62005CC0458_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Sodišče je s tem predlogom za predhodno odločanje ponovno pozvano, naj razloži pojem gospodarske enote v smislu Direktive Sveta 2001/23/ES z dne 12. marca 2001 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov podjetij ali obratov(2) .
2. Oberster Gerichtshof (Avstrija) v bistvu sprašuje Sodišče, ali skupnost, ki zajema del upravnega osebja in del začasnega osebja podjetja za začasno zaposlovanje, lahko oblikuje gospodarsko enoto in tako zanjo pri prenosu na drugo podjetje za začasno zaposlovanje velja Direktiva 2001/23.
I – Pravni okvir
A – Pravo Skupnosti
3. Cilj Direktive 2001/23 je v skladu z njeno tretjo uvodno izjavo varovanje delavcev v primeru, ko se spremeni delodajalec, in zlasti zagotovitev, da se njihove pravice ohranijo.
4. Ta Direktiva nadomešča Direktivo Sveta 77/187/EGS(3), ki jo je zaradi jasnosti in racionalnosti spremenila.
5. V skladu s členom 1(1)(a) Direktive 2001/23, ki v bistvu povzema člen 1(1) Direktive 77/187, se Direktiva 2001/23 uporablja „za vsak prenos podjetja, obrata ali dela podjetja ali obrata na drugega delodajalca, ki je posledica pogodbenega prenosa ali združitve“. V skladu s členom 1(1)(b) te direktive se za prenos šteje „prenos gospodarske enote, ki ohrani svojo istovetnost, se pravi organiziranega skupka virov, katerega cilj je opravljanje gospodarske dejavnosti, ne glede na to, ali je ta dejavnost glavna ali stranska“(4) .
6. V skladu s členom 2(2), drugi pododstavek, (c) navedene direktive, države članice s področja uporabe Direktive 2001/23 ne smejo izvzeti začasnih delovnih razmerij v primerih, ko je preneseno podjetje za začasno zaposlovanje.
7. Za zagotovitev nadaljevanja pogodb ali delovnih razmerij s pridobiteljem(5), člen 3(1), prvi pododstavek, navedene direktive postavlja načelo, v skladu s katerim se, ko pride do prenosa podjetja, obrata ali dela podjetja ali obrata, pravice in obveznosti odsvojitelja(6), ki izhajajo iz na dan prenosa veljavne pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja, prenesejo na pridobitelja.
B – Nacionalno pravo
8. V Avstriji je bila Direktiva 2001/23 uveljavljena z zakonom o prilagoditvi pogodbe o zaposlitvi (Arbeitsvertragsrechts-Anpassungsgesetz, v nadaljevanju: AVRAG)(7) .
9. Člen 3(1) AVRAG določa, da ko je del obrata prenesen na drugega lastnika, ta postane delodajalec in prevzame pravice in obveznosti, ki izhajajo iz delovnih razmerij, ki so obstajala na dan prenosa k drugemu delodajalcu. Iz tega izhaja odgovornost pridobitelja za še odprte terjatve, ki izhajajo iz delovnega razmerja, ki je obstajalo v trenutku prenosa.
10. Glede na ustaljeno sodno prakso Oberster Gerichtshof je treba to določbo razlagati v skladu z Direktivo 2001/23 in ob upoštevanju sodne prakse Sodišča na tem področju.
II – Dejansko stanje in postopek v glavni stvari
A – Dejansko stanje
11. Podjetje Mayer & Co. GmbH (v nadaljevanju: Mayer) je podjetje za začasno zaposlovanje. Pred zadevnim prenosom so ga med drugim sestavljali direktor, g. S., pomočnica direktorja, ga. S., soproga g. S., poslovodja in svetovalec kupcev.
12. V družbi Mayer je bilo zaposlenih tudi 180 začasnih delavcev. Od 180 delavcev jih je bilo približno 60 napotenih k družbi Fa. Industrie Logistik Linz GmbH & Co KG (v nadaljevanju: ILL), največji stranki družbe Mayer.
13. Leta 2001 je družba ILL ge. S. predlagala ustanovitev novega podjetja za začasno zaposlovanje, ker se je družba Mayer znašla v finančnih težavah. Družba Princess Personal Service GmbH (v nadaljevanju: PPS) je bila torej ustanovljena z namenom izpolnitve zahtev družbe ILL. V družbi PPS je tako g. S. prevzel funkcijo industrijskega direktorja, ga. S. pa funkcijo komercialne direktorice. Družba ILL je prekinila delovna razmerja z družbo Mayer in postala glavna stranka družbe PPS.
14. Družba PPS je prevzela 40 od 60 začasnih delavcev, zaposlenih pri družbi Mayer, ki so bili napoteni k družbi ILL za delo za isto družbo. Poleg tega so bili poslovodja družbe Mayer, svetovalci kupcev, ostale stranke in začasni delavci, ki so bili napoteni k tej družbi, premeščeni v novo podjetje. Skupno je družba PPS prevzela tretjino osebja, zaposlenega pri družbi Mayer.
15. Delovna razmerja med družbo Mayer in njenimi zaposlenimi so prenehala 30. novembra 2002, med družbo PPS in istimi zaposlenimi pa so se začela 1. decembra 2002.
16. S sklepom z dne 19. decembra 2002 je bil zoper družbo Mayer uveden stečajni postopek.
B – Postopek
17. Družba Mayer 25 zaposlenim, ki jih je prevzela družba PPS, ni izplačala zadnjih plač, zato so se ti zaposleni odločili pri Landesgericht Wels proti PPS vložiti tožbo za izplačilo teh plač.
18. Zaposleni svoje zahteve utemeljujejo s tem, da je, ker je družba PPS prevzela upravno osebje družbe Mayer in njene stranke ter delavce, ki so bili dodeljeni za delo s temi strankami, šlo za prenos dela družbe Mayer na družbo PPS. Zato ti zaposleni ocenjujejo, da je družba PPS prevzela vse pravice in obveznosti, ki so izhajale iz prejšnjih delovnih razmerij družbe Mayer, ter da je njena obveznost izplačilo plač, ki jih ta družba ni izplačala.
19. Landesgericht Wels je s sodbo z dne 4. maja 2004 ugodilo tožbi tožečih strank. V skladu s sodno prakso Sodišča prve stopnje je šlo za prenos dela obrata na podlagi člena 3(1) AVRAG. Zato mora družba PPS zagotoviti izplačilo plač, ki jih ni izplačala družba Mayer.
20. Družba PPS je zoper to odločbo vložila pritožbo pri Oberlandesgericht Linz, ki je s sodbo z dne 12. oktobra 2004 potrdilo odločbo, sprejeto na prvi stopnji.
21. Družba PPS je nato pri Oberster Gerichtshof vložila zahtevo za „revizijo“. Meni, da ni bilo prenosa dela obrata, ker bi samo prenos stalne gospodarske enote lahko imel za posledico prenos pravic in obveznosti, ki izhajajo iz delovnih razmerij. V tem primeru po mnenju družbe PPS take gospodarske enote ni.
III – Vprašanje za predhodno odločanje
22. Oberster Gerichtshof je odločilo, da prekine odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predloži naslednje vprašanje:
„Ali gre za prenos obrata ali dela obrata v smislu člena 1 [Direktive 2001/23], če so brez opredeljive organizacijske strukture v okviru sodelovanja med dvema podjetjema za začasno zaposlovanje iz prvega podjetja za začasno zaposlovanje k drugemu podjetju za začasno zaposlovanje premeščeni pisarniški uslužbenec, direktor podružnice, svetovalec kupcem in poslovodja, da bi opravljali primerljive dejavnosti, z njimi pa je, prav tako v okviru tega sodelovanja med podjetjema, deloma ali popolnoma premeščenih tudi približno tretjina začasnih delavcev skupaj s pripadajočimi strankami (v različnem obsegu začasnega dela od treh do petdeset začasnih delavcev)?“
IV – Analiza
23. Predložitveno sodišče Sodišče v bistvu sprašuje, ali je mogoče Direktivo 2001/23 uporabiti v primeru, v katerem je celota, ki jo sestavlja del upravnega osebja in del začasnega osebja podjetja za začasno zaposlovanje, prenesena na drugo podjetje za začasno zaposlovanje, da bi tam opravljali primerljive dejavnosti za iste stranke.
24. Oberster Gerichtshof skuša tako izvedeti, ali prevzem te celote s strani drugega podjetja za začasno zaposlovanje lahko štejemo za prenos gospodarske enote v smislu te direktive.
25. To sodišče ima dvome glede uporabe merila gospodarske enote za podjetje za začasno zaposlovanje, ker ima tovrstno podjetje po definiciji malo zaposlenih v lastnem obratu v smislu organizacijske enote in ker njegova gospodarska dejavnost temelji predvsem na posredovanju delovne sile podjetjem uporabnikom.
26. V skladu s členom 1(1)(a) in (b) Direktive 2001/23 prenos podjetja obrata ali dela podjetja ali obrata zahteva izpolnitev treh pogojev. Najprej mora ta prenos zadevati gospodarsko enoto. Nato mora ta enota po navedenem prenosu ohraniti svojo istovetnost. Končno, tako opravljeni prenos mora biti posledica pogodbenega prenosa.
27. Zato se v zvezi s tem postavlja vprašanje, ali lahko del upravnega osebja podjetja za začasno zaposlovanje in del njegovega začasnega osebja tvori gospodarsko enoto, ali je ta enota zmožna po prenosu ohraniti svojo istovetnost, kot je ta v postopku v glavni stvari, in končno, ali je ta prenos posledica pogodbenega prenosa.
A – Obstoječi podatki, izvedeni iz sodne prakse
1. Obstoj gospodarske enote
28. Kot smo že navedli, se Direktiva 2001/23 v skladu s členom 1(1)(a) uporablja „za vsak prenos podjetja, obrata ali dela podjetja ali obrata na drugega delodajalca, ki je posledica pogodbenega prenosa ali združitve“.
29. Za razjasnitev pojmov podjetja, obrata in dela podjetja ali obrata jih je Sodišče strnilo v en sam pojem, „gospodarska enota“.(8) Ugotavljam, da je tudi del podjetja ali obrata opredeljen kot gospodarska enota.
30. Sodišče je nato pojasnilo, da se za gospodarsko enoto šteje stalna gospodarska enota, katere dejavnost ni omejena na izvajanje določenega projekta. Pojem enote se torej nanaša na organiziran skupek oseb in sredstev, ki omogočajo opravljanje gospodarske dejavnosti, ki zasleduje lasten cilj.(9)
31. Sodišče je tudi presodilo, da taka enota, če je dovolj strukturirana in neodvisna, nujno nima pomembnega premoženja, materialnega ali nematerialnega.(10)
32. Iz sodne prakse Sodišča prav tako izhaja, da mora pri presoji pogojev obstoja prenosa nacionalno sodišče upoštevati vrsto zadevnega podjetja ali obrata. Iz tega sklepamo, da se posamezni pomen, ki ga je treba pripisati tem različnim pogojem, v smislu Direktive 2001/23 nujno spreminja glede na dejavnost, ki se opravlja, in tudi glede na uporabljane postopke proizvodnje ali obratovanja.(11)
33. Sodišče je v zvezi s tem priznalo, da v določenih sektorjih, v katerih gospodarska dejavnost temelji predvsem na delovni sili, skupnost delavcev, ki jo trajno povezuje skupna dejavnost, lahko tvori gospodarsko enoto, če ni drugih proizvodnih dejavnikov(12) .
34. Sodišče je poleg tega presodilo, da okoliščina, da zadevno dejavnost zagotavlja en sam zaposleni, ne zadostuje za izključitev uporabe Direktive 77/187.(13) Gospodarsko enoto torej lahko sestavlja en sam zaposleni.
35. Zato menim, da v primeru prenosa podjetja ali dela podjetja, katerega dejavnost temelji predvsem na delovni sili, ne prevlada toliko organizacijski značaj subjekta, ampak prej izvajanje samostojne gospodarske dejavnosti.
2. Ohranitev istovetnosti gospodarske enote
36. Odločilno merilo za ugotovitev obstoja prenosa v smislu Direktive 2001/23 je, ali zadevna enota po prenosu ohrani svojo istovetnost, kar izhaja zlasti iz dejstva, da njegovo gospodarsko izkoriščanje učinkovito nadaljuje ali prevzame pridobitelj.(14)
37. Za ugotovitev, ali so izpolnjeni pogoji prenosa in ali je bila pri tem ohranjena istovetnost gospodarske enote, je treba upoštevati posebnost zadevnega podjetja ali obrata, in preveriti, ali so bila prenesena vsa sredstva, potrebna za nadaljevanje gospodarske dejavnosti.(15)
38. V okviru prenosa gospodarske enote, katere obratovalna sredstva temeljijo predvsem na delovni sili, je treba preveriti, ali je delodajalec prevzel bistveni del, v smislu števila in strokovnega znanja, osebja, ki ga je njegov predhodnik še posebej namenil za izvajanje gospodarske dejavnosti.(16)
39. Prav tako je treba upoštevati stopnjo podobnosti dejavnosti, izvajanih pred in po prenosu.(17)
3. Prenos, ki je posledica pogodbenega prenosa
40. Sodišče je presodilo, da je treba pojem pogodbenega prenosa presojati ob upoštevanju sistematike in namena Direktive 77/187.(18) Za ohranitev polnega učinka te direktive je Sodišče podalo zelo široko razlago tega pojma.
41. Primeri, v katerih je presodilo, da se uporablja navedena direktiva, so številni in raznoliki.(19) Tako je Sodišče na primer presodilo, da niti neobstoj pogodbene vezi med odstopnikom in pridobiteljem niti neobstoj prenosa lastništva ne moreta biti odločilnega pomena za uporabo Direktive 77/187.(20)
42. Po mnenju Sodišča se tako ta direktiva uporablja v vseh primerih zamenjav – v okviru pogodbenih razmerij – fizične ali pravne osebe, ki je odgovorna za obratovanje podjetja in ki prevzema obveznosti delodajalca do zaposlenih v podjetju.(21)
43. Odločilno merilo za ugotovitev pogodbenega prenosa torej ni obstoj pogodbene vezi med odstopnikom in pridobiteljem, temveč zamenjava osebe, odgovorne za obratovanje podjetja.
44. Ko so enkrat ugotovljeni ti podatki, je treba preveriti, ali prenos v postopku v glavni stvari izpolnjuje pogoje, ki se zahtevajo za uporabo Direktive 2001/23.
B – Uporaba sodne prakse v tem primeru
1. Obstoj gospodarske enote
45. Člen 1, točka 2, Direktive Sveta 91/383/EGS(22) opredeljuje začasna delovna razmerja kot razmerja med podjetjem za začasno zaposlovanje, ki je delodajalec, in delavcem, kadar slednji dobi nalogo, da dela za podjetje in pod nadzorom podjetja, ki uporablja njegove storitve in je stranka. Posebnost takega podjetja je torej v tristranskem odnosu med delodajalcem, delavcem in stranko.
46. Druga posebnost podjetja za začasno zaposlovanje je dejstvo, da je za njegovo dejavnost opravljanja storitev, ki je dobavljanje delovne sile, potrebnih le malo lastnih delavcev ter zelo malo osnovnih sredstev.
47. Kljub tem posebnostim menim, da ni nobenega dvoma, da se podjetje za začasno zaposlovanje lahko šteje za gospodarsko enoto.
48. Najprej bi namreč želel spomniti, da člen 2(2), drugi pododstavek, (c) Direktive 2001/23 zahteva, da države članice s področja uporabe te direktive ne izvzamejo pogodbe o zaposlitvi ali delovnem razmerju samo zato, ker gre za začasno delovno razmerje in ker je podjetje, ki je preneseno, podjetje za začasno zaposlovanje.
49. Nato, kot smo že prej navedli, obstoj gospodarske enote predpostavlja izvajanje gospodarske dejavnosti. Vendar, kot v tem primeru, ker skupnost, ki jo tvorita del upravnega osebja in del začasnega osebja podjetja za začasno zaposlovanje, dobavlja delovno silo podjetjem uporabnikom v zameno za plačilo, s tem prispeva del prometa družbe Mayer(23) .
50. Končno se mi zdi, da je podjetje, sestavljeno iz upravnega in začasnega osebja, znotraj PPS še naprej delovalo povsem avtonomno. Ta enota, ki se je ločila od družbe Mayer, je namreč nadaljevala z opravljanjem svoje gospodarske dejavnosti v okviru družbe PPS. Navedena enota torej deluje tako v okviru družbe Mayer kot tudi v okviru družbe PPS. Je samostojna in dejansko obstaja zunaj družbe Mayer.
51. Zato menim mislim, da skupnost, sestavljena iz dela upravnega osebja in dela začasnega osebja podjetja za začasno zaposlovanje, ki nadaljuje z opravljanjem samostojne gospodarske dejavnosti, tvori gospodarsko enoto v smislu dela obrata.
2. Ohranitev istovetnosti gospodarske enote
52. Videli smo, da je treba v skladu s sodno prakso Sodišča za ugotovitev, ali je bila istovetnost gospodarske enote, katere obratovalna sredstva temeljijo predvsem na delovni sili, ohranjena tudi po prenosu, preveriti, ali je delodajalec prevzel bistveni del, v smislu števila in strokovnega znanja, osebja, ki je bilo določeno za opravljanje gospodarske dejavnosti pred navedenim prenosom.
53. V zadevi v glavni stvari so bili pisarniški uslužbenci, svetovalci strank in delavci, ki so jim bile zaupane posebne naloge za stranke, določeni za izvajanje istih dejavnosti za račun istih strank. Poleg tega iz spisa prav tako izhaja, da so bile vsem delavcem, premeščenim iz družbe Mayer v družbo PPS, dodeljene naloge, ki zahtevajo posebna strokovna znanja, kot so naloge voznika žerjava ali voznika viličarja. Zato iz navedenega sklepam, da so bili ti delavci premeščeni zaradi njihovega znanja in izkušenj.
54. Skupnost delavcev se je torej nadaljevala tudi po zadevnem prenosu, ker je upravno in začasno osebje še naprej opravljalo svoje naloge, prav tako pa so bili začasni delavci še naprej napoteni k istim strankam.
55. Zato menim, da je bila istovetnost gospodarske enote po prenosu ohranjena.
3. Prenos, ki je posledica pogodbenega prenosa
56. Kot sem že navedel, pogodbeni prenos v smislu Direktive 2001/23 predpostavlja zamenjavo osebe, odgovorne za obratovanje podjetja, v skladu s široko razlago tega pojma s strani Sodišča, da bi se zagotovil polni učinek te direktive.
57. Elementi zadeve v glavni stvari se povsem skladajo s to razlago Sodišča, saj iz predložitvene odločbe izhaja, da je družba PPS s tem, ko je prevzela dejavnost gospodarske enote družbe Mayer in nadaljevala z njenim obratovanjem v enaki obliki, postala odgovorna za to gospodarsko enoto in je sklepala nova delovna razmerja z zaposlenimi in delavci, ki so bili sprva zaposleni pri družbi Mayer.
58. Ozko razumevanje pojma pogodbenega prenosa bi sicer v tem primeru vodilo do iste rešitve. Predložitveno sodišče v vprašanju, ki ga je postavilo Sodišču, namreč navaja, da se prenos v postopku v glavni stvari izvede „v okviru sodelovanja med dvema podjetjema za začasno zaposlovanje“.
59. Če bi sicer imeli razloge za dvom o obstoju takega pogodbenega prenosa, bi morali upoštevati ostale elemente, ki bi vodili do enakega rezultata.
60. Dejansko lahko le ugotovimo, da se datum, ko je bil zoper družbo Mayer uveden stečajni postopek, in datum izvedbe prej opisanega prenosa podjetja ujemata.
61. Zato ne moremo zavrniti možnosti, da gre za postopek, katerega namen je sanacija gospodarske dejavnosti in njeno izkoriščanje na donosen način, potem ko se odpravijo vse nakopičene in neizpolnjene obveznosti.
62. V skladu z načelom fraus omnia corrumpit takšen položaj, če bi o njem moralo presojati nacionalno sodišče, ne sme ogrožati pravic delavcev, ne glede na pravni konstrukt, uporabljen v izogib upoštevnim pravilom, med katerimi so predvsem tista iz Direktive 2001/23.
63. Glede na prej navedene ugotovitve menim, da se Direktiva 2001/23 uporablja v situaciji, v kateri je celota, ki jo sestavljata del upravnega osebja in del začasnega osebja podjetja za začasno zaposlovanje, prenesena na drugo podjetje za začasno zaposlovanje, da bi se tam izvajale primerljive dejavnosti za iste stranke.
V – Predlog
64. V teh okoliščinah predlagam, da Sodišče na vprašanje, ki ga je zastavilo Oberster Gerichtshof, odgovori:
„Direktiva Sveta 2001/23/ES z dne 12. marca 2001 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov podjetij ali obratov, se uporablja, kadar je celota, ki jo sestavljata del upravnega osebja in del začasnega osebja podjetja za začasno zaposlovanje, prenesena na drugo podjetje za začasno zaposlovanje, da bi se tam izvajale primerljive dejavnosti za iste stranke.“
(1) .
(2)  –	UL L 82, str. 16.
(3)  –	Direktiva z dne 14. februarja 1977 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov obratov (UL L 61, str. 26).
(4)  –	V skladu z osmo uvodno izjavo Direktive 2001/23 člen 1(1)(b) te direktive pomeni pojasnitev pojma prenosa ob upoštevanju sodne prakse Sodišča. Ta pojasnitev ni spremenila področja uporabe Direktive 77/187.
(5)  –	V skladu s členom 2(1)(b) Direktive 2001/23 je pridobitelj opredeljen kot „vsaka fizična ali pravna oseba, ki zaradi prenosa [...] postane delodajalec v podjetju, obratu ali delu podjetja ali obrata“.
(6)  –	V skladu s členom 2(1)(a) Direktive 2001/23 je odstopnik opredeljen kot „vsaka fizična ali pravna oseba, ki zaradi prenosa […] preneha biti delodajalec v podjetju, obratu ali delu podjetja ali obrata“.
(7)  –	BGBl. 456/1993.
(8)  –	Videli smo, da je Direktiva 2001/23 v nadaljevanju prevzela ta pojem v členu 1(1)(b).
(9)  –	Glej zlasti sodbe z dne 19. septembra 1995 v zadevi Rygaard (C‑48/94, Recueil, str. I‑2745, točka 20); z dne 11. marca 1997 v zadevi Süzen (C‑13/95, Recueil, str. I‑1259, točka 13), in z dne 15. decembra 2005 v zadevi Güney‑Görres in Demir (C‑232/04 in C‑233/04, ZOdl., str. I‑11237, točka 32).
(10)  –	Glej zlasti sodbo z dne 10. decembra 1998 v zadevi Hernández Vidal in drugi (C‑127/96, C‑229/96 in C‑74/97, Recueil, str. I‑8179, točka 27).
(11)  –	Glej zlasti sodbo z dne 10. decembra 1998 v zadevi Hidalgo in drugi (C‑173/96 in C‑247/96, Recueil, str. I‑8237, točka 31).
(12)  –	Zgoraj navedena sodba Süzen (točka 21).
(13)  –	Glej sodbo z dne 14. aprila 1994 v zadevi Schmidt (C‑392/92, Recueil, str. I‑1311, točka 15).
(14)  –	Glej zlasti sodbo z dne 18. marca 1986 v zadevi Spijkers (24/85, Recueil, str. 1119, točki 11 in 12), ter zgoraj navedeni sodbi Rygaard (točka 15) in Süzen (točka 10).
(15)  –	Glej zlasti zgoraj navedeno sodbo Hidalgo in drugi (točka 31 in navedena sodna praksa).
(16)  –	Glej zlasti zgoraj navedeno sodbo Hidalgo in drugi (točka 32 in navedena sodna praksa).
(17)  –	Glej zlasti sodbo z dne 20. novembra 2003 v zadevi Abler in drugi (C‑340/01, Recueil, str. I‑14023, točka 33).
(18)  –	Glej zlasti sodbo z dne 7. februarja 1985 v zadevi Abels (135/83, Recueil, str. 469, točki 12 in 13).
(19)  –	Glej zlasti točko 30 sklepnih predlogov generalnega pravobranilca Ruiz‑Jarabo Colomerja v zadevi Allen in drugi (sodba z dne 2. decembra 1999, C‑234/98, Recueil, str. I‑8643).
(20)  –	Glej zgoraj navedeno sodbo Hidalgo in drugi (točki 22 in 23 ter navedena sodna praksa) glede neobstoja pogodbene vezi, in sodbo z dne 17. decembra 1987 v zadevi Ny Mølle Kro (287/86, Recueil, str. 5465, točka 12) glede neobstoja prenosa lastništva.
(21)  –	Glej zlasti sodbi z dne 15. junija 1988 v zadevi Bork International (101/87, Recueil, str. 3057, točka 13), in z dne 7. marca 1996 v zadevi Merckx in Neuhuys (C‑171/94 in C‑172/94, Recueil, str. I‑1253, točka 28 in navedena sodna praksa).
(22)  –	Direktiva z dne 25. junija 1991, s katero se dopolnjujejo ukrepi za spodbujanje izboljšav glede varnosti in zdravja pri delu za delavce z delovnim razmerjem za določen čas ali z začasnim delovnim razmerjem (UL L 206, str. 19).
(23)  –	Glede tega je Sodišče v sodbi z dne 11. decembra 1997 v zadevi Job Centre (C‑55/96, Recueil, str. I‑7119) med drugim presodilo, da v okviru konkurenčnega prava pojem podjetja zajema vse enote, ki izvajajo gospodarsko dejavnost, in da je dejavnost dobavljanja delovne sile gospodarska dejavnost (točki 21 in 25).