62006CC0314_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Uvod
1. V postopku v glavni stvari poteka pred francoskim Cour de Cassation spor med Société Pipeline Méditerrannée et Rhône (SPMR) in francosko carinsko upravo(2) v zvezi z oprostitvijo trošarin za gorivo, ki je zaradi tehnične okvare izteklo iz naftovoda.
2. Oprostitev iz člena 14(1) Direktive Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov(3) pri tem pogojuje, da je primanjkljaj nastal v okviru odloga plačila trošarine kot posledica naključnih dogodkov ali višje sile oziroma da ga je treba šteti kot primanjkljaj, ki izhaja iz narave izdelka. Cour de Cassation je Sodišče zaprosilo za razlago teh pojmov.
II – Pravni okvir
A – Direktiva 92/12
3. Na podlagi člena 3(1) se Direktiva na ravni Skupnosti uporablja za mineralno olje, alkohol in alkoholne pijače ter tobačne proizvode.
4. V njenem členu 5(1) je nastanek obveznosti plačila trošarine določen tako:
„Obveznost plačila trošarine za proizvode iz člena 3(1) nastane v trenutku, ko so proizvedeni na ozemlju Skupnosti, opredeljenem v členu 2, ali če se na to ozemlje uvozijo.
‚Uvoz trošarinskih proizvodov‘ pomeni vnos tega izdelka na ozemlje Skupnosti […]“
5. Člen 6(1) pa določa nastanek trošarine v ožjem smislu, torej nastanek davčne obveznosti:
„1. Obveznost za plačilo trošarine nastane ob sprostitvi v porabo ali ko se ugotovi primanjkljaj, od katerega je treba plačati trošarino v skladu s členom 14(3).
Sprostitev trošarinskih proizvodov v porabo je:
a) vsaka odprema, tudi nepravilna, iz režima odloga plačila trošarine;
b) vsaka proizvodnja teh proizvodov, tudi nepravilna, zunaj režima odloga plačila trošarine;
c) vsak uvoz teh proizvodov, tudi nepravilen, če ti proizvodi niso pod režimom odloga plačila trošarine.“
6. Člen 14 Direktive določa, pod katerimi pogoji so primanjkljaji oproščeni plačila trošarine:
„1. Imetniki trošarinskih skladišč so oproščeni plačila trošarine za primanjkljaje, ki nastanejo pod režimom odloga plačila trošarine in so posledica naključnih dogodkov ali višje sile ter jih ugotovi pooblaščenec pristojne države članice. Oprostitev plačila trošarine velja tudi za primanjkljaje, ki nastanejo med proizvodnjo in predelavo, skladiščenjem ter prevozom pod režimom odloga plačila trošarine in izhajajo iz narave izdelka. Vsaka država članica določi pogoje za odobritev oprostitve. Te oprostitve se uporabljajo tudi za gospodarske subjekte iz člena 16 med prevozom proizvodov pod režimom odloga plačila trošarine.
2. Primanjkljaje iz odstavka 1, ki nastanejo med prevozom proizvodov znotraj Skupnosti pod režimom odloga plačila trošarine, je treba ugotoviti v skladu s pravili namembne države članice.
3. Brez poseganja v člen 20 se trošarina na manko, ki ni primanjkljaj iz odstavka 1, in od primanjkljajev, za katere se ne odobri oprostitev iz odstavka 1, pobere po stopnjah, ki se v ustrezni državi članici uporabljajo v času, ko pristojni organi ugotovijo, da se je primanjkljaj pojavil ali, če je potrebno, ko je bil manko zabeležen.“
B – Nacionalna zakonodaja
7. Člen 158 C francoskega carinskega zakonika, ki je po navedbah predložitvenega sodišča namenjen prenosu Direktive 92/12, določa:
„Primanjkljaji za proizvode, ki se skladiščijo v naftnih skladiščih, se ne obdavčijo, če se upravi dokaže:
1. da so posledica naključnega dogodka ali višje sile [cas fortuit ou de force majeure];
2. ali da izhajajo iz narave izdelka. Za to se lahko v uredbah finančnega ministra za vsako vrsto blaga in vsako vrsto prevoza določi pavšalna meja dovoljenih, davka prostih primanjkljajev.“
III – Dejansko stanje in vprašanji za predhodno odločanje
8. Na območju občine Saint-Just-Chaleyssin (Département Isère) je iz naftovoda nekaj dni uhajalo gorivo. Družba SPMR je v tem cevovodu v Švico prevažala gorivo, za katero je bilo odloženo plačilo trošarin. Nato je cevovod 1. januarja 1997 počil. Pri tem je iz njega izteklo gorivo, od katerega je bilo s tal mogoče rešiti le njegov del.
9. Nato je družba SPMR zaprosila za oprostitev trošarin za 795.201 litrov goriva, ki naj bi bili izgubljeni. Po zavrnitvi vloge je carinsko upravo neuspešno tožila zaradi plačila davka. Cour d’appel je nato tožbi delno ugodilo in ugotovilo, da ni bil podan primer naključnega dogodka oziroma višje sile v smislu člena 158 C carinskega zakonika. Kot višja sila se v francoskem pravu štejejo le taki dogodki, ki jih ni mogoče niti predvideti niti odvrniti in so zadevnemu nastali zaradi zunanjih vzrokov.
10. Družba SPMR je zoper to ugotovitev vložila pritožbo na Cour de Cassation. Družba SPMR podredno navaja, da bi bilo treba primanjkljaj v vsakem primeru razlagati z naravo blaga. Cour de Cassation je s sodbo z dne 11. julija 2006 Sodišču predložilo naslednji vprašanji za predhodno odločanje:
1. Ali je treba pojem višje sile kot vzroka primanjkljajev v okviru odloga v smislu člena 14(1) Direktive Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov razumeti v smislu okoliščin, ki niso predvidljive, se jim ni mogoče izogniti in izvirajo iz vzroka, ki ni odvisen od imetnika trošarinskega skladišča, če se ta sklicuje na okoliščine v zahtevku za oprostitev trošarine, ali pa zadostuje, da se imetnik trošarinskega skladišča okoliščinam ni mogel izogniti?
2. Ali se primanjkljaj iz cevovoda izlitega dela proizvodov, ki je nastal zaradi njihovega tekočega stanja in značilnosti tal, na katerih je prišlo do izlitja, ki preprečujejo njihovo ponovno pridobitev, kar povzroči zavezanost za plačilo trošarine, sme obravnavati kot primanjkljaj, ki je nastal zaradi narave izdelka v smislu člena 14(1) Direktive Sveta 92/12?
11. Pred Sodiščem so stališča zavzele francoska, italijanska in poljska vlada ter Komisija Evropskih skupnosti.
IV – Presoja
A – Uvodne ugotovitve
12. V členu 6(1) Direktive 92/12 je določeno, da obveznost za plačilo trošarine ne nastane le ob sprostitvi v porabo, temveč tudi ko se ugotovi primanjkljaj, od katerega je treba plačati trošarino v skladu s členom 14(3) Direktive 92/12. Vendar je primanjkljaj v skladu s členom 14(1) oproščen davka, če primanjkljaj v okviru odloga plačila trošarine nastane kot posledica:
– naključnih dogodkov ( cas fortuit ),
– višje sile ( force majeure ) ali
– narave izdelka.
13. Predložitveno sodišče želi zdaj s prvim predloženim vprašanjem razjasniti, ali pomeni izteklo gorivo primanjkljaj zaradi višje sile, z drugim vprašanjem pa, ali se lahko šteje kot „primanjkljaj“ v smislu tretje skupine primanjkljajev, ki so oproščeni plačila trošarin.
14. V zvezi s tem je treba izpostaviti dvoje. Prvič, v členu 14(1) navedene pojme je treba šteti za avtonomne pojme prava Skupnosti.
15. Člen 14(1)(3) Direktive 92/12 sicer določa, da vsaka država članica določi pogoje za odobritev oprostitve. Kot pravilno ugotavlja Komisija, pa člena 14(1)(3) Direktive 92/12 ni mogoče razumeti tako, da so države članice same, v smislu svojih nacionalnih ureditev, pristojne za opredelitev upoštevnih pojmov „višja sila“ in „primanjkljaj“.
16. V skladu s četrto uvodno izjavo Direktive 92/12 morajo biti zaradi ureditve in delovanja notranjega trga obveznosti plačila trošarine v vseh državah članicah enake. Ta cilj direktive bi bil ogrožen, če bi bile materialne predpostavke za oprostitev odvisne le od opredelitve znakov dejanskega stanja v nacionalnem pravu. V nasprotju s tem pa se pristojnost držav članic za določitev pogojev za odobritev oprostitve razteza le na tiste podrobnejše okoliščine odobritve oprostitev – kot so podrobnosti upravnih postopkov –, ki v Direktivi niso urejene, in ne na vsebino teh oprostitev.(4)
17. Poleg tega je Sodišče pojem „višje sile“ doslej tudi na drugih pravnih področjih vselej razlagalo kot pojem prava Skupnosti, kljub nacionalnim konceptom.(5)
18. Kot drugo predhodno opombo je treba izpostaviti, da je glede na okoliščine, ki jih opisuje predložitveno sodišče, nedvomno podan „primanjkljaj“ goriva v smislu Direktive 92/12. To velja, kot pravilno navaja Komisija, celo, če se pojem razlaga skladno s podobnim pojmom iz člena 4 Direktive 79/623/EGS(6) . Sodišče je v zvezi s to določbo odločilo, da primanjkljaj ni podan, če obstaja nevarnost, da bo manjkajoče blago prišlo v trgovski obtok Skupnosti, kar je zlasti mogoče pri tatvini.(7) V tem primeru pa je gorivo nepovratno odteklo v tla, tako da je bilo treba zmes odstraniti kot odpadek. S tem je izključeno, da je gorivo prišlo v trgovski obtok.
B – Prvo vprašanje za predhodno odločanje
19. Predložitveno sodišče daje s prvim vprašanjem za predhodno odločanje Sodišču na izbiro dve možnosti v zvezi s podrobnejšo določitvijo pojma višje sile. Sprašuje, ali mora biti dogodek, ki je sprožil primanjkljaj, nepredvidljiv in neodvrnljiv ter povzročen zunaj sfere imetnika skladišča oziroma ali šteje le nezmožnost odvrnitve.
20. Postavitev tega vprašanja očitno temelji na konceptu višje sile iz francoskega prava. Kot pravilno navaja Komisija, pa glede na dejstvo, da gre za razlago avtonomnega pojma prava Skupnosti, vendarle ni primerna uporaba izrazoslovja, kot je to iz sklepa o predložitvi, ki ga zaznamuje nacionalno razumevanje. V nadaljevanju je treba torej razviti samostojno opredelitev pojma „višja sila“.
21. Čeprav predložitevno sodišče izrecno ne sprašuje o pojmu naključja ( cas fortuit ), je treba najprej razjasniti razmerje med tem pojmom in „primanjkljajem“ zaradi višje sile.
1. Razmerje med pojmoma naključje ( cas fortuit ) in višja sila
22. V skladu z nemško različico Direktive 92/12 lahko poleg primanjkljaja zaradi višje sile do oprostitve privede tudi naključni dogodek. Pri tem je treba v skladu z besedilom kot naključni dogodek razumeti vsak nepovraten primanjkljaj stvari, ne da bi bil ta odvisen od podrobnejših okoliščin iz sfere imetnika skladišča ali njegove odgovornosti. Ker je izteklo gorivo poniknilo v tla in ga ni mogoče ponovno uporabiti, bi bil ob ločenem obravnavanju podan primer naključja. V skladu s tem bi bilo treba kljub obstoju višje sile izteklo količino oprostiti.
23. Vendar se nemška različica razlikuje od drugih jezikovnih različic Direktive. Kolikor je razvidno, te različice pojma višje sile ne primerjajo s pojmom naključnega dogodka, temveč z ustreznim francoskim pojmom cas fortuit, ki ga je treba v nemščini prevesti kar z besedo „naključje“.(8) Če različne jezikovne različice pravnega ak ta med seboj odstopajo oziroma dopuščajo najmanj prostor za različne razlage, je treba sporno določbo razlagati glede na splošno sistematiko in namen ureditve, katere del je.(9)
24. Ob upoštevanju sistematike ureditve je treba pojem naključnega dogodka, kot v drugih jezikovnih različicah, razumeti v smislu naključja.(10) Če bi bilo treba namreč pod pojmom naključnega dogodka razumeti vsakršen dokončni primanjkljaj – ali je zakrivljen ali ne –, bi pri tem primanjkljaj zaradi višje sile pretežno izgubil svoj samostojni pomen. Primanjkljaj zaradi višje sile je namreč v večini primerov povezan z naključnim uničenjem blaga.(11)
25. Poleg tega je mogoče pojmovno dvojnico, ki se uporablja v tem primeru, najti tudi v drugih pravnih predpisih, na primer v členu 45(2) Statuta Sodišča.(12) Tam je ta v nemščino prevedena kot „višja sila oziroma naključje“. Zato je treba izhajati iz tega, da je treba oprostitev odobriti le za primanjkljaje zaradi naključja oziroma višje sile in ne že zaradi preprostega uničenja blaga.
26. Predložitveno sodišče sprašuje neposredno o razlagi pojma „višja sila“, ne da bi se spuščalo v pojem naključja ( cas fortuit ). To je mogoče pojasniti kar s tem, da se pojma v francoskem pravu po večinskem mnenju prekrivata in ju ni treba strogo ločevati(13), kot to počne nemško pravo(14) .
27. Tudi v pravu Skupnosti doslej Sodišče ni razmejevalo(15), temveč je pojmovni dvojnici pogosto, brez podrobnejšega pojasnila, z istimi merili presojalo skupaj.(16) Vendar je Sodišče v središče večinoma postavilo pojem višje sile in pojmu naključja ni pripisalo samostojnega pomena.(17) Iz tega izhaja, da je treba pri presoji dati poudarek razlagi pojma višje sile.
2. Razlaga pojma višja sila
28. Sodišče pojma višje sile v smislu člena 14(1) Direktive 92/12 doslej ni podrobneje razlagalo. Kljub temu je imelo večkrat priložnost, da ta pojem pojasni v povezavi z drugimi predpisi. V prvem koraku bom predstavila sodno prakso, ki je bila izdana v zvezi z drugimi pravnimi področji, in nato raziskala, ali jo je mogoče na Direktivo 92/12 prenesti neomejeno oziroma prilagojeno.
a) Sodna praksa Sodišča na drugih področjih
29. Pretežni del sodne prakse v zvezi z višjo silo se nanaša na predpise o skupni ureditvi trga na področju kmetijstva. Sodišče pa je moralo o razlagi pojma odločiti tudi že v sodni praksi v zvezi s členom 45 svojega Statuta.
30. V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba pojem višje sile razumeti v smislu okoliščin, ki so tuje tistemu, ki se nanje sklicuje, ter niso običajne in predvidljive, hkrati pa se njihovim posledicam kljub vsej skrbnosti ne bi bilo mogoče izogniti.(18) Iz tega izhaja, da pojem višje sile in tudi pojem naključja vsebujeta objektivni in subjektivni znak, od katerih se prvi nanaša na neobičajne okoliščine, ki so zunaj sfere gospodarskega subjekta, drugi pa sovpada z dolžnostjo prizadetega, v skladu s katero se mora na posledice neobičajnih dogodkov pripraviti tako, da brez prekomernega žrtvovanja sprejme primerne ukrepe.(19)
31. Sodišče je sicer večkrat poudarilo, da pojem na različnih področjih uporabe prava Skupnosti nima enake vsebine in da je treba njegov pomen določiti glede na pravni okvir, v katerem učinkuje.(20) Kljub temu naj bi zgoraj navedena opredelitev veljala „kljub posebnostim posebnih področij, na katerih se uporablja“.(21) Tako je jasno, da opredelitve v vsakem kontekstu urejanja ni treba ponovno izoblikovati, temveč se mora splošna opredelitev v določenih primerih le prilagoditi.
b) Prenos na obravnavani primer
32. V tem primeru se postavlja vprašanje, ali je v okoliščinah, kakršne so v obravnavanem primeru, v skladu z znano opredelitvijo podan primer višje sile.
33. Ta opredelitev s subjektivnega vidika določa, da se posledicam dogodka ni mogoče izogniti niti ob izvajanju zahtevane skrbnosti. Tudi stranke tega postopka soglašajo, da je neobstoj krivde oziroma neskrbnega ravnanja temeljna predpostavka za obstoj višje sile, torej da višja sila v vsakem primeru ni podana, če tisti, ki se nanjo sklicuje, ni izkazal skrbnosti, ki se zahteva v posamičnem primeru.
34. Italijanska vlada v zvezi s tem zatrjuje, da je obstoj višje sile izključen že zato, ker ni izključeno malomarno ravnanje družbe SPMR pri vzdrževanju naftovoda. Kot pravilno poudarjajo Komisija ter francoska in italijanska vlada, pa je Sodišče tisto, ki mora presoditi, ali je družbi SPMR mogoče očitati ravnanje, ki je v nasprotju s skrbnostjo.
35. Vendar le neobstoj krivde v skladu z zgoraj navedeno opredelitvijo ne zadostuje. Poleg tega mora biti vzročni dogodek neobičajen in nepredvidljiv, tisti, ki se na višjo silo sklicuje, pa nanj ne sme vplivati. S tem mora biti dodatno izpolnjeno merilo, ki ga Sodišče opisuje tako: okoliščine morajo biti neobičajne in zunaj sfere gospodarskega subjekta.
36. Povod za izlitje goriva je bila v obravnavanem primeru reža v naftovodu in zlasti razpoke naftovoda, ki so sledile. Tako je bila razlog za izlitje tehnična odpoved naftovoda. Vendar spadajo dogodki, ki so tesno povezani s sposobnostjo delovanja tehničnih sredstev, ki jih uporablja upravljavec naftovoda, načeloma v njegovo sfero, saj ima upravljavec neposredni vpliv na njihovo izbiro in vzdrževanje ter gre za uresničenje (čeprav majhnega) poslovnega tveganja.
37. Dvom obstaja tudi glede neobičajnosti in nepredvidljivosti take tehnične odpovedi, saj je Sodišče v preteklosti zanju postavilo zelo visoka merila. Tako dogodka ni štelo za neobičajnega in nepredvidljivega že, če je šlo za redek pojav.(22) V skladu s tem se niti razmeroma redka tehnična odpoved ne bi štela kot neobičajna in nepredvidljiva, saj gre pri nevarnosti tehnične odpovedi za tveganje, ki je značilno za vsako tehnično sredstvo. Vprašanje, ali gre pri nastanku reže izjemoma za tako redek pojav, da upravljavec na njegov nastanek razumno ne bi mogel računati, je vprašanje o dejstvih, na katero mora odgovoriti predložitveno sodišče.
38. Zato višja sila ob uporabi običajne opredelitve v okoliščinah, kakršne so te, s pridržkom nadaljnjega ugotavljanja dejstev, ni podana.
3. Prilagoditev opredelitve za Direktivo 92/12?
39. Komisija meni, da je treba opisano opredelitev kljub temu prilagoditi posebnostim vsebine ureditve in ciljem Direktive. Po njenem mnenju izpade dogodek iz sfere odgovornosti imetnika skladišča že, če se mu ni mogoče izogniti kljub izvajanju zahtevane skrbnosti. Če se dodatno zahteva, da mora škodni dogodek na naftovod delovati od zunaj ter mora biti nepredvidljiv, to privede do enostranske porazdelitve tveganja v breme imetnika skladišča. To ne bi bilo pravično tudi zato, ker ima imetnik skladišča dovoljenje na podlagi člena 12 Direktive 92/12.
40. Družba SPMR po eni strani poudarja, da ni bilo sporno, da je bilo blago v tem primeru uničeno, s čimer naj bi bilo zagotovljeno, da ne more priti v trgovski obtok Skupnosti. Po drugi strani zatrjuje, da ni kriva za primanjkljaj. V takšnih okoliščinah pa z vidika ciljev Direktive po njenem mnenju ni razloga za odmero trošarin.
41. Vendar je treba temu ugovarjati z jasnim besedilom Direktive 92/12. Ta ugotovitev primanjkljaja šteje za samostojno dejansko stanje obdavčitve in ne postavlja popolnoma ovrgljive domneve, da je prišlo manjkajoče blago v trgovski obtok Skupnosti.
42. Tudi ob upoštevanju argumentacije Komisije v zvezi s pravično porazdelitvijo tveganja se posebej široka razlaga pojma višje sile ne zdi nujna.
43. V zvezi s tem je treba najprej upoštevati, da Direktiva obdavčitev primanjkljaja določa kot pravilo, oprostitev pa le kot izjemo. Izjeme pa je treba razlagati ozko. Poleg tega že pojem višje sile napeljuje na to, da obsega le majhno število primerov.
44. Mnenje družbe SPMR in Komisije ne nazadnje ne pomeni nič drugega kot to, da naj se merilo višje sile izenači z bistveno širšim pojmom neobstoja krivde. Krivda kot merilo pa v davčnem pravu ni znana. Nasprotno, porazdelitev tveganj temelji za potrebe obdavčitve potrošnih dobrin na delitvi vplivnih sfer in ne na spoštovanju določenih meril skrbnosti. V zadevi gre zlasti za vprašanje, kdo nosi davčne posledice, ko pride do značilnega poslovnega tveganja. Pri tem spada tehnična odpoved transportnega sredstva, ki ga je uporabljal imetnik skladišča, v njegovo sfero tveganja.
45. Komisiji in družbi SPMR je treba priznati, da s tem imetnik skladišča nosi zelo visoko tveganje za plačilo davka za izgubljeno blago. Kljub temu je to tveganje utemeljeno s tem, da je za transport blaga, ki se obdavči že pri proizvodnji ali uvozu v območje Skupnosti, in njegov nadzor odgovoren imetnik skladišča.(23) Za zagotovitev neomejenega prehoda blaga v tretje države se plačilo davčne obveznosti v obdobju prevoza odloži. Ker začne torej za imetnika skladišča veljati poseben režim, ki je zanj ugodnejši, se ne zdi nepravično, če se mu v obdobju tega režima naloži tveganje, ki izvira iz njegove sfere.
46. Dejstvo, da mora dobiti imetnik skladišča v skladu s členom 12 Direktive 92/12 dovoljenje in da ima v skladu s členom 13 določene obveznosti, ne more privesti do tega, da se mu davčna tveganja za transport trošarinskega blaga po naftovodu deloma odvzamejo in preložijo na državo. Dovoljenje naj bi le zagotovilo, da je imetnik skladišča dovolj zanesljiv za postopek odmere trošarin.
47. Tudi oprostitev jamstva v okviru odloga plačila trošarine, ki jo člen 15(3), drugi stavek, dovoljuje za transport po fiksnem cevovodu, upošteva le okoliščino, da je pri tej vrsti transporta nevarnost manipulacij in izgub manjša. Če pa v nasprotju s pričakovanji vseeno pride do primanjkljaja, ostane pri opisani porazdelitvi sfer tveganje. Prav tako niti dovoljenje države za postavitev cevovoda ne utemeljuje njenega solidarnega jamstva za trošarine za primanjkljaje, ki izvirajo iz tehnične odpovedi cevovoda.
48. Nazadnje je treba zavrniti argument, da blago dejansko sploh ni bilo dostavljeno v porabo, temveč se je izgubilo. Dejansko davčno stanje namreč ne zahteva, da je bilo trošarinsko blago dejansko porabljeno namensko. Če bi bilo tako, bi moral dobitnik blaga, ki je že plačal davek, prejeti njegovo vračilo, če se obdavčeno blago uniči pred njegovo namensko porabo. Tega pa Direktiva ne predvideva. Tako na primer ni podan zahtevek za vračilo davka, če kupcu po nakupu iz vrečke zdrsne steklenica vina, ki se razlije po cesti, kar brez dvoma ni bila predvidena poraba.
4. Vmesni sklep
49. Nazadnje je treba torej ugotoviti, da se zdi opredelitev višje sile, ki se je oblikovala skozi ustaljeno sodno prakso, primerna tudi za obravnavano vsebino.
50. Zato je treba na prvo vprašanje odgovoriti tako, da pojem višje sile, kot vzroka primanjkljajev v okviru odloga plačila trošarine v smislu člena 14(1) Direktive 92/12, predpostavlja, da je primanjkljaj nastal zaradi neobičajnih in neodvrnljivih dogodkov, na katere tisti, ki se nanje sklicuje, ni imel vpliva, ter katerih posledicam se ta kljub izvajanju zahtevane skrbnosti ni mogel izogniti.
C – Drugo vprašanje
51. Drugo vprašanje je, ali je ponikanje izlite nafte v tla mogoče šteti kot primanjkljaj, ki izhaja iz narave izdelka, in sicer iz dejstva, da gre za tekočino.
52. Vse stranke, z izjemo družbe SPMR, se strinjajo, da v tem primeru ne gre za trošarine prosti primanjkljaj v smislu člena 14(1) Direktive 92/12. Kajti že samo besedilo pojma „primanjkljaje[v], ki […] izhajajo iz narave izdelka“, obsega le tiste primanjkljaje, ki nastanejo le zaradi naravnih
vzrokov, ob pomanjkanju posebnih okoliščin.(24) Pomisliti velja, na primer, na izhlapevanje kot posledico hlapljivosti določenih snovi.
53. V predloženem primeru je primanjkljaj prvotno nastal zaradi reže in nadaljnjih razpok cevovoda, torej zaradi nesreče. Zato gre primarno za primanjkljaj zaradi nesreče in ne za naravni primanjkljaj pri običajnem
transportu, ki ga je treba pojasniti samo
z naravo izdelka.
54. Tega ne more spremeniti niti dejstvo, da je nadaljnje ponikanje nafte v tla omogočila šele njena tekoča značilnost. Kajti sicer bi bilo treba vsako izlitje nafte in njeno nadaljnje ponikanje v tla, ne glede na predhodni vzrok izlitja, pojasniti z naravo izdelka in oprostiti trošarin – celo pri namernem in izpodbojnem ravnanju prevoznika.(25) To bi nasprotovalo zgoraj pojasnjeni odgovornosti imetnika skladišča za njegovo vplivno sfero.
55. To razlago, kot navaja francoska vlada, potrjuje dejstvo, da so številne države članice izdale predpise za določanje mejnih vrednosti za trošarin prosti naravni primanjkljaj, ki temeljijo na empiričnih vrednostih.
56. Tudi sklicevanje družbe SPMR na sklepne predloge v zadevi Esercizio Magazzini Generali(26) v tem delu ni pravilno. Kajti ne glede na to, ali so tamkajšnji primeri(27) ustrezni za pojasnitev člena 11 Direktive 69/74(28), je šlo v tej zadevi za določbo, katere besedilo ni skladno z do ločbo, ki je odločilna v obravnavanem primeru: Če tamkajšnji člen 11, katerega razlaga je potrebna, govori o količinah, „ki […] so bile uničene zaradi lastnosti blaga“ oziroma v francoščini preprosto „pertes […] dues […] à des causes dépendant de la nature des marchandises“, potem je v tem primeru oprostitev podana le za „primanjkljaj“ oziroma za „pertes naturelles “.
V – Predlog
57. Na podlagi predhodnih trditev predlagam Sodišču, naj na vprašanja za predhodno odločanje Cour de Cassation odgovori tako:
1. Pojem višje sile kot vzroka primanjkljajev v okviru odloga v smislu člena 14(1) Direktive Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov predpostavlja, da je primanjkljaj nastal zaradi neobičajnih in neodvrnljivih dogodkov, na katere tisti, ki se nanje sklicuje, ni imel vpliva, in katerih posledicam se ta kljub izvajanju zahtevane skrbnosti ni mogel izogniti.
2. Primanjkljaj iz cevovoda izlitega dela proizvodov, ki je nastal zaradi njihovega tekočega stanja in značilnosti tal, na katerih je prišlo do izlitja, ki preprečujejo njihovo ponovno pridobitev, se ne more šteti za primanjkljaj, ki je nastal zaradi narave izdelka v smislu člena 14(1) Direktive Sveta 92/12.
(1) .
(2)  –	Natančneje: Administration des douanes et droits indirects (uprava za posredne carine in dajatve) in Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières (nacionalna direkcija za carinske poizvedbe in preiskave, v nadaljevanju: DNRED).
(3)  –	Direktiva Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov (UL L 76, str. 1). Direktiva je bila medtem večkrat spremenjena, vendar spremembe niso zadevale določb, na katere se nanaša predmet spora.
(4)  –	V tem smislu glej sodbo z dne 15. junija 2006 v zadevi Heintz van Landewijck (C-494/04, ZOdl., str. I-5381, str. 41) in k podobnemu členu 13A(1) Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih sodbo z dne 26. maja 2005 v zadevi Kingscrest in Montecello (C-498/03, ZOdl., str. I-4427, točka 24 z nadaljnjimi sklicevanji) ter moje sklepne predloge z dne 15. decembra 2005 v zadevi Solleveld in van den Hout-van Eijnsbergen (C-443/04 in 444/04, ZOdl., str. I-3617, točka 21).
(5)  –	Primerjaj sodbe, navedene v opombah 18 in 19. Glej na primer odločitve, navedene v opombah 18 in 19.
(6)  –	Direktiva Sveta z dne 25. junija 1979 o uskladitvi zakonov in drugih predpisov o carinskem dolgu (UL L 179, 17. 7. 199, str. 31).
(7)  –	Glej sodbo z dne 5. oktobra 1983 v zadevi Esercizio Magazzini Generali (186/82 in 187/82, Recueil, str. 2951, točka 14).
(8)  –	Glej na primer naslednje jezikovne različice, v katerih je bila Direktiva prvotno sprejeta: EN: fortuitous events; ES: caso fortuito; IT: casi fortuiti; DK.: haendelige begivenheder; NL: toevallige omstandigheden; PT: casos fortuitos; GR: τυχαία περιστατικά.
(9)  –	Glej sodbe z dne 27. marca 1990 v zadevi Cricket St. Thomas (C-372/88, Recueil, str. I-1345, točka 19); z dne 9. marca 2006 v zadevi Zuid-Hollandse Milieufederatie und Natuur en Milieu (C‑174/05, ZOdl., str. I-2443, točka 20) in z dne 23. novembra 2006 v zadevi ZVK (C-300/05, ZOdl., str. I-11169, točka 16).
(10)  –	V Avstriji in Nemčiji je Direktiva v tem delu prenesena dobesedno, kar bi lahko z vidika pomena pravnega pojma naključja v teh pravnih sistemih privedlo do vsebinskih odstopanj od Direktive (glej na primer člen 38 avstrijskega Mineralölsteuergesetzes 1995 (BGBl. št. 630/1994) in člen 14(1) nemškega Energiesteuergesetzes (BGBl. I 2006, 1534)).
(11)  –	Le pri primanjkljaju zaradi tatvine (če se ta šteje za primer višje sile) stvar ni „uničena“.
(12)  –	Glej na primer člen 45(2) Statuta Sodišča.
(13)  –	V zvezi s tem glej: Terré/Simler/Lequette, Droit civil – Les obligations, Éditions Dalloz, 9. izdaja, 2005, točka 581 z nadaljnjimi sklicevanji.
(14)  –	Tam se pogosto razlikuje med „enostavnim naključjem“ in višjo silo kot „povečanim naključjem“.
(15)  –	Vprašanje, ali obstaja razlika med pojmoma, je Sodišče izrecno pustilo odprto v sodbi z dne 15. decembra 1994 v zadevi Bayer proti Komisiji (C-195/91 P, Recueil, str. I-5619, točka 33).
(16)  –	Glej sodbo Sodišča z dne 2. marca 1967 v zadevi SIMET proti visoki oblasti (C-25/65, Recueil, str. 42 in 56), sklep z dne 5. marca 1993 v zadevi Ferriere Acciaierie Sarde proti Komisiji (C-102/92, Recueil, str. I-801, točka 20) in v opombi 15 navedeno sodbo Bayer proti K, točka 32.
(17)  –	Le v zgoraj v opombi 16 navedeni sodbi SIMET proti visoki oblasti (točka 56), v zvezi s členom 45 Statuta, ki je v tem pogledu ostala osamljena, je Sodišče, ne da bi razmejilo pojem višje sile, sprejelo naključje, da je tožba na Sodišče prispela šele štiri dni po njenem prejetju v Luksemburgu.
(18)  –	Ustaljena sodna praksa: glej sodbe Sodišča z dne 5. februarja 1987 v zadevi Denkavit (C-145/85, Recueil, str. 565, točka 11); z dne 7. decembra 1993 v zadevi Huygen (C-12/92, Recueil, str. I-6381, točka 31); z dne 5. oktobra 2006 v zadevi Komisija proti Nemčiji (C-105/02, ZOdl., str. I-9659, točka 89) in z istega dne v zadevi Komisija proti Belgiji (C-377/03, ZOdl., str I-9733, točka 95).
(19)  –	Glej v opombi 15 navedeno sodbo Bayer proti Komisiji, točka 32, in sklep z dne 18. januarja 2005 v zadevi Zuazaga Meabe proti UUNT (C-325/03 P, ZOdl., str. I-403, točka 25).
(20)  –	Glej v opombi 18 navedeno sodbo Huygen, točka 30, ter sodbo z dne 29. septembra 1998 v zadevi First City Trading in drugi (C-263/97, Recueil, str. I-5537, točka 41).
(21)  –	Glej v opombi 16 navedeno sodbo Ferriere Acciaierie Sarde proti Komisiji, točka 20.
(22)  –	V sodbi z dne 13. oktobra 1993 v zadevi An Bord Bainne und Inter-Agra (C-124/92, Recueil, str. I-5061, točka 15) Sodišče na primer ni štelo za neobičajno in nepredvidljivo, da so bili pravni predpisi države izvoznice, ki so nespremenjeni veljali 30 let, spremenjeni brez predhodne objave in obrazložitve.
(23)  –	Primerjaj člen 5(1) Direktive 92/12.
(24)  –	Posebej jasno je to v francoščini: „perte naturelle“.
(25)  –	To je mogoče še celo nadaljevati: ne nazadnje je za vsako uničenje blaga kriva njegova lastnost, kot na primer gorljivost pri uničenje zaradi gorenja, lomljivost pri razbitju ipd.
(26)  –	Sklepni predlogi generalnega pravobranilca Mancinija z dne 6. julija 1983 v zadevi Esercizio Magazzini Generali (186/82 in 187/82, Recueil, str. 2951).
(27)  –	Generalni pravobranilec tam v točki 3 kot primer uničenja, ki izhaja iz narave izdelka, navaja kurilno olje, ki se je zaradi poškodbe cisterne, v kateri je bilo, izlilo na cesto.
(28)  –	Direktiva Sveta z dne 4. marca 1969 o uskladitvi zakonov in drugih predpisov o carinskih skladiščih (UL L 58, str. 7).