62015CC0680
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
YVES BOT
19 päivänä tammikuuta 2017 (
1
)
Yhdistetyt asiat C-680/15 ja C-681/15
Asklepios Kliniken Langen-Seligenstadt GmbH (C-680/15) ja
Asklepios Dienstleistungsgesellschaft mbH (C-681/15)
vastaan
Ivan Felja ja
Vittoria Graf
(Ennakkoratkaisupyynnöt – Bundesarbeitsgericht (liittovaltion työtuomioistuin, Saksa))
”Ennakkoratkaisupyyntö — Direktiivi 2001/23/EY — 3 artiklan 1 ja 3 kohta — Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen yrityksen luovutuksen yhteydessä — Työehtosopimuksen mukaisiin työsuhteen ehtoihin sekä yrityksen luovutuksen jälkeen kyseiseen työehtosopimukseen tehtäviin muutoksiin viittaava työsopimuksen lauseke”
1.
Käsiteltävissä ennakkoratkaisupyynnöissä pohditaan, miten olisi tulkittava työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 12.3.2001 annetun neuvoston direktiivin 2001/23/EY (
2
) 3 artiklaa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 16 artiklaa.
2.
Ennakkoratkaisupyynnöt on esitetty riita-asiassa, jossa osapuolina ovat Ivan Felja ja Vittoria Graf (jäljempänä yhdessä kantajat) sekä Asklepios Kliniken Langen-Seligenstadt GmbH ja Asklepios Dienstleistungsgesellschaft mbH (jäljempänä yhdessä Asklepios) ja joka koskee työehtosopimuksen soveltamista.
3.
Käsiteltävässä asiassa on ratkaistava 9.3.2006 annetun tuomion Werhof (C-499/04, EU:C:2006:168; jäljempänä tuomio Werhof) ja 18.7.2013 annetun tuomion Alemo-Herron ym. (C-426/11, EU:C:2013:521; jäljempänä tuomio Alemo-Herron ym.) jatkoksi, onko luovutuksensaajana oleva yritys velvollinen soveltamaan liikkeenluovutuksen jälkeen sellaisia työsuhteen ehtoja, jotka perustuvat kyseisen liikkeenluovutuksen jälkeen tehtyihin työehtosopimuksiin.
4.
Edellä mainittujen tuomioiden sekä käsiteltävän asian erityispiirteenä on se, että työehtosopimusten soveltaminen työnantajan ja työntekijöiden välisissä suhteissa perustuu työsopimuksessa olevaan kyseistä työehtosopimusta koskevaan viittaukseen.
5.
Työsopimuksissa voi olla kahdentyyppisiä viittauslausekkeita: joko staattisia tai dynaamisia.
6.
Lausekkeet toimivat joko staattisesti tai dynaamisesti sen mukaan, viittaavatko ne pelkästään tiettyyn voimassa olevaan työehtosopimukseen vai myös kyseisen työehtosopimuksen myöhempiin muutoksiin.
7.
Staattisissa lausekkeissa viitataan siis tiettyyn työehtosopimukseen ja pelkästään siihen versioon, joka on voimassa luovutushetkellä.
8.
Sitä vastoin silloin, kun osapuolet sisällyttävät työsopimukseen dynaamisen lausekkeen, ne sopivat, että niiden välisessä työsuhteessa sovellettavat tietyt aineelliset määräykset perustuvat dynaamisesti ulkopuoliseen oikeudelliseen kehykseen ja kehittyvät koko ajan. Sovellettavat työsuhteen ehdot vastaavat siis toimivaltaisten järjestöjen välillä säännöllisin väliajoin neuvoteltavia työehtosopimuksia.
9.
Tällaisten lausekkeiden sisältyminen työsopimuksiin perustuu Saksan oikeudessa siihen, että palkansaajien oikeudet halutaan turvata riippumatta siitä, kuuluvatko nämä ammattiyhdistyksiin.
10.
Viittauslausekkeiden ansiosta alan työehtosopimuksen neuvotelleeseen ja tehneeseen työnantajajärjestöön kuuluvat työnantajat voivat siis soveltaa työehtosopimusta myös niihin työntekijöihin, jotka eivät kuulu ammattiyhdistykseen.
11.
Viittauslausekkeiden ansiosta myös sellaiset työnantajat, jotka eivät kuulu työehtosopimuksen neuvotelleeseen ja tehneeseen työnantajajärjestöön, voivat soveltaa työehtosopimusta vapaaehtoisesti työntekijöihinsä (sekä ammattiyhdistykseen kuuluviin että siihen kuulumattomiin).
12.
Käsiteltävässä asiassa on kyseessä viimeksi mainitun kaltainen tilanne: luovuttaja, joka ei kuulu työehtosopimuksen neuvotelleeseen ja tehneeseen työnantajajärjestöön, oli päättänyt sisällyttää työntekijöiden työsopimuksiin kyseiseen työehtosopimukseen viittaavan lausekkeen. Kyseinen lauseke on luonteeltaan dynaaminen, sillä se koskee myös kyseisen työehtosopimuksen myöhempiä muutoksia.
13.
Luovuttajan suorittaman liikkeenluovutuksen jälkeen luovutuksensaaja katsoi, ettei sen tarvinnut noudattaa työehtosopimukseen luovutuksen jälkeen tehtyihin muutoksiin perustuvia työsuhteen ehtoja.
14.
Unionin tuomioistuinta pyydetään ottamaan kantaa siihen, onko direktiivi 2001/23 tällaisessa tilanteessa esteenä viittauslausekkeen dynaamiselle luonteelle. Onko kyseinen direktiivi toisin sanoen esteenä sille, että luovutuksensaaja on velvollinen soveltamaan työsopimuksissa viitatun työehtosopimuksen myöhempiin muutoksiin perustuvia työsuhteen ehtoja?
15.
Ratkaisuehdotuksessa esitetään, että kysymykseen vastataan myöntävästi.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Unionin oikeus
16.
Direktiivin 77/187/ETY (
3
) korvanneen ja sen kodifioineen direktiivin 2001/23 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä sovelletaan yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovuttamiseen toiselle työnantajalle sopimukseen perustuvan luovutuksen taikka sulautumisen kautta.”
17.
Direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Ne luovuttajan oikeudet ja velvoitteet, jotka johtuvat luovutuksen tapahtuessa voimassa olleesta työsopimuksesta tai työsuhteesta, siirtyvät tällaisen luovutuksen seurauksena luovutuksensaajalle.
– –
3.   Luovutuksen jälkeen luovutuksensaajan on noudatettava työehtosopimuksen määräyksiä ja ehtoja sellaisina kuin luovuttaja niitä noudattaa kyseisen työehtosopimuksen mukaisesti, kunnes työehtosopimus kumotaan tai sen voimassaolo päättyy taikka uusi työehtosopimus tulee voimaan tai sitä aletaan soveltaa.
Jäsenvaltiot voivat asettaa työehtojen noudattamiselle määräajan, jonka on kuitenkin oltava vähintään yksi vuosi.
– –”
18.
Direktiivin 8 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioiden oikeuteen soveltaa tai ottaa käyttöön työntekijälle edullisempia lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä tai sallia työntekijälle edullisempien työehtosopimusten tai työmarkkinaosapuolten välisten sopimusten soveltaminen tai edistää niiden soveltamista.”
B Saksan oikeus
19.
Oikeuksia ja velvollisuuksia liikkeen luovutuksen yhteydessä säännellään Saksassa siviililain (Bürgerliches Gesetzbuch, jäljempänä BGB) 613a §:llä, jonka 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Jos liike tai liikkeen osa luovutetaan oikeustoimella toiselle, tätä koskevat ne oikeudet ja velvollisuudet, jotka johtuvat luovutushetkellä voimassa olleista työehdoista. Mikäli näistä oikeuksista ja velvollisuuksista määrätään työehtosopimuksessa tai yrityskohtaisessa sopimuksessa, ne määrittävät luovutuksensaajan ja työntekijän välisen työsuhteen sisällön, eikä niitä voida muuttaa työntekijän vahingoksi ennen kuin luovutuksesta on kulunut vuosi. Toista virkettä ei sovelleta, jos luovutuksensaajan oikeuksiin ja velvollisuuksiin sovelletaan toisen työehtosopimuksen tai yrityskohtaisen sopimuksen määräyksiä. Näitä oikeuksia ja velvollisuuksia voidaan muuttaa ennen toisessa virkkeessä säädetyn vuoden pituisen määräajan päättymistä, jos työehtosopimus tai yrityskohtainen sopimus ei ole enää voimassa tai jos silloin, kun luovutuksensaajalla ja työntekijällä ei ole vastavuoroista velvollisuutta noudattaa toista työehtosopimusta, ne sopivat keskenään tämän soveltamisesta.”
II Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
20.
Kantajat ovat työskennelleet Dreieich-Langenin (Saksa) sairaalassa, toinen kotitaloustyöntekijänä/puutarhurina vuodesta 1978 ja toinen hoiva-avustajana vuodesta 1986. Sen jälkeen kun kunnallinen hallintoviranomainen Kreis Offenbach (Saksa) oli luovuttanut sairaalan vuonna 1995 yksityisoikeudellisesti järjestetylle rajavastuuyhtiölle (GmbH), se liikkeen osa, jossa kantajat työskentelevät, siirtyi vuonna 1997 KLS Facility Management GmbH ‑nimiselle yhtiölle (jäljempänä KLS FM).
21.
KLS FM, joka ei ole minkään työnantajajärjestön jäsen, sopi kantajien kanssa tekemillään yksittäisillä sopimuksilla, että heidän työsuhteitaan säännellään – kuten ennen luovutusta – kunnallisen julkishallinnon alan työntekijöitä koskevalla liittovaltion työehtosopimuksella (Bundesmanteltarifvertrag für Arbeiter gemeindlicher Verwaltungen und Betriebe, jäljempänä BMT-G II) ja sitä täydentävillä tai muuttavilla tai sen korvaavilla työehtosopimuksilla.
22.
KLS FM:stä tuli myöhemmin osa Asklepios-konsernia. Konserniin kuuluu useita sairaala-alan yrityksiä.
23.
Se liikkeen osa, jossa kantajat työskentelevät, luovutettiin KLS FM:ltä toiselle konserniin kuuluvalle yritykselle, Asklepiosille. Myöskään Asklepios ei ollut tuolloin eikä ole nytkään työnantajajärjestön jäsen, eivätkä sitä sido BMT-G II tai julkishallinnon työehtosopimus (Tarifvertrag für den öffentlichen Dienst, jäljempänä TVöD), joka korvasi BMT-G II:n 1.10.2005, eikä myöskään tässä yhteydessä tehty välittävä työehtosopimus (Tarifvertrag zur Überleitung der Beschäftigten der kommunalen Arbeitgeber in den TVöD und zur Regelung des Übergangsrechts, jäljempänä TVÜ-VKA).
24.
Kantajat vaativat tuomioistuimia toteamaan, että heidän työsuhteisiinsa sovelletaan TVöD:n ja sitä täydentävien työehtosopimusten sekä TVÜ-VKA:n määräyksiä sellaisina kuin ne ovat olleet kulloinkin voimassa eli dynaamisesti.
25.
Asklepios väittää, että direktiivi 2001/23 ja perusoikeuskirjan 16 artikla ovat esteenä kansallisen lainsäädännön mukaiselle työsopimuksessa viitattujen julkishallinnon alan työehtosopimusten määräysten dynaamista soveltamista koskevalle oikeusvaikutukselle. Sen mukaan työsopimuksessa sovittuja ja siinä mainittuihin työehtosopimuksiin perustuvia työsuhteen ehtoja on näin ollen sovellettava työsuhteeseen luovutuksen jälkeen ainoastaan staattisesti.
26.
Kantajien nostamat kanteet oli hyväksytty alemmissa oikeusasteissa.
27.
Revision-valitusta käsittelevä Bundesarbeitsgericht (liittovaltion työtuomioistuin, Saksa) pyytää unionin tuomioistuinta vastaamaan seuraaviin ennakkoratkaisukysymyksiin:
”I
1)
Onko 12.3.2001 annetun neuvoston direktiivin 2001/23/EY 3 artikla esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään, että yrityksen tai liikkeen luovutuksen yhteydessä kaikki luovuttajan ja työntekijän yksityisautonomian periaatteen nojalla ja yksilöllisesti työsopimuksessa sopimat työehdot siirtyvät luovutuksensaajalle sellaisinaan ikään kuin luovutuksensaaja olisi itse sopinut niistä työntekijän kanssa yksittäisessä sopimuksessa, jos kansallisessa lainsäädännössä säädetään luovutuksensaajan sekä yhteisymmärrykseen perustuvista että yksipuolisista mahdollisuuksista mukauttaa työsopimusta?
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi yleisesti tai luovuttajan ja työntekijän välisessä työsopimuksessa sovittujen työehtojen tietyn ryhmän osalta:
Seuraako direktiivin 2001/23/EY 3 artiklan soveltamisesta, ettei velvoitteiden siirtyminen sellaisinaan luovutuksensaajalle koske tiettyjä luovuttajan ja työntekijän yksityisautonomian periaatteen nojalla sopimia työsopimuksen ehtoja ja että niitä on mukautettava pelkästään yrityksen tai liikkeen luovutuksen perusteella?
3)
Jos unionin tuomioistuimen ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen antamien vastausten perusteella sellainen yksittäisessä sopimuksessa sovittu viittaus, jonka perusteella tietyt työehtosopimuksen määräykset sisällytetään dynaamisesti yksityisautonomian periaatteen nojalla työsopimukseen, ei siirry sellaisenaan luovutuksensaajalle:
a)
Onko näin myös silloin, jos luovuttaja ja luovutuksensaaja eivät ole työehtosopimuksen sopimuspuolia tai kuulu työehtosopimuksen sopimuspuoleen, toisin sanoen, jos työehtosopimuksen määräyksiä ei olisi sovellettu jo ennen yrityksen tai liikkeen luovutusta työsuhteeseen luovuttajan kanssa, ellei työsopimukseen ollut sisällytetty yksityisautonomian periaatteen nojalla viittauslauseketta?
b)
Jos tähän kysymykseen vastataan myöntävästi:
Onko näin myös silloin, jos luovuttaja ja luovutuksensaaja kuuluvat samaan konserniin?
II
Onko [perusoikeuskirjan] 16 artikla esteenä direktiivien 77/187/ETY tai 2001/23/EY täytäntöön panemiseksi annetulle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään, että yrityksen tai liikkeen luovutuksen yhteydessä työsopimusehdot, joista luovuttaja on sopinut työntekijän kanssa ennen liikkeen luovutusta yksityisautonomian periaatteen nojalla yksittäisessä sopimuksessa, sitovat luovutuksensaajaa yrityksen tai liikkeen luovutuksen yhteydessä ikään kuin se olisi sopinut niistä itse myös silloin, jos näissä ehdoissa sisällytetään työsopimukseen dynaamisesti tiettyjä työehtosopimuksen, jota ei muutoin sovelleta kyseiseen työsuhteeseen, määräyksiä, siltä osin kuin kansallisessa lainsäädännössä säädetään luovutuksensaajan sekä yhteisymmärrykseen perustuvista että yksipuolisista mahdollisuuksista mukauttaa työsopimusta?”
III Asian tarkastelu
28.
Kysymyksillään, joita on tarkasteltava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta lähinnä ottamaan kantaa siihen, onko direktiivin 2001/23 3 artiklaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 16 artiklan kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään, että liikkeen luovutuksen yhteydessä luovuttajaa työsopimuksen perusteella sitovien oikeuksien ja velvollisuuksien turvaaminen koskee myös tällaisen sopimuksen lauseketta, jossa viitataan dynaamisesti työehtosopimuksessa määrättyihin työsuhteen ehtoihin, kun kansallisessa oikeudessa säädetään luovutuksensaajan hyväksi mahdollisuudesta muutosten tekemiseen sekä yhteisymmärryksen perusteella että yksipuolisesti. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, etteivät luovuttaja eikä luovutuksensaaja ole yhtäältä suoraan tai välillisesti kyseisen työehtosopimuksen sopimuspuolia ja että toisaalta luovuttaja ja luovutuksensaaja ovat samaan konserniin kuuluvia yrityksiä.
A Alustavat huomautukset
29.
Alkuun on syytä palata kahteen asiaan liittyvään ennakkotapaukseen, tuomioon Werhof ja tuomioon Alemo-Herron ym.
1. Tuomio Werhof
30.
Tuomion taustalla olleessa asiassa oli kyse työsopimuksesta, jossa viitattiin palkankorotusten osalta voimassa olevaan työehtosopimukseen, jonka oli neuvotellut ja allekirjoittanut työnantajajärjestö, johon luovuttava yritys kuului, mutta luovutuksensaaja ei. Kyseessä ollut sopimuslauseke oli luonteeltaan staattinen, eli siinä viitattiin ainoastaan tiettyyn voimassa olleeseen työehtosopimukseen, ei kyseistä työehtosopimusta myöhemmin seuranneisiin työehtosopimuksiin.
31.
Uusi työehtosopimus tehtiin sen jälkeen, kun se liikkeen osa, jossa Werhof työskenteli, oli luovutettu. Viimeksi mainitussa työehtosopimuksessa määrättiin palkankorotuksesta, joten Werhof vaati, että hänen työnantajaansa oli pidettävä velvollisena myöntämään kyseinen palkankorotus.
32.
Werhof väitti lisäksi, että kun yksittäiseen työsopimukseen sisältyy lauseke, joka viittaa tietyllä alalla tehtyihin työehtosopimuksiin, kyseinen lauseke on väistämättä luonteeltaan dynaaminen ja viittaa direktiivin 2001/23 3 artiklan 1 kohtaa vastanneen direktiivin 77/187 3 artiklan 1 kohdan mukaan yrityksen luovutuksen jälkeen tehtyihin työehtosopimuksiin.
33.
Yhteisöjen tuomioistuin ei hyväksynyt tätä näkemystä. Sen mukaan kyseistä säännöstä on tulkittava päinvastoin siten, ettei se ole esteenä sille, että kun työsopimuksessa viitataan luovuttajaa sitovaan työehtosopimukseen, luovutushetkellä voimassa ollutta työehtosopimusta myöhemmät työehtosopimukset eivät sido luovutuksensaajaa, joka ei ole kyseisen työehtosopimuksen sopimuspuoli.
34.
Yhteisöjen tuomioistuin perusteli ratkaisuaan seuraavasti.
35.
Se toi ensin esille, että direktiivin 77/187 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetaan käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaista sopimuksen viittauslauseketta. Näin ollen kyseisen direktiivin nojalla ”sellaisesta työehtosopimuksesta johtuvat oikeudet ja velvollisuudet, johon työsopimuksessa viitataan, siirtyvät enemmittä toimitta yrityksen uudelle omistajalle vaikka – – tämä ei ole minkäänlaisen työehtosopimuksen osapuoli. Näin ollen työehtosopimuksesta johtuvat oikeudet ja velvollisuudet sitovat uutta omistajaa yrityksen luovutuksen jälkeen”. (
4
)
36.
On siis selvää, että yhteisöjen tuomioistuimen mukaan työsopimukseen sisältyvässä lausekkeessa viitattuun työehtosopimukseen perustuvat oikeudet ja velvollisuudet siirtyvät luovutuksensaajalle direktiivin 77/187 3 artiklan 1 kohdan perusteella.
37.
Tämän täsmennyksen jälkeen yhteisöjen tuomioistuimen oli selvitettävä, onko tämän tyyppisiä lausekkeita tulkittava direktiiviin 77/187 sisältyvien säännösten perusteella siten, että ne viittaavat luovuttajaa luovutushetkellä sitovaan voimassa olevaan työehtosopimukseen vai laajemmin myös kyseisen sopimuksen myöhempiin muutoksiin.
38.
Yhteisöjen tuomioistuin esitti sitten useita sääntöjä, jotka osoittautuvat olennaisiksi myös vastattaessa käsiteltävässä asiassa Bundesarbeitsgerichtin esittämiin kysymyksiin, kuten jäljempänä nähdään.
39.
Yhteisöjen tuomioistuin totesi nimittäin selkeästi, että ”direktiivin [77/187] 3 artiklan 1 kohtaa tulkittaessa lausekkeella, jossa viitataan työehtosopimukseen, ei voi olla laajempaa ulottuvuutta kuin työehtosopimuksella, johon siinä viitataan. Näin ollen on otettava huomioon direktiivin 3 artiklan 2 kohta, jossa rajoitetaan periaatetta, jonka mukaan sitä työehtosopimusta sovelletaan, johon työsopimuksessa viitataan”. (
5
)
40.
Yhteisöjen tuomioistuin esitti siis säännön, jonka mukaan on niin, että kun sopimuslausekkeessa viitataan työehtosopimuksessa määrättyihin työsuhteen ehtoihin ja vaikka oikeuksien ja velvollisuuksien siirtyminen luovutuksensaajalle perustuu direktiivin 77/187 3 artiklan 1 kohtaan, kyseistä säännöstä on tulkittava ottamalla huomioon saman direktiivin 3 artiklan 2 kohta, joka vastaa direktiivin 2001/23 3 artiklan 3 kohtaa. Tässä yhteydessä on syytä muistaa, että viimeksi mainitussa säännöksessä säädetään työehtosopimukseen perustuvien työsuhteen ehtojen määräaikaisesta turvaamisesta liikkeen luovutuksen yhteydessä.
41.
Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan direktiivin 77/187 3 artiklan 2 kohdan sanamuodosta seuraa näin ollen yhtäältä, että työsuhteen ehdot, joita säännellään työehtosopimuksella, ”ovat voimassa vain sen irtisanomis‑ tai päättymispäivään asti, tai siihen asti, kunnes toinen työehtosopimus tulee voimaan tai kunnes toista työehtosopimusta aletaan soveltaa. Näin ollen [kyseisen] direktiivin sanamuodosta ei mitenkään ilmene, että [unionin] lainsäätäjä olisi halunnut, että luovutuksensaajaa sitovat muut työehtosopimukset kuin se, joka on voimassa luovutuksen tapahtuessa, ja näin ollen, että yhteisön lainsäätäjä olisi edellyttänyt, että työsuhteen ehtoja muutetaan myöhemmin soveltamalla luovutuksen jälkeen tehtyä uutta työehtosopimusta”. (
6
)
42.
Yhteisöjen tuomioistuin täsmensi, että ”tällainen arviointi on lisäksi kyseisen direktiivin tavoitteen mukainen, joka rajoittuu työntekijöiden niiden oikeuksien ja velvollisuuksien turvaamiseen, jotka olivat voimassa luovutuksen tapahtuessa. Direktiivillä [77/187] ei sen sijaan ole haluttu suojata pelkkiä odotuksia ja siis työehtosopimusten myöhemmistä muutoksista johtuvia mahdollisia etuja”. (
7
)
43.
Toisaalta yhteisöjen tuomioistuin toi esille, että – kuten direktiivin 77/187 3 artiklan 2 kohdan sanamuodosta ilmenee – ”jäsenvaltiot voivat rajoittaa työehtosopimuksesta johtuvien ehtojen ja määräysten noudattamisen ajanjakson kestoa, mutta sillä edellytyksellä, että tämän ajanjakson pituus on vähintään vuosi”. (
8
)
44.
Lisäksi se täsmensi, että ”vaikka [kyseisen] direktiivin tavoitteen mukaisesti on suojattava niiden työntekijöiden etuja, joita luovutus koskee, ei kuitenkaan voida jättää täysin huomioimatta luovutuksensaajan etuja, sillä tällä on oltava mahdollisuus tehdä toimintansa jatkumiseksi tarpeelliset mukautukset”. (
9
)
45.
Sen jälkeen yhteisöjen tuomioistuin tarkasteli kantajan vaatimusta, jonka mukaan sopimuslauseketta olisi tulkittava dynaamisesti luovutuksensaajan yhdistymisvapaus huomioon ottaen.
46.
Se totesi tässä yhteydessä, että ”tämän lausekkeen ’staattisella’ tulkinnalla – – sen sijaan voidaan välttää, että työehtosopimuksen myöhemmät muutokset sitovat luovutuksensaajaa, joka ei ole sen osapuoli. Täten turvataan täysimääräisesti luovutuksensaajan oikeus olla kuulumatta yhdistykseen”. (
10
) Tämän perusteella ”kantaja ei voi väittää, että yksittäisessä työsopimuksessa oleva lauseke, jossa viitataan tietyllä alalla tehtyihin työehtosopimuksiin, on välttämättä luonteeltaan ’dynaaminen’ ja että siinä viitataan direktiivin [77/187] 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti yrityksen luovutuspäivän jälkeen tehtyihin työehtosopimuksiin”. (
11
)
47.
Tällä perusteella yhteisöjen tuomioistuin päätyi tämän ratkaisuehdotuksen 33 kohdassa mainittuun ratkaisuun.
48.
Vaikka yhteisöjen tuomioistuin ei kyseisessä asiayhteydessä mennyt niin pitkälle, että olisi todennut direktiivin 77/187 3 artiklan olevan esteenä sille, että liikkeen luovutusta myöhempiin työehtosopimuksiin voidaan vedota luovutuksensaajaa vastaan, sen esittämissä perusteluissa itää ratkaisu, joka vastaa myös vuosia myöhemmin tuomiossa Alemo-Herron ym. esitettyä ratkaisua. Siinä unionin tuomioistuimen voidaan kuitenkin nähdä perustelleen ratkaisuaan toisin.
2. Tuomio Alemo-Herron ym.
49.
Tuomion taustalla olleessa asiassa oli kyse siitä, että yksi Lontoon kaupunkipiireistä oli luovuttanut vapaa-ajantoiminnan yksityisen sektorin yritykselle, joka oli ottanut kyseisen yksikön työntekijät palvelukseensa. Yritys oli sitten luovuttanut kyseisen yksikön toiselle yksityisen sektorin yritykselle.
50.
Silloin kun vapaa-ajantoiminta kuului julkiselle sektorille, yksikön työntekijöihin sovellettiin paikallisen julkisen sektorin työmarkkinaosapuolten neuvotteluelimessä, NJC:ssä, säännöllisin väliajoin neuvoteltavia työehtoja. NJC:ssä neuvoteltujen sopimusten soveltaminen ei perustunut lakiin vaan työsopimuksessa olevaan sopimuslausekkeeseen.
51.
Yrityksen luovutuksen jälkeen NJC:ssä neuvoteltiin uusi sopimus. Luovutuksensaajana ollut yritys katsoi, ettei uusi sopimus sitonut sitä, koska se oli luovutusta myöhempi, joten se kieltäytyi soveltamasta työntekijöihin uuteen sopimukseen perustuvia palkankorotuksia siitä syystä, että sopimus oli tehty luovutuksen jälkeen.
52.
Unionin tuomioistuimelta pyydettiin ennakkoratkaisua riita-asiassa, jossa osapuolina olivat työntekijät ja luovutuksensaajana ollut yritys, ja tuomioistuin totesi, että direktiivin 2001/23 3 artiklan on tulkittava olevan esteenä sille, että jäsenvaltio säätää yrityksen luovutuksen yhteydessä, että luovutusta myöhemmin neuvoteltuihin ja tehtyihin työehtosopimuksiin viittaaviin lausekkeisiin voidaan vedota luovutuksensaajaa vastaan, kun luovutuksensaajalla ei ole mahdollisuutta osallistua luovutusta myöhemmin tehtyjen työehtosopimusten neuvotteluun.
53.
Tähän ratkaisuun päätyessään unionin tuomioistuin muistutti ensin, että tuomion Werhof perusteella direktiivin 77/187 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä sille, että kun työsopimuksessa viitataan luovuttajaa sitovaan työehtosopimukseen, luovutushetkellä voimassa ollutta työehtosopimusta myöhemmät työehtosopimukset eivät sido luovutuksensaajaa, joka ei ole kyseisen työehtosopimuksen sopimuspuoli.
54.
Koska kyseinen säännös ei ole esteenä sellaiselle kansallisen oikeuden säännökselle, jonka mukaan sopimuksen viittauslauseke on luonteeltaan ainoastaan staattinen, unionin tuomioistuin selvitti sitten, voisivatko jäsenvaltiot antaa direktiivin 2001/23 8 artiklan nojalla työntekijöiden kannalta edullisempia säännöksiä. Tässä yhteydessä muistutetaan, että kyseisen säännöksen mukaan kyseinen direktiivi ”ei vaikuta jäsenvaltioiden oikeuteen soveltaa tai ottaa käyttöön työntekijälle edullisempia lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä tai sallia työntekijälle edullisempien työehtosopimusten tai työmarkkinaosapuolten välisten sopimusten soveltaminen tai edistää niiden soveltamista”. Tämän selvittäminen on unionin tuomioistuimen mukaan perusteltua, sillä dynaamiset viittauslausekkeet ovat työntekijöille edullisempia kuin staattiset.
55.
Arvioidakseen direktiivin 2001/23 8 artiklassa jäsenvaltioille jätettyä harkintavaltaa kyseisen asian olosuhteissa unionin tuomioistuin otti esille seuraavat seikat.
56.
Ensinnäkin unionin tuomioistuimen mukaan direktiivin 2001/23 ”tarkoituksena ei – – ole ainoastaan työntekijöiden oikeuksien turvaaminen liikkeen luovutustilanteissa vaan oikeudenmukaisen tasapainon takaaminen yhtäältä työntekijöiden ja toisaalta luovutuksensaajan intressien välillä. Direktiivissä säädetään erityisesti siitä, että luovutuksensaajalla on oltava mahdollisuus toimintansa jatkamisen edellyttämiin mukautuksiin ja sopeutumiseen”. (
12
)
57.
Tämä on vieläkin tarpeellisempaa, kun kyseessä on liikkeen luovutus julkiselta sektorilta yksityiselle. (
13
) Unionin tuomioistuimen mukaan ”dynaaminen viittaus kyseessä olevan liikkeen luovutuksen jälkeen neuvoteltuihin ja tehtyihin työehtosopimuksiin, joiden tarkoituksena on säännellä työehtojen kehittymistä julkisella sektorilla, on omiaan rajoittamaan merkittävällä tavalla toimintamarginaalia, jota ne mukautukset ja sopeutuminen edellyttävät, joihin yksityisen sektorin luovutuksensaajan on ryhdyttävä”. (
14
) Tällaisessa tilanteessa unionin tuomioistuin katsoi, että ”mainitun kaltainen sopimusehto on omiaan horjuttamaan työnantajana toimivan luovutuksensaajan ja työntekijöiden intressien välillä vallitsevaa oikeudenmukaista tasapainoa”. (
15
)
58.
Toiseksi unionin tuomioistuin katsoi, että direktiivin 2001/23 3 artiklaa oli tulkittava ottamalla huomioon perusoikeuskirjan 16 artikla, jossa vahvistetaan elinkeinovapaus, joka sisältää muun muassa sopimusvapauden. (
16
)
59.
Unionin tuomioistuin totesi, että ”direktiivin 2001/23 3 artiklan osalta edellä todetusta seuraa, että elinkeinovapauden nojalla luovutuksensaajalla on oltava mahdollisuus tehokkaasti puolustaa intressejään sopimusprosessissa, johon se osallistuu, ja neuvotella työntekijöidensä työehtojen kehittymisen kannalta ratkaisevista seikoista tulevaa elinkeinotoimintaansa silmällä pitäen”. (
17
)
60.
Tässä yhteydessä unionin tuomioistuin totesi, että asiassa kyseessä olleella luovutuksensaajalla ei ollut mitään mahdollisuutta olla mukana työehtosopimuksia neuvottelevassa elimessä eikä sillä ollut näin ollen mahdollisuutta puolustaa tehokkaasti intressejään. (
18
) Näin ollen unionin tuomioistuin katsoi, että luovutuksensaajan sopimusvapautta oli rajoitettu niin huomattavasti, että rajoituksella voidaan puuttua sille kuuluvan elinkeinovapauden olennaiseen sisältöön. (
19
)
61.
Koska ”direktiivin 2001/23 3 artiklaa ei voida yhdessä sen 8 artiklan kanssa kuitenkaan tulkita niin, että se antaisi jäsenvaltioille mahdollisuuden toteuttaa toimenpiteitä, joilla saatetaan puuttua luovutuksensaajan elinkeinovapauden olennaiseen sisältöön, vaikka ne ovatkin työntekijöiden kannalta edullisempia”, (
20
) unionin tuomioistuin päätyi tämän ratkaisuehdotuksen 52 kohdassa mainittuun ratkaisuun.
62.
Kyseisen tuomion perusteella on siis niin, että vaikka jäsenvaltiot voivat lähtökohtaisesti suosia luonteeltaan dynaamisia direktiivin 2001/23 8 artiklan nojalla työehtosopimuksiin viittaavia sopimuslausekkeita, tämän mahdollisuuden toteuttaminen edellyttää kuitenkin perusoikeuksien ja erityisesti luovutuksensaajan elinkeinovapauden kunnioittamista. Luovutuksensaajan elinkeinovapautta ei kuitenkaan kunnioiteta, jos luovutuksensaajalla ei ole mahdollisuutta olla mukana luovutuksen jälkeen tehtävistä työehtosopimuksista käytävissä neuvotteluissa.
B Asian tarkastelu
63.
Tässä ratkaisuehdotuksessa katsotaan, että vastatessaan Bundesarbeitsgerichtin esittämiin kysymyksiin unionin tuomioistuimen pitäisi tukeutua tuomiossa Werhof esittämiinsä perusteluihin. Tämä on perusteltua erityisesti siksi, että molemmissa tapauksissa tarkastellaan Saksan lainsäädäntöä sekä direktiiviin 2001/23 perustuvia työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen luovutuksen yhteydessä koskevia säännöksiä. Vaikuttaakin erityisen välttämättömältä, että unionin tuomioistuin käyttää käsiteltävässä asiassa tarjoutuvaa tilaisuutta selkeyttääkseen kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 ja 3 kohdan sekä 8 artiklan välistä suhdetta.
1. Lähtökohta: työehtosopimukseen viittaava sopimuslauseke kuuluu direktiivin 2001/23 3 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan
64.
Direktiivin 2001/23 3 artiklan 1 kohdan sanamuodon mukaan ”ne luovuttajan oikeudet ja velvoitteet, jotka johtuvat luovutuksen tapahtuessa voimassa olleesta työsopimuksesta tai työsuhteesta, siirtyvät tällaisen luovutuksen seurauksena luovutuksensaajalle”. Unionin tuomioistuin onkin jo täsmentänyt, että kyseisessä säännöksessä ”viitataan yleisesti ja rajoituksetta [edellä mainittuihin] oikeuksiin ja velvollisuuksiin”. (
21
) Kyseisestä säännöksestä seuraa näin ollen, että kaikki oikeudet ja velvollisuudet siirtyvät luovutuksensaajalle, edellyttäen että ne perustuvat luovuttajan ja niiden työntekijöiden välillä tehtyyn työsopimukseen, joita yrityksen luovutus koskee.
65.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan direktiivillä 2001/23 pyritään turvaamaan työntekijöiden oikeudet työnantajan vaihtuessa, jotta he voivat jäädä uuden työnantajan palvelukseen luovuttajan kanssa sovittuja vastaavin ehdoin. (
22
)
66.
Direktiivin 2001/23 3 artiklan 1 kohdan nojalla työsuhteesta johtuvat oikeudet ja velvollisuudet siirtyvät luovuttajalta luovutuksensaajalle. (
23
)
67.
Unionin tuomioistuin on katsonut lisäksi, että direktiivin 2001/23 säännöksiä on pidettävä pakottavina siltä osin, että niistä ei voida poiketa työntekijöille epäedullisella tavalla. Tästä johtuu, että luovuttajan ja luovutettavan yrityksen työntekijöiden välillä yrityksen luovutuspäivänä voimassa olevat työsopimukset ja työsuhteet siirtyvät enemmittä toimitta luovuttajalta luovutuksensaajalle pelkästään yrityksen luovutuksen perusteella. (
24
)
68.
Norjan hallituksen mukaan direktiivin 2001/23 3 artiklan 1 kohdan kirjaimellisen ja teleologisen tulkinnan perusteella olisi katsottava, että ne oikeudet ja velvollisuudet, jotka perustuvat työsopimukseen, jossa työntekijä ja luovuttaja ovat sopineet noudattavansa työehtosopimuksessa määrättyjä työsuhteen ehtoja sellaisina kuin ne ovat dynaamisesti kulloinkin voimassa, kuten käsiteltävässä asiassa, siirtyvät luovutuksensaajalle.
69.
Näkemys, jossa asetetaan etusijalle luovutuspäivän jälkeen neuvotelluissa ja tehdyissä työehtosopimuksissa määrätyt työsuhteen ehdot, perustuu ajatukseen siitä, että sisällyttämällä työsopimukseensa työehtosopimukseen viittaavan lausekkeen luovuttaja ja työntekijät ovat vapaaehtoisesti hyväksyneet, että kyseisen työehtosopimuksen määräyksiä sovelletaan niiden välisessä työsuhteessa. Työntekijällä on tällöin sopimukseen perustuva tunnustettu oikeus hyötyä kollektiivisella tasolla säännöllisin väliajoin sovittavista ehdoista. Velvollisuus perustuu yksittäiseen työsopimukseen, ei työehtosopimukseen. Tällainen toteamus merkitsisi direktiivin 2001/23 3 artiklan 1 kohdan suoraviivaista soveltamista työsopimukseen sisältyvien oikeuksien ja velvollisuuksien jatkumisen hyväksi. Työntekijän oikeuteen hyötyä kollektiivisella tasolla säännöllisin väliajoin sovittavista työsuhteen ehdoista voidaan vedota luovuttajaa vastaan, joten luovutuksen jälkeen niihin pitäisi voida vedota luovutuksensaajaa vastaan, sillä sopimus katsotaan tehdyksi alusta lähtien luovutuksensaajan kanssa.
70.
Katson kuitenkin, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa direktiivin 2001/23 3 artiklan 1 kohtaa ei voida tulkita erillisenä, vaan sitä on tulkittava yhdessä saman direktiivin 3 artiklan 3 kohdan kanssa.
2. Rajoitus: työehtosopimukseen viittaavan sopimuslausekkeen yhteydessä direktiivin 2001/23 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava yhdessä saman direktiivin 3 artiklan 3 kohdan kanssa
71.
Muistutettakoon, että direktiivin 2001/23 3 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Luovutuksen jälkeen luovutuksensaajan on noudatettava työehtosopimuksen määräyksiä ja ehtoja sellaisina kuin luovuttaja niitä noudattaa kyseisen työehtosopimuksen mukaisesti, kunnes työehtosopimus kumotaan tai sen voimassaolo päättyy taikka uusi työehtosopimus tulee voimaan tai sitä aletaan soveltaa.
Jäsenvaltiot voivat asettaa työehtojen noudattamiselle määräajan, jonka on kuitenkin oltava vähintään yksi vuosi.”
72.
Direktiivin 2001/23 3 artiklan 1 ja 3 kohdassa yhdistyy kaksi sääntöä: Ensinnäkin yleissääntö, jonka mukaan direktiivissä tarkoitettujen, luovutushetkellä voimassa olevien työsopimuksesta johtuvien oikeuksien ja velvollisuuksien on siirryttävä luovutuksensaajalle. Toinen sääntö koskee puolestaan sitä, miten pitkälti luovutushetkellä luovuttajaan sovellettavan työehtosopimuksen yhteydessä sovitut ehdot sitovat luovutuksensaajaa.
73.
Kun luovuttavan työnantajan ja sen työntekijöiden välillä tehdyn työsopimuksen lausekkeessa viitataan kollektiivisilla neuvotteluilla säännöllisin väliajoin määriteltäviin työsuhteen ehtoihin, tilanteeseen sovelletaan nähdäkseni sekä direktiivin 2001/23 3 artiklan 1 kohtaa että sen 3 artiklan 3 kohtaa yhdessä.
74.
Direktiivin 2001/23 3 artiklan 1 kohdan nojalla työehtosopimuksessa määrättyihin työsuhteen ehtoihin viittaava työsopimuksen lauseke siirtyy luovutuksensaajalle liikkeen luovutuksen vuoksi.
75.
Kun kyseessä ovat työehtosopimuksessa määrätyt työsuhteen ehdot, kyseisen direktiivin 3 artiklan 3 kohdassa rajoitetaan kuitenkin kyseisen lausekkeen nojalla luovutuksensaajaa koskevien velvollisuuksien ulottuvuutta. Kyseisen säännöksen mukaan luovutuksensaajan on turvattava ainoastaan luovutuksen ajankohtana voimassa olevassa työehtosopimuksessa määrätyt työsuhteen ehdot. Kyseisen säännöksen perusteella velvollisuus noudattaa kyseisiä työsuhteen ehtoja kestää niin kauan kuin luovutushetkellä voimassa oleva työehtosopimus pysyy voimassa eli ”kunnes työehtosopimus kumotaan tai sen voimassaolo päättyy taikka uusi työehtosopimus tulee voimaan tai sitä aletaan soveltaa”.
76.
Lisäksi jäsenvaltioilla on mahdollisuus asettaa työehtojen noudattamiselle määräaika, jonka on kuitenkin oltava vähintään yksi vuosi. On syytä täsmentää, että Saksan oikeudessa säädetään nimenomaisesti tällaisesta ajallisesta rajoituksesta.
77.
Direktiivin 2001/23 3 artiklan 3 kohta muodostaa kompromissiratkaisun, jolla on tarkoitus sovittaa yhteen luovutuksensaajan ja yrityksen luovutuksessa asianosaisina olevien työntekijöiden intressit.
78.
On korostettava, että komissio otti jo 29.5.1974 esittämässään direktiiviehdotuksessa huomioon sen mahdollisuuden, että yrityksen luovutus tapahtuu tilanteessa, jossa ostaja ei ole luovuttajaa sitovan työehtosopimuksen osapuoli eikä kyseistä työehtosopimusta ole tehty pakolliseksi. (
25
) Komission mukaan ostajan velvoittaminen liittymään työehtosopimukseen vasten tahtoaan olisi vastoin yhdistymisvapauden periaatetta. Sen välttämiseksi, ettei työntekijöille annettu työehtosopimuksessa määrättyjen työsuhteen ehtojen mukainen suoja lakkaisi, 3 kohdassa pyrittiin kuitenkin tarjoamaan kompromissiratkaisu: työehtosopimukset eivät sido ostajaa, mutta ostajan on kuitenkin noudatettava työehtosopimusten mukaisia ehtoja siihen saakka, kunnes määräaikaisen työehtosopimuksen voimassaolo lakkaa, tai vuoden ajan, jos kyseessä on toistaiseksi voimassa oleva työehtosopimus. (
26
)
79.
Direktiivin 2001/23 3 artiklan 3 kohdalla varmistetaan näin kilpailevien intressien tasapaino: yhtäältä työntekijällä on oikeus hyötyä luovuttajan kanssa aiemmin sovituista yksittäisistä ehdoista, ja toisaalta luovutuksensaajalla on perusteltu oikeus tuntea tulevien velvollisuuksiensa ulottuvuus siten, etteivät kollektiivisessa neuvottelumenettelyssä, jossa se ei voi olla mukana, määritettävät uudet työsuhteen ehdot sido sitä.
80.
Direktiivin 2002/23 3 artiklan 3 kohdassa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus rajoittaa luovutuksensaajan edun mukaisesti sitä aikaa, jolloin luovutushetkellä voimassa olevassa työehtosopimuksessa määrätyt työsuhteen ehdot sitovat luovutuksensaajaa, edellyttäen että tämä aika on vähintään vuoden pituinen. Kyseisessä säännöksessä näkyy niin ikään unionin lainsäätäjän tavoittelema tasapaino työntekijöiden ja luovutuksensaajan intressien välillä yrityksen luovutuksen yhteydessä.
81.
Katson, että dynaamisen viittauslausekkeen vaikutus lakkaa direktiivin 2001/23 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa eli työehtosopimuksen voimassaolon päättyessä, kumottaessa työehtosopimus tai korvattaessa se uudella sekä silloin, kun jäsenvaltio on tästä säätänyt ja yrityksen luovutuksesta on kulunut vähintään vuosi. Nämä lausekkeet eivät siis käsitä luovutushetkeä myöhemmin tehtyjä työehtosopimuksia, ellei uusi työnantaja toisin tahdo.
82.
Pääasiassa kyseessä olevaa ongelmaa ei voida nähdäkseni ratkaista tulkitsemalla kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohtaa yksin. Tällainen tulkinta johtaisi kyseistä säännöstä sovellettaessa siihen, että kaikki luovuttajaa sitovat sopimuslausekkeet sitoisivat luovutuksensaajaa lausekkeiden luonteesta riippumatta. Vaikka sopimuslausekkeita ei toki erotella direktiivin 2001/23 3 artiklan 1 kohdassa niiden sisällön perusteella, työehtosopimuksessa määrättyihin työsuhteen ehtoihin viittaavan sopimuslausekkeen tilanne on luonteeltaan aivan erityinen. Viitattaessa työehtosopimuksessa määrättyihin työsuhteen ehtoihin yhdistetään nimittäin yhtäältä työsopimuksesta johtuvien oikeuksien ja velvollisuuksien turvaaminen ja toisaalta työehtosopimukseen perustuvien työsuhteen ehtojen turvaaminen.
83.
Tällaisessa yhdistelmätilanteessa on katsottava, ettei direktiivin 2001/23 3 artiklan 1 kohtaa voida tulkita ottamatta huomioon saman direktiivin 3 artiklan 3 kohtaa, jossa vahvistetaan työehtosopimuksessa määrättyjen työsuhteen ehtojen turvaamisen väliaikainen luonne.
84.
Sillä ei ole tässä yhteydessä merkitystä, että työehtosopimuksessa määrättyjen työsuhteen ehtojen soveltaminen työntekijöihin perustuu työehtosopimukseen joko suoraan siitä syystä, että viimeksi mainitulla on kyseistä yritystä tai alaa sitova vaikutus, tai välillisesti siitä syystä, että siihen viitataan työsopimuksen lausekkeessa.
85.
Tässä yhteydessä on syytä mainita 11.9.2014 annettu tuomio Österreichischer Gewerkschaftsbund (C-328/13, EU:C:2014:2197; jäljempänä tuomio Österreichischer Gewerkschaftsbund). Unionin tuomioistuin on nimittäin täsmentänyt kyseisessä tuomiossa, että ”direktiivin 2001/23 3 artiklan 3 kohdan tarkoituksena ei myöskään ole sinänsä työehtosopimuksen vaan tällaisen sopimuksen ’määräysten ja ehtojen’ soveltamisen jatkaminen”. (
27
) Näin ollen kyseisen ”direktiivin 3 artiklan 3 kohdassa edellytetään työehtosopimuksella sovittujen työehtojen noudattamista, eikä niiden voimassaolon nimenomainen alkuperä ole ratkaisevaa”. (
28
) Unionin tuomioistuimen mukaan tästä seuraa, että ”työehtosopimuksella sovitut työehdot kuuluvat lähtökohtaisesti direktiivin 2001/23 3 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan riippumatta tekniikasta, jota on käytetty, jotta kyseisiä työehtoja voidaan soveltaa asianomaisiin. Tässä yhteydessä riittää, että tällaisista ehdoista on sovittu työehtosopimuksella ja että ne tosiasiallisesti sitovat luovuttajaa ja siirrettyjä työntekijöitä”. (
29
) Soveltaessaan näitä näkemyksiä kyseiseen asiaan unionin tuomioistuin totesi, että ”työehtosopimuksella määrättyjen työehtojen ei siis voida katsoa jäävän pois mainitun säännöksen soveltamisalasta pelkästään sillä perusteella, että niitä sovelletaan asianomaisiin pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen työehtosopimusten jälkivaikutussäännön nojalla”. (
30
)
86.
Kyseisessä tuomiossa ei ollut tietenkään kyse työsopimukseen sisältyvästä viittauslausekkeesta, mutta nähdäkseni sitä voidaan soveltaa käsiteltävään asiaan analogisesti.
87.
Viittauslausekkeen tarkoituksena on nimittäin saavuttaa sama tulos kuin jos työehtosopimusta sovellettaisiin suoraan kyseiseen yritykseen tai kyseisellä alalla esimerkiksi siitä syystä, että kyseinen yritys kuuluu työehtosopimuksen neuvotelleeseen työnantajajärjestöön tai että kyseinen työehtosopimus on julistettu yleissitovaksi eli valtio on laajentanut yleissopimuksen koskemaan kaikkia työnantajia ja sitä kautta alan kaikkia työntekijöitä. Viittauslausekkeella pyritään siis täyttämään aukko, joka johtuu siitä, ettei työehtosopimuksen normatiivinen vaikutus sido työnantajaa.
88.
Viittauslausekkeen ansiosta alan työehtosopimuksen neuvotelleeseen ja tehneeseen työnantajajärjestöön kuuluvat työnantajat voivat siis soveltaa työehtosopimusta myös niihin työntekijöihin, jotka eivät kuulu ammattiyhdistykseen.
89.
Viittauslausekkeen ansiosta myös sellaiset työnantajat, jotka eivät kuulu työehtosopimuksen neuvotelleeseen ja tehneeseen työnantajajärjestöön, kuten käsiteltävässä tapauksessa, voivat soveltaa työehtosopimusta vapaaehtoisesti työntekijöihinsä (sekä ammattiyhdistykseen kuuluviin että kuulumattomiin).
90.
Mielestäni direktiivin 2001/23 3 artiklan 1 kohtaa on sovellettava yhdessä saman direktiivin 3 artiklan 3 kohdan kanssa näihin kahden tyyppisiin tilanteisiin. Nähdäkseni sillä ei ole merkitystä, ettei luovuttaja kuulu työnantajajärjestöön, joka on neuvotellut ja tehnyt kyseessä olevan työehtosopimuksen.
91.
Direktiivin 2001/23 3 artiklan 3 kohdassa säädetään, että työsuhteen ehdot on turvattava ”sellaisina kuin luovuttaja niitä noudattaa kyseisen työehtosopimuksen mukaisesti”. Kyseisellä säännöksellä taataan siis, että työehtosopimuksessa määrätyt työsuhteen ehdot turvataan liikkeen luovutuksesta huolimatta ”työehtosopimuksen sopimuspuolten tahdon mukaisesti”. (
31
) Toisin kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ja Norjan hallitus väittävät, direktiivin 2001/23 3 artiklan 3 kohdan soveltaminen ei nähdäkseni edellytä unionin tuomioistuimen tällaisen tulkinnan mukaisesti, että luovuttajan olisi kuuluttava kyseisen työehtosopimuksen neuvotelleeseen ja tehneeseen työnantajajärjestöön. Merkitystä on sillä, että työehtosopimus sitoo tosiasiallisesti luovuttajaa, kuten unionin tuomioistuin on todennut tuomion Österreichischer Gewerkschaftsbund 25 kohdassa. Kyseiseen työehtosopimukseen voidaan siis vedota luovuttajaa vastaan suoraan tai välillisesti. Molemmissa tapauksissa luovuttaja on ilmaissut jollain tavalla tahtonsa noudattaa työehtosopimusta.
92.
Lisäksi katson, että jos direktiivin 2001/23 3 artiklan 3 kohdan soveltaminen riippuisi luovuttajan asemasta kyseisen työehtosopimuksen suhteen, tämä johtaisi työntekijöiden erilaiseen kohteluun yrityksen luovuttamisen yhteydessä sen mukaan, kuuluuko luovuttaja kyseisen työehtosopimuksen neuvotelleeseen ja tehneeseen työnantajajärjestöön.
93.
Tuomiossa Werhof esitetyt näkemykset direktiivin 77/187 3 artiklan 1 ja 2 kohdan tulkitsemisesta yhdessä on lisäksi esitetty yleisluonteisesti eivätkä ne vaikuta rajoittuvan tilanteeseen, jossa luovuttaja on asianomaisen työehtosopimuksen neuvotelleen ja tehneen työnantajajärjestön jäsen.
94.
Edellä esitetyn perusteella katson siis, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa ja direktiivin 2001/23 3 artiklan 1 ja 3 kohdan yhteisen tulkinnan perusteella työehtosopimukset, jotka eivät ole voimassa luovutushetkellä vaan jotka on neuvoteltu ja tehty luovutuksen jälkeen, eivät voi sitoa luovutuksensaajaa loputtomasti.
95.
Kuten tuomion Werhof 29 kohdassa täsmennettiin, direktiivin tavoite ”rajoittuu työntekijöiden niiden oikeuksien ja velvollisuuksien turvaamiseen, jotka olivat voimassa luovutuksen tapahtuessa” (
32
) eikä se ulotu tätä kauemmas. Direktiivillä 2001/23 ei siis taata, että työntekijää koskevat luovutuksensaajan palveluksessa samat työsuhteen ehdot, jotka olisivat voineet koskea häntä dynaamisen viittauslausekkeen perusteella, jos hän olisi pysynyt luovuttajan palveluksessa.
96.
Samassa tuomiossa todetaan lisäksi, ettei direktiivillä ”ole haluttu suojata pelkkiä odotuksia ja siis työehtosopimusten myöhemmistä muutoksista johtuvia mahdollisia etuja”, (
33
) ja tässä on varmasti ajateltu työehtosopimusten myöhempiin muutoksiin perustuvien työsuhteen ehtojen epävarmaa ja ennustamatonta luonnetta sekä tästä luovutuksensaajalle mahdollisesti aiheutuvia kielteisiä seurauksia.
97.
Kuten julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomer korostaa ratkaisuehdotuksessaan Werhof, (
34
)”jos tulevat työehtosopimukset vaikuttaisivat pysyvästi työnantajaan, joka ei osallistunut niiden neuvottelemiseen, – – työnantajalle, joka ei ole solminut työehtosopimusta, asetettaisiin enemmän velvollisuuksia kuin sopimuksen osapuolelle, minkä vuoksi ensin mainittu on epävarmassa tilanteessa ja sellaisen uhan alaisena, että sopimuslausekkeita laaditaan hänen tietämättään”.
98.
Unionin tuomioistuin vaikuttaa myöntäneen, että tietyssä vaiheessa luovutuksensaajan intressit edellyttävät, että työntekijöille luovutuksen yhteydessä myönnettävää suojaa rajoitetaan. Unionin tuomioistuin on viitannut tässä yhteydessä nimenomaisesti direktiivin 2001/23 3 artiklan 3 kohtaa vastanneessa direktiivin 77/187 3 artiklan 2 kohdassa oleviin rajoituksiin.
99.
Tuomion Werhof 28 kohdan mukaan kyseisellä säännöksellä ”rajoitetaan periaatetta, jonka mukaan sitä työehtosopimusta sovelletaan, johon työsopimuksessa viitataan”. Yksi näistä rajoituksista on se, että ”työsuhteen ehdot, joita säädellään tällä työehtosopimuksella, ovat voimassa vain sen irtisanomis‑ tai päättymispäivään asti, tai siihen asti, kunnes toinen työehtosopimus tulee voimaan tai kunnes toista työehtosopimusta aletaan soveltaa”, kuten saman tuomion 29 kohdassa selitetään.
100.
Olisi vastoin direktiivin 2001/23 3 artiklan 3 kohtaa, että saman direktiivin 3 artiklan 1 kohdan seurauksena luovutuksen jälkeen tehdyistä työehtosopimuksista, joihin viitataan työsopimukseen sisältyvässä lausekkeessa, tulisi luovutuksensaajaa sitovia, koska tämä ylittäisi direktiivin 3 artiklan 3 kohdassa nimenomaisesti säädetyn rajan.
101.
Näin ollen pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa luovuttaja tai luovutuksensaaja ei kumpikaan ole työehtosopimuksen sopimuspuolena, kyseiseen työehtosopimukseen viittaavaan lausekkeeseen voidaan vedota luovutuksensaajaa vastaan ainoastaan direktiivin 2001/23 3 artiklan 3 kohdassa säädetyissä rajoissa.
102.
Tällaista ratkaisua ei ole nähdäkseni mitään syytä muuttaa, vaikka liikkeen luovutus tapahtuisi saman konsernin sisällä. Unionin tuomioistuin on jo nimittäin todennut, että direktiiviä 77/187 voidaan soveltaa samaan konserniin kuuluvien kahden tytäryhtiön välillä. (
35
) Käsiteltävässä asiassa KLS FM sisällytti viittauslausekkeen työsopimuksiin silloin, kun se ei vielä kuulunut Asklepios-konserniin. Edellä mainitun oikeuskäytännön perusteella se seikka, että kyseisen lausekkeen dynaaminen luonne on kiistetty vasta sen jälkeen, kun KLS FM liittyi kyseiseen konserniin ja tarkemmin sanottuna kun se liikkeen osa, jossa kantajat työskentelevät, luovutettiin Asklepiosille, ei sulje pois direktiivissä 2001/23 säädettyjen säännösten soveltamista.
103.
Norjan hallitus korostaa tuomiossa Werhof kyseessä olleen asian ja nyt käsiteltävän asian erilaisia asiayhteyksiä.
104.
Tuomiossa Werhof kyseessä olleen asian taustalla olivat staattiseksi laadittu viittauslauseke ja työntekijöiden vaatimus siitä, että kyseistä lauseketta tulkittaisiin ikään kuin se olisi luonteeltaan dynaaminen. Tuomiossa todettiin, ettei direktiivi 77/187 edellyttänyt lausekkeen dynaamista luonnetta, ja tämän perustelemiseksi esitettiin yksityiskohtaisia syitä sille, miksi kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohtaa oli yhdessä saman direktiivin 3 artiklan 2 kohdan kanssa tulkittava siten, että tämäntyyppiset viittauslausekkeet on katsottava luonteeltaan staattisiksi. Toisin sanoen tuomiossa lueteltiin syyt, joiden vuoksi luovutuksensaajaa ei voitu pitää velvollisena soveltamaan luovutuksen jälkeen tehtyjen työehtosopimusten mukaisia palkankorotuksia.
105.
Pääasiassa kyseessä oleva tilanne on toisenlainen. Viittauslauseke on nimittäin laadittu dynaamiseksi. Työntekijät vaativat, että kyseisessä lausekkeessa viitattuun työehtosopimukseen liikkeen luovutuksen jälkeen tehtyihin muutoksiin on voitava vedota luovutuksensaajaa vastaan, ja ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta ottamaan kantaa siihen, onko direktiivi 2001/23 esteenä kyseisen lausekkeen dynaamiselle luonteelle.
106.
Näiden kahden asian taustalla olevien asiayhteyksien välinen ero ei saa kuitenkaan peittää taakseen sitä tosiseikkaa, että molemmissa on kyse samasta oikeudellisesta ongelmasta eli siitä, ovatko luonteeltaan dynaamiset viittauslausekkeet yrityksen luovutuksesta annettujen unionin johdetun oikeuden säännösten mukaisia.
107.
Vaikka näiden kahden asian taustalla olevat asiayhteydet eroavat toisistaan, tuomiossa Werhof esitetyt perustelut sille, miksi staattista lauseketta ei voi direktiivin 77/187 3 artiklan 1 kohdassa sekä saman direktiivin 3 artiklan 2 kohdassa säädetyn perusteella, yhdessä luettuina, tulkita ikään kuin se olisi luonteeltaan dynaaminen, ovat nähdäkseni samat, joiden perusteella unionin tuomioistuimen pitäisi nyt nähdäkseni todeta, että direktiivin 2001/23 3 artiklan 1 kohta, luettuna yhdessä saman direktiivin 3 artiklan 3 kohdan kanssa, on esteenä työehtosopimukseen viittaavan lausekkeen dynaamisen luonteen tunnustamiselle.
3. Jäsenvaltioiden mahdollisuus antaa työntekijöiden kannalta edullisempia säännöksiä: direktiivin 2001/23 8 artikla
108.
Muistutan, että direktiivin 2001/23 8 artiklan mukaan kyseinen direktiivi ”ei vaikuta jäsenvaltioiden oikeuteen soveltaa tai ottaa käyttöön työntekijälle edullisempia lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä tai sallia työntekijälle edullisempien työehtosopimusten tai työmarkkinaosapuolten välisten sopimusten soveltaminen tai edistää niiden soveltamista”.
109.
Kuten unionin tuomioistuin totesi tuomiossaan Alemo-Herron ym., tulkinta, jonka mukaan työehtosopimukseen viittaavat sopimuslausekkeet ovat dynaamisia, voi olla työntekijöiden kannalta edullisempi, jos lähdetään siitä, että työehtosopimusten tulevat muutokset lähtökohtaisesti parantavat työntekijöiden oikeuksia.
110.
Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa ei vaikuta kuitenkaan olevan mahdollista katsoa sillä perusteella, että direktiivin 2001/23 8 artiklan nojalla hyväksyttäisiin näin työntekijöiden kannalta edullisempi ratkaisu, että kansalliset tuomioistuimet voisivat tulkitsemalla viittauslausekkeiden olevan luonteeltaan dynaamisia, ohittaa direktiivin 2001/23 3 artiklan 1 ja 3 kohdan säännökset, jotka on saatettu kansallisen lainsäädännön osaksi BGB:n 613a §:llä.
111.
Saattaessaan direktiivin 2001/23 kansallisen lainsäädäntönsä osaksi Saksan liittotasavalta on nimittäin selvästi päättänyt turvata työehtosopimuksissa määrätyt työsuhteen ehdot väliaikaisesti ja erityisesti rajoittaa kyseisten työsuhteen ehtojen turvaaminen yhteen vuoteen. Näin ollen kansalliset tuomioistuimet eivät voi nähdäkseni antaa direktiivin 8 artiklan perusteella sellaista ratkaisua, joka olisi vastoin Saksan lainsäätäjän näin tekemää valintaa.
112.
Kuten lisäksi tuomiosta Alemo-Herron ym. käy ilmi, jäsenvaltioiden on direktiivin 2001/23 8 artiklaa täytäntöön pannessaan kunnioitettava perusoikeuskirjassa suojattuja perusoikeuksia.
113.
Käsiteltävää asiaa ei ole kuitenkaan mielestäni tarpeen tarkastella perusoikeuskirjalla suojattujen perusoikeuksien kannalta, sillä se voidaan ratkaista pelkästään direktiivin 2001/23 3 artiklan 1 ja 3 kohtaa soveltamalla. Tässä yhteydessä on täsmennettävä, että esitetyllä ratkaisulla pyritään välttämään asettamasta luovutuksensaajalle rajatta ja epävarmalla tavalla velvollisuuksia, jotka perustuvat tuleviin työehtosopimuksiin, joihin luovutuksensaaja ei voi vaikuttaa, ja siinä pyritään huolehtimaan myös unionin tuomioistuimen tuomiossa Alemo-Herron ym. mainitsemasta luovutuksensaajan elinkeinovapaudesta.
114.
Lisäksi sääntö, jonka mukaan luovutuksensaajan on turvattava luovutuksen yhteydessä työehtosopimuksessa määrätyt työsuhteen ehdot ainoastaan väliaikaisesti myös silloin, kun työsopimuksessa viitataan kyseiseen työehtosopimukseen, perustuu direktiivin 2001/23 3 artiklan 1 ja 3 kohtaan, sellaisina kuin ne on saatettu kansallisen oikeuden osaksi BGB:n 613a §:llä, joten nähdäkseni ei ole tarpeen tarkastella, onko luovutuksensaajalla Asklepiosin mainitsemalla tavalla Saksan sopimusoikeuden mukaisesti mahdollisuus muuttaa työsopimukseen sisältyvää viittauslauseketta yksipuolisesti tai yhteisymmärryksen perusteella.
IV Ratkaisuehdotus
115.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Bundesarbeitsgerichtille (liittovaltion työtuomioistuin, Saksa) seuraavasti:
Pääasioissa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa luovuttajan ja työntekijöiden välillä tehtyyn työsopimukseen sisältyy lauseke, joka viittaa sellaisessa työehtosopimuksessa määritettyihin työehtoihin, jonka neuvotteluissa luovuttaja tai luovutuksensaaja ei voi olla mukana, työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 12.3.2001 annetun neuvoston direktiivin 2001/23/EY 3 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä saman direktiivin 3 artiklan 3 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä tällaisen lausekkeen dynaamiselle luonteelle liikkeen luovutuksen jälkeen eli sille, että tällaisen lausekkeen tulkittaisiin viittaavan myös kyseisen työehtosopimuksen myöhempiin mukautuksiin. Sen sijaan direktiivin 2001/23 3 artiklan 1 ja 3 kohdan välinen suhde edellyttää, että työsopimuksessa olevan lausekkeen sisältämälle viittaukselle asetetaan kyseisen direktiivin 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu ajallinen rajoitus, jota sovelletaan työehtosopimuksessa sovittuihin työsuhteen ehtoihin.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	EYVL 2001, L 82, s. 16.
(
3
)	Työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14.2.1977 annettu neuvoston direktiivi (EYVL 1977, L 61, s. 26).
(
4
)	Tuomion Werhof 27 kohta.
(
5
)	Tuomion Werhof 28 kohta.
(
6
)	Tuomion Werhof 29 kohta.
(
7
)	Tuomion Werhof 29 kohta.
(
8
)	Tuomion Werhof 30 kohta.
(
9
)	Tuomion Werhof 31 kohta.
(
10
)	Tuomion Werhof 35 kohta.
(
11
)	Tuomion Werhof 36 kohta.
(
12
)	Tuomion Alemo-Herron ym. 25 kohta.
(
13
)	Tuomion Alemo-Herron ym. 26 ja 27 kohta.
(
14
)	Tuomion Alemo-Herron ym. 28 kohta.
(
15
)	Tuomion Alemo-Herron ym. 29 kohta.
(
16
)	Tuomion Alemo-Herron ym. 31 ja 32 kohta.
(
17
)	Tuomion Alemo-Herron ym. 33 kohta.
(
18
)	Tuomion Alemo-Herron ym. 34 kohta.
(
19
)	Tuomion Alemo-Herron ym. 35 kohta.
(
20
)	Tuomion Alemo-Herron ym. 36 kohta.
(
21
)	Ks. erityisesti tuomio 7.2.1985, Abels (135/83, EU:C:1985:55, 36 kohta).
(
22
)	Ks. erityisesti tuomio 27.11.2008, Juuri (C-396/07, EU:C:2008:656, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 6.3.2014, Amatori ym. (C-458/12, EU:C:2014:124, 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
23
)	Ks. erityisesti tuomio 14.9.2000, Collino ja Chiappero (C-343/98, EU:C:2000:441, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
24
)	Ks. erityisesti tuomio Werhof, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
25
)	Ks. ehdotus neuvoston direktiiviksi työntekijöiden oikeuksien ja etuuksien turvaamista yrityssulautumien, liikkeiden luovutusten ja yrityskeskittymien yhteydessä koskevien jäsenvaltioiden lainsäädännön säännösten ja määräysten lähentämisestä (KOM(74) 351 lopullinen).
(
26
)	Ks. kyseinen direktiiviehdotus, s. 6.
(
27
)	Tuomion Österreichischer Gewerkschaftsbund 23 kohta.
(
28
)	Tuomion Österreichischer Gewerkschaftsbund 24 kohta.
(
29
)	Tuomion Österreichischer Gewerkschaftsbund 25 kohta. Kursivointi tässä.
(
30
)	Tuomion Österreichischer Gewerkschaftsbund 26 kohta.
(
31
)	Ks. tuomio 27.11.2008, Juuri (C-396/07, EU:C:2008:656, 33 kohta).
(
32
)	Kursivointi tässä.
(
33
)	Tuomion Werhof 29 kohta.
(
34
)	C-499/04, EU:C:2005:686, 52 kohta.
(
35
)	Ks. tuomio 6.3.2014, Amatori ym. (C-458/12, EU:C:2014:124, 48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).