61997CC0061_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Pääasian ja ennakkoratkaisukysymyksen kohteena olevat tosiseikat ja oikeussäännöt
1 Retten i Ålborg on pyytänyt yhteisöjen tuomioistuinta EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla antamaan tarpeellisia tulkintaohjeita seuraavaan kysymykseen vastaamiseksi:
"Estääkö EY:n perustamissopimuksen 30 artikla, luettuna yhdessä 36 artiklan kanssa, sekä 85 ja 86 artikla sen, että se, joka on saanut elokuvateoksen yksinoikeuksien haltijalta yksinoikeuden valmistaa elokuvateoksesta kappaleita ja levittää niitä yhden jäsenvaltion alueella, voi antaa suostumuksen näiden kappaleiden vuokraukseen ja samalla kieltää sellaisten maahan tuotujen kappaleiden vuokrauksen, jotka on saatettu markkinoille toisessa jäsenvaltiossa, jossa se, jolla on yksinoikeus valmistaa kappaleita elokuvateoksista ja levittää niitä, on luovuttanut kappaleita toisille hyväksyen konkludenttisesti sen, että kappaleita vuokrataan tässä jäsenvaltiossa?
Kun otetaan huomioon, että vuokraus- ja lainausoikeuksista sekä tietyistä tekijänoikeuden lähioikeuksista henkisen omaisuuden alalla 19 päivänä marraskuuta 1992 annettu neuvoston direktiivi 92/100/ETY(1) [jäljempänä direktiivi] on tullut voimaan, sama kysymys esitetään olettaen, että direktiiviä voidaan soveltaa tähän kysymykseen vastattaessa."
Kansallinen tuomioistuin pyytää siis yhteisöjen tuomioistuimelta lisätäsmennystä kysymyksenasetteluun vuokrausoikeudesta, jolla tarkoitetaan mahdollisuutta luovuttaa aineelliseen muotoon saatettu älyllinen luomistyö rajoitetuksi ajaksi käytettäväksi ja joka on yksi tekijänoikeuden haltijalle kuuluvista oikeuksista.(2) Suojattavan teoksen sisältävän tuotteen myynnin avulla tehdystä ensimmäisestä levityksestä yhteisön alueella seuraavaa oikeuden sammumisperiaatetta ei sovelleta vuokrausoikeuteen. Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut niin asiassa Warner Brothers ja Metronome Video antamassaan tuomiossa,(3) ja ratkaisu on sen jälkeen vahvistettu normatiivisesti direktiivillä. Retten i Ålborgin pyytämässä ratkaisussa yhteisöjen tuomioistuimen on selvitettävä, sovelletaanko samaa periaatetta, kun itse tallenteen ensimmäinen levitys on tapahtunut vuokrauksella.
2 Pääasian perustana olevat tosiseikat, jotka ilmenevät ennakkoratkaisupyynnöstä, voidaan tiivistää seuraavasti. Laserdisken, esillä olevan asian vastaaja, on yritys, jolla on toimipaikka Ålborgissa ja joka levittää elokuvateoksia videolevyillä (eli laserluettavilla levyillä, mikä varmistaa tallenteiden korkean tason).(4) Laserdisken toi videolevyjä maahan suoraan Yhdistyneestä kuningaskunnasta, jossa muutamat yritykset valmistivat niitä laillisesti voimassaolevien lisenssisopimusten mukaisesti. Kyseisiä tuotteita ei ollut (eikä niitä ole vielä nykyäänkään) markkinoitu Tanskassa tekijänoikeuden haltijoiden toimesta eikä kolmansien toimesta, joilla on tekijänoikeuden haltijoiden suostumus (kyseiset teokset ovat toisaalta saatavissa videokasetilla: ks. jäljempänä 3 kohta). Vuodesta 1987 alkaen Laserdisken alkoi tarjota vuokralle maahan tuotujen videolevyjen kappaleita niiden myynnin lisäksi. Tällä kaupallisella strategialla yritys halusi edistää kyseisten tuotteiden myyntiä, joita niiden korkean hinnan vuoksi (erityisesti verrattuna samojen teosten videokasettien hintaan) ostavat pääasiassa kuluttajat, jotka ovat jo nähneet teoksen ja pitäneet siitä. Ennakkoratkaisupyynnön mukaan videolevyille tallennettujen kyseisten tuotteiden tekijänoikeuksien haltijat Yhdistyneessä kuningaskunnassa olisivat itse asiassa sallineet, että niitä tarjottaisiin vuokrattavaksi Yhdistyneen kuningaskunnan alueella ensimyynnin jälkeen; näin myös tuotteiden osalta, jotka on pantu myyntiin vuoden 1988 Copyright, Designs and Patents Actin (tekijänoikeus-, mallioikeus- ja patenttilaki) voimaantulopäivämäärän 1.8.1989 jälkeen, jolla perustettiin yksinomainen vuokrausoikeus - esillä olevassa asiassa kiinnostaville - elokuvien tuottajille (ks. 16-18 §).(5) Tämä kohta on kuitenkin kantajien riitauttama, ja ne väittävät, etteivät ne ole koskaan konkludenttisesti tai muulla tavoin antaneet lupaa videolevyjen tarjoamiseen vuokrattavaksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa tai muussa jäsenvaltiossa (tehden johtopäätöksen, että tämä seikka on merkityksetön arvioitaessa, onko yksinomainen vuokrausoikeus sammunut Tanskan alueella: ks. jäljempänä 4 kohta). Sitä vastoin sitä ei ole kiistetty, että Laserdisken on tarjonnut Tanskassa vuokrattavaksi kyseisiä tuotteita ilman, että se on ensin hankkinut kantajilta siihen oikeuden.
3 Foreningen af danske Videogramdistributører (jäljempänä FDV), Tanskan videotallenteiden jälleenmyyjien yhdistys, haastoi tammikuussa 1992 Laserdiskenin vastaamaan tekijänoikeuslain(6) 23 §:n 3 momentin rikkomisesta, jonka mukaan "kun elokuvateos on levitetty myynnin välityksellä yleisölle, myydyt kappaleet voidaan saattaa uudelleen vaihdantaan. Niitä ei voi kuitenkaan levittää uudelleen yleisölle ilman tekijän suostumusta lainaamalla tai vuokraamalla"). FDV edustaa kahdeksaa yritystä,(7) jotka ovat hankkineet Tanskan alueella yksinoikeuksia tuotantoon ja levitykseen missä tahansa muodossa (joihin siis videolevyt sisältyvät) tanskan kielelle uudelleen äänitetyistä kappaleista suurimmasta osasta elokuvateoksia, joita Laserdisken levitti videolevyinä. Kansallinen tuomioistuin on huomauttanut, että kantajayritykset tarjosivat kyseisiä teoksia vuokrattavaksi videokasetilla (eli toiseen tallennemuotoon valmistettuina). Warnerin yhteisöjen tuomioistuimelle esittämien huomautusten mukaan nimenomaan FDV oli neuvotellut myyntiehdot jäsenyritysten lukuun vähittäiskaupan jälleenmyyjille myytyjen videokasettien osalta, joiden tekijänoikeudet yritykset olivat hankkineet. FDV:n ja eri jälleenmyyjien tekemät yhdenmukaiset sopimukset sisälsivät erityisiä rajoittavia ehtoja, jotka koskivat levittämismahdollisuutta vuokraamalla ja nimenomaista ketjuvuokrauksen kieltoa. Fogedretin helmikuussa 1992 määräämällä välitoimella, jonka muutoksenhakutuomioistuin Vestre Landsret vahvisti, Laserdiskeniä kiellettiin jatkamasta kyseisten tuotteiden tarjoamista vuokrattavaksi; samalla välitoimella FDV määrättiin maksamaan 1 000 000 Tanskan kruunun suuruinen vakuus mainitusta kiellosta mahdollisesti aiheutuvien vahinkojen varalta. Juuri kyseisen toimenpiteen vahvistamista käsitellessään Retten i Ålborg on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle nyt esillä olevan ennakkoratkaisukysymyksen.
II Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut
4 FDV ja sen edustamat yhteisöt huomauttavat viitaten asiassa Warner Brothers ja Metronome Video annettuun tuomioon, että Tanskan tekijänoikeuslain, johon ne ovat esillä olevassa asiassa vedonneet, tarkoituksena ei ole estää tai rajoittaa Tanskassa jälleenmyytäviksi tarkoitettujen videolevyjen maahantuontia Yhdistyneestä kuningaskunnasta. Toisaalta kantajien mukaan siitä huolimatta, sovelletaanko perustamissopimuksen tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevia määräyksiä kyseessä olevien audiovisuaalisten tuotteiden rajoja ylittäviin kaupallisiin virtoihin, jokainen vuokrausoikeuden käyttöä koskeva toimi täytyy rinnastaa, mikä ei eroa julkisesta esittämisoikeudesta, palvelujen tuottamiseen, ja se on tallenteen myyntitoimesta täysin erillinen suojatun teoksen käyttömuoto. Oikeus valvoa kaikkia mahdollisia myytyjen kappaleiden vuokrauksia sisältyy tekijänoikeuden nimenomaiseen kohteeseen, jonka suoja voi perustamissopimuksen 36 artiklan mukaan periaatteessa oikeuttaa määrällisiä rajoituksia vaikutuksiltaan vastaavia toimenpiteitä, jotka olisivat muutoin ristiriidassa perustamissopimuksen 30 artiklan kanssa.(8) Vuokrausoikeuteen ei sen luonteen vuoksi sovelleta kansallisella eikä yhteisön tasolla tallenteen ensimmäisestä levityksestä johtuvaa sammumisperiaatetta, eikä asiaan vaikuta, tapahtuiko levitys myynnin vai vuokrauksen muodossa. Tästä seuraa, että - riippumatta siitä, tuotiinko kyseiset tuotteet maahan, ja vaikka myönnettäisiin, että niitä oli tarjottu vuokrattavaksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa kyseisten oikeudenhaltijoiden konkludenttisella suostumuksella - Laserdisken on kuitenkin tarjonnut niitä vuokralle Tanskassa ilman, että se olisi ensin nimenomaisesti tai konkludenttisesti hankkinut siihen oikeuden vastaavilta laillisilta oikeudenhaltijoilta.
5 FDV:n mukaan vastaajan väite, että sen edustamat yhteisöt olisivat antaneet luvan oikeudenkäynnin kohteena olevien tuotteiden vuokraukseen Tanskassa muun tallenteen muodossa (videokasetti), on siis täysin merkityksetön seikka. Ottaen huomioon kyseessä olevan oikeuden luonteen tekijä voi ennen kaikkea yksinkertaisesti kieltää myydessään tallenteen suojellun teoksen kaiken myöhemmän vuokralle tarjoamisen. Jos tekijä sitten päättäisi antaa luvan yksittäisten kopioiden vuokraukseen, sen olisi mahdollista maksimoida kaupallisesta käytöstä seuraava taloudellinen voitto rajoittaen kyseessä oleva lisenssi tietylle maantieteelliselle alueelle tai ajallisesti, taikka yhdelle ainoalle edunsaajalle (yksinoikeus) taikka nimenomaiseen tallenteeseen. Tässä asiassa on tärkeää huomata, että tekijä voisi esimerkiksi sallia elokuvateoksen vuokrauksen videokasetilla, mutta ei videolevyllä.(9) Kantajien mukaan yksinomaista vuokrausoikeutta rikotaan siten joka kerta, kun videokasetti tai videolevy vuokrataan ilman tekijänoikeuden haltijan suostumusta. Mikäli Laserdiskenin tekemä väite hyväksyttäisiin, tekijän konkludenttinen tai oletettu suostumus yhdessä jäsenvaltiossa poistaisi asianomaiselta oikeuden vastustaa suojatun teoksen kappaleiden vuokralle tarjoamista jäsenvaltiossa, josta sitä maahantuodaan, vaikka hänellä jo olisi tämä oikeus jälkimmäisessä valtiossa. Seurauksena olisi, että tekijältä poistettaisiin toteutettujen vuokrausten määrään suhteutettu korvausmäärä, mikä olisi ristiriidassa sen kanssa, mitä yhteisöjen tuomioistuin lausui asiassa Warner Brothers ja Metronome Video antamassaan tuomiossa. Pääosiltaan näihin väitteisiin yhtyvät myös Tanskan, Ranskan, Suomen ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset sekä komissio.(10)
6 Laserdisken katsoo, pääasiassa väliintulleiden osapuolten tukemana,(11) että Tanskan tekijänoikeuslaissa myönnetään oikeudenomistajille oikeus vastustaa yksinomaan maahan tuotujen tuotteiden vuokrausta, mutta ei Tanskassa valmistettujen tuotteiden vuokrausta. Mielivaltaisen syrjinnän ja jäsenvaltioiden välisen kaupan peitellyn rajoittamisen välineenä laki ei voi olla perustamissopimuksen 36 artiklan mukaan oikeutettu. Vastaaja huomauttaa lisäksi, että myöskään direktiivissä, jonka sanamuodon mukaan vuokrausoikeus ei sammu suojatun teoksen kappaleiden missä tahansa muodossa tehdyn myynnin tai levityksen seurauksena (ks. 1 artiklan 4 kohta ja 9 artiklan 3 kohta), ei täsmennetä, pitäisikö oikeutta kieltää myöhemmät vuokraukset pitää sammuneena, kun tekijänoikeuden haltija on kerran valtuuttanut kappaleiden vuokrauksen. Laserdiskenin johtopäätös on tällainen. Vastaajan mukaan direktiivin tarkoituksena on perustaa täyden ja vapaan taloudellisen kilpailun luonnehtimat sisämarkkinat. Ja siksi, vastaaja lisää, kuten levitysoikeus sammuu tekijän ensimmäistä myyntiä koskevan suostumuksen seurauksena, myös vuokrausoikeus sammuu osaltaan koko yhteisön alueella ensimmäistä vuokralle tarjoamista koskevan suostumuksen johdosta missä tahansa jäsenvaltiossa. Laserdiskenin mukaan tämä johtopäätös on kuitenkin sen pääperiaatteen mukainen, jonka se johtaa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä,(12) jonka mukaan suostumus aiheuttaa sammumisen. Myös edellä mainitussa asiassa Warner Brothers ja Metronome Video annettu tuomio perustuu Laserdiskenin mukaan tälle periaatteelle: tapauksessa oikeus kieltää Yhdistyneestä kuningaskunnasta maahan tuotujen videokasettien vuokraus Tanskan markkinoilla ei voinut olla sammunut juuri sen vuoksi, että tekijänoikeuden haltijan tai hänen oikeudenhaltijoidensa suostumusta vuokralle tarjoamiseen vientimaassa ei ollut koskaan ollut (eikä voinut ollakaan, koska sen ajan lainsäädännössä siitä ei ollut säädetty). Toisaalta olisi direktiivin tarkoitusten vastaista hyväksyä, että suostumus vuokralle tarjoamiseen voitaisiin antaa vain yhtä jäsenvaltiota varten sulkien pois kaikki muut (kuten sitä ei voitaisi jäsenvaltion sisällä rajoittaa vain yhteen osaan sen alueesta).
III Ratkaisu käsiteltävänä olevaan ennakkoratkaisukysymykseen
Tarkastelu perustamissopimuksen 30 ja 36 artiklan mukaan
7 Sekä asianosaiset että komissio ja "väliintulleet" kansalliset hallitukset ovat yhteisöjen tuomioistuimessa esittämissään huomautuksissa yhtenevästi viitanneet tavalla tai toisella yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Warner Brothers ja Metronome Video(13) lausumiin periaatteisiin. Kuten pääasiassa tänään, myös asiassa Warner Brothers ja Metronome Video esitettiin yhteensoveltuvuutta koskeva kysymys kyseisen tanskalaisen tekijänoikeuslain (ks. edellä 3 kohta) yksinomaista vuokrausoikeutta koskevan säännöksen ja perustamissopimuksen tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevien määräysten osalta, kun kyse oli Yhdistyneestä kuningaskunnasta laillisesti hankittujen videotallenteiden ilman lupaa tapahtuneesta vuokrauksesta Tanskassa. Yhteisöjen tuomioistuin on ennen kaikkea lausunut, että kyseessä oleva laki, jonka mukaan videokasetille nauhoitetun elokuvateoksen tekijä tai tuottaja voi kieltää kyseessä olevien tuotteiden vuokrauksen kansallisella alueella, oli "omiaan vaikuttamaan videotallenteiden kauppaan kyseisessä jäsenvaltiossa ja vaikuttamaan siten epäsuorasti kyseisten tuotteiden yhteisön sisäiseen kauppaan". Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että tätä oli siten pidettävä perustamissopimuksen 30 artiklassa kiellettynä vaikutukseltaan maahantuonnin määrällistä rajoitusta vastaavana toimenpiteenä (ks. 10 kohta). Siirryttyään tarkastelemaan, olisivatko nämä rajoitukset oikeutettuja esillä olevassa tapauksessa 36 artiklan nojalla teollisen ja kaupallisen omaisuuden suojaamiseksi, yhteisöjen tuomioistuin korosti, että Tanskan lainsäädäntöä sovelletaan erotuksetta, ja piti poissuljettuna, että lainsäädäntö johtaisi mielivaltaiseen syrjintään, jäsenvaltioiden välisessä kaupassa toisesta jäsenvaltiosta maahan tuotujen tuotteiden kustannuksella ja asianomaisessa jäsenvaltiossa tuotettujen videokasettien eduksi (ks. 11 ja 12 kohta). Mainittuja periaatteita voidaan mielestäni selvästi soveltaa myös esillä olevaan tapaukseen.
8 Asiassa Warner Brothers ja Metronome Video annetussa tuomiossa esitettiin muita periaatteita, jotka koskevat tekijänoikeuteen liittyvän nimenomaisen vuokrausoikeuden yksilöintiä ja sen vaikutusta tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen. Aion esittää tässä muutamia näitä periaatteita selventäviä huomautuksia. Mielestäni on kuitenkin tarkoituksenmukaista esittää sitä ennen muutama lyhyt huomautus (ks. jäljempänä 12 kohta), joiden avulla esillä oleva ratkaisu voidaan sijoittaa laajempaan tekijänoikeuksien sammumisen periaatteen oikeutusta ja sisältöä koskevaan asiayhteyteen.
9 Kuten tavaramerkki- ja patenttioikeuksien tapauksessa, sääntö kansallisen tekijänoikeuden ja täsmällisemmin yksinomaisen levitysoikeuden (tai levittämisoikeuden) sammumisesta on, kuten lukuisten jäsenvaltioiden lainsäädännöissä määrätään, oikeutettua sillä perusteella, että kun oikeudenhaltija (tai joku muu hänen suostumuksellaan) saattaa kaupaksi tallenteita, joihin suojattu teos on tallennettu, hän saa kerralla korvauksen kaikista tallenteista. Yhteismarkkinoiden yhteydessä perustamissopimuksen 36 artiklan soveltamista koskevassa oikeuskäytännössä pyritään kekseliäisyyden ja luovuuden tai uusien tuotemerkkien liikkeelle laskemisen kannustamiseksi sovittamaan yhteen yksinomaisen oikeudenhaltijan tarpeet kyseisten tuotteiden vapaata liikkuvuutta koskevan yleisen edun kanssa.(14) Yhteisöjen tuomioistuin on omaksunut periaatteen tarkasteltavana olevan oikeuden automaattisesta sammumisesta koko yhteisön alueella, estääkseen teollis-, kaupallis- ja tekijänoikeuksia koskevien kansallisten säännöksien alueellisen luonteen vuoksi sen, että ensimmäiseen levitykseen sidottu korvaus suoritettaisiin toisen kerran yksinoikeuden haltijalle siitä yksinkertaisesta syystä, että tuote, jonka osa on hänen keksintö- tai luomispanostaan, jälleenmyydään eri jäsenvaltiossa kuin missä ensimmäinen myynti tapahtui.(15) Vastakkainen sääntö, joka lisää eri kansallisten markkinoiden eristäytymistä, olisi kuitenkin ristiriidassa tuotteiden yhteismarkkinoille leviämisen kanssa, josta määrätään perustamissopimuksessa.(16)
10 Sammumisperiaatetta ei voida kuitenkaan soveltaa yksinomaiseen esittämisoikeuteen - toisin sanoen oikeuteen välittää suojattu teos yleisölle, tapahtuipa se läsnäolevien tulkitsijoiden välityksellä (kuten on kysymys näyttämöteoksen osalta), tai teoksen tallenteiden avulla (esimerkiksi levyn levittäminen radion avulla, elokuvan televisiolevitys tai elokuvan julkinen esitys) - ja yleensä sellaisen teoksen tekijänoikeuksiin, jonka suora välitys yleisölle ei vaadi tallenteen levittämistä. Tässä teoksen käyttö ei ole ristiriidassa tavaroiden vapaan liikkuvuuden kanssa: kaupan pitämisen kriteerillä ei voida määrittää siis yksinoikeuden laajuutta.(17) Siten teoksen myöhemmät esitykset ovat toisistaan riippumattomia; niistä ensimmäinen ei johda oikeuden sammumiseen. Jokainen esitys antaa teokselle uudelleen sen "kaupallisen arvon",(18) on erillinen liiketoimi ja johtaa oikeuteen saada korvaus. Lainsäädännössä suojataan tätä mahdollisuutta, joka "on osa tämänkaltaisten kirjallisten ja taiteellisten teosten tekijänoikeuden päätehtävää", asettaen oikeuden harjoittamisen edellytykseksi sen haltijan suostumus.(19)
Yhteisöjen tuomioistuin on myös täsmentänyt erityisesti suhteessa elokuvateoksen esittämisoikeuden haltijan etuoikeuksiin, että tekijänoikeuden käyttöä sen käyttöä vastaavien korvausten perimisellä "ei voida suunnitella ottamatta huomioon näiden elokuvien mahdollista esittämistä televisiossa". Lähettäminen voi olla laillisesti kielletty sellaisen ajanjakson päättymiseen saakka, joka on varattu elokuvan esittämiseen elokuvateattereissa.(20) Ottaen huomioon "pakottavan tarpeen" rohkaista teosten luomista, jäsenvaltioiden lainsäädännöissä voidaan taata, ilman tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevien yhteisön oikeuden säännösten rikkomista, että elokuvat esitetään alkujakson aikana elokuvateattereissa, mitä pidetään elintärkeänä elokuvatuotannon kannattavuudelle suhteessa muihin levitysvälineisiin ja erityisesti kyseessä olevien teosten osalta suhteessa levitykseen videokaseteilla.(21)
11 Toisaalta, kun taas teoksen julkinen esittäminen vaatii tallenteen käyttöä (esimerkiksi esittäessä levylle tallennettuja musiikkiteoksia diskossa), "tavaroiden vapaasta liikkuvuudesta ja palvelujen tarjoamisen vapaudesta johtuvien vaatimusten ja tekijänoikeuksien huomioon ottamisesta johtuvien vaatimusten yhteensovittaminen on toteutettava siten, että tekijänoikeuksien haltijat - - voivat vedota yksinoikeuksiinsa vaatiakseen korvausten maksamista"; näin vaikka tallenteiden saattaminen kaupan siinä maassa, jossa julkinen esittäminen tapahtuu, ei voi johtaa korvausten perimiseen teoksen uudelleen tuottamisesta tekijän jo perittyä korvaukset vientivaltiossa.(22) Yhteisöjen tuomioistuin on siis hyväksynyt, että tekijän oikeus valvoa yksityiskäyttöön varattujen teosten tallenteiden julkista käyttöä saadakseen kyseisten teosten toissijaisesta käytöstä korvauksen, ei ole ristiriidassa tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatteen kanssa sikäli kuin tähän oikeuteen vedotaan käyttörajoitusten asettamiseksi kappaleiden ostajalle rajoittamatta niiden liikkuvuutta.(23)
12 Vastaavanlainen erottelu on olemassa elokuvateoksen materiaalisen muodon (tallenne) levitysoikeuden ja siinä uudelleen tuotetun teoksen vuokrausoikeuden välillä, kuten yhteisöjen tuomioistuimella on ollut mahdollisuus täsmentää asiassa Warner Brothers ja Metronome Video antamassaan tuomiossa. Yhteisöjen tuomioistuin on tarkastellut vähittäin toteutuneiden videokasettien myyntimarkkinoista erillisten erityisten vuokrausmarkkinoiden syntymistä: yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että "nämä markkinat saavuttavat suuremman yleisömäärän kuin myyntimarkkinat ja ne tarjoavat elokuvien tekijöille nykyisin merkittäviä mahdollisuuksia tulojen hankkimiseen" (ks. 13 ja 14 kohta).(24) Yhteisöjen tuomioistuin on siis vahvistanut, että näiden tallenteiden vuokrausoikeutta koskeva erityinen suoja vaikutti tarpeelliselta ja perustellulta, jotta varmistetaan elokuvan tekijöille tosiasiallisesti tapahtuneiden esitysten lukumäärään suhteutettu korvaus ja jotta heille taataan riittävä osuus elokuvien vuokrausmarkkinoista. Saavuttaakseen tämän tavoitteen yhteisöjen tuomioistuimen mukaan ratkaisu, jossa "tekijöillä on oikeus tekijänoikeusmaksujen kantamiseen yksityishenkilöille ja videotallenteiden vuokraustoimintaa harjoittaville henkilöille suuntautuvasta myynnistä" (ks. 15 kohta), ei olisi riittävä. Tämä ratkaisu olisi äärimmäisen rankaiseva tekijää kohtaan ja se pakottaisi hänet määrittelemään teoksensa alkuperäisen markkinoinnin hetkellä kaikki käyttömahdollisuudet, joita siitä voitaisiin myöhemmin tehdä.(25) Tästä seuraa, että kun oikeus korvaukseen on muodostunut tallenteen ensimmäisen levittämisen hetkellä, oikeus periä tekijänoikeuskorvauksia jokaisesta vuokraustoimesta sisältyy videotallenteeksi tuotetun elokuvan tekijänoikeuden nimenomaiseen kohteeseen (samoin kuin mahdollisuus vaatia korvaus jokaisesta teoksen julkisesta esityksestä).(26) Siten tässä mainitussa tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin on sulkenut pois, että jäsenvaltion (tässä Tanska) lainsäädännössä määrätty yksinomainen vuokrausoikeus voisi sammua, kun tekijänoikeuden haltija on päättänyt saattaa teoksensa sisältävät videokasetit myyntiin ensimmäisen kerran toisessa jäsenvaltiossa (tässä Yhdistyneessä kuningaskunnassa), jonka lainsäädännössä, kuten tuolloin kyseessä olleessa tapauksessa, ei myönnetty hänelle samanlaista oikeutta. Poiketen julkisasiamies Mancinin ratkaisuehdotuksesta(27) yhteisöjen tuomioistuin on tunnustanut, että kolmannen tekemä teoksen sisältämän hyödykkeen (eli teoksen tallenteen) omistusoikeuden hankinta ei sulaudu teollisoikeuden haltijan kaikkien etuoikeuksien menettämisen kanssa. "Kun kansallisessa lainsäädännössä myönnetään tekijälle erityinen videotallenteiden vuokrausoikeus, tämä oikeus menettäisi sisältönsä, jos sen haltija ei voisi määrätä vuokralle tarjoamisesta", tai vastustaa sitä (ks. 17 ja 18 kohta).(28)
13 Mielestäni on tarpeellista kysyä, ovatko esille tuodut periaatteet sellaisinaan sovellettavissa Retten i Ålborgissa vireillä olevaan riita-asiaan, vai onko ratkaisun oltava erilainen ottaen huomioon Laserdiskenin esittämät kaksi tilannetta. Laserdiskenin mukaan videolevyille tallennettujen teosten tekijänoikeuksien haltijat Yhdistyneessä kuningaskunnassa ovat laiminlyöneet sillä välin Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädäntöön sisällytetyn vuokrausoikeutensa käyttämisen vastustaakseen englantilaisten jälleenmyyjien toimenpiteitä, joihin ei ole annettu lupaa, ja siten vastaajan mukaan Yhdistyneen kuningaskunnan alueella tapahtuvalle tallenteiden vuokraukselle konkludenttisesti annettu hyväksyminen niiden ensimyynnin sijaan on määritellyt vuokrausoikeuden sammumisen myös muissa jäsenvaltioissa.
14 Mielestäni edellä mainitut seikat, jotka erottavat esillä olevan asian tosiasiallisesti ja normatiivisesti asiasta Warner Brothers ja Metronome Video, vaikka niillä on epäilemättä merkitystä, eivät voi johtaa yhteisöjen tuomioistuinta hyväksymään Laserdiskenin esittämiä johtopäätöksiä. Esillä olevan ennakkoratkaisukysymyksen ratkaisun lähtökohta voi olla vain yhteisöjen tuomioistuimen kymmenen vuotta sitten muotoilema periaate: vuokrausoikeus, vaikka se muodostaa mahdollisesti esteen videotallenteiden liikkuvuudelle jäsenvaltioiden välillä, ei sammu kyseessä olevien tuotteiden yhteisön alueella tapahtuvan levittämisen vaikutuksesta. Olen jo tarkastellut säännön tarkoitusta. Tekijän oikeus valvoa teoksen käyttöjä toissijaisilla markkinoilla ei salli hänen asettaa tavaroiden maahantuonnille tai jälleenmyynnille esteitä; ja sen vuoksi kilpailevien oikeuksien välisessä tasapainossa hänen oikeutensa periä sopiva korvaus, joka toimii hänen myöhemmän luovan ja taiteellisen toimintansa pohjana, on ensisijainen verrattuna yleiseen videotallenteiden vapaan liikkuvuuden oikeuteen jäsenvaltioiden välillä, millä tarkoitetaan myös mahdollisuutta antaa tuotteita vuokralle huomattavasti myyntihintoja alemmilla hinnoilla.
15 Näin ollen täytyy muistaa, että yksinoikeutta luovuttaa käyttöön rajoitetuksi ajanjaksoksi yksittäisiä kappaleita videotallenteen sisältämästä teoksesta voidaan sen luonteesta johtuen käyttää hyväksi toistuvien ja mahdollisesti rajoittamattomien toimenpiteiden kautta, joista jokainen merkitsee oikeutta korvaukseen. Näin ollen kun tekijä päättää antaa lisenssisopimukseen perustuvan vuokrausoikeuden käyttöön, hän voi laillisesti rajoittaa lisenssin koskemaan erityistä tallennetta, tiettyyn ajanjaksoon tai määrättyyn maantieteelliseen alueeseen ja siten maksimoida teoksen vuokraukseen liittyvästä liiketoiminnasta saatavan voiton. En kuitenkaan ymmärrä, missä muodossa tekijät ja tuottajat saisivat oikean korvauksen älyllisestä työstään tai sijoituksistaan, jos kolmannet taloudelliset toimijat (kuten Laserdisken pääasiassa) voisivat vain vetoamalla oikeudenhaltijan vuokrausoikeuden sammumiseen, kun lisenssisopimuksia ei ole tehty, sallia videotallenteiden maksullisen käytön yleisölle, ja erityisesti kuluttajille eri jäsenvaltiossa kuin missä ensimmäinen vuokraustarjous on tehty. Lopputulos olisi, että laillisilta edunsaajilta poistettaisiin korjaamattomasti heidän luomuksestaan aiheutuva ja heille kuuluva taloudellinen hyöty. Sen vuoksi ei voida sallia, että vuokrausoikeus sammuisi ensimmäisen toimenpiteen perusteella, jonka tuloksena kaikki seuraavat tallenteen vuokraukset poistettaisiin oikeudenhaltijan valvonnasta myös niissä jäsenvaltioissa, joissa oikeutta ei ole annettu käyttöön lisenssisopimusten perusteella. On tuskin tarpeen todeta, että ensimmäisen vuokralle tarjoamisen johdosta vuokrausoikeus ei sammu automaattisesti yhteisön tasolla, koska näin ei pääsääntöisesti ole jäsenvaltion, jossa ensimmäinen vuokralle tarjoaminen tapahtui, kansallisessa oikeusjärjestyksessä, jollei laissa nimenomaisesti toisin säädetä;(29) tekijänoikeuden haltija voi vastustaa teoksensa vuokrauksia, joihin hän ei ole antanut lupaa, vaikka hän olisi ryhtynyt ensimmäiseen vuokraustoimeen oman jäsenvaltionsa alueella. Laserdiskenin väitteiden hyväksymisellä evättäisiin tekijältä mahdollisuudet, joiden olemassaolon päättelen edellä mainituissa asioissa Coditel ym. ja Cinéthèque ym. annetuista tuomioista,(30) järjestää elokuvateoksen ajallisesti seuraavat eri jakelumuodot, mihin on sidottu oikeus kieltää elokuvasaleissa tapahtuvaan levitykseen varatun ajanjakson loppumiseen saakka saman elokuvan markkinointi sellaisten videokasettien vuokrauksen avulla, jotka on maahantuotu muista jäsenvaltioista, joissa kyseinen ajanjakso on jo päättynyt.
Direktiivin mukainen tarkastelu
16 Kuten esillä olevan asian kantajat, kansalliset "väliintulevat" hallitukset ja komissio ovat huomauttaneet, tässä esittämäni ratkaisu ei ole ristiriidassa vaan pikemminkin vahvistaa direktiivin (ks. jäljempänä) asiaa koskevia säännöksiä, joilla on nimenomaan yhdenmukaistettu jäsenvaltioiden vuokrausoikeutta (samoin kuin lainausoikeutta) koskevaa lainsäädäntöä lähtökohtanaan nimenomaan tanskalainen lainsäädäntömalli. Viittaan siihen kuitenkin todeten, että yhteisön lainsäätäjän valitsema ratkaisu on mielestäni, ainakin teknisesti,
merkityksetön nyt esillä olevan ennakkoratkaisukysymyksen kannalta: direktiivin 13 artiklan mukaan sen sisältämät säännökset ovat tulleet voimaan 1.7.1994 eli tanskalaisten tuomioistuinten Laserdiskeniä koskevan määräyksen antamisen jälkeen. Kuten tiedetään, direktiivissä erotetaan erityisen vuokrausoikeuden (ks. 1 artiklan 4 kohta) ja levitysoikeuden (toisin sanoen "yksinoikeuden saattaa yleisön saataville suojattuja tallennuksia, mukaan lukien niiden kopiot, myymällä tai muilla tavoin") vaikutukset, joista on säädetty sen 9 artiklan 2 ja 3 kohdassa.(31) Vain levitysoikeus voi sammua, kun kohteen ensimmäinen myynti yhteisössä tapahtuu oikeudenhaltijan toimesta tai tämän suostumuksella. Tallenteen myynti tai muu levitys missä tahansa muodossa ei sen sijaan johda vuokrausoikeuden sammumiseen. Ja juuri, koska kahden kyseessä olevan oikeuden kohteet ja soveltamisalat ovat erilaiset, yhteisöjen tuomioistuin on sulkenut pois sen viimeaikaisessa asiassa Metronome antamassaan tuomiossa, että yksinomaisen vuokrausoikeuden sisällyttäminen direktiiviin voisi olla ristiriidassa levitysoikeuden sammumista koskevan periaatteen kanssa.(32)
Yhteisön perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan mukainen tarkastelu
17 Esillä olevan ennakkoratkaisukysymyksen ratkaisemisen vaatiman oikeudellisen tarkastelun loppuun saattaminen vaatii tässä vaiheessa perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan mahdollisen rikkomisen tarkastelua. Se vaikuttaa mielestäni kuitenkin poissuljetulta, koska ennakkoratkaisukysymyksen perusteluissa ei ole vähäistäkään vastaajien sen toiminnan kuvailua, jonka vaikutusta kilpailuun kansallinen tuomioistuin pyytää arvioimaan. Sopimuksia ja yhdenmukaistettuja menettelytapoja, joita väitetään kilpailun vastaisiksi (kantajien ja tuottajien väliset lisenssisopimukset? Mahdolliset horisontaaliset sopimukset FDV:ssa yhdistyneiden kantajien välillä?), samoin kuin toimintaa, jolla kantajat käyttäisivät väärin oletettua määräävää asemaansa (yksinkertainen Laserdiskeniä koskeva kielto tarjota maahantuotuja videolevyjä vuokralle? Väitetty kielto luovuttaa käyttöön lisenssisopimuksen mukaisesti jopa kantajien tuottamia videokasetteja?), ei ole määritelty. Tanskalaisen tuomioistuimen tekemässä kysymyksessä näihin menettelytapoihin ja/tai toimintoihin on viitattu äärimmäisen yleisesti: ne muodostuisivat omien tuotteiden (videokasetit) vuokrauksen sallimisesta ja samaan aikaan sellaisten maahan tuotujen tuotteiden (videolevyt) vuokrauksen kieltämisestä, joita kolmas (muu kuin maahantuoja) tarjoaa vuokralle toisessa jäsenvaltiossa yksinomaisten valmistus- ja levitysoikeuksien haltijan konkludenttisella suostumuksella. Ainakin lisätäsmennysten puuttuessa tämä on täsmälleen se, mitä tekijä ja hänen oikeudenomistajansa voivat laillisesti tehdä yksinoikeuksiensa nojalla kuvailluissa olosuhteissa (yksinomaisen vuokrausoikeuden hankkiminen lisenssisopimuksella). Tällä huomautuksella täsmennän, että tarkoitukseni ei ole lainkaan kieltää kilpailusääntöjen merkitystä tarkasteltaessa esillä olevassa asiassa tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen yhteensopivuutta yhteisön oikeuden kanssa, mikä kuuluu kansallisen tuomioistuimen toimivaltaan. Vaikuttaa esimerkiksi hyvin selvältä, kuten Laserdisken on muistuttanut koko menettelyn ajan, että jos kantajat harjoittaisivat kielteisesti yksinomaisia vuokrausoikeuksiaan ainoana tarkoituksenaan estää videolevyjen vuokrausmarkkinoiden kehitys Tanskassa, tuloksella, että asianomaiset tanskalaiset kuluttajat pakotettaisiin hankkimaan korkealla hinnalla tuotteita, joita he mieluummin vuokraisivat, tämä toiminta olisi omiaan vääristämään kilpailua markkinoilla.(33) Olen kuitenkin sitä mieltä, että Retten i Ålborg ei ole selittänyt pyynnössään riittävästi niiden tosiseikkojen oletuksia, joille tämä osa sen kysymyksestä perustuu, eikä yhteisöjen tuomioistuin voi siten tulkita 85 ja 86 artiklaa tavalla, josta olisi kansalliselle tuomioistuimelle hyötyä.(34) Tämä johtopäätös ei kuitenkaan vaikuta kansallisen tuomioistuimen mahdollisuuteen nojautua uudelleen yhteisöjen tuomioistuimen tulkinta-apuun esittämällä sille lisää ennakkoratkaisukysymyksiä saman pääasian yhteydessä.
IV Ratkaisuehdotus
Edellä esitettyjen päätelmien perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee esillä olevan Retten i Ålborgin esittämän ennakkoratkaisukysymyksen seuraavasti:
Jäsenvaltion tekijänoikeuslainsäädäntö, jonka mukaan elokuvateoksen valmistus- ja levitysoikeuden haltija tai kyseisessä jäsenvaltiossa yksinoikeuden saanut henkilö voi kieltää kolmatta henkilöä, joka ei ole saanut siihen lupaa, antamasta vuokralle toisesta jäsenvaltiosta tuotuja videotallenteita, vaikka tekijänoikeuden haltija on saattanut ne vapaaseen vaihdantaan myymällä ne vientimaassa ja konkludenttisesti suostunut siihen, että myydyt kappaleet tarjotaan vuokralle viimeksi mainitussa valtiossa, on yhteensopiva EY:n perustamissopimuksen 30 ja 36 artiklan kanssa. Lainsäädäntö on yhteensopiva myös 1.7.1994 jälkeen, jolloin vuokraus- ja lainausoikeuksista sekä tietyistä tekijänoikeuden lähioikeuksista henkisen omaisuuden alalla 19 päivänä marraskuuta 1992 annettu neuvoston direktiivi 92/100/ETY tuli voimaan.
(1) - EYVL L 346, 27.11.1992, s. 61.
(2) - Kuten tiedetään, tekijänoikeus muodostuu toisistaan riippumattomista aineellisista ja henkisistä mahdollisuuksista ja oikeuksista. Niinpä yhden käyttö ei estä jokaisen muun oikeuden yksinomaista käyttöä (ks. Fabiani, M., "Normativa CEE e diritto di autore sul noleggio di videocassette", Diritto d$autore, 1990, s. 433, erityisesti s. 440, ja Röttinger, M., "L$épuisement du droit d$auteur", Revue Internationale du droit d$auteur, 1993, s. 50, erityisesti s. 53-55).
(3) - Ks. asia 158/86, Warner Brothers ja Metronome Video, tuomio 17.5.1988 (Kok. 1988 s. 2605; ks. jäljempänä 7 ja 12 kohta).
(4) - Ztek Co. Catalog Multimedia Glossary (http://www.xkt.com/BIBGLOS/glossary.html) määrittelee videolevyn seuraavasti: "Optisesti luettava [tiedon] tallettamiseen tarkoitettu ympyränmuotoinen tallenne, halkaisijaltaan 8 tai 12 tuumaa, joka voi sisältää sekä video- että audiosignaaleja. Videolevyjä on saatavissa kahdessa eri muodossa: CLV [Constant Linear Velocity, pidennetyn lukijan muoto (60 minuuttiin asti kuvattua videota puolta kohti), yleisemmin käytetty lineaarisiin sovellutuksiin, kuten elokuviin ja konsertteihin] ja CAV [Constant Angular Velocity, vakiomuotoinen lukija, yleisemmin käytetty interaktiivisiin sovellutuksiin, joka mahdollistaa noin 54 000 erikseen luettavan fotogrammin tallentamisen ja äänellä varustetun, kuvatun videon tallentamisen 30 minuuttiin asti puolta kohti]. Videolevyn kuvat on talletettu samanlaisessa muodossa; audiomerkkejä analogisilla tai digitaaliraidoilla. Videokasetteihin verrattuna videolevyillä on monia etuja, kuten kuvan laadun ja kestävyyden parempi taso ja nopeammat hakumahdollisuudet [erityisesti CAV-muodossa]; lisäksi videolevyille tallennettuja tietoja ei voida poistaa" (käännetty yhteisöjen tuomioistuimessa).
(5) - Ennen kyseistä päivämäärää vuoden 1956 Copyright Act ei tuntenut tekijän tai valmistajan levitysoikeutta Yhdistyneessä kuningaskunnassa, minkä johdosta videokasetille tallennetun elokuvan ostaja pystyi vuokraamaan sitä Yhdistyneessä kuningaskunnassa ilman yksinoikeuksien haltijan suostumusta ja ilman jälkimmäisen oikeutta korvaukseen, paitsi kun myyntisopimuksessa oli nimenomainen kielto (ks. edellä alaviitteessä 3 mainittu asia Warner Brothers ja Metronome Video, s. 2606 ja 2619). Kuten Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on huomauttanut esillä olevassa oikeudenkäynnissä yhteisöjen tuomioistuimessa, tekijänoikeuden haltijat toimittavat elokuusta 1989 lähtien videoiden vähittäismyyjille nimenomaisesti vuokrattaviksi tarkoitettuja kappaleita korkeammalla hinnalla verrattuna jälleenmyyntiin tarkoitettujen kopioiden hintaan.
(6) - Ks. 31.5.1961 annettu laki nro 158, sellaisena kuin se on muutettuna 16.6.1985 annetulla lailla nro 274. Tällä hetkellä asiaa koskeva säännös on 14.6.1995 annetun lain nro 395
19 §:n 1 ja 2 momentti.
(7) - Täsmällisemmin, Warner Home Video (jäljempänä Warner), kalifornialaisen yrityksen Time Warner Entertainmentin osa, samoin kuin Tanskan oikeuden mukaan perustetut yritykset Egmont Film, Buena Vista Home Entertainment, Scanbox Danmark, Polygram Records, Nordisk Film Video, Irish Video ja Metronome Video (esillä olevassa asiassa tarkastelun ajanjakson tosiseikastossa jälkimmäisin yritys oli Tanskassa yksinomainen lisenssinhaltija niiden elokuvien videokasettien tuotanto- ja levitysoikeuksien osalta, joiden "home video" -levitysoikeuksien haltija on Warner; oikeudet sisälsivät tallenteiden myynnin 18 kuukauden ajanjakson aikana ainoastaan vuokrattavaksi tarkoitettujen videokasettien saapumisesta Tanskan markkinoille).
(8) - Ks. asia 58/80, Dansk Supermarked, tuomio 22.1.1981 (Kok. 1981, s. 181, 11 kohta.)
(9) - Mahdollisuus vastaa kantajien mukaan elokuvantekijän mahdollisuutta määrätä jokaisen julkisen esityksen lukumäärä, sarjajärjestys, muoto, ajankohta ja paikka (esimerkiksi määräten eri ehdot levitykselle elokuvateattereihin ja televisiolähetykselle maksullisilla tai ilmaiskanavilla). Eri jäsenvaltioissa eri pituisten lähetysaikojen (ottaen huomioon jokaisessa uudelleenäänitys- ja tekstitysajat, elokuvakauden huippujaksot ja kilpailevien levitysvälineiden merkitys) laillisuus ja merkitys olisi tunnustettu yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Coditel ym. ja yhdistetyissä asioissa Cinéthèque ym. antamissa tuomioissa (ks. asia 262/81, Coditel ym., tuomio 6.10.1982, Kok. 1982, s. 3381 ja yhdistetyt asiat 60/84 ja 61/84, Cinéthèque ym., tuomio 6.10.1982, Kok. 1982, s. 2605).
(10) - Esityksen tiiviyden vuoksi olen halunnut sivuuttaa edellisissä kohdissa, kuten myös Laserdiskenin esittämien huomautusten tiivistelmässäkin (ks. jäljempänä 6 kohta), väitteet yhteisön perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan tulkintapyynnöstä. Olen itse asiassa sitä mieltä, että yhteisöjen tuomioistuin ei pysty antamaan kansalliselle tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymykseen tältä osin hyödyllistä vastausta, koska se ei ole selittänyt lyhyessä muodossa eikä pyynnössään täsmällisiä syitä, joiden vuoksi se pohtii mainittujen säännösten tulkintaa riita-asian asiayhteydessä ja kansallisen lainsäädännön puitteissa (ks. jäljempänä 17 kohta). Pääasian asianosaiset, jäsenvaltioiden hallitukset ja komissio ovat tarkoittaneet ennakkoratkaisupyyntöön sisältyvällä viittauksella kilpailusääntöihin eri tapoja, kuten yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyistä huomautuksista, joissa on tarkasteltu teoriassa merkityksellisiä eri menettelytapoja, selvästi ilmenee (kun taas Ranskan hallitus on jopa esittänyt erillisen kysymyksen Tanskan lainsäädännön ja kilpailusääntöjen, tarkasteltuna yhdessä perustamissopimuksen 5 artiklan kanssa, yhdenmukaisuudesta).
(11) - Eli Sammenslutningen af Danske Filminstruktører (tanskalaisten ohjaajien yhdistys), Michael Viuf Christiansen (em. asian Warner Brothers ja Metronome Video vastaajan, isänsä Erik Viuf Christiansenin perikunnan edustajana), FDV:n vuonna 1991 purkaman aikaisemman tuotteiden vuokralle tarjoamista koskevan lisenssisopimuksen johdosta konkurssiin asetettu videotallenteiden jälleenmyyjä Jensen, ja videolevyjen lukijoiden levitystä harjoittava yritys Pioneer Electronics Denmark.
(12) - Ks. erityisesti edellä alaviitteessä 8 mainittu asia Dansk Supermarked.
(13) - Mainittu edellä alaviitteessä 3.
(14) - Ks. Castell, B., L'"épuisement" du droit intellectuel en droits allemand, français et communautaire, Paris, 1989, erityisesti s. 131.
(15) - Ks. Doutrelepont, C., "Les arrêts Coditel face au droit interne et au droit européen", Journal des Tribunaux, 1984, s. 397, erityisesti s. 407.
(16) - Ks. mm. asia 78/70, Deutsche Grammophon v. Metro, tuomio 8.6.1971 (Kok. 1971, s. 487; Kok. Ep. I, s. 577) ja edellä alaviitteessä 8 mainittu asia Dansk Supermarked.
(17) - Ks. Benabou, V.-L., Droits d'auteur, droits voisins et droit communautaire, Bruxelles, 1997, erityisesti s. 100.
(18) - Ks. Edelman, B., asiassa Warner Brothers ja Metronome Video annettuun tuomioon liittyvä kommentaari, JCP, é.g., 1989, II, s. 21173.
(19) - Ks. asia 62/79, Coditel ym., tuomio 18.3.1980 (Kok. 1980, s. 881, 12-14 kohta) ja asia 395/87, Tournier, tuomio 13.7.1989 (Kok. 1989, s. 2521, 12 kohta).
(20) - Ks. edellä alaviitteessä 19 mainittu asia Coditel ym., tuomion 13 ja 14 kohta.Yhteisöjen tuomioistuin on lisännyt, että televisiolähetyksen kautta tapahtuvan esittämisoikeuden luovuttaminen voidaan rajoittaa jäsenvaltion alueeseen ilman, että rajoitus olisi yhteensoveltumaton perustamissopimuksen palvelujen vapaata liikkuvuutta koskevien määräysten kanssa. Tuomio osoittaa hyvin selvästi, että yhteisöjen tuomioistuimen seuraama ratkaisu viittasi tilanteeseen, joka vallitsi tuolloin jäsenvaltioissa, joissa "television järjestäytyminen - - perustuu suuressa määrin laillisille lähetysmonopoleille, mikä merkitsee, että luovutuksen käyttöalueen erilainen rajoittaminen olisi usein epäkäytännöllistä".
(21) - Tälle on kaksi edellytystä: i) kieltoa käyttää videokasetteja elokuvateattereissa tapahtuvaan esittämiseen varattuna alkuajanjaksona on sovellettava erotuksetta kansallisella alueella valmistettuihin ja maahan tuotuihin tuotteisiin sekä ii) tästä yhteisön sisäiselle kaupalle aiheutuvat mahdolliset esteet eivät ole rajoittavampia kuin mitä on välttämätöntä tavoitteen saavuttamiseksi (ks. edellä alaviitteessä 9 mainittu asia Cinéthèque ym.).
(22) - Ks. edellä alaviitteessä 19 mainittu asia Tournier, tuomion 13 kohta ja asia 402/85, Basset v. SACEM, tuomio 9.4.1987 (Kok. 1987, s. 1747).
(23) - Ks. Desurmont, T., "Le droit de l'auteur de contrôler la destination des exemplaires sur lesquels son oeuvre se trouve reproduite", Revue internationale du droit d'auteur, 1987, s. 3, erityisesti s. 61.
(24) - Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan tekijät, jotka ovat määränneet erillisten markkinoiden syntymisen, ovat pääasiallisesti "videotallenteiden kestävyyttä ja käyttöikää nostanut valmistusmenetelmien parantuminen, katsojien tekemä havainto, että he katsovat ostamiaan videotallenteita vain harvoin, sekä lisäksi videotallenteiden suhteellisen korkea hankintahinta" (ks. edellä alaviitteessä 3 mainittu asia Warner Brothers ja Metronome Video, tuomion 14 kohta).
(25) - Ks. edellä alaviitteessä 17 mainittu Benaboun teos, s. 131), jonka mukaan ennakointi on sitä vaikeampaa, mitä enemmän teknologinen kehitys lisää uusia levitystapoja.
(26) - Ks. Bonet, G., asiassa Warner Brothers ja Metronome Video annettuun tuomioon liittyvä kommentaari, Revue trimestrielle de droit européen, 1988, s. 647, erityisesti s. 652.
(27) - Julkisasiamiehen mukaan kaikki mahdollisuudet rinnastaa vuokraus, kun se on toistuvaa taloudellista toimintaa, videokasettiin sisällytetyn teoksen julkiseen esittämiseen oli suljettava pois. Hän korosti toisaalta vuokrauksen ja myynnin välillä olevia yhtäläisyyksiä: kummatkin ovat taloudellisia toimia, jotka johtavat "välttämättä tuotteen markkinoille saattamiseen kuluttajan hyväksi". Julkisasiamies totesi, että "elokuvan tekijä, kun hän on myynyt kasetin kolmannelle siirtäen siten lopullisesti omistusoikeutensa tähän tavaraan ja sallien sen liikkua vapaasti, ei voi sitten vedota toisen jäsenvaltion säännöksiin toteuttaakseen yksinoikeuttaan teokseen, joka on tallennettu kasetille, ja estää käytännössä sen tuonti tähän maahan. Tämä vaatimus on itse asiassa perusteltu samalla taloudellisella syyllä, joka oli ensimmäisen teoksen hallintaa koskevan toimen taustalla; näin ollen vaatimuksen osalta on noudatettava 30 artiklan määräystä, koska muutoin kuluttajia eli tässä tapauksessa Tanskan kansalaisia estettäisiin saamasta se mitä he voivat saada omistukseensa perustamissopimuksen nojalla" (alkuperäinen kursivointi). Julkisasiamiehen hahmottelemassa ratkaisussa elokuvan tekijän sen oikeuden sammumista, että tämä voi vastustaa yhteisön alueelle levitykseen saattamiensa videokasettien vuokrausta, oli tasoitettu tunnustamalla hänen oikeutensa kohtuulliseen korvaukseen tai muihin omaisuudensuojan muotoihin, koska siihen sisältyi mahdollisuus suojautua "sisällyttämällä myyntisopimukseen erityisehtoja" (ks. edellä alaviitteessä 3 mainittu asia 158/86, Warner Brothers ja Metronome Video, 26.1.1988 esitetty julkisasiamiehen ratkaisuehdotus, s. 2618, erityisesti s. 2622-2624).
(28) - Yhteisöjen tuomioistuin on siten katsonut, että "perustamissopimuksen 30 ja 36 artiklassa ei estetä soveltamasta kansallista lainsäädäntöä, jossa myönnetään tekijälle oikeus määrätä videotallenteiden vuokralle tarjoamisesta silloin, kun kysymyksessä ovat videotallenteet, jotka aiemmin on hänen suostumuksellaan saatettu levitykseen toisessa jäsenvaltiossa, jonka lainsäädännössä tekijän sallitaan valvoa ensimyyntiä antamatta hänelle oikeutta kieltää vuokralle tarjoamista".
(29) - Ks. Marenco, G., ja Banks, K., "Intellectual Property and the Community Rules on Free Movement: Discrimination Unearthed", European Law Review, 1990, s. 224, erityisesti s. 248 ja 249. Kirjoittajat viittaavat tosiasiassa siihen, että yksinomainen vuokrausoikeus ei sammu tallenteen myynnillä tapahtuneen ensimmäisen levityksen johdosta, mutta samanlaista päättelyä on sovellettava esillä olevassa tapauksessa.
(30) - Ks. edellä alaviitteet 20 ja 21. Ks. Pollaud-Dulian, V. F., Le droit de destination: le sort des exemplaires en droit d'auteur, Paris, 1989, s. 464 ja edellä alaviitteessä 17 mainittu teos Benabou, s. 117 tai viittaukset Tribunal de Charleroin 27.3.1986 antamaan tuomioon yhdistetyissä asioissa 48.587 ja 51.363, GPFI ym. v. DGD ja VRP (Revue internationale du droit d'auteur, 1986, IV, s. 128), jonka mukaan "jos hyväksyttäisiin, että elokuva voi olla yksinomaisen alueellisen luovutuksen kohteena levitettäessä sitä elokuvateattereihin ja että kolmannet eivät voisi vastustaa tätä luovutusta videokasettien osalta, yksinomainen luovutus elokuvateattereissa esittämistä varten menettäisi mitä ilmeisimmin merkityksensä, koska siinä tapauksessa videokasetit valtaisivat kansalliset markkinat, ja ne uhkaisivat elokuvan asemaa teattereissa, mitä yksinomaisella luovutuksella oli juuri tarkoitus suojella".
(31) - Direktiivin 1 artikla, jonka otsikko on "Yhdenmukaistamisen kohde", kuuluu seuraavasti: "1. - - jäsenvaltioiden on tämän luvun säännösten mukaisesti säädettävä oikeudesta sallia tai kieltää tekijänoikeudella suojattujen teosten alkuperäiskappaleiden ja kopioiden sekä muiden 2 artiklan 1 kohdassa mainittujen kohteiden [esittäjän tai tekijän esitysten taltioinnit, äänitykset ja ensimmäinen talletus nauhalle] vuokraus ja lainaus.
2. Tässä direktiivissä vuokrauksella tarkoitetaan saataville saattamista rajoitetuksi ajaksi tai välillistä taloudellista tai kaupallista etua vastaan.
- -
4. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut oikeudet eivät sammu tekijänoikeudella suojattujen teosten alkuperäiskappaleiden tai kopioiden taikka muiden 2 artiklan 1 kohdassa mainittujen kohteiden myynnin tai muun levityksen johdosta."
Seuraavan 2 artiklan ("Oikeudenhaltijat sekä vuokraus- ja lainausoikeuksien kohde") 4 alakohdan mukaan "Edellä 1 kohdassa tarkoitetut oikeudet voidaan siirtää tai luovuttaa taikka niihin voidaan antaa sopimukseen perustuva käyttölupa".
Lopuksi 9 artiklassa ("Levitysoikeus"), joka on lähioikeuksien suojaa koskevassa direktiivin 2 luvussa, säädetään seuraavaa:
" - -
2. - - levitysoikeus yhteisössä sammuu ainoastaan, jos kohteen ensimmäinen myynti yhteisössä tapahtuu oikeudenhaltijan toimesta tai tämän suostumuksella.
3. Levitysoikeus ei rajoita 1 luvun erityissäännösten, erityisesti 1 artiklan 4 kohdan, soveltamista".
(32) - Ks. asia C-200/96, Metronome Musik, tuomio 28.4.1998 (Kok. 1998, s. I-1953, 13-20 kohta) ja julkisasiamies Tesauron ratkaisuehdotus samassa asiassa 22.1.1998, 13, 14, 25 ja 26 kohta.
(33) - Ks. mm. edellä alaviitteessä 9 mainittu asia Coditel ym. (tuomion 17-20 kohta), jonka mukaan vaikka tekijänoikeus elokuvaan ja siihen perustuva elokuvan esitysoikeus eivät kuulu 85 artiklan kieltojen soveltamisalaan, "näiden oikeuksien käyttö voi kuitenkin kuulua mainittujen kieltojen alaan sellaisten taloudellisten tai oikeudellisten asiayhteyksiensä vuoksi, joiden vaikutuksesta elokuvien välitys huomattavasti vähenee tai kilpailu elokuva-alalla vääristyy, kun otetaan huomioon näiden markkinoiden erityispiirteet". Niinpä yhteisöjen tuomioistuin toteaa, että kansallisten tuomioistuinten on tarvittaessa suoritettava tarpeelliset tutkimukset "ja todettava erityisesti, luoko elokuvan esittämistä koskevan yksinoikeuden käyttö keinotekoisia ja perusteettomia esteitä elokuvateollisuuden tarpeisiin nähden, tai todettava mahdolliset tehtyihin investointeihin nähden kohtuuttoman korkeat korvaukset tai mainittuihin tarpeisiin verrattuna suhteettoman pitkä yksinoikeuden voimassaoloaika, ja edelleen, onko tämä oikeuden käyttö tietyllä maantieteellisellä alueella yleisesti ottaen luonteeltaan sellaista, että se estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla". Hiljattain julkisasiamies Tesauro on korostanut, että yhteisöjen tuomioistuimen viimeaikaisen oikeuskäytännön valossa ei voida olla täysin varmoja siitä, "että niiden yleisen edun mukaisten vaatimusten avulla, joilla perusteltiin yksinoikeuden myöntämistä, voitaisiin myös perustella se, että tätä oikeutta käytetään tavalla, joka on ilmeisessä ristiriidassa perustamissopimuksen 86 artiklan määräysten kanssa" (ks. asia C-200/96, julkisasiamiehen ratkaisuehdotus 22.1.1998, mainittu edellä alaviitteessä 32, 33 kohta).
(34) - Tämä vaatimus soveltuu oikeuskäytännön mukaan erityisesti kilpailualaan, jolle ovat luonteenomaisia monimutkaiset tosiasialliset ja oikeudelliset olosuhteet (ks. muun muassa yhdistetyt asiat C-320/90, C-321/90 ja C-322/90, Telemarsicabruzzo, tuomio 26.1.1993, Kok. 1993, s. I-393, 6 ja 7 kohta ja asia C-387/93, Banchero, tuomio 14.12.1995, Kok. 1995, s. I-4663, 18-21 kohta).