkozás érdekében és annak irányítása alatt látja el feladatait, ekképpen úgy tekintendő, mint aki betagozódik az e vállalkozás által alkotott gazdasági egységbe (lásd ebben az értelemben: 2016. július 21‑iVM Remonts és társai ítélet, C‑542/14, EU:C:2016:578, 23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
470
A munkavállaló által az új vállalkozásnál való szolgálatba lépését megelőzően megszerzett és az új munkáltató rendelkezésére bocsátott ismereteket tehát az új munkáltató által megosztott ismereteknek lehet tekinteni.
471
Másrészt, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bizottság támaszkodhat a jogsértés időszakát megelőző vagy azt követő kapcsolatokra, annak érdekében, hogy a helyzetről átfogó képet alkosson, és bemutassa a kartell előkészítő szakaszait, illetve hogy megerősítse bizonyos bizonyítékok értelmezését (lásd ebben az értelemben: 2008. július 8‑iLafarge kontra Bizottság ítélet, T‑54/03, nem tették közzé, EU:T:2008:255, 428. pont; 2012. február 2‑iDenki Kagaku Kogyo és Denka Chemicals kontra Bizottság ítélet, T‑83/08, nem tették közzé, EU:T:2012:48, 188. pont; 2012. június 27‑iCoats Holdings kontra Bizottság ítélet, T‑439/07, EU:T:2012:320, 60. pont).
472
A Bizottságnak tehát jogában áll felhasználni a munkavállaló által az új vállalkozásnál való szolgálatba lépését megelőzően megszerzett ismereteket, amelyet az ténylegesen ezen új munkáltató rendelkezésére bocsát, amennyiben ezen ismeretek alátámasztják a rendelkezésére álló egyéb információkat.
473
A jelen ügyben e bank kereskedője a Crédit agricole‑nál való munkába lépését megelőzően a BofA kereskedőjeként közvetlenül részt vett az állandó többoldalú chatszobákban és a kétoldalú megbeszélések során tanúsított magatartásokban. Egyébiránt a Crédit agricole kereskedője által a korábbi feladatai keretében tanúsított magatartások a Bizottság által azonosított valamennyi kategóriába, és különösen az egyes partnerekkel közölt árak összehangolására vonatkozó 1. kategóriába tartoztak.
474
A Crédit agricole kereskedője által a korábbi funkciói keretében megszerzett ismeretek tehát alkalmasak arra, hogy alátámasszák a Bizottság által annak megállapítása érdekében figyelembe vett egyéb elemeket, hogy a Crédit agricole legalábbis észszerűen előre láthatta a többi bank magatartását.
475
Másodszor, a Bizottság megállapította, hogy a Crédit agricole kereskedője a vitatott jogsértésben különösen részt vevő kereskedők szűk köréhez tartozik. E kereskedők szakmailag és személyesen tartották a kapcsolatot, és csoportnak minősültek (lásd a megtámadott határozat (425), (807), (809) és (810) preambulumbekezdését).
476
Harmadszor, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (809) preambulumbekezdésében és 931. lábjegyzetében rámutatott, a Bizottság által bizonyításfelvétel keretében benyújtott két párhuzamos, 2013. május 23‑i megbeszélésből, amelyekre egyrészt a Crédit agricole kereskedője és Credit Suisse kereskedője, másrészt pedig a Credit Suisse kereskedője és a Deutsche Bank kereskedője között került sor, az következik, hogy az érintett bankok kereskedőit „gengnek” tekintették, még 2013 februárját követően is.
477
A Crédit agricole kereskedőjével folytatott megbeszélése során a Credit Suisse kereskedője elmesélte, hogy találkozott valakivel, aki azt kérdezte tőle, hogy a „geng” tagja‑e, amire ironikusan azt válaszolta, hogy semmit nem mond a Deutsche Bank és a Crédit agricole kereskedőinek („met that […] girl last night… told her we should chat/help each other out etc. She turned around and said »but your part of the ‘gang’, can I trust you?« she says, everyone talks about [our tight‑knit group]… lol… I told her, I don’t tell [Deutsche Bank’s trader] or [Crédit agricole’s trader] anything…trust me!!”). A Crédit agricole kereskedője nevetéssel válaszolt.
478
Néhány perccel később, a Deutsche Bank kereskedőjével folytatott párhuzamos megbeszélés keretében a Credit Suisse kereskedője kifejtette, hogy beszélt a Crédit agricole kereskedőjével, és megismételte az előző napon tartott találkozójával kapcsolatban általa küldött üzenet tartalmát. A Deutsche Bank kereskedője nevetéssel válaszolt.
479
Ily módon a Bizottság helyesen állapította meg, hogy a Crédit agricole legalábbis észszerűen előre láthatta a többi érintett bank által tanúsított vagy tervezett magatartások összességét, és különösen azt a tényt, hogy e magatartások a Bizottság által a megtámadott határozatban leírt magatartások összességére vonatkoztak. Közelebbről a Bizottság helyesen állapította meg, hogy a Crédit agricole legalábbis észszerűen előre láthatta a Crédit agricole‑tól eltérő bankok, nevezetesen a Credit Suisse és a Deutsche Bank részvételével 2013. szeptember 25‑én és 2014. február 5‑én folytatott kétoldalú megbeszéléseket, amelyek az 1. kategóriába tartoznak (lásd a megtámadott határozat (528) és (529), valamint (539) és (540) preambulumbekezdését).
480
Következésképpen a Crédit agricole megalapozatlanul állítja, hogy észszerűen nem láthatta előre a többi kereskedő magatartását.
481
A Crédit agricole által hivatkozott második jogalap első részét tehát el kell utasítani.
2) A Credit Suisse második jogalapjának második, a más bankok kereskedői közötti kétoldalú megbeszélésekről való tudomásával, illetve azzal kapcsolatos hibákra alapított részéről, hogy e megbeszéléseket észszerűen előre láthatta
482
A Credit Suisse vitatja a felelősségének Bizottság általi megállapítását, mivel e felelősség egyrészt azon alapul, hogy e bank közvetlenül részt vett a vitatott jogsértést alkotó magatartások összességében, másrészt pedig azon, hogy az említett banknak tudomása volt a más bankok kereskedőit érintő kétoldalú megbeszélésekről, vagy azokat észszerűen előre láthatta, és kész volt azok kockázatát elfogadni. E két előfeltevés ugyanis téves.
483
Először is, a Credit Suisse arra hivatkozik, hogy még ha feltételezzük is, hogy bizonyítást nyer, hogy részt vett a magatartások minden egyes „típusában”, ez nem lehet elegendő sem az egyes versenyellenes megbeszéléseken való részvételének bizonyításához, sem pedig az azon megbeszélésekért való felelősségének megállapításához, amelyekben közvetlenül nem vett részt.
484
Másodszor, figyelemmel arra, hogy a 2013 februárját követő kétoldalú megbeszélések a Credit Suisse szerint nem követhették ugyanazt a közös célt, mint az ezen időpontot megelőző megbeszélések, téves lenne úgy tekinteni, hogy e bank tudatában lehetett vagy észszerűen előre láthatta, hogy a többi érintett bank „ugyanazon” jogsértést folytatja. Ez lenne a helyzet egyébként akkor is, ha úgy kellene tekinteni, hogy e későbbi megbeszélések ugyanazon átfogó terv és közös cél hatálya alá tartoztak, mint az említett korábbi megbeszélések.
485
A Credit Suisse szerint a Bizottság által a megtámadott határozatban előadott indokok kétségtelenül lehetővé teszik annak megállapítását, hogy kereskedője tudott arról, hogy a többi érintett kereskedő, akikkel a személyes közelsége közismert volt, tovább folytatta a megbeszéléseit. Ezzel szemben az említett indokok egyáltalán nem bizonyítják, hogy a Credit Suisse tudomással bírhatott az érintett bankok többi kereskedője közötti kétoldalú megbeszélések versenyellenes jellegéről vagy céljáról.
486
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a Credit Suisse egységes versenyellenes célra irányuló átfogó terv hiányára alapított érveit a Törvényszék a fenti 322–362. pontban elutasította. A Credit Suisse érvelésének tehát nem lehet helyt adni, mivel az az átfogó terv hiányán alapul, különösen 2013 februárját követően.
487
Ami a Credit Suisse érvelésének többi részét illeti, először is meg kell állapítani, hogy e bank nem vitatja, hogy közvetlenül részt vett a Bizottság által a megtámadott határozatban vizsgált számos megbeszélésen, amelyekre az állandó többoldalú chatszobákban 2010 júniusa és 2013 februárja között került sor.
488
Másodszor, egyrészt a fenti 110. pontból kitűnik, hogy a Credit Suisse által a válasz mellékleteként benyújtott táblázatban említett 25 megbeszéléssel szemben megfogalmazott kifogások elfogadhatatlanok az első jogalapnak az EUMSZ 101. cikk Bizottság által azáltal elkövetett megsértésére alapított második részét illetően, hogy úgy ítélte meg, hogy az „árak meghatározására vonatkozó közlemények”„cél általi korlátozásnak” minősülnek.
489
Másrészt, a Törvényszék a fenti 269–295. pontban elutasította a Credit Suisse annak bizonyítására irányuló érveit, hogy a 2010. szeptember 28‑i, 2012. február 8‑i és 2013. január 10‑i megbeszélések nem voltak versenyellenesek.
490
Harmadszor, bizonyított, hogy a Credit Suisse közvetlenül részt vett, vagy legalábbis tudomással bírt arról, hogy 2013 februárja előtt versenyellenes kétoldalú információcserék folytak. A Bizottság ugyanis említést tett a Credit Suisse kereskedője és a Deutsche Bank egyik kereskedője között 2011. május 19‑én és 20‑án (a (294) és (297) preambulumbekezdés), valamint 2012. december 17‑én (a (444) preambulumbekezdés) folytatott versenyellenes megbeszélésekről, amelyek tartalmát a Credit Suisse nem vitatja.
491
Negyedszer, a Credit Suisse nem vitatja, hogy tudomása volt arról, hogy az, hogy a Deutsche Bank kereskedői felhagytak az állandó többoldalú chatszobák használatával, abból eredt, hogy a munkáltatójuk 2013 februárjában megtiltotta az ilyen szobák használatát, nem pedig a Deutsche Bank kereskedőinek a jogsértésben való részvétel megszüntetésére irányuló bármilyen szándékából (lásd különösen a (94), (766), (767), (822), (823) és (847) preambulumbekezdést).
492
Ötödször, a Credit Suisse 2013 februárját követően közvetlenül részt vett a többi érintett bankkal folytatott versenyellenes kétoldalú információcserékben.
493
Mindenekelőtt ugyanis a Credit Suisse kereskedője 2013. március 13‑án, augusztus 27‑én, szeptember 25‑én és december 10‑én, valamint 2014. február 3‑án és 5‑én, március 28‑án és július 22‑én versenyellenes kétoldalú megbeszéléseken vett részt a Deutsche Bank, majd a BofA kereskedőjével.
494
Ezt követően a Credit Suisse kereskedője 2013. március 19‑én, május 24‑én, augusztus 9‑én és 14‑én, valamint 2014. március 4‑én, 7‑én és 14‑én, május 1‑jén és augusztus 4‑én versenyellenes kétoldalú megbeszéléseken vett részt a Crédit agricole kereskedőjével. Amint az a fenti 296–308. pontból kitűnik, a Credit Suisse kereskedője is részt vett a Crédit agricole kereskedőjével 2015. március 12‑én és 24‑én folytatott versenyellenes információcserében. 2013 augusztusáig a Credit Suisse és a Crédit agricole kereskedői továbbra is ugyanazt az állandó többoldalú chatszobákat használták megbeszéléseikhez, amelyet az összes résztvevő 2013 februárja előtt használt.
495
Végül a Credit Suisse kereskedője és más érintett bankok kereskedői között 2013 februárját követően folytatott kétoldalú megbeszélések vizsgálata azt mutatja, hogy e bank részt vett az egységes és folyamatos jogsértést alkotó különböző típusú magatartásokban.
496
Hatodszor, amint azt a Credit Suisse a tárgyaláson megerősítette, e bank nem vitatja, hogy kereskedője tudott a Deutsche Bank és a Crédit agricole kereskedői közötti párhuzamos megbeszélésekről, és ismerte azokat. Ezzel szemben a Credit Suisse vitatja, hogy kereskedője tudott volna a másik két kereskedő közötti megbeszélések versenyellenes jellegéről.
497
E tekintetben, ami a megtámadott határozat (808) és (823) preambulumbekezdésében említett 2013. július 25‑i és október 22‑i, valamint 2014. január 9‑i megbeszéléseket illeti, igaz, hogy – amint arra a Credit Suisse hivatkozik – e megbeszélések önmagukban nem teszik lehetővé annak bizonyítását, hogy kereskedőjén keresztül tudomása volt a Crédit agricole kereskedője és a Deutsche Bank, majd a BofA kereskedője közötti kétoldalú információcserék versenyellenes jellegéről.
498
E megbeszélések azonban alátámasztják a megtámadott határozat (808) preambulumbekezdésében szereplő értékelést, amely szerint a Deutsche Bank kereskedőinek címzett azon tilalommal összefüggésben, hogy állandó többoldalú chatszobákat használjanak, a kereskedők továbbra is tájékoztatták egymást a kétoldalú chatszobák hálózatán keresztül, és továbbra is kétoldalúan közölték a harmadik kereskedőtől szerzett információkat bizonyos, a többoldalú chatszobákban általában érintett szempontokra vonatkozóan.
499
A 2013. július 25‑i kétoldalú megbeszélés során ugyanis a Credit Suisse kereskedője tájékoztatta a Deutsche Bank kereskedőjét, hogy a Crédit agricole „got lifted this am too”. Így a Credit Suisse kereskedője a Deutsche Bank kereskedőjével folytatott kétoldalú megbeszélése során felfedte azokat az információkat, amelyeket a Crédit agricole kereskedőjével folytatott külön kétoldalú megbeszélés keretében szerzett meg ez utóbbi kereskedési tevékenységével kapcsolatban. E közlésre egy olyan megbeszélés keretében került sor, amelynek során a Deutsche Bank kereskedője a következőket közölte: „i sold some kfw 09/15 aswell”, majd „thats me lifting 14.5 and 15 this morning”, és „still looking for those if you see any”. A Credit Suisse kereskedője kifejtette a Deutsche Bank kereskedőjének, hogy: „i shorted those kfw 15s this am to my syndicate actually. probably a bit stupid for a short date, but should be ok”, majd ismertette a Crédit agricole kereskedője által realizált ügyletet. E beszélgetés spontán, természetes és őszinte jellege azt mutatja, hogy mind a Credit Suisse kereskedője, mind pedig a Deutsche Bank kereskedője számára természetes volt, hogy nem csupán az őket, hanem a Crédit agricole kereskedőjét érintő pontos és friss információkat is megosztják egymással. A Credit Suisse kereskedőjének a 2013. július 25‑i megbeszélésen tanúsított magatartása a Deutsche Bank, a Crédit agricole és a Credit Suisse kereskedői közötti kölcsönös bizalom légkörét tanúsítja. E magatartás tehát olyan körülménynek minősül, amely alátámasztja a megtámadott határozat (808) preambulumbekezdésében szereplő, a kétoldalú megbeszélések azon hálózatának fennállására vonatkozó értékelést, amelynek keretében a három kereskedő megvitatta kereskedési tevékenységét, és amely így azt támasztja alá, hogy a Credit Suisse kereskedője észszerűen előre láthatta, hogy a másik két kereskedő érzékeny információkat cserél, többek között a kereskedési tevékenységeikről.
500
Egyébiránt az a tény, hogy a Deutsche Bank kereskedője maga a Crédit agricole kereskedőjétől kapott azonos információt az ugyanazon a napon, azaz 2013. július 25‑én folytatott kétoldalú megbeszélés során, nem kérdőjelezi meg ezt az értékelést, és megerősíti azt a megállapítást, amely szerint az érintett bankok kereskedői párhuzamos kétoldalú megbeszélések keretében ugyanazon kötvényekről és ugyanazon témákról cseréltek egymással információkat.
501
Ami a 2014. január 9‑i megbeszélést illeti, amelynek során a Credit Suisse kereskedője tájékoztatta a Crédit agricole kereskedőjét arról, hogy megbeszélést folytatott a Deutsche Bank kereskedőjével („[was] just chatting to [Deutsche Bank’s trader]”), az ténylegesen nem utal a kereskedési tevékenységekre vonatkozó kétoldalú megbeszélésekre, sem a fortiori érzékeny kereskedelmi információkra, vagy általánosabban az ilyen megbeszélések versenyellenes jellegére. Ugyanakkor megerősíti, hogy a Credit Suisse kereskedője egyáltalán nem habozott közölni az egyik kereskedővel, hogy kapcsolatban áll a harmadik kereskedővel.
502
A Crédit agricole kereskedője és a Deutsche Bank kereskedője közötti, a fenti 466. pontban hivatkozott 2013. október 22‑i kétoldalú megbeszélést illetően igaz, hogy semmilyen bizonyíték nem támasztja alá, hogy a Crédit agricole kereskedője e megbeszélést követően a Credit Suisse kereskedőjéhez fordult volna. A Deutsche Bank kereskedőjével folytatott megbeszélést követően azonban a Crédit agricole kereskedője a következőket írta: „ok will ask him”. A 2013. október 22‑i megbeszélés tehát azt mutatja, hogy egy harmadik kereskedőre – a jelen esetben a Credit Suisse kereskedőjére – vonatkozó információk közlése ugyanolyan természetes volt e két másik kereskedő között, mint a Credit Suisse kereskedője és a Deutsche Bank kereskedője között, amint az a fenti 499. pontban megállapításra került. E megbeszélés tehát a megtámadott határozat (808) preambulumbekezdésében szereplő, a kétoldalú megbeszélések hálózatának létezésére vonatkozó értékelést támasztja alá.
503
Hetedszer, meg kell állapítani, hogy 2013. október 11‑én a Credit Suisse versenyellenes megbeszélést folytatott a Deutsche Bank kereskedőjével, amelyen a Crédit agricole kereskedője „jelen volt” (lásd a fenti 462. és 463. pontot). E megbeszélés, amelyet a Credit Suisse „többoldalúnak” minősített, és amelynek során a másik két kereskedő jelen volt, további olyan valószínűsítő körülménynek minősül, amely alkalmas annak bizonyítására, hogy a Credit Suisse kereskedője elképzelhette a másik két kereskedő közötti versenyellenes kétoldalú megbeszélések fennállását.
504
Ily módon, mivel 2013. február 25. előtt részt vett az állandó többoldalú chatszobákban, a Credit Suisse tudta, hogy ezen időpont előtt a Deutsche Bank és a Crédit agricole kereskedői egyeztetnek egymással. Egyébiránt, mivel ezen időpont előtt és után a Credit Suisse kereskedője e két kereskedővel folytatott versenyellenes kétoldalú megbeszéléseken vett részt, és mivel a Bizottság olyan információkkal rendelkezett, amelyek alkalmasak voltak annak bizonyítására, hogy 2013. február 25‑ét követően fennállt a kétoldalú megbeszélések hálózata, amelynek keretében a három kereskedő továbbra is megvitatta kereskedési tevékenységét, meg kell állapítani, hogy a Credit Suisse kereskedője legalábbis észszerűen előre láthatta, hogy a másik két kereskedő versenyellenes jellegű kétoldalú megbeszéléseket folytat.
505
E tekintetben sem az a tény, hogy a Credit Suisse nem ismerte részletesen azokat a megbeszéléseket, amelyeken kereskedője nem vett részt, sem pedig az, hogy nem tudott egyes ilyen megbeszélések létezéséről, nem alkalmas a Bizottság azon megállapításának megcáfolására, amely szerint részt vett az egységes jogsértésben, és annak egészéért felelősségre vonható (lásd analógia útján: 2006. december 14‑iRaiffeisen Zentralbank Österreich és társai kontra Bizottság ítélet, T‑259/02–T‑264/02 és T‑271/02, EU:T:2006:396, 193. pont).
506
Azt a megállapítást, amely szerint a Credit Suisse legalábbis észszerűen előre láthatta a többi bank valamennyi magatartását, más bizonyítékok is megerősítik.
507
Mindenekelőtt ugyanis a Bizottság megállapította, hogy a Credit Suisse kereskedője a vitatott jogsértésben különösen részt vevő kereskedők szűk köréhez tartozik. E kereskedők szakmailag és személyesen tartották a kapcsolatot, 2013. február után is, és csoportnak minősültek (lásd a megtámadott határozat (425), (807), (809) és (810) preambulumbekezdését).
508
E tekintetben a Crédit agricole kereskedője és a Credit Suisse kereskedője közötti 2013. március 8‑i kétoldalú megbeszélés, amelynek létezését és tartalmát a Credit Suisse nem vitatja, azt bizonyítja, hogy az említett kereskedők és a Deutsche Bank kereskedője továbbra is rendszeres kapcsolatokat tartottak fenn, és szociális jellegű találkozókat szerveztek.
509
Ehhez hasonlóan a Credit Suisse kereskedője és a Deutsche Bank kereskedője közötti 2013. május 23‑i megbeszélés azt mutatja, hogy a jogsértésben érintett bankok kereskedőit más kereskedők „gengnek” tekintették (lásd a fenti 478. pontot).
510
Végül a Credit Suisse kereskedője és a Deutsche Bank kereskedője közötti 2013. október 11‑i megbeszélés (az (530) preambulumbekezdés), amelynek során a Crédit agricole kereskedője jelen volt, azt bizonyítja, hogy a három kereskedő azt tervezte, hogy a következő héten New Yorkba irányuló üzleti utazások során találkozik (lásd a fenti 393. pontot).
511
A bizonyítékok összességének elemzése keretében e körülmény releváns annak megállapítása szempontjából, hogy a Credit Suisse tudta vagy észszerűen előre láthatta‑e a 2013. február után és a vitatott jogsértésben való részvétele befejezésének időpontjáig, azaz 2015. március 24‑ig folytatott kétoldalú megbeszélések versenyellenes tartalmát.
512
A fenti körülmények összességére tekintettel a Credit Suisse megalapozatlanul állítja, hogy „a Bizottság által összegyűjtött bizonyítékok nem elegendőek annak megállapításához, hogy a kereskedők bármelyike kellő ismeretekkel rendelkezett azon megbeszélések tartalmáról, amelyekben nem vett részt, [és] másodlagosan nem tehető felelőssé a másik két kereskedő között 2013 februárját követően folytatott kétoldalú megbeszélésekért”.
513
A Törvényszék a Credit Suisse második jogalapjának második részét tehát elutasítja.
e)
A Crédit agricole és a Credit Suisse vitatott egységes és folyamatos jogsértésben való részvételének időtartamáról
514
Második jogalapjának második részében a Crédit agricole vitatja a vitatott egységes jogsértésben való részvételének folyamatos jellegét (lásd a fenti 428–432. pontot).
515
Második jogalapjának negyedik részében a Credit Suisse a jogsértésben 2014 augusztusát követően való részvételével kapcsolatos hibákra hivatkozik.
1) A Crédit agricole második jogalapjának második részéről, amennyiben az annak bizonyítására irányul, hogy a Crédit agricole megállapított jogsértésben való részvétele nem volt folyamatos
516
A megtámadott határozat (790) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy az érintett bankok felelősségét az egységes és folyamatos jogsértés egészéért meg kell állapítani az abban való részvételük időszakait illetően. E határozat (842) preambulumbekezdésében a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a Crédit agricole 2013. január 10‑tól 2015. március 24‑ig, azaz 804 napos vagy 2,20 éves időszakon keresztül vett részt a jogsértésben.
517
A Crédit agricole azt állítja, hogy a Bizottság kizárólag 31 olyan megbeszélésre támaszkodik, amelyek őt érintették, annak érdekében, hogy alátámassza a 26 hónapos – azaz 2013 januárja és 2015 márciusa közötti időszakot felölelő – folyamatos jogsértést, azzal, hogy e megbeszélések kétharmadára ezen időszak első tíz hónapjában, azaz 2013 januárja és októbere között került sor. E körülmények megkérdőjelezik azokat a megállapításokat, amelyek szerint egyrészt a Crédit agricole kereskedője és a többi érintett bank kereskedői közötti megbeszélések „állandóak” voltak, másrészt pedig e bank folyamatos jogsértésben vett részt, legalábbis a 2013 októberét követő időszakot illetően.
518
Közelebbről, először is a Crédit agricole hangsúlyozza, hogy egyetlen megbeszélés támasztja alá azt az állítást, amely szerint az 1. kategóriába tartozó magatartásokban vett részt. E bank szerint ez az egyetlen megbeszélés nem elegendő ahhoz, hogy egy több mint kétéves időszak során a konkrét partnereknek ajánlott árak összehangolását alátámassza. Hasonlóképpen, a 2. kategóriába tartozó magatartásokat illetően a Bizottság kizárólag négy megbeszélésre támaszkodik a több mint két évig tartó jogsértés fennállásának bizonyítása érdekében.
519
Másodszor, a Crédit agricole állítólagos részvétele időben jelentős szüneteket mutat, még akkor is, ha figyelembe vennék a Bizottság által megjelölt 31 megbeszélés mindegyikét.
520
Figyelembe véve a chatszobák használatát a Bloomberg platformon, és így a bizonyítékok rendelkezésre állását, ezek az időközök szükségképpen jogsértő magatartások nélküli szüneteket jelentenek, nem pedig olyan időszakokat, amelyekre vonatkozóan a Bizottság nem rendelkezik bizonyítékokkal.
521
Hasonlóképp, egyrészt a Bizottság arra támaszkodva próbálta megfordítani a bizonyítási terhet, hogy a Crédit agricole nem határolódott el nyilvánosan a szóban forgó magatartásoktól. Másrészt a Bizottság tévesen hivatkozott arra, hogy e bank tudott a többi érintett bank magatartásáról, amit az említett bank egy másik jogalappal vitat.
522
E tekintetben a Crédit agricole érveléséből kitűnik, hogy az állítása alátámasztására felhozott fő elem az azon megbeszélések közötti időközök időtartama, amelyeken kereskedője részt vett, különösen, ha e megbeszélések némelyikét nem kell figyelembe venni.
523
Először is ki kell emelni, hogy a Bizottság nem követett el hibát az egységes versenyellenes célt követő átfogó terv fennállásával kapcsolatban. Egyébiránt a magatartások öt kategóriájának a megtámadott határozatban való azonosítása nem kérdőjelezheti meg ezen átfogó terv fennállását (lásd a fenti 364. pontot).
524
Következésképpen a Crédit agricole okfejtése nem fogadható el, amikor a vitatott jogsértésben való részvétele állítólagos megszakadásának megállapítása céljából különbséget tesz a Bizottság által a megtámadott határozatban azonosított magatartások kategóriái között, és úgy dönt, hogy nem vesz figyelembe bizonyos megbeszéléseket.
525
Másként fogalmazva, a Crédit agricole vitatott egységes jogsértésben való részvételének folyamatos jellegét nem lehet a Bizottság által vele szemben megállapított magatartások kategóriánkénti vizsgálatával értékelni. E folyamatos jelleget azon szóban forgó magatartások összességére tekintettel kell értékelni, amelyekben e bank kereskedője részt vett, és amelyről tudomása volt, vagy amelyet észszerűen előre láthatott, függetlenül attól, hogy e magatartások melyik kategóriába tartoznak. Így, még ha bizonyítást is nyerne, ami nem áll fenn, hogy a Crédit agricole nem vett részt folyamatosan az 1. vagy 2. kategóriába tartozó magatartásokban, vagy az, hogy nem volt tudomása más résztvevők e kategóriákba tartozó magatartásairól, ez önmagában nem alkalmas arra, hogy megkérdőjelezze a Bizottság által a jogsértésben való folyamatos részvételével kapcsolatban tett megállapításokat.
526
Ezt követően a Crédit agricole nem hivatkozhat megalapozottan időközökre azon az alapon, hogy a harmadik jogalapjának helyt kell adni. A Crédit agricole által hivatkozott harmadik jogalapnak ugyanis a Törvényszék kizárólag a 2013. január 10‑i megbeszélés, vagyis a Bizottság által vele szemben alkalmazott első megbeszélés tekintetében adott helyt.
527
Végül, amennyiben a Crédit agricole arra hivatkozik, hogy a vitatott jogsértés két megnyilvánulása közötti időközök kiszámításához nem kell figyelembe venni a magatartások öt kategóriájának némelyikébe tartozó megbeszéléseket, mivel e kategóriák nem tartoznak a „cél általi korlátozás” körébe, vagy mivel bizonyos megbeszélések „jogszerű” tevékenységeknek minősültek, a fenti 165–268. pontból kitűnik, hogy azon kérdést nem érintve, hogy azok cél általi korlátozásnak minősülnek‑e, a Bizottság által öt kategóriába sorolt azon magatartások összessége, amelyekben a Crédit agricole részt vett, versenyellenes jellegű volt. Közelebbről a Törvényszék a fenti 188–268. pontban elutasította a Crédit agricole által bizonyos olyan megbeszélések ellen érvényesen emelt kifogásokat, amelyeken részt vett, és amelyek a Bizottság által meghatározott öt kategóriába tartoznak.
528
Ebből következik, hogy annak értékelése céljából, hogy a Crédit agricole jogsértő magatartásának két megnyilvánulását elválasztó időközök alkalmasak‑e annak bizonyítására, hogy e bank jogsértésben való részvétele megszakadt, a 2013. január 10‑i megbeszélés kivételével nem zárható ki a vele szemben felrótt azon megbeszélések egyike sem, amelyeken közvetlenül részt vett.
529
Másodszor, amennyiben a Crédit agricole a 2013 szeptembere és 2014 márciusa közötti bizonyítékokat érintő öt hónapos időközre hivatkozik, hangsúlyozni kell, hogy ez az időköz nem veszi figyelembe kereskedőjének a 2013. október 11‑i megbeszélésen való jelenlétét, és így az abban való részvételét (lásd a fenti 134. pontot).
530
Ily módon, amint azt a Bizottság is elismeri, az a maximális időköz, amely a Crédit agricole kereskedőjének a vitatott jogsértésben való két közvetlen részvételét elválasztja, körülbelül négy és fél hónap, és az 2013. október 11. és 2014. március 4. között következett be.
531
E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy azt a kérdést, hogy e szünetek időtartama kellően hosszú‑e ahhoz, hogy megszakításnak minősüljön, a vitatott jogsértés működésével összefüggésben kell értékelni (lásd a fenti 381. pontot).
532
A jelen ügyben a szóban forgó jogsértés elkövetéséhez nem volt szükséges az összejátszásban való nagyon gyakori részvétel, mivel az OSSA‑kereskedések egymástól függetlenek voltak. Egy adott összejátszásra irányuló kapcsolat esetleges sikere nem függött a más kereskedésekkel kapcsolatos számos kapcsolatfelvételben való részvételtől (lásd a fenti 384–386. pontot).
533
Másodszor, a 2014. és 2015. évet az OSSA‑piacon a tevékenység szóban forgó egységes jogsértésben részt vevők által nem befolyásolható csökkenése jellemezte, ami hozzájárult az érzékeny kereskedelmi információk összehangolására vagy cseréjére vonatkozó lehetőségek csökkenéséhez (lásd a fenti 390. pontot).
534
Harmadszor, a 2013. október 11‑i megbeszélés és a 2014. március 4‑i megbeszélés vizsgálatából kitűnik, hogy azok nem tartalmaznak olyan elemet, amely bizonyíthatná, hogy a Crédit agricole kereskedője először is kinyilvánította volna az egységes és folyamatos jogsértésben való részvételének megszüntetésére irányuló szándékát, majd pedig az e jogsértésben való újbóli részvételre irányuló szándékát. Közelebbről, a 2014. március 4‑i megbeszélés hangvétele és spontán jellege a Crédit agricole kereskedőjének arra irányuló tartós szándékát mutatja, hogy továbbra is olyan magatartásokat tanúsítson, amelyek hozzájárulnak a Bizottság által a megtámadott határozatban meghatározott egységes versenyellenes célt követő átfogó tervhez.
535
Hasonló értékelést lehet adni a Crédit agricole kereskedőjének részvételét érintő egyes időközöket megelőző megbeszélésekről és az ezen időközöket követő megbeszélésekről.
536
Negyedszer, a jogsértésben részt vevő három fő kereskedő egyike munkáltatójának megváltozása szintén hozzájárulhatott a Crédit agricole kereskedője vitatott jogsértésben való részvételének két megnyilvánulása közötti egyes szünetekhez (lásd a fenti 396. pontot).
537
Ötödször, amint az a fenti 451–481. pontból kitűnik, a Crédit agricole kereskedője legalábbis észszerűen előre láthatta, hogy a másik két kereskedő között versenyellenes megbeszélések folynak, még akkor is, ha nem vett közvetlenül részt e megbeszéléseken.
538
Ily módon mindenekelőtt a Crédit agricole vitatott jogsértésben való részvételének két megnyilvánulása közötti időközök nem teszik lehetővé az említett részvétel megszakításának megállapítását.
539
Ezt követően a Crédit agricole nem vitatja, hogy nem határolódott el nyilvánosan a kartelltől.
540
Végül a Crédit agricole nem hivatkozik más olyan körülményekre, amelyek bizonyíthatnák a vitatott jogsértésben való részvételének megszakadását, mint például az e bank e jogsértésben való részvételének két megnyilvánulása közötti időközt megelőző versenyellenes magatartásban részt vevő kereskedő jogviszonyának megszűnése és a munkakör olyan új kereskedő általi betöltése, aki az ezen időközt követő időszakban ismét hozzájárult a jogsértéshez.
541
Következésképpen, figyelembe véve először is a Crédit agricole részvételének két évet meghaladó teljes időtartamát, másodszor azokat a bizonyítékokat, amelyekkel e bank a kartell működésével összefüggésben rendelkezett, és azokat az időközöket, amelyek a Crédit agricole kereskedőjének a megállapított jogsértésben való részvételének két megnyilvánulása között elteltek, harmadszor azt, hogy a Crédit agricole nem határolódott el nyilvánosan, negyedszer pedig azt, hogy e bank nem hivatkozott egyéb körülményekre e bank vitatott jogsértésben való részvétele megszakadásának bizonyítása érdekében, a Bizottság a bizonyítási teher megfordítása nélkül, helyesen állapította meg, hogy a Crédit agricole részvétele nem szakadt meg 2013. január 11. – az e napra eső megbeszélését a bank nem vitatja szabályszerűen – és 2015. március 24. között (fenti 144. és 447. pont).
542
A Crédit agricole második jogalapjának második részét tehát el kell utasítani annyiban, amennyiben az annak bizonyítására irányul, hogy a Crédit agricole részvétele a megállapított egységes jogsértésben nem volt folyamatos.
2) A Credit Suisse második jogalapjának negyedik, arra alapított részéről, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy 2014 augusztusát követően bármilyen jogellenes magatartásban részt vett
543
A megtámadott határozat (842) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy a Credit Suisse a 2010. június 21. és 2015. március 24. közötti időszakban, vagyis 1738 napos vagy 4,75 éves időszakban vett részt a vitatott egységes és folyamatos jogsértésben. Egyébiránt a megtámadott határozat (846)–(849) preambulumbekezdésében a Bizottság elutasította a Credit Suisse által előadott, arra alapított érvet, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy e bank 2014 augusztusa és 2015 márciusa között részt vett a jogsértésben.
544
Második jogalapjának negyedik részében a Credit Suisse azt állítja, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy 2014 augusztusát követően részt vett a vitatott jogsértésben. E tekintetben a megtámadott határozat csak hat, ezen időpontot követő megbeszélésről tesz említést, és azokra támaszkodva hosszabbítja meg e részvételt 2015. március 24‑ig. Márpedig a Credit Suisse nem vett részt az első négy megbeszélésen, és e bank vitatja a két utóbbi, vagyis a kereskedője és a Crédit agricole kereskedője közötti 2015. március 12‑i megbeszélés, valamint a kereskedője által 2015. március 24‑én a Crédit agricole kereskedőjének küldött elektronikus levél versenyellenes jellegét.
545
E tekintetben egyrészt a Törvényszék a fenti 482–513. pontban elutasította a Credit Suisse azon érvelését, amellyel e bank vitatta azt, hogy tudott a más bankokat érintő, 2013 februárját követő és a megtámadott határozatban megállapított jogsértésben való részvétele időszakának végéig folytatott versenyellenes kétoldalú megbeszélésekről, illetve hogy észszerűen előre láthatta azokat.
546
Másrészt és főként, a fenti 296–308. pontból kitűnik, hogy a Credit Suisse nem bizonyította, hogy a Bizottság hibát követett volna el, amikor úgy ítélte meg, hogy a 2015. március 12‑i megbeszélés és a 2015. március 24‑i elektronikus levél versenyellenes jellegű volt.
547
A Credit Suisse tehát nem hivatkozhat megalapozottan arra, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy 2014 augusztusát követően részt vett a vitatott jogsértésben.
548
A Törvényszék a Credit Suisse által hivatkozott második jogalap negyedik részét tehát elutasítja.
f)
A Crédit agricole második jogalapjára és a Credit Suisse második jogalapjára vonatkozó következtetés
549
A fentiekre tekintettel a Credit Suisse által hivatkozott második jogalapot el kell utasítani.
550
Ami a Crédit agricole‑t illeti, az e bank által hivatkozott második jogalap vizsgálatából kitűnik, hogy ez utóbbi nem bizonyította, hogy a Bizottság mérlegelési hibát követett el, amikor megállapította, hogy a Crédit agricole 2015. március 24‑ig egységes és folyamatos jogsértésben vett részt. Ezzel szemben emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság érvényesen nem róhatta volna fel a Crédit agricole‑lal szemben a 2013. január 10‑i megbeszélést, amelyre azt megelőzően került sor, hogy kereskedője először csatlakozott az érintett chatszobához.
551
Ebből következik, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor a megtámadott határozat 1. cikkének c) pontjában azt állapította meg, hogy a Crédit agricole 2013. január 10‑től, nem pedig 2013. január 11‑től vett részt egységes és folyamatos jogsértésben. Az e bank által hivatkozott második jogalapnak tehát kizárólag ebben a mértékben helyt kell adni.
3.
A Crédit agricole és a Credit Suisse első, a szóban forgó magatartások cél általi korlátozásnak minősítésével kapcsolatos hibákra alapított jogalapjáról
552
A megtámadott határozat (739)–(749) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította a szóban forgó magatartások versenyellenes célját, hangsúlyozva többek között a következőket:
„(747)
Mindezen gyakorlatok révén a részt vevő kereskedők tudatosan összejátszással helyettesítették a szokásos versenyt, mivel időnként úgy viselkedtek, mintha ugyanazokkal a pozíciókkal vagy ugyanazzal a »portfólióval« kereskednének. Függetlenül azonban attól, hogy az összejátszás milyen formát ölthetett egy adott esetben, azok elsődleges célja a saját bevételeik növelése volt. A kereskedők e cél elérésére törekedtek az árak összehangolásával, a kereskedési tevékenységekre vonatkozó érzékeny információk cseréjével, a kereskedési és árrögzítési stratégiáik összehangolásával, valamint kereskedési tevékenységeik összehangolásával. Ezáltal csökkentették a bizonytalanságot és a kockázatot, a számukra kedvező feltételek mellett bonyolítottak le ügyleteket, felosztották a piacokat és az ügyfeleket, valamint megőrizték a versenyelőnyt az ügyfelekkel és más piaci szereplőkkel szemben.
(748)
A részt vevő kereskedők egy olyan piacon (az [OSSA‑]piacon) tevékenykedtek, amelyet más kifinomult adósságpiacokhoz hasonlóan általában versenypiaci áraknak és egyéb kereskedési feltételeknek kellene jellemezniük. A részt vevő bankok piaci szereplők voltak egy olyan ágazatban, amelynek célja a hiteltőke hatékony és versenyképes kibocsátásának és kereskedésének megkönnyítése volt.
(749)
Ennek megfelelően megállapítható, hogy a 4.2. szakaszban leírt megállapodások és/vagy összehangolt magatartások célja a [EUMSZ] 101. cikk (1) bekezdése és az EGT‑megállapodás 53. cikkének (1) bekezdése szerinti versenykorlátozás és/vagy versenytorzulás.”
553
Első jogalapjaik keretében a Crédit agricole és a Credit Suisse azt kifogásolja, hogy a Bizottság a szóban forgó magatartásokat tévesen minősítette „cél általi korlátozásnak”.
a)
A felperesek által megfogalmazott kifogások tárgyára és megalapozottságára vonatkozó előzetes észrevételek
1) A Crédit agricole kifogásairól
554
Két részből álló első jogalapja keretében a Crédit agricole arra hivatkozik, hogy a Bizottság nem szolgáltatott megfelelő bizonyítékot és indokolást a cél általi korlátozásban való részvételére vonatkozóan.
555
Az első részben a Crédit agricole „jogi és ténybeli hibákra” hivatkozik, „annak megállapításával kapcsolatban, hogy az információcserére vonatkozó kategóriák olyan cél általi korlátozásnak minősülnek, amelyek a [megállapított] egységes és folyamatos jogsértés részét képezhetik”.
556
E tekintetben először is arra hivatkozik, hogy a 3. kategóriába tartozó információcserék („Érzékeny, aktuális vagy előretekintő kereskedelmi információk cseréje, a kereskedési tevékenységeikre és a másodlagos piaci kereskedelmi forgalomra vonatkozóan”) nem mutattak elegendő károssági fokot a verseny tekintetében ahhoz, hogy azokat „cél általi korlátozásnak” lehessen minősíteni, másodszor pedig, hogy a 4. kategóriába tartozó magatartások („Információcserék, a kereskedési és árrögzítési stratégiák megerősítése és összehangolása”) nem a kereskedési stratégiák és az árak cseréjének, megerősítésének és összehangolásának minősülnek, hanem valójában olyan információcserének, amely szintén nem mutatott elegendő károssági fokot.
557
Első jogalapjának második részében a Crédit agricole azt rója fel a Bizottságnak, hogy „nem végezte el a [megállapított] koordinációs magatartások bármely kategóriája tekintetében a cél általi korlátozás megállapításának alátámasztásához szükséges elemzést”, vagyis az 1. kategória („Az egyes partnerekkel közölt árak összehangolása”), a 2. kategória („A piaci árak összehangolása általában”) és az 5. kategória („A kereskedési tevékenységek összehangolása”) tekintetében.
558
Kiinduláskként meg kell állapítani, hogy a Crédit agricole egységes és folyamatos jogsértés hiányára, valamint az abban való részvételének hiányára vonatkozó érvelését a Törvényszék a fenti 550. pontban elutasította, annak kezdő időpontját kivéve, tehát azt a jelen jogalap keretében nem kell megvizsgálni.
559
Arra is rá kell mutatni, hogy a fenti 555. és 557. pontban összefoglalt érveléssel a Crédit agricole azt kifogásolja, hogy a Bizottság megállapította, hogy a megtámadott határozat (613) preambulumbekezdésében említett öt kategória mindegyikét „cél általi korlátozásnak” kell minősíteni, noha a 3. és 4. kategóriába tartozó magatartások nem voltak elegendően károsak a verseny szempontjából, az 1., 2. és 5. kategóriába tartozó magatartásokat illetően pedig nem végezte el a szükséges elemzést.
560
Márpedig a Törvényszék a fenti 87. pontban már megállapította, hogy ez az érvelés a megtámadott határozat téves értelmezéséből ered, és ennélfogva azt mint megalapozatlant el kell utasítani.
561
Ráadásul a fenti 106. és 107. pontban megállapítást nyert, hogy a Crédit agricole az első jogalapja keretében konkrétan, pontosan és alátámasztott módon kizárólag a 2013. január 18‑i és 31‑i, február 15‑i, március 19‑i és 21‑i, május 24‑i, június 3‑i, július 10‑i és 25‑i, valamint a 2014. augusztus 6‑i és 2015. március 12‑i megbeszéléseket vitatta, és hogy ennélfogva a Bizottság által az e megbeszélésektől eltérő megbeszélésekre vonatkozóan végzett értékelések immár véglegesen megállapítást nyertek.
562
Ugyanakkor, figyelembe véve azt a tényt, hogy a Törvényszék nem szorítkozhat a felek által kizárólag azon jogalap, rész vagy kifogás keretében felhozott érvek vizsgálatára, amelynek alátámasztására azokat formálisan felhozták, hanem azokat egy másik jogalap, másik rész vagy más kifogás alátámasztása szempontjából is értékelnie kell, amennyiben ezek az érvek azok alátámasztása szempontjából is relevánsak (lásd ebben az értelemben: 2023. szeptember 21‑iFachverband Spielhallen és LM kontra Bizottság ítélet, C‑831/21 P, EU:C:2023:686, 46–49. pont), a Crédit agricole első jogalapját úgy kell értelmezni, hogy egyrészt a Bizottság nem értékelte teljes egészében a vitatott jogsértés gazdasági összefüggéseit, illetve tévesen értékelte azt, másrészt pedig, hogy a Bizottság tévesen állapította meg, hogy a fenti 561. pontban említett tizenegy megbeszélés alátámaszthatta azt a következtetést, amely szerint az ezen intézmény által megállapított egységes és folyamatos jogsértésnek versenyellenes célja volt.
2) A Credit Suisse kifogásairól
563
A Credit Suisse a három részből álló első jogalapja keretében arra hivatkozik, hogy „a Bizottság megsértette az EUMSZ 101. cikket, és nem indokolta megfelelően azon következtetését, amely szerint e bank olyan magatartást tanúsított, amelynek célja a verseny korlátozása vagy torzítása volt”.
564
Az elsődlegesen előterjesztett, négy pontból álló első jogalapjának első részében a Credit Suisse azt kifogásolja, hogy a Bizottság a megbeszélések egészének értékelése során „nem vette kellőképpen figyelembe az OSSA‑piac ténybeli és jogi összefüggéseit, és [nem teljesítette] az arra irányuló a bizonyítási kötelezettségét, hogy a szóban forgó magatartás cél általi versenykorlátozásnak minősült”.
565
Első jogalapjának másodlagosan előterjesztett és 24 pontból álló második részében a Credit Suisse azt kifogásolja, hogy a Bizottság „megállapította […], hogy az árak meghatározására vonatkozó megbeszélések cél általi versenykorlátozást eredményeznek”, lényegében azzal az indokkal, hogy az ilyen megbeszélések „a verseny szempontjából kedvezőek lehetnek”.
566
Első jogalapjának harmadik részében a Credit Suisse azt állítja, hogy e megbeszéléseknek az árak meghatározására vonatkozó, versenyt támogató hatásainak vizsgálata során a Bizottság megsértette a bizonyítási szabályokat és a védelemhez való jogát, amikor a szóban forgó magatartásokra nem a magatartás versenyellenes céljának bizonyítására alkalmazandó szabályokat, hanem a korlátozás 2014. szeptember 11‑iMasterCard és társai kontra Bizottság ítélet (C‑382/12 P, EU:C:2014:2201) 89. pontja értelmében vett járulékos jellegének bizonyítására alkalmazandó szabályokat alkalmazta.
567
Ezen érvelésre tekintettel először is emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott határozat (749) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy az e határozat 4.2. szakaszában leírt szóban forgó magatartásokat „cél általi korlátozásnak” kell minősíteni, miután (104) preambulumbekezdésében megállapította, hogy az általa elfogadott különböző magatartáskategóriákat csak elemzési célból ismertette, valamint hogy azok gyakran kapcsolódnak egymáshoz, és gyakran fedik egymást.
568
Így ezt a minősítést sem az egyes említett kategóriák, sem pedig az egyes szóban forgó magatartások tekintetében nem fogadták el. Nincs tehát helye e minősítésnek a Credit Suisse által „az árak meghatározására vonatkozó megbeszélések” cím alatt azonosított kategórián belül csoportosított 25 megbeszélés tekintetében, amelyek időpontjait e bank válaszának C.1. melléklete tartalmazta.
569
Másodszor, amint az a fenti 110. pontból kitűnik, mivel a keresetlevélben vagy a válaszban még röviden sem fogalmazták meg a kifejezetten a Credit Suisse által ezen, „az árak meghatározására vonatkozó megbeszélések” című kategóriába csoportosított 25 megbeszélésre vonatkozó kifogásokat, ezért azok elfogadhatatlanok.
570
Ebből következik, hogy a Credit Suisse első jogalapjának az árak meghatározására vonatkozó megbeszélések „cél általi korlátozásnak” való téves minősítésére alapított második részét el kell utasítani.
571
Ugyanakkor meg kell vizsgálni a Credit Suisse által az első jogalapja második részének alátámasztására felhozott, az első jogalap első része keretében az árak meghatározására vonatkozó megbeszélések állítólagos versenyt támogató hatására vonatkozó érveket, amennyiben azok a Bizottság által a szóban forgó magatartások összességükben vett „cél általi korlátozásnak” minősítése során elkövetett hibákra alapított kifogásait támasztják alá, többek között a vitatott jogsértés jogi és gazdasági hátterének nem megfelelő figyelembevétele miatt.
572
Ennek során figyelembe kell venni azokat az érveket, amelyek alkalmasak arra, hogy megkérdőjelezzék a szóban forgó magatartások „cél általi korlátozásnak” minősítését, noha azokat formálisan az első jogalap elutasított második részének alátámasztása érdekében terjesztették elő, ugyanakkor ugyanúgy relevánsak e jogalap első részének értékelése szempontjából (lásd analógia útján: 2023. szeptember 21‑iFachverband Spielhallen és LM kontra Bizottság ítélet, C‑831/21 P, EU:C:2023:686, 48. pont).
b)
A szóban forgó magatartások „cél általi korlátozásnak” minősítéséről
1) Előzetes észrevételek
573
Emlékeztetni kell arra, hogy ahhoz, hogy az összejátszásra irányuló magatartás az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésében főszabályként meghatározott tilalom hatálya alá tartozzon, az szükséges, hogy annak „célja vagy hatása” a belső piacon belüli verseny érzékelhető megakadályozása, korlátozása vagy torzítása legyen (2020. január 30‑iGenerics [UK] és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 62. pont).
574
Ebből következik, hogy e rendelkezés a Bíróság értelmezése szerint egyértelműen különbséget tesz a „cél általi versenykorlátozás” és a „hatás általi versenykorlátozás” fogalma között, amelyek mindegyikére eltérő bizonyítási szabályok vonatkoznak (2020. január 30‑iGenerics [UK] és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 63. pont).
575
Így a „cél általi korlátozásnak” minősülő magatartások esetében nem szükséges feltárni, még kevésbé pedig bizonyítani a versenyre gyakorolt hatásokat annak érdekében, hogy e magatartásokat az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése értelmében vett „versenykorlátozásnak” lehessen minősíteni, mivel a tapasztalat azt mutatja, hogy az ilyen magatartások a termelés csökkenésével és az árak növekedésével járnak, és a forrásoknak különösen a fogyasztók hátrányára való kedvezőtlen elosztását eredményezik. Az ilyen magatartásokat illetően csak azt kell bizonyítani, hogy azok ténylegesen a „cél általi korlátozásként” minősítés alá tartoznak, az alá nem támasztott egyszerű állítások ugyanakkor e tekintetben nem elegendők (2020. január 30‑iGenerics [UK] és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 64. és 65. pont).
576
Ezzel szemben, amikor valamely megállapodás, vállalkozások társulásai által hozott döntés vagy összehangolt magatartás versenyellenes célja nem bizonyított, meg kell vizsgálni annak hatásait annak bizonyítása érdekében, hogy a verseny ténylegesen érezhetően akadályozva vagy korlátozva volt, illetve torzult (lásd: 2020. január 30‑iGenerics [UK] és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 66. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
577
A Bíróságnak a megtámadott határozat (623)–(626) preambulumbekezdésében lényegében felidézett ítélkezési gyakorlatából az is kitűnik, hogy a „cél általi korlátozás” fogalmát szigorúan kell értelmezni, és csakis bizonyos típusú, vállalkozások közötti összejátszásokra alkalmazható, amelyek önmagukban és tartalmukat, továbbá az általuk elérni kívánt célkitűzéseket, valamint azt a gazdasági és jogi hátteret figyelembe véve, amelybe illeszkednek, a verseny tekintetében elegendő károssági fokot mutatnak ahhoz, hogy úgy lehessen tekinteni, hogy hatásaikat nem szükséges megvizsgálni, mivel a vállalkozások közötti egyeztetés bizonyos formái jellegüknél fogva úgy tekinthetők, hogy károsak a rendes verseny megfelelő működésére. Az említett háttér értékelése keretében figyelembe kell venni az érintett termékek vagy szolgáltatások jellegét, valamint az érintett piac vagy piacok működésének és szerkezetének tényleges feltételeit (lásd ebben az értelemben: 2020. január 30‑iGenerics [UK] és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 67. és 68. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
2) A verseny tekintetében a magatartás „cél általi korlátozásnak” minősítéséhez megkövetelt károssági fokról
578
A Crédit agricole úgy véli, hogy az ítélkezési gyakorlat „rendkívül magas küszöböt” határoz meg annak megállapításához, hogy az információcsere „cél általi korlátozásnak” minősíthető, amit megerősít az [EUMSZ 101. cikknek] a horizontális együttműködési megállapodásokra való alkalmazhatóságáról szóló iránymutatás (HL 2011. C 11., 1. o.) 72–74. pontja, valamint a 2019. szeptember 24‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet (T‑105/17, EU:T:2019:675, 184. pont).
579
A Credit Suisse arra is utal, hogy valamely magatartás „cél általi korlátozásnak” minősítése csak akkor fogadható el, ha a megszerzett tapasztalat és a közgazdasági elmélet „egyértelműen” alátámasztja, hogy ez a magatartás káros a versenyre.
580
E tekintetben a fenti 573–577. pontból az következik, hogy a szóban forgó magatartások „cél általi korlátozásnak” minősítése érdekében a Bizottságnak bizonyítania kellett volna, hogy e magatartások – legyen szó akár információcseréről, akár más típusú versenyellenes magatartásról – nem „rendkívül magas károssági küszöböt” jelentettek a verseny tekintetében, amint arra a Crédit agricole hivatkozik, pusztán elegendő károssági fokot, amint arra a Bíróság a 2023. január 12‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítéletben (C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 106. pont) emlékeztetett.
581
Az [EUMSZ 101. cikknek] a horizontális együttműködési megállapodásokra való alkalmazhatóságáról szóló iránymutatás 72–74. pontja nem cáfolhatja meg azt a következtetést, hogy a Bizottságnak nem kell a verseny tekintetében „rendkívül magas károssági küszöböt” megállapítania ahhoz, hogy a magatartásokat „cél általi korlátozásnak” minősítse.
582
Az a tény, hogy ezen iránymutatás kimondja, hogy „kevésbé valószínű, hogy a jövőbeni szándékokra vonatkozó információcserére versenyt támogató okokból kerülne sor, mint az aktuális információk cseréje esetén”, kétségkívül arra utalhat, hogy a jövőbeli magatartásokkal kapcsolatos információcsere a priori problematikusabb, mint a jelenlegi adatokra vonatkozó információcsere. Az említett iránymutatás azonban semmi esetre sem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a jelenlegi információcserék nem minősíthetők „cél általi korlátozásnak”, vagy hogy az ilyen minősítés a fenti 580. pontban felidézett ítélkezési gyakorlatban elfogadottnál magasabb szintű bizonyítékot igényel a verseny tekintetében azok káros hatására vonatkozóan.
583
Ehhez hasonlóan a Credit Suisse tévesen hivatkozik arra, hogy a megszerzett tapasztalatnak és a közgazdasági elméletnek „egyértelműen” alá kell támasztania a versenyre gyakorolt káros hatást, és ennélfogva a Bizottság által „cél általi korlátozásnak” minősített magatartások önmagukban versenyellenes jellegét.
584
Egyrészt, a 2020. április 2‑iBudapest Bank és társai ítélet (C‑228/18, EU:C:2020:265) 76. pontja ellenére, amelyre e bank hivatkozik, a Bíróság ezen ítéletet követően kifejezetten kimondta, hogy ahhoz, hogy e magatartást egy adott ügyben a Bizottság cél általi versenykorlátozásnak minősíthessen, egyáltalán nem követelmény, hogy a Bizottság korábban már szankcionálta ugyanazt a magatartást (lásd ebben az értelemben: 2021. március 25‑iXellia Pharmaceuticals és Alpharma kontra Bizottság ítélet, C‑611/16 P, EU:C:2021:245, 119. pont).
585
Másrészt, a közgazdasági elméletre alapított érvet illetően meg kell állapítani, hogy a Credit Suisse nem hoz fel semmilyen bizonyítékot annak alátámasztására, és nem határozza meg annak pontos terjedelmét sem. Ezenkívül válaszában jelezte, hogy nem állítja, hogy a gazdasági szakirodalom állításai meghatározóak annak bizonyításakor, hogy valamely magatartásnak versenyellenes célja van‑e, és arra sem törekszik, hogy a Bizottságra hárítsa azon gazdasági szakirodalom beszerzésének terhét, amely lehetővé teszi annak megállapítását, hogy valamely magatartás cél általi versenykorlátozást valósít meg.
586
Egyébiránt az ítélkezési gyakorlatból egyáltalán nem tűnik ki, hogy – amint arra a Crédit agricole hivatkozik – valamely magatartás verseny tekintetében fennálló elegendő károssági fokát, amely alapján azt „cél általi korlátozásnak” lehet minősíteni, az e magatartásban részt vevő minden egyes vállalkozás esetében külön‑külön kellene értékelni.
587
Éppen ellenkezőleg, ezt az értékelést, amely meghatározza a szóban forgó magatartás egészére alkalmazandó bizonyítási szabályokat (lásd ebben az értelemben: 2020. január 30‑iGenerics [UK] és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 63. pont), e magatartás objektív jellemzőire tekintettel és az abban részt vevő egyes vállalkozások sajátos helyzetének figyelembevétele nélkül kell elvégezni.
588
Így, amint azt a Crédit agricole a tárgyaláson elismerte, a vállalkozás kartellben játszott csekély szerepe nem befolyásolhatja e kartell „cél általi korlátozásnak” minősítését az abban részt vevő valamennyi vállalkozás tekintetében.
589
Ugyanezen okokból a Crédit agricole a szóban forgó magatartások „cél általi korlátozásnak” minősítésének vitatása érdekében nem hivatkozhat eredményesen arra, hogy nem vett részt bizonyos megbeszéléseken, mint például a 2013. január 18‑i vagy 31‑i megbeszélésen, vagy arra, hogy a Bizottság vele szemben az 1. kategóriába tartozó megbeszéléseknek csak egy példájára hivatkozott.
3) A szóban forgó magatartások Bizottság általi értékeléséről
590
Amint az a fenti 554–557. és 563–566. pontból kitűnik, a Crédit agricole és a Credit Suisse lényegében a szóban forgó magatartások gazdasági hátterének értékelése, a verseny tekintetében fennálló káros hatásuk értékelése, valamint e magatartások lényegében „igazolt” jellegének értékelése során elkövetett hibákat ró fel a Bizottságnak.
i) A szóban forgó magatartások gazdasági hátterének a Bizottság általi értékelésére vonatkozó kifogásokról
591
A Crédit agricole és a Credit Suisse a szóban forgó magatartások „cél általi korlátozásnak” való téves minősítésére alapított kifogásaik keretében együttesen, illetve külön‑külön egyszerre az indokolási kötelezettség megsértését és a megtámadott határozat téves indokolását kifogásolja a vitatott jogsértés gazdasági hátterének figyelembevétele szempontjából.
– A Crédit agricole vitatott jogsértés gazdasági hátterére vonatkozó értékelés hiányára alapított kifogásáról
592
Első jogalapjának második részében a Crédit agricole többek között azt rója fel a Bizottságnak, hogy „nem végezte el a cél általi jogsértés megállapításának alátámasztásához szükséges elemzést”.
593
Ez az érvelés, amelyet úgy kell érteni, mint amely azt rója fel a Bizottságnak, hogy a vitatott jogsértés gazdasági összefüggéseit illetően megsértette az indokolási kötelezettségét, megalapozatlan.
594
A megtámadott határozat (3)–(65) preambulumbekezdéséből ugyanis kitűnik, hogy a Bizottság részletesen bemutatta a szóban forgó termékeket, a szereplőket és az OSSA‑k másodlagos piacának működését, valamint az e piacon folytatott kereskedési gyakorlatot. Ismertette különösen az árjegyzők sajátos szerepét, amelyek funkcióira e határozat (19) preambulumbekezdésében emlékeztetett.
595
Ráadásul az érintett bankok által a közigazgatási eljárás során előadott érvekre válaszolva a Bizottság a megtámadott határozat (690)–(734) preambulumbekezdésében kifejtette azokat az okokat, amelyek miatt sem az e bankok által önkéntes alapon gyakorolt árjegyzői funkció, sem az árfeltárás (price discovery) hasznossága nem kérdőjelezi meg a szóban forgó magatartások versenyellenes céljára vonatkozó értékelését.
596
Ennek keretében a Bizottság a megtámadott határozat (690)–(703) preambulumbekezdésében megállapította, hogy az érintett bankoknak jelentős árjegyzői funkciójuk van, ami indokolta, hogy a Bizottság ne kifogásolja velük szemben a kizárólag kétoldalú ügyletek megtárgyalására és végrehajtására, valamint a kereskedők közötti piacon a kockázatok kompenzálására irányuló megbeszéléseket, amint azt e határozat (662) preambulumbekezdésében jelezte (lásd analógia útján: 2019. szeptember 24‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, T‑105/17, EU:T:2019:675, 152. pont).
597
A Bizottság mindazonáltal indokolással elutasította az említett árjegyzői funkció gyakorlásán alapuló érveket, a megtámadott határozat (695) preambulumbekezdésében megjegyezve, hogy egyértelmű, hogy az érintett bankok kereskedői szerepe nem csupán abban állt, hogy „a likviditás előmozdításával támogassák az OSSA‑kkal kereskedni kívánó ügyfeleiket”, ahogyan azt a felperesek a közigazgatási eljárás során állították. Szintén indokolással ellátva jelezte, hogy a szóban forgó megbeszélések túlmutattak a likvid eszközök kockázatok csökkentése érdekében végzett jogszerű keresésén, különösen mivel ahhoz vezettek, hogy a kereskedők ügyfeleik tudta nélkül egyeztetnek egymással, ami csökkentette ez utóbbiak azon lehetőségét, hogy önállóan és versenyszerűen meghatározott árakban részesüljenek. Ehhez hasonlóan a kereskedők együttműködtek egymással, megosztva egymással az ügyfeleik megközelítésével kapcsolatos ismereteiket annak érdekében, hogy ez utóbbiakkal olyan műveleteket végezzenek, amelyek a kölcsönös érdekeiknek feleltek meg (a megtámadott határozat (703) preambulumbekezdése).
598
A megtámadott határozat (704)–(713) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette azokat az okokat is, amelyek miatt el kell utasítani az árfeltárás szükségességére alapított, az egyes befektetők javára és az érintett bankok hátrányára fennálló információs aszimmetriából eredő érveket. A megtámadott határozat (709) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy az OSSA‑kereskedők az értékpapírok egy kategóriájára specializálódtak, és elvárható volt, hogy jól tájékozottak legyenek a releváns külső eseményekről. E határozat (710) preambulumbekezdésében arra is rámutatott, hogy az érintett kereskedők nem szorítkoztak az információcserére annak érdekében, hogy elrettentsék a „tájékozott” ügyfeleket (smart‑money clients), hanem valamennyi ügyféltípusra vonatkozóan érzékeny üzleti információkat cseréltek. Egyébiránt a Bizottság kifejtette azokat az okokat, amelyek miatt nem adott helyt a szóban forgó információcserék versenyt támogató hatásaira alapított állításnak (a megtámadott határozat (713) preambulumbekezdése).
599
A megtámadott határozat (714)–(719) preambulumbekezdésében a Bizottság végül elutasította a Crédit agricole arra alapított érvét, hogy a kicserélt adatok nyilvánosak vagy gyorsan elavultak, rámutatva többek között arra, hogy a közelmúltbeli ügyletekre vonatkozó információk hasznosak a piaci tendenciák és a jövőbeli kereskedési lehetőségek értékelése szempontjából.
600
A fentiekre tekintettel a Crédit agricole nem állíthatja érvényesen, hogy a Bizottság a vitatott jogsértés gazdasági hátterének leírását illetően megsértette az indokolási kötelezettségét.
601
Ennélfogva az első jogalap második részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
– A Crédit agricole és a Credit Suisse vitatott jogsértés gazdasági hátterének téves értékelésére alapított kifogásairól
602
Jogalapjaik első részében a Crédit Agricole és a Credit Suisse azt kifogásolják, hogy a Bizottság nem vette kellőképpen figyelembe az OSSA‑piac jellemzőit. Közelebbről, a Bizottság nem vizsgálta meg e piac oligopolisztikus, vagy ellenkezőleg, atomisztikus jellegét, holott az érintett piac összefonódása releváns tényező az információcsere verseny tekintetében fennálló káros hatásának értékelése szempontjából.
603
Másodszor, a Bizottság tévesen értékelte az OSSA‑k másodlagos piacának működését, lényegében azáltal, hogy nem vette kellően figyelembe az érintett bankok által végzett árjegyzői funkciót, ami arra a téves következtetésre vezetett, hogy a szóban forgó magatartások egy része a szóban forgó egységes és folyamatos jogsértés versenyellenes célját alátámasztónak tekinthető.
604
Így a Bizottság nem vette megfelelően figyelembe azt a tényt, hogy az árjegyzők által nyújtott közvetlen szolgáltatások azzal jártak, hogy egymás között kereskednek, és folyamatosan és alaposan kutatják az árakat (a „piac irányát”) és a likviditási forrásokat, valamint azt a tényt is, hogy közöttük bizonyos fokú együttműködés, valamint érzékeny kereskedelmi információk rendszeres áramlása állt fenn. E tekintetben a Crédit agricole arra hivatkozik, hogy „a kereskedő[k] megérti[k], hogy az árak hogyan alakultak a múltban annak érdekében, hogy tudj[ák], mit kell tenni[ük] a piacok elnyerése érdekében”.
605
Harmadszor, a Credit Suisse szerint a Bizottság nem teljesítette az annak bizonyítására vonatkozó kötelezettségét, hogy különleges körülmények nem kelthettek kétséget az érintett megállapodás feltételezett káros hatását illetően, amint azt Bobek főtanácsnok Budapest Bank és társai ügyre vonatkozó indítványának (C‑228/18, EU:C:2019:678) 48. pontja megköveteli.
606
Ami először is azt a kritikát illeti, hogy az OSSA‑piac jellemzőit nem vették kellőképpen figyelembe, a Bizottság emlékeztet arra, hogy a Bíróság már megállapította, hogy a olyan megállapodások esetén, amelyek a verseny különösen súlyos megsértését jelentik, a magatartás gazdasági és jogi összefüggéseinek elemzése arra korlátozódhat, ami feltétlenül szükségesnek bizonyul a cél általi versenykorlátozás fennállásának megállapításához (lásd: 2017. április 27‑iFSL és társai kontra Bizottság ítélet, C‑469/15 P, EU:C:2017:308, 107. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
607
Mindazonáltal a fenti 577. pontban említett valamennyi tényező figyelembevételének mindenképpen fel kell tárnia azokat a pontos okokat, amelyek miatt a szóban forgó magatartás a verseny tekintetében elegendő károssági fokot mutat ahhoz, hogy a verseny megakadályozását, korlátozását vagy torzítását célzó magatartás megállapítását megalapozza (lásd ebben az értelemben: 2014. szeptember 11‑iCB kontra Bizottság ítélet, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, 69. pont; 2023. december 21‑iEuropean Superleague Company ítélet, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 168. pont).
608
Ezenfelül az OSSA‑piachoz hasonló környezetben a Bizottság nem hivatkozhat a fenti 606. pontban említett ítélkezési gyakorlatra.
609
Ez különösen azzal függ össze, hogy a jelen ügyhöz hasonló összetett piacon, amelyet a különböző érintett szereplők közötti folyamatos és jelentős információáramlás jellemez, a szóban forgó magatartások elegendő károssági fokának meghatározása az érintett bankok kereskedői közötti megbeszélések részletes elemzését feltételezi. E tekintetben a Bizottság maga is elismerte a megtámadott határozat (46) és (662) preambulumbekezdésében, hogy e határozat bizonyos – szociális célú vagy a kétoldalú ügyletek lehetőségének tanulmányozására, vagy a piac mindenki által már ismert irányáról való információcserére irányuló – megbeszélésekre nem vonatkozott.
610
Ugyanakkor meg kell állapítani, amint azt a Törvényszék a fenti 594–599. pontban kiemelte, hogy a Bizottság figyelembe vette többek között a szóban forgó termékek jellegét, valamint az érintett bankok által ellátott funkciókat.
611
Következésképpen, ellentétben a Credit Suisse állításával, ez az intézmény nem szorítkozott arra, hogy az OSSA‑piacon kívüli más piacokon vagy pénzügyi piacokon folytatott információcserére hivatkozva feltételezze, hogy a szóban forgó magatartás jelentősen csökkentette az OSSA‑piac szokásos bizonytalanságait az érintett bankok javára és más piaci szereplők kárára.
612
Bár igaz, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban nem vette kifejezetten figyelembe az OSSA‑piac koncentrációját, ilyen mulasztást nem lehet megalapozottan kifogásolni vele szemben.
613
Eltekintve ugyanis attól, hogy a felperesek nem állítják, hogy a közigazgatási eljárás során felvetették, hogy a szóban forgó magatartás „cél általi korlátozásnak” minősítése céljából figyelembe kell venni ezt az elemet, az OSSA‑piac koncentrációjának elemzése elmulasztására alapított kifogások lényegében a korábbi ítélkezési gyakorlatra való általános hivatkozásokon alapulnak, és így nem teszik egyértelművé azt a jelentőséget, amelyet egy ilyen elemzésnek a jelen ügyben tulajdonítottak volna.
614
Így a felperesek nem bizonyították, hogy ez az elemzés mennyiben lett volna releváns a velük szemben kifogásolt magatartások, vagyis az árak összehangolása, a piac vagy az ügyfélkör felosztása, illetve érzékeny kereskedelmi információk cseréje tekintetében.
615
Ez utóbbi magatartásokat illetően egyébiránt meg kell jegyezni, hogy még ha a Bíróság eredetileg figyelembe is vehette azon piac oligopolisztikus jellegét, amelyen érzékeny kereskedelmi információk cseréjére került sor (lásd ebben az értelemben: 1998. május 28‑iDeere kontra Bizottság ítélet, C‑7/95 P, EU:C:1998:256, 75. és 88–90. pont), különösen a 2015. március 19‑iDole Food és Dole Fresh Fruit Europe kontra Bizottság ítéletből (C‑286/13 P, EU:C:2015:184) kitűnik, hogy az uniós bíróság elismerhette az ilyen információcserék versenyellenes célját, anélkül hogy figyelembe vette volna azon termékpiac oligopolisztikus jellegét, amelyen azokra sor került (lásd ebben az értelemben: 2021. szeptember 29‑iNichicon Corporation kontra Bizottság ítélet, T‑342/18, EU:T:2021:635, 105–112. pont [nem tették közzé]), sőt ilyen piaci összefonódás hiányában is (lásd ebben az értelemben: 2013. március 14‑iDole Food és Dole Germany kontra Bizottság ítélet, T‑588/08, EU:T:2013:130, 334. pont).
616
Másodszor, ami az OSSA piac működésének helytelen értékelésére vonatkozó kifogást illeti, meg kell jegyezni, hogy a Crédit Agricole és a Credit Suisse által felhozott érvek nem kérdőjelezik meg a Bizottság által a megtámadott határozat (19) és (690)–(697) preambulumbekezdésében tett megállapításokat, amelyek szerint az érintett bankok önkéntes alapon gyakorolták az árjegyzői funkciót, anélkül, hogy a kijelölt árjegyzőkre vonatkozó kötelezettségek kötötték volna őket, és szerepük nem kizárólag abban állt, hogy az OSSA‑kkal kereskedni kívánó ügyfeleik számára elősegítsék a likviditást.
617
A Bizottság által e megállapítások alátámasztása érdekében hivatkozott és a felperesek által nem vitatott hat megbeszélésből (a megtámadott határozat (693) és (696) preambulumbekezdése) ugyanis kitűnik, hogy bár e bankok kétségkívül árjegyzői funkciót gyakoroltak, kereskedési tevékenységük nem korlátozódott erre az egyetlen funkcióra, és arra is irányult, hogy maximalizálják nyereségüket.
618
Másrészt, annak ellenére, hogy az érintett bankok hivatalosan nem rendelkeztek árjegyzői funkcióval, a Bizottság mindazonáltal gondot fordított arra, hogy a megtámadott határozatban figyelembe vegye e feladat ellátását.
619
A Bizottság ily módon különbséget tett az árjegyzők és a végső befektetők (end‑investors) közötti és az árjegyzők közötti, többek között likvid eszközök keresése (liquidity sourcing) érdekében végzett kereskedési tevékenységek között.
620
Ebben az értelemben a Bizottság a megtámadott határozat (42) és (43) preambulumbekezdésében kiemelte, hogy a jelen ügy nem érinti az érintett gazdasági szereplők között rendes tevékenységük során folytatott megbeszéléseket, amelyek olyan kérdésekre vonatkoztak, mint a szükséges információk szolgáltatása, amelyek célja a közöttük potenciális partnerként vagy potenciális ügyfélként fennálló tranzakciós lehetőségek feltárása, vagy a piac irányára vonatkozó megjegyzések, amit a Bizottság a megtámadott határozat (661)–(663) és (699) preambulumbekezdésében is megerősített, rámutatva, hogy nem kérdőjelezte meg az érintett bankok kereskedői közötti szerződéses tárgyalások keretében kicserélt információkat.
621
Ennélfogva a Bizottság többek között a megtámadott határozat (649) és (650) preambulumbekezdésében helyesen állapíthatta meg, hogy a Crédit agricole és a Credit Suisse nem hivatkozhat eredményesen az árjegyzői funkciójára, mivel magatartásuk meghaladta azt, amit az ilyen árjegyzőktől általában elvárnak.
622
Harmadszor, ami a Bobek főtanácsnok Budapest Bank és társai ügyre vonatkozó indítványának (C‑228/18, EU:C:2019:678) 48. pontjára alapított kifogást illeti, meg kell jegyezni, hogy – amint az a fenti 616–621. pontból kitűnik – a Bizottság helyesen és mindenféleképpen elutasította a felpereseknek az OSSA‑piac sajátos körülményeire és különösen az érintett bankok árjegyzői funkcióira alapozott érveit.
623
Következésképpen a Crédit Agricole és a Credit Suisse érveit, amelyek az OSSA‑piac – és különösen az árjegyzői funkciójuk – téves értékelésén alapulnak, mint megalapozatlanokat el kell utasítani.
624
Mindazonáltal annak ellenére, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság nem állapított meg annyi jogsértést, mint amennyi a megtámadott határozat (103) és (613) preambulumbekezdésében említett kategóriák száma (a fenti 87., 364. és 445. pont), e következtetés nem dönti el előre azt a tényt, hogy a Bizottság minden egyes szóban forgó magatartástípus, sőt minden egyes kifogásolt megbeszélés tekintetében tévesen értékelhette e magatartások versenyre gyakorolt kellően káros jellegét ahhoz, hogy hozzájáruljon a szóban forgó magatartások „cél általi korlátozásnak” minősítéséhez, amit az alábbiakban kell megvizsgálni.
ii) A Crédit agricole és a Credit Suisse szóban forgó magatartások versenyre gyakorolt nem kellően káros jellegére alapított kifogásairól
625
A szóban forgó magatartások „cél általi korlátozásnak” való téves minősítésére alapított kifogásaik keretében a Crédit agricole és a Credit Suisse azt kifogásolják, hogy a Bizottság tévesen állapította meg, hogy e magatartások a verseny tekintetében elegendő káros hatást mutatnak ahhoz, hogy azokat „cél általi korlátozásnak” lehessen minősíteni.
626
A Crédit agricole szerint a 3. és 4. kategóriába sorolt információcsere nem jövőbeli árakra vagy előretekintő információkra vonatkozik, hanem korábbi árakra, potenciális ügyletekre vagy konkrét ügyfelekkel kapcsolatos, áraktól független aggályokra. Ráadásul nem képezik rendszeres információcsere részét. Az ilyen információcserék – mint például a 3. kategóriába sorolt 2013. március 19‑i, május 24‑i és július 25‑i, valamint a 4. kategóriába sorolt 2013. március 19‑i, 2013. június 3‑i és 2014. augusztus 6‑i információcsere – ezért nem vehetők figyelembe a szóban forgó magatartás „célzott korlátozásnak” minősítése szempontjából, mivel „a Bizottság által alkalmazottól egyértelműen hihető más értelmezésük is létezik”. Ezen túlmenően a Bizottság által megállapított azon tény, hogy a szóban forgó információcsere információs aszimmetriát eredményezett az érintett bankok számára, nem releváns, mivel az OSSA‑piacon jellegénél fogva információs aszimmetria áll fenn. Végül a Bizottság nem vizsgálta, hogy az információcsere csökkentette vagy megszüntette‑e az OSSA‑piac működésével kapcsolatos bizonytalanságot.
627
Az 1., 2. és 5. kategóriába sorolt magatartások sem tekinthetők úgy, mint amelyek elegendő káros hatást mutatnak a verseny tekintetében ahhoz, hogy azokat figyelembe lehessen venni a szóban forgó magatartások „cél általi korlátozásnak” minősítése céljából, mivel a 2013. január 18‑i és 31‑i, a 2013. február 15‑i, a március 21‑i és július 10‑i, valamint a 2015. március 12‑i megbeszélések nem tártak fel az érintett bankok közötti összehangolást.
628
A Credit Suisse szerint az árjegyzők esetében nem kifogásolható, hogy a bróker képernyőjén megjelenített „árat megölik”, annak érdekében, hogy az ügyleteket közvetlenül egymás között bonyolítsák le, mint a 2010. szeptember 28‑i és a 2013. január 10‑i megbeszélések során. Amint az a 2019. szeptember 24‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet (T‑105/17, EU:T:2019:675) 178. pontjából kitűnik, az sem kifogásolható, hogy a (hosszú vagy rövid) készletpozíciókra vonatkozó információkat megosztják egymás között, mivel ez lehetővé teszi a kereskedők közötti ügyletek lehetőségeinek könnyebb megtalálását.
629
Előzetesen rá kell mutatni, hogy a Törvényszék a fenti 185–310. pontban már rögzítette, hogy a Bizottság helyesen állapította meg, hogy e magatartások versenyellenes jellegűek.
630
Következésképpen a felperesek fenti 626–628. pontban említett kifogásainak vizsgálata keretében kizárólag azt kell értékelni, hogy e magatartások a verseny tekintetében elegendő károssági fokot mutatnak‑e ahhoz, hogy azokat összességükben „cél általi korlátozásnak” lehessen minősíteni.
631
E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság az érintett bankokkal szemben olyan egységes és folyamatos jogsértést rótt fel, amely a kifogásközlésnek a megtámadott határozat 118. lábjegyzetében hivatkozott 1. mellékletében említett több mint 200 megbeszélésből áll, amelyek közül több mint 120 megbeszélést elemez e határozat szövege, és amelyek közül az első jogalapjuk keretében a Crédit agricole csak tizenegyet (lásd a fenti 100–107., valamint 625. és 627. pontot), míg a Credit Suisse csak hármat (lásd a fenti 108–113. és 628. pontot) kifogásolt szabályszerűen.
632
Másodszor, a Bizottság e megbeszéléseket összességükben véve „cél általi korlátozásnak” minősítette, anélkül hogy e minősítést alkalmazta volna e megbeszélések mindegyike vagy azon öt kategória mindegyike tekintetében, amelybe e megbeszéléseket sorolták.
633
A megtámadott határozat (614)–(616) preambulumbekezdésében a Bizottság mindazonáltal szemléltetésképpen úgy ítélte meg, hogy az 1. és 2. kategóriába sorolt megbeszélések az érintett bankok közötti „árösszehangolást” tártak fel, míg a 3. és 4. kategóriába sorolt megbeszélésekből kitűnt „érzékeny információk közlése – a kereskedők saját kezdeményezésére vagy kérésre – annak érdekében, hogy más kereskedők ezeket felhasználhassák a kereskedési tevékenységekre, valamint a kereskedési és árrögzítési stratégiákra vonatkozó információkként”, és hogy az 5. kategóriába sorolt megbeszélések „kereskedési tevékenységek [összehangolását]” fedték fel.
634
Ebből következik, hogy el kell dönteni, hogy a Crédit agricole és a Credit Suisse kifogásai, az általuk érvényesen kifogásolt tizennégy megbeszéléssel együttesen vizsgálva, megkérdőjelezhetik‑e a Bizottság által elfogadott „cél általi korlátozásnak” minősítést, amelyet már alátámasztanak a több mint 120 olyan megbeszélésre vonatkozó értékelések, amelyeket e bankok nem vitattak, illetve amelyeket e bankok nem vitattak szabályszerűen, és amelyeket ennélfogva véglegesen megállapítottnak kell tekinteni, csakúgy, mint a Bizottság által azokból levont következtetéseket.
635
Mindjárt az elején hangsúlyozni kell, amint azt a Törvényszék a fenti 186. pontban már kiemelte, hogy amikor a Bizottság az EUMSZ 101. cikk megsértésének megállapítása keretében okirati bizonyítékokra hivatkozik, az érintett vállalkozások feladata, hogy ne csak a Bizottság elméletének hihető alternatíváját mutassák be, hanem hivatkozzanak a megtámadott határozatban a jogsértés megtörténtének alátámasztására előterjesztett bizonyítékok elégtelen voltára is.
636
Először is, ami az árak összehangolására irányuló magatartásokat – függetlenül attól, hogy azokat meghatározott partnerek vagy általában a piac tekintetében hajtották‑e végre –, valamint a kereskedési tevékenységek összehangolására irányuló magatartásokat illeti, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint azok a verseny tekintetében elegendő károssági fokot mutatnak ahhoz, hogy jellegüknél fogva károsnak lehessen tekinteni őket a rendes verseny megfelelő működésére.
637
Az előző pontban említett első magatartásokat olyan versenytársak közötti horizontális árrögzítéseknek kell tekinteni, amelyek úgy tekinthetők, hogy annyira valószínűen negatív hatásokkal járnak különösen a termékek és szolgáltatások árára, mennyiségére vagy minőségére, hogy úgy tekinthető, hogy az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének alkalmazásában szükségtelen bizonyítani, hogy tényleges hatásokat gyakorolnak a piacra (lásd: 2020. április 2‑iBudapest Bank és társai ítélet, C‑228/18, EU:C:2020:265, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
638
Amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (645), (648) és (653) preambulumbekezdésében helyesen rámutatott, az érintett bankok ily módon megegyeztek az egyes bankok által az ügyfélnek ajánlott árakban, akár úgy, hogy ezen ügyfél tekintetében azonos árakat rögzítettek, akár úgy, hogy megállapodtak abban, hogy egyikük versenyképesebb árat fog kínálni, mint a másik. Emellett megvitatták és közösen alakították ki az értékesítési irodáikon vagy a brókereiken keresztül a piacon bemutatott kötvények árát, ami összehangolt áron történő vételre vagy értékesítésre vonatkozó ajánlatokban, illetve érdekeltségi listák vagy összehasonlítási listák („comps lists”) megküldésében nyilvánult meg, vagyis egy kereskedő által egy új kötvénykibocsátással összefüggésben készített olyan listák formájában, amelyek az új kibocsátás (a megtámadott határozat (54) preambulumbekezdése) jellemzőivel hasonló jellemzőkkel (lejárat, hozam) rendelkező kötvények árait mutatják be az értékesítési irodáiknak, összehangolt árakkal.
639
A fenti 636. pontban említett második magatartásokat olyan, a piac vagy az ügyfélkör felosztására irányuló magatartásoknak kell tekinteni, amelyek önmagukban versenykorlátozó célúak (2013. december 19‑iSiemens és társai kontra Bizottság ítélet, C‑239/11 P, C‑489/11 P és C‑498/11 P, nem tették közzé, EU:C:2013:866, 218. pont), amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (646) és (681) preambulumbekezdésében lényegében rámutatott.
640
Az ilyen magatartások arra késztették az érintett bankokat, hogy tartózkodjanak vételi vagy eladási ajánlatok megtételétől, hogy visszavonják (kill) a piacról a vételi vagy eladási ajánlatokat, amennyiben fennáll annak a veszélye, hogy versenyre lépnek egymással vagy zavarják egymást, illetve hogy felosszák egymás között az ügyleteket, és egy adott ügyfél keresletének kielégítése érdekében összeolvasszák vagy csökkentsék pozícióikat (amint azt egymással közölték), ami többek között korlátozta e bankok ügyfeleinek kereskedési pozícióját, amint arra lényegében a Bizottság a megtámadott határozat (703) preambulumbekezdésében rámutatott.
641
Ráadásul a Crédit agricole és a Credit Suisse nem állíthatják megalapozottan, hogy a 2010. szeptember 28‑i, a 2013. január 10‑i, 18‑i és 31‑i, február 15‑i, március 21‑i és július 10‑i, valamint a 2015. március 12‑i megbeszéléseket tévesen vették figyelembe a szóban forgó magatartások összességükben „cél általi korlátozásnak” minősítése céljából.
642
Ami a 2013. január 18‑i és 31‑i megbeszéléseket illeti, a Törvényszék a 188–200. pontban már megállapította, hogy a Bizottság ezen információcserék versenyellenes jellegét illetően semmilyen hibát nem követett el. Ráadásul a Crédit agricole által felhozott érvek lényegében nem a szóban forgó magatartások versenyre gyakorolt különös káros hatásának értékelésére vonatkoznak.
643
Ami a 2010. szeptember 28‑i, valamint a 2013. január 10‑i megbeszéléseket illeti, amint az a fenti 269–278. és 287–295. pontból kitűnik, azok legalábbis a Credit Suisse és a Deutsche Bank kereskedői kereskedési tevékenységeinek összehangolására utalnak – amennyiben az egyik azt javasolta a másiknak, hogy vonják vissza az egyik bróker képernyőjén megjelenített árat, amikor ez utóbbi harmadik személlyel tárgyalt –, és anélkül, hogy e bankok bizonyíthatnák, hogy a Bizottság által e megbeszélések versenyellenes jellegére vonatkozóan előterjesztett bizonyítékok elégtelenek voltak.
644
Ami a 2013. február 15‑i megbeszélést illeti, és amint az a fenti 201–208. pontból kitűnik, az legalábbis egy árösszehangolásra utal, amelynek révén a Crédit agricole és a Deutsche Bank közösen vitatták meg és alakították ki áraikat a valamely ügyfélnek ajánlott kötvényekért, annak ellenére, hogy egy a Crédit agricole által hasonlónak tartott megbeszélést nem rótták fel egy harmadik személy banknak.
645
Ami a 2013. március 21‑i megbeszélést illeti, amint az a fenti 217–227. pontból kitűnik, az kétségkívül nem tekinthető olyannak, mint amely az árak összehangolását tükrözi. Meg kell azonban állapítani, hogy a Crédit agricole nem hivatkozik, és a fortiori nem is bizonyítja, hogy az e megbeszélés során történt információcseréket tévesen tekintették olyan érzékeny kereskedelmi információk cseréinek, amelyek a verseny tekintetében elegendő károssági fokot mutatnak ahhoz, hogy hozzájáruljanak a szóban forgó magatartások „cél általi korlátozásnak” minősítéséhez (lásd analógia útján: 2023. január 12‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 151. pont).
646
Ami a 2013. július 10‑i megbeszélést illeti, amint az a fenti 236–243. pontból kitűnik, az legalábbis az árak összehangolására, valamint a Crédit agricole és a Deutsche Bank kereskedési tevékenységeinek összehangolására világított rá, amely az előbbi bank kereskedőjét arra késztette, hogy jelezze e második bank kereskedőjének, hogy ugyanolyan áron fog ajánlatot tenni, mint amelyet ez utóbbi előzetesen közölt.
647
Végül, ami a 2015. március 12‑i megbeszélést illeti, amint az a fenti 257–267. pontból kitűnik, az legalábbis a piac felosztására irányuló magatartásra utal, amennyiben a Crédit agricole kereskedője nem nyújtott be ajánlatot egy olyan ügyfélnek, aki kapcsolatba lépett vele, és aki a Credit Suisse kereskedőjével is kapcsolatba lépett. Ráadásul e megállapítást nem kérdőjelezheti meg a Crédit agricole azon érve, amely azon alapul, hogy a Credit Suisse kereskedője által folytatott ezen megbeszélést „valószínűleg az motiválta, hogy ugyanezen ügyfél már korábban megkérdezte a [Crédit agricole] kereskedőjét a kötvények áráról”, amint az a fenti 186. pontban felidézett ítélkezési gyakorlatból kitűnik.
648
Másodszor, ami a szóban forgó információcseréket illeti, először is meg kell állapítani, hogy azok olyan információkra vonatkoznak, amelyek egyrészt nem hozzáférhetők a nyilvánosság számára, másrészt pedig kereskedelmi szempontból érzékenyek, ellentétben azzal, amit a Crédit agricole eseti jelleggel és alá nem támasztottan állít.
649
Ezen információk nyilvánosság számára nem hozzáférhető jellegét a Bizottság a megtámadott határozat (714)–(719) preambulumbekezdésében a jogilag megkövetelt módon bizonyította, amelyek szerint az említett információk közül csak bizonyos információk lehetnek részben észlelhetők (discernible) a kereskedők képernyőin vagy a brókerplatformokon keresztül, de azok semmiféleképpen nem tették lehetővé a végső partnerek személyének meghatározását.
650
A Crédit agricole szerint a kereskedők „folyamatosan és alaposan kutatják az árakat és a likviditási forrásokat, [hogy] hol vásárolhatnak és értékesíthetnek kötvényeket, és milyen áron”, ami indokolja a szóban forgó információcseréket. Márpedig egyrészt, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (43) és (663) preambulumbekezdésében helyesen rámutatott, a felek között jelenleg kínált vagy tervezett árakra vonatkozó információcsere jóval meghaladja azt a mértéket, amely az áraknak a kétoldalú ügyletek megtárgyalásához való megismeréséhez szükséges volt, másrészt pedig, ha a kicserélt információk ténylegesen hozzáférhetők lennének a nyilvánosság számára, akkor ezen információk cseréje felesleges lenne.
651
E tekintetben a Crédit agricole által hivatkozott 2013. július 10‑i megbeszélést illetően meg kell állapítani, hogy e bank a puszta állításon kívül semmilyen olyan bizonyítékot nem terjeszt elő, amely cáfolhatná azt a megállapítást, hogy az e megbeszélés során kicserélt információk, amelyek során a Crédit agricole kereskedője jelezte a Deutsche Bank kereskedőjének, hogy a kötvényre ugyanazon az áron fog ajánlatot tenni, mint amelyet ez utóbbi kereskedő korábban közölt vele, nem voltak nyilvánosak.
652
A Bizottság jogilag megkövetelt módon bizonyította a kicserélt információk kereskedelmi szempontból érzékeny jellegét mind a jelenlegi és jövőbeli kereskedésekre, mind pedig a közelmúltbeli kereskedésekre vonatkozó információkat illetően. E tekintetben a Bizottság a megtámadott határozat (658) és (663) preambulumbekezdésében többek között megállapította, hogy a kicserélt információk a piacon egy adott napon tevékenykedő ügyfelek tevékenységeire, az egyes érintett bankok felé kifejezett érdekeikre és kereskedési preferenciáikra vonatkoztak, beleértve az ügyfél által birtokolt vagy kereshető kötvényeket és azok mennyiségét (volume), azt a kérdést, hogy az ügyfél továbbra is vásárolhat vagy eladhat‑e, valamint hogy milyen árszinteken kívánt ügyleteket kötni, illetve kötött a közelmúltban.
653
A közelmúltbeli kereskedésre vonatkozó információkat illetően a Bizottság a megtámadott határozat (716) preambulumbekezdésében arra is rámutatott, hogy azok hasznosak lehetnek a piaci tendenciák és a jövőbeli kereskedelmi lehetőségek értékelése szempontjából, mivel a múltbeli eredmények ismerete a kereskedők számára nagyon releváns információnak minősül mind a nyomon követés, mind pedig a jövőbeli szerződések szempontjából, hivatkozva a 2019. július 12‑iSony és Sony Electronics kontra Bizottság ítélet (T‑762/15, EU:T:2019:515) 127. pontjára (nem tették közzé).
654
Bár az OSSA‑ágazat sajátos jellegére tekintettel az olyan ügyre való hivatkozás, amely egy tőle teljesen idegen ágazatban merült fel, kevéssé releváns, tény, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban, különösen a (659) preambulumbekezdésben teljesen világossá tette, hogy a Crédit Agricole állításával ellentétben a közelmúltbeli kereskedésre vonatkozó információk üzleti szempontból érzékeny jellegűek.
655
Ráadásul ezt az üzleti szempontból érzékeny jelleget megerősíti mind a Credit Suisse által benyújtott, a megtámadott határozat (705) preambulumbekezdésében, illetve a Crédit Agricole beadványaiban hivatkozott „The Economic Context of Price Discussions and the Exchange of»Sensitive Commercial Information« between Market Makers in SSA Bonds” (Az árakra vonatkozó megbeszélések gazdasági háttere és az „érzékeny kereskedelmi információk” cseréje az SSA‑kötvények árjegyzői között) című, 2019. március 29‑i Compass Lexecon jelentés (a továbbiakban: első Compass Lexecon jelentés). E tekintetben ez utóbbi bank kifejezetten kiemeli, hogy „ahhoz, hogy versenyképes legyen, a kereskedőnek […] meg kell értenie, hogy az árak hogyan alakultak a múltban annak érdekében, hogy megtudja, mit kell tennie a piacok megszerzéséhez”.
656
E tekintetben a Credit Suisse nem hivatkozhat eredményesen a 2019. szeptember 24‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet (T‑105/17, EU:T:2019:675) 185–191. pontjára, amelyekben a Törvényszék nem minősítette „cél általi korlátozásnak” az euróalapú kamatderivatívák piacán tevékenykedő két kereskedő között a kereskedési pozíciókról folytatott megbeszélést.
657
E pontokból ugyanis egyértelműen kitűnik, hogy a Törvényszék nem azért nem ismerte el a kereskedési álláspontokra vonatkozó megbeszélések versenyellenes célját, mert az ilyen megbeszélés főszabály szerint nem mutat elegendő károssági fokot mutat a verseny tekintetében ahhoz, hogy azt „cél általi korlátozásnak” lehessen minősíteni, hanem azért, mert ebben az ügyben a Bizottság nem bizonyította a jogilag megkövetelt módon, hogy az említett megbeszélés olyan információs előnyt biztosított a kereskedőknek, amely lehetővé tette számukra, hogy ennek megfelelően kiigazítsák kereskedési stratégiáikat.
658
Márpedig a jelen ügyben a fenti 653–655. pontból kitűnik, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban ilyen bizonyítékot szolgáltatott.
659
Egyébiránt rá kell mutatni, hogy a megtámadott határozat (665) preambulumbekezdésében a Bizottság ügyelt arra, hogy különbséget tegyen a közelmúltbeli kereskedésekre vonatkozó információcserék és a múltbeli információkra vonatkozó, „kevésbé értékes” információcserék között.
660
Másodszor, sem a Crédit Agricole, sem a Credit Suisse nem vitatja, hogy a szóban forgó információcserére az OSSA‑piac korlátozott számú szereplője között került sor.
661
E tekintetben a Credit Suisse egyébiránt beadványaiban jelezte, hogy a szóban forgó magatartások által az érintett bankok számára biztosított teljes előny az volt, hogy azok egy „zárt csoport” keretében valósulnak meg, lehetővé téve e bankok számára, hogy „alacsonyabb árfolyam‑különbözeteket kínáljanak, mint amelyeket más árjegyzőknek kínálnának, előrevetítve a bizalmi partner részéről a kölcsönösséget”.
662
Ennélfogva, amint arra a Bizottság helyesen rámutatott, különösen a megtámadott határozat (658), (659), (668)–(670), (672), (680) és (740)–(742) preambulumbekezdésében, a szóban forgó információcserék az érintett bankok javára csökkentették a piaci bizonytalanságot, és ezáltal olyan aszimmetriához vezettek, amely lehetővé tette e bankok számára, hogy „több információban részesüljenek, mint amennyit rendes körülmények között beszerezhettek volna”.
663
Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az olyan információcserét, amely alkalmas arra, hogy megszüntesse vagy mérsékelje az érdekelt felek bizonytalanságát a piaci magatartás érintett vállalkozások által végrehajtani kívánt változtatásának időpontját, mértékét és módszereit illetően, úgy lehet tekinteni, mint amely a verseny tekintetében elegendő károssági fokot mutat ahhoz, hogy ne legyen szükséges a hatásait vizsgálni (lásd ebben az értelemben: 2023. január 12‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 115. és 116. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
664
E tekintetben a fenti 279–286., 209–216., 228–232., 233–235., 244–248. és 249–256. pontból kitűnik, hogy az olyan megbeszélések, mint a 2012. február 8‑i, a 2013. március 19‑i, május 24‑i, június 3‑i és július 25‑i, valamint a 2014. augusztus 6‑i megbeszélések, ilyen jellemzőkkel rendelkeznek.
665
Ezenfelül a Bíróság kimondta, hogy az olyan információcserét, amely alkalmas arra, hogy megszüntesse az érintettek bizonytalanságát a piaci magatartás érintett vállalkozások által alkalmazni kívánt kiigazításának időpontját, mértékét és módjait illetően, úgy kell tekinteni, mint amely a verseny tekintetében elegendő károssági fokot mutat, függetlenül a végső fogyasztók által fizetett árakra gyakorolt közvetlen hatástól (lásd ebben az értelemben: 2023. január 12‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 203. és 204. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
666
A Bizottság tehát joggal vélte úgy, hogy az OSSA‑piacon az érintett bankok között az érzékeny kereskedelmi információk cseréje kellően károsította a versenyt ahhoz, hogy a szóban forgó magatartás egésze „célzott korlátozásnak” minősüljön.
667
Ez a következtetés különösen releváns, mivel a Bizottság a megtámadott határozat (661) preambulumbekezdésében és 740. lábjegyzetében hangsúlyozta, hogy az OSSA‑piac olyan piac, amelyen a kockázat és a bizonytalanság kezelése a verseny egyik legfontosabb paramétere, amit a felperesek nem vitatnak, és helyesen hivatkozott arra a tényre, hogy a versenytársak közötti, az ármeghatározás szempontjából lényeges és nem nyilvános adatra vonatkozó információcsere a verseny szempontjából még érzékenyebb, ha az „árjegyzőként” eljáró kereskedők között zajlik (lásd ebben az értelemben: 2019. szeptember 24‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, T‑105/17, EU:T:2019:675, 145. pont).
668
Egyébiránt a Crédit agricole állításával ellentétben az érzékeny kereskedelmi információk cseréje verseny tekintetében fennálló kellően káros jellegének megállapítása nem függ annak „rendszerszintű” jellegétől, amint az a fenti 663. pontban felidézett ítélkezési gyakorlatból kitűnik.
669
Hasonlóképpen nem állja meg a helyét a Crédit Agricole azon állítása, hogy az OSSA‑piac lényegében olyan piac volt, ahol az árjegyzők között jelentős információs aszimmetria állt fenn, ami arra utal, hogy e már meglévő aszimmetria növekedése a szóban forgó információcserék következtében nem gyakorolna kellően káros hatást a versenyre.
670
Az OSSA‑piac viszonylagos átláthatatlansága, amely azt jelenti, hogy az árjegyzőknek nehézséget okozhat egy kötvény méltányos árának meghatározása, nem jelenti azt, hogy az árjegyzők között információs aszimmetria áll fenn, mivel mindannyian szembesülnek ezzel az átláthatatlansággal. Mindenesetre, még ha feltételezzük is, hogy ez az információs aszimmetria fennáll, a Crédit agricole érvelése a „cél általi korlátozás” fogalmának, és tágabb értelemben az EUMSZ 101. cikknek a hatékony érvényesülésébe ütközik, mivel viszonylagossá teszi valamely magatartás objektív súlyát, még akkor is, ha arra olyan piacon kerül sor, amely különösen érzékenynek bizonyul az olyan vállalkozások magatartásaira, amelyek nem önállóan határozzák meg a piacon követni kívánt politikájukat.
671
Végül a Credit Suisse nem hivatkozhat eredményesen a 2006. november 23‑iAsnef‑Equifax és Administración del Estado ítéletre (C‑238/05, EU:C:2006:734) annak érdekében, hogy kizárja a Bizottság azon lehetőségét, hogy figyelembe vegye a szóban forgó érzékeny kereskedelmi információk cseréjét annak érdekében, hogy az hozzájáruljon a szóban forgó magatartások összességükben vett „cél általi korlátozásnak” minősítéséhez.
672
Amint ugyanis a Törvényszék a fenti 183. pontban már kiemelte, a 2006. november 23‑iAsnef‑Equifax és Administración del Estado ítélet (C‑238/05, EU:C:2006:734) alapjául szolgáló információcserék egyértelműen eltértek a megtámadott határozatban megállapított és szankcionált információcseréktől, különösen mivel anonimizált és hátrányos megkülönböztetéstől mentesen hozzáférhető információkra vonatkoztak a piacon aktív valamennyi gazdasági szereplő számára.
673
A fentiekre tekintettel a Crédit agricole és a Credit Suisse tévesen kifogásolják, hogy a Bizottság helytelenül értékelte a szóban forgó magatartások káros hatását annak megállapításakor, hogy e magatartások összességükben hozzájárulhattak a szóban forgó magatartások „cél általi korlátozásnak” minősítéséhez.
iii) A szóban forgó magatartások lényegében „igazolt” jellegére alapított kifogásokról
674
A fentiekből következik, hogy a szóban forgó magatartások összességükben elegendő károssági fokot mutatnak a verseny tekintetében, lehetővé téve a Bizottság számára, hogy azokat „cél általi korlátozásnak” minősítse.
675
Mindazonáltal meg kell vizsgálni, hogy e megállapítást megkérdőjelezhetik‑e a Crédit agricole és a Credit Suisse által a szóban forgó magatartások „igazolt” jellegére alapított érvek.
676
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a Crédit agricole különbségtétel nélkül állította, hogy a neki felrótt megbeszélések „szükségesek”, „jogszerűek”, „versenyt támogatók”, illetve „a piac megfelelő működéséhez és az ügyfelek szélesebb körű kiszolgálásához kapcsolódnak, és elengedhetetlenek”.
677
A Credit Suisse a vitatott jogsértés gazdasági hátterének téves értékelésére vonatkozó állításának alátámasztása érdekében különbségtétel nélkül azt állította, hogy a szóban forgó megbeszélések „jogszerűek” vagy „versenyt támogatók”.
678
Tekintettel az említett két bank által használt többértelmű megfogalmazásra, a Törvényszék pervezető intézkedés keretében felhívta őket arra, hogy jelöljék meg, hogy érvelésük a 2020. január 30‑iGenerics (UK) és társai ítélet (C‑307/18, EU:C:2020:52) 103. pontjára támaszkodik‑e, ellenkező esetben pedig arra, hogy jelöljék meg érvelésük fogalmi vagy ítélkezési gyakorlatbeli alapját.
679
Válaszában a Crédit agricole jelezte, hogy „elsődleges érvelése nem [ezen] [103.] ponton alapul”, mivel „a Bizottság mulasztása túlmegy a versenyt támogató hatások figyelmen kívül hagyásán”. Ugyanakkor „kereskedője magatartása […] pozitív hatásokkal jár, ideértve a versenyt támogató hatásokat is, amit a Bizottságnak figyelembe kellett volna vennie”.
680
Válaszában a Credit Suisse jelezte, hogy az arra alapított érvét, hogy a szóban forgó megbeszélések nem mutattak elegendő károssági fokot a verseny tekintetében ahhoz, hogy „cél általi korlátozásnak” lehessen minősíteni, „megerősítik a Bíróság által [e] 103. pontban tett megállapítások, anélkül azonban, hogy az e ponton alapulna”. Mindazonáltal a tárgyaláson a Törvényszék kérdésére válaszolva a Credit Suisse jelezte, hogy ténylegesen az említett 103. pontra támaszkodik.
681
Ebben az összefüggésben a Crédit agricole és a Credit Suisse érvelését úgy kell értelmezni, mint amely lényegében a szóban forgó magatartások versenyt támogató jellegén, és másodlagosan azok „szükséges”, „jogszerű”, „pozitív” vagy „kapcsolódó és elengedhetetlen” jellegén alapul.
– A Crédit agricole és a Credit Suisse szóban forgó magatartások versenyt támogató hatásaira alapított kifogásairól
682
A szóban forgó magatartások versenyt támogató hatásaira alapított kifogása keretében a Credit Suisse arra hivatkozik, hogy a vitatott jogsértésben részt vevő bankok kereskedői közötti privilegizált kapcsolatok nemcsak a közöttük kicserélt információk minőségének javítását tették lehetővé számukra, hanem azt is, hogy maguk és ügyfeleik is jobb áron jussanak likvid eszközökhöz.
683
Érvelésének alátámasztására a Credit Suisse az első Compass Lexecon jelentésre hivatkozik, amely szerint az árak meghatározására vonatkozó közlések erősítik a versenyt az árjegyzők és a kereskedők között azáltal, hogy arra ösztönzik őket, hogy jobb árakat jelenítsenek meg a megbízások áramlásának vonzása, majd ezt követően a tranzakciós költségek és az árfolyam‑különbözetek csökkentése érdekében.
684
Ebből következik, hogy a Bizottság a megtámadott határozat (155), (376), (381), (603), (619), (658), (659) és (660) preambulumbekezdésében jogosan nem jutott arra az álláspontra, hogy az árak meghatározására vonatkozó közlések lehetővé tették az érintett bankok számára, hogy a piac fokozott átláthatósága és a piacra vonatkozó bizonytalanság csökkenése következtében felmérjék saját áraik versenyképességét, vagy értékeljék, hogy helyesen értelmezik‑e a piacot. Jogosan nem jutott arra az álláspontra sem, hogy ezek a közlések lehetővé tették számukra, hogy előnyükre igazítsák ki és határozzák meg a piacra és a többi kereskedőre vonatkozó stratégiájukat, és piaci aszimmetriát hozzanak létre.
685
Következésképpen a Credit Suisse szerint a Bizottság nem vonhatta le azt a következtetést, hogy az árak meghatározására vonatkozó közlések önmagukban és alapvetően versenyellenesek voltak, és végső soron azt sem, hogy a szóban forgó magatartás a „célhoz kötött korlátozás” fogalmába tartozik, különösen, mivel az érintett bankok együttes piaci részesedése alacsony volt, és az OSSA‑piac erősen versengő volt.
686
A Crédit agricole a szóban forgó magatartások versenyt támogató hatására is hivatkozott. E tekintetben a keresetlevél 2.16. pontjában annak kijelentésére szorítkozott, hogy „a Bizottság […] nem ismerte el, hogy a kereskedők között továbbított információk típusa számos előnnyel jár azáltal, hogy megkönnyíti a partnerekkel folytatott ügyleteket, likviditást biztosít, és lehetővé tette a jobb (versengőbb) árak megállapítását, többek között az ügyfelek javára”.
687
Valamely magatartás állítólagos versenyt támogató hatásainak figyelembevételét illetően az 1966. június 30‑iLTM‑ítéletből (56/65, EU:C:1966:38, 359. o.) és a 2015. november 26‑iMaxima Latvija ítéletből (C‑345/14, EU:C:2015:784, 16. és 17. pont) kitűnik, hogy a szóban forgó magatartás gazdasági és jogi környezetének értékelése során semmiképpen sem szükséges vizsgálni, még kevésbé bizonyítani e magatartásnak a versenyre gyakorolt tényleges vagy potenciális, negatív vagy pozitív hatásait (lásd ebben az értelemben: 2023. december 21‑iEuropean Superleague Company ítélet, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 166. pont).
688
Ebből következik, hogy a felperesek által hivatkozott, versenyt támogató hatásokat mint olyanokat nem kell figyelembe venni a szóban forgó magatartások „cél általi korlátozásnak” minősítésének szakaszában.
689
Mindenesetre, még ha feltételezzük is, hogy e magatartások állítólagos „kedvező” hatásait valamely címen figyelembe lehet vagy kell venni a „cél általi korlátozásnak” minősítésük céljából, a következőkre kell rámutatni.
690
A Crédit agricole azzal, hogy a fenti 686. pontban kifejtett érv előadására szorítkozik további pontosítások nélkül, nem akadályozhatja meg a szóban forgó magatartások „cél általi korlátozásnak” minősítését.
691
Hasonlóképpen, a Credit Suisse nem hivatkozhat érvényesen egyrészt arra, hogy magatartása „kedvező” következményeinek „első ránézésre” való bizonyítására szorítkozhatott, másrészt pedig arra, hogy a Bizottság megsértette a védelemhez való jogát azáltal, hogy nem megfelelő bizonyítási szabályokat alkalmazott vele szemben.
692
A Credit Suisse által hivatkozott „kedvező” következmények jelentőségét illetően meg kell állapítani, hogy e bank olyan „kedvező” következményekre hivatkozik, amelyek kizárólag vagy lényegében az árak meghatározására vonatkozó 25 megbeszéléshez kapcsolódnak, és amelyek kapcsán a Törvényszék a fenti 110. és 569. pontban már emlékeztetett arra, hogy a vitatást nem támasztották alá, és ezért az elfogadhatatlan.
693
Ennélfogva meg kell vizsgálni, hogy az ilyen megbeszélések „kedvező” következményei, amennyiben bizonyítást nyernek, akadályát képezhetik‑e annak, hogy a szóban forgó magatartások összessége „cél általi korlátozásnak” minősüljön, amelyek kapcsán a megtámadott határozatból kitűnik, hogy azok érzékeny kereskedelmi információk cseréjéből, de az árak összehangolásából, valamint a kereskedési tevékenységek összehangolásából is állnak (a megtámadott határozat (614) és (616) preambulumbekezdése).
694
E tekintetben a Credit Suisse érvelésének, amely lényegében az e bank által a közigazgatási eljárás során benyújtott első Compass Lexecon jelentésen alapul, nem lehet helyt adni.
695
Először is meg kell jegyezni, hogy a 2022. szeptember 14‑iGoogle és Alphabet kontra Bizottság (Google Android) ítélet (T‑604/18, fellebbezés alatt, EU:T:2022:541) 96. pontja szerint az egyik fél kérésére a szakértőként eljáró harmadik fél által a fél állításainak alátámasztása érdekében benyújtott nyilatkozatok vagy jelentések bizonyító erejét több szempontból is értékelni kell. Egyrészt a szerzőjüknek gondoskodnia kell arról, hogy ismertesse a képesítéseit és tapasztalatait, és ki kell fejtenie, hogy azok milyen alapon relevánsak a vizsgált kérdéssel kapcsolatos véleményadása szempontjából. Másrészt e vélemény tartalmának ki kell terjednie azokra az okokra, amelyek miatt azt figyelembe kell venni, legyen szó akár az alkalmazott módszer megbízhatóságáról, akár az e kérdésre adott válasz jelen ügy szempontjából fennálló relevanciájáról. A Törvényszék ezen elvekre és a felek által e tekintetben előterjesztett észrevételekre tekintettel vizsgálta meg ezeket a dokumentumokat a jelen ügyben.
696
Márpedig e feltételek közül a másodikat illetően meg kell állapítani, hogy annak ellenére, hogy a Törvényszék felhívta a Credit Suisse‑t, hogy jelölje meg azokat az okokat, amelyek miatt az első Compass Lexecon jelentést figyelembe kell venni, e bank nem szolgált pontosításokkal.
697
Ezenkívül meg kell jegyezni, hogy a jelentés 3.4–3.24. pontjában az OSSA‑ágazat leírását szinte semmilyen hivatkozás nem kíséri olyan dokumentumokra, amelyek ezt az ismertetést alátámasztanák. Hasonlóképpen, ami az árjegyzők szerepének ismertetését illeti, e jelentés 3.32. és 3.33. pontja az árjegyzők központi szerepére utal, a vállalati kötvénypiacot (corporate bonds) példaként használva, és egy olyan bizottsági szövegre hivatkozva, amely kifejezetten hangsúlyozza a vállalati kötvénypiac és az OSSA‑piac közötti különbséget.
698
Másodszor, az első Compass Lexecon jelentésben levont következtetések nem alkalmasak az árak meghatározására vonatkozó megbeszélések bizonyított „kedvező” hatásainak, és még kevésbé a szóban forgó magatartások – amelyek nem korlátozódnak az ilyen megbeszélésekre – összessége bizonyított „kedvező” hatásainak alátámasztására.
699
E jelentés ugyanis egyáltalán nem állapítja meg, hogy az árak meghatározására vonatkozó megbeszélések bizonyítottan „kedvező” következményeket hordoznak.
700
Épp ellenkezőleg, az említett jelentés 4.1. és 4.4. pontjából kitűnik, hogy bár a jelentés megállapítja, hogy e megbeszélések az árak összehangolásához vezethetnek, az annak kijelentésére szorítkozik, hogy „azáltal, hogy lehetővé teszik a kötvény árának hatékonyabb rögzítését az árjegyzők számára, az árakra vonatkozó megbeszélések és az »érzékeny kereskedelmi információk« árjegyzők közötti cseréje a verseny szempontjából semleges, vagy akár a verseny számára előnyös is lehet”.
701
Ráadásul az első Compass Lexecon jelentés 4.27. és 4.47. pontja, valamint e jelentés A.39. pontja az árak meghatározására vonatkozó megbeszélések lehetséges semleges vagy „kedvező” hatásait ahhoz a tényhez köti, hogy „a piaci szereplők hasonló hozzáféréssel rendelkeznek‑e a tényleges piaci feltételekre vonatkozó információkhoz”, vagy hogy „elegendő számú piaci szereplő van‑e a piacon”.
702
Az első Compass Lexecon jelentés lényegében csak akkor utal az ármeghatározással kapcsolatos (a magatartás összehangolására irányuló kommunikációtól eltérő) közlések lehetséges semleges vagy „kedvező” hatásaira, ha az ilyen közlések a piacot átláthatóvá vagy átláthatóbbá teszik, legalábbis az OSSA‑piac megfelelő számú szereplője számára.
703
A jelen ügyben, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (742) preambulumbekezdésében helyesen rámutatott, a szóban forgó magatartás jelentős információs aszimmetriát teremtett egyrészt a szóban forgó jogsértésben érintett négy bank, másrészt az OSSA‑piacon működő többi bank között. Így megállapította az abból eredő aszimmetriát, hogy a vitatott jogsértéssel érintett valamennyi banknak tudomása volt a többi érintett bank által megjelenített árakról, valamint a kereskedelmi forgalomról és az ügyfelek sajátos preferenciáiról, amelyekről a vitatott jogsértéssel nem érintett versenytárs bankok egyáltalán nem tudtak.
704
E megállapítást, amely az árak meghatározására vonatkozó megbeszélések bizonyított „kedvező” érintettségének hiányát jelenti, végső soron maga a Crédit agricole és a Credit Suisse is megerősíti.
705
Sőt, arra hivatkozva, hogy a vitatott jogsértésben érintett bankok az OSSA‑piacon aktív árjegyzőknek csak kis hányadát képviselték, hallgatólagosan elismerik, hogy az első Compass Lexecon jelentés által megkövetelt feltételek, amelyek szerint az ármeghatározással kapcsolatos kommunikációnak semleges vagy „kedvező” hatásokat kell generálnia, ebben az esetben nem teljesülnek.
706
Mivel e közlések „kedvező” következményei nem nyertek bizonyítást, ugyanez vonatkozik a szóban forgó többi magatartás „kedvező” következményeire, amelyekre a Crédit agricole és a Credit Suisse nem hivatkozott megalapozottan, és ennélfogva nem bizonyította, hogy e magatartásoknak ilyen hatásai lennének.
707
E körülmények között meg kell állapítani, hogy a Credit Suisse és a fortiori a Crédit agricole nem bizonyította, hogy a szóban forgó magatartások összességükben – ahogy a kizárólag az „ármeghatározásra vonatkozó közleményekkel” összefüggésben sem – olyan „kedvező” következményekkel jártak, amelyek megkérdőjeleznék a „cél általi korlátozásnak” minősítést.
708
A Bizottság tehát a megtámadott határozat (713) preambulumbekezdésében helyesen utasította el a szóban forgó magatartások versenyt támogató vagy kedvező hatásaira alapított érvelést.
– A Crédit agricole és a Credit Suisse szóban forgó magatartások „szükséges”, „jogszerű”, „pozitív”, „kapcsolódó és elengedhetetlen” jellegére alapított kifogásairól
709
Amint azt a Törvényszék a fenti 678. pontban megállapította, a Crédit agricole‑t és a Credit Suisse‑t pervezető intézkedések útján felhívták arra, hogy pontosítsák a többek között a szóban forgó magatartások „szükséges”, „jogszerű”, „pozitív”, „kapcsolódó és elengedhetetlen” jellegére alapított állításaik fogalmi vagy ítélkezési gyakorlatbeli alapját.
710
Az e pervezető intézkedésekre adott válaszok és a tárgyalások sem tették lehetővé a Törvényszék számára, hogy precízen meghatározza e kifogások pontos alapjait.
711
Ebben az összefüggésben kell megvizsgálni a Crédit agricole és a Credit Suisse érveit abban az esetben, ha azok lehetővé tennék a szóban forgó magatartások „cél általi korlátozás” minősítésének megkérdőjelezését.
712
Amennyiben a Crédit agricole és a Credit Suisse a szóban forgó magatartások „szükséges” jellegére, és így valószínűleg az alapügylet járulékos korlátozásaira (ancillary restraints) vonatkozó kivételre hivatkoznak, emlékeztetni kell arra, hogy amennyiben valamely meghatározott ügyletre vagy tevékenységre – semlegességénél vagy a versenyre gyakorolt kedvező hatásánál fogva – nem terjed ki az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésében foglalt tilalom elve, ezen ügylet vagy e tevékenység egy vagy több résztvevője kereskedelmi önállóságának korlátozására sem terjed ki az említett tilalom elve akkor, ha e korlátozás az említett ügylet vagy tevékenység megvalósításához objektíve szükséges, és azok célkitűzésével arányos (lásd: 2014. szeptember 11‑iMasterCard és társai kontra Bizottság ítélet, C‑382/12 P, EU:C:2014:2201, 89. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
713
Így mindenekelőtt azt kell megvizsgálni, hogy a szóban forgó tevékenység megvalósítása a szóban forgó korlátozás hiányában lehetetlen lenne‑e (2014. szeptember 11‑iMasterCard és társai kontra Bizottság ítélet, C‑382/12 P, EU:C:2014:2201, 91. pont).
714
A jelen ügyben azonban a Crédit Agricole és a Credit Suisse semmilyen módon nem bizonyította, hogy az OSSA‑val kapcsolatos kereskedési tevékenysége, vagy akár az OSSA‑kra vonatkozó árjegyzői tevékenysége a szóban forgó magatartás hiányában lehetetlen lett volna (lásd analógia útján: 2019. szeptember 24‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, T‑105/17, EU:T:2019:675, 155. pont).
715
A Credit Suisse által állított puszta tény, miszerint az OSSA‑piac illikvid és átláthatatlan jellege miatt az azonnali szolgáltatások nyújtása bizonyos fokú együttműködést, valamint az üzletileg érzékeny információk rendszeres áramlását feltételezi az árjegyzők között, nem kérdőjelezheti meg ezt a megállapítást.
716
Ezzel szemben egyrészt maga a Credit Suisse is elismeri, hogy különösen az árjegyzői készletpozíciókkal kapcsolatos információcsere „megkönnyíti” a kereskedők közötti ügyletkötési lehetőségek megtalálását, ami arra utal, hogy – legalábbis e magatartástípus tekintetében – az információcsere nem volt objektíve szükséges a bankok számára az OSSA‑ágazatban végzett üzleti tevékenységük folytatásához.
717
E tekintetben emlékeztetni kell arra is, hogy az a tény, hogy valamely tevékenység a szóban forgó korlátozás hiányában egyszerűen nehezebben megvalósítható vagy kevésbé előnyös, nem tekinthető úgy, hogy e korlátozásnak olyan „objektíve szükséges” jelleget kölcsönöz, amely megkövetelt ahhoz, hogy járulékosnak lehessen minősíteni (2014. szeptember 11‑iMasterCard és társai kontra Bizottság ítélet, C‑382/12 P, EU:C:2014:2201, 91. pont).
718
Másrészt, amint arra a Törvényszék a fenti 703–705. pontban már rámutatott, a szóban forgó magatartások az OSSA‑ágazatban tevékenykedő, korlátozott számú bank által tanúsított magatartások voltak, ami kellő bizonyossággal arra enged következtetni, hogy az ezen ágazatban tevékenykedő valamennyi bank képes volt arra, hogy ilyen magatartás nélkül gyakorolja tevékenységét.
719
Amennyiben a Crédit agricole és a Credit Suisse a „jogszerű”, „pozitív” vagy „a piac megfelelő működéséhez és az ügyfelek szélesebb körű kiszolgálásához kapcsolódó, és elengedhetetlen” jellegre hivatkoznak, meg kell állapítani, hogy még ha feltételezzük is, hogy ez az érvelés különbözik a szóban forgó magatartások egészének vagy egy részének „kedvező” vagy szükséges következményeire alapított érveléstől, azt láthatóan úgy lehet értelmezni, mint amely a Bíróság által a 2002. február 19‑iWouters és társai ítéletben (C‑309/99, EU:C:2002:98, 97. pont) kialakított megoldásra utal.
720
Márpedig a Crédit Agricole nem szolgáltat annak alátámasztására alkalmas bizonyítékokat, hogy az említett ítéletben ismertetett érvelést át kellene ültetni a jelen ügyre (lásd analógia útján: 2020. február 27‑iBizottság kontra Belgium [Könyvelők] ítélet, C‑384/18, EU:C:2020:124, 49. pont).
721
E tekintetben a Credit Suisse által hivatkozott és a Bizottság által a megtámadott határozat (707)–(713) preambulumbekezdésében elutasított tény, miszerint az illikvid és átláthatatlan OSSA‑piacon az érintett bankok rendszeresen információs hátrányban voltak azokkal a partnerekkel szemben, akik nem voltak állandóan jelen a piacon (smart money clients), és hogy ennek következtében ezt az információhiányt több forrásból, különösen más bankok kereskedőitől való információszerzéssel kellett kompenzálniuk, nem alkalmas arra, hogy kizárja a „cél általi korlátozás” minősítést, még annak bizonyítottsága esetén sem.
722
Amint ugyanis a 2021. március 25‑iLundbeck kontra Bizottság ítélet (C‑591/16 P, EU:C:2021:243) 124., 127. és 128. pontjából kitűnik, és amint arra lényegében a megtámadott határozat (737) preambulumbekezdése is rámutatott, nem fogadható el, hogy a vállalkozások az általuk túlzottan kedvezőtlennek ítélt ténybeli helyzetek – mint például a piaci szereplők között fennálló esetleges kockázati aszimmetriák – hatásait olyan összejátszásra irányuló magatartások révén próbálják enyhíteni, amelyek célja e hátrányok kiküszöbölése. Az ilyen ténybeli helyzetek ugyanis nem igazolhatják az EUMSZ 101. cikk megsértését, és még kevésbé az olyan magatartást, amelyről megállapítást nyert, hogy a verseny tekintetében elegendő károssági fokot mutat ahhoz, hogy „cél általi korlátozásnak” lehessen minősíteni.
723
Ez annál is inkább így van a jelen ügyben, mivel először is a szóban forgó magatartások az érintett bankok valamennyi ügyféltípusának rovására valósultak meg, nem pedig kizárólag a „tájékozott” ügyfelek (smart money clients) kárára, amint az a megtámadott határozat (710) preambulumbekezdéséből kitűnik, amit a Credit Suisse sem vitat.
724
Másodszor, ahogyan a Bizottság a megtámadott határozat (709) preambulumbekezdésében rámutat – anélkül, hogy a Credit Suisse ezt vitatná –, az OSSA‑k árát befolyásoló külső tényezők az adott országgal, régióval vagy ágazattal kapcsolatos hitelkockázatokat befolyásoló politikai és gazdasági események, valamint az ugyanazon kibocsátó által történő új kötvénykibocsátás valószínűsége. Ezenfelül nincs ok arra, hogy az azonnali információ és az elektronikus kommunikáció jelenlegi időszakában a befektetők meghatározott csoportja jobb hozzáféréssel rendelkezzen ezekhez az információkhoz. Végül, a befektetők túlnyomó többsége többféle eszközt kezel, beleértve részvényeket, kötvényeket és devizákat, míg az OSSA‑kereskedők egy értékpapír‑kategóriára specializálódnak, és elvárható, hogy jól tájékozottak legyenek a releváns külső eseményekről.
725
Harmadszor, az érintett bankok az OSSA‑piacon nem kizárólag árjegyzőként tevékenykedtek, és egyértelmű, hogy kereskedői szerepük nem kizárólag „az OSSA‑kkal kereskedni kívánó ügyfeleik likviditásának előmozdításából” állt, amint azt a Bizottság a megtámadott határozat (690)–(697) preambulumbekezdésében helyesen megállapította.
726
Ez utóbbi indok, valamint a megtámadott határozat (19) preambulumbekezdésében említett tény, hogy az OSSA‑piacon nem voltak hivatalosan kijelölt árjegyzők, és hogy az érintett bankok ezért önkéntesen végezték ezt a tevékenységet, anélkül, hogy a kétirányú árjegyzésre és a partnerekkel való kereskedésre vonatkozó kötelezettségek alá tartoztak volna, azt is igazolja, hogy az érintett bankok nem hivatkozhatnak az árjegyzői szerepükre és az azzal járó kockázatra annak érdekében, hogy kizárják a „cél általi korlátozás” minősítést, amint azt a Bizottság a megtámadott határozat (712) és (713) preambulumbekezdésében helyesen állapította meg.
727
Egyébiránt a fenti 719. pontban említett ítélkezési gyakorlat nem alkalmazható olyan magatartások esetén, amelyeknek távolról sem az a „hatásuk”, hogy bizonyos vállalkozások cselekvési szabadságának korlátozásával legalább potenciálisan korlátozzák a versenyt, hanem e verseny tekintetében olyan károssági fokot mutatnak, amely igazolja annak megállapítását, hogy e magatartások „célja” a verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása. Csak abban az esetben kell tehát dönteni arról, hogy az adott ügyben vizsgált magatartás az említett ítélkezési gyakorlat hatálya alá tartozhat‑e, ha a kérdéses magatartás vizsgálata után megállapítást nyer, hogy annak nem célja a verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása (lásd ebben az értelemben: 2013. február 28‑iOrdem dos Técnicos Oficiais de Contas ítélet, C‑1/12, EU:C:2013:127, 69. pont; 2014. szeptember 4‑iAPI és társai ítélet, C‑184/13–C‑187/13, C‑194/13, C‑195/13 és C‑208/13, EU:C:2014:2147, 49. pont; 2017. november 23‑iCHEZ Elektro Bulgaria és FrontEx International ítélet, C‑427/16 és C‑428/16, EU:C:2017:890, 51., 53., 56. és 57. pont; 2023. december 21‑iEuropean Superleague Company ítélet, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 186. pont).
728
E megállapítást nem kérdőjelezheti meg az, hogy a Credit Suisse további magyarázat nélkül hivatkozik az 1993. március 31‑iAhlström Osakeyhtiö és társai kontra Bizottság ítéletre (C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 és C‑125/85–C‑129/85, EU:C:1993:120), illetve a 2014. december 12‑iEni kontra Bizottság ítélet (T‑558/08, EU:T:2014:1080) 137. pontjára.
729
Ennélfogva a Credit Suisse nem hivatkozhat eredményesen arra, hogy a szóban forgó magatartások célja az volt, hogy lehetővé tegyék a megtámadott határozat címzettjeiként szereplő négy bank, valamint ügyfeleik számára, hogy jobb áron juthassanak likvid eszközökhöz.
730
E tekintetben emlékeztetni kell arra is, hogy az EUMSZ 101. cikk a Szerződésben foglalt többi versenyjogi szabályhoz hasonlóan nem csupán a fogyasztók közvetlen érdekeinek, hanem a versenytársak érdekeinek és a piac szerkezetének, ezáltal pedig magának a versenynek a védelmére is irányul (lásd analógia útján: 2015. március 19‑iDole Food és Dole Fresh Fruit Europe kontra Bizottság ítélet, C‑286/13 P, EU:C:2015:184, 125. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
731
Márpedig a jelen ügyben, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (742) preambulumbekezdésében lényegében rámutatott, nem kétséges, hogy bár a megtámadott határozat címzettjeiként szereplő négy banknak és ügyfeleiknek jól felfogott érdeke fűződött a szóban forgó magatartásokhoz, azok nemcsak az érintett bankok OSSA‑piacon működő versenytársainak és ügyfeleiknek, hanem magának a versenynek is kárt okoztak.
732
A Bizottság tehát a megtámadott határozat (704)–(713), valamint (735)–(737) preambulumbekezdésében helyesen utasította el a Crédit agricole és a Credit Suisse azon érveit, amelyek a szóban forgó magatartások „szükséges”, „jogszerű”, „pozitív” vagy „kapcsolódó és elengedhetetlen” jellegén alapulnak, annak érdekében, hogy megakadályozza e magatartások „cél általi korlátozásnak” minősítését.
4) A szóban forgó magatartások „cél általi korlátozásnak” minősítésére vonatkozó következtetés
733
A Bizottság, miután a szóban forgó magatartásokat a tartalmukra, az általuk elérni kívánt célokra és azon gazdasági összefüggésekre tekintettel értékelte, amelyekbe e magatartások illeszkednek, a megtámadott határozat (749) preambulumbekezdésében helyesen állapította meg, hogy a megtámadott határozat 4.2. szakaszában leírt megállapodásokat és/vagy összehangolt magatartásokat „cél általi korlátozásnak” kell minősíteni, és hogy nem feladata tehát, hogy bizonyítsa azok versenyellenes hatásait, különösen azokat, amelyek az OSSA‑piacon fennálló és a szóban forgó érzékeny kereskedelmi információk cseréjéből eredő bizonytalanság fokára vonatkoznak.
734
Ennélfogva a Crédit agricole első jogalapját és a Credit Suisse első jogalapját mint részben elfogadhatatlant, részben pedig megalapozatlant el kell utasítani.
4.
A Crédit agricole negyedik, valamint a Credit Suisse harmadik, az indokolás elégtelenségére és a bírságuk összegének meghatározása során elkövetett hibákra alapított jogalapjáról
735
Az egyes érintett bankokkal szemben kiszabott bírságok összegének meghatározása keretében a Bizottság első lépésben megállapította, hogy e bankok szándékosan vagy legalábbis gondatlanságból megsértették az EUMSZ 101. cikket, ami lehetővé tette ezen intézmény számára, hogy az 1/2003 rendelet 23. cikkének (2) bekezdése alapján bírságot szabjon ki velük szemben (a megtámadott határozat (874)–(886) preambulumbekezdése).
736
Második lépésben, az iránymutatás végrehajtásával, közelebbről az eladások értékének meghatározásával összefüggésben, amely a bírságok alapösszegének kiszámításához szolgál kiindulópontként (az iránymutatás 13–18. pontja), a Bizottság megállapította, anélkül, hogy a felperesek e tekintetben ellentmondtak volna neki, hogy az olyan pénzügyi termékek, mint az OSSA‑k, nem generálnak a fogalom szokásos értelmében vett eladásokat, és hogy következésképpen a jelen esetben helyénvaló volt az eladások értékének helyettesítő értékét kiszámítani (a megtámadott határozat (889) és (890) preambulumbekezdése).
737
Harmadik lépésben, a Bizottság minden egyes érintett bank esetében kiszámította a bírságuk alapösszegét, először is úgy, hogy a vitatott jogsértés súlya címén a helyettesítő értékük 16%‑át vette alapul (a továbbiakban: súlyossági szorzó) (az iránymutatás 1–23. pontja) (a megtámadott határozat 8.2.4.1. szakasza; (939)–(949) preambulumbekezdés); ezt követően ezt megszorozta az egyes vállalkozásokat érintő időtartamon alapuló szorzóval (a továbbiakban: időtartamon alapuló szorzó) (az iránymutatás 24. pontja) (8.2.4.2. szakasz; (950) és (951) preambulumbekezdés); végül elrettentés címén hozzáadott egy 16%‑os kiegészítő összeget (az iránymutatás 24. pontja) (8.2.4.3. szakasz; (952)–(954) preambulumbekezdés).
738
A negyedik lépésben a Bizottság kiigazította az egyes érintett bankok esetében kiszámított alapösszeget (az iránymutatás 27–35. pontja). Ennek alapján e bankok egyike tekintetében sem állapított meg súlyosbító vagy enyhítő körülményeket. Ezzel szemben a BofA és a Crédit agricole alapösszegét megszorozta egy 1,3‑as, illetve 1,2‑es külön elrettentési szorzóval (a továbbiakban: külön elrettentési szorzó) (az iránymutatás 30. és 31. pontja) (a megtámadott határozat (955)–(966) preambulumbekezdése).
739
A Crédit agricole negyedik jogalapjának első, harmadik, negyedik és ötödik része, valamint a Credit Suisse négy részből álló harmadik jogalapja keretében a felperesek lényegében öt címen vitatják a velük szemben kiszabott bírságok alapösszegét.
740
Először is, harmadik jogalapjának első részében a Credit Suisse azt kifogásolja, hogy a Bizottság a helyettesítő érték kiszámításához felhasznált adatokat illetően megsértette az indokolási kötelezettségét.
741
Másodszor, a Crédit agricole negyedik jogalapjának harmadik része és a Credit Suisse harmadik jogalapjának második része keretében a felperesek azt kifogásolják, hogy a Bizottság a helyettesítő érték meghatározásának módját illetően megsértette az iránymutatást.
742
Harmadszor, negyedik jogalapjának első részében a Crédit agricole azt kifogásolja, hogy a Bizottság megsértette az iránymutatás 13. pontját, a megfelelő ügyintézés elvét, valamint az indokolási kötelezettségét, mivel úgy döntött, hogy a 2014. évet – e bank vitatott jogsértésben való részvételének utolsó teljes évét – nem tekinti referencia‑időszaknak a helyettesítő érték kiszámításához.
743
Negyedszer, a Crédit agricole negyedik jogalapjának negyedik részében és a Credit Suisse harmadik jogalapjának harmadik részében a felperesek azt kifogásolják, hogy a Bizottság mérlegelési hibákat követett el a súlyossági szorzó meghatározása során.
744
Ötödször, a Crédit agricole negyedik jogalapjának ötödik részében és a Credit Suisse harmadik jogalapjának negyedik részében a felperesek azt kifogásolják, hogy a Bizottság mérlegelési hibákat követett el az időtartamon alapuló szorzó meghatározása során.
745
Egyébiránt negyedik jogalapjának második és negyedik részében a Crédit agricole vitatja a Bizottság által a vele szemben kiszabott bírság alapösszegére vonatkozóan végzett kiigazításokat.
746
Közelebbről azt kifogásolja, hogy a Bizottság egyrészt megsértette az egyenlő bánásmód elvét a külön elrettentési szorzó meghatározása során, másrészt mérlegelési hibákat követett el azon enyhítő körülmények vizsgálata során, amelyeket a felperes javára kellett volna értékelni.
747
E kifogások vizsgálatára egymás után és a fenti 739–746. pontban ismertetett sorrendben kerül sor, amely az iránymutatásban meghatározott módszert követi. Így először a bírság alapösszegének meghatározását, majd annak kiigazításait kell megvizsgálni.
a)
A Crédit agricole‑lal és a Credit Suisse‑szel szemben kiszabott bírságok alapösszegére vonatkozó kifogásokról
1) A helyettesítő érték összegére vonatkozó kifogásokról
748
Amint arra a Törvényszék a fenti 736. pontban emlékeztetett, a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az egyes érintett bankokkal szemben kiszabott bírság összegének meghatározása céljából helyettesítő értéket kell kiszámítani.
749
Az OSSA‑k sajátos jellegére tekintettel a Bizottság a megtámadott határozat (892) preambulumbekezdésében kiemelte, hogy a helyettesítő érték kiszámításának kiindulópontja azon OSSA‑k névleges mennyisége és értéke (a továbbiakban: névleges összegek), amelyekkel az érintett bankok a megtámadott jogsértésben való részvételük egyes időszakaiban kereskedtek.
750
Ennek érdekében a Bizottság az egyes érintett bankok által a vitatott jogsértésben való részvétel időszakában az EGT‑ben található partnerekkel kereskedett OSSA‑k évesített névleges összegeit a következő módszer szerint állapította meg: „[a] kartellben való egyéni részvétel időszakában kereskedett névleges összegeket az egyéni részvétel időtartama alapján kiszámított tényező révén évesíteni kell, teljes összegüket elosztva a részvétel teljes hónapjainak számával, majd ezt követően ezt az átlagot megszorozva tizenkettővel”. Ily módon úgy határozott, hogy nem veszi figyelembe az egyes érintett bankok vitatott jogsértésben való részvétele utolsó teljes évének névleges összegeit, és eltért az iránymutatás 13. pontjától (a megtámadott határozat (893) és (894) preambulumbekezdése).
751
A megtámadott határozat (896) preambulumbekezdésében a Bizottság megjegyezte, hogy az OSSA‑kkal a másodlagos piacon a névleges összegük százalékában kifejezett áron kereskednek. A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az ezen ügyletekből származó jövedelem a kereskedők által megvásárolt, majd továbbértékesített egyes OSSA‑k vételára és eladási ára közötti különbözetben (bid‑ask spread) tükröződött, és hogy ezt a különbözetet helyénvaló figyelembe venni a helyettesítő érték kiszámításakor.
752
E célból a Bizottság úgy vélte, hogy az egyes érintett bankok esetében megállapított évesített névleges összegeket meg kell szorozni egy, az árfolyam‑különbözeten alapuló tényezővel (a továbbiakban: korrekciós tényező), nevezetesen az egyes bankokra jellemző átlagos árfolyam‑különbözettel, amelyet felével csökkentettek annak figyelembevétele érdekében, hogy egy bank által végrehajtott minden egyes vételi vagy eladási ügylet csak a teljes OSSA vétel‑eladási ügylet felét képviseli (a megtámadott határozat (897)–(899) preambulumbekezdése).
753
Az egyes bankokra jellemző korrekciós tényező kialakításához a Bizottság először is a nyolc kibocsátó által kibocsátott és öt lejárati sávra (0–3 év, 3–5 év, 5–7 év, 7–10 év és 10 év feletti) osztott 33 reprezentatív OSSA‑kategória alkalmazása mellett döntött, figyelembe véve az érintett bankok által a bírságokra vonatkozó levelet követően tett észrevételeket (a megtámadott határozat (902) és (931) preambulumbekezdése).
754
Másodszor, a Bizottság minden egyes bankra és a jogsértésben való részvételének minden napjára vonatkozóan a megtámadott határozat (901) preambulumbekezdésében megjelölt módszer szerint a következőképpen rekonstruálta a napi árfolyam‑különbözetet:
755
Ez a napi árfolyam‑különbözet tehát minden egyes érintett bank esetében a kiválasztott 33 OSSA‑kategória napi árfolyam‑különbözetének átlagából állt, az adott bank által kereskedett névleges összegek, illetve kibocsátó és lejárat szerint súlyozva.
756
Az egyes reprezentatív OSSA‑kategóriák árfolyam‑különbözetének meghatározása céljából a Bizottság a Bloomberg platform nyilvános adatait használta fel, amelyeket megfelelőnek és ellenőrizhetőnek ítélt (a megtámadott határozat (903), (926) és (927) preambulumbekezdése).
757
E platform minden egyes reprezentatív OSSA‑kategória esetében lehetővé teszi az egyes napok végén érvényes átlagos piaci árfolyam‑különbözet (end‑of‑day spread) megismerését, amelyet a „Bloomberg BGN composite price source” (a továbbiakban: BGN‑adatok) alapján számítanak ki, és amely több bróker érvényesíthető és indikatív jegyzésein alapul (a megtámadott határozat (903) preambulumbekezdése és 1060. lábjegyzete).
758
Harmadszor, a Bizottság minden egyes érintett bank esetében kiszámította a végleges árfolyam‑különbözetet a vitatott jogsértésben való részvétel napjainak megfelelő napi árfolyam‑különbözetek egyszerű átlaga alapján (804 nap vagy 574 munkanap a Crédit Agricole esetében és 1738 nap vagy 1242 munkanap a Credit Suisse esetében), a megtámadott határozat (900) preambulumbekezdésében meghatározott módszerrel összhangban, a következőképpen:
759
A megtámadott határozat (904) és (905) preambulumbekezdésében a Bizottság ily módon a Crédit agricole esetében [0,120% – 0,140%] végleges árfolyam‑különbözetet, és így [0,060% – 0,070%] (felére csökkentett összeg) korrekciós tényezőt állapított meg, amelyet harmadik tizedesjegyre kerekítettek, amely 6501321 euró helyettesítő értéknek felel meg. A Credit Suisse esetében [0,190% – 0,210%] végleges árfolyam‑különbözetet, és így [0,095% – 0,105%] (felére csökkentett összeg) korrekciós tényezőt állapított meg, amelyet harmadik tizedesjegyre kerekítettek, amely 12890852 euró helyettesítő értéknek felel meg.
760
E számítások részleteit a megtámadott határozat bizalmas melléklete tartalmazza, amely minden egyes érintett bankra vonatkozik, és amelyet kizárólag ez utóbbiaknak küldtek meg.
761
A Credit Suisse ebben az összefüggésben egyrészt azt rója fel a Bizottságnak, hogy megsértette az indokolási kötelezettségét, mivel nem szolgáltatott számára olyan információkat, amelyek lehetővé tették volna számára annak értékelését, hogy a bírság kiszámításának módszere hibás‑e, másrészt pedig a Crédit agricole és a Credit Suisse lényegében azt rója fel a Bizottságnak, hogy megsértette az iránymutatást, mivel az ezen intézmény által figyelembe vett adatok nem minősültek az iránymutatás 15. pontja értelmében vett „rendelkezésre álló legalkalmasabb adatoknak”, tehát nem tükrözték a vitatott jogsértés gazdasági jelentőségét.
i) A Credit Suisse bírság kiszámítása indokolásának hiányára alapított kifogásáról
762
Harmadik jogalapjának első részében a Credit Suisse azt kifogásolja, hogy a Bizottság megsértette indokolási kötelezettségét, mivel „a megtámadott határozat nem nyújt számára elegendő információt ahhoz, hogy reprodukálja a korrekciós tényező számítását”.
763
A Bizottság elmulasztotta egyrészt a kiválasztott reprezentatív OSSA‑kra vonatkozó BGN‑adatok megküldését, másrészt ezen OSSA‑k International Securities Identification Number (ISIN) számainak frissítését, amelyeket a bírságokról szóló levél megküldését követően módosítottak.
764
Egyébiránt a Credit Suisse arra hivatkozik, hogy megpróbálta reprodukálni a Bizottság számításait, és a korrekciós tényezőt illetően nem [0,095% – 0,105%] jött ki, amint azt a Bizottság megállapította, hanem [0,095% – 0,105%] (legalább egy ezred százalékpont eltérés).
765
A jelen első részben a Credit Suisse lényegében azt rója fel a Bizottságnak, hogy nem szolgáltatta az ahhoz szükséges adatokat, hogy ellenőrizhesse, hogy a megtámadott határozat – és különösen annak a korrekciós tényező kiszámítására vonatkozó része – olyan hibában szenved‑e, amely veszélyeztetheti a vele szemben kiszabott bírság kiszámításának érvényességét.
766
Ami először is a Credit Suisse azon állítását illeti, miszerint a megtámadott határozat nem említi a frissített ISIN‑számokat, elöljáróban meg kell jegyezni, hogy a Bizottság nem állíthatja megalapozottan, hogy „az ítélkezési gyakorlat – [vagyis] a 2021. július 15‑iBizottság kontra Landesbank Baden‑Württemberg és ESZT ítélet (C‑584/20 P és C‑621/20 P, EU:C:2021:601, 105. pont) – nem követeli meg, hogy a megtámadott határozat olyan információkat tartalmazzon, amelyek lehetővé teszik a Credit Suisse számára a számításai reprodukálását”.
767
Azon túlmenően ugyanis, hogy a 2021. július 15‑iBizottság kontra Landesbank Baden‑Württemberg és ESZT ítélet (C‑584/20 P és C‑621/20 P, EU:C:2021:601) 105. pontja árnyaltabb annál, amit a Bizottság sugallni kíván, a Bíróság több alkalommal kimondta, hogy bár ezen intézmény nem köteles megjelölni az EUMSZ 101. cikk alapján kiszabott bírság számítási módjának egyes közbenső szakaszaira vonatkozóan, mégis ki kell fejtenie, hogy az általa figyelembe vett tényezőket hogyan súlyozta és értékelte (lásd: 2019. július 10‑iBizottság kontra Icap és társai ítélet, C‑39/18 P, EU:C:2019:584, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
768
Ebben az értelemben a jelen ügyhöz hasonló összefüggésben a Törvényszék megállapította, hogy lényeges, hogy a megtámadott határozat indokolása lehetővé tegye a felperesek számára annak ellenőrzését, hogy a Bizottság által választott helyettesítő értéket nem érinti‑e esetleg olyan hiba, amely alapján vitatni lehetne annak érvényességét (2019. szeptember 24‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, T‑105/17, EU:T:2019:675, 346. pont).
769
Meg kell azonban jegyezni, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban és különösen annak mellékletében lehetővé tette a Credit Suisse számára, hogy pontosan azonosítsa a korrekciós tényező kiszámításánál figyelembe vett reprezentatív OSSA‑kat, még akkor is, ha nem hivatkozott ezen OSSA‑k frissített ISIN‑számaira.
770
A megtámadott határozat „Annex to Decision AT.40346 SSA bonds (Credit Suisse) (confidential data)” című mellékletéből ugyanis egyértelműen kitűnik, hogy a Bizottság lehetővé tette a Credit Suisse számára a számításai megalapozottságának ellenőrzését oly módon, hogy az e bank ügyleteinek évesített névleges összegén (1. táblázat) kívül feltüntette a korrekciós tényezőt alkotó elemeket, azaz a kibocsátónkénti súlyozást (2. táblázat), a lejáraton alapuló súlyozást (3. táblázat), valamint a súlyozási mátrixot (4. táblázat).
771
Ezenkívül a Credit Suisse korrekciós tényezőjének kiszámításához használt reprezentatív kötvények azonosítása tekintetében a Bizottság az érintett 33 OSSA‑kategória mindegyikére vonatkozóan táblázatot nyújtott be (5–12. táblázat), amelyet a következő formában mutattak be:
772
A Bizottság a 33 OSSA‑kategória mindegyikére vonatkozóan több konkrét OSSA‑t jelölt meg, amelyek a vitatott jogsértés különböző időszakait fedték le, és ennek alapján, amint arra a Credit Suisse rámutatott, 88 konkrét OSSA‑t jelölt meg.
773
Amint arra a Bizottság helyesen hivatkozott, az ilyen bemutatás lehetővé teszi, hogy kellő pontossággal azonosítsák az OSSA érintett kibocsátóját, a kamatszelvény mértékét és az esedékesség időpontját a vitatott jogsértésnek a kezdő és záró időpontjával azonosított minden egyes időszaka tekintetében, amit egyébként a Credit Suisse is kifejezetten elismert válaszának 82. pontjában.
774
Ennek megfelelően a Bizottsággal szemben nem lehet megalapozottan kifogásolni, hogy megsértette volna indokolási kötelezettségét, amikor a megtámadott határozatban nem említette vagy nem frissítette a korrekciós tényező kiszámításához használt reprezentatív OSSA‑k ISIN‑számait.
775
Megjegyzendő továbbá, hogy a Compass Lexecon 2021. július 7‑i, a Credit Suisse keresetéhez csatolt, „Economic report on the calculation of Credit Suisse’s bid‑ask spread adjustement factor” (A Credit Suisse árfolyam‑különbözete korrekciós tényezőjének számításáról szóló gazdasági jelentés) című jelentése azt mutatja, hogy a megtámadott határozat és annak melléklete, illetve a bírságokról szóló levél révén e bank bizonyossággal azonosítani tudta a korrekciós tényező kiszámításához figyelembe vett 88 reprezentatív OSSA közül 85 ISIN‑számát.
776
A fennmaradó három reprezentatív OSSA‑t illetően a Credit Suisse ugyanebben a jelentésben azt állítja, hogy mindegyiküket két ISIN‑azonosítóval láthatták el. Megjegyzi azonban, hogy „mindegyikük esetében csak egy ISIN‑szám volt, amely egy olyan kötvénynek felelt meg, amelyre vonatkozóan a vételárra és az eladási árra vonatkozó adatok elérhetők voltak a BGN‑n”.
777
Ebből következik, hogy a Credit Suisse minden nehézség nélkül megérthette, hogy a Bizottság, amely jelezte, hogy a korrekciós tényező kiszámításához használt adatokat a BGN‑adatokból szerezte be, azokat az OSSA‑kat használta fel, amelyekre vonatkozóan az adatok rendelkezésre álltak.
778
Ezenkívül a Compass Lexecon „The inability to replicate the calculation of Credit Suisse’s bid‑ask spread adjustement factor” (A Credit Suisse árfolyam‑különbözete korrekciós tényezője kiszámítása megismétlésének lehetetlensége) című, 2022. február 11‑i jelentéséből kitűnik, hogy „függetlenül az e reprezentatív kötvényekhez használt, lenti ISIN‑ek kombinációjától, az általunk kiszámított teljes átlagos árfolyam‑különbözet mindig [ugyanaz]”.
779
Következésképpen, a megtámadott határozatban és annak mellékletében, illetve a bírságokról szóló levélben található esetleges pontatlanságok ellenére – amelyek, mint maga a Credit Suisse is elismeri, nem változtatják meg a számítás eredményét – e banknak módjában állt azonosítani a Bizottság által a korrekciós tényező kiszámítása érdekében figyelembe vett valamennyi reprezentatív OSSA‑t, és ellenőrizni azok pontosságát és megalapozottságát.
780
Másodszor, ami a Credit Suisse arra alapított állítását illeti, hogy a megtámadott határozat nem tartalmazza a korrekciós tényező számítása során figyelembe vett adatokat – vagyis a reprezentatív OSSA‑k e tényező kiszámításához figyelembe vett BGN adatait –, e tény alapján szintén nem állapítható meg, hogy a Bizottság nem teljesítette a megtámadott határozattal kapcsolatos indokolási kötelezettségét.
781
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy nem szükséges, hogy az uniós jogi aktus indokolása valamennyi jelentőséggel bíró tény‑ és jogkérdésre külön kitérjen, mivel azt, hogy valamely indokolás megfelelő‑e, nem pusztán a szövegére figyelemmel kell megítélni, hanem az összefüggéseire, valamint az érintett tárgyra vonatkozó jogszabályok összességére való tekintettel, másrészt pedig azt, hogy a sérelmet okozó aktust a címzettje által ismert összefüggésben hozták‑e meg, megfelelően figyelembe kell venni (lásd ebben az értelemben: 2021. július 15‑iBizottság kontra Landesbank Baden‑Württemberg és ESZT ítélet, C‑584/20 P és C‑621/20 P, EU:C:2021:601, 104. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
782
Márpedig a jelen ügyben a Törvényszék a fenti 774. pontban már megállapította, hogy a megtámadott határozat kellő pontossággal azonosította a korrekciós tényező kiszámításához figyelembe vett reprezentatív OSSA‑kat.
783
Ráadásul, amint az a megtámadott határozat (927) preambulumbekezdéséből kitűnik, és amint azt a Credit Suisse nem vitatta, a BGN‑adatok nyilvános adatok, következésképpen a Credit Suisse számára hozzáférhető adatok.
784
Ennélfogva a Bizottságnak a megtámadott határozatban nem kellett megemlítenie a korrekciós tényező kiszámításához figyelembe vett valamennyi reprezentatív OSSA napi BGN‑adatait.
785
Egyébiránt az a tény, hogy a Credit Suisse nem tudta megismételni a Bizottság korrekciós tényezőre vonatkozó számítását, a jelen ügyben nem bizonyíthatja, hogy a megtámadott határozat indokolása e tekintetben elégtelen.
786
A Bizottság ugyanis viszonválaszában – anélkül, hogy azt a tárgyaláson a Credit Suisse vitatta volna – részletesen kifejtette, hogy az e bank által elért eltérő eredmény e bank két számítási hibájából eredt, amelyek a megtámadott határozat melléklete 5. és 8. táblázatának az EBB, illetve a BNG által kibocsátott OSSA‑kategóriákra való téves alkalmazására vonatkoztak.
787
Végül, még ha feltételezzük is, hogy a Credit Suisse a harmadik jogalapja első részének címével és szövegével ellentétesen arra hivatkozik, hogy a Bizottság a közigazgatási eljárás során nem közölte vele a korrekciós tényező kiszámításához alapul vett reprezentatív OSSA‑k BGN‑adatait, valamint azok naprakésszé tett ISIN‑számait, ez a kifogás nem függ össze a megtámadott határozat indokolásának a jelen rész keretében hivatkozott hiányával.
788
A fentiekre tekintettel a Credit Suisse harmadik jogalapjának első részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
ii) A Crédit agricole és a Credit Suisse iránymutatás megsértésére alapított kifogásairól
789
A Crédit agricole és a Credit Suisse részéről a helyettesítő érték meghatározása során az iránymutatás megsértésére alapított kifogások keretében e két bank együttesen vagy külön‑külön azt rója fel a Bizottságnak, hogy először is a reprezentatív OSSA‑k csoportjára támaszkodott, és így az árfolyam‑különbözet kiszámítására nem a saját ügyleteik adatain alapuló számítási módszert alkalmazott (a Crédit agricole negyedik jogalapja harmadik részének második érve és a Credit Suisse harmadik jogalapja második részének második érve); ezt követően az egyes bankok végleges árfolyam‑különbözetének kiszámítása céljából az OSSA‑k esetében a jogsértés teljes időszaka és valamennyi érintett bank tekintetében rögzített súlyozást alkalmazott (a Crédit agricole negyedik jogalapja harmadik részének első érve), végül pedig a BGN‑adatokat vette figyelembe, amelyek túlbecsülik az OSSA‑k árfolyam‑különbözeteit (a Crédit agricole negyedik jogalapja harmadik részének harmadik érve és a Credit Suisse harmadik jogalapja második részének első érve). Másodlagosan, a Credit Suisse azt rója fel a Bizottságnak, hogy más bankok névleges összegeit tulajdonította neki (a harmadik jogalapja második részének harmadik érve).
790
E négy kifogás vizsgálatára egymást követően kerül sor.
– A Crédit agricole és a Credit Suisse arra alapított kifogásairól, hogy a Bizottság az árfolyam‑különbözet kiszámítására nem a saját ügyleteik adatain alapuló számítási módszert alkalmazott
791
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy – amint azt a Törvényszék a fenti 748–760. pontban már kiemelte – a Bizottság a megtámadott határozatban a bírság alapösszegének meghatározása érdekében célszerűnek tartotta helyettesítő érték alkalmazását, amelyet úgy állapítottak meg, hogy az egyes érintett bankok által a vitatott jogsértésben való részvétel időszakában kereskedett OSSA‑k évesített névleges összegeit megszorozták egy korrekciós tényezővel, amelyet az egyes bankokra jellemző – az adott bank jogsértésben való részvételének időszakában kereskedett 33 reprezentatív OSSA‑kategória napi tőzsdei árfolyam‑különbözete egyszerű átlagának figyelembevételével kiszámított – végleges árfolyam‑különbözet 50%‑ának figyelembevételével számítanak ki.
792
A megtámadott határozat Crédit agricole‑nak és Credit Suisse‑nek címzett, a bírságokról szóló levelek 18–22. pontjával összefüggésben értelmezett (902) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság olyan 33 OSSA‑kategóriából álló mintát választott ki, amelyet nyolc kibocsátó bocsátott ki a tíz legnagyobb kibocsátó közül, a legalább három bank esetében kereskedett névleges összegek alapján, és ezeket öt lejárati csoportra osztotta. Ezt a választást az OSSA‑k piaci kibocsátóinak jelentős számával – amelyek közül néhánynak a jelentősége nagyon csekély –, valamint gyakorlati okokra alapított indokokkal indokolja, rámutatva arra, hogy a jogsértési időszak minden napján a kiválasztott reprezentatív OSSA‑k minden bank esetében azonosak, és a kereskedett névleges összegeknek a bankok által szolgáltatott, lejáratok és kibocsátók szerinti bontásából származnak.
793
A megtámadott határozat (930) és (931) preambulumbekezdésében a Bizottság azt is jelezte, hogy a BofA, a Crédit agricole és a Credit Suisse által a bírságokól szóló levelekkel kapcsolatban tett észrevételek figyelembevétele érdekében a mintában szereplő kibocsátók és futamidők súlyozását az egyes ilyen levelekben eredetileg elfogadottakhoz képest kiigazította.
794
E tekintetben a Crédit agricole‑t illetően a Bizottság jelezte, hogy figyelembe vette az e bank tulajdonában lévő OSSA‑k kibocsátók és lejáratok szerinti bontását, ahogyan azt e bank közölte. Ezt a bontást a megtámadott határozat mellékletének 2. és 3. táblázata mutatja be, amelyeket nem e bank közölt a keresetlevél mellékleteként, hanem a Bizottság, ellenkérelmének mellékleteként. E két, „Weight per issuer (Crédit agricole)” és „Weight per maturity (Crédit agricole)” című táblázat a következőképpen néz ki:
795
Az e 2. és 3. táblázatban szereplő adatokat a Bizottság összekapcsolta a korrekciós tényező megtámadott határozat mellékletének 4. táblázatában bemutatott számítási mátrixának megállapítása érdekében, amelyre a Crédit agricole vitatott jogsértésben való részvétele minden egyes napjára alkalmazták a BGN‑adatokat.
796
Egyébiránt a Bizottság a megtámadott határozat mellékletében jelezte, hogy a mintába nem vette fel az Agence française de développement (Francia Fejlesztési Ügynökség, AFD) által kibocsátott OSSA‑t, amely kizárólag a Crédit agricole 10 legjelentősebb kibocsátója között szerepel, a többi fél kibocsátói között pedig nem.
797
A Credit Suisse kapcsán a Bizottság a fenti 794. és 795. pontban foglaltakhoz hasonló pontosításokat tett, anélkül azonban, hogy azokat e bank a keresetében vitatta volna.
798
Negyedik jogalapja harmadik részének második érvében a Crédit Agricole azt állítja, hogy a Bizottság eltért az iránymutatás 15. pontjától, mivel nem a „rendelkezésre álló legalkalmasabb adatokat” használta fel, amikor a 33 OSSA‑kategóriából álló mintára támaszkodott, amelyet reprezentatívnak tekint, de nem fejti ki, hogy az ténylegesen reprezentatív‑e az e bank által kereskedett OSSA‑kra nézve.
799
Így a Crédit Agricole szerint a Bizottság által figyelembe vett OSSA‑k közel 99%‑ával „[e bank] nem kereskedett az állítólagos jogsértésben való részvételének időszakában, vagy nem kereskedett azon a napon, amelyre reprezentatívnak kellene lenniük”, így a vele kapcsolatban figyelembe vett OSSA‑k nem tükrözik a tényleges kereskedési tevékenységét.
800
Következésképpen a Bizottságnak a Crédit agricole által a vitatott jogsértésben való részvételének időszakában ténylegesen kereskedett OSSA‑kat kellett volna alkalmaznia, annál is inkább, mivel ezekre vonatkozóan részletes információkkal rendelkezett, és az ilyen eljárás nem igényelt volna sokkal több számítást. Vagylagosan, a Bizottság egyszerűen kiválaszthatta volna a Crédit agricole által a vitatott jogsértésben való részvételének időszakában leggyakrabban kereskedett kötvényeket, ami viszonylag kevés többletmunkát jelentett volna, és egyértelműen reprezentatívabb eredményre vezetett volna.
801
Ugyanebben az értelemben a Credit Suisse a harmadik jogalapja második részének második érve keretében azt állítja, hogy a Bizottságnak az „Economic response to the EC’s Letter” (Gazdasági válasz a Bizottság levelére) című, 2021. január 8‑i Compass Lexecon jelentésben (a továbbiakban: második Compass Lexecon jelentés) – amelyet e bank a közigazgatási eljárás során nyújtott be, és amelyet a keresetleveléhez csatoltak – szereplő alternatív módszertan szerint a saját ügyleteinek adataira kellett volna alapoznia a végleges árfolyam‑különbözetének kiszámítását.
802
Ez a módszer, amelyet a Bizottság a megtámadott határozat (923) és (924) preambulumbekezdésében elutasított, tükrözi az OSSA‑piac tőzsdén kívüli jellegét és azt a tényt, hogy a Credit Suisse által alkalmazott árfolyam‑különbözetek szűkebbek, mint a BGN‑adatokból származtatottak.
803
A Credit Suisse által javasolt alternatív módszer ugyanis e bank azon ügyleteire vonatkozó adatokon alapulna, amelyek egy adott időszakban legalább egy vásárlás és eladás tárgyát képeztek, vagyis vagy „teljesen kiegyensúlyozott” ügyletek, amennyiben a vételi és eladási ügyletek elméleti összegei azonosak voltak, vagy „részben kiegyensúlyozott” ügyletek, ha ezek az összegek eltérőek voltak. Ezen adatok alapján a Credit Suisse minden egyes OSSA és időhorizont tekintetében kiszámította valamennyi teljesen vagy részben kiegyensúlyozott ügylet esetében az átlagos vételárat és az átlagos eladási árat az összes ügylet árának súlyozott átlaga alapján. Ráadásul figyelembe vette az átlagos vételi és eladási árak közötti különbséget azon árfolyam‑különbözet megbecslése érdekében, amelyet ténylegesen elérhetett volna.
804
Egyébiránt a Credit Suisse szerint az alternatív módszerét nem terhelték a Bizottság által a megtámadott határozat (923) és (924) preambulumbekezdésében hivatkozott hiányosságok. Először is a napi ügyletek „részben kiegyensúlyozott” vásárlási és eladási műveletei közötti átlagos 107 perces időtartam nem elegendő ahhoz, hogy számítási módszerét a Bizottság számítási módszerénél kevésbé megfelelővé tegye. Másodszor az a tény, hogy a „részben kiegyensúlyozott” műveletek nem ugyanazon összegekre vonatkoznak, nem vezet torz méréshez. A„kiegyensúlyozott” és a „részben kiegyensúlyozott” műveletek közötti árfolyam‑különbözetek ugyanis nagyon hasonlóak, ami csekély torzuláshoz vezet. Harmadszor, pontatlan a Bizottság azon állítása, amely szerint a „kiegyensúlyozott ügyletek” nem minősülnek reprezentatív mintának, figyelemmel az előző mondatban említett árfolyam‑különbözetek hasonlóságára, és nem releváns, mivel „a BGN‑adatokból származó medián árak nagyon közel állnak a Credit Suisse tényleges ügyleti adatainak medián áraihoz”. Negyedszer, a Bizottság a korábbi határozathozatali gyakorlatában már felhasználta a tényleges eladásokra vonatkozó adatokat, előnyben részesítve azokat a nyilvánosan elérhető adatokkal szemben.
805
A fenti 798–804. pontban kifejtett érvek összességével a Crédit Agricole és a Credit Suisse lényegében azt az elvet kifogásolja a Bizottság eljárásában, hogy a megtámadott határozatban kiszabott bírságok korrekciós tényezőjének kiszámításához az OSSA‑k mintáját használja referenciaként, a Crédit Agricole esetében pedig azt, hogy az általa kiválasztott 33 OSSA‑kategóriából álló minta indokolatlan és nem megfelelő.
806
E tekintetben mindjárt az elején meg kell állapítani, hogy az iránymutatás 15. pontja arra kötelezi a Bizottságot, hogy az iránymutatás 13. pontjában meghatározott vállalkozások eladásai értékének meghatározása során – az említett iránymutatás 16. pontjára is figyelemmel – a „rendelkezésre álló legalkalmasabb adatokat” használja fel.
807
Ennélfogva a jelen ügy összefüggésében, amelyben a Bizottság úgy döntött, hogy eltér az iránymutatás 13. pontjától, és ezáltal lemondott arról, hogy a bírság alapösszegét a jogsértés által közvetlenül vagy közvetve érintett, a vállalkozás által értékesített áruk és szolgáltatások eladásainak értékét alapul véve határozza meg, ezen iránymutatás 15. pontja nem alkalmazható közvetlenül.
808
Ezenfelül az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bizottság széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik az uniós versenyjogi szabályok megsértése miatt kiszabott bírságok kiszámítási módja tekintetében (2019. július 10‑iBizottság kontra Icap és társai ítélet, C‑39/18 P, EU:C:2019:584, 25. pont).
809
Bár kétségtelen, hogy a Bizottság az iránymutatás elfogadásával korlátozta magát e mérlegelési jogköre gyakorlásában, ettől eltérhet, feltéve hogy megindokolja (lásd ebben az értelemben: 2019. július 10‑iBizottság kontra Icap és társai ítélet, C‑39/18 P, EU:C:2019:584, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
810
E tekintetben a Bíróság kimondta, hogy az iránymutatásban leírt módszer, amely a kiszabandó bírságok alapösszegének meghatározásakor az érintett termékek jogsértéshez kapcsolódó eladásai értékének figyelembevételén alapul, néha nem igazodik az ügy sajátos körülményeihez, és ilyen helyzetben a Bizottság megalapozottan alkalmazhat más számítási módszert, mint amelyet az iránymutatás megszab (lásd ebben az értelemben: 2019. július 10‑iBizottság kontra Icap és társai ítélet, C‑39/18 P, EU:C:2019:584, 27. pont).
811
Ebből következik, hogy a Bizottságot nem lehet megfosztani attól a lehetőségtől, hogy a bírság alapösszegének meghatározása céljából olyan módszert alkalmazzon, amely az érintett vállalkozások tevékenységére jellemző mintákat veszi figyelembe, feltéve hogy a döntését a jogilag megkövetelt módon indokolja.
812
Az a tény, hogy az e reprezentatív mintákból származó adatok nem azonosak a saját ügyleteik elemzéséből származó adatokkal, a választott módszer részét képezi, és nem jelentheti akadályát annak, hogy a Bizottság ilyen számítási módszert alkalmazzon, amennyiben a figyelembe vett minták ténylegesen reprezentatívnak bizonyulnak.
813
E tekintetben meg kell állapítani, hogy az ítélkezési gyakorlat elismeri, hogy az iránymutatás 13. pontjában említett eladások értéke nem tekinthető az érintett jogsértés jelentősége tökéletesen pontos képének, ami ugyanígy érvényes az eladások értékének helyettesítő értékére is.
814
A Bíróság ugyanis, elfogadva a Bizottság által az iránymutatás 13. pontjában meghatározott módszert, elismeri egyrészt, hogy a forgalomnak a jogsértés tárgyát képező árukból vagy szolgáltatásokból származó része csupán tájékoztatást nyújt a jogsértés mértékéről és tükrözi annak gazdasági jelentőségét, másrészt viszont azt is, hogy annak nem szabad aránytalan jelentőséget tulajdonítani (lásd ebben az értelemben: 2009. március 19‑iArcher Daniels Midland kontra Bizottság ítélet, C‑510/06 P, EU:C:2009:166, 74. és 76. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
815
Ugyanebben az értelemben a Törvényszék kimondta, hogy a bírság EUMSZ 101. cikk alapján történő megállapítása nem pontos matematikai számításon alapul (2011. október 5‑iRomana Tabacchi kontra Bizottság ítélet, T‑11/06, EU:T:2011:560, 266. pont; 2015. július 15‑iSLM és Ori Martin kontra Bizottság ítélet, T‑389/10 és T‑419/10, EU:T:2015:513, 436. pont).
816
Ugyanakkor, ha a Bizottság a bírság kiszámításának módszerével kapcsolatos széles mérlegelési jogkörének gyakorlása során úgy döntött, hogy nem összességében tér el az iránymutatástól – amint azt a 37. pont lehetővé teszi –, hanem kizárólag – mint a jelen ügyben is – a 13. ponttól, nem térhet el az iránymutatás vezérelveitől és logikájától (lásd ebben az értelemben: 2019. szeptember 24‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság, T‑105/17, EU:T:2019:675, 324. és 345. pont), illetve közelebbről az annak 15. pontjában rögzített elvtől.
817
Ily módon, az általa meghatározott módszer végrehajtása során ügyelnie kell többek között arra, hogy a rendelkezésre álló legalkalmasabb adatokat vegye figyelembe, amit az uniós bíróság mind jogi, mind pedig ténybeli szempontból alaposan felülvizsgál (lásd ebben az értelemben: 2011. december 8‑iChalkor kontra Bizottság ítélet, C‑386/10 P, EU:C:2011:815, 62. pont; 2019. szeptember 24‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság, T‑105/17, EU:T:2019:675, 348. pont).
818
Ebben az összefüggésben kell értékelni, hogy a Bizottság kellően megindokolta és igazolta‑e azon döntését, hogy az iránymutatás 13. pontjában meghatározott módszert figyelmen kívül hagyta, és azt egy olyan módszerrel helyettesítette, amelynek alapján a Bizottság a helyettesítő értéket az egyes érintett bankok évesített névleges összegének egy korrekciós tényezővel való megszorzásával számította ki, amelyet a megtámadott határozat (902) preambulumbekezdésében ismertetett, 33 OSSA‑kategóriából álló minta alapján kalkulált ki.
819
E tekintetben először is meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat (887)–(890) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette – anélkül, hogy azokat a felperesek vitatták volna – azokat az okokat, amelyek miatt a bírság alapösszege meghatározásának kiindulópontjaként helyettesítő értéket alkalmazott.
820
Ami a megtámadott határozat (902) preambulumbekezdésében említett, nyolc kibocsátó által kibocsátott 33 OSSA‑kategóriából álló minta használatát illeti, a fenti 792–796. pontból kitűnik, hogy a Bizottság eleget tett indokolási kötelezettségének azon indokokat illetően, amelyek miatt e nyolc OSSA‑kibocsátót választotta ki, és kizárt néhány más kibocsátót, többek között a Crédit agricole 10 legjelentősebb kibocsátója között szereplő kibocsátókat, valamint azokat az okokat, amelyek miatt az e nyolc kibocsátó által kibocsátott OSSA‑k lejárati határidejét figyelembe vette.
821
Másodszor, ami a Bizottság által a 33 OSSA‑kategória kiválasztását és ezáltal azok reprezentativitásának megfelelőségét illeti, meg kell jegyezni, hogy a Credit Suisse nem vitatja ezeket. A Crédit agricole a maga részéről nem vonja kétségbe e minta reprezentatív jellegét a vitatott jogsértésben részt vevő valamennyi bank tekintetében, hanem azt állítja, hogy e minta nem reprezentatív a saját tevékenységére nézve.
822
Egyrészt, a megtámadott határozat mellékletének 2. táblázatában szereplő, a fenti 794. pontban felidézett és a Crédit Agricole által nem vitatott „Selected Issuers” oszlopából kitűnik, hogy a Bizottság által figyelembe vett kibocsátók az OSSA‑k e bank portfóliójában jelen lévő kibocsátói 78,8%‑ának felelnek meg.
823
Másrészt, meg kell jegyezni, hogy a megtámadott határozat mellékletének 3. és 4. táblázata, amelyet a fenti 794. és 795. pont tartalmaz, és amelyet a Crédit Agricole sem vitat, azt mutatja, hogy a Bizottság az általa használt számítási mátrix alapján az összes érintett bank tekintetében figyelembe vett nyolc OSSA‑kibocsátóra az egyes bankokra jellemző és az e bankok által a közigazgatási eljárás során továbbított adatok alapján meghatározott lejáraton alapuló súlyozást alkalmazott.
824
Ennek megfelelően a Bizottság által kiválasztott 33 OSSA‑kategóriából álló minta kellően reprezentatív többek között a Crédit Agricole tevékenységére nézve, különösen mivel a bírság kiszámításának más szakaszaiban a Bizottság tovább egyéniesítette az egyes bankok esetében alkalmazott helyettesítő értéket.
825
Az egyes bankok esetében elfogadott korrekciós tényezőt ugyanis megszorozzák az egyes bankok évesített névleges összegeivel, amelyek magukban foglalják az általuk kereskedett valamennyi OSSA‑t, és nem csupán a 33 reprezentatív OSSA‑kategória Bizottság által a korrekciós tényező kiszámításához elfogadott névleges összegeit.
826
Továbbá, a Bizottság által kiválasztott 33 OSSA‑kategória kellően reprezentatív jellegének megállapítását nem kérdőjelezi meg a Crédit Agricole azon állítása, hogy ezen OSSA‑k közel 99%‑ával „[e bank] nem kereskedett az állítólagos jogsértésben való részvételének időszakában, vagy nem kereskedett azon a napon, amelyre reprezentatívnak kellene lenniük”.
827
Meg kell ugyanis állapítani, hogy ezt az állítást semmilyen olyan, különösen számszerű bizonyíték nem támasztja alá, amely lehetővé tenné a Törvényszék számára az állítás megalapozottságának értékelését.
828
Ha ezen érvvel a Crédit Agricola arra a nem bizonyított tényre hivatkozik, hogy nem vagy csak korlátozottan kereskedett a szóban forgó 86 – az ő esetében nem 88 –, a fenti 771. és 772. pontban bemutatott 33 reprezentatív OSSA‑kategória mindegyikében figyelembe vett konkrét OSSA‑val, meg kell állapítani, hogy e bank nem bizonyítja, hogy e 33 reprezentatív OSSA‑kategória mindegyikében figyelembe vett különböző konkrét OSSA‑k eladási és vételárai mennyiben különböznének az ugyanazon kibocsátó által kibocsátott és a 33 kategóriával azonos futamidejű és lejáratú más OSSA‑k eladási és vételárától.
829
Ezenkívül, figyelembe véve a Törvényszék rendelkezésére álló információkat, és különösen a megtámadott határozat mellékletének 2–4. táblázatát, amelyeket maga a Crédit agricole által a közigazgatási eljárás során közölt és e bank által nem vitatott számadatok alapján állapítottak meg, a Crédit agricole kifogásának megalapozottsága annál is kevésbé bizonyított, mivel az OSSA reprezentatív jellege azt jelenti, hogy egy bank anélkül kereskedhetett más OSSA‑kkal, hogy a Bizottság által követett módszer kifogásolható lett volna.
830
Harmadszor, a Crédit agricole és a Credit Suisse által javasolt alternatív számítási módszereket illetően meg kell állapítani, hogy e két bank azt kifogásolja, hogy a Bizottság nem a saját ügyleteiken alapuló korrekciós tényező kiszámítására szolgáló módszert alkalmazott, másodlagosan pedig azt, hogy a Crédit agricole azt rója fel ezen intézménynek, hogy nem fogadott el az e bank által a vitatott jogsértésben való részvételének időszaka során leggyakrabban kereskedett OSSA‑kon alapuló módszert.
831
Egyrészt, a Crédit agricole és a Credit Suisse ügyletein alapuló módszer azt eredményezné, hogy a Bizottság – amint arra a megtámadott határozat (923) preambulumbekezdésében helyesen rámutatott – az átlagos árfolyam‑különbözetet legalább két címen nem összehasonlítható vételi‑eladási vagy eladási‑vételi ügyletek alkalmazásával számítja ki.
832
A második Compass Lexecon jelentés 2.10. és 2.12. pontjából ugyanis kitűnik, hogy a Credit Suisse által javasolt alternatív módszertan alapvetően részben kiegyensúlyozott műveleteken (partially balanced trades) alapul, amelyek olyan kötvényekre vonatkozó ügyletek, amelyeket egy bizonyos időszak (egy nap, egy hét vagy egy hónap) során egyidejűleg vásároltak meg és adtak el a Credit Suisse kereskedői.
833
Márpedig egyfelől maga a Credit Suisse is elismeri a BGN‑adatok Bizottság általi felhasználására vonatkozó érvelése keretében, hogy fontos figyelembe venni a kereskedett mennyiségeket, amelyek hatással lehetnek a kereskedett OSSA‑k árfolyam‑különbözetére.
834
Ennélfogva a különböző összegekre vonatkozó eladási‑vételi ügyletek összehasonlítása alkalmas arra, hogy torzítsa az árfolyam‑különbözet kiszámítását, amely hiba nem érinti a Bizottság azon módszerét, amelynek alapján összehasonlítja a Bloomberg platform által összesített összegeket, amint az a megtámadott határozat 1084. lábjegyzetéből kitűnik.
835
Másfelől, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (923) preambulumbekezdésében lényegében rámutat, figyelemmel az OSSA árfolyamainak a Credit Suisse által elismert ingadozására, az OSSA‑árfolyamok – amelyek „egy napra, egy hétre vagy egy hónapra” különíthetők el (a részben kiegyensúlyozott ügyletek második Compass Lexecon jelentésben szereplő meghatározása szerint) – összehasonlítása torzíthatja az árfolyam‑különbözet kiszámítását.
836
E tekintetben a Credit Suisse által hangsúlyozott azon tény, hogy a részben kiegyensúlyozott napi ügyletek vételi és eladási ügyletei közötti átlagos idő 107 perc, nem elegendő e hiányosság ellensúlyozására.
837
Nem teszi ugyanis lehetővé annak meghatározását, hogy a heti vagy a havi ügyletek tekintetében milyen átlagos idő vehető figyelembe a részben kiegyensúlyozott ügyletek során, sem pedig azt, hogy mi a részben kiegyensúlyozott napi ügyletek aránya a részben kiegyensúlyozott heti és havi ügyletekhez képest.
838
Márpedig a Bizottság módszerét e hiba sem terheli. Az ugyanis az OSSA‑k Bloomberg platform által összesített és egy időben, azaz a nap végén kiszámított vételi és eladási árfolyamokra vonatkozó összegek összehasonlításához vezet, amint az a megtámadott határozat (921) preambulumbekezdéséből kitűnik, és ezt a Credit Suisse sem vitatja.
839
Másrészt, a Crédit agricole és a Credit Suisse által javasolt, saját ügyleteiken alapuló módszer arra késztetné a Bizottságot, hogy olyan ügyletekből vett mintára támaszkodjon, amelynek reprezentativitása nem bizonyított.
840
A Crédit agricole megtámadott határozat (926) preambulumbekezdésében szereplő kijelentéseiből ugyanis kitűnik, hogy e banknak nem állhat rendelkezésére az összes ügyletének ára. A közigazgatási eljárás során így arra hivatkozott, hogy „az árfolyam‑különbözet kiszámítását lehetővé tevő tényleges tranzakciós árak hiányában az indexárkülönbözeteket (például a BGN‑t) kell alkalmazni, amelyek specifikusak a kötvényre, és egy adott időszakra nézve is”.
841
Hasonlóképpen, a második Compass Lexecon jelentés 2.12. pontja azt mutatja, hogy a Credit Suisse – a jelentés elkészítése során alapul vett – részben kiegyensúlyozott ügyletei az adott időszak függvényében a bank ügyleteinek mindössze 14,2–59,2%‑át tették ki, miközben a teljesen kiegyensúlyozott ügyletek csupán 1–2%‑ot tettek ki.
842
Márpedig a Credit Suisse nem hivatkozhat érvényesen olyan alternatív számítási módszerre, amely olyan adatokra támaszkodik, amelyek a vitatott jogsértésben való részvételének bizonyos időpontjaiban olyan ügyletekre vonatkoznak, amelyek e bank ügyleteinek csak körülbelül 15%‑át képviselik.
843
A Credit Suisse azt a következtetést sem vonhatja le, hogy amennyiben a részben kiegyensúlyozott ügyletek az összes ügylet jelentős részét lefedik („14,2% és 59,2% között” a második Compass Lexecon jelentés 2.27. pontja szerint), úgy vélelmezheti, hogy az összes olyan ügylet, amelynek tekintetében a különbségeket kiszámították, valamennyi érintett ügylet tekintetében reprezentatív.
844
Ezzel szemben e tekintetben a Bizottság módszerét nem érinti e hiányosság, mivel – amint az a megtámadott határozat (903) preambulumbekezdéséből kitűnik – a Bizottság az OSSA‑kból olyan mintát választott ki, amely mind a kibocsátók, mind a lejáratok tekintetében reprezentatív az egyes bankok portfóliójára nézve. Így e módszer a szankcionált bankok tevékenységének egészét, és nem csupán azok részben kiegyensúlyozott műveleteit jeleníti meg.
845
Harmadrészt, a Crédit Agricole és a Credit Suisse ügyleti adatain alapuló módszer megfosztaná a Bizottságot attól a lehetőségtől, hogy az összes érintett bank közötti helyettesítő érték kiszámítására szolgáló módszeréhez – nevezetesen a 33 reprezentatív OSSA‑kategóriából álló, az összes bankra megkülönböztetés nélkül alkalmazandó mintához – egységesítő tényezőt tartson fenn, noha a bírság alapösszegének nem csak a szóban forgó jogsértés gazdasági jelentőségét kell tükröznie, hanem a szóban forgó jogsértésben részt vevő egyes vállalkozások relatív súlyát is, amint az az iránymutatás 6. pontjából kitűnik.
846
Negyedrészt, az érintett bankok ügyleti adatain alapuló módszer azt is feltételezi, hogy a jelen ügyben elvégzett, már eleve bonyolult számításoknál jóval nagyobb összetettségű számításokat végezzenek, miközben a kiválasztott OSSA‑k fenti 824. pontban megállapított reprezentatív jellege éppen azt garantálja, hogy a figyelembe vett adatok továbbra is relevánsak a bírság kiszámítása szempontjából, és lehetővé teszik a vitatott jogsértés gazdasági jelentőségének tükrözését a fenti 813. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat által megkövetelt pontossággal.
847
Az érintett bankok ügyleti adatain alapuló módszer ugyanis azt jelentené, hogy a Bizottság köteles lenne egyedileg azonosítani és alkalmazni minden egyes érintett bank esetében az e bank vitatott jogsértésben való részvételének minden egyes napja tekintetében azonosított minden egyes ügylet esetében annak hozamkülönbözetét, amint azt a Crédit agricole azon javaslata is tanúsítja, hogy „az [e bank] ügyleteinek adatain alapuló módszert” fogadjanak el „az olyan kötvényekre vonatkozóan, amelyek egy adott időszakban legalább egy vétel és egy eladás tárgyát képezték”.
848
Ezenkívül a Bizottságnak minden egyes érintett bank és minden egyes ügylet esetében azonosítania kellene a megfelelő vételi és eladási ügyleteket, amelyek lehetővé tennék a reprezentatív árfolyam‑különbözet kiszámítását, egy olyan környezetben, ahol – amint arra a Törvényszék a fenti 833. és 835. pontban már rámutatott – az ügyletek összege hatással van az árukra, és ahol az OSSA‑k árának napközbeni ingadozása miatt nehéz, ha nem lehetetlen a különböző időpontokban lebonyolított ügyletek közötti megfelelés megállapítása.
849
Márpedig az ilyen módszer – amennyiben nem nehezítené meg, sőt tenné lehetetlenné a korrekciós tényező kiszámítását – aránytalan adminisztratív terhet róna a Bizottságra (lásd analógia útján: Kokott főtanácsnok Pilkington Group és társai kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa, C‑101/15 P, EU:C:2016:258, 37. pont).
850
Ötödrészt, az, hogy az [EUMSZ] 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (AT.39914 ügy – származtatott euró‑kamatügyletek [EIRD]) 2016. december 7‑én hozott C(2016) 8530 final határozat alapjául szolgáló ügyben a Bizottság felhasználhatta az érintett bankok adatait, nem kötelezhette arra, hogy azokat felhasználja a megtámadott határozatban. A két ügy között fennálló, a Bizottság által a megtámadott határozat (924) preambulumbekezdésében megállapított különbségeken kívül az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ezen intézményt nem köti a korábbi közigazgatási gyakorlata (lásd ebben az értelemben: 2009. március 19‑iArcher Daniels Midland kontra Bizottság ítélet, C‑510/06 P, EU:C:2009:166, 82. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
851
A Crédit agricole által javasolt másodlagos módszert illetően meg kell állapítani, hogy kiválogatott OSSA‑kon alapul, ami a Crédit agricole véleménye szerint sérti az iránymutatás 15. pontját. Ezenkívül, azon túlmenően, hogy a Crédit Agricole nem határozza meg az általa reprezentatívnak tartott OSSA‑kat, e módszernek ugyanazok a hiányosságai vannak, mint amelyekre a Törvényszék a fenti 831–850. pontban hivatkozott.
852
Ennélfogva a Bizottság azáltal, hogy a 33 reprezentatív OSSA‑kategóriából álló, a megtámadott határozat (902) preambulumbekezdésében említett mintát vette figyelembe az érintett bankokkal szemben kiszabott bírságok kiszámításának alapjául szolgáló helyettesítő érték meghatározása érdekében, nem lépte túl a bírságkiszámítási módszer meghatározása tekintetében számára elismert mérlegelési mozgásteret, egy olyan, a felperesek által sem vitatott összefüggésben, amelyben az eladások értéke nem minősült megfelelő mutatónak az említett alapösszeg kiszámítása szempontjából.
853
Amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (933) preambulumbekezdésében helyesen rámutatott, a megtámadott határozat (889)–(905) preambulumbekezdésében ismertetett módszer egyértelmű és következetes, valamint lehetővé teszi a helyettesítő érték átlátható és megvalósítható meghatározását. Következetesen alkalmazható valamennyi fél esetében, és az egyes elemekben rejlő részletesség szintje megfelelő a helyettesítő érték hatékony, hiteles és érthető kiszámításához.
854
Ráadásul, amint azt a Bizottság a megtámadott határozat (936) preambulumbekezdésében is helyesen megállapította, a Crédit agricole és a Credit Suisse által javasolt alternatív módszerek nem lehetnek megfelelőbbek annál, mint amelyet a Bizottság a megtámadott határozatban elfogadott.
855
A fentiekre tekintettel a Crédit agricole negyedik jogalapja harmadik részének második érvét és a Credit Suisse harmadik jogalapja második részének második érvét mint megalapozatlant el kell utasítani.
– A Crédit agricole arra alapított kifogásáról, hogy az OSSA‑k esetében a jogsértés teljes időszakára és valamennyi érintett bankra vonatkozóan rögzített súlyozást alkalmaztak az egyes bankok végleges árfolyam‑különbözetének kiszámítása céljából
856
Negyedik jogalapja harmadik részének első érve keretében, amint az a keresetleveléből kitűnik, a Crédit agricole azt rója fel a Bizottságnak, hogy „a [végleges] árfolyam‑különbözetet valamennyi bank esetében a releváns időszakok összességére vonatkozóan rögzített súlyozás felhasználásával számította ki, és nem csupán a [Crédit agricole‑ra] alkalmazandó releváns időszak vonatkozásában”, és „[e]nnélfogva nem [vette] figyelembe az ügyleti modell változásait sem általánosságban, sem magának a [Crédit agricole‑nak] az ügyleteit illetően”.
857
A Crédit agricole e kifogása, amely lényegében a megtámadott határozat (933) preambulumbekezdése ellen irányul, a Bizottság által elfogadott és alkalmazott módszer téves értelmezésén alapul, amint az többek között a megtámadott határozat (902) és (903) preambulumbekezdéséből kitűnik.
858
Amint az a megtámadott határozat (903) preambulumbekezdéséből kitűnik, kétségtelenül igaz, hogy a Bizottság ugyanazt a 33 reprezentatív OSSA‑kategóriából álló mintát vette figyelembe az összes érintett bankra vonatkozó helyettesítő érték kiszámítása céljából, és hogy az OSSA‑k kibocsátó és futamidő szerinti lebontása ugyanazon bank vonatkozásában a vitatott jogsértésben való részvételének teljes időszaka tekintetében ugyanaz maradt. Ugyanebből a (903) preambulumbekezdésből azonban kitűnik, hogy a Bizottság minden egyes fél és jogsértési időszakuk minden munkanapjára vonatkozóan e 33 reprezentatív OSSA‑kategória súlyozott átlaga alapján számította ki a napi árfolyam‑különbözetet.
859
Ami közelebbről a Crédit agricole‑t illeti, e megállapítás a megtámadott határozat melléklete 2. táblázatának az ugyanezen melléklet 3. és 4. táblázatával összefüggésben értelmezett, a fenti 794. és 795. pontban ismertetett „Rescaled weights” oszlopából is egyértelműen kitűnik.
860
E táblázatok nyilvánvalóvá teszik azt a tényt, hogy bár a referencia‑OSSA‑k valamennyi érintett bank esetében azonosak voltak a jogsértés teljes időszaka alatt, és bár az OSSA‑k kibocsátó és lejárat szerinti bontása ugyanazon bank esetében ugyanaz maradt a vitatott jogsértésben való részvételének teljes időszaka tekintetében, e lebontás az egyes bankokra eltérő volt, és olyan napi árfolyam‑különbözet meghatározásához vezetett, amely ennek megfelelően szintén eltérő volt, és amely ennélfogva figyelembe vette kereskedési tevékenységük sajátosságait.
861
Egyébiránt, amennyiben a Crédit agricole válaszában azt állítja, hogy érvelése annak kifogásolására irányult, hogy a Bizottság nem vette figyelembe a „napok közötti súlyozást”, meg kell állapítani, hogy ennek az érvnek – feltételezve, hogy késedelmes előterjesztése ellenére elfogadhatónak tekinthető – nem lehet helyt adni.
862
Ezen érvelés keretében ugyanis a Crédit agricole egy – a bank saját megfogalmazása szerint – „hipotetikus” példa alapján annak kijelentésére szorítkozik, hogy az egyik bank kereskedési intenzitásának egyik napról a másikra történő jelentős változása esetén a Bizottság által alkalmazott módszer hajlik a bankok tevékenységének túlértékelésére. Márpedig az említett bank semmilyen bizonyítékot nem terjeszt elő annak alátámasztására, hogy tevékenysége a vitatott jogsértésben való részvételének időszaka során ilyen jellemzőkkel rendelkezett.
863
A fentiekre tekintettel a Crédit agricole negyedik jogalapja harmadik részének első érvét mint megalapozatlant el kell utasítani.
– A Crédit agricole és a Credit Suisse BGN‑adatok felhasználásával kapcsolatos kifogásairól
864
A megtámadott határozat (903) preambulumbekezdésében és az abban hivatkozott 1060. lábjegyzetben a Bizottság jelezte, hogy „a reprezentatív kötvények 33 [kategóriájára] vonatkozó árfolyam‑különbözetekre vonatkozó adatokat a Bloomberg BGN összetett árforrás alapján gyűjtötték össze, [amelyet] a vállalati és állami kötvények valós idejű összetett áraként [írtak le]”.
865
A megtámadott határozat (918) preambulumbekezdésében a Bizottság a BGN‑adatok felhasználását a következőképpen indokolta:
„Ami az [ár]különbözetekre vonatkozó információforrást illeti, a [bírságokról szóló] levél kifejti, hogy »[a]z ügy irataiban szereplő adatok nem képeznek olyan mintát, amely önmagában elegendő lenne annak biztosításához, hogy a felek által a Bizottság információkérésére adott válaszokban bejelentett valamennyi releváns lejáratot és kibocsátót arányosan megjelenítsék«, és hogy ezért a Bizottság a reprezentatív kötvények tekintetében napi rendszerességgel adatokat gyűjtött a vevői és az eladói árfolyamok közötti eltérésekről a Bloomberg BGN összetett árforrástól. Másként fogalmazva, mivel ideiglenesen mind az irataiban szereplő adatok, mind a nyilvános adatok felhasználását tervezte, és megállapította, hogy az ügy irataiban szereplő adatok nem kellően reprezentatívak, a Bizottság a legmegfelelőbb adatforrást választotta az alkalmazandó árfolyam‑különbözetek kiszámításához.”
866
A megtámadott határozat (921) preambulumbekezdésének 1084. lábjegyzetében a Bizottság jelezte, hogy „jóllehet a jelenlegi árak esetében a Bloomberg BGN árak valós idejű árak, és azokat napon belüli módon számítják ki, amint új jegyzések érkeznek […], a korábbi árak esetében csak a beszerzési ár és a nap végi eladási ár áll rendelkezésre”.
867
A megtámadott határozat ugyanezen preambulumbekezdéséhez fűzött 1085. lábjegyzetben a Bizottság hozzátette:
„[A] Bizottság kizárólag a Bloomberg BGN vételi és eladási árfolyamát használta a napi árfolyamkülönbözet kiszámításához. A Bloomberg BGN vételi és eladási árfolyamát ugyanabban az időpontban (nap végén) becsülik meg. Következésképpen az árfolyam‑különbözet Bloomberg BGN vételi árfolyamának a Bloomberg BGN eladási árfolyamából történő kivonásával végzett kiszámítását nem érinti olyan időbeli eltolódás, amely torzíthatja az eredményt. Ez a nap végi árfolyam‑különbözet azonban nem alkalmazható a napon belüli árakra […]. Ezzel szemben a Bizottság megközelítése abban áll, hogy a jogsértésben való részvétel teljes időtartama alatt egy konkrét reprezentatív kötvény átlagos nap végi árfolyam‑különbözetét alkalmazza, és azt alkalmazza a kereskedett névleges összegekre.”
868
A Crédit agricole negyedik jogalapja harmadik részének harmadik érve keretében és a Credit Suisse harmadik jogalapja második részének első érve keretében a felperesek azt kifogásolják, hogy a Bizottság a BGN‑adatokat vette figyelembe, amelyek nem megfelelőek a helyettesítő érték kiszámításához. Ezek az adatok növelik azt az árat, amelyen az érintett bankok az ügyleteket ténylegesen végrehajtották, következésképpen pedig az ezek alapján kiszámított korrekciós tényezőt.
869
E tekintetben a Crédit agricole rámutat különösen arra, hogy az ügyletek „korlátozott mintáján” a ténylegesen kapott árfolyam‑különbözetek körülbelül négyszer alacsonyabbak a BGN‑adatokból származó nap végi árfolyam‑különbözeteknél. Ez azt bizonyítja, hogy ezek az árfolyam‑különbözetek mesterségesen magasabbak, mint a tényleges árfolyam‑különbözetek. E körülmények között a Bizottságnak figyelembe kellett volna vennie ezeket a „rendelkezésre álló legalkalmasabb adatokat”, még akkor is, ha azokat csak példálózó jelleggel lehetett felhasználni, többek között „a végső árfolyam‑különbözet megfelelő tényező szerinti csökkentésével”.
870
A Credit Suisse a maga részéről azt kifogásolja, hogy a Bizottság a BGN‑adatokat használta fel, amelyek pontosan meg nem határozott és átláthatatlan „kizárólagos módszeren” alapulnak. Ráadásul úgy tűnik, hogy ezek az adatok inkább az eredeti árfolyamokat és az árbecsléseket tükrözik, mintsem az elvégzett ügyletek árfolyam‑különbözeteit, ami kizárólag azon maximális árfolyam‑különbözetek megállapítását teszi lehetővé, amelyekre e bank az ügyfelekkel folytatott kereskedés során számíthat, amint az a második Compass Lexecon jelentésből is kitűnik. A BGN adatai is hiányosak, mivel nem veszik figyelembe azokat a potenciális ügyleti mennyiségeket, amelyek hatással lehetnek az árfolyam‑különbözetekre. Ezenkívül túlbecsülik az akkor elért különbözeteket, amikor a Credit Suisse más árjegyzőkkel köt ügyleteket, amint az a második Compass Lexecon jelentésből is kitűnik. Egyébiránt a Credit Suisse úgy véli, hogy a Bizottság nem zárhatja ki a legmegfelelőbb adatforrást azzal az indokkal, hogy a kartellben részt vevő másik fél nem képes ugyanazokat az adatokat szolgáltatni.
871
Amint azt a Törvényszék a fenti 807. pontban kiemelte, az iránymutatás 15. pontja nem alkalmazható közvetlenül a jelen ügyben, mivel a Bizottság eltért az iránymutatás 13. pontjában meghatározott bírságszámítási módszertől.
872
Ugyanakkor, amikor a Bizottság a bírság kiszámításának módszerével kapcsolatos széles mérlegelési jogkörének gyakorlása során az ezen iránymutatás 13. pontjában előírthoz képest alternatív bírságszámítási módszert alkalmaz – a jelen esetben helyesen –, e módszer alkalmazása során ügyelnie kell arra, hogy a rendelkezésre álló legalkalmasabb adatokat vegye figyelembe.
873
El kell tehát dönteni, hogy a Bizottság által a végső árfolyam‑különbözet meghatározásához felhasznált BGN‑adatok a Bizottság által meghatározott módszer alkalmazása során rendelkezésre álló legalkalmasabb adatoknak minősültek‑e.
874
Ebben az összefüggésben, és figyelembe véve a Bizottság által a megtámadott határozatban kifejtett indokolást (a (903) és (918) preambulumbekezdés), és különösen azt az indokolást, amelyben elutasította az érintett bankok által a közigazgatási eljárás során hivatkozott érveket (a (919)–(929) preambulumbekezdés), ez utóbbiak nem szorítkozhatnak annak kijelentésére, hogy a Bizottság által felhasznált adatok egy vagy több hiányosságban szenvednek, hanem éppen ellenkezőleg, bizonyítaniuk kell, hogy az ezen intézmény által jogszerűen meghatározott módszer keretében léteznek ténylegesen alkalmasabb adatok, mint az ezen intézmény által alapul vett adatok, és hogy azok ténylegesen rendelkezésre állnak (lásd analógia útján: 2019. szeptember 24‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, T‑105/17, EU:T:2019:675, 324. pont).
875
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a Crédit agricole lényegében arra hivatkozik, hogy egy olyan tanulmány fényében, amelyet nem nyújtott be a Törvényszékhez, és amellyel kapcsolatban maga is elismeri, hogy az ügyletek „korlátozott mintájára” vonatkozik, a Bizottságnak nem a BGN‑adatokat, hanem azokat a tényleges különbözeteket kellett volna előnyben részesítenie, amelyek mellett e bank végrehajtotta az ügyleteket, és amelyeket a fent említett „korlátozott minta” alapján kellett volna kiszámítani annak érdekében, hogy meghatározza az árfolyam‑különbözet „megfelelő” csökkentési tényezőjét.
876
Márpedig az ilyen pontatlan és nem kellően alátámasztott elemek nem alkalmasak annak bizonyítására, hogy a Bizottság által felhasznált BGN‑adatokból álló adatoktól eltérő teljes és koherens adathalmaz állt rendelkezésre, és még kevésbé annak bizonyítására, hogy ez alkalmasabb volt az előbbieknél.
877
Éppen ellenkezőleg, az a tény, hogy a Crédit agricole kifogását kizárólag az adatok „korlátozott mintájára” alapozta, azt bizonyítja, hogy nem tudta pontosan azonosítani és dokumentálni azokat az ügyleteket, amelyeket ő maga hajtott végre (így a fortiori a Bizottság sem).
878
E tekintetben a Törvényszék nem mulaszthatja el megjegyezni, hogy – amint az a megtámadott határozat (926) preambulumbekezdéséből kitűnik– a közigazgatási eljárás során a Crédit agricole egyébiránt jelezte, hogy „az árfolyam‑különbözet kiszámítását lehetővé tevő tényleges tranzakciós árak hiányában az indexárkülönbözeteket (például a BGN‑t) kell alkalmazni, amelyek specifikusak a kötvényre, és egy adott időszakra nézve is”, hogy „[e]zen adatok tekintetében a megfelelő forrás a Bloomberg adatszolgáltató, amely minden egyes kötvényre és napra vonatkozóan biztosítja a nap végi vételi és eladási árfolyamot”, és hogy „[a]z ezen eladási és vételi árfolyamok közötti különbség minden egyes kötvényre és napra vonatkozóan minden egyes kötvény esetében kiadja a napvégi árfolyam‑különbözetet”, amit e bank nem vitat.
879
Ráadásul, noha a Crédit agricole által hivatkozott tanulmány egybeesik az e bank által a közigazgatási eljárás során felhozott érvekkel, a megtámadott határozat (925) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság azokat helyesen utasította el lényegében azzal az indokkal, hogy az e bank által javasolt módszer keretében a napon belüli áringadozás miatt valamely kötvény vételára nem hasonlítható össze az ugyanazon a napon végrehajtott, fordított ügylet vételárával.
880
Végül, ha a Crédit agricole érvelését a keresetlevelének A.10. mellékletében benyújtott gazdasági tanulmányra kívánta alapítani, e tanulmánynak a jelen érvelést alátámasztó pontos pontjaira kellett volna hivatkoznia, nem pedig arra kellett volna szorítkoznia, hogy a keresetlevelének „A keresetlevél háttere” cím alatt történő benyújtásakor jelezze annak fennállását, és arra a válaszában hivatkozzon a Bizottság által a vele szemben kiszabott bírság kiszámítása során figyelembe vett referencia‑időszakot illetően elkövetett hibára alapított kifogás keretében (a negyedik jogalapjának első része).
881
A Crédit agricole‑hoz hasonlóan a Credit Suisse arra hivatkozik, hogy korrekciós tényezőjének meghatározásához a Bizottságnak nem a BGN‑adatokat, hanem azokat a tényleges különbözeteket kellett volna felhasználnia, amelyek tekintetében e bank végrehajtotta az ügyleteket.
882
Állításának alátámasztására a Credit Suisse különböző kifogásokat hoz fel a BGN‑adatokkal kapcsolatban, amelyeket egymást követően kell megvizsgálni.
883
Mindjárt az elején el kell utasítani az arra alapított kifogást, hogy a Bizottság azzal az indokkal utasította el a BGN adatok javára azokat a tényleges különbözeteket, amelyek mellett az ügyleteket e bank végrehajtotta, hogy a kartellben részt vevő másik fél nem képes ugyanazokat az adatokat szolgáltatni.
884
Ez a kifogás a megtámadott határozat (918) preambulumbekezdésének téves értelmezéséből ered. E preambulumbekezdés kimondja, hogy a BGN‑adatok felhasználását az indokolja, hogy a Bizottság iratai között szereplő adatok nem tartalmaznak olyan mintát, amely önmagában elegendő lett volna annak biztosításához, hogy a felek által a Bizottság információkérésére adott válaszokban bejelentett valamennyi releváns lejáratot és kibocsátót arányos módon megjelenítsenek.
885
El kell utasítani a Credit Suisse arra alapított kifogását is, hogy a BGN‑adatok összeállítási módjának ismeretlen volta bizonytalanná teszi az adatok tartalmát.
886
Kétségtelen, hogy – amint arra a Credit Suisse rámutat, és amint az a Bloomberg‑platform által kidolgozott dokumentumokból is kitűnik – a BGN‑adatok összeállításának módja részben ismeretlen. E körülmény azonban nem foszthatja meg a Bizottságot attól a lehetőségtől, hogy a jelen ügyben ezeket az adatokat felhasználja.
887
Egyrészt ugyanis, amint az a megtámadott határozat (33), (220) vagy (725) preambulumbekezdéséből kitűnik, az e platform által szolgáltatott adatok olyan adatoknak minősülnek, amelyeknek a kereskedők jelentős hitelt tulajdonítanak, mivel – amint arra a Credit Suisse rámutat – a Bloomberghez hasonló platformok piaci információkat gyűjtenek annak érdekében, hogy azokat ezt követően valamennyi piaci szereplő számára továbbítsák.
888
Másrészt, amint az a megtámadott határozat 1060. lábjegyzetéből kitűnik, amely egy, a Bloomberg‑platform által kidolgozott dokumentumra vonatkozik, a BGN‑adatok olyan forrást jelentenek, amely több gazdasági szereplő érvényesíthető és indikatív árain alapul, amely a konszenzus elérése érdekében rendelkezésre álló árakat jelöli, és amelyet – amint arra a Bizottság rámutat – az eljárásban részt nem vevő harmadik személy állít össze.
889
Ennélfogva nem lehet érvényesen azt állítani, hogy az előállítási módjuk részben ismeretlen jellege miatt a Bizottság nem használhatja fel ezeket a BGN‑adatok által jelentett referenciaadatokat, különösen akkor, ha a Credit Suisse egyáltalán nem hivatkozott olyan piaci platformokra, amelyek a Bloomberg platformnál pontosabb vagy relevánsabb információkat szolgáltatnának.
890
El kell utasítani a Credit Suisse kifogását is, amely a második Compass Lexecon jelentés 1.8. pontjára támaszkodik, és amely szerint a BGN‑adatok „úgy tűnik, hogy […] inkább az eredeti árfolyamokat és az árbecsléseket tükrözik, mintsem az elvégzett ügyletek árfolyam‑különbözeteit”.
891
E jelentésből ugyanis nem tűnik ki kellő bizonyossággal, hogy a BGN‑adatok valódi célja az lenne, amelyre e jelentés szerzői hivatkoznak, különösen szakirodalmi hivatkozás nélkül és a Bloomberg‑platform által kidolgozott dokumentum alapján a Bizottság által elfogadott meghatározással szemben.
892
Ezenkívül meg kell állapítani, hogy a Credit Suisse által az említett jelentésben megfogalmazott állításhoz a következő szerkesztői figyelmeztetés kapcsolódik: „as such, we understand that”, amely jelentősen korlátozza ennek az állításnak a bizonyító erejét, amelyet más módon nem támasztottak alá.
893
Végül nem tűnnek megalapozatlannak azok a kritikák, amelyek szerint a BGN‑adatok nem vették figyelembe a kereskedési volumeneknek az OSSA árfolyamokra gyakorolt hatását, illetve hogy túlbecsülték a Credit Suisse által más árjegyzőkkel folytatott kereskedés során elért árfolyam‑különbözeteket.
894
E megállapítás azonban a jelen ügyben nem foszthatja meg a Bizottságot a BGN‑adatok igénybevételének lehetőségétől, és ennélfogva nem érvénytelenítheti az ezen adatok felhasználásával kiszámított korrekciós tényező összegét.
895
Egyrészt ugyanis a Bizottsággal szemben nem lehet arra hivatkozni, hogy olyan adatokat használt fel, amelyek nem tükrözik pontosan azokat a tényleges különbözeteket, amelyek mellett a Credit Suisse végrehajtotta az ügyleteket, amennyiben éppen ezen intézmény nem rendelkezett kellően reprezentatív pontos adatokkal, amint az a megtámadott határozat (918) preambulumbekezdéséből kitűnik, amelyet a Credit Suisse nem vitat, és hogy következésképpen köteles volt olyan módszert alkalmazni, amely szükségszerűen kevésbé pontos alternatív adatokra támaszkodott, a helyettesítő érték rekonstruálása érdekében.
896
Egyébiránt az iránymutatás 16. pontja ebben az értelemben írja elő, hogy „[a]mennyiben a vállalkozás által rendelkezésre bocsátott adatok nem teljesek vagy megbízhatatlanok, a Bizottság a kapott részleges adatállomány és/vagy az általa relevánsnak és megfelelőnek ítélt egyéb információk alapján határozhatja meg az eladások értékét”.
897
Másrészt, a fenti 831–850. és 854. pontból kitűnik, hogy az érintett bankok ügyleti adatain alapuló módszer nem bizonyulhat megfelelőbbnek, mint amelyet a Bizottság a megtámadott határozatban alkalmazott.
898
Ennélfogva a Bizottság által megállapított módszer keretében, amelynek jogszerűségét a fenti 852. pont megerősítette, a BGN‑adatokat a rendelkezésre álló legalkalmasabb adatoknak kell tekinteni, különösen a Crédit agricole által ezen adatoknak a korrekciós tényező kiszámítása céljából való megbízhatóságára vonatkozóan tett, a megtámadott határozat (926) preambulumbekezdésében említett és a fenti 878. pontban felidézett nyilatkozatok fényében.
899
Következésképpen a Crédit agricole negyedik jogalapja harmadik részének harmadik érvét és a Credit Suisse harmadik jogalapja második részének első érvét el kell utasítani.
– A Credit Suisse arra alapított kifogásáról, hogy túlbecsülték a helyettesítő értékét, mivel vele szemben más bankok névleges összegeit vették figyelembe
900
Harmadik jogalapja második részének harmadik érve keretében, amelyet másodlagosan, arra az esetre fejtett ki, ha a Törvényszék úgy ítélné meg, hogy a Bizottság jogosult volt a BGN‑adatok felhasználására, a Credit Suisse azt rója fel a Bizottságnak, hogy túlbecsülte a vele szemben megállapított névleges összegeket azáltal, hogy tévesen állapította meg a más bankok által kereskedett összegeket, és elutasította az ezzel kapcsolatos érveit a megtámadott határozat (928) és (929) preambulumbekezdésében.
901
Ha a Credit Suisse névleges összegébe belefoglalják azokat a műveleteket, amelyek révén e bank likvid eszközöket vásárol (liquidity sourcing) (az ár más árjegyző részére történő megfizetésével), az ahhoz vezet, hogy olyan ügyleteket tulajdonítanak neki, amelyek után nem tehetett szert jövedelemre. Az árjegyző ugyanis csak az ügyféllel kötött ügylet után tesz szert marzsra. E tekintetben a Credit Suisse megjegyzi, hogy a viszonteladó által a beszállítójának fizetett árat nem kell hozzáadni az eladások értékének kiszámításához.
902
Ráadásul a likvideszköz‑vásárlási műveletek névleges összegének figyelembevétele, amely a Credit Suisse összes ügyletének 37,8–41%‑át teszi ki, ugyanazon ügylet kétszeres elszámolásához vezetne, amennyiben az ügyleteket a vitatott jogsértésben részt vevő két bank között hajtják végre.
903
A jelen érvvel a Credit Suisse lényegében azt rója fel a Bizottságnak, hogy a vele szemben elfogadott névleges összegekbe (és nem a korrekciós tényező számításába) foglalta bele a likvid eszközök megvásárlásával kapcsolatos azon ügyleteket, amelyek véleménye szerint beszerzési ügyleteknek minősülnek, és amelyeket nem kellett figyelembe venni az eladások értékének kiszámításakor.
904
Igaz ugyan, hogy az iránymutatás 13. pontja értelmében vett „eladások értékének” meghatározása keretében kizárólag az érintett vállalkozás eladásainak összegét, és így az érintett áruk vagy szolgáltatások piacán e vállalkozás által az ügyfeleinek számlázott teljes árat kell figyelembe venni a bírság alapösszegének meghatározásakor (lásd ebben az értelemben: 2018. február 1‑jei Kühne + Nagel International és társai kontra Bizottság ítélet, C‑261/16 P, nem tették közzé, EU:C:2018:56, 66. és 67. pont), figyelembe véve azonban a Bizottság által a korrekciós tényező meghatározása céljából alkalmazott módszert, a jelen ügyben nem ez a helyzet.
905
A Bizottság által alkalmazott, a fenti 748–759. pontban felidézett módszer keretében ugyanis ezen intézmény az egyes bankokra vonatkozó átlagos árfolyam‑különbözet felének megfelelő korrekciós tényezőt határozott meg azon tény figyelembevétele érdekében, hogy a bank által végrehajtott minden egyes vételi vagy eladási ügylet az adott OSSA teljes vételi‑eladási ügyletének csak a felét tette ki (a megtámadott határozat (897)–(899) preambulumbekezdése).
906
Ebből következik, amint az többek között a bírságokról szóló levél 11. pontjából és a megtámadott határozat 1054. lábjegyzetéből kitűnik, hogy az OSSA‑kkal való kereskedés sajátosságai miatt a Bizottság a helyettesítő értéket úgy kívánta meghatározni, hogy az eladóval szemben nem vette figyelembe minden egyes OSSA‑eladási ügylete árfolyam‑különbözetét – ami lehetetlenné tette volna számára, hogy az érintett bankok névleges összegébe belefoglalja az OSSA‑k vételeire vonatkozó ügyleteket –, ugyanakkor figyelembe vette az ügylet árfolyam‑különbözetének felét az eladóval, illetve az ügylet árfolyam‑különbözetének felét a vevővel szemben.
907
Ennélfogva egy ilyen módszer alapján, amelynek érvényességét a Törvényszék a fenti 852. pontban megállapította, a Bizottságnak nem volt más választása, mint hogy az egyes érintett bankok névleges összegébe belefoglalja nemcsak annak saját eladási ügyleteit, hanem vételi ügyleteit is, beleértve a likvid eszközök vásárlására irányuló ügyleteket is, amelyek egyébként lényegében, vagy akár teljes egészében, későbbi eladási ügylethez vezetnek.
908
Ráadásul számviteli szempontból az a tény, hogy a Bizottság az ügylet teljes összegére alkalmazott átlagos árfolyam‑különbözet felét vette figyelembe, egyenértékű az ügylet összegének felére alkalmazott átlagos árfolyam‑különbözet megállapításával, ami kizárja ezen ügylet névleges összegének kétszeres beszámítását egyrészt a vevőnél, másrészt az eladónál.
909
Végül, amennyiben a Credit Suisse arra hivatkozik, hogy a vitatott jogsértésben részt vevő bankokkal folytatott likvideszköz‑vásárlási műveleteket nem kellett volna figyelembe venni a névleges összegeiben, emlékeztetni kell arra, hogy az iránymutatás keretében a „helyettesítő érték” fogalma – hasonlóan az „eladások értékének” fogalmához – arra irányul, hogy a vállalkozással szemben kiszabott bírság számításának a kiindulópontja olyan összeg legyen, amely tükrözi a vitatott jogsértés gazdasági jelentőségét és e vállalkozás abban képviselt súlyát (lásd ebben az értelemben: 2015. július 9‑iInnoLux kontra Bizottság ítélet, C‑231/14 P, EU:C:2015:451, 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
910
Ebből következik, hogy a helyettesítő érték meghatározása magában foglalja a jogsértés által érintett piacon megvalósított valamennyi ügylet figyelembevételét, hasonlóan ahhoz, ami az eladások értékének meghatározásakor érvényesül (lásd ebben az értelemben: 2018. február 1‑jei Panalpina World Transport [Holding] és társai kontra Bizottság ítélet, C‑271/16 P, nem tették közzé, EU:C:2018:59, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), a vitatott jogsértésben résztvevő valamennyi vállalkozás vonatkozásában, amint az az iránymutatás 10. pontjából következik.
911
Márpedig, figyelembe véve a Bizottság által alkalmazott, a fenti 748–759. pontban felidézett módszert, amely alapján a Bizottság minden egyes érintett bank esetében a helyettesítő értéket úgy határozta meg, hogy névleges összegeiket megszorozta az átlagos árfolyam‑különbözetük fele alapján meghatározott korrekciós tényezőjével, logikus, hogy a vitatott jogsértésben részt vevő bank által egy másik, e jogsértésben szintén részt vevő banktól eszközölt likvideszköz‑vásárlási ügylet esetében a Bizottság az ezen ügyletnek megfelelő névleges összegeket e bankok mindegyike esetében figyelembe vette, hasonlóan ahhoz, ahogy a vitatott jogsértésben részt vevő bank által az abban részt nem vevő banktól eszközölt likvideszköz‑vásárlási ügyletek esetében is tette.
912
Ez a módszer kétségtelenül ahhoz vezet, hogy mind az OSSA eladója, mind pedig a vevője tekintetében figyelembe veszik az adott likvideszköz‑vásárlási ügylet kapcsán kereskedett névleges összeget.
913
Ugyanakkor e kettős figyelembevétel magából a bírságoknak az iránymutatás alapján történő meghatározására vonatkozó elvekből, és különösen annak 10. pontjából következik, amelyet a jelen ügy sajátos összefüggéseire tekintettel kell alkalmazni, amelyek között a Bizottság a helyettesítő értéket nem kizárólag az eladási ügyletek, hanem a vételi ügyletek alapján is meghatározta.
914
Ráadásul a vitathatatlanul a kifogásolt kartell hatálya alá tartozó ügyletek egy részének a helyettesítő érték számításából való kizárása azzal a következménnyel járna, hogy mesterségesen csökkentené a vitatott jogsértés gazdasági jelentőségét, és így sértené az EUMSZ 101. cikkbe ütköző jogsértések üldözésére és hatékony szankcionálására irányuló célkitűzést (lásd analógia útján: 2013. július 11‑iTeam Relocations és társai kontra Bizottság ítélet, C‑444/11 P, nem tették közzé, EU:C:2013:464, 77. pont).
915
A Bizottság tehát a megtámadott határozat (929) preambulumbekezdésében helyesen állapította meg, hogy az általa jogszerűen meghatározott módszer keretében, amely az érintett bankok, és különösen a Credit Suisse tevékenysége egésze reprezentatív helyettesítő értékének meghatározására irányult, az e bank tekintetében figyelembe vett névleges összegekbe bele kell foglalnia a likvideszköz‑vásárlásokkal kapcsolatos ügyleteket, beleértve a vitatott jogsértésben részt vevő bankok közötti ügyleteket is.
916
Ennélfogva a Credit Suisse harmadik jogalapja második részének harmadik érvét mint megalapozatlant el kell utasítani.
2) A Crédit agricole azon kifogásáról, hogy a Bizottság úgy döntött, hogy a 2014. évet nem tekinti referencia‑időszaknak a helyettesítő érték kiszámításához
917
Az iránymutatás 13. pontja szerint „[a] kiszabásra kerülő bírságok alapösszegének meghatározásához a Bizottság […] rendszerint a vállalkozásnak a jogsértésben való részvétel utolsó teljes üzleti évében történt eladásait veszi figyelembe”.
918
A megtámadott határozat (894) és (935) preambulumbekezdésében azonban a Bizottság úgy határozott, hogy a helyettesítő érték kiszámítása érdekében eltér az iránymutatás 13. pontjától.
919
E tekintetben a Bizottság megállapította, hogy „az évesített helyettesítő értékeket célszerűbb a [érintett bankok] által a jogsértésben való részvételüknek megfelelő hónapokban ténylegesen teljesített eladások értékére alapozni”, valamint hogy „[k]övetkezésképpen a kartellben való egyéni részvételük időszaka alatt kereskedett névleges összegeket az egyéni részvétel időtartama alapján évesítették, [a bank által a vitatott jogsértésben való részvételének időszaka során kereskedett névleges összegeket] elosztva a részvétel teljes hónapjainak számával, majd ezt követően ezt az átlagot megszorozva tizenkettővel”.
920
A Bizottság e választást három okkal indokolta, nevezetesen az OSSA‑piac változó méretével, az árfolyam‑különbözetek jogsértési időszak alatti jelentős ingadozásával, valamint azon különböző időszakokkal, amelyek során az érintett bankok részt vettek a vitatott jogsértésben.
921
Ezenkívül a megtámadott határozat (895) preambulumbekezdésében a Bizottság kiemelte, hogy a kereskedett évesített névleges összegek tükrözik a vitatott jogsértés gazdasági jelentőségét és az egyes vállalkozások e jogsértésben betöltött viszonylagos súlyát, függetlenül az egyéni részvételük időszakától.
922
Negyedik jogalapjának első részében a Crédit agricole azt állítja, hogy a Bizottság megsértette az iránymutatás 13. pontját, a megfelelő ügyintézés elvét, valamint az indokolási kötelezettségét azáltal, hogy az e bank által a vitatott jogsértésben való részvételének időszakában kereskedett OSSA‑k névleges összegének évesített átlagát vette figyelembe, és nem csupán az említett bank által 2014‑ben – vagyis ugyanezen bank vitatott jogsértésben való részvételének utolsó teljes évében – kereskedett névleges összegeket.
923
E rész alátámasztása érdekében a Crédit agricole a keresetlevelében arra hivatkozik, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban nem pontosította az árfolyam‑különbözetek ingadozásának a jellegét, illetve mértékét. Azt sem fejtette ki, hogy a jelen ügyben mennyiben volt szükséges az OSSA‑k névleges összege évesített átlagának alkalmazása, különösen a 2011. évi jelentős ingadozási időszakot követően kezdődő részvételét illetően. Ezenkívül a Crédit agricole úgy véli, hogy az árfolyam‑különbözetek Bizottság által hivatkozott magas ingadozása nem indokolja az iránymutatás 13. pontjától való eltérést. Ennek már csak azért sem kellett volna így lennie, mivel a Crédit agricole esetében egyrészt az évesített névleges összegek, másrészt pedig a 2014‑ben kereskedett névleges összegek közötti különbség csak 10% volt.
924
Válaszában a Crédit agricole hozzáteszi, hogy a Bizottságnak a különböző érintett bankok vitatott jogsértésben való részvételének különböző időszakaira alapított igazolása abszurd, és ellentétes ezen intézmény határozathozatali gyakorlatával.
925
Először is, a megtámadott határozat indokolásának hiányára alapított érvet illetően, a Bizottság azon döntése tekintetében, hogy eltér az iránymutatás 13. pontjától, meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat (894) és (935) preambulumbekezdéséből, amelynek lényegét a fenti 918–921. pont idézi fel, világosan és egyértelműen kitűnnek e döntés indokai, lehetővé téve ezáltal az érintett bankok számára, hogy megismerjék e döntés indokait, a Törvényszék számára pedig azt, hogy felülvizsgálati jogkörét gyakorolja (lásd ebben az értelemben: 2021. november 23‑iTanács kontra Hamász ítélet, C‑833/19 P, EU:C:2021:950, 74. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
926
Kétségtelenül igaz, hogy – amint arra a Crédit agricole hivatkozik – a Bizottság a megtámadott határozatban nem támasztotta alá az árfolyam‑különbözetek általa hivatkozott magas ingadozásának jellegét, illetve mértékét.
927
Ugyanakkor túlzás volna a Bizottság érvelését alátámasztó minden számszerű elem kapcsán a külön indokolás megkövetelése, mivel az, amint azt a Törvényszék a fenti 765–788. pontban megállapította, láthatóan világos és egyértelmű (lásd analógia útján: 2008. július 1‑jei Chronopost és La Poste kontra UFEX és társai ítélet, C‑341/06 P és C‑342/06 P, EU:C:2008:375, 108. és 111. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
928
Ez a jelen ügyben annál is inkább igaz, mivel egyrészt a Crédit agricole a Törvényszék előtt különböző érveket hozott fel, amelyek a Bizottság által alapul vett árfolyam‑különbözetek jelentős ingadozását kérdőjelezik meg, és ez utóbbi számára lehetőséget biztosítottak arra, hogy a jelen ügy vizsgálata keretében igazolja azokat (lásd analógia útján: 2008. július 1‑jei Chronopost és La Poste kontra UFEX és társai ítélet, C‑341/06 P és C‑342/06 P, EU:C:2008:375, 110. pont).
929
Másrészt, észszerűen nem lehet úgy tekinteni, hogy az OSSA‑k árfolyam‑különbözetei ingadozásának jellegére és mértékére vonatkozó pontosítások hiánya megfosztotta a Crédit agricole‑t, az OSSA‑piac szereplőjét attól a lehetőségtől, hogy saját maga mérlegelje, hogy a megtámadott határozat (894), (899) és (935) preambulumbekezdésében tett, az OSSA‑piac jogsértés időszakában tapasztalható jelentős ingadozására vonatkozó objektív megállapítás bebizonyosodott‑e, vagy ellenkezőleg, téves.
930
Következésképpen a Crédit agricole nem hivatkozhat érvényesen a megtámadott határozat indokolásának hiányára azon indokokat illetően, amelyek igazolták a Bizottság azon döntését, hogy eltért az iránymutatás 13. pontjától, és nem az e bank által 2014‑ben kereskedett névleges összegeket vette figyelembe, hanem az említett bank által a vitatott jogsértésben való részvételének teljes időszaka során kereskedett névleges összegek évesített átlagát.
931
Ezt követően a Bizottság döntésének megalapozottságát illetően emlékeztetni kell arra, hogy az iránymutatás 13. pontja felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy eltérjen azon szabálytól, amely szerint a bírság összegének kiszámításakor figyelembe kell venni az érintett vállalkozás által a vitatott jogsértésben való részvétele utolsó teljes üzleti évében teljesített eladásokat, feltéve hogy ezen intézmény jogilag megkövetelt módon igazolja ezt az eltérést (lásd ebben az értelemben: 2014. december 17‑iPilkington Group és társai kontra Bizottság ítélet, T‑72/09, nem tették közzé, EU:T:2014:1094, 212. és 213. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
932
A jelen ügyben a megtámadott határozat (894) és (935) preambulumbekezdésében a Bizottság három, a fenti 920. pontban felidézett indokkal igazolta azon döntését, hogy eltér az iránymutatás 13. pontjában rögzített szabálytól.
933
Márpedig, amint az a fenti 923. pontból kitűnik, a Crédit agricole a Bizottság iránymutatásának 13. pontjától való eltérés igazolt jellegének vitatása érdekében a keresetlevelében a Bizottság által figyelembe vett második indok, vagyis az OSSA‑k árfolyam‑különbözeteit a jogsértési időszakban érintő jelentős ingadozásra alapított indok vitatására szorítkozott.
934
Ebből következik, hogy az első és a harmadik indokot, amely az OSSA‑piac méretének a jogsértés időtartama alatti változásán és az érintett bankok jogsértésben való részvételének különböző időszakain alapul, véglegesen megállapítottnak és relevánsnak kell tekinteni annak érdekében, hogy a jelen ügyben igazolják az iránymutatás 13. pontjától való eltérést.
935
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a Crédit agricole a válaszában kétségkívül vitatta a Bizottság által felhozott harmadik indokot.
936
Mindazonáltal, ha nem a keresetlevél keretében terjesztették elő, az ilyen új érvelés, amely nem olyan ténybeli vagy jogi helyzetből származik, amely az eljárás során merült fel, és amely nem értelmezhető az OSSA‑k árfolyam‑különbözeteinek jelentős ingadozására vonatkozó érvelése kiegészítéseként, elkésett, következésképpen elfogadhatatlan az eljárási szabályzat 84. cikkének (1) bekezdése alapján (lásd ebben az értelemben: 2019. május 14‑iCommune de Fessenheim és társai kontra Bizottság ítélet, T‑751/17, EU:T:2019:330, 60. pont).
937
E pontosításokat követően meg kell állapítani, hogy a Bizottság által pervezető intézkedést követően átadott, és egy 0–3 éves lejáratú és 7–10 éves lejáratú OSSA‑mintára (EBB és CADES) vonatkozó bizonyítékokból kitűnik, hogy a jogsértési időszak alatt ezen OSSA‑k esetében – különösen 2011 vége és 2013 vége között – ténylegesen jelentős árfolyam‑különbözetek álltak fenn.
938
E körülmény, együtt véve azzal a nem vitatott ténnyel, hogy az OSSA‑piac mérete a jogsértési időszak során változott, nyilvánvalóvá teszi azt a tényt, hogy a névleges összegek évesítése – amely ahhoz vezetett, hogy a bírság alapösszegének kiszámításakor az egyes érintett bankok jogsértési időszakának egészét figyelembe kell venni – szükséges volt ahhoz, hogy tükrözze e jogsértés gazdasági jelentőségét, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (895) preambulumbekezdésében rámutat.
939
Ha ugyanis kizárólag az egyes bankoknak a vitatott jogsértésben való részvétele utolsó évét vették volna alapul, az arra indította volna a Bizottságot, hogy alulértékelje e jogsértés gazdasági jelentőségét, és egyáltalán nem vette volna figyelembe a 2012. és 2013. évet, amelyek során e jogsértés hatása a legjelentősebb volt, többek között az árfolyam‑különbözetek jelentős ingadozása miatt.
940
E következtetést nem kérdőjelezheti meg a Crédit agricole azon érve, amely lényegében azon alapul, hogy a jogsértésben való részvételére – amely 2013. január 11‑én kezdődött és 2015. március 24‑én ért véget – olyan időszakban került sor, amelynek során az árfolyam‑különbözetek kisebb ingadozást mutattak, aminek következtében a Bizottságnak nem kellett volna eltérnie az iránymutatás 13. pontjától.
941
Ha ugyanis nem alkalmazták volna a Crédit agricole‑ra a névleges összegek évesítését, az arra indította volna a Bizottságot, hogy ne ugyanazt a referencia‑időszakot vegye figyelembe a bírsága alapösszegének kiszámításához, mint a többi érintett bank esetében, ami megakadályozta volna őt abban, hogy olyan bírságokat szabjon ki, amelyek tükrözik az egyes érintett bankok vitatott jogsértésben betöltött viszonylagos súlyát, amint az lényegében kitűnik a megtámadott határozat (895) preambulumbekezdéséből.
942
Ezenfelül, figyelemmel arra, hogy a 2013. évben, sőt a 2014. év elején az árfolyam‑különbözetek ingadozása egyértelműen alacsonyabb volt, mint a 2012. és 2013. évben, de nagyobb, mint a 2014. év elejétől kezdődő időszak során, az, hogy a Crédit agricole‑lal szemben kiszabott bírság alapösszegét a Crédit agricole által kizárólag 2014‑ben kereskedett névleges összegek alapján számították ki, az egyenlő bánásmód elvének megsértését eredményezte a vitatott jogsértésben részt vevő többi bank kárára.
943
E forgatókönyv szerint a Crédit Agricole volt az egyetlen olyan bank, amelynél a bírság alapösszegét az árfolyam‑különbözetek alacsony ingadozásával jellemezhető év alapján számították volna ki, annak ellenére, hogy 2013‑ban, amelyet az OSSA‑k árfolyam‑különbözeteinek jelentős ingadozása jellemzett, szintén részt vett a vitatott jogsértésben.
944
Végül a Crédit agricole semmilyen bizonyítékot nem terjeszt elő annak alátámasztására, hogy az évesített névleges összegek sajátos okokból nem jelzik sem valós méretét, sem gazdasági erejét, sem pedig az általa elkövetett jogsértés terjedelmét (lásd ebben az értelemben: 2014. július 11‑iEsso és társai kontra Bizottság ítélet, T‑540/08, EU:T:2014:630, 96. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
945
E tekintetben nem lehet elegendő a Crédit agricole által hangsúlyozott azon tény, hogy a vele szemben megállapított évesített helyettesítő érték csak 10%‑kal tér el az e bank által 2014‑ben kereskedett névleges összegekhez képest.
946
Ennélfogva a Bizottság nem követett el hibát, amikor a jelen ügyben eltért az érintett bankokkal és különösen a Crédit agricole‑lal szemben kiszabott bírságok alapösszegének kiszámítása során az iránymutatás 13. pontjától.
947
Végül a megfelelő ügyintézés elvének a Crédit agricole által hivatkozott megsértését illetően meg kell állapítani, hogy azt nem támasztják alá a Bizottság azon döntésének kifogásolása érdekében előadottaktól független érvek, hogy a helyettesítő érték kiszámításához nem a 2014. évet vette figyelembe referencia‑időszakként, így azt a fenti 931–946. pontban szereplőkkel azonos okok miatt el kell utasítani.
948
A fentiekre tekintettel a Crédit agricole negyedik jogalapjának első részét el kell utasítani.
3) A súlyossági szorzóval kapcsolatos kifogásokról (az iránymutatás 20–23. pontja)
949
A megtámadott határozat (940) és (941) preambulumbekezdésében a Bizottság a jogsértés súlyát illetően 16%‑os szorzót állapított meg.
950
E súlyossági szorzót lényegében azzal indokolta, hogy a vitatott jogsértés az EGT egészére kiterjedt, és árrögzítésre, összejátszásra irányuló információcserékre, piacfelosztásra és az ügyfélkör felosztására vonatkozó megállapodások formáját öltötte, amely magatartások a legsúlyosabb versenykorlátozások közé tartoznak.
951
A Crédit agricole negyedik jogalapjának negyedik részében és a Credit Suisse harmadik jogalapjának harmadik részében a felperesek vitatják a Bizottság által megállapított 16%‑os súlyossági szorzót.
952
Először is, ami a Crédit agricole‑t illeti, e bank arra hivatkozik, hogy a Bizottság nem volt jogosult a vitatott jogsértésben részt vevő valamennyi bank esetében közös súlyossági szorzót alkalmazni, és vele szemben „alkalmasabb” súlyossági szorzót kellett volna alkalmaznia.
953
A Crédit agricole szerint az egyenlő bánásmód elvének tiszteletben tartása, valamint az 1983. június 7‑iMusique Diffusion française és társai kontra Bizottság ítélet (100/80–103/80, EU:C:1983:158, 129. pont) és az 1999. július 8‑iBizottság kontra Anic Partecipazioni ítélet (C‑49/92 P, EU:C:1999:356, 90. pont) tiszteletben tartása érdekében egyedi és alacsonyabb súlyossági szorzót kellett alkalmazni. Ezen ítéletek szerint a Bizottság a súlyossági szorzó meghatározása során köteles figyelembe venni a vitatott jogsértés időtartamát, az érintett vállalkozások – esetlegesen csekély – magatartását, az e jogsértés létrejöttében játszott szerepüket, az általuk elért nyereséget és a méretüket.
954
Márpedig a Crédit agricole rövidebb ideig vett részt a jogsértésben, mint a többi bank, és nem járult hozzá annak létrejöttéhez. Ráadásul kereskedője kevésbé aktív volt, mint más bankok kereskedői. Végül a Crédit Agricole csupán „nagyon kis szereplő” volt az OSSA‑piacon, ahová csak 2012/2013‑ban lépett be.
955
E tekintetben először is meg kell jegyezni, hogy a Crédit agricole nem hivatkozhat eredményesen az 1983. június 7‑iMusique Diffusion française és társai kontra Bizottság ítéletre (100/80–1003/80, EU:C:1983:158, 129. pont) és az 1999. július 8‑iBizottság kontra Anic Partecipazioni ítéletre (C‑49/92 P, EU:C:1999:356, 90. pont), mivel azokat nem olyan időszakban elfogadott határozatok elleni keresetek keretében hozták, amikor az EUMSZ 101. cikk alapján kiszabott bírságok kiszámítását olyan iránymutatás szabályozta, amellyel a Bizottság korlátozta magát a mérlegelési jogköre gyakorlásában.
956
Amint ugyanis az 1983. június 7‑iMusique Diffusion française és társai kontra Bizottság ítéletből (100/80–103//80, EU:C:1983:158) és az 1999. július 8‑iBizottság kontra Anic Partecipazioni ítéletből (C‑49/92 P, EU:C:1999:356) kifejezetten kitűnik, a bírságok kiszámítása a[z EUMSZ 101.] és [EUMSZ 102. cikk] végrehajtásáról szóló első, 17. rendelet (HL 1962. L 13., 204. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 3. o.). 15. cikkének (2) bekezdése – amelyet lényegében átvesz az 1/2003 rendelet 23. cikke –, nem pedig az iránymutatás, különösen annak 20–23. pontja alapján történik (lásd ebben az értelemben: 2011. június 16‑iTeam Relocations és társai kontra Bizottság ítélet, T‑204/08 és T‑212/08, EU:T:2011:286, 87. pont).
957
Ebből következik, hogy az 1983. június 7‑iMusique Diffusion française és társai kontra Bizottság ítélet (100/80–103/80, EU:C:1983:158) és az 1999. július 8‑iBizottság kontra Anic Partecipazioni ítélet (C‑49/92 P, EU:C:1999:356) nem kötelezheti a Bizottságot arra, hogy a súlyossági szorzó meghatározásának szakaszában (az iránymutatás 20–23. pontja) a vitatott jogsértés természetéből eredő súlyától eltérő olyan tényezőket vegyen figyelembe, amelyeket mindenesetre, amint azt az ítélkezési gyakorlat (lásd ebben az értelemben: 2011. június 16‑iTeam Relocations és társai kontra Bizottság ítélet, T‑204/08 és T‑212/08, EU:T:2011:286, 87. pont) előírja, a Bizottság az e bankkal szemben kiszabott bírság kiszámításának más szakaszaiban megfelelően figyelembe vett.
958
Ezenfelül emlékeztetni kell arra, hogy bár az EUMSZ 101. cikk alapján kiszabott bírságok kiszámítása során a Bizottság nem mentesülhet az egyenlő bánásmód elvének tiszteletben tartása alól (lásd ebben az értelemben: 1998. május 14‑iBPB de Eendracht kontra Bizottság ítélet, T‑311/94, EU:T:1998:93, 309. pont), mind az iránymutatás 22. pontjából, mind pedig a rá vonatkozó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy a súlyossági szorzó főszabály szerint a vitatott jogsértés súlyát tükrözi, és nem az egyes érintett vállalkozások jogsértésben való részvételének relatív súlyát (lásd ebben az értelemben a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás [HL 1998. C 9., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 171. o.] hatálya alatt: 2009. november 12‑iCarbone‑Lorraine kontra Bizottság ítélet, C‑554/08 P, nem tették közzé, EU:C:2009:702, 27. és 29. pont; az iránymutatás hatálya alatt: 2012. december 12‑iNovácke chemické závody kontra Bizottság ítélet, T‑352/09, EU:T:2012:673, 58. pont; 2014. május 14‑iReagens kontra Bizottság ítélet, T‑30/10, nem tették közzé, EU:T:2014:253, 240. pont).
959
Így az egyedi körülmények értékelésére főszabály szerint nem a jogsértés súlyának értékelése keretében, vagyis a bírság alapösszegének megállapításakor kerül sor, hanem az alapösszegnek az enyhítő és súlyosító körülmények alapján történő kiigazítása keretében (lásd ebben az értelemben: 2013. július 11‑iTeam Relocations és társai kontra Bizottság ítélet, C‑444/11 P, nem tették közzé, EU:C:2013:464, 103. pont).
960
Az iránymutatás 19–22. pontja egyébként ebben az értelemben írja elő a súlyossági szorzó meghatározását az érintett jogsértés alapján, nem pedig az abban részt vevő minden egyes vállalkozás esetében.
961
A jelen ügyben a megtámadott határozatban megállapítotthoz hasonló jogsértés esetében alkalmazott 16%‑os súlyossági szorzó nem tekinthető helytelennek vagy aránytalannak.
962
Amint ugyanis arra a Bizottság a megtámadott határozat (939)–(941) preambulumbekezdésében helyesen rámutatott, a vitatott jogsértés az EGT egészére kiterjedt, és árrögzítésre, összejátszásra irányuló információcserékre, piacfelosztásra és az ügyfélkör felosztására vonatkozó megállapodások formáját öltötte, amely magatartások a legsúlyosabb versenykorlátozások közé tartoznak.
963
Ráadásul a 16%‑os súlyossági szorzó jelentősen alacsonyabb, mint az iránymutatás 21. és 23. pontjában említett, az ilyen formában megjelenő versenykorlátozásokra vonatkozó felső határ.
964
A Bizottság ugyanis az iránymutatás 21. és 23. pontjában jelezte, hogy általában az eladások értékének akár 30%‑át is elérő arányt állapít meg, de az olyan jogsértések esetében, mint az árak rögzítéséről és a piac felosztásáról szóló horizontális megállapodások – a megtámadott határozatban elfogadott minősítés –, az elfogadott arányt általában „a legmagasabb szinten” állapítják meg.
965
Ráadásul a Crédit agricole állításával ellentétben a vele szemben alkalmazott súlyossági szorzó egyáltalán nem sérti az egyenlő bánásmód elvét.
966
E bank sajátos jellemzőit, valamint a vitatott jogsértésben való részvételének releváns jellemzőit ugyanis megfelelően figyelembe vették a bírság kiszámításának más szakaszaiban, a Bizottság azon kötelezettségének megfelelően, hogy figyelembe vegye a szóban forgó vállalkozás egyedi magatartását (lásd ebben az értelemben: 2013. július 11‑iTeam Relocations és társai kontra Bizottság ítélet, C‑444/11 P, nem tették közzé, EU:C:2013:464, 99., 100., 105. és 106. pont).
967
Így a Crédit agricole vitatott jogsértésben való részvételének rövidebb időtartama, csakúgy, mint az a tény, hogy a Crédit agricole nem vett részt a jogsértés létrehozásában – amely körülmény szorosan összefügg az e jogsértésben való részvételének időtartamával –, arra késztette a Bizottságot, hogy az időtartamon alapuló szorzót 2,20 évben állapítsa meg, míg ez a BofA esetében 3,28 év, a Credit Suisse esetében 4,75 év, a Deutsche Bank esetében pedig 4,18 év volt, amint az a megtámadott határozat (951) preambulumbekezdéséből kitűnik.
968
Hasonlóképpen, e bank legkisebb méretét figyelembe vették a helyettesítő érték címén, amely az említett bank által kereskedett névleges összegek kisebb összege miatt jóval alacsonyabbnak bizonyult, mint a többi banké, amint az a megtámadott határozat (905) preambulumbekezdéséből kitűnik.
969
Végül azt a tényt, hogy a vitatott jogsértés során a Crédit agricole kereskedője kevésbé aktív volt, mint a többi bank kereskedői, a jelen ügyben a Bizottság nem vette figyelembe.
970
Azon kívül ugyanis, hogy a Crédit agricole nem állítja, és a fortiori nem is bizonyítja, hogy teljesítette az iránymutatás 29. pontjának harmadik franciabekezdésében meghatározott feltételeket, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a jogsértésben való részvétel passzív módjai – így például a vállalkozásnak olyan találkozókon való jelenléte, amelyek során versenyellenes célú megállapodásokat kötöttek, anélkül hogy a vállalkozás ezt nyilvánvalóan ellenezte volna – olyan részességet jelentenek, amely az EUMSZ 101. cikk keretében felvetheti a vállalkozás felelősségét, mivel a vállalkozás azáltal, hogy hallgatólagosan jóváhagyja a jogellenes kezdeményezést, és nem határolódik el nyilvánosan annak tartalmától, illetve nem jelenti a közigazgatási hatóságoknak, bátorítja a jogsértés folytatását, és veszélyezteti annak leleplezését (lásd: 2016. január 21‑iEturas és társai ítélet, C‑74/14, EU:C:2016:42, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
971
Ennélfogva a Bizottság nem követett el hibát, amikor többek között a Crédit agricole‑lal szemben 16%‑os súlyossági szorzót állapított meg.
972
E következtetés a Credit Suisse esetében is érvényes, és azt nem kérdőjelezi meg e bank azon érve sem, amelyben arra szorítkozik, hogy keresetlevelének egyetlen pontjában azzal érveljen, hogy „a vele szemben kiszabott bírság […] jelentősen túlbecsüli a jogsértés súlyát, [mivel] a Bizottság nem bizonyította, hogy az árak meghatározására vonatkozó megbeszélések cél általi versenyellenes megbeszélések (az első jogalap második része), hogy „nem létezett olyan átfogó terv, amely ugyanarra a közös célra irányult volna 2013 februárja előtt és után (a második jogalap első része)”, hogy „nem tudott az állítólagosan versenyellenes kétoldalú kommunikációról, amelyet más bankok 2013. február után folytattak és észszerűen nem is láthatta előre (a második jogalap második része)”, valamint hogy „a Bizottság nem bizonyította jogilag megkövetelt módon, hogy a 2013. február utáni magatartás folyamatos volt (a második jogalap harmadik része)”.
973
E négy kifogás ugyanis pontosan megfelel a Credit Suisse által megfogalmazott és a Törvényszék által az első jogalap második része, valamint második jogalapjának első, második és harmadik része keretében elutasított kifogásoknak, amelyekre egyébként e bank kifejezetten hivatkozik.
974
Ebből következik, hogy a Crédit agricole negyedik jogalapjának negyedik részét és a Credit Suisse harmadik jogalapjának harmadik részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
4) Az időtartamon alapuló szorzóra vonatkozó kifogásokról (az iránymutatás 24. pontja)
975
A megtámadott határozat (950) és (951) preambulumbekezdésében a Bizottság kiemelte, hogy az időtartamon alapuló, az iránymutatás 24. pontjában előírt szorzót az egyes érintett bankok vitatott jogsértésben való részvétele napjainak az e határozat (842) preambulumbekezdésében meghatározott száma alapján számította ki.
976
A Bizottság így a Crédit agricole tekintetében 2,20 év időtartamú szorzót állapított meg a Crédit agricole vitatott jogsértésben való részvételének 804 napos időtartama miatt, a Credit Suisse esetében pedig 4,75 év időtartamú szorzót, a vitatott jogsértésben való részvételének 1738 napos időtartama miatt.
977
A Crédit agricole negyedik jogalapjának ötödik részében és a Credit Suisse harmadik jogalapjának negyedik részében a felperesek vitatják a velük szemben alkalmazott, az időtartamon alapuló szorzót.
i) A Crédit agricole tekintetében megállapított 2,20 éves időtartamon alapuló szorzóra vonatkozó kifogásokról
978
Negyedik jogalapjának ötödik részében a Crédit Agricole azt kifogásolja, hogy a Bizottság 2,20 éves időtartamon alapuló szorzót alkalmazott, mivel ez a bank 2013. január 10. és 2015. március 24. között vett részt a szóban forgó jogsértésben.
979
Márpedig, amint azt az első és a második jogalapja keretében bizonyította, a vitatott jogsértésben 2013 végét követően, vagy legkésőbb a 2014. év elejét követően való részvétele nem bizonyított.
980
A Bizottság ugyanis a jogsértés időtartamára vonatkozó több meghatározó tényezőt figyelmen kívül hagyott. Először is, a 2013. október végétől rendelkezésre álló bizonyítékok számának csökkenése azt bizonyítja, hogy a vitatott jogsértés jóval a Bizottság által megállapított időpont előtt megszűnt, amit megerősít az is, hogy a Crédit agricole kereskedője és a BofA kereskedője között az utóbbi Deutsche Banktól a BofA‑hoz való, 2014 első felében történt távozását követően nem került sor megbeszélésekre. Másodszor, a kifogásolt magatartásoknak – vagy legalábbis az információcseréknek – nem volt versenyellenes célja, és azok 2013‑ban és 2014 elején túlságosan távol estek egymástól.
981
E tekintetben mindjárt az elején meg kell jegyezni, hogy az EUMSZ 101. cikk alapján kiszabott bírság összegének meghatározásához alkalmazott, időtartamon alapuló szorzó nem függ össze a jogsértés súlyával, és így annak cél vagy hatás általi versenyellenes jellegével, amely e bírság kiszabását indokolja.
982
Ennélfogva a Crédit agricole‑nak a szóban forgó magatartások versenyellenes céljának hiányára alapított érvét – amelyet egyébként a Törvényszék a fentiekben elutasított – el kell vetni.
983
Egyebekben meg kell állapítani, hogy a Crédit agricole által a vitatott jogsértés folyamatos jellegének hiányára, valamint a Bizottság által e bank említett jogsértésben való részvétele befejezésének időpontját illetően elkövetett hibára alapított érveket a Törvényszék a második jogalapjára adott válasz keretében már elutasította.
984
Ugyanakkor a fenti 145. pontban megállapítást nyert, hogy a Bizottság nem hivatkozhatott érvényesen a 2013. január 10‑i megbeszélésre, és hogy ennélfogva a Crédit agricole vitatott jogsértésben való részvételének kezdetét 2013. január 11‑re kell tolni.
985
Márpedig, tekintettel arra, hogy az időtartamon alapuló szorzó Bizottság általi kiszámítása során a második tizedesjegyre kerekítettek (többek között a Credit Suisse és a Deutsche Bank esetében), továbbá hogy a Crédit agricole vitatott jogsértésben való részvétele időtartamának egy nappal történő csökkentése – 804 napról 803 napra – a Crédit agricole vitatott jogsértésben való részvétele időtartamának 2,20 napról 2,19 napra való csökkenését vonja maga után, meg kell állapítani, hogy az e bankkal szemben alkalmazott, az időtartamon alapuló szorzó kiszámítása során hibát követtek el.
986
Ennélfogva a Crédit agricole negyedik jogalapja ötödik részének helyt kell adni.
ii) A Credit Suisse tekintetében megállapított, 4,75 éves időtartamon alapuló szorzóra vonatkozó kifogásokról
987
Harmadik jogalapjának negyedik részében a Credit Suisse azt kifogásolja, hogy a Bizottság 4,75 éves időtartamon alapuló szorzót alkalmazott, mivel a bank 2010. június 21. és 2015. március 24. között vett részt a szóban forgó jogsértésben. Márpedig, amint azt második jogalapjának negyedik részében bizonyította, a jogsértésben 2014 augusztusát követően való részvétele nem bizonyított.
988
Mivel a Credit Suisse második jogalapjának negyedik részét a Törvényszék elutasította, ugyanez vonatkozik a harmadik jogalapjának negyedik részére is.
b)
A Crédit agricole‑lal szemben kiszabott bírság alapösszegének kiigazítására vonatkozó kifogásokról
989
Ami a Crédit agricole‑lal szemben kiszabott bírság alapösszegének a Bizottság által az iránymutatás 2. szakasza alapján elvégzett kiigazítását illeti, e bank negyedik jogalapja negyedik részének, illetve negyedik jogalapja második részének egy része keretében azt rója fel a Bizottságnak, hogy egyrészt mérlegelési hibákat követett el az enyhítő körülmények vizsgálata során, másrészt pedig, hogy a vele szemben alkalmazott külön elrettentési szorzó meghatározása során megsértette az egyenlő bánásmód elvét (az iránymutatás 30. pontja).
990
Meg kell azonban állapítani, hogy negyedik jogalapjának negyedik részében a Crédit agricole nem ad elő semmilyen érvet az enyhítő körülmények vizsgálata során elkövetett értékelési hibákra vonatkozó állítás alátámasztására, és csupán a vitatott jogsértés súlyossági szorzójának a Bizottság általi, az e határozat (941) preambulumbekezdésében megállapított értékelését kifogásolja.
991
Ennélfogva az eljárási szabályzat 76. cikke d) pontjának megfelelően az enyhítő körülmények vizsgálata során elkövetett mérlegelési hibákra alapított, a negyedik jogalapjának negyedik részében kifejtett érvet mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
992
Következésképpen a bírság alapösszege kiigazításának vitatása keretében csak a Crédit agricole speciális elrettentési szorzó (az iránymutatás 30. pontja) alapján végzett kiigazításra vonatkozó és az egyenlő bánásmód elvének megsértésére alapított kifogásait kell megvizsgálni.
993
Állításának alátámasztása érdekében a Crédit agricole arra hivatkozik, hogy a megtámadott határozat (964) preambulumbekezdésében a Bizottság az egyenlő bánásmód elvének megsértése nélkül nem alkalmazhatott vele szemben, valamint a BofA‑val szemben az iránymutatás 30. pontja alapján alkalmazott speciális – 1,2‑szeres, illetve 1,3‑szoros – elrettentési szorzót amiatt, hogy a forgalmuk 2020‑ban nagyjából 55 és 73 milliárd euró volt, miközben erről lemondott a Credit Suisse tekintetében, amely ugyanezen év tekintetében pedig körülbelül 21 milliárd eurós jelentős forgalmat ért el.
994
E tekintetben a Bíróság már kimondta, hogy amint az az iránymutatás 30. pontjából következik, amelynek jogellenességére egyébként a Crédit agricole nem is hivatkozik, az a tény, hogy valamely vállalkozás forgalma különösen magas a kartellben részt vevő többi vállalkozás forgalmához képest, a bírság elrettentő hatásának biztosítása érdekében igazolja a bírságnak az érintett vállalkozás gazdasági ereje alapján történő növelését (lásd ebben az értelemben: 2010. június 17‑iLafarge kontra Bizottság ítélet, C‑413/08 P, EU:C:2010:346, 102. pont; 2012. február 2‑iElf Aquitaine kontra Bizottság végzés, C‑404/11 P, nem tették közzé, EU:C:2012:56, 86. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
995
Ráadásul, bár egy adott határozatban a Bizottság a különös elrettentési szorzók meghatározása során nem mentesülhet az egyenlő bánásmód elvének tiszteletben tartása alól (lásd ebben az értelemben: 2012. december 13‑iVersalis és Eni kontra Bizottság ítélet, T‑103/08, nem tették közzé, EU:T:2012:686, 324. pont), az érintett vállalkozások mindazonáltal kifogásolhatják e szorzók meghatározását az azok és a különböző érintett vállalkozások forgalma közötti pontos arány hiánya miatt (lásd ebben az értelemben: 2013. július 18‑iDow Chemical és társai kontra Bizottság ítélet, C‑499/11 P, EU:C:2013:482, 88. és 91. pont; 2013. december 19‑iSiemens és társai kontra Bizottság ítélet, C‑239/11 P, C‑489/11 P és C‑498/11 P, nem tették közzé, EU:C:2013:866, 302. és 303. pont).
996
A jelen ügyben a megtámadott határozat (964) preambulumbekezdéséből kifejezetten kitűnik, hogy a Bizottság a BofA‑val és a Crédit agricole‑lal szemben alkalmazott speciális elrettentési szorzókat e vállalkozások forgalmának relatív nagysága alapján határozta meg.
997
Ráadásul a Crédit agricole nem vitatja, hogy 2020‑ban a Credit Suisse forgalma, amelyre az említett (964) preambulumbekezdés nem hivatkozik, de amelyet a Crédit agricole a keresetlevelében közölt, jóval alacsonyabb volt, mint a BofA forgalma.
998
A Credit Suisse forgalma ugyanis 3,38‑szor alacsonyabb volt a BofA forgalmánál, és 2,62‑szer alacsonyabb a Crédit agricole forgalmánál, ami azt jelenti, hogy a vitatott jogsértésben részt vevő bankok közül a Credit Suisse gazdasági ereje jelentősen kisebb volt.
999
Ebből következik, hogy a BofA‑val és a Crédit agricole‑lal szemben kiszabott bírság elrettentő hatásának biztosítása érdekében a Bizottság jogosan alkalmazhatott velük szemben külön elrettentési szorzót, és az egyenlő bánásmód elvének megsértése nélkül mellőzhette az ilyen szorzó alkalmazását a Credit Suisse‑re.
1000
Ennélfogva a Crédit agricole negyedik jogalapjának második részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
1001
A fentiekre tekintettel a Crédit agricole negyedik jogalapját és a Credit Suisse harmadik jogalapját mint részben elfogadhatatlanokat, részben pedig megalapozatlanokat el kell utasítani.
5.
A megtámadott határozat megsemmisítésére irányuló jogalapokra vonatkozó következtetés
1002
A fentiek összességéből az következik, hogy a Törvényszék a Crédit agricole által a T‑386/21. sz. ügyben hivatkozott első megsemmisítési jogalapot, valamint a Credit Suisse által a T‑406/21. sz. ügyben hivatkozott valamennyi megsemmisítési jogalapot elutasítja.
1003
Ennélfogva a T‑406/21. sz. ügyben a Credit Suisse által előterjesztett első és második kereseti kérelmet, amelyek lényegében a megtámadott határozat 1. cikke d) pontjának teljes vagy részleges megsemmisítésére, valamint az e határozat 2. cikkének d) pontjában vele szemben kiszabott bírság teljes vagy másodlagosan részleges törlésére irányulnak, el kell utasítani.
1004
Mivel a Credit Suisse nem kéri a Törvényszéktől, hogy gyakorolja az EUMSZ 261. cikkben és az 1/2003 rendelet 31. cikkében előírt korlátlan felülvizsgálati jogkörét (lásd a fenti 46. és 67–69. pontot), az e bank által a T‑406/21. sz. ügyben benyújtott keresetet teljes egészében el kell utasítani.
1005
Ezzel szemben a Crédit agricole által hivatkozott második és harmadik jogalap vizsgálatából az következik, hogy a megtámadott határozatban megállapított egységes és folyamatos jogsértésben való részvétele kizárólag 2013. január 11‑től bizonyított, a Bizottság tehát hibát követett el, amikor az említett határozat 1. cikkének c) pontjában azt állapította meg, hogy e vállalkozás 2013. január 10‑től egységes és folyamatos jogsértésben vett részt.
1006
Következésképpen, amint az a negyedik jogalap vizsgálatából kitűnik, a Bizottság megsértette az 1/2003 rendelet 23. cikkének (3) bekezdését, amikor a megtámadott határozat 2. cikkének c) pontjában kiszabott bírság összegének kiszámítása céljából azt állapította meg, hogy a Crédit agricole által elkövetett jogsértés 2,20 évig tartott.
1007
Ebből következik, hogy a Crédit agricole által előterjesztett első és második kereseti kérelemnek részben helyt kell adni, és hogy egyrészt a megtámadott határozat 1. cikkének c) pontját meg kell semmisíteni annyiban, amennyiben e rendelkezésben a Bizottság megállapítja, hogy a Crédit agricole 2013. január 10‑től egységes és folyamatos jogsértésben vett részt, másrészt pedig ugyanezen határozat 2. cikkének c) pontját meg kell semmisíteni annyiban, amennyiben az a Crédit agricole által fizetendő bírság összegét 3993000 euróban állapítja meg.
1008
Mivel a T‑386/21. sz. ügyben megállapított jogellenességek hatással vannak a bírság összegének meghatározására, és mivel a Crédit agricole a második kereseti kérelme keretében a vele szemben kiszabott bírság összegének csökkentését kéri, az említett jogsértésekből levonandó következményeket a Törvényszéknek korlátlan felülvizsgálati jogkörében kell megvizsgálnia.
F. A Crédit agricole korlátlan felülvizsgálati jogkörbe tartozó kérelmeiről
1009
A Crédit agricole a másodlagosan előterjesztett második kereseti kérelmében azt kéri, hogy a Törvényszék a vele szemben kiszabott bírság összegének csökkentése érdekében gyakorolja korlátlan felülvizsgálati jogkörét.
1010
Amikor az uniós bíróság az EUMSZ 261. cikkben és az 1/2003 rendelet 31. cikkében előírt korlátlan felülvizsgálati jogkörét gyakorolja, a szankció jogszerűségének egyszerű felülvizsgálatán túl felhatalmazással rendelkezik arra, hogy e szankció összegének meghatározása tekintetében a Bizottság – az ezen összeget eredetileg meghatározó jogi aktus kibocsátója – értékelését a saját értékelésével helyettesítse (lásd: 2016. január 21‑iGalp Energía España és társai kontra Bizottság ítélet, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, 75. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), és ebből következően, hogy a kiszabott bírság összegét törölje, csökkentse vagy növelje.
1011
A vállalkozással szemben kiszabott bírság összegének a korlátlan felülvizsgálati jogköre keretében történő meghatározása érdekében az uniós bíróság feladata, hogy maga értékelje az ügy körülményeit és a szóban forgó jogsértés típusát. Az 1/2003 rendelet 23. cikkének (3) bekezdése alapján e feladat minden egyes megbírságolt vállalkozás esetén a jogsértés súlyának és időtartamának figyelembevételét feltételezi, többek között az indokolásra, az arányosságra, a szankciók egyéniesítésére, valamint az egyenlő bánásmódra vonatkozó elvek tiszteletben tartása mellett, anélkül, hogy az uniós bíróság kötve volna a Bizottság által az iránymutatásokban meghatározott, tájékoztató jellegű szabályokhoz, noha ez utóbbiak iránymutatásul szolgálhatnak számára (lásd ebben az értelemben: 2016. január 21‑iGalp Energía España és társai kontra Bizottság ítélet, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, 89. és 90. pont).
1012
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a Törvényszék a fenti 145. 551, 984. és 1005. pontban megállapította, hogy a Bizottság tévesen jelölte meg 2013. január 10‑ét a Crédit agricole vitatott jogsértésben való részvétele kezdő időpontjaként, ami azt jelentette, hogy ezt az időpontot 2013. január 11‑re kellett eltolni. Mindazonáltal – e megállapításnak az e bank vitatott jogsértésben való részvételének időtartamára, valamint az e bankkal szemben alkalmazott, az időtartamon alapuló szorzóra gyakorolt következményeitől eltekintve – a Törvényszék mint megalapozatlanokat elutasította az említett bank által felhozott és a vele szemben kiszabott bírság összegének meghatározására vonatkozó többi tényezővel, különösen a vitatott jogsértés súlyával kapcsolatos körülményekkel szemben felhozott kifogásokat.
1013
Ebben az összefüggésben a Törvényszék úgy véli, hogy korlátlan felülvizsgálati jogkörének gyakorlása keretében magáévá teheti a Bizottság által a megtámadott határozat (868)–(949) és (952)–(971) preambulumbekezdésében jogszerűen elvégzett értékeléseket.
1014
Mindazonáltal e bíróság feladata annak meghatározása, hogy a helyettesítő érték kiszámításának módszerére figyelemmel a Crédit agricole vitatott jogsértésben való részvétele időtartamának 574 munkanapról 573 munkanapra való csökkentése szükségessé teszi‑e az e bankkal szemben kiszabott bírság összegének módosítását.
1015
E csökkentés ugyanis nem csupán a Bizottság által elfogadott évesített névleges összegek csökkenését vonja maga után, hanem a 2013. január 10‑re vonatkozó adatok törlése által az e bank végleges árfolyam‑számítására gyakorolt következmények értékelését is, amelytől a vele szemben megállapított korrekciós tényező közvetlenül függ.
1016
A Törvényszéknek azt is meg kell vizsgálnia, hogy a Crédit agricole‑lal szemben alkalmazott, a fenti 985. pontban említett szorzó szükségessé teszi‑e az e bankkal szemben kiszabott bírság összegének módosítását.
1017
Mindazonáltal, tekintettel a Bizottság által a korrekciós tényező számítása során követett harmadik tizedesjegyre kerekítésre vonatkozó szabályra (lásd a fenti 759. pontot), a Törvényszék úgy véli, hogy nincs helye az e bankkal szemben az e határozat 1. cikkében említett egységes és folyamatos jogsértés miatt a 2013. január 11. és 2015. március 24. közötti időszak tekintetében kiszabott bírság összege megváltoztatásának.
1018
Ennélfogva a Crédit agricole‑lal szemben kiszabott bírság összegét 3993000 euróban kell megállapítani.
IV. A költségekről
1019
Az eljárási szabályzat 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
1020
Mivel a Crédit agricole majdnem teljes egészében pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a T‑386/21. sz. ügyben felmerült költségek viselésére.
1021
Mivel a Credit Suisse valamennyi kérelme tekintetében pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a T‑406/21. sz. ügyben felmerült költségek viselésére.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített ötödik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a T‑386/21. sz. és T‑406/21. sz. ügyeket az ítélet meghozatala céljából egyesíti.
2)
A T‑386/21. sz. ügyben a Törvényszék:
–
az EUMSZ 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének alkalmazására vonatkozó eljárásban (AT.40346 – SSA Bonds ügy) 2021. április 28‑án hozott C(2021) 2871 final bizottsági határozat 1. cikkének c) pontját megsemmisíti annyiban, amennyiben az megállapítja, hogy a Crédit agricole SA és a Crédit agricole Corporate and Investment Bank 2013. január 10‑től 2015. március 24‑ig, nem pedig 2013. január 11‑től 2015. március 24‑ig vett részt a jogsértésben;
–
a C(2021) 2871 final határozat 2. cikkének c) pontját megsemmisíti annyiban, amennyiben az 3993000 euróban állapítja meg azon bírság összegét, amelynek megfizetéséért a Crédit agricole Corporate and Investment Bank és a Crédit agricole egyetemlegesen felelős;
–
a C(2021) 2871 final határozat 2. cikkének c) pontjában a Crédit agricole Corporate and Investment Bankkel és a Crédit agricole‑lal szemben kiszabott bírság összegét 3993000 euróban állapítja meg;
–
a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja;
–
a Crédit agricole‑t és a Crédit agricole Corporate and Investment Banket kötelezi a költségek viselésére.
3)
A T‑406/21. sz. ügyben a Törvényszék:
–
a keresetet elutasítja;
–
a UBS Group AG‑t és a Credit Suisse Securities (Europe) Ltd‑t kötelezi a költségek viselésére.
Svenningsen
Tomljenović
Mac Eochaidh
Martín y Pérez de Nanclares
Stancu
Kihirdetve Luxembourgban, a 2024. november 6‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
Tartalomjegyzék
I. A jogvita előzményei
A. Az OSSA‑ágazatról
1. Az OSSA ára a másodlagos piacon
a) Árképződés a másodlagos piacon
b) Az árjegyzők által kínált kétirányú árak
2. Kereskedési pozíciók és kereskedési kockázat
3. A bankok közötti, brókereken keresztül történő kereskedés
B. A megtámadott határozat alapjául szolgáló eljárásról
C. A megtámadott határozatról
1. A vitatott jogsértés megállapításáról
2. A bírságok kiszabásáról
3. A rendelkező részről
II. A felek kérelmei
III. Jogi háttér
A. A bizonyos adatoknak a nyilvánosság számára hozzáférhető dokumentumokból való kihagyása iránti kérelmekről
B. A Crédit agricole és a Credit Suisse keresetének tárgyáról
1. A Crédit agricole keresetéről
2. A Credit Suisse keresetéről
C. A megtámadott határozatban megállapított jogsértés tárgyáról
D. A megtámadott határozatban elemzett megbeszélések értelmezésével szembeni kifogások elfogadhatóságáról
1. A Crédit agricole kifogásaira vonatkozó elfogadhatatlansági kifogásokról
2. A Credit Suisse kifogásaira vonatkozó elfogadhatatlansági kifogásokról
E. A Crédit agricole és a Credit Suisse megsemmisítés iránti kérelmeiről
1. A Crédit agricole harmadik, az ártatlanság vélelme elvének megsértésére alapított jogalapjáról
2. A Crédit agricole és a Credit Suisse második, a szóban forgó magatartások egységes és folyamatos jogsértésnek minősítésével kapcsolatos hibákra alapított jogalapjáról
a) Előzetes észrevételek
b) A versenyellenes jellegű megállapodások és/vagy összehangolt magatartások fennállásáról
1) Azon megbeszélésekről, amelyek versenyellenes jellege bizonyítást nyert
2) Azon megbeszélések versenyellenes jellegéről, amelyeket a Crédit agricole és a Credit Suisse vitathat
i) Azon megbeszélésekről, amelyeket a Crédit agricole vitathat
– A 2013. január 18‑i megbeszélésről
– A 2013. január 31‑i megbeszélésről
– A 2013. február 15‑i megbeszélésről
– A 2013. március 19‑i megbeszélésről
– A 2013. március 21‑i megbeszélésről
– A 2013. május 24‑i megbeszélésről
– A 2013. június 3‑i megbeszélésről
– A 2013. július 10‑i megbeszélésről
– A 2013. július 25‑i megbeszélésről
– A 2014. augusztus 6‑i megbeszélésről
– A 2015. március 12‑i megbeszélésről
ii) Azon megbeszélésekről, amelyeket a Credit Suisse vitathat
– A 2010. szeptember 28‑i megbeszélésről
– A 2012. február 8‑i megbeszélésről
– A 2013. január 10‑i megbeszélésről
– A 2015. március 12‑i megbeszélésről
– A 2015. március 24‑i elektronikus levélről
3) A megtámadott határozatban elemzett megbeszélésekre vonatkozó következtetés
c) Az egységes és folyamatos jogsértés fennállásáról
1) A megállapított jogsértés egységes jellegéről
i) Az egységes versenyellenes célt követő átfogó terv fennállásáról 2013 februárja előtt és során
ii) Az egységes versenyellenes célt követő átfogó terv 2013 februárját követő folytatásáról
2) A megállapított jogsértés folyamatos jellegéről
i) A Credit Suisse második jogalapjának a vitatott jogsértés 2013 februárját követő folyamatos jellege bizonyításának hiányára alapított harmadik részéről
ii) A Crédit agricole második jogalapjának második részéről, amennyiben az a megállapított jogsértés folyamatos jellege hiányának bizonyítására irányul
d) A Crédit agricole és a Credit Suisse megállapított egységes és folyamatos jogsértésben való részvételéről
1) A Crédit agricole által hivatkozott második jogalap első részéről, amely formailag azon alapul, hogy a Crédit agricole nem járult hozzá egy átfogó tervhez
i) A Crédit agricole átfogó tervhez való szándékos hozzájárulásáról
ii) A Crédit agricole érintett többi bank által végrehajtott vagy tervezett összes egyéb magatartásról való tudomásáról
2) A Credit Suisse második jogalapjának második, a más bankok kereskedői közötti kétoldalú megbeszélésekről való tudomásával, illetve azzal kapcsolatos hibákra alapított részéről, hogy e megbeszéléseket észszerűen előre láthatta
e) A Crédit agricole és a Credit Suisse vitatott egységes és folyamatos jogsértésben való részvételének időtartamáról
1) A Crédit agricole második jogalapjának második részéről, amennyiben az annak bizonyítására irányul, hogy a Crédit agricole megállapított jogsértésben való részvétele nem volt folyamatos
2) A Credit Suisse második jogalapjának negyedik, arra alapított részéről, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy 2014 augusztusát követően bármilyen jogellenes magatartásban részt vett
f) A Crédit agricole második jogalapjára és a Credit Suisse második jogalapjára vonatkozó következtetés
3. A Crédit agricole és a Credit Suisse első, a szóban forgó magatartások cél általi korlátozásnak minősítésével kapcsolatos hibákra alapított jogalapjáról
a) A felperesek által megfogalmazott kifogások tárgyára és megalapozottságára vonatkozó előzetes észrevételek
1) A Crédit agricole kifogásairól
2) A Credit Suisse kifogásairól
b) A szóban forgó magatartások „cél általi korlátozásnak” minősítéséről
1) Előzetes észrevételek
2) A verseny tekintetében a magatartás „cél általi korlátozásnak” minősítéséhez megkövetelt károssági fokról
3) A szóban forgó magatartások Bizottság általi értékeléséről
i) A szóban forgó magatartások gazdasági hátterének a Bizottság általi értékelésére vonatkozó kifogásokról
– A Crédit agricole vitatott jogsértés gazdasági hátterére vonatkozó értékelés hiányára alapított kifogásáról
– A Crédit agricole és a Credit Suisse vitatott jogsértés gazdasági hátterének téves értékelésére alapított kifogásairól
ii) A Crédit agricole és a Credit Suisse szóban forgó magatartások versenyre gyakorolt nem kellően káros jellegére alapított kifogásairól
iii) A szóban forgó magatartások lényegében „igazolt” jellegére alapított kifogásokról
– A Crédit agricole és a Credit Suisse szóban forgó magatartások versenyt támogató hatásaira alapított kifogásairól
– A Crédit agricole és a Credit Suisse szóban forgó magatartások „szükséges”, „jogszerű”, „pozitív”, „kapcsolódó és elengedhetetlen” jellegére alapított kifogásairól
4) A szóban forgó magatartások „cél általi korlátozásnak” minősítésére vonatkozó következtetés
4. A Crédit agricole negyedik, valamint a Credit Suisse harmadik, az indokolás elégtelenségére és a bírságuk összegének meghatározása során elkövetett hibákra alapított jogalapjáról
a) A Crédit agricole‑lal és a Credit Suisse‑szel szemben kiszabott bírságok alapösszegére vonatkozó kifogásokról
1) A helyettesítő érték összegére vonatkozó kifogásokról
i) A Credit Suisse bírság kiszámítása indokolásának hiányára alapított kifogásáról
ii) A Crédit agricole és a Credit Suisse iránymutatás megsértésére alapított kifogásairól
– A Crédit agricole és a Credit Suisse arra alapított kifogásairól, hogy a Bizottság az árfolyam‑különbözet kiszámítására nem a saját ügyleteik adatain alapuló számítási módszert alkalmazott
– A Crédit agricole arra alapított kifogásáról, hogy az OSSA‑k esetében a jogsértés teljes időszakára és valamennyi érintett bankra vonatkozóan rögzített súlyozást alkalmaztak az egyes bankok végleges árfolyam‑különbözetének kiszámítása céljából
– A Crédit agricole és a Credit Suisse BGN‑adatok felhasználásával kapcsolatos kifogásairól
– A Credit Suisse arra alapított kifogásáról, hogy túlbecsülték a helyettesítő értékét, mivel vele szemben más bankok névleges összegeit vették figyelembe
2) A Crédit agricole azon kifogásáról, hogy a Bizottság úgy döntött, hogy a 2014. évet nem tekinti referencia‑időszaknak a helyettesítő érték kiszámításához
3) A súlyossági szorzóval kapcsolatos kifogásokról (az iránymutatás 20–23. pontja)
4) Az időtartamon alapuló szorzóra vonatkozó kifogásokról (az iránymutatás 24. pontja)
i) A Crédit agricole tekintetében megállapított 2,20 éves időtartamon alapuló szorzóra vonatkozó kifogásokról
ii) A Credit Suisse tekintetében megállapított, 4,75 éves időtartamon alapuló szorzóra vonatkozó kifogásokról
b) A Crédit agricole‑lal szemben kiszabott bírság alapösszegének kiigazítására vonatkozó kifogásokról
5. A megtámadott határozat megsemmisítésére irányuló jogalapokra vonatkozó következtetés
F. A Crédit agricole korlátlan felülvizsgálati jogkörbe tartozó kérelmeiről
IV. A költségekről
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.