62008CO0364
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (kahdeksas jaosto)
24 päivänä lokakuuta 2008 (
*1
)
Asiassa C-364/08,
jossa on kyse EY 234 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Tribunal de première instance d’Arlon (Belgia) on esittänyt 24.7.2008 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Marc Vandermeir
vastaan
Belgian valtio – SPF Finances,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja T. von Danwitz sekä tuomarit R. Silva de Lapuerta (esittelevä tuomari) ja E. Juhász,
julkisasiamies: M. Poiares Maduro,
kirjaaja: R. Grass,
päätettyään ratkaista asian perustellulla määräyksellä työjärjestyksensä 104 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan nojalla,
kuultuaan julkisasiamiestä,
on antanut seuraavan
määräyksen
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee EY 43 ja EY 49 artiklan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa kantajana on Marc Vandermeir ja vastaajana Belgian valtio – SPF Finances ja joka koskee Luxemburgissa rekisteröidyn ja leasingvuokratun ajoneuvon verottamista.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
3
Kansallisen tuomioistuimen mukaan pääasiaan sovelletaan seuraavia kansallisen lainsäädännön säännöksiä.
4
Tuloveroihin rinnastettavista veron luonteisista maksuista annetun lain (Code des taxes assimilées aux impôts sur les revenus, jäljempänä laki), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, II osaston, jonka otsikko on ”Ajoneuvojen tieliikennemaksu”, 3 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Höyry- tai moottoriajoneuvoille, joita käytetään joko henkilöiden kuljettamiseen taikka tavaroiden tai minkä tahansa esineiden kuljettamiseen maanteitse, määrätään veron luonteinen maksu.”
5
Lain 6 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Maksuvelvollinen on se, jolla on omassa käytössään – – yksi tai useampi 3 ja 4 §:ssä tarkoitettu ajoneuvo joko siten, että hän on sen omistaja, tai siten, että se on hänen pysyvässä tai tavanomaisessa käytössään vuokra- tai muun sopimuksen perusteella.”
6
Lain 21 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Maksu peritään luonnolliselta henkilöltä tai oikeushenkilöltä, joka mainitaan tai joka on mainittava rekisteröintitodistuksessa, niin kauan kuin ajoneuvo on tai sen täytyy olla rekisteröitynä tämän henkilön nimissä ajoneuvorekisteristä vastaavan viranomaisen rekisteriluettelossa.”
7
Lain 5 §:n 1 momentin 9 kohdassa vapautetaan maksusta ”ulkomailla rekisteröidyt autot, joita ulkomaille sijoittautunut työnantaja antaa Belgiassa asuvan työntekijän käyttöön”.
8
Lain V osaston, jonka otsikko on ”Käyttöönottomaksu”, 94 §:n 1 momentin 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Valtiolle suoritetaan tuloveroihin rinnastettava veron luonteinen maksu
1)
henkilöautoista – –, sellaisina kuin nämä ajoneuvot on määritelty moottoriajoneuvojen – – rekisteröintiä koskevassa lainsäädännössä ja siltä osin kuin kyseisissä ajoneuvoissa on tai niissä on oltava tämän lainsäädännön mukaisesti annettava – – rekisteröintitunnus – –.”
9
Lain 99 §:n mukaan saman lain 94 §:n 1 momentin 1 kohdassa tarkoitettujen ajoneuvojen osalta oletetaan, että ne on otettu käyttöön liikenteessä Belgiassa, kun ne on rekisteröity tai kun ne olisi pitänyt rekisteröidä tieliikenneviraston ajoneuvorekisteriin.
10
Lain VI osastoon, jonka otsikko on ”Valmisteveroa korvaava maksu”, sisältyvässä 108 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Valtiolle suoritetaan valmisteveroa korvaava maksu ajoneuvoista – –, joiden moottori on dieselkäyttöinen.”
11
Lain I osaston, jonka otsikko on ”Yleisiä säännöksiä”, 2 §:ssä annetaan Belgian valtiolle oikeus määrätä hallinnollisia sakkoja silloin, jos verovelvollinen rikkoo lain säännöksiä.
12
Ajoneuvojen rekisteröinnistä 20.7.2001 tehdyn kuninkaan päätöksen, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 3 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Belgiassa asuvat henkilöt rekisteröivät 6 §:ssä tarkoitettuun ajoneuvorekisteriin ajoneuvot, jotka he aikovat ottaa käyttöön Belgiassa, vaikka kyseiset ajoneuvot olisi jo rekisteröity ulkomailla.
Belgiassa asuvana pidetään henkilöä, jonka osalta täyttyy jokin seuraavista edellytyksistä:
a)
henkilö on rekisteröity belgialaisen kunnan väestörekisteriin;
– –
2.   Ulkomailla rekisteröityjen ja 1 momentissa tarkoitettujen henkilöiden käyttöön ottamien ajoneuvojen rekisteröinti Belgiassa ei kuitenkaan ole pakollista, kun on kyse
– –
2)
ajoneuvosta, jota luonnollinen henkilö käyttää ammattinsa harjoittamiseen ja vain liitännäisellä tavalla yksityisesti ja jonka hän on saanut käyttöönsä sellaiselta ulkomaiselta työnantajalta, johon kyseinen henkilö on työsuhteessa; ajoneuvossa on pidettävä mukana [arvonlisävero]viranomaisten antamaa todistusta; valtiovarainministeriö vahvistaa ajoneuvon käyttöä koskevat yksityiskohtaiset ehdot;
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
13
Marc Vandermeir asuu Belgiassa.
14
Hän työskenteli vuonna 2004 itsenäisenä toimittajana Luxemburgissa, jossa hänellä oli toimisto ja lähes koko hänen asiakaskuntansa. Luxemburgin sosiaaliturva-asioista vastaava tarkastaja on vahvistanut, että hän oli todella sijoittautunut kyseiseen jäsenvaltioon.
15
Saman vuoden helmikuussa Vandermeir vuokrasi luxemburgilaiselta yritykseltä leasingajoneuvon, joka oli rekisteröity Luxemburgissa kyseisen yrityksen nimiin rekisterinumerolla FM7687.
16
Belgian tulliviranomaiset suorittivat Vandermeirille tarkastuksen 10.8.2004 ja laativat pöytäkirjan rekisteröintilainsäädännön rikkomisesta.
17
Tämä pöytäkirja toimitettiin Belgian veroviranomaisille, jotka määräsivät Vandermeirille verovuoden 2004 osalta tieliikennemaksun, käyttöönottomaksun, valmisteveroa korvaavan maksun ja hallinnollisen sakon.
18
Vandermeir teki 23.12.2005 kyseisiä maksuja ja sakkoa koskevan oikaisuvaatimuksen.
19
Koska oikaisuvaatimus hylättiin 26.6.2007 tehdyllä päätöksellä, Vandermeir nosti asiasta kanteen kansallisessa tuomioistuimessa.
20
Näissä olosuhteissa Tribunal de première instance d’Arlon päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Estääkö [EY] 43 ja EY 49 artikla sen, että nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisen ensimmäisessä jäsenvaltiossa voimassa olevan kansallisen lainsäädännön mukaan kyseisessä jäsenvaltiossa asuva itsenäinen ammatinharjoittaja velvoitetaan rekisteröimään siellä ajoneuvo, vaikka hän harjoittaa ammattitoimintaansa lähes yksinomaan toisessa jäsenvaltiossa hänellä siellä olevasta kiinteästä toimipaikasta, kun ajoneuvoa ei ole tarkoitus käyttää vakinaisesti lähinnä ensimmäisessä jäsenvaltiossa eikä sitä tosiasiassa käytetä siellä tällä tavalla?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
21
Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa määrätään, että jos ennakkoratkaisukysymykseen annettava vastaus on selvästi johdettavissa oikeuskäytännöstä, yhteisöjen tuomioistuin voi kuultuaan julkisasiamiestä koska tahansa ratkaista asian perustellulla määräyksellä.
22
Aluksi on muistettava, että tiettyjä käsiteltävänä olevan asian kannalta merkityksettömiä poikkeuksia lukuun ottamatta moottoriajoneuvojen verotusta ei ole yhdenmukaistettu yhteisön tasolla. Jäsenvaltiot saavat siis vapaasti käyttää verotusvaltaansa ajoneuvojen alalla, kunhan ne tätä toimivaltaansa käyttäessään noudattavat yhteisön oikeutta (ks. asia C-451/99, Cura Anlagen, tuomio 21.3.2002, Kok. 2002, s. I-3193, 40 kohta; asia C-464/02, komissio v. Tanska, tuomio 15.9.2005, Kok. 2005, s. I-7929, 74 kohta; yhdistetyt asiat C-151/04 ja C-152/04, Nadin ym., tuomio 15.12.2005, Kok. 2005, s. I-11203, 40 kohta; asia C-232/03, komissio v. Suomi, tuomio 23.2.2006, 46 kohta; asia C-242/05, van de Coevering, määräys 27.6.2006, Kok. 2006, s. I-5843, 23 kohta ja asia C-42/08, Ilhan, määräys, 17 kohta).
Sijoittautumisvapautta ja palvelujen tarjoamisen vapautta koskevat rajoitukset
23
EY 43 artiklan mukaan rajoitukset, jotka koskevat jäsenvaltion kansalaisen vapautta sijoittautua toisen jäsenvaltion alueelle, ovat kiellettyjä.
24
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tällaisina rajoituksina on pidettävä kaikkia toimia, joilla kielletään kyseisen vapauden käyttäminen, haitataan sitä tai tehdään se vähemmän houkuttelevaksi (ks. asia C-55/94, Gebhard, tuomio 30.11.1995, Kok. 1995, s. I-4165, 37 kohta; asia C-442/02, CaixaBank France, tuomio 5.10.2004, Kok. 2004, s. I-8961, 11 kohta ja asia C-298/05, Columbus Container Services, tuomio 6.12.2007, Kok. 2007, s. I-10451, 34 kohta).
25
Vaikka sijoittautumisvapautta koskevien EY:n perustamissopimuksen määräysten tarkoituksena niiden sanamuodon mukaan on varmistaa se, että muista jäsenvaltioista tulevia kohdellaan vastaanottavassa jäsenvaltiossa samalla tavalla kuin sen omia kansalaisia, niiden vastaista on myös se, että lähtöjäsenvaltio estää omaa kansalaistaan tai oman lainsäädäntönsä mukaisesti perustettua yhtiötä sijoittautumasta toiseen jäsenvaltioon (ks. asia C-264/96, ICI, tuomio 16.7.1998, Kok. 1998, s. I-4695, 21 kohta; asia C-196/04, Cadbury Schweppes ja Cadbury Schweppes Overseas, tuomio 12.9.2006, Kok. 2006, s. I-7995, 42 kohta ja asia C-414/06, Lidl Belgium, tuomio 15.5.2008, Kok. 2008, s. I-3601, 19 kohta).
26
Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen lainsäädännön nojalla Belgiassa asuville itsenäisille ammatinharjoittajille asetetulla rekisteröintivelvollisuudella estetään näiden mahdollisuus harjoittaa itsenäistä ammattia muissa jäsenvaltioissa ja siis haitataan sijoittautumisvapauden käyttämistä tai tehdään se vähemmän houkuttelevaksi (ks. vastaavasti edellä mainitut asia komissio v. Tanska, tuomion 46 kohta; yhdistetyt asiat Nadin ym., tuomion 36 ja 37 kohta ja asia komissio v. Suomi, tuomion 40 kohta).
27
Kyseinen velvollisuus rajoittaa näin ollen sijoittautumisvapautta, mikä on EY 43 artiklassa periaatteessa kiellettyä.
28
EY 49 artiklassa kielletään palvelujen tarjoamisen vapautta koskevat rajoitukset Euroopan yhteisön sisällä.
29
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kaikkien sellaisten kansallisten säännöstöjen soveltaminen, joissa ilman objektiivista oikeuttamisperustetta rajoitetaan palvelujen tarjoajan mahdollisuutta käyttää tätä vapautta tehokkaasti tai joiden vaikutuksesta palvelujen tarjoaminen jäsenvaltiosta toiseen on vaikeampaa kuin selvästi jäsenvaltion sisäinen palvelujen tarjoaminen, on ristiriidassa kyseisen säännöksen kanssa (ks. em. asia Cura Anlagen, tuomion 29 ja 30 kohta; asia C-435/04, Leroy, määräys 30.5.2006, Kok. 2006, s. I-4835, 11 kohta ja em. asia Coevering, määräyksen 19 ja 20 kohta).
30
Pääasiassa kyseessä olevan kaltainen rekisteröintivelvollisuus vaikeuttaa kuitenkin jäsenvaltiosta toiseen harjoitettavaa leasingtoimintaa (ks. em. asia Cura Anlagen, tuomion 37 kohta ja em. asia Leroy, määräyksen 12 kohta).
31
Näin ollen kyseinen velvollisuus muodostaa EY 49 artiklassa tarkoitetun rajoituksen.
Sijoittautumisvapautta ja palvelujen tarjoamisen vapautta koskevien rajoitusten perusteleminen
32
Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä johtuu, että jäsenvaltio voi asettaa rekisteröintivelvollisuuden ajoneuvolle, jonka kyseisessä jäsenvaltiossa asuva työntekijä on leasingvuokrannut toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelta yritykseltä, kun mainittua ajoneuvoa on tarkoitus käyttää vakinaisesti lähinnä ensimmäisen jäsenvaltion alueella tai kun sitä tosiasiassa käytetään tällä tavalla (ks. vastaavasti em. asia Cura Anlagen, tuomion 42 kohta; em. asia komissio v. Tanska, tuomion 75–78 kohta; em. yhdistetyt asiat Nadin ym., tuomion 41 kohta ja em. asia komissio v. Suomi, tuomion 47 kohta).
33
Jos sitä vastoin nämä edellytykset eivät täyty, toisessa jäsenvaltiossa rekisteröidyllä ajoneuvolla on heikompi yhteys ensimmäiseen jäsenvaltioon, jolloin kyseessä olevalle rajoitukselle on esitettävä jokin muu perustelu (ks. em. asia komissio v. Tanska, tuomion 79 kohta; em. asia komissio v. Suomi, tuomion 48 kohta ja em. asia Coevering, määräyksen 26 kohta).
34
Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen rekisteröintivelvollisuuden mahdollisen oikeuttamisperusteen osalta yhteisöjen tuomioistuin on jo katsonut yhtäältä EY 43 artiklan olevan esteenä sille, että ensimmäisessä jäsenvaltiossa voimassa olevan kansallisen lainsäädännön mukaan kyseisessä jäsenvaltiossa asuva itsenäinen ammatinharjoittaja velvoitetaan rekisteröimään siellä ajoneuvo, jonka on antanut hänen käyttöönsä toiseen jäsenvaltioon sijoittautunut yhtiö, jossa hän työskentelee, kun yhtiön ajoneuvoa ei ole tarkoitus käyttää vakinaisesti lähinnä ensimmäisessä jäsenvaltiossa eikä sitä tosiasiassa käytetä siellä tällä tavalla (ks. em. yhdistetyt asiat Nadin ym., tuomion 55 kohta ja em. asia Leroy, määräyksen 13 kohta); yhteisöjen tuomioistuin on myös katsonut toisaalta, että EY 49 artikla on esteenä sille, että ensimmäisen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaan tässä jäsenvaltiossa asuvan henkilön on rekisteröitävä kyseisessä jäsenvaltiossa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelta leasingyhtiöltä vuokrattu ajoneuvo, kun kyseistä ajoneuvoa ei ole tarkoitus käyttää vakinaisesti ensimmäisessä jäsenvaltiossa eikä sitä tosiasiassa käytetä siellä tällä tavalla (ks. em. asia Leroy, määräyksen 14 kohta).
35
Tästä johtuu, että koska Vandermeir ei käytä ajoneuvoaan tämän määräyksen 32 kohdassa luetelluissa olosuhteissa, se, että hän harjoittaa itsenäistä ammattiaan Luxemburgissa luonnollisena henkilönä, jolla on kyseisessä jäsenvaltiossa kiinteä toimipaikka, eikä tähän samaan jäsenvaltioon sijoittautuneen yrityksen hallituksen jäsenenä tai johtajana, tai se, että hän on itse hankkinut leasingajoneuvon luxemburgilaiselta yritykseltä eikä ole käyttänyt välittäjänä työnantajaa, joka olisi antanut ajoneuvon hänen käyttöönsä, ei oikeuta asettamaan hänelle pääasiassa kyseessä olevan kaltaista rekisteröintivelvollisuutta.
36
Edellä esitetyt seikat huomioon ottaen kysymykseen on vastattava, että EY 43 ja EY 49 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle ensimmäisessä jäsenvaltiossa voimassa olevalle kansalliselle lainsäädännölle, jonka nojalla kyseisessä jäsenvaltiossa asuva itsenäinen ammatinharjoittaja joutuu rekisteröimään siellä ajoneuvon, jonka hän on leasingvuokrannut toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelta yritykseltä, kun ajoneuvoa ei ole tarkoitus käyttää vakinaisesti lähinnä ensimmäisen jäsenvaltion alueella eikä sitä tosiasiassa käytetä siellä tällä tavalla.
Oikeudenkäyntikulut
37
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on määrännyt seuraavaa:
EY 43 ja EY 49 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltiossa voimassa olevalle kansalliselle lainsäädännölle, jonka nojalla kyseisessä jäsenvaltiossa asuva itsenäinen ammatinharjoittaja joutuu rekisteröimään siellä ajoneuvon, jonka hän on leasingvuokrannut toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelta yritykseltä, kun ajoneuvoa ei ole tarkoitus käyttää vakinaisesti lähinnä ensimmäisen jäsenvaltion alueella eikä sitä tosiasiassa käytetä siellä tällä tavalla.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska.