62023CJ0233_RES
Zadeva C‑233/23
Alphabet Inc. in drugi
proti
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložil Consiglio di Stato)
Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 25. februarja 2025
„Predhodno odločanje – Konkurenca – Prevladujoči položaj – Člen 102 PDEU – Digitalni trgi – Digitalna platforma – Zavrnitev podjetja s prevladujočim položajem, ki je razvilo digitalno platformo, da tretjemu podjetju, ki je razvilo aplikacijo, omogoči dostop do te platforme z zagotavljanjem interoperabilnosti navedene platforme in te aplikacije – Ocena nepogrešljivosti dostopa do digitalne platforme – Učinki očitanega ravnanja – Objektivna utemeljitev – Nujnost, da podjetje s prevladujočim položajem razvije predlogo za kategorijo aplikacij, da se omogoči dostop – Opredelitev upoštevnega prodajnega trga“
Prevladujoči položaj – Zloraba – Zavrnitev podjetja s prevladujočim položajem, da drugemu podjetju dopusti dostop do proizvoda ali storitve, potrebnih za njegovo dejavnost – Infrastruktura, ki jo je razvilo podjetje s prevladujočim položajem, da bi se njena uporaba omogočila tretjim podjetjem, in ne le zaradi svoje dejavnosti – Presoja, ali pomenijo zlorabo – Uporaba pogoja nepogrešljivosti dostopa do te infrastrukture s strani podjetja, ki je zaprosilo za dostop – Neobstoj
(člen 102 PDEU)
(Glej točke od 37 do 52.)
Prevladujoči položaj – Zloraba – Pojem – Objektivni pojem, ki se nanaša na ravnanja, ki lahko vplivajo na sestavo trga in s katerimi se lahko ovira ohranitev ali razvoj konkurence – Obveznosti, ki jih ima prevladujoče podjetje – Izvajanje konkurence zgolj na podlagi učinkovitosti – Merila presoje – Prakse, ki bi lahko imele protikonkurenčne učinke na trgu – Okoliščine, ki jih je mogoče upoštevati
(člen 102 PDEU)
(Glej točke od 54 do 61.)
Prevladujoči položaj – Zloraba – Zavrnitev podjetja s prevladujočim položajem, da zagotovi interoperabilnost aplikacije, ki jo je razvilo tretje podjetje, s to platformo – Objektivna utemeljitev – Pogoji – Dokazno breme – Obveznosti podjetja s prevladujočim položajem v primeru neupravičene zavrnitve
(člen 102 PDEU)
(Glej točke od 70 do 81.)
Prevladujoči položaj – Zadevni trg – Razmejitev – Ločeni trgi – Opredelitev prodajnega trga – Merila presoje – Opredelitev potencialnega trga – Neobstoj obveznosti natančne opredelitve zadevnega trga proizvodov in zadevnega geografskega trga
(člen 102 PDEU)
(Glej točke od 83 do 86.)
Povzetek
Sodišče, ki mu je bil predložen predlog za sprejetje predhodne odločbe, je v velikem senatu pojasnilo pogoje, pod katerimi lahko zavrnitev podjetja s prevladujočim položajem, da zagotovi interoperabilnost med svojo digitalno platformo in aplikacijo tretje osebe, pomeni zlorabo in povzroči protikonkurenčne učinke. Pojasnjuje tudi okoliščine, na katere se je mogoče sklicevati kot na objektivno utemeljitev take zavrnitve, in obveznosti, ki jih ima podjetje s prevladujočim položajem, če taka zavrnitev ni utemeljena.
Družba Google LLC je hčerinska družba družbe Alphabet Inc., ki nadzira družbo Google Italy s sedežem v Italiji. Družba Google je leta 2015 predstavila sistem Android Auto, ki uporabnikom mobilnih naprav, ki delujejo z operacijskim sistemom Android OS, omogoča dostop do aplikacij, ki so na teh napravah, na zaslonu informacijsko‑razvedrilnega sistema motornega vozila.
Družba Enel X Italia Srl, družba iz skupine Enel, ki upravlja več kot 60 % polnilnih postaj, ki so na voljo za električna motorna vozila v Italiji, je leta 2018 od družbe Google zahtevala, naj sprejme potrebne ukrepe za zagotovitev interoperabilnosti JuicePass, njene aplikacije za polnjenje električnih motornih vozil, s sistemom Android Auto.
Družba Enel X Italia se je zaradi zavrnitve družbe Google obrnila na italijanski organ, pristojen za konkurenco. Ta organ je v svoji odločbi iz leta 2021 ugotovil, da je ravnanje družbe Google, s katerim je ta ovirala in zavlačevala razpoložljivost aplikacije JuicePass v sistemu Android Auto, pomenilo zlorabo prevladujočega položaja v smislu člena 102 PDEU, in družbam Alphabet, Google in Google Italy naložil globo v višini več kot 100 milijonov EUR.
Te družbe so pri italijanskem upravnem sodišču vložile tožbo zoper to odločbo. Ker je bila ta tožba zavrnjena, so vložile pritožbo pri Consiglio di Stato (državni svet, Italija), ki se je odločil Sodišču postaviti vprašanje o razlagi pojma „zloraba prevladujočega položaja“ v smislu člena 102 PDEU v primeru zavrnitve dostopa, kakršna je ta v obravnavani zadevi.
Presoja Sodišča
Potem ko je Sodišče predlog za sprejetje predhodne odločbe razglasilo za dopusten, je na prvem mestu obravnavalo vprašanje, ali to, da podjetje s prevladujočim položajem, ki je razvilo digitalno platformo, zavrne zahtevo tretjega podjetja po zagotovitvi interoperabilnosti te platforme z aplikacijo, ki jo je razvilo to tretje podjetje, lahko pomeni zlorabo prevladujočega položaja, čeprav navedena platforma ni nepogrešljiva za komercialno uporabo navedene aplikacije na prodajnem trgu, v smislu sodne prakse, ki izhaja iz sodbe Bronner. (
1
)
Sodišče je najprej opozorilo, da člen 102 PDEU sankcionira ravnanja podjetij s prevladujočim položajem, kot so tista, ki z drugačnimi sredstvi, kot je konkurenca na podlagi učinkovitosti, ovirajo ohranjanje obstoječe konkurence ali razvoj te konkurence na trgu, na katerem je konkurenca že oslabljena prav zaradi prisotnosti enega ali več podjetij s prevladujočim položajem.
V teh okoliščinah je Sodišče v sodbi Bronner presodilo, da zavrnitev dostopa do infrastrukture, ki jo je podjetje s prevladujočim položajem razvilo zaradi svojih dejavnosti in ki jo ima v lasti, lahko pomeni zlorabo prevladujočega položaja, ne le če je ta zavrnitev taka, da bi odpravila vsakršno konkurenco na zadevnem trgu, ki jo predstavlja prosilec za dostop, in je ni mogoče objektivno utemeljiti, temveč tudi, če je infrastruktura sama po sebi nujno potrebna za opravljanje njegove dejavnosti, tako da ne bi obstajal noben dejanski ali potencialni nadomestek za to infrastrukturo.
Naložitev teh pogojev je bila utemeljena z okoliščinami te zadeve, ki niso vključevale nobenega drugega ravnanja razen zavrnitve podjetja s prevladujočim položajem, da konkurentu omogoči dostop do infrastrukture, ki jo je razvilo zaradi lastne dejavnosti.
To, da se podjetju s prevladujočim položajem, ker njegova zavrnitev pomeni zlorabo, naloži obveznost sklepanja pogodb s konkurenčnim podjetjem, da bi se temu konkurenčnemu podjetju omogočil dostop do njegove infrastrukture, še posebej posega v njegovo svobodo sklepanja pogodb in njegovo lastninsko pravico. Poleg tega bi bilo podjetje s prevladujočim položajem, če bi bil tak dostop prelahko odobren, deležno manj spodbude, da bi vlagalo v učinkovito infrastrukturo ter v razvoj kakovostnih proizvodov in storitev v interesu potrošnikov, druga podjetja pa ne bi bila spodbujena, da razvijejo konkurenčno infrastrukturo.
Kadar pa je podjetje s prevladujočim položajem razvilo infrastrukturo, da bi tretjim podjetjem omogočilo uporabo te infrastrukture, se pogoj, ki ga je Sodišče določilo v sodbi Bronner in se nanaša na nepogrešljivost navedene infrastrukture za opravljanje dejavnosti povpraševalca po dostopu, ne uporablja, ker ni utemeljen niti z ohranitvijo svobode sklepanja pogodb in lastninske pravice podjetja s prevladujočim položajem niti s potrebo po spodbujanju tega podjetja k naložbam. To, da se od podjetja s prevladujočim položajem zahteva, naj tretjemu podjetju omogoči dostop do navedene infrastrukture, bistveno ne spremeni poslovnega modela, na katerem temelji ta razvoj.
V obravnavanem primeru je očitno – kar mora preveriti predložitveno sodišče – da podjetje, ki je imetnik digitalne platforme, digitalne platforme ni razvilo zgolj zaradi svoje dejavnosti, saj je dostop do te digitalne platforme odprt za tretja podjetja. Zato zavrnitev dostopa do navedene digitalne platforme lahko pomeni zlorabo prevladujočega položaja, čeprav ta platforma ni nepogrešljiva za komercialno uporabo zadevne aplikacije na prodajnem trgu, lahko pa povzroči, da je ista aplikacija za potrošnike privlačnejša.
Na drugem mestu, Sodišče je razsodilo, da čeprav so tako podjetje, ki je od podjetja s prevladujočim položajem zahtevalo, naj zagotovi interoperabilnost svoje digitalne platforme, kot tudi konkurenti prvega podjetja, ki so ostali dejavni na trgu, na katerega spada ta aplikacija, in so razvili svoj položaj na tem trgu, čeprav jim ni bila zagotovljena taka interoperabilnosti, ta okoliščina sama po sebi ne kaže na to, da zavrnitev podjetja s prevladujočim položajem, da ugodi tej zahtevi, ne more imeti protikonkurenčnih učinkov.
Sodišče je opozorilo, da je ravnanje podjetja s prevladujočim položajem mogoče opredeliti kot zlorabo, če se dokaže, da je dejanska ali potencialna posledica tega ravnanja omejevanje konkurence z izključitvijo enako učinkovitih konkurenčnih podjetij z zadevnega trga ali zadevnih trgov ali s preprečevanjem njihovega razvoja na teh trgih.
Vendar za to opredelitev ni treba dokazati, da je bil želeni rezultat takega ravnanja, to je izrinjenje konkurentov z zadevnega trga, dosežen. Zato lahko organ, pristojen za konkurenco, ugotovi kršitev člena 102 PDEU tako, da na podlagi otipljivih dokazov dokaže, da je zadevno ravnanje dejansko lahko povzročilo protikonkurenčne učinke.
Ohranitev iste stopnje konkurence na zadevnem trgu ali celo razvoj konkurence na tem trgu namreč ne pomeni nujno, da zadevno ravnanje ne more imeti protikonkurenčnih učinkov. Natančneje, Sodišče je poudarilo, da to, da tako ravnanje pomeni zlorabo, ni odvisno od zmožnosti konkurentov, da take učinke ublažijo.
Sodišče je na tretjem mestu preučilo objektivne utemeljitve, na katere se je mogoče sklicevati za utemeljitev zavrnitve dostopa, kot je ta v obravnavani zadevi, in morebitne obveznosti, ki jih ima podjetje s prevladujočim položajem, če taka zavrnitev ni utemeljena. V zvezi s tem ugotavlja, da je zavrnitev zagotovitve interoperabilnosti aplikacije tretje osebe z digitalno platformo podjetja s prevladujočim položajem lahko objektivno utemeljena, če bi dodelitev take interoperabilnosti ogrozila celovitost zadevne platforme ali varnost njene uporabe ali če iz drugih tehničnih razlogov ne bi bilo mogoče zagotoviti te interoperabilnosti.
Če ni tako, mora podjetje s prevladujočim položajem zagotoviti interoperabilnost v razumnem roku, pri čemer mora hkrati upoštevati težave, s katerimi se to podjetje srečuje pri tem razvoju, in potrebe tretjega podjetja ter po potrebi zagotoviti ustrezno finančno nadomestilo, ki mora biti pravično in sorazmerno glede na dejanske stroške razvoja in pravico podjetja s prevladujočim položajem, da od tega pridobi ustrezen dobiček.
Na četrtem in zadnjem mestu, Sodišče je ugotovilo, da se organ, pristojen za konkurenco, za presojo obstoja zlorabe v obliki zavrnitve podjetja s prevladujočim položajem, da zagotovi interoperabilnost aplikacije tretje osebe z njegovo digitalno platformo, lahko omeji na opredelitev trga, na katerem ima lahko ta zavrnitev protikonkurenčne učinke, tudi če je ta trg le potencialen. Ta opredelitev ne zahteva nujno natančne opredelitve zadevnega trga proizvodov in zadevnega geografskega trga, zlasti če se prodajni trg še razvija ali se hitro razvija, tako da njegov obseg v trenutku, ko se izvaja domnevna zloraba, ni popolnoma opredeljen.
(
1
)	Sodba z dne 26. novembra 1998, Bronner (C‑7/97, EU:C:1998:569).