62001CC0337_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Bundesfinanzhof on esittänyt 17.7.2001 tekemällään päätöksellä yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksen, joka koskee yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92(2) tulkintaa. Tällä kysymyksellä kansallinen tuomioistuin kysyy, onko sitä, että tullivarastointimenettelyn alaiset, yhteisön tullialueen ulkopuolelle vietäviksi tarkoitetut muut kuin yhteisötavarat siirretään pois tullivarastosta ja viedään poistumistoimipaikkaan, vaikka niitä ei ole asetettu ulkoiseen passitusmenettelyyn, pidettävä tullikoodeksin 203 artiklassa tarkoitettuna sääntöjen vastaisena tullivalvonnasta pois siirtämisenä.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön tullikoodeksi
Tullivalvonta
2. Yhteisön tullikoodeksin 4 artiklassa määritellään eräitä yleisiä termejä ja säädetään erityisesti seuraavaa:
”Tätä koodeksia sovellettaessa tarkoitetaan:
– –
13) tulliviranomaisten valvonnalla tulliviranomaisten yleisiä toimia, joiden tarkoituksena on varmistaa tullilainsäädännön ja tapauksen mukaan muiden tullivalvonnassa oleviin tavaroihin sovellettavien säännösten noudattaminen;
14) tulliviranomaisten tarkastuksella erityisiä toimia, kuten tavaroiden tarkastusta, asiakirjojen olemassaolon ja todistusvoimaisuuden tarkastusta, yritysten kirjanpidon ja muiden asiakirjojen tarkastusta, kuljetusvälineiden tarkastusta, matkatavaroiden ja henkilöiden mukanaan tai yllään kuljettamien muiden tavaroiden tarkastusta, hallinnollisten selvitysten ja muiden vastaavien toimien suorittamista, tullilainsäädännön ja tapauksen mukaan muiden tullivalvonnassa oleviin tavaroihin sovellettavien säännösten noudattamisen varmistamiseksi.”
3. Tullikoodeksin 37 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Yhteisön tullialueelle tuotavat tavarat ovat tuontihetkestä alkaen tullivalvonnassa. Tulliviranomaiset voivat tarkastaa niitä voimassa olevien säännösten mukaisesti.
2. Tavarat ovat tullivalvonnassa niin kauan kuin se on tarpeellista niiden tullioikeudellisen aseman määrittämiseksi, ja muut kuin yhteisötavarat ovat tullivalvonnassa, kunnes niiden tullioikeudellinen asema muuttuu, ne siirretään vapaa-alueelle tai vapaavarastoon taikka jälleenviedään tai hävitetään 182 artiklan mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 82 artiklan 1 kohdan soveltamista.”
Nyt esillä olevan asian kannalta merkitykselliset tullimenettelyt
4. Kuten tiedämme, tullikoodeksissa säädetään erilaisista tullimenettelyistä, muun muassa ulkoisesta passituksesta, joka on ”suspensiomenettely” ja tullivarastointimenettelystä, joka on sekä ”suspensiomenettely” että ”taloudellisesti vaikuttava” (tullikoodeksin 84 artiklan a ja b alakohta).
Ulkoinen passitus
5. Nyt esillä olevan asian kannalta on merkityksellistä, että tullikoodeksin 91 artiklan 1 kohdan mukaan ulkoisessa passitusmenettelyssä muiden kuin yhteisötavaroiden on voitava liikkua yhteisön tullialueella sijaitsevasta paikasta toiseen ”tuontitullitta tai ilman muita maksuja ja niihin sovellettavia kauppapoliittisia toimenpiteitä”.
Tullivarastointimenettely
6. Tullivarastointimenettelyssä, josta säädetään tullikoodeksin 98 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa, tullivarastoon voidaan varastoida muita kuin yhteisötavaroita, jolloin niistä ei kanneta tuontitulleja eikä niihin sovelleta kauppapoliittisia toimenpiteitä (98 artiklan 1 kohta).
7. Tullikoodeksin 110 artiklassa säädetään seuraavaa: ”tullivarastointimenettelyyn asetetut tavarat voidaan väliaikaisesti siirtää pois tullivarastosta, jos olosuhteet sitä edellyttävät. Siirtämiseen on saatava ennakolta lupa tulliviranomaisilta, joiden on vahvistettava siirtämisen edellytykset.”
Tullivelan syntyminen
8. Tullikoodeksin 201 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa mainitaan tapaukset, joissa tuontitullivelka syntyy.
9. Tullikoodeksin 203 artiklassa säädetään erityisesti seuraavaa:
”1. Tuontitullivelka syntyy, kun:
– tuontitullien alainen tavara siirretään säännösten vastaisesti pois tullivalvonnasta.
2. Tullivelka syntyy sinä ajankohtana, jona tavara siirretään pois tullivalvonnasta.
– – ”
10. Tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdan mukaan tuontitullivelka syntyy myös silloin, kun:
”a) ei täytetä jotakin velvollisuutta, joka johtuu tuontitullien alaisen tavaran väliaikaisesta varastoinnista tai sen tullimenettelyn käyttämisestä, johon tavara on asetettu, taikka
b) ei noudateta jotakin edellytystä, joka koskee tavaran asettamista mainittuun menettelyyn taikka alennetun tuontitullin tai tullittomuuden soveltamista tavaraan sen tietyn käyttötarkoituksen perusteella,
muissa kuin 203 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa, jollei todeta, etteivät nämä laiminlyönnit tosiasiallisesti vaikuta väliaikaisen varastoinnin tai kyseisen tullimenettelyn oikeaan toimintaan.”
Tullin palauttaminen
11. Tullien palauttamisesta säädetään tullikoodeksin 235 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa.
12. Nyt esillä olevan asian osalta on merkityksellinen erityisesti tullikoodeksin 236 artiklan 1 kohta, jossa säädetään seuraavaa:
”tuonti- tai vientitullit on palautettava, jos todetaan, että niiden määrä niitä maksettaessa ei ole ollut lain mukainen”. Tullia ei kuitenkaan palauteta, ”jos muun kuin lainmukaisen tullien määrän maksamiseen – – johtaneet seikat ovat johtuneet asianomaisen tietoisesta menettelystä”.
13. Edelleen nyt esillä olevan asian kannalta on lisäksi merkityksellistä muistuttaa, että tullikoodeksin 239 artiklan mukaan tuonti- tai vientitullit voidaan palauttaa myös:
”muissa kuin 236, 237 ja 238 artiklassa tarkoitetuissa tilanteissa, jotka – – johtuvat olosuhteista, joissa ei voida osoittaa asianomaisen syyllistyneen vilpilliseen menettelyyn tai ilmeiseen laiminlyöntiin” (1 kohta). Tällaisessa tapauksessa tulli palautetaan ”hakemuksesta, joka on esitettävä kyseiselle tullitoimipaikalle 12 kuukauden määräajassa siitä päivästä, jona tullit on annettu tiedoksi velalliselle” (2 kohta).
Tullikoodeksin soveltamista koskevat säännökset
14. Tässä esillä olevassa asiassa on huomattava myös komission asetus N:o 2454/93, tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä (jäljempänä soveltamisasetus).(3)
15. Erityisesti soveltamisasetuksen 859 artikla ja sitä seuraavat artiklat, joissa säädetään tullikoodeksin edellä mainitun 204 artiklan soveltamisesta, ovat merkityksellisiä nyt esillä olevassa asiassa.
16. Soveltamisasetuksen 859 artiklassa säädetään erityisesti seuraavaa:
”Seuraavia on pidettävä sellaisina koodeksin 204 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina laiminlyönteinä, jotka eivät tosiasiallisesti vaikuta väliaikaisen varastoinnin tai tullimenettelyn asianmukaiseen toimintaan, jos:
– niillä ei yritetä luvatta siirtää tavaraa pois tullivalvonnasta,
– ne eivät osoita asianomaisen ilmeistä huolimattomuutta,
– tavaran edellyttämien toimenpiteiden toteuttamiseksi tarvittavat muodollisuudet suoritetaan jälkikäteen:
– –
6) väliaikaisessa varastossa olevan tai tullimenettelyyn asetetun tavaran vienti yhteisön tullialueen ulkopuolelle taikka sen siirto vapaa-alueelle tai vapaavarastoon tarvittavia muodollisuuksia suorittamatta;
– – .”
17. Soveltamisasetuksen 860 artiklassa täsmennetään seuraavaa:
”Tulliviranomaisten on pidettävä tullivelkaa syntyneenä koodeksin 204 artiklan 1 kohdan mukaisesti, jollei henkilö, joka joutuisi velalliseksi, todista, että 859 artiklan edellytykset täyttyvät.”
18. Lisäksi soveltamisasetuksen 861 artiklassa todetaan seuraavaa:
”Se, etteivät 859 artiklassa tarkoitetut laiminlyönnit aiheuta tullivelan syntymistä, ei estä soveltamasta voimassa olevia rangaistussäännöksiä eikä kyseisessä tullimenettelyssä annettujen lupien peruuttamista koskevia säännöksiä.”
19. Edelleen on mainittava soveltamisasetuksen 899 artikla ja sitä seuraavat artiklat, joissa säädetään tullikoodeksin 239 artiklan soveltamisesta.
20. Erityisesti soveltamisasetuksen 899 artiklassa säädetään, että ”jos koodeksin 239 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua palautus- tai peruutushakemusta käsittelevä päätöksen tekevä tulliviranomainen toteaa, että hakemuksen tueksi esitetyt perustelut vastaavat jotakin 900–903 artiklassa tarkoitetuista olosuhteista, eivätkä osoita asianomaisen vilpillistä menettelyä tai ilmeistä huolimattomuutta, sen on myönnettävä kyseisten tuontitullien palautus tai peruutus”. Jos sen sijaan todetaan, että ”hakemuksen tueksi esitetyt perustelut vastaavat jotakin 904 artiklassa tarkoitetuista olosuhteista, se ei voi myöntää kyseisten tuontitullien palautusta tai peruutusta”.
21. Soveltamisasetuksen 900–903 artiklassa on mainittu ne tapaukset, joissa tuontitullien palautus myönnetään, ja 904 artiklassa puolestaan luetellaan tapaukset, joissa palautusta ei voida myöntää.
22. Lopuksi on mainittava, että soveltamisasetuksen 905 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos koodeksin 239 artiklan 2 kohdan mukaisesti tehtyä palautus- tai peruutushakemusta käsittelevä päätöksen tekevä tulliviranomainen ei voi 899 artiklan perusteella tehdä päätöstä ja jos hakemukseen on liitetty todisteita erityistilanteesta, joka johtuu muista kuin asianomaisen vilpillistä menettelyä tai ilmeistä välinpitämättömyyttä osoittavista olosuhteista, jäsenvaltion, johon mainittu viranomainen kuuluu, on lähetettävä tapaus komissiolle ratkaistavaksi 906–909 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
(– –)
Kaikissa muissa tapauksissa päätöksen tekevän tulliviranomaisen on hylättävä hakemus.”
23. Lopuksi huomautan, että soveltamisasetusta on muutettu 4.5.2001 annetulla komission asetuksella N:o 993/2001 (jäljempänä asetus N:o 993/2001).(4) Vaikka uudet säännökset eivät ole ajallisesti (ratione temporis) sovellettavissa nyt esillä olevassa asiassa, ne voivat kuitenkin tarjota tulkinnan kannalta hyödyllisiä viitteitä.
24. Tämän osalta on muistutettava erityisesti uudesta, taloudellisesti vaikuttaviin tullimenettelyihin ja näin ollen – mikä on nyt esillä olevan asian kannalta merkityksellistä – myös tullivarastointimenettelyyn sovellettavasta 512 artiklasta. Siinä näet säädetään seuraavaa:
”1. Samassa luvassa ilmoitettujen paikkojen välillä saadaan tehdä siirtoja ilman tullimuodollisuuksia.
2. Siirto saapumistoimipaikasta luvanhaltijan tai toimijan tiloihin taikka käyttöpaikkaan saadaan tehdä ilmoituksella menettelyyn asettamisesta.
3. Siirto poistumistoimipaikkaan jälleenvientiä varten saa tapahtua menettelyssä. Tässä tapauksessa menettelyä ei päätetä, ennen kuin jälleenvietäviksi ilmoitetut tavarat tai tuotteet ovat tosiasiassa poistuneet yhteisön tullialueelta.”
II Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet
25. Riita-asia, jota pääasia koskee, syntyi tullien palauttamista koskevasta hakemuksesta, jonka Hamann International GmbH Spedition + Logistik (jäljempänä Hamann tai pääasian kantaja), ROJO Terminal GmbH:n (jäljempänä ROJO) oikeudellinen seuraaja, esitti Hauptzollamt Hamburg-St. Hannenille (Hamburg-St. Hannenin tullin päätoimipaikka, josta on myöhemmin tullut Hauptzollamt Hamburg-Stadt; jäljempänä Hauptzollamt tai HZA).
26. Ennakkoratkaisukysymyksen esittämistä koskevasta päätöksestä käy ilmi, että ROJO:lla oli vuodesta 1993 lupa tyypin D tullivarastoon, toisin sanoen yksityiseen varastoon, jota koskee yksinkertaistettu menettely,(5) jolloin ”varastonpitäjä on sama henkilö kuin varastoonpanija, mutta ei välttämättä tavaroiden omistaja” (soveltamisasetuksen 504 artikla).
27. Hauptzollamt teki 5.3.1996 ROJO:ta vastaan tullauspäätöksen, jossa se totesi, että ROJO oli jälleenvientiä varten siirtänyt pois tullivarastosta kaksi Kanadasta tuotua tullivarastointimenettelyn alaista tavaraerää asettamatta niitä ulkoiseen passitusmenettelyyn. HZA vaati ROJO:ta maksamaan näihin kahteen tavaraerään liittyvä tulleja ja veroja yhteensä 6 283,30 Saksan markkaa (DEM) ja 4 488,08 DEM.
28. Hamann haki Hauptzollamtilta kannettujen tullien palauttamista 7.3.1997 ja liitti hakemukseensa kyseessä olevien tavaroiden jälleenvientiä koskevia asiakirjoja, erityisesti eräitä puolalaisia asiakirjoja, jotka osoittivat, että tullaukseen liittyvät maksut oli maksettu Saksan ja Puolan välisellä rajalla.
29. Hauptzollamt hylkäsi hakemuksen 30.4.1997 antamallaan päätöksellä, koska se katsoi, että kyseessä olevat tavarat oli ainakin väliaikaisesti siirretty pois tullivalvonnasta. HZA katsoi, että tullivarastointimenettelyn alaisia, jälleenvietäviksi tarkoitettuja yhteisön ulkopuolelta tuotuja tavaroita ei olisi saanut siirtää tullivarastosta poistumistoimipaikkaan, ennen kuin ne oli asetettu ulkoiseen passitusmenettelyyn.
30. Hamann valitti HZA:n päätöksestä Finanzgericht Hamburgiin ja väitti muun muassa, että ulkoinen passitusmenettely oli aloitettu ensimmäisen tavaraerän osalta Padborgissa, Tanskassa ja toisen erän osalta Saksan ja Puolan välisellä rajalla. Valituksen käsitellyt tuomioistuin hylkäsi kanteen, koska se katsoi, että tavarat oli siirretty pois tullivalvonnasta ja että tullikoodeksin 203 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu tullivelka oli näin ollen syntynyt.
31. Hamann haki tähän päätökseen muutosta Bundesfinanzhofissa, ja koska viimeksi mainittu tuomioistuin oli epävarma sääntöjen vastaisen tullivalvonnasta pois siirtämisen käsitteen tulkinnasta, se päätti keskeyttää asian käsittelyn ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko yksin sillä perusteella, että kolmansista maista peräisin olevia, tullivarastoon asetettuja ja yhteisön tullialueelta jälleenvietäväksi tarkoitettuja tavaroita ei ole välittömästi tullivarastosta poissiirtämisen jälkeen asetettu ulkoiseen passitusmenettelyyn, katsottava, että jälleenviedyt tavarat on siirretty pois tullivalvonnasta, mistä seuraa, että tullivelkaa on syntynyt asetuksen N:o 2913/92
203 artiklan 1 kohdan perusteella?”
32. Asian käsittelyssä yhteisöjen tuomioistuimessa pääasian kantaja ja komissio esittivät kirjallisia huomautuksia. Molemmat olivat läsnä myös suullisessa käsittelyssä 5.2.2003, johon myös Hauptzollamt osallistui.
III Oikeudellinen arviointi
33. Kuten edellä on todettu, kansallinen tuomioistuin esittää yhteisöjen tuomioistuimelle yhden ennakkoratkaisukysymyksen, jolla se lähinnä kysyy, onko tullikoodeksin 203 artiklassa tarkoitettuna sääntöjenvastaisena tullivalvonnasta pois siirtämisenä pidettävä sitä, että tullivarastointimenettelyn alaiset muut kuin yhteisötavarat, jotka on tarkoitettu jälleenvietäviksi yhteisön tullialueelta, viedään tullivarastosta poistumistoimipaikkaan, vaikka niitä ei ole asetettu ulkoiseen passitusmenettelyyn.
Osapuolten perustelut
34. Hamann ei kiistä sitä, että nyt esillä olevassa asiassa on rikottu tapahtuma-aikana voimassa olleiden säännösten edellyttämää velvoitetta asettaa tavarat ulkoiseen passitusmenettelyyn. Se kuitenkin katsoo, ettei tällaista rikkomista voida pitää tullikoodeksin 203 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna tavaroiden sääntöjenvastaisena tullivalvonnasta pois siirtämisenä, vaan että kyseessä on pikemminkin tullikoodeksin 204 artiklassa ja soveltamisasetuksen 859 artiklassa tarkoitettu laiminlyönti, joka ei ”tosiasiallisesti vaikuta väliaikaisen varastoinnin tai kyseisen tullimenettelyn oikeaan toimintaan”.
35. Komissio puolestaan toteaa ennen kaikkea, ettei ennakkoratkaisukysymyksen esittämistä koskevassa päätöksessä riittävästi selvennetä tapaukseen liittyviä tosiseikkoja, minkä vuoksi tapauksen oikeudellinen arviointi on erittäin vaikeaa.
36. Komissio kuitenkin katsoo, että nyt esillä olevassa asiassa toteutettua menettelyä olisi periaatteessa pidettävä tullikoodeksin 203 artiklassa tarkoitettuna tavaran sääntöjenvastaisena tullivalvonnasta pois siirtämisenä, koska yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä tätä käsitettä on sen mukaan selvästi tulkittu erittäin laajasti siten, että siihen on katsottu sisältyvän kaikki sellaiset toimenpiteet tai laiminlyönnit, joiden seurauksena toimivaltainen tulliviranomainen estyy saamasta tavaraa tullivalvontaan.
37. Komissio huomauttaa edelleen, että on kansallisen tuomioistuimen asia arvioida sitä, onko toimivaltaisella viranomaisella nyt esillä olevassa asiassa ollut mahdollisuus saada kyseessä olevat tavarat tullivalvontaan.
38. Toissijaisesti komissio vielä lisää, että nyt esillä olevaa asiaa voitaisiin tarkastella myös tullikoodeksin 239 artiklan nojalla, vaikka kansallinen tuomioistuin ei ole nimenomaisesti viitannut tähän säännökseen.
39. Komissio katsoo, että nyt esillä olevassa asiassa edellä mainitun säännöksen soveltamisen edellytykset täyttyvät, vaikka sen tosiasiallisen merkittävyyden arvioiminen esillä olevan asian osalta onkin kansallisen tuomioistuimen asia.
Arviointi
Johdanto
40. Mielestäni seuraavaksi on ennen kaikkea tarkasteltava järjestelmällisesti nyt esillä olevan asian kannalta merkityksellisiä oikeussääntöjä, kuten komissiokin on esittänyt.
41. Ensin on nähdäkseni tutkittava, onko nyt esillä olevassa asiassa todetun kaltainen toiminta tavaran ”sääntöjenvastaista tullivalvonnasta pois siirtämistä”(6) ja seuraako siitä näin ollen tullikoodeksin 203 artiklan mukaisen tullivelan syntyminen.
42. Jos katsottaisiin, ettei tässä käsiteltävää toimintaa voida luonnehtia edellä esitetyllä tavalla, on seuraavaksi arvioitava tullikoodeksin 204 artiklan nojalla, onko kysymyksessä sovellettavan tullimenettelyn ehtojen ja edellytysten noudattamatta jättäminen, josta edellä mainitun säännöksen mukaan seuraa tullivelan syntyminen, vai laiminlyönti, joka ei ”tosiasiallisesti vaikuta väliaikaisen varastoinnin tai kyseisen tullimenettelyn oikeaan toimintaan” ja jonka osalta tullikoodeksin 204 artiklassa säädetään, ettei se johda tällaisen velan syntymiseen.
43. Tässä viimeksi mainitussa tapauksessa olisi todettava, ettei kyseessä oleva tulli ollut lainmukainen ja asianomaisella toimijalla olisi näin ollen tullikoodeksin 236 artiklan nojalla oikeus palautukseen.
44. Mikäli sen sijaan todettaisiin, että tullivelka oli joko tullikoodeksin 203 tai 204 artiklan nojalla syntynyt ja että riidanalainen tulli näin ollen oli lainmukainen, olisi vielä tutkittava, voidaanko palautus nyt esillä olevan asian kaltaisissa olosuhteissa myöntää tullikoodeksin 239 artiklassa tarkoitetun poikkeuksellisen tilanteen nojalla.
Sääntöjenvastaisen pois siirtämisen käsite
45. Kuten edellä on todettu, komissio katsoo, että vaikka pois siirtämisen käsitettä ei ole määritelty yhteisön lainsäädännössä, tämä määritelmä voidaan kuitenkin päätellä yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella. Yhteisöjen tuomioistuin on näet todennut asiassa Wandel 1.2.2001 antamassaan tuomiossa ja asiassa Liberexim 11.7.2002 antamassaan tuomiossa, että tullikoodeksin 203 artiklassa tarkoitetun pois siirtämisen on katsottava käsittävän ”kaikki toimenpiteet tai laiminlyönnit, joiden seurauksena toimivaltainen tulliviranomainen hetkellisestikin estyy saamasta tavaraa tullivalvontaan ja toteuttamasta tullikoodeksin 37 artiklan 1 kohdan mukaisia tarkastustoimia”.(7) Tässä käsitteen tulkinta on niin laaja, että tapahtumat, joista kansallisessa tuomioistuimessa esillä olevassa asiassa on kysymys, aivan varmasti kuuluvat tämän määritelmän piiriin.
46. Huomautan kuitenkin, että yhteisöjen tuomioistuin on esittänyt tällaisen tulkinnan asiassa, joka koski sellaista tapausta, jossa tullivalvontaan asetetut tavarat tuotiin yhteisön markkinoille, missä ne kilpailivat muiden, yhteisössä tuotettujen tavaroiden kanssa, ja esitetty tulkinta näyttää perustuvan juuri tähän tosiseikkaan.
47. Asiassa Wandel yhteisön tullialueelle tuodut ja vapaaseen liikkeeseen luovutetut tavarat saatettiin markkinoille ennen säännösten edellyttämiä tullin tarkistuksia ja tarpeellista tullausta. Vastaavasti asiassa Liberexim eräät kolmannesta maasta tuodut maitoerät tuotiin yhteisön tullialueelle sääntöjenvastaisesti ja myytin sen jälkeen Alankomaissa.(8)
48. Nyt esillä olevassa asiassa on sen sijaan kyseessä tapaus, jossa tavarat on tuotu yhteisön tullialueelle ainoastaan väliaikaisesti, koska niitä ei ollut tarkoitettu yhteismarkkinoille ja jossa ne vienti-ilmoituksen tekemisen jälkeen tosiasiallisesti vietiin kolmanteen maahan, eivätkä ne siten koskaan kilpailleet yhteisön alueella tuotettujen tavaroiden kanssa. Näin ollen voidaan perustellusti pohtia sitä, voidaanko – nämä huomattavat eroavaisuudet huomioon ottaen – edellä mainittua oikeuskäytäntöä ulottaa nyt esillä olevan asian kaltaiseen tapaukseen.
49. Seuraavassa käsittelen niitä syitä, joiden vuoksi tähän kysymykseen on mielestäni vastattava kielteisesti.
50. Kuten tiedämme, ja kuten myös Bundesfinanzhof (ja itse asiassa kaikki asianosaiset) on muistuttanut, yhteisessä kauppapolitiikassa tuontitullien asettamisen tarkoituksena on yhteisön oman tuotannon suojaaminen: tulli asetetaan siten kolmansista maista tuoduille tavaroille sen vuoksi, että ne tuodaan yhteisön markkinoille, missä ne kilpailevat yhteisössä tuotettujen tavaroiden kanssa.
51. Kun asiaa tarkastellaan tästä näkökulmasta, edellä mainittujen asioiden eroavaisuudet näyttävät mielestäni selviltä. Asiassa Wandel ja asiassa Liberexim tullimenettelyn rikkomisesta, josta asianosaisia syytettiin, seurasi mahdollisuus yhteisön tullitariffien lainvastaiseen kiertämiseen, koska tulliviranomaisia estettiin tarkastamasta maahan tuotua tavaraa ja määrittämästä siihen sovellettavaa tullia, ennen kuin tavara luovutetaan vapaaseen liikkeeseen. Näin ollen on ymmärrettävää, että tällainen riski edellytti ankaraa sääntöjenvastaisen pois siirtämisen käsitteen tulkintaa.
52. Nyt esillä olevassa asiassa tavaran tullivarastosta poistumistoimipaikkaan kuljettamista koskevien säännösten noudattamatta jättäminen ei ole johtanut, eikä voinutkaan johtaa tavaran tuomiseen yhteisön markkinoille sääntöjen vastaisesti. Kun asiaa siis tarkastellaan sen seurausten kannalta, se näyttää vähemmän vakavalta rikkomukselta, ja sen vuoksi käsitteen joustavampi tulkinta on perusteltu.
53. Ainoastaan edellä mainituissa tapauksissa voidaan näet puhua sellaisesta sovellettavan tullimenettelyn rikkomisesta, jota voidaan pitää tullikoodeksin 203 artiklassa tarkoitettuna tavaran sääntöjenvastaisena tullivalvonnasta pois siirtämisenä, koska ainoastaan noissa tapauksissa se, että toimivaltaisen tulliviranomaisen oli mahdotonta saada tavaraa tullivalvontaan ja suorittaa tullikoodeksin 37 artiklan 1 kohdan mukaisia tarkastuksia, johti siihen, että yhteisön tullitariffeja olisi saatettu kiertää lainvastaisesti. Korostan, että sen sijaan nyt esillä olevan asian kaltaisissa tapauksissa voidaan korkeintaan puhua tullikoodeksin 204 artiklassa tarkoitetuista muodollisista laiminlyönneistä.
54. En myöskään katso, että tällainen pois siirtämisen käsitteen tulkinta olisi ristiriidassa yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainitun oikeuskäytännön kanssa; mielestäni tällä tulkinnalla ainoastaan täsmennetään mainittua oikeuskäytäntöä tullikoodeksin 203 artiklan normatiivisen sisällön nojalla.
55. Tätä käsitystä tukevat lisäksi myös muut perusteet. Ennen kaikkea sitä näyttää vahvistavan tullikoodeksin johdonmukainen arviointi ja erityisesti seikat, jotka käyvät ilmi, kun 203 ja 204 artiklaa tulkitaan yhdessä.
56. Kuten olen edellä todennut, tullikoodeksin 204 artiklassa säädetään tavaroiden tiettyyn tullimenettelyyn asettamiseen liittyvien velvoitteiden noudattamatta jättämisestä, tai tullimenettelyyn asettamista koskevista ehdoista ja säädetään, etteivät tällaiset laiminlyönnit johda tullivelan syntymiseen, jos ne eivät ”tosiasiallisesti vaikuta – – kyseisen tullimenettelyn oikeaan toimintaan”.
57. On toki totta, kuten komissio huomauttaa, että tullikoodeksin 204 artiklan säännös on itse asiassa eräänlainen soveltamista koskeva säännös, koska sitä sovelletaan ”muissa kuin 203 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa”. Hamannin tavoin katson kuitenkin, että tullikoodeksin 203 artiklassa tarkoitetun sääntöjenvastaisen pois siirtämisen käsitteen liian ankara tulkinta johtaisi tullikoodeksin 204 artiklan ulottuvuuden liialliseen rajaamiseen siten, että säännös käytännössä menettäisi tosiasiallisen merkityksensä.
58. Näin on varsinkin, jos viimeksi mainittua säännöstä luetaan yhdessä siihen liittyvien soveltamissäännösten kanssa. Soveltamisasetuksen 859 artiklan mukaan tullikoodeksin 204 artiklaa sovelletaan muun muassa juuri nyt esillä olevassa asiassa käsiteltävän tapauksen kaltaisissa olosuhteissa, toisin sanoen silloin, kun tiettyyn tullimenettelyyn asetettu tavara viedään yhteisön tullialueelta tarvittavia muodollisuuksia suorittamatta (soveltamisasetuksen 859 artiklan 6 kohta). Näin ollen katson voivani yhtyä Hamannin huomautukseen, että jos tällaisen rikkomisen katsottaisiin olevan tullikoodeksin 203 artiklassa tarkoitettu tavaran ”sääntöjenvastainen siirtäminen pois tullivalvonnasta”, tullikoodeksin 204 artikla luettuna yhdessä soveltamisasetuksen 859 artiklan 6 kohdan kanssa menettäisi käytännössä todellisen normatiivisen ulottuvuutensa.
59. Lopuksi totean vielä, että edellä esitetyn väitteen näyttää epäsuorasti vahvistavan myös se seikka, että taloudellisesti vaikuttavia tullimenettelyjä koskevaa lainsäädäntöä on hiljattain yksinkertaistettu ja järkeistetty, ja erityisesti se, että tullikoodeksin soveltamisasetukseen on lisätty uusi 512 artikla. Tällä muutoksella – kuten myös Hamann on huomauttanut – poistetaan juuri se muodollisuus, jonka noudattamatta jättämiseen ROJO:n ja Hauptzollamtin välinen riita-asia perustuu, ja artiklassa sallitaan nyt se, että yhteisön alueelta jälleenvietäviksi tarkoitettujen tavaroiden kuljettaminen poistumistoimipaikkaan saadaan tehdä tullivarastointijärjestelmän puitteissa ilman, että sen asettaminen ulkoiseen passitusmenettelyyn olisi välttämätöntä.
60. Kun otetaan huomioon, että muutos on tehty muutoin entisen kaltaisissa lainsäädännöllisissä puitteissa, voidaan siitä mielestäni päätellä, että tässä esillä olevat muodollisuudet eivät olleet välttämättömiä tulliviranomaisten harjoittaman tavaroiden valvonnan takaamiseksi, mikä puolestaan antaa aihetta ainakin epäillä, ettei niiden noudattamatta jättäminen ole aiemmassa lainsäädännössä voinut olla todellinen tullivalvontaa koskevien säännösten rikkominen vaan pikemminkin pelkkä muodollinen laiminlyönti.
61. Näin ollen edellä esitettyjen seikkojen perusteella katson, että nyt esillä olevan asian kaltaisessa asiassa tullilainsäädännön rikkomista ei voida pitää tullikoodeksin 203 artiklassa tarkoitettuna tavaran sääntöjenvastaisena tullivalvonnasta pois siirtämisenä vaan pikemminkin laiminlyöntinä, josta säädetään tullikoodeksin 204 artiklassa. Mielestäni silloin, kun tehdyt toimenpiteet eivät osoita ilmeistä huolimattomuutta ja kun tavaran edellyttämien toimenpiteiden toteuttamiseksi tarvittavat muodollisuudet suoritetaan jälkikäteen, kysymyksessä on tullikoodeksin 204 artiklassa ja soveltamisasetuksen 859 artiklassa tarkoitettu laiminlyönti, joka ei tosiasiallisesti vaikuta tullivarastomenettelyn oikeaan toimintaan. Kuten myös soveltamisasetuksen 860 artiklassa säädetään, on luonnollisesti asianomaisen asia todistaa, että edellä mainitut edellytykset täyttyvät nyt esillä olevassa asiassa.
62. Edellä esitetyn perusteella katson, ettei sitä, että yhteisön ulkopuolelta peräisin olevia tavaroita – jotka on tuotu väliaikaisesti yhteisön tullialueelle, jotka ovat ennen jälleenvientiä olleet tullivarastointimenettelyn alaisia, joista on rajalla tehty vienti-ilmoitus ja jotka on tosiasiallisesti jälleenviety edellä mainitulta tullialueelta – ei ole asetettu ulkoiseen passitusmenettelyyn, kun ne on siirretty pois tullivarastosta ja kuljetettu poistumistoimipaikkaan, voida pitää yhteisön tullikoodeksin 203 artiklassa tarkoitettuna tavaroiden ”sääntöjenvastaisena tullivalvonnasta pois siirtämisenä”, eikä se näin ollen johda tullivelan syntymiseen.
63. Edellä mainitun kaltainen tilanne ei johda tullivelan syntymiseen myöskään tullikoodeksin 204 artiklan nojalla, jos voidaan näyttää toteen, kuten soveltamisasetuksen 859 artiklassa säädetään, ettei toiminta osoita asianomaisen ilmeistä huolimattomuutta ja että tavaran edellyttämien toimenpiteiden toteuttamiseksi tarvittavat muodollisuudet on suoritettu jälkikäteen.
64. On kansallisen tuomioistuimen asia tutkia, onko nyt esillä olevassa asiassa todistettu, että soveltamisasetuksen 859 artiklassa tarkoitetut edellytykset täyttyvät.
Tullikoodeksin 239 artiklassa tarkoitettu tullin palauttaminen
65. Kuten olen jo edellä todennut, jos todetaan, etteivät soveltamisasetuksen 859 artiklan mukaiset edellytykset täyty, olisi esillä olevan asian tosiseikkojen perusteella vielä tutkittava, onko kyseessä jokin sellainen erityistilanne, jossa lainmukainen tulli voidaan palauttaa tullikoodeksin 239 artiklan ja siihen liittyvien soveltamissäännösten nojalla.
66. Kuten yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä on todettu, on erityisesti tutkittava, ”vastaavatko hakemuksen tueksi esitetyt perustelut jotakin soveltamisasetuksen 900–904 artiklassa tarkoitettuja olosuhteita”.(9) Jos ei ole kyseessä mikään näissä säännöksissä mainituista tapauksista, yhteisöjen tuomioistuin on edelleen todennut, että tulliviranomaisen on tarkistettava ”onko olemassa todisteita asetuksen N:o 2454/93
905 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta erityistilanteesta, joka johtuu muusta kuin asianomaisen vilpillisestä menettelystä tai ilmeisestä välinpitämättömyydestä”.(10)
67. Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi täsmentänyt, että tällainen ”erityistilanne” on olemassa silloin kun ”koodeksin 239 artiklan taustalla oleva kohtuullistamistavoite huomioon ottaen todetaan, että on olemassa seikkoja, jotka ovat omiaan asettamaan hakijan poikkeukselliseen tilanteeseen suhteessa muihin samaa toimintaa harjoittaviin toimijoihin”.(11)
68. Nyt esillä olevan asian osalta yhdyn komission kantaan, jonka mukaan tosiseikkoihin sovellettavien säännösten monimutkaisuuden ja asianomaisten toimijoiden tyypin D tullivaraston hoitoon – jota koskee yksinkertaistettu menettely – rajoittuneen ammatillisen kokemuksen vuoksi voidaan katsoa, että tässä on kysymyksessä sellainen edellä mainittu ”erit yistilanne”, jossa ”ei voida osoittaa asianomaisen syyllistyneen vilpilliseen menettelyyn tai ilmeiseen laiminlyöntiin”, ja jonka osalta on perusteltua soveltaa tullikoodeksin 239 artiklaa ja palauttaa näin ollen kohtuullistamiseen liittyvien näkökohtien perusteella myös lainmukaisesti peritty tulli.
69. On kuitenkin kansallisen tuomioistuimen asia tutkia, täyttyvätkö nämä edellytykset nyt esillä olevassa asiassa.
IV Ratkaisuehdotus
70. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Bundesfinanzhofin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Sitä, että yhteisön ulkopuolelta peräisin olevia tavaroita – jotka on tuotu väliaikaisesti yhteisön tullialueelle, jotka ovat ennen jälleenvientiä olleet tullivarastointimenettelyn alaisia, joista on rajalla tehty vienti-ilmoitus ja jotka on tosiasiallisesti jälleenviety edellä mainitulta tullialueelta – ei ole asetettu ulkoiseen passitusmenettelyyn, kun ne on siirretty pois tullivarastosta ja kuljetettu poistumistoimipaikkaan, ei voida pitää yhteisön tullikoodeksin 203 artiklassa tarkoitettuna tavaroiden sääntöjenvastaisena tullivalvonnasta pois siirtämisenä eikä se näin ollen johda tullivelan syntymiseen.
Edellä mainitun kaltainen tilanne ei johda tullivelan syntymiseen myöskään tullikoodeksin 204 artiklan nojalla, jos voidaan näyttää toteen, kuten soveltamisasetuksen 859 artiklassa säädetään, ettei toiminta osoita asianomaisen ilmeistä huolimattomuutta ja että tavaran edellyttämien toimenpiteiden toteuttamiseksi tarvittavat muodollisuudet on suoritettu jälkikäteen.
On kansallisen tuomioistuimen asia tutkia, onko nyt esillä olevassa asiassa todistettu, että soveltamisasetuksen 859 artiklassa tarkoitetut edellytykset täyttyvät.
Jos kansallinen tuomioistuin katsoo, että edellä esitetyt edellytykset eivät täyty, sen on esillä olevan asian tosiseikkojen perusteella myös tutkittava, onko kyseessä jokin sellainen erityistilanne, jossa lainmukainen tulli voidaan tullikoodeksin 239 artiklan ja siihen liittyvien soveltamissäännösten nojalla palauttaa.
(1) .
(2)  –	EYVL L 302, s. 1.
(3)  –	Tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2 päivänä heinäkuuta 1993 annettu komission asetus (ETY) N:o 2454/93 (EYVL L 253, s. 1).
(4)  –	Tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun asetuksen (ETY) N:o 2454/93 muuttamisesta 4 päivänä toukokuuta 2001 annettu komission asetus (EY) N:o 993/2001 (EYVL L 141, s. 1).
(5)  –	Ks. erityisesti soveltamisasetuksen 253 artikla ja 278 artiklan 3 kohdan c alakohta.
(6)  –	Huomautan, että tullikoodeksin 203 artiklan italiankielisessä käännöksessä käytetty termi ”controllo” ei täysin vastaa saman artiklan muunkielisten versioiden termiä, joka merkitsee pikemminkin tullin harjoittamaa ”valvontaa” (surveillance, supervision, Überwachung, vigilancia).
(7)  –	Asia C-66/99, Wandel, tuomio 1.2.2001 (Kok. 2001, s. I-873, 47 kohta); asia C-371/99, Liberexim, tuomio 11.7.2002 (Kok. 2002, s. I-6227, 55 kohta).
(8)  –	Ks. edellä alaviitteessä 7 mainittu asia Wandel, tuomion 27–29 kohta ja edellä alaviitteessä 7 mainittu asia Liberexim, tuomion 16–21 kohta.
(9)  –	Asia C-48/98, Söhl & Söhlke, tuomio 11.11.1999 (Kok. 1999, s. I-7877, 88 kohta).
(10)  –	Ks. asia C-86/97, Trans-Ex-Import, tuomio 25.2.1999 (Kok. 1999, s. I-1041, 19 kohta) ja edellä alaviitteessä 9 mainittu asia Söhl & Söhlke, tuomion 91 kohta.
(11)  –	Asia C-253/99, Bacardi, tuomio 27.9.2001 (Kok. 2001, s. I-6493, 56 ja 59 kohta). Ks. myös edellä alaviitteessä 10 mainittu asia Trans-Ex-Import, tuomion 22 kohta.