Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)
16 päivänä huhtikuuta 2026(*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Rajavalvonta, turvapaikka ja maahanmuutto – Direktiivi 2013/32/EU – Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevat yhteiset menettelyt – Kansainvälistä suojelua koskeva hakemus – 43 artikla – Rajamenettely – Säilöönottopaikassa, joka sijaitsee maantieteellisesti jäsenvaltion alueella mutta joka on kansallisessa oikeudessa rinnastettu rajalla sijaitsevaan paikkaan, toteutettavan menettelyn luokittelu – Oikeus tulla kyseisen jäsenvaltion alueelle neljän viikon määräajan jälkeen – 31 artiklan 7 kohta – Kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkinnan asettaminen etusijalle – Direktiivi 2013/33/EU – Kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden vastaanottoa koskevat vaatimukset – 8 artikla – Säilöönotto yhdessä ja samassa paikassa kahden eri päätöksen perusteella
Yhdistetyissä asioissa C‑50/24–C‑56/24 [Danané ym.] (i),
joissa on kyse seitsemästä SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jotka Conseil du contentieux des étrangers (ulkomaalaisasioita käsittelevä hallintotuomioistuin, Belgia) on esittänyt 22.1.2024 tekemillään päätöksillä, jotka ovat saapuneet unionin tuomioistuimeen 26.1.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asioissa
X (C‑50/24),
X (C‑51/24),
X (C‑52/24),
X (C‑53/24),
X (C‑54/24),
X (C‑55/24) ja
X (C‑56/24)
vastaan
Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. L. Arastey Sahún sekä tuomarit J. Passer (esittelevä tuomari), E. Regan, D. Gratsias ja B. Smulders,
julkisasiamies: N. Emiliou,
kirjaaja: hallintovirkamies G. Chiapponi,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 27.2.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        X (C‑51/24) ja X (C‑52/24), edustajanaan S. Manesse, avocat,
–        X (C‑53/24), edustajanaan Z. Chihaoui, advocaat,
–        Belgian hallitus, asiamiehinään M. Jacobs, C. Pochet ja M. Van
Regemorter,
–        Tšekin hallitus, asiamiehinään S. Šindelková, M. Smolek ja J. Vláčil,
–        Saksan hallitus, asiamiehinään J. Möller ja R. Kanitz,
–        Italian hallitus, asiamiehenään G. Palmieri, avustajanaan W. Ferrante, avvocato dello Stato,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään A. Azéma, F. Blanc-Simonetti ja J. Hottiaux,
kuultuaan julkisasiamiehen 26.6.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyynnöt koskevat kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU (EUVL 2013, L 180, s. 60) 31 artiklan 7 ja 8 kohdan sekä 43 ja 46 artiklan, luettuina yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklan kanssa, ja kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vaatimuksista 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/33/EU (EUVL 2013, L 180, s. 96) 8 artiklan tulkintaa.
2        Nämä pyynnöt on esitetty seitsemässä asiassa, joissa ovat vastakkain kolmansien maiden kansalaisia, jotka ovat saapuneet Belgiaan Brysselin lentokentälle (Belgia) laskeutuneilla lentokoneilla, ja Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (pakolaisia ja kansalaisuudettomia henkilöitä koskevista asioista vastaava viranomainen, Belgia; jäljempänä Commissaire général) ja jotka koskevat mainitun viranomaisen tekemiä päätöksiä, joilla kyseisten henkilöiden hakemukset kansainvälisestä suojelusta hylätään.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 2013/32
3        Direktiivin 2013/32 johdanto-osan 18 ja 38 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(18) On sekä jäsenvaltioiden että kansainvälistä suojelua hakevien edun mukaista, että kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset ratkaistaan mahdollisimman nopeasti, tämän kuitenkaan rajoittamatta asianmukaisen ja perusteellisen tutkinnan suorittamista.
– –
(38) Monet kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset tehdään jäsenvaltion rajalla tai kauttakulkualueella ennen kuin hakijan maahantulosta on tehty päätös. Jäsenvaltioiden olisi voitava säätää menettelyistä, joissa tutkitaan edellytykset ottaa hakemus tutkittavaksi ja/tai hakemuksen sisältö ja jotka mahdollistavat sen, että tällaisista hakemuksista tehdään tarkasti määritellyissä olosuhteissa päätös kyseisissä paikoissa.”
4        Kyseisen direktiivin 2 artiklan f alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
f)      ’määrittävällä viranomaisella’ jäsenvaltion mitä tahansa lainkäyttöelimiin verrattavaa tai hallinnollista elintä, joka vastaa kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten tutkinnasta ja jolla on toimivalta tehdä niistä ensimmäinen päätös.”
5        Direktiivin 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on nimettävä kaikkia menettelyjä varten määrittävä viranomainen, joka on vastuussa hakemusten asianmukaisesta tutkinnasta tämän direktiivin mukaisesti. – –
2.      Jäsenvaltiot voivat säätää, että jokin muu kuin 1 kohdassa tarkoitettu viranomainen on vastuussa
– –
b)      maahantuloluvan myöntämisestä tai epäämisestä noudatettaessa 43 artiklassa säädettyä menettelyä, ellei kyseisessä artiklassa säädetyistä edellytyksistä muuta johdu, ja määrittävän viranomaisen perustellun lausunnon perusteella.”
6        Direktiivin 26 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot eivät saa ottaa henkilöä säilöön ainoastaan sen vuoksi, että hän on hakija. Säilöönoton perusteiden ja olosuhteiden sekä säilöönotetuille hakijoille tarjolla olevien takeiden on oltava direktiivin [2013/33] mukaisia.”
7        Direktiivin 2013/32 31 artiklan, jonka otsikko on ”Tutkintamenettely”, 1, 2, 7 ja 8 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltiot käsittelevät kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset II luvun perusperiaatteiden ja takeiden mukaisessa tutkintamenettelyssä.
2.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tutkintamenettely saadaan päätökseen mahdollisimman pian, tämän kuitenkaan rajoittamatta asianmukaista ja perusteellista tutkintaa.
– –
7.      Jäsenvaltiot voivat asettaa etusijalle kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkinnan II luvun perusperiaatteiden ja takeiden mukaisesti erityisesti silloin,
a)      kun on todennäköistä, että hakemus on perusteltu;
b)      kun hakija on direktiivin 2013/33/EU 22 artiklassa tarkoitetussa haavoittuvassa asemassa tai tarvitsee erityisiä menettelyllisiä takeita, etenkin kun on kyse ilman huoltajaa olevista alaikäisistä.
8.      Jäsenvaltiot voivat säätää, että II luvun perusperiaatteiden ja takeiden mukaista tutkintamenettelyä nopeutetaan ja/tai että se suoritetaan rajalla tai kauttakulkualueella 43 artiklan mukaisesti, jos:
a)      hakija on hakemusta tehdessään ja asiaa esittäessään tuonut esiin vain seikkoja, joilla ei ole lainkaan merkitystä sen selvittämiseksi, voidaanko häntä pitää [vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivin 2011/95/EU [(EUVL 2011, L 337, s. 9)] nojalla kansainvälistä suojelua saavana henkilönä; tai
b)      hakija tulee tässä direktiivissä tarkoitetusta turvallisesta alkuperämaasta; tai
c)      hakija on johtanut viranomaisia harhaan esittämällä vääriä tietoja tai asiakirjoja tai jättämällä tahallaan ilmoittamatta olennaisia tietoja tai esittämättä henkilöllisyyttään ja/tai kansalaisuuttaan koskevia asiakirjoja, jotka olisivat saattaneet vaikuttaa päätökseen kielteisesti; tai
d)      hakijan voidaan olettaa vilpillisessä tarkoituksessa tuhonneen tai kadottaneen henkilö- tai matkustusasiakirjan, josta olisi ollut apua hänen henkilöllisyytensä tai kansalaisuutensa selvittämisessä; tai
e)      hakija on esittänyt selvästi epäjohdonmukaisia ja ristiriitaisia, selvästi vääriä tai ilmeisen epätodennäköisiä tietoja, jotka ovat ristiriidassa riittävällä tavalla varmennettujen alkuperämaata koskevien tietojen kanssa, tehden näin väitteensä selvästi epäuskottavaksi sen suhteen, voidaanko häntä pitää direktiivin 2011/95/EU nojalla kansainvälistä suojelua saavana henkilönä; tai
f)      hakija on esittänyt myöhemmän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen, jolta ei 40 artiklan 5 kohdan mukaisesti puutu tutkittavaksi ottamisen edellytykset; tai
g)      hakija tekee hakemuksen vain viivyttääkseen jo tehdyn tai välittömästi odotettavissa olevan päätöksen täytäntöönpanoa tai estääkseen sen, mikä merkitsisi hänen poistamistaan maasta; tai
h)      hakija on tullut jäsenvaltion alueelle tai jatkanut siellä oleskeluaan laittomasti ja ilman hyvää syytä joko ei ole ilmoittautunut viranomaisille tai ei ole tehnyt kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta mahdollisimman pian maahantuloonsa liittyvät olosuhteet huomioon ottaen; tai
i)      hakija kieltäytyy noudattamasta velvoitetta suostua sormenjälkien ottamiseen Eurodac-järjestelmän perustamisesta sormenjälkien vertailua varten kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja
‑menettelyjen vahvistamisesta annetun asetuksen (EU) N:o 603/2013 tehokkaaksi soveltamiseksi sekä jäsenvaltioiden lainvalvontaviranomaisten ja Europolin esittämistä, Eurodac-tietoihin lainvalvontatarkoituksessa tehtäviä vertailuja koskevista pyynnöistä [sekä vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen laaja-alaisten tietojärjestelmien operatiivisesta hallinnoinnista vastaavan eurooppalaisen viraston perustamisesta annetun asetuksen (EU) N:o 1077/2011 muuttamisesta] 26 päivänä kesäkuuta 2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 604/2013 mukaisesti; tai
j)      hakijan voidaan vakavista syistä katsoa olevan vaaraksi jäsenvaltion kansalliselle turvallisuudelle tai yleiselle järjestykselle taikka hakija on poistettu maasta pakkokeinoin kansallisen lainsäädännön mukaisesti yleistä turvallisuutta tai yleistä järjestystä koskevista vakavista syistä.”
8        Kyseisen direktiivin 33 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot voivat katsoa kansainvälistä suojelua koskevalta hakemukselta puuttuvan tutkittavaksi ottamisen edellytykset ainoastaan, jos:
a)      toinen jäsenvaltio on myöntänyt kansainvälistä suojelua;
b)      jokin muu maa, joka ei ole jäsenvaltio, katsotaan – – hakijan kannalta ensimmäiseksi turvapaikkamaaksi;
c)      jokin muu maa, joka ei ole jäsenvaltio, katsotaan – – hakijan kannalta turvalliseksi kolmanneksi maaksi;
d)      hakemus on myöhempi hakemus, johon liittyen ei ole ilmennyt tai johon liittyen hakija ei ole esittänyt uusia tosiseikkoja tai perusteita – –; tai
e)      hakijasta riippuvainen henkilö jättää hakemuksen sen jälkeen, kun hän on – – hyväksynyt sen, että hänen tapauksensa käsitellään osana hänen puolestaan jätettyä hakemusta, eikä hakijasta riippuvaisen henkilön tilanteeseen liity mitään seikkoja, jotka muodostaisivat perusteen erilliselle hakemukselle.”
9        Direktiivin 40 artiklan, jonka otsikko on ”Myöhempi hakemus”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos jäsenvaltiossa kansainvälistä suojelua hakenut henkilö antaa lisäselvityksiä tai tekee myöhemmän hakemuksen samassa jäsenvaltiossa, tämän jäsenvaltion on tutkittava nämä lisäselvitykset tai myöhemmän hakemuksen aineisto edellisen hakemuksen tutkinnan tai hakemuksen perusteella annettua päätöstä koskevan uudelleentarkastelun tai muutoksenhaun yhteydessä edellyttäen, että toimivaltaiset viranomaiset voivat tällöin ottaa huomioon kaikki lisäselvityksiin tai myöhempään hakemukseen liittyvät tosiseikat ja harkita niitä.”
10      Saman direktiivin 43 artiklassa, jonka otsikkona on ”Rajamenettelyt”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltiot voivat säätää II luvussa esitettyjen perusperiaatteiden ja takeiden mukaisesti menettelyistä, joita noudattaen jäsenvaltion rajalla tai kauttakulkualueilla voidaan ratkaista
a)      kyseisissä paikoissa tehtyjen hakemusten ottaminen tutkittavaksi 33 artiklan nojalla; ja/tai
b)      hakemuksen sisältö 31 artiklan 8 kohdan mukaisessa menettelyssä.
2.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 kohdassa tarkoitetuissa menettelyissä päätökset tehdään kohtuullisessa ajassa. Jos päätöstä ei ole tehty neljän viikon kuluessa, hakijan on annettava tulla kyseisen jäsenvaltion alueelle, jotta hänen hakemuksensa voidaan käsitellä tämän direktiivin muiden säännösten mukaisesti.
3.      Jos maahan saapuu suuria määriä kolmansien maiden kansalaisia tai kansalaisuudettomia henkilöitä, jotka jättävät kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset rajalla tai kauttakulkualueella, minkä vuoksi 1 kohdan säännöksiä on mahdotonta soveltaa käytännössä kyseisissä paikoissa, näitä menettelyjä voidaan soveltaa myös silloin ja niin kauan kuin nämä kolmansien maiden kansalaiset tai kansalaisuudettomat henkilöt majoitetaan tavanomaiseen tapaan rajan tai kauttakulkualueen läheisyydessä sijaitseviin tiloihin.”
11      Direktiivin 2013/32 46 artiklan, jonka otsikko on ”Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että hakijoilla on oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin tuomioistuimessa muutoksen hakemiseksi:
a)      päätökseen, joka koskee heidän tekemäänsä kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta, mukaan lukien:
– –
iii)      jäsenvaltion rajalla tai sen kauttakulkualueilla 43 artiklan 1 kohdan mukaisesti tehty päätös;
– –
– –”
Direktiivi 2013/33
12      Direktiivin 2013/33 johdanto-osan 18 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Säilöön otettuja hakijoita olisi kohdeltava ihmisarvoa kunnioittaen ja vastaanotossa olisi otettava huomioon heidän tästä tilanteesta johtuvat tarpeensa. – –”
13      Kyseisen direktiivin 6 artiklan, jonka otsikko on ”Asiakirjat”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että hakijalle annetaan kolmen päivän kuluessa siitä, kun kansainvälistä suojelua koskeva hakemus on tehty, henkilökohtainen asiakirja, jossa todetaan hänen asemansa hakijana tai todistetaan, että hänellä on lupa jäädä jäsenvaltion alueelle siksi ajaksi, kun hänen hakemustaan käsitellään.
– –
2.      Jäsenvaltiot voivat olla soveltamatta tätä artiklaa, kun hakija on säilöönotettuna, rajalla tehdyn kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkinnan aikana tai osana menettelyä, jonka tarkoituksena on päättää hakijan oikeudesta tulla jäsenvaltion alueelle. – –”
14      Direktiivin 8 artiklassa, jonka otsikkona on ”Säilöönotto”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltiot eivät saa ottaa ketään säilöön vain siitä syystä, että hän on [direktiivin 2013/32] mukainen hakija.
2.      Jäsenvaltiot voivat tarpeen mukaan kunkin tapauksen yksilöllisen arvioinnin perusteella ottaa hakijan säilöön, jos lievempiä vaihtoehtoisia keinoja ei voida soveltaa tehokkaasti.
3.      Hakija voidaan ottaa säilöön ainoastaan
a)      jotta voidaan määrittää tai varmentaa henkilön henkilöllisyys tai kansalaisuus;
b)      jotta voidaan määrittää kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteet, joita ei voitaisi saada ilman säilöönottoa, erityisesti, jos on olemassa vaara, että hakija pakenee;
c)      jotta menettelyn yhteydessä voidaan tehdä päätös hakijan oikeudesta tulla alueelle;
– –
Säilöönoton perusteista on säädettävä kansallisessa lainsäädännössä.
– –”
15      Saman direktiivin 9 artiklan 1, 3 ja 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Hakijan säilöönoton on oltava mahdollisimman lyhytkestoinen, ja hakijaa on pidettävä säilöön otettuna ainoastaan niin kauan kuin 8 artiklan 3 kohdassa säädetyt perusteet ovat sovellettavissa.
Edellä 8 artiklan 3 kohdassa säädettyjen säilöönottoperusteiden vuoksi tärkeät hallinnolliset menettelyt on hoidettava asianmukaisella huolellisuudella. Säilöönoton jatkamista ei voida perustella hallinnollisten menettelyjen viivästymisellä, joka ei johdu hakijasta.
– –
3.      Kun hallintoviranomaiset antavat säilöönottomääräyksen, jäsenvaltioiden on varmistettava viran puolesta tai hakijan pyynnöstä, että oikeusviranomainen tutkii viipymättä säilöönoton laillisuuden.
– –
5.      Oikeusviranomaisen on tarkasteltava säilöönoton perusteita säännöllisin väliajoin viran puolesta ja/tai hakijan pyynnöstä, varsinkin jos säilöönotto pitkittyy, ilmenee merkityksellisiä seikkoja tai saadaan uusia tietoja, jotka saattavat vaikuttaa säilöönoton laillisuuteen.”
Asetus (EU) 2016/399
16      Henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta unionin säännöstöstä 9.3.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/399 (Schengenin rajasäännöstö) (EUVL 2016, L 77, s. 1) 2 artiklan 1 ja 2 alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
1)      ’sisärajoilla’
a)      jäsenvaltioiden yhteisiä maarajoja – –
b)      jäsenvaltioiden lentoasemia sisäisten lentojen osalta;
c)      jäsenvaltioiden meri-, joki- ja järviliikenteen satamia säännöllisen sisäisen lauttaliikenteen osalta;
2)      ’ulkorajoilla’ jäsenvaltioiden maarajoja, – – merirajoja, lentoasemia ja joki-, meri- ja järviliikenteen satamia edellyttäen, että ne eivät ole sisärajoja.”
Belgian oikeus
Laki, joka on annettu 15.12.1980
17      Ulkomaalaisten maahanpääsystä, oleskelusta, asettautumisesta ja maasta poistamisesta 15.12.1980 annetun lain (loi du 15 décembre 1980 sur l’accès au territoire, le séjour, l’établissement et l’éloignement des étrangers; Moniteur belge 31.12.1980, s. 14584), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasioihin (jäljempänä 15.12.1980 annettu laki), 51/5 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Kun ulkomaalainen on tehnyt rajalla tai Belgian kuningaskunnassa ensimmäisen hakemuksen kansainvälisestä suojelusta tai myöhemmän hakemuksen kansainvälisestä suojelusta jollekin niistä viranomaisista, jotka kuningas on nimennyt 50 §:n 3 momentin 2 kohdan nojalla Belgiaa sitovan Euroopan unionin säännöstön mukaisesti, ministeri tai hänen edustajansa määrittää, mikä valtio on vastuussa hakemuksen käsittelystä.
Tätä varten ulkomaalainen voidaan pysyttää tietyssä paikassa niin kauan kuin on tarpeen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan valtion määrittämiseksi, jos yksilöllisen tutkinnan perusteella on olemassa huomattava vaara siitä, että henkilö pakenee, ja vain, mikäli kyseinen pysyttäminen on oikeasuhteista eikä mitään lievempää vaihtoehtoista keinoa voida tosiasiallisesti soveltaa, mutta mainittu pysyttäminen saa kestää enintään kuusi viikkoa.
– –”
18      Kyseisen lain 57/6 §:n 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”[Commissaire général] antaa asian käsittelylle etusijan, jos
1°      hakija on 74/8 §:n 1 momentissa tai 74/9 §:n 2 ja 3 momentissa tarkoitetun kaltaisessa tietyssä paikassa tai 68 §:ssä tarkoitetun kaltaisen turvaamistoimen kohteena
– –”
19      Direktiivin 2013/32 43 artikla saatettiin osaksi Belgian oikeusjärjestystä kyseisen lain 57/6/4 §:llä, jossa säädetään seuraavaa:
”Sellaisen ulkomaalaisen osalta, joka yrittää tulla Belgian kuningaskuntaan täyttämättä 2 ja 3 §:ssä vahvistettuja edellytyksiä ja joka on jättänyt rajalla hakemuksen kansainvälisestä suojelusta, [Commissaire général] on toimivaltainen jättämään siellä hakemuksen tutkimatta 57/6 §:n 3 momentin nojalla tai tekemään siellä päätöksen hakemuksen sisällöstä jossakin 57/6/1 §:n 1 momentin 1 kohdan a), b), c), d), e), f), g), i) tai j) alakohdassa tarkoitetuista tilanteista.
Jos mainittua 1 kohtaa ei voida soveltaa, [Commissaire général] päättää, että hakemus on tarpeen tutkia myöhemmin, minkä jälkeen ministeri tai hänen edustajansa antaa hakijalle luvan tulla Belgian kuningaskuntaan 74/5 §:n 4 momentin 4° kohdan mukaisesti.
Jos [Commissaire général] ei ole tehnyt mitään päätöstä neljän viikon kuluessa ministerin tai hänen edustajansa toimittaman kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen vastaanottamisesta, hakija saa niin ikään ministeriltä tai hänen edustajaltaan luvan tulla Belgian kuningaskuntaan 74/5 §:n 4 momentin 5° kohdan mukaisesti.”
20      Kyseisen 15.12.1980 annetun lain 74/5 §:n 1, 2 ja 4 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.      Seuraavat henkilöt voidaan pysyttää tietyssä rajoilla sijaitsevassa paikassa, kunnes henkilö saa luvan tulla Belgian kuningaskuntaan tai hänet poistetaan sen alueelta:
1°      ulkomaalainen, jonka rajavalvonnasta vastaavat viranomaiset voivat poistaa maasta tämän lain säännösten mukaisesti
2°      ulkomaalainen, joka yrittää tulla Belgian kuningaskuntaan täyttämättä 2 ja 3 §:ssä vahvistettuja edellytyksiä ja joka tekee rajalla hakemuksen kansainvälisestä suojelusta.
Ketään ulkomaalaista ei voida pysyttää jossakin tietyssä paikassa pelkästään sillä perusteella, että hän on tehnyt hakemuksen kansainvälisestä suojelusta.
2.      Kuningas voi määrittää muita Belgian kuningaskunnan sisällä sijaitsevia paikkoja, jotka rinnastetaan edellä 1 momentissa tarkoitettuun paikkaan. Ulkomaalaisen, joka pysytetään jossakin näistä muista paikoista, ei katsota saaneen lupaa tulla Belgian kuningaskuntaan.
– –
4.      Seuraavilla henkilöillä on lupa tulla Belgian kuningaskuntaan:
– –
5°      Edellä 1 momentin 2 kohdassa tarkoitettu ulkomaalainen, jonka osalta [Commissaire général] ei ole tehnyt päätöstä neljän viikon kuluessa ministerin tai hänen edustajansa toimittaman kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen vastaanottamisesta.”
21      Lain 74/6 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Ministeri tai hänen edustajansa voi pysyttää kansainvälisen suojelun hakijan jossakin tietyssä paikassa Belgian kuningaskunnassa, jos tämä osoittautuu yksilöllisen tutkinnan perusteella tarpeelliseksi eikä mitään lievempää vaihtoehtoista keinoa voida soveltaa tehokkaasti
1°      hakijan henkilöllisyyden tai kansalaisuuden selvittämiseksi tai tarkastamiseksi; tai
2°      kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteena olevien sellaisten seikkojen määrittämiseksi, joita ei voitaisi saada selville, ellei hakijaa pysytettäisi kyseisessä tietyssä paikassa, erityisesti silloin, jos on olemassa vaara, että hakija pakenee; tai
– –”
22      Saman lain 74/8 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1. Tarvittavat toimenpiteet voidaan toteuttaa sen varmistamiseksi, ettei asianomainen henkilö ilman vaadittavaa lupaa poistu paikasta, jossa häntä pidetään, hänet on asetettu hallituksen saataville tai hän on pysytettynä 7 §:n, 8 bis §:n 4 momentin, 27 §:n, 29 §:n 2 kohdan, 44septies §:n 1 momentin, 51/5 §:n 1 momentin 2 kohdan tai 4 momentin 3 kohdan, 51/5/1 §:n 1 momentin 2 kohdan tai 2 momentin 3 kohdan, 57/32 §:n 2 momentin 2 kohdan, 74/5 §:n tai 74/6 §:n mukaisesti.
– –
2.      Kuningas voi vahvistaa järjestelmän ja toimintasäännöt, joita sovelletaan siinä paikassa, jossa ulkomaalaista pidetään, hänet on asetettu hallituksen saataville tai hän on pysytettynä 1 momentin 1 kohdassa tarkoitettujen säännösten mukaisesti.
– –”
25.10.2010 annettu ministeriön päätös
23      Ulkomaalaisten maahantulosta, oleskelusta, asettautumisesta ja maasta poistamisesta 15.12.1980 annetun lain 74/8 §:n 1 momentissa tarkoitettujen majoituspaikkojen nimeämisestä 25.10.2010 annetun ministeriön päätöksen (arrêté ministériel du 25 octobre 2010 de désignation des lieux d’hébergement au sens de l’article 74/8, paragraphe 1er, de la loi du 15 décembre 1980 sur l’accès au territoire, le séjour, l’établissement et l’éloignement des étrangers; Moniteur belge 3.11.2010, s. 65884) 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Jäljempänä mainittavat majoituspaikat ovat – – 15.12.1980 annetun lain 74/8 §:n 1 momentissa tarkoitettuja paikkoja:
–         Blokstraat 64-68-70-72-74, 9170 Sint-Gillis-Waas.”
17.2.2012 annettu kuninkaan päätös
24      Ulkomaalaisten maahantulosta, oleskelusta, asettautumisesta ja maasta poistamisesta 15.12.1980 annetun lain 74/8 §:n 2 momentissa tarkoitetun paikan määrittämisestä 17.2.2012 annetun kuninkaan päätöksen (arrêté royal du 17 février 2012 déterminant un lieu visé par l’article 74/8, paragraphe 2, de la loi du 15 décembre 1980 sur l’accès au territoire, le séjour, l’établissement et l’éloignement des étrangers; Moniteur belge 15.3.2012, s. 15767) 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Rakennus ’Centre de Transit Caricole’, jonka osoite on chaussée de Tervuren 302, 1820 Steenokkerzeel, on – – 15.12.1980 annetun lain 74/8 §:n 2 momentissa tarkoitettu paikka.”
Pääasiat ja ennakkoratkaisukysymykset
25      Pääasioiden taustalla olevat tosiseikat voidaan tiivistää seuraavasti.
26      Pääasioiden kantajat, jotka ovat kolmansien maiden kansalaisia ja jotka saapuivat lentokoneella Brysselin lentokentälle vuoden 2023 syys- ja lokakuun välisenä aikana, tekivät heti saapumispäivänään tai sitä seuranneena päivänä kyseisessä paikassa hakemukset kansainvälisestä suojelusta.
27      Näiden hakemusten johdosta kyseisiltä kantajilta päätettiin evätä maahanpääsy sillä perusteella, että hakemukset eivät olleet 15.12.1980 annetussa laissa säädettyjen vaatimusten mukaisia, ja tämän jälkeen heidät päätettiin ”pysyttää tietyssä rajalla sijaitsevassa paikassa”, joka oli tässä tapauksessa ”centre de transit Caricole” (Caricolen kauttakulkukeskus), joka sijaitsee Brysselin lentokentän läheisyydessä, tai Sint-Gillis-Waasin (Belgia) majoituspaikassa; sisäministeri antoi kyseiset päätökset mainitun lain 74/5 §:n 1 momentin 1 kohdan 2 alakohdan nojalla; kyseiset paikat eivät sijaitse maantieteellisesti rajalla tai kauttakulkualueella mutta kyseisen lain 74/5 §:n 2 momentin nojalla ne rinnastetaan ”rajalla sijaitseviin paikkoihin”.
28      Pääasioiden taustalla olevien tosiseikkojen tapahtuma-aikaan Belgiassa ei nimittäin ollut rajoilla tai kauttakulkualueilla sijainneita säilöönottopaikkoja, koska Belgian lentokenttien alueella sijainneet infrastruktuurit olivat osoittautuneet kansainvälisen suojelun hakijoiden vastaanoton ja heidän perusoikeuksiensa kunnioittamisen kannalta riittämättömiksi.
29      Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että tämän tuomion 27 kohdassa mainitut päätökset ”pysyttämisestä tietyssä rajalla sijaitsevassa paikassa” ovat päätöksiä, jotka perustuvat direktiivin 2013/33 8 artiklan 3 kohdan c alakohtaan, jossa sallitaan kansainvälisen suojelun hakijan säilöönotto, jotta voidaan tehdä päätös hakijan oikeudesta tulla maan alueelle.
30      Neljän viikon määräajan päätyttyä pääasioiden kantajien annettiin direktiivin 2013/32 43 artiklan 2 kohdassa säädetyn mukaisesti tulla Belgian alueelle, mutta heidät pidettiin säilössä tämän tuomion 27 kohdassa mainituissa paikoissa niiden päätösten nojalla, jotka Commissaire général oli tehnyt 15.12.1980 annetun lain 74/5 §:n 4 ja 5 momentin ja 74/6 §:n 1 momentin 1 kohdan 2 alakohdan nojalla kyseisen määräajan kuluessa. Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä ilmenee, että kyseiset päätökset ovat siltä osin kuin niillä pidetään pääasioiden kantajat säilössä päätöksiä, jotka perustuvat direktiivin 2013/33 8 artiklan 3 kohdan b alakohtaan, jossa sallitaan hakijan säilöönotto, jotta voidaan määrittää hänen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa perusteet, joita ei voitaisi saada ilman säilöönottoa, erityisesti, jos on olemassa vaara, että hakija pakenee.
31      Asioissa C‑51/24 ja C‑53/24 Commissaire général kuuli pääasioiden kantajia henkilökohtaisessa puhuttelussa ennen kuin tehtiin edellisessä kohdassa tarkoitetun kaltainen päätös heidän pitämisestään säilössä. Pääasioiden kantajia asioissa C‑52/24 ja C‑54/24–C‑56/24 kuultiin kyseisen heitä koskevan päätöksen tekemisen jälkeen.
32      Kyseisten puhuttelujen jälkeen Commissaire général teki päätökset pakolaisaseman ja toissijaisen suojeluaseman epäämisestä sekä asiassa C‑51/24 päätöksen hakemuksen tutkimatta jättämisestä.
33      Pääasioiden kantajat nostivat näistä päätöksistä kanteet Conseil du contentieux des étrangers’ssa (ulkomaalaisasioita käsittelevä hallintotuomioistuin, Belgia), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
34      Tässä tuomioistuimessa jotkut asianosaiset ovat vedonneet 15.12.1980 annetun lain 57/6/4 §:n rikkomiseen.
35      Kyseinen tuomioistuin korostaa, että tällä säännöksellä direktiivin 2013/32 43 artiklan 1 ja 2 kohta on saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä. Se täsmentää, että pääasioiden kantajien kaltaiset henkilöt kuuluvat kyseisen 43 artiklan soveltamisalaan siltä osin kuin kyse on heidän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa tutkinnasta rajamenettelyssä sekä direktiivin 2013/33 8 artiklan 3 kohdan c alakohdan soveltamisalaan siltä osin kuin kyse on heidän sijoittamisestaan säilöönottopaikkaan, joka sijaitsee Belgian alueella mutta joka on sääntelytoimella rinnastettu rajalla sijaitsevaan paikkaan.
36      Conseil du contentieux des étrangers pohtii, ovatko sellaiset Belgian oikeuden säännökset unionin oikeuden mukaisia, joissa säädetään yhtäältä, että rajamenettelyä sovelletaan tällaisiin paikkoihin säilöön otettuihin henkilöihin, ja toisaalta, että direktiivin 2013/32 43 artiklan 2 kohdassa säädetyn neljän viikon määräajan päätyttyä tällaiset henkilöt pidetään toisen perusteen nojalla säilössä samassa paikassa, jota ei kuitenkaan enää luokitella ”rajalla sijaitsevaksi paikaksi” vaan ”maan alueella sijaitsevaksi paikaksi”.
37      Tässä tilanteessa Conseil du contentieux des étrangers on päättänyt lykätä asioiden käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Kuuluuko rajalla tai kauttakulkualueella tehdyn kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkintamenettely direktiivin [2013/32] 43 artiklan soveltamisalaan silloin, kun hakija pidetään mainitun menettelyn ajan säilössä paikassa, joka sijaitsee maantieteellisesti maan alueella mutta joka on sääntelytoimella rinnastettu rajalla sijaitsevaan paikkaan?
2)      Kuuluuko tällaisen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkinta direktiivin [2013/32] 43 artiklan soveltamisalaan silloinkin, kun hakijalle annetaan direktiivin [2013/32] 43 artiklan 2 kohdassa säädetyn neljän viikon määräajan jälkeen automaattisesti maahantulolupa kansallisen oikeuden nojalla mutta hänet pidetään säilössä uuden säilössäpitopäätöksen perusteella samassa säilöönottopaikassa, jota on alun perin pidetty rajalla sijaitsevana paikkana ja jonka viranomaiset ovat sittemmin luokitelleet maan alueella sijaitsevaksi paikaksi?
–        Voidaanko yksi ja sama säilöönottopaikka yhden ja saman kansainvälistä suojelua koskevan menettelyn yhteydessä rinnastaa sääntelytoimella ensin rajalla sijaitsevaan paikkaan ja sen jälkeen, kun hakijan on annettu tulla maan alueelle neljän viikon määräajan päättymisen johdosta tai myöhempää tutkimista koskevan päätöksen seurauksena, katsoa maan alueella sijaitsevaksi paikaksi?
–        Miten hakijan pitäminen säilössä yhdessä ja samassa paikassa, joka sijaitsee maantieteellisesti Belgian alueella mutta joka on alun perin rinnastettu rajalla sijaitsevaan paikkaan ja jonka Belgian viranomaiset ovat sittemmin luokitelleet Belgian alueella sijaitsevaksi säilöönottopaikaksi neljän viikon määräajan päättymisen seurauksena, vaikuttaa määrittävän viranomaisen ajalliseen ja aineelliseen toimivaltaan?
3) a)      Voiko määrittävä viranomainen, joka on aloittanut kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelyn rajamenettelyssä ja joka antaa hakemusta koskevan päätöksen tekemiselle direktiivin [2013/32] 43 artiklan 2 kohdassa asetetun neljän viikon määräajan kulua umpeen tai joka on tehnyt ensin päätöksen hakemuksen myöhemmästä tutkinnasta, jatkaa hakemuksen tutkintaa siitä huolimatta, että kaikki asian selvittämistoimet, henkilökohtainen puhuttelu mukaan luettuna, on tehty ennen kyseisen määräajan päättymistä, kyseisen direktiivin 31 artiklan 7 kohdassa tarkoitetun etusijaisen käsittelyn perusteella, kun hakija pidetään toisen viranomaisen päätöksellä edelleen säilössä samassa alun perin rajalla sijaitsevaan paikkaan rinnastetussa säilöönottopaikassa sillä perusteella, että hänen säilössä pitämisensä on tarpeen, ’jotta voidaan määrittää kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteet, joita ei voitaisi saada ilman säilöönottoa, erityisesti, jos on olemassa vaara, että hakija pakenee’?
b)      Voiko määrittävä viranomainen, joka on aloittanut kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelyn rajamenettelyssä ja joka antaa hakemusta koskevan päätöksen tekemiselle direktiivin [2013/32] 43 artiklan 2 kohdassa asetetun neljän viikon määräajan kulua umpeen tai joka on tehnyt ensin päätöksen hakemuksen myöhemmästä tutkinnasta, toteuttamatta hakijan henkilökohtaista puhuttelua kyseisen määräajan kuluessa, jatkaa hakemuksen tutkintaa kyseisen direktiivin 31 artiklan 7 kohdassa tarkoitetun etusijaisen käsittelyn perusteella, kun hakija pidetään toisen viranomaisen päätöksellä edelleen säilössä samassa alun perin rajalla sijaitsevaan paikkaan rinnastetussa säilöönottopaikassa sillä perusteella, että hänen säilössä pitämisensä on tarpeen, ’jotta voidaan määrittää kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteet, joita ei voitaisi saada ilman säilöönottoa, erityisesti, jos on olemassa vaara, että hakija pakenee’?
4)      Sopiiko kansallisen säännöstön tällainen soveltaminen yhteen hakijan säilössäpidon poikkeuksellisuuden kanssa, joka ilmenee direktiivin 2013/33/EU 8 artiklasta ja direktiivin [2013/32] yleisestä tavoitteesta?
5)      Onko direktiivin [2013/32] 31 artiklan 7 ja 8 kohtaa ja 43 ja 46 artiklaa, luettuina yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, tulkittava siten, että Conseil [du contentieux des étrangers’n] on tilanteessa, jossa sen käsiteltävänä on kanne rajalla aloitetussa menettelyssä tehdystä päätöksestä, otettava viran puolesta huomioon neljän viikon määräajan ylittyminen?”
38      Unionin tuomioistuimen presidentin 14.3.2024 tekemällä päätöksellä asiat C‑50/24–C‑56/24 yhdistettiin asioiden käsittelyn kirjallista ja suullista vaihetta sekä tuomion antamista varten.
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
39      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään pääasiallisesti, onko direktiivin 2013/32 43 artiklaa tulkittava siten, että rajalla tai kauttakulkualueella tehdyn kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkintamenettely kuuluu mainitun 43 artiklan soveltamisalaan silloin, kun hakija on kyseisen menettelyn keston ajan säilöön otettuna sellaisessa asianomaisen jäsenvaltion alueen paikassa, joka ei sijaitse maantieteellisesti tämän valtion rajalla mutta joka on kansallisessa säännöstössä rinnastettu kyseisellä rajalla sijaitsevaan paikkaan.
40      Direktiivin 2013/32 43 artiklan 1 kohdassa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus säätää rajoillaan tai kauttakulkualueillaan sovellettavista erityisistä menettelyistä, jotta ne voivat antaa ratkaisun kyseisissä paikoissa tehdyn kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen ottamisesta tutkittavaksi kyseisen direktiivin 33 artiklan nojalla tai ratkaista tällaisen hakemuksen aineellisesti jossakin mainitun direktiivin 31 artiklan 8 kohdassa säädetyistä tapauksista, kunhan nämä menettelyt ovat saman direktiivin II luvussa esitettyjen perusperiaatteiden ja takeiden mukaisia. Direktiivin 2013/32 43 artiklan 2 kohdan mukaan nämä erityiset menettelyt on toteutettava kohtuullisessa ajassa, kuitenkin niin, että jos päätöstä kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen hylkäämisestä ei ole tehty neljän viikon kuluessa, asianomaisen jäsenvaltion on annettava hakijan tulla alueelleen, ja hänen hakemuksensa on käsiteltävä tämän neljän viikon määräajan kuluessa yleisesti sovellettavan menettelyn mukaisesti (tuomio 14.5.2020, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság, C‑924/19 PPU ja C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, 235 kohta).
41      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon sen sanamuoto, sen asiayhteys ja sen säännöstön tavoitteet, jonka osa säännös tai määräys on (ks. tuomio 17.11.1983, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, 12 kohta ja tuomio 1.8.2025, Alace ja Canpelli, C‑758/24 ja C‑759/24, EU:C:2025:591, 91 kohta).
42      Direktiivin 2013/32 43 artiklan sanamuodosta on korostettava, että tämä säännös ei sisällä viittausta säilöönottoon eikä siis mahdollisen säilöönoton paikkaan rajamenettelyn asiayhteydessä.
43      Tästä seuraa, että kyseisen säännöksen pelkän sanamuodon perusteella sen soveltamisalan ulkopuolelle ei voida sulkea rajalla tai kauttakulkualueella tehdyn kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkintaa, jos paikka, jossa hakija on säilöön otettuna, ei sijaitse maantieteellisesti asianomaisen jäsenvaltion rajalla mutta se on kansallisessa säännöstössä rinnastettu tällaiseen paikkaan rajamenettelyä varten.
44      Direktiivin 2013/32 43 artiklan 2 kohdasta kuitenkin ilmenee, että jos päätöstä kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen hylkäämisestä ei ole tehty neljän viikon kuluessa, hakijan on annettava tulla asianomaisen jäsenvaltion alueelle. Tästä on pääteltävä, että niin kauan kuin mainittu määräaika ei ole päättynyt, kyseisen hakijan osalta voidaan katsoa rajamenettelyä varten, ettei hänellä ole lupaa tulla kyseisen jäsenvaltion alueelle.
45      Tämä näyttää osoittavan, kuten julkisasiamies pääasiallisesti korostaa ratkaisuehdotuksensa 44 kohdassa, että kansainvälisen suojelun hakijan oleminen säilöönottopaikassa, joka sijaitsee asianomaisen jäsenvaltion alueella muttei maantieteellisesti tämän valtion rajalla, ei sulje pois rajamenettelyn soveltamista.
46      Direktiivin 2013/32 43 artiklan asiayhteydestä on korostettava, että mikään kyseisen direktiivin säännöksistä, erityisesti sen 26 artiklan 1 kohta, joka on säilöönottoa koskeva säännös, sekä kyseisen direktiivin 31 artiklan 8 kohta, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat käyttää saman direktiivin 43 artiklassa säädettyjä menettelyjä siinä säädetyissä tapauksissa, ei sisällä mainintaa, jonka perusteella voitaisiin katsoa, että jäsenvaltiot eivät saisi 43 artiklassa tarkoitetun rajamenettelyn yhteydessä ottaa kansainvälisen suojelun hakijaa säilöön sellaiseen paikkaan, joka ei maantieteellisesti sijaitse kyseessä olevan jäsenvaltion rajalla.
47      Direktiivistä 2013/33 puolestaan on todettava, että vaikka sen 8–11 artiklassa säädetään kansainvälisen suojelun hakijoiden säilöönottoon sovellettavista vaatimuksista ja useissa sen säännöksistä viitataan kyseisten hakijoiden tilanteeseen direktiivin 2013/32 43 artiklan nojalla toteutettavan menettelyn keston ajan, yhdessäkään direktiivin 2013/33 säännöksistä ei edellytetä, että tässä yhteydessä hakijan säilöönotto olisi toteutettava rajalla tai kauttakulkualueella.
48      Lopuksi direktiivin 2013/32 43 artiklan tavoitteiden osalta tämän direktiivin johdanto-osan 38 perustelukappaleesta ilmenee, että rajamenettelyjen tarkoituksena on antaa jäsenvaltioille mahdollisuus tehdä päätöksiä monista kansainvälistä suojelua koskevista hakemuksista, joita tehdään rajalla tai kauttakulkualueella, ”ennen kuin hakijan maahantulosta on tehty päätös”.
49      Jäsenvaltiot saavat näin ollen velvoittaa kansainvälisen suojelun hakijat pysymään niiden rajoilla tai jollakin niiden kauttakulkualueista enintään neljän viikon ajan, jotta ne voivat tutkia ennen päätöksen tekemistä hakijoiden maahantulo-oikeudesta, onko heidän hakemuksensa jätettävä direktiivin 2013/32 33 artiklan nojalla tutkimatta tai onko se todettava perusteettomaksi kyseisen direktiivin 31 artiklan 8 kohdan mukaisesti (tuomio 14.5.2020, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság, C‑924/19 PPU ja C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, 237 kohta).
50      Niinpä rajamenettelyjen tavoitteena on antaa jäsenvaltioille mahdollisuus tehdä kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten ensimmäinen seulonta ennen kuin ne antavat muodollisesti maahantuloluvan ainoastaan sellaisille kolmansien maiden kansalaisille, joiden hakemuksia ei tässä yhteydessä hylätä. Kuten julkisasiamies korostaa ratkaisuehdotuksensa 38 kohdassa, tämän tavoitteen toteutumiseen ei vaikuta se paikka, jossa kyseinen kansalainen fyysisesti on hänen hakemustaan tutkittaessa, eikä se edellytä tämän tutkinnan suorittamista kyseisten valtioiden rajalla.
51      Jos sitä vastoin direktiivin 2013/32 43 artiklaa olisi tulkittava siten, että rajamenettelyä toteutettaessa kansainvälisen suojelun hakijan säilöönotto on välttämättä toteutettava asianomaisen jäsenvaltion rajalla tai kauttakulkualueella, tällainen menettelyn toteuttaminen voisi joissakin tapauksissa osoittautua suhteettoman vaikeaksi tai jopa mahdottomaksi tai sillä voisi mahdollisesti olla kielteinen vaikutus direktiiveissä 2013/32 ja 2013/33 hakijoille tarjottujen takeiden noudattamiseen ja yleisesti heidän perusoikeuksiensa ja aivan erityisesti heidän ihmisarvonsa kunnioittamiseen vastoin viimeksi mainitun direktiivin johdanto-osan 18 perustelukappaleessa vahvistettua tavoitetta.
52      Erityisesti on todettava, kuten julkisasiamies on pääasiallisesti korostanut ratkaisuehdotuksensa 39 ja 40 kohdassa, että jäsenvaltioiden maantieteellisten ominaispiirteiden ja infrastruktuuriin liittyvien erityispiirteiden mukaan hakijoiden pakollinen säilöönotto rajalla tai kauttakulkualueella voisi johtaa rakenteellisiin ja tilaa koskeviin rajoituksiin tai jopa sellaisen infrastruktuurin käyttöön, joka ei sovellu yhteen direktiivin 2013/32 II luvussa tarkoitettujen perusperiaatteiden ja takeiden sekä direktiivin 2013/33 9–11 artiklassa säädettyjen takeiden ja edellytysten ja mahdollisesti heidän ihmisarvonsa kunnioittamisen kanssa.
53      Lisäksi niiden jäsenvaltioiden osalta, joilla on laajat meriraja-alueet, direktiivin 2013/32 43 artiklan soveltaminen voisi olla – kuten Italian hallitus on huomauttanut – suhteettoman vaikeaa tai jopa mahdotonta, jos mainittua 43 artiklaa olisi tulkittava siten, että jäsenvaltioiden on tutkittava kansainvälistä suojelua koskeva hakemus maantieteellisellä rajallaan ilman mitään mahdollisuutta siirtää hakija kansallisen alueen sellaiseen paikkaan, joka rinnastetaan rajalla sijaitsevaan paikkaan.
54      Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2013/32 43 artiklaa on tulkittava siten, että rajalla tai kauttakulkualueella tehdyn kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkintamenettely kuuluu mainitun 43 artiklan soveltamisalaan silloin, kun hakija on kyseisen menettelyn keston ajan säilöön otettuna sellaisessa asianomaisen jäsenvaltion alueen paikassa, joka ei sijaitse maantieteellisesti tämän valtion rajalla mutta joka on kansallisessa säännöstössä rinnastettu kyseisellä rajalla sijaitsevaan paikkaan.
Toinen kysymys
55      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin yhtäältä tiedustelee toisen kysymyksensä kahdella ensimmäisellä osalla pääasiallisesti, onko direktiivin 2013/32 43 artiklaa tulkittava siten, että kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkinta sen jälkeen, kun mainitun direktiivin 43 artiklan 2 kohdassa säädetty neljän viikon määräaika on päättynyt, kuuluu edelleen mainitun 43 artiklan soveltamisalaan. Kyseinen tuomioistuin pohtii
toisaalta, onko unionin oikeuden mukaista, että yhtä ja samaa säilöönottopaikkaa pidetään kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkintamenettelyssä aluksi ”rajalla sijaitsevana paikkana” ja sitten kyseisen neljän viikon määräajan päätyttyä ”maan alueella sijaitsevana paikkana”.
56      Kuten tämän tuomion 40 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee, unionin tuomioistuin on jo korostanut, että direktiivin 2013/32 43 artiklan 2 kohdan mukaan erityiset menettelyt, joista säädetään 43 artiklan 1 kohdassa, on toteutettava kohtuullisessa ajassa, kuitenkin niin, että jos mitään päätöstä kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen hylkäämisestä ei ole tehty neljän viikon määräajan päätyttyä, asianomaisen jäsenvaltion on annettava hakijan tulla alueelleen, ja hänen hakemuksensa on käsiteltävä mainitun määräajan päätyttyä kyseisen direktiivin muiden säännösten mukaisesti.
57      Lisäksi direktiivin 2013/32 43 artiklan 3 kohdassa säädetään, että jos maahan saapuu suuria määriä kolmansien maiden kansalaisia tai kansalaisuudettomia henkilöitä, jotka jättävät kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset rajalla tai kauttakulkualueella, minkä vuoksi kyseisen 43 artiklan 1 kohdan säännöksiä on mahdotonta soveltaa käytännössä kyseisissä paikoissa, näitä menettelyjä voidaan soveltaa myös silloin ja niin kauan kuin nämä kolmansien maiden kansalaiset tai kansalaisuudettomat henkilöt majoitetaan tavanomaiseen tapaan rajan tai kauttakulkualueen läheisyydessä sijaitseviin tiloihin.
58      Tästä seuraa, että jollei kyseisen direktiivin 43 artiklan 3 kohdan soveltamisesta muuta johdu, mainitun hakemuksen tutkiminen neljän viikon määräajan päätyttyä ei enää kuulu kyseisen 43 artiklan 1 kohdassa säädettyjen rajamenettelyjen soveltamisalaan.
59      Siltä osin kuin kyse on siitä, voidaanko yksi ja sama säilöönottopaikka kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkintamenettelyssä aluksi rinnastaa ”rajalla sijaitsevaan paikkaan” ja toiseksi sen jälkeen, kun hakijan on annettu tulla maan alueelle neljän viikon määräajan päättymisen vuoksi, katsoa ”maan alueella sijaitsevaksi paikaksi”, on muistutettava, että – kuten ensimmäisen kysymyksen tarkastelusta pääasiallisesti ilmenee – direktiivin 2013/32 43 artikla ei ole esteenä sille, että kun tällainen hakemus tutkitaan rajamenettelyssä, hakija otetaan säilöön paikassa, joka rinnastetaan ”rajalla” sijaitsevaan paikkaan mutta joka sijaitsee maan alueen sisällä.
60      Näin ollen silloin, kun hakijan annetaan direktiivin 2013/32 43 artiklan 2 kohdan mukaisesti tulla maan alueelle mutta hänen pitämisensä säilössä osoittautuu tarpeelliseksi erityisesti direktiivin 2013/33 8 artiklan 3 kohdan b alakohdassa säädetyn perusteen kannalta, kyseinen 43 artiklan 2 kohta ei ole esteenä sille, että kyseisen toimenpiteen toteuttamista jatketaan samassa säilöönottopaikassa, jota pidetään vastedes ”maan alueella sijaitsevana paikkana”.
61      Mikään direktiivin 2013/32 muiden säännösten sanamuodossa ei myöskään ole esteenä tällaiselle mahdollisuudelle. Erityisesti kyseisen direktiivin 26 artiklassa, joka koskee säilöönottoa ja jonka 1 kohdassa säädetään, että säilöönoton perusteiden ja olosuhteiden sekä säilöönotetuille hakijoille tarjolla olevien takeiden on oltava direktiivin 2013/33 mukaisia, ei mitenkään rajoiteta kyseistä mahdollisuutta.
62      Tästä seuraa, että jäsenvaltiot voivat tehdä tällaisen kaksinkertaisen luokittelun yhdestä ja samasta säilöönottopaikasta, kunhan ne takaavat, että siinä toteutetuissa tutkintamenettelyissä noudatetaan direktiivin 2013/32 31 artiklan 1 kohdan ja 43 artiklan 1 kohdan mukaisesti kyseisen direktiivin II luvussa tarkoitettuja perusperiaatteita ja takeita ja kunhan jäsenvaltiot takaavat myös kyseisen direktiivin 26 artiklan 1 kohdan mukaisesti, että säilöönoton perusteet ja olosuhteet sekä säilöönotettujen hakijoiden oikeuksien suojaamiseksi säädetyt takeet ovat direktiivin 2013/33 ja erityisesti sen 8 ja 9 artiklan mukaisia.
63      Kyseisten hakijoiden, joiden oikeudellinen tilanne direktiivin 2013/32 43 artiklan 2 kohdassa mainitun neljän viikon määräajan päätyttyä muuttuu ilman että muuttuu heidän aineellinen tilanteensa samassa säilöönottopaikassa, edun vuoksi asianomaisen jäsenvaltion on kuitenkin huolehdittava siitä, että kyseisille hakijoille ilmoitetaan viimeistään silloin, kun tehdään toinen päätös, jolla heidät pysytetään säilössä direktiivin 2013/33 8 artiklan nojalla, kyseisestä heidän oikeudellisen tilanteensa muutoksesta eli siitä, että he saavat mainitun määräajan päättymisen vaikutuksesta tulla maan alueelle. Lisäksi on niin, että siltä osin kuin kyseinen jäsenvaltio on rajamenettelyn aikana soveltanut direktiivin 2013/33 6 artiklan 2 kohtaa, jonka nojalla se voi olla soveltamatta tätä artiklaa, sen on tarvittaessa annettava hakijalle kyseisen artiklan 1 kohdassa tarkoitettu asiakirja tai sen 2 kohdassa mainittu vastaava todistus.
64      Edellä esitetyn perusteella toisen kysymyksen kahteen ensimmäiseen osaan on vastattava yhtäältä, että direktiivin 2013/32 43 artiklaa on tulkittava siten, että kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkinta mainitun direktiivin 43 artiklan 2 kohdassa säädetyn neljän viikon määräajan päätyttyä ei enää kuulu mainitun 43 artiklan vaan kyseisen direktiivin muiden säännösten soveltamisalaan, ja toisaalta, että tämä direktiivi ei ole esteenä sille, että yksi ja sama säilöönottopaikka rinnastetaan tällaisen hakemuksen tutkintamenettelyssä ensin ”rajalla sijaitsevaan paikkaan” ja sitten sen jälkeen, kun hakijan on annettu tulla maan alueelle kyseisen määräajan päättymisen vuoksi, katsotaan ”maan alueella sijaitsevaksi paikaksi”. Asianomaisen jäsenvaltion on kuitenkin huolehdittava siitä, että hakijalle ilmoitetaan viimeistään silloin, kun tehdään päätös hänen pitämisestään säilössä direktiivin 2013/33 8 artiklan nojalla, hänen oikeudellisen tilanteensa muuttumisesta eli siitä, että hän saa mainitun määräajan päättymisen vaikutuksesta tulla maan alueelle, ja tarvittaessa siitä, että hänelle annetaan direktiivin 2013/33 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu asiakirja tai vastaava todistus tämän direktiivin 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
65      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisen kysymyksensä kolmannella osalla unionin tuomioistuimelta pääasiallisesti, mitä seurauksia sillä, että hakija pidetään säilössä yhdessä ja samassa paikassa, joka aluksi rinnastetaan ”rajalla sijaitsevaan paikkaan” ja sitten luokitellaan myöhemmin ”maan alueella sijaitsevaksi paikaksi” direktiivin 2013/32 43 artiklan 2 kohdassa säädetyn neljän viikon määräajan päättymisen johdosta, on määrittävän viranomaisen ajalliselle ja aineelliselle toimivallalle.
66      Tämän direktiivin 2 artiklan f alakohdan mukaan määrittävällä viranomaisella tarkoitetaan jäsenvaltion mitä tahansa lainkäyttöelimiin verrattavaa tai hallinnollista elintä, joka vastaa kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten tutkinnasta ja jolla on toimivalta tehdä niistä ensimmäinen päätös.
67      Lisäksi kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että jäsenvaltioiden on nimettävä kaikkia menettelyjä varten määrittävä viranomainen, joka on vastuussa kyseisten hakemusten asianmukaisesta tutkinnasta.
68      Niinpä on korostettava, kuten julkisasiamies on tehnyt ratkaisuehdotuksensa 62 kohdassa, että hakijan pitäminen säilössä ja säilössäpitopaikan oikeudellisen luokittelun muuttuminen direktiivin 2013/32 43 artiklan 2 kohdassa säädetyn neljän viikon määräajan päätyttyä eivät sellaisenaan vaikuta määrittävän viranomaisen toimivaltaan.
69      Kansainvälistä suojelua koskevia hakemuksia koskevaan päätösvaltaan nimittäin olisi omiaan vaikuttamaan pikemminkin kyseisen määräajan päättyminen siltä osin kuin se merkitsee siirtymistä rajamenettelystä toiseen kyseisten hakemusten tutkintamenettelyyn, mikäli asianomainen jäsenvaltio on nimennyt eri määrittävät viranomaiset näiden menettelyjen toteuttamista varten. Tässä tapauksessa ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä näyttää ilmenevän, että yksi ja sama viranomainen eli Commissaire général on määrittävänä viranomaisena sekä rajamenettelyssä että kyseisessä toisessa myöhemmässä menettelyssä.
70      Mainitun neljän viikon määräajan päättymisestä seuraa myös, että direktiivin 2013/32 43 artiklan 1 kohdassa määriteltyjä aineellisia rajoituksia ja 43 artiklan 2 kohdassa säädettyjä kyseiseen määräaikaan erottamattomasti liittyviä ajallisia rajoituksia niiden päätösten osalta, jotka voidaan tehdä rajamenettelyjen yhteydessä, ei enää voida soveltaa määrittävään viranomaiseen, joka lausuu asiasta vastedes toisen menettelyn yhteydessä.
71      Toisen kysymyksen kolmanteen osaan on siis vastattava, että direktiivin 2013/32 43 artiklaa on tulkittava siten, että kansainvälisen suojelun hakijan pitäminen säilössä ja säilössäpitopaikan oikeudellisen luonnehdinnan muuttuminen kansallisen säännöstön mukaisesti eivät mainitun direktiivin 43 artiklan 2 kohdassa säädetyn neljän viikon määräajan päätyttyä sellaisenaan vaikuta määrittävän viranomaisen toimivaltaan, kun otetaan huomioon, että kyseisen määräajan päättymisestä seuraa, että mainitusta 43 artiklasta johtuvat aineelliset ja ajalliset rajoitukset poistuvat.
Kolmas ja neljäs kysymys
72      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella ja neljännellä kysymyksellään, jotka on aiheellista tutkia yhdessä, pääasiallisesti, voidaanko kansainvälistä suojelua koskeva hakemus, joka on alun perin käsitelty direktiivin 2013/32 43 artiklassa tarkoitetussa rajamenettelyssä, käsitellä tämän 43 artiklan 2 kohdassa mainitun neljän viikon määräajan päätyttyä etusijaisena kyseisen direktiivin 31 artiklan 7 kohdan mukaisesti, jos hakija pidetään edelleen säilössä direktiivin 2013/33 8 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla perusteella, ja onko asia näin sekä tilanteessa, jossa kaikki asian selvittämistoimet henkilökohtainen puhuttelu mukaan lukien on suoritettu kyseisessä neljän viikon määräajassa, että tilanteessa, jossa kyseistä puhuttelua ei ole suoritettu mainitussa määräajassa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on tässä asiayhteydessä epävarma myös siitä, sopivatko tällaiset olosuhteet yhteen sen kanssa, että turvautuminen säilöönottoon on luonteeltaan poikkeuksellista viimeksi mainitun direktiivin 8 artiklan mukaisesti.
73      Aluksi siltä osin kuin Belgian hallitus väittää, että neljäs kysymys on jätettävä tutkimatta, koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei esitä syitä, joiden vuoksi se katsoo, että vastaus tähän kysymykseen on tarpeen pääasioiden ratkaisemiseksi, on riittävää todeta, että koska siinä käytetään ilmaisua ”kansallisen säännöstön tällainen soveltaminen”, mainittu kysymys on ymmärrettävä siten, että sillä viitataan kolmanteen kysymykseen. Näin ollen ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä ilmenee implisiittisesti mutta välttämättä, että syyt, joiden vuoksi kyseinen tuomioistuin katsoo, että vastaus neljänteen kysymykseen on tarpeen, ovat pääasiallisesti samat, jotka saivat sen esittämään kolmannen kysymyksen. On siis niin, että kun otetaan huomioon olettama, jonka mukaan ennakkoratkaisukysymyksillä on merkitystä asian ratkaisemisen kannalta, neljännen kysymyksen on katsottava täyttävän tutkittavaksi ottamisen edellytykset.
74      On muistutettava, että määrittävä viranomainen on rajamenettelyssä toimivaltainen lausumaan ainoastaan kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkittavaksi ottamisesta direktiivin 2013/32 33 artiklan nojalla tai hakemuksen asiasisällöstä, mutta ainoastaan yhdessä kyseisen direktiivin 31 artiklan 8 kohdassa säädetyistä tapauksista. Rajamenettelyn ajallisesti rajaavan neljän viikon määräajan päätyttyä kyseinen viranomainen saa takaisin yleisen toimivaltansa.
75      Tässä yhteydessä on huomattava, että kyseisen direktiivin 31 artiklan 7 kohdan mukaan jäsenvaltio voi asettaa etusijalle kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkinnan saman direktiivin II luvussa tarkoitettujen perusperiaatteiden ja takeiden mukaisesti tietyissä tilanteissa. Siitä, että tässä säännöksessä käytetään adverbiä ”erityisesti”, ilmenee, että siinä säädetään ei-tyhjentävästä luettelosta tilanteita, joissa jäsenvaltiot voivat suorittaa tällaisen etusijaisen tutkinnan.
76      On lisättävä, että tällainen niiden menettelyjen, joissa hakija pidetään säilössä, etusijainen kohtelu vastaa direktiivissä 2013/32 säädetyn kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten tutkintamenettelyn nopeutta koskevaan tavoitteeseen, joka ilmenee kyseisen direktiivin johdanto-osan 18 perustelukappaleesta ja johon viitataan kyseisen direktiivin 31 artiklan 2 kohdassa, ja mainittua tavoitetta korostetaan myös direktiivin 2013/33 9 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa siltä osin kuin kyse on hallinnollisista menettelyistä, jotka liittyvät viimeksi mainitun direktiivin 8 artiklan 3 kohdassa säädettyihin säilöönottoperusteisiin.
77      Tässä asiayhteydessä se, onko kaikki asian selvittämistoimet suoritettu ennen direktiivin 2013/32 43 artiklan 2 kohdassa säädetyn neljän viikon määräajan päättymistä, ei rajoita määrittävän viranomaisen mahdollisuutta asettaa kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittely etusijalle. Tältä osin on todettava Belgian hallituksen tavoin, että säätäessään, että rajamenettelyssä aloitetun kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkintaa jatketaan tämän jälkeen muiden kyseisessä direktiivissä säädettyjen menettelyjen mukaisesti, unionin lainsäätäjä on välttämättä sallinut sen, että asian selvittämistoimet, jotka toteutetaan rajamenettelyn keston aikana tai sen jälkeen, voivat pätevästi olla osaltaan perustana kyseisten muiden menettelyjen mukaisesti tehdylle päätökselle.
78      Kuten julkisasiamies korostaa ratkaisuehdotuksensa 71 kohdassa, se, että määrittävää viranomaista vaadittaisiin suorittamaan uusi tutkinta ja jättämään huomiotta direktiivin 2013/32 43 artiklan 2 kohdassa mainitun neljän viikon ajanjakson aikana suoritetut asian selvittämistoimet, olisi vastoin vaatimusta tehokkaasta ja nopeasta menettelystä kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten käsittelemiseksi.
79      On kuitenkin korostettava, että sellaisiin asian selvittämistoimiin, jotka eivät olisi direktiivin 2013/32 II luvun perusperiaatteiden ja takeiden mukaisia, ei voida vedota päätöksen tekemiseksi kansainvälistä suojelua koskevasta hakemuksesta sen enempää yleisesti sovellettavassa menettelyssä kuin rajamenettelyssäkään, kuten ilmenee kyseisen direktiivin 31 artiklan 1 kohdasta ensin mainitun menettelyn ja 43 artiklan 1 kohdasta jälkimmäisen menettelyn osalta. Lisäksi on niin, ettei turvautuminen tällaisiin asian selvittämistoimiin vaikuta hakijan mahdollisuuteen antaa lisäselvityksiä muun muassa esittämällä sellaisen uuden seikan, jonka hänen olisi käytännössä ollut mahdotonta esittää toimivaltaiselle viranomaiselle rajamenettelyn yhteydessä ja jonka tutkiminen on kyseisen viranomaisen tehtävänä kyseisen direktiivin 40 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
80      On vielä lisättävä, että se, onko kaikki asian selvittämistoimet suoritettu ennen mainitun direktiivin 43 artiklan 2 kohdassa säädetyn neljän viikon määräajan päättymistä, ei sellaisenaan rajoita määrittävän viranomaisen mahdollisuutta pitää hakija säilössä tukeutumalla direktiivin 2013/33 8 artiklan 3 kohdan b alakohtaan, joka mahdollistaa säilöönoton, jotta voidaan määrittää kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteet, joita ei voitaisi saada ilman säilöönottoa, erityisesti, jos on olemassa vaara, että hakija pakenee.
81      Tällaisen säilössäpidon on kuitenkin direktiivin 2013/32 26 artiklan 1 kohdan mukaan täytettävä kaikki direktiivin 2013/33 8 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa säädetyt vaatimukset.
82      Erityisesti direktiivin 2013/33 8 artiklan 2 kohdasta ilmenee, että henkilö voidaan ottaa säilöön vain tarpeen mukaan kunkin tapauksen yksilöllisen arvioinnin perusteella, jos lievempiä vaihtoehtoisia keinoja ei voida soveltaa tehokkaasti. Kyseisen direktiivin 9 artiklan 1 kohdasta ilmenee lisäksi, että hakijan säilöönoton on oltava mahdollisimman lyhytkestoinen ja että hakijaa voidaan pitää säilöön otettuna ainoastaan niin kauan kuin mainitun direktiivin 8 artiklan 3 kohdassa säädetyt perusteet ovat sovellettavissa. Tästä seuraa, että kansalliset viranomaiset voivat ottaa kansainvälisen suojelun hakijan säilöön vasta selvitettyään tapauskohtaisesti, onko tällainen säilöönotto oikeassa suhteessa sillä tavoiteltuihin päämääriin (tuomio 14.5.2020, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság, C‑924/19 PPU ja C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, 258 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
83      Lisäksi direktiivin 2013/33 8 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan kansainvälisen suojelun hakija voidaan ottaa säilöön ainoastaan jollakin tyhjentävästi luetelluista perusteista ja kukin näistä perusteista vastaa tiettyä tarvetta ja on luonteeltaan itsenäinen (tuomio 14.5.2020, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság, C‑924/19 PPU ja C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, 250 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
84      Tästä näkökulmasta tarkasteltuna on todettava, että missään direktiivin 2013/33 säännöksessä ei vahvisteta tiettyä määräaikaa, jonka jälkeen jäsenvaltioiden olisi lakattava pitämästä kansainvälisen suojelun hakijoita säilössä, mutta kyseisen direktiivin 9 artiklassa edellytetään, että hakijalla on tehokkaat menettelylliset takeet, joiden perusteella hänen säilössä pitämisensä voidaan lopettaa heti, kun se lakkaa olemasta tarpeen tai oikeassa suhteessa sillä tavoiteltuun päämäärään (ks. vastaavasti tuomio 14.5.2020, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság, C‑924/19 PPU ja C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, 263 ja 264 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Erityisesti kyseisen 9 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään nopeutetusta tuomioistuinvalvonnasta ja sen 5 kohdassa siitä, että oikeusviranomainen tarkastelee säilössäpidon perusteita säännöllisin väliajoin viran puolesta tai asianomaisen hakijan pyynnöstä.
85      Erityisesti siltä osin kuin kyse on käytännöstä, jonka mukaan kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkinta aloitetaan rajamenettelyssä ottamalla hakija säilöön direktiivin 2013/33 8 artiklan 3 kohdan c alakohdan perusteella ja tämän jälkeen direktiivin 2013/32 43 artiklan 2 kohdassa säädetyn neljän viikon määräajan päätyttyä hakijan säilöönottoa jatketaan eri perusteella eli direktiivin 2013/33 8 artiklan 3 kohdan b alakohdassa säädetyllä perusteella, toimivaltainen viranomainen on velvollinen tarkastamaan asianmukaisesti kussakin tapauksessa, onko kyseinen jatkaminen tarpeen mainitun tavoitteen saavuttamiseksi ja voidaanko tavoite saavuttaa yhtä tehokkaasti lievemmillä vaihtoehtoisilla keinoilla.
86      Tästä seuraa, että turvautuminen edellisessä kohdassa mainittuun käytäntöön ei voi olla luonteeltaan automaattista ja systemaattista, koska muutoin se olisi vastoin viimeksi mainitun direktiivin 8 ja 9 artiklaa.
87      Edellä esitetyn perusteella kolmanteen ja neljänteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2013/32 31 artiklan 7 kohtaa ja 43 artiklaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä yhtäältä sille, että mainitun 43 artiklan 2 kohdassa säädetyn neljän viikon määräajan päätyttyä määrittävä viranomainen jatkaa rajamenettelyssä aloitetun kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkintaa etusijaisesti silloinkin, kun hakija pidetään säilössä direktiivin 2013/33 8 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla, eikä myöskään toisaalta sille, että kyseinen viranomainen tukeutuu mainitussa menettelyssä toteutettuihin asian selvittämistoimiin, kunhan direktiivin 2013/32 II luvussa säädettyjä perusperiaatteita ja takeita noudatetaan kyseisen hakemuksen tutkinnan jokaisessa vaiheessa ja kunhan mainitun säilössäpidon osalta noudatetaan kaikkia direktiivin 2013/33 8 ja 9 artiklassa säädettyjä vaatimuksia.
Viides kysymys
88      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee viidennellä kysymyksellään pääasiallisesti, onko direktiivin 2013/32 31 artiklan 7 ja 8 kohtaa sekä 43 ja 46 artiklaa, luettuina yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, tulkittava siten, että toimivaltaisen tuomioistuimen on silloin, kun sen käsiteltävänä on kanne alun perin rajamenettelyyn kuuluneessa tutkintamenettelyssä tehdystä päätöksestä, otettava viran puolesta huomioon, että mainitun direktiivin 43 artiklan 2 kohdassa säädetty neljän viikon määräaika on ylittynyt.
89      Heti aluksi on korostettava, että direktiivin 2013/32 43 artiklassa säädetty rajamenettely tosiaan aloitetaan päätöksen tekemiseksi direktiivin 2013/32 33 artiklan nojalla kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkittavaksi ottamisesta tai tällaisen hakemuksen asiasisällöstä jossakin kyseisen direktiivin 31 artiklan 8 kohdassa säädetyistä tapauksista kyseisen direktiivin 43 artiklan 2 kohdassa mainitussa neljän viikon määräajassa, mutta jäsenvaltioilla ei kuitenkaan ole velvollisuutta tehdä päätöstä tässä määräajassa. Saman direktiivin 43 artiklan 2 kohdassa nimittäin säädetään nimenomaisesti, että jos päätöstä ei ole tehty mainitussa määräajassa, hakijan on annettava tulla maan alueelle, jotta hänen kansainvälistä suojelua koskeva hakemuksensa voidaan käsitellä direktiivin 2013/32 muiden säännösten mukaisesti.
90      Nyt kyseessä olevassa tapauksessa on riidatonta, että päätökset, joista pääasioiden kantajat ovat nostaneet kanteen, on tehty yleisesti sovellettavassa menettelyssä.
91      Muihin ennakkoratkaisukysymyksiin annettavista vastauksista ilmenee, että toisin kuin lähtökohta, johon ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin näyttää tukeutuvan, kyseisten päätösten laillisuutta ei voida riitauttaa pelkästään sillä, että kyseinen neljän viikon määräaika on ylittynyt, eikä myöskään pelkästään sillä, että kyseiset kantajat on pidetty säilössä kyseisen määräajan päätyttyä.
92      Vastaus viidenteen kysymykseen ei siten ole tarpeen pääasioiden ratkaisemiseksi, joten siihen ei ole aiheellista vastata.
Oikeudenkäyntikulut
93      Pääasioiden asianosaisten osalta asioiden käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevien asioiden käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asiat seuraavasti:
1)      Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32/EU 43 artiklaa
on tulkittava siten, että
rajalla tai kauttakulkualueella tehdyn kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkintamenettely kuuluu mainitun 43 artiklan soveltamisalaan silloin, kun hakija on kyseisen menettelyn keston ajan säilöön otettuna sellaisessa asianomaisen jäsenvaltion alueen paikassa, joka ei sijaitse maantieteellisesti tämän valtion rajalla mutta joka on kansallisessa säännöstössä rinnastettu kyseisellä rajalla sijaitsevaan paikkaan.
2)      Direktiivin 2013/32 43 artiklaa
on tulkittava siten, että
kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkinta mainitun direktiivin 43 artiklan 2 kohdassa säädetyn neljän viikon määräajan päätyttyä ei enää kuulu mainitun 43 artiklan vaan kyseisen direktiivin muiden säännösten soveltamisalaan.
Direktiivi 2013/32 ei ole esteenä sille, että yksi ja sama säilöönottopaikka rinnastetaan kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkintamenettelyssä ensin ”rajalla sijaitsevaan paikkaan” ja sitten sen jälkeen, kun hakijan on annettu tulla maan alueelle mainitun direktiivin 43 artiklan 2 kohdassa säädetyn neljän viikon määräajan päättymisen vuoksi, katsotaan ”maan alueella sijaitsevaksi paikaksi”. Asianomaisen jäsenvaltion on kuitenkin huolehdittava siitä, että hakijalle ilmoitetaan viimeistään silloin, kun tehdään päätös hänen pitämisestään säilössä kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vaatimuksista 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/33/EU 8 artiklan nojalla, hänen oikeudellisen tilanteensa muuttumisesta eli siitä, että hän saa mainitun määräajan päättymisen vaikutuksesta tulla maan alueelle, ja tarvittaessa siitä, että hänelle annetaan direktiivin 2013/33 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu asiakirja tai vastaava todistus tämän direktiivin 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
Direktiivin 2013/32 43 artiklaa
on tulkittava siten, että
kansainvälisen suojelun hakijan pitäminen säilössä ja säilössäpitopaikan oikeudellisen luonnehdinnan muuttuminen kansallisen säännöstön mukaisesti eivät mainitun direktiivin 43 artiklan 2 kohdassa säädetyn neljän viikon määräajan päätyttyä sellaisenaan vaikuta määrittävän viranomaisen toimivaltaan, kun otetaan huomioon, että kyseisen määräajan päättymisestä seuraa, että mainitusta 43 artiklasta johtuvat aineelliset ja ajalliset rajoitukset poistuvat.
3)      Direktiivin 2013/32 31 artiklan 7 kohtaa ja 43 artiklaa
on tulkittava siten, että
ne eivät ole esteenä yhtäältä sille, että mainitun 43 artiklan 2 kohdassa säädetyn neljän viikon määräajan päätyttyä määrittävä viranomainen jatkaa rajamenettelyssä aloitetun kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkintaa etusijaisesti silloinkin, kun hakija pidetään säilössä direktiivin 2013/33 8 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla, eikä myöskään toisaalta sille, että kyseinen viranomainen tukeutuu mainitussa menettelyssä toteutettuihin asian selvittämistoimiin, kunhan direktiivin 2013/32 II luvussa säädettyjä perusperiaatteita ja takeita noudatetaan kyseisen hakemuksen tutkinnan jokaisessa vaiheessa ja kunhan mainitun säilössäpidon osalta noudatetaan kaikkia direktiivin 2013/33 8 ja 9 artiklassa säädettyjä vaatimuksia.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: ranska.
i      Näiden asioiden nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asioiden minkään asianosaisen todellista nimeä.