62007B0456
SKLEP SPLOŠNEGA SODIŠČA (tretji senat)
z dne 12. februarja 2010 (
*1
)
V zadevi T-456/07,
Evropska komisija, ki jo zastopata J.-F. Pasquier in D. Martin, zastopnika,
tožeča stranka,
proti
Prevajalskemu centru za organe Evropske unije (CdT), ki ga je sprva zastopal G. Vandersanden, nato L. Levi, odvetnika,
tožena stranka,
zaradi predloga za razglasitev ničnosti domnevne odločbe, s katero naj bi CdT zavrnil plačilo dela prispevkov, ki ga za financiranje pokojninskega sistema Skupnosti plača delodajalec, v splošni proračun za proračunska leta od 1998 do 2005,
SPLOŠNO SODIŠČE (tretji senat),
v sestavi J. Azizi, predsednik, E. Cremona, sodnica, in S. Frimodt Nielsen (poročevalec), sodnik,
sodni tajnik: E. Coulon,
sprejema naslednji
Sklep
Pravni okvir
Pokojninski sistem Skupnosti
1
Člen 83 Kadrovskih predpisov za uradnike Evropskih Skupnosti v različici, ki je veljala pred 1. majem 2004 (v nadaljevanju: stari kadrovski predpisi) in po tem datumu (v nadaljevanju: novi kadrovski predpisi), določa:
„1.   Izplačila dajatev po tem pokojninskem sistemu bremenijo proračun Skupnosti. Države članice skupno jamčijo za plačilo teh dajatev v skladu z lestvico za financiranje takšnih odhodkov.
[…]
2.   Uradniki prispevajo eno tretjino stroškov financiranja tega sistema pokojninskega zavarovanja […]“
2
Člen 83a(2), vstavljen v nove kadrovske predpise, določa:
„Agencije, ki iz splošnega proračuna Evropske unije ne dobivajo subvencij, v ta proračun plačajo celoten znesek prispevkov, potrebnih za financiranje sistema.“
Finančni predpisi
3
Možnost, da institucije ugotavljajo terjatve, za katere menijo, da so do njih upravičene, je določena v členu 72(2) Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 z dne 25. junija 2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti (UL L 248, str. 1, popravek UL 2003, L 25, str. 43, v nadaljevanju: finančna uredba), ki se uporablja od . Ta člen določa:
„Institucija lahko z odločbo, ki je izvršljiva v smislu člena 256 […] ES, formalno ugotovi terjatev nasproti osebam, ki niso države.“
Določbe, ki veljajo za CdT
Določbe, ki veljajo celotno sporno obdobje
4
Centre de traduction des organes de l’Union européenne (Prevajalski center za organe Evropske unije, CdT) je agencija, ki je bila ustanovljena z Uredbo Sveta (ES) št. 2965/94 z dne 28. novembra 1994 o ustanovitvi Prevajalskega centra za organe Evropske unije (UL L 314, str. 1). CdT je pravna oseba (člen 3 Uredbe št. 2965/94) in ima svoj proračun. Njegova naloga je, da organom iz člena 2 Uredbe št. 2965/94, lahko pa tudi institucijam, zagotavlja prevajalske storitve. Sodeluje tudi v Medinstitucionalnem odboru za prevajanje in tolmačenje. Sedež ima v Luxembourgu (Luksemburg).
5
Člen 9 Uredbe št. 2965/94 določa:
„1.   [CdT] vodi direktor, ki ga imenuje uprava na predlog Komisije za obdobje petih let; direktor je lahko ponovno imenovan.
2.   Direktor je pravni zastopnik [CdT]. Pristojen je za:
—
ustrezno pripravo in izvrševanje delovnega programa in sklepov, ki jih sprejme uprava,
—
upravljanje,
—
opravljanje nalog, dodeljenih [CdT],
—
izvrševanje proračuna,
—
vse zadeve v zvezi z osebjem in
—
pripravo sej uprave.
3.   Direktor odgovarja upravi.“
6
Člen 17 Uredbe št. 2965/94 določa, da za osebje CdT veljajo pravila in predpisi, ki se uporabljajo za uradnike in druge uslužbence Evropskih skupnosti.
7
Uredba št. 2965/94 je bila dvakrat spremenjena. Prva sprememba, ki se uporablja od 17. novembra 1995, je bila uvedena z Uredbo Sveta (ES) št. 2610/95 z dne (UL L 268, str. 1). Druga, ki se uporablja od, izhaja iz Uredbe Sveta (ES) št. 1645/2003 z dne (UL L 245, str. 13).
Določbe, ki se uporabljajo za leta od 1998 do 2002
8
Člen 10 Uredbe št. 2965/94 v različici, ki se uporablja za proračunska leta od 1998 do 2002 in izhaja iz Uredbe št. 2610/95, določa:
„1.   Pripravi se ocena vseh prihodkov in odhodkov [CdT] za vsako proračunsko leto, ki ustreza koledarskemu letu, in se vključi v proračun [CdT].
(a)
Prihodki in odhodki, prikazani v proračunu [CdT], morajo biti uravnoteženi.
(b)
Ob upoštevanju določb iz pododstavka (c) v zvezi z začetnim obdobjem, prihodki izhajajo iz plačil agencij in uradov, ki jim [CdT] nudi svoje storitve […], za delo, ki ga zanje opravlja.
(c)
V začetnem obdobju, ki ne presega treh proračunskih let:
—
uradi in agencije ter institucije in organi, ki jim [CdT] nudi svoje storitve, na začetku proračunskega leta prispevajo povprečni znesek iz svojega proračuna, izračunan na podlagi najboljših možnih podatkov, ki se usklajuje z vidika dejansko opravljenega dela,
—
iz splošnega proračuna Evropskih skupnosti se [CdT] lahko nameni prispevek za zagotovitev njegovega dela.
3.   Odhodki [CdT] vključujejo prejemke osebja, stroške administracije in infrastrukture ter stroške poslovanja.“
9
Pravila za odobritev in izvrševanje proračuna CdT, ki so veljala v letih od 1998 do 2002, so določena v členih od 13 do 15 Uredbe št. 2965/94, v različici, ki izhaja iz Uredbe št. 2610/95. Iz teh določb izhaja, da je direktor CdT pristojen za pripravo in izvrševanje proračuna, medtem ko je uprava pristojna za sprejetje proračuna in razrešnico.
Določbe, ki se uporabljajo za leta od 2003 do 2005
10
Člen 10 Uredbe št. 2965/94 v različici, ki se uporablja za proračunska leta od 2003 do 2005 in izhaja iz Uredbe št. 1645/2003, določa:
„1.   Pripravi se ocena vseh prihodkov in odhodkov [CdT] za vsako proračunsko leto, ki ustreza koledarskemu letu, in se vključi v proračun [CdT].
(a)
Prihodki in odhodki, prikazani v proračunu [CdT], morajo biti uravnoteženi.
(b)
Prihodki [CdT] so plačila organov, za katere [CdT] dela, ter institucij in organov, s katerimi se je dogovoril za sodelovanje, za delo, ki ga zanje opravlja, vključno z medinstitucionalnimi dejavnostmi, ter subvencija Skupnosti.
3.   Odhodki [CdT] vključujejo prejemke osebja, stroške administracije in infrastrukture ter stroške poslovanja.“
11
Pravila za odobritev in izvrševanje proračuna CdT, ki so veljala v letih od 2003 do 2005, so določena v členih od 13 do 15 Uredbe št. 2965/94, v različici, ki izhaja iz Uredbe št. 1645/2003. Te določbe ne spreminjajo pristojnosti direktorja. Nasprotno pa za določitev zneska subvencije Skupnosti iz člena 10(2) Uredbe št. 2965/94, kakor je bila spremenjena, in za razrešnico direktorju glede izvrševanja proračuna CdT določajo poseg Evropskega parlamenta in Sveta Evropske unije. S tem pridržkom so pristojnosti uprave ostale nespremenjene.
Dejansko stanje
Zahteve za plačilo prispevka za pokojninski sistem Skupnosti v splošni proračun za proračunska leta od 1998 do 2005
12
Komisija Evropskih skupnosti je z dopisom generalnega direktorja generalnega direktorata (GD) za kadrovske zadeve in administracijo z dne 1. julija 1998 (v nadaljevanju: dopis z dne ) pozvala Evropsko agencijo za zdravila (EMEA), Urad za usklajevanje na notranjem trgu (UUNT) in Urad skupnosti za rastlinske sorte (CPVO), naj v proračun Skupnosti plačajo del prispevkov, ki ga za financiranje pokojninskega sistema Skupnosti plača delodajalec.
13
V dopisu z dne 1. julija 1998 je bilo navedeno:
„Decentralizirani organi Komisiji vsak mesec nakažejo prispevke svojih uslužbencev za pokojninski sistem Skupnosti. Nekateri od teh organov, med katerimi je tudi vaš, se delno ali povsem sami financirajo. Da se ohrani proračunsko ravnotežje in spoštuje logika pokojninskega sistema […], morajo torej ti organi v sistem plačevati prispevke delodajalca, ki ustrezajo dvakratnemu prispevku uslužbencev, ponderiranemu glede na stopnjo samofinanciranja vsakega organa.
Ta praksa temelji na uredbah o ustanovitvi agencij […]
Zato vam bom hvaležen, če boste za vaš organ v skladu s postopkom za plačilo prispevkov uslužbencev Komisiji nakazali znesek, ki ustreza prispevkom ‚delodajalca‘ vaše organizacije za financiranje pokojninskega sistema, ki jih bo Komisija dodelila v skladu z ustreznimi določbami.
Ta plačila je treba izvesti retroaktivno od leta, ko je vaš organ začel prejemati lastna sredstva, skupaj z ustreznimi obrestmi.“
14
Vodja oddelka „Pokojnine in odnosi z upokojenimi zaposlenimi“ v GD Komisije za kadrovske zadeve in administracijo je direktorju CdT 6. avgusta 1998 po telefaksu poslal dopis z dne . V tem telefaksu je bilo pojasnjeno, da je bil dopis z dne dejansko namenjen tudi CdT, ki se ga „vljudno prosi, naj dopis upošteva.“
15
Direktor CdT je 19. avgusta 1998 vodji oddelka „Pokojnine in odnosi z upokojenimi zaposlenimi“ v GD Komisije za kadrovske zadeve in administracijo odgovoril, da je pripravljen preučiti to zahtevo in da želi, da Komisija navede „pravno podlago predlagane prakse za [CdT]“.
16
CdT je 9. februarja 2000 Komisijo prosil za mnenje o svojem stališču, da se prispevek delodajalca za pokojninski sistem Skupnosti plača iz splošnega proračuna Skupnosti.
17
Vodja oddelka „Pokojnine in odnosi z upokojenimi zaposlenimi“ v GD Komisije za kadrovske zadeve in administracijo je z dopisom z dne 16. marca 2000 pojasnil, da je treba CdT šteti za organ, ki se od ustanovitve sam financira, zato mora od tedaj v splošni proračun plačevati prispevke delodajalca za pokojninski sistem Skupnosti.
18
Vodja sektorja za upravne, finančne in kadrovske zadeve pri CdT je 11. aprila 2000 sporočil Komisiji, da po mnenju uprave CdT stališče iz dopisa z dne
temelji na neskladni in nepopolni argumentaciji ter nima pravne podlage. Komisijo je ponovno pozval, naj navede pravno podlago za njeno zahtevo, da bi ji uprava lahko ugodila.
19
Vodja oddelka „Pokojnine in odnosi z upokojenimi zaposlenimi“ v GD Komisije za kadrovske zadeve in administracijo je z dopisom z dne 16. maja 2000 potrdil izraženo stališče, da je CdT dolžan plačati prispevek v višini dveh tretjin financiranja pokojninskega sistema Skupnosti. Komisija je menila, da se je CdT „očitno sam financiral“, saj je za opravljanje storitev prejemal plačilo, vendar pa bi bilo mogoče razpravljati o vprašanju, ali bi CdT v začetnem obdobju iz člena 10(2)(c) takrat veljavne različice Uredbe št. 2965/94 (glej točko 8 zgoraj) moral plačevati „prispevek delodajalca“.
20
Vodja sektorja za upravne, finančne in kadrovske zadeve pri CdT je v dopisu z dne 21. junija 2000 ponovil, da ne more plačati „delodajalskega deleža“, ne da bi Komisija navedla pravno podlago za svojo zahtevo. V tem dopisu je bilo tudi navedeno, da se zahteva Komisije zdi v nasprotju s členom 83(1) starih kadrovskih predpisov, v skladu s katerim „[i]zplačila dajatev po tem pokojninskem sistemu bremenijo proračun Skupnosti“. Zato se zdi, da je treba navesti jasno pravno podlago, „da bi se izognili oporekanju s strani finančnega nadzora [CdT] in Računskega sodišča [Evropskih skupnosti]“.
21
Uprava CdT je 27. oktobra 2000 sklenila, da bo na računih agencije shranila rezervna sredstva v višini prispevkov od leta 1998 dalje, ki jih zahteva Komisija. Vendar je pred izvedbo plačila ustreznega zneska ponovno prosila Komisijo, naj navede, na kateri pravni podlagi zahteva to plačilo.
22
Generalni direktor GD Komisije za kadrovske zadeve in administracijo je v dopisu z dne 24. oktobra 2000, ki je bil namenjen za pripravo medresorskega sestanka in poslan v vednost CdT, navedel:
„[Stari] kadrovski predpisi so sprva določali delovanje pokojninskega sistema za uslužbence, za katere veljajo kadrovski predpisi in katerih delodajalec se financira izključno iz proračuna [Skupnosti].
[Stari] kadrovski predpisi niso izrecno določali, kako naj bi delodajalec, ki se ne financira iz proračuna [Skupnosti], financiral pokojninski sistem. Vendar je upravičeno vprašanje, ali mora proračun [Skupnosti] financirati del stroškov osebja, v tem primeru pokojnine, takega organa.
Uredba o ustanovitvi CdT ni eksplicitno določala plačila tega prispevka za pokojninski sistem, vendar je v njej predvideno, da se CdT lahko subvencionira iz proračuna [Skupnosti] le prva tri leta obstoja, in tako je implicitno navedeno, da se nato financira sam.
Zato ne bi bilo logično, da bi organ, ki se sam financira, potreboval subvencije iz proračuna [Skupnosti] za del stroškov osebja, ki ustreza pokojninam, medtem ko bi iz lastnega proračuna kril druge stroške osebja.
Čeprav to ni izrecno navedeno ne v [starih] kadrovskih predpisih ne v Uredbi [št. 2965/94], se torej zdi logično, da CdT kot delodajalec plača prispevke v proračun [Skupnosti], da poravna pokojninske obveznosti in jih prenese v proračun [Skupnosti].
Gre za enake okoliščine kot pri dveh drugih organih, ki se sama financirata (UUNT in CPVO) in v proračun [Skupnosti] plačujeta delodajalčev del prispevkov za pokojninski sistem (dvakratni znesek prispevkov uslužbencev), da bi ob svojem času pokojninski sistem kril ustrezne izdatke za pokojnine.
Problem izvira iz mnenja CdT, da sedanja pravna podlaga ni zavezujoča. Pravna služba Komisije je potrdila, da je s povsem pravnega vidika treba ugotoviti, da ne obstaja nobena določba, ki bi agencijam izrecno nalagala, naj v splošni proračun plačujejo prispevke ‚delodajalca‘, in da se zdi, da zgolj omemba v postavki proračunskih prihodkov ne zadošča.
Zato bi se morala razprava usmeriti v vzpostavitev ustrezne pravne podlage, ki bi tako obveznost lahko naložila, kajti sklicevati se je mogoče le na kadrovske predpise in uredbo o ustanovitvi CdT.
Seveda je mogoče spremeniti [stare] kadrovske predpise, kar bi bilo lahko narejeno v okviru ukrepov, ki so v pripravi […] Vendar je tudi sprememba Uredbe [št. 2965/94] zelo zaželena in bi lahko zadoščala za potrditev, da se ta organ povsem sam financira, vključno s stroški osebja, kar bi dalo izrecno pravno podlago za plačevanje prispevkov CdT v proračun [Skupnosti].“
23
Direktor CdT je z dopisom z dne 16. marca 2001 obvestil generalnega direktorja GD Komisije za kadrovske zadeve in administracijo, da se strinja s pomisleki iz dopisa z dne glede obstoja pravne podlage, ki bi lahko utemeljila zahtevo Komisije, in predlagal, naj Komisija pripravi osnutek sporazuma.
24
Generalni direktor GD Komisije za kadrovske zadeve in administracijo je z dopisom z dne 11. oktobra 2001 CdT poslal osnutek sporazuma. Člen 1 tega osnutka sporazuma je določal, da Komisija zagotovi plačilo pokojnin za uradnike in druge uslužbence CdT. Člen 2 je med drugim določal, da mora CdT vsak mesec v proračun Evropske unije plačati prispevek, ki je enak celotnemu znesku za pokrivanje aktuarskega zneska pokojninskih pravic, ki so jih pridobili zaposleni, in sicer od .
25
Uprava CdT je 26. oktobra 2001 odločila, da ne bo sprejela tega osnutka sporazuma.
26
Generalni direktor GD Komisije za kadrovske zadeve in administracijo je z dopisom z dne 17. maja 2005 CdT na podlagi člena 83a(2) novih kadrovskih predpisov (glej točko 2 zgoraj) pozval, naj plača zneske, ki ustrezajo prispevkom delodajalca za pokojninski sistem Skupnosti za leto 2005 v višini 1,52 milijona EUR. Poleg tega je pozval CdT, naj za leta od 1998 do 2004 plača že prihranjena sredstva v znesku 6 milijonov EUR pred diskontiranjem. CdT je bil obveščen, da bodo službe Komisije za vodenje in potrjevanje individualnih pravic izdale plačilne naloge.
27
Vršilec dolžnosti direktorja CdT je z dopisom z dne 26. avgusta 2005 nasprotoval temu, da je CdT organ, ki se financira sam. V zvezi s tem je CdT trdil, da člen 10(2)(b) Uredbe št. 2965/94, v različici, ki se uporablja od leta 2003, določa, da je upravičen do subvencije Skupnosti in da zanj veljajo določbe finančnih predpisov, ki se uporabljajo za agencije, ki se financirajo iz splošnega proračuna. Poleg tega je CdT opozoril, da ne more ugoditi zahtevi Komisije za leta od 1998 do 2004, saj je Komisija sama priznala, da te zahteve ne upravičuje nobena pravna podlaga. Komisijo je zato pozval, naj ustavi vse postopke za izterjavo izpodbijanih dolgov.
28
Generalni direktor GD za prevajanje v vlogi predsednika uprave CdT je z dopisom z dne 7. marca 2006 predstavil svoje mnenje o predlogu CdT, da se spor predloži neodvisnemu strokovnjaku. Iz tega dopisa, ki je bil poslan vršilcu dolžnosti direktorja CdT, je razvidno, da službe Komisije ne nasprotujejo temu, da CdT pridobi neodvisno pravno mnenje, da pa menijo, da tako mnenje ne more biti zavezujoče za Komisijo, ker o tem sporu, če bi se nadaljeval, lahko odločajo le sodišča Skupnosti.
Izpodbijani akt
29
Generalni direktor GD za kadrovske zadeve in administracijo je 21. marca 2006 vršilcu dolžnosti direktorja CdT poslal dopis. V tem dopisu je Komisija potrdila zahtevo po plačilu prispevka delodajalca za pokojninski sistem Skupnosti v splošni proračun za leta od 1998 do 2005 in pozvala CdT, naj ji v enem mesecu sporoči svoje obrazloženo stališče o tem vprašanju.
30
Vršilec dolžnosti direktorja CdT je z dopisom z dne 7. aprila 2006 (v nadaljevanju: izpodbijani akt) generalnemu direktorju GD za kadrovske zadeve in administracijo poslal mnenje, ki ga je uprava CdT sprejela (v nadaljevanju: mnenje z dne ).
31
V tem mnenju je uprava CdT navedla, da ob upoštevanju povzetka, ki ga je 10. januarja 2006 pripravil generalni direktor GD Komisije za prevajanje, mnenja, ki ga je napisal vodja oddelka za pravne zadeve pri CdT, in dokumenta, ki ga je napisal profesor prava, meni, da CdT ni dolžan plačati „prispevkov delodajalcev“ za pokojninski sistem Skupnosti. Vendar je Komisijo pozvala, naj sprejme arbitražni postopek, da bi dokončno rešili to vprašanje.
Postopek in predlogi strank
32
Komisija je 15. junija 2006 v sodnem tajništvu Sodišča vložila tožbo.
33
Sodišče je s sklepom z dne 11. decembra 2007 zadevo poslalo v odločanje Sodišču prve stopnje.
34
Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
—
razglasi ničnost izpodbijanega akta;
—
naloži CdT plačilo stroškov.
35
CdT Splošnemu sodišču predlaga, naj:
—
primarno, tožbo zavrže kot nedopustno in, podredno, tožbo zavrne kot neutemeljeno;
—
Komisiji naloži plačilo stroškov.
Pravno stanje
36
Če je tožba očitno nedopustna, lahko Splošno sodišče v skladu s členom 111 svojega poslovnika odloči z obrazloženim sklepom, ne da bi nadaljevalo postopek.
37
V obravnavani zadevi Splošno sodišče meni, da je na podlagi listin v spisu zadeva dovolj razjasnjena, da lahko sprejme odločitev brez nadaljevanja postopka.
38
CdT primarno navaja dva razloga za nedopustnost te tožbe. Prvi razlog se nanaša na to, da izpodbijani akt ne povzroči zavezujočih pravnih učinkov, ki bi lahko vplivali na interese Komisije tako, da bi bistveno spremenili njen pravni položaj. Drugi razlog za nedopustnost, ki ga navaja CdT, se nanaša na to, da CdT ni naveden med institucijami iz člena 230 ES, katerih zakonitost aktov nadzira Splošno sodišče.
39
Najprej je treba preučiti prvi tožbeni razlog za nedopustnost.
Trditve strank
40
CdT trdi, da izpodbijani akt, to je mnenje z dne 22. marca 2006, ne more biti predmet ničnostne tožbe, ker člen 230 ES mnenja izrecno izključuje s področja nadzora zakonitosti iz tega člena.
41
Poleg tega se CdT sklicuje na sodno prakso, iz katere izhaja, prvič, da so akti, ki so lahko predmet ničnostne tožbe v smislu člena 230 ES, lahko le ukrepi, ki povzročijo zavezujoče pravne učinke, ki lahko vplivajo na interese tožečih strank tako, da bistveno spremenijo njihov pravni položaj, in, drugič, da je treba za to, da bi ugotovili, ali ima akt take učinke, preučiti njegovo vsebino.
42
Trdi, da izpodbijani akt ni odločba in ne povzroči nobenega zavezujočega pravnega učinka. Mnenje z dne 22. marca 2006 naj bi vsebovalo presojo, ali je CdT subvencioniran organ ali ne, ter pozivalo Komisijo, naj prekine postopke za izterjavo izpodbijanih dolgov in sprejme arbitražni postopek, česar naj Komisija ne bi uradno zavrnila v nobenem od dopisov, naslovljenih na CdT. Šlo naj bi torej samo za stališče, ki ne odloča in ki ga spremlja povabilo na nadaljnja pogajanja, da se poišče rešitev, sprejemljiva za obe strani. CdT naj ne bi nikdar uradno nasprotoval zahtevi Komisije, ampak naj bi od te institucije le želel pridobiti pojasnila.
43
Pri izpodbijanem aktu naj bi šlo preprosto za akt prenosa mnenja z dne 22. marca 2006, ki ne vsebuje nobene presoje o učinku tega akta.
44
Samo to, da je izpodbijani akt odgovor na zahtevo iz dopisa z dne 21. marca 2006, ki ga je generalni direktor GD za kadrovske zadeve in administracijo poslal vršilcu dolžnosti direktorja CdT, ne more biti dovolj, da se ga opredeli kot odločbo, ki jo je mogoče izpodbijati na podlagi člena 230 ES.
45
Poleg tega Komisija priznava, da ne more navesti zavezujoče pravne podlage, s katero bi bilo mogoče utemeljiti, da mora CdT plačati prispevek delodajalca za pokojninski sistem Skupnosti, zato CdT meni, da odgovor na preprost Komisijin poziv k plačilu tudi ni odločba. Vprašanje, ali je izražanje mnenja institucije odločba, ki jo je mogoče izpodbijati, ali ne, naj bi bilo namreč odvisno od tega, ali je avtor izpodbijanega akta deloval na podlagi pravne določbe, ki mu daje pravico do odločanja, in ali zadevni akt lahko povzroči pravne učinke.
46
Poleg tega zgolj navedba, da je CdT delno subvencioniran organ, sama po sebi ne bi mogla vplivati na interese Komisije tako, da bi bistveno spremenila njen pravni položaj.
47
Nazadnje CdT meni, da ravnanje Komisije, to je izterjava izpodbijanih dolgov s pobotom in vložitev tožbe za razglasitev ničnosti, lahko vpliva na njegove interese tako, da spremeni njegov pravni položaj. Po njegovem mnenju bi morala Komisija, namesto da je vložila tožbo za razglasitev ničnosti akta, ki nima pravnega učinka, sprejeti odločbo z zavezujočimi pravnimi učinki, katere zakonitost bi lahko izpodbijal.
48
Komisija trdi, da se je za določitev, ali so akti lahko predmet tožbe na podlagi člena 230 ES, treba posvetiti njihovi vsebini in tudi namenu njihovega avtorja. V skladu z ustaljeno sodno prakso je namreč oblika, v kateri so akti ali odločitve sprejeti, načeloma nepomembna za možnost njihovega izpodbijanja z ničnostno tožbo.
49
Izpodbijani akt naj bi bil odgovor na zahtevo generalnega direktorja GD za kadrovske zadeve in administracijo, katere namen je bil „pridobiti uradno in obrazloženo stališče uprave [CdT] o plačilu prispevkov delodajalca za pokojnine v splošni proračun od leta 1998 dalje“. Zato bi ga bilo glede na vsebino in namen treba razumeti kot stališče CdT o plačilu prispevka delodajalca v splošni proračun za pokojninski sistem Skupnosti.
50
Komisija trdi, da gre za jasno stališče in da je dopis vršilca dolžnosti generalnega direktorja CdT, s katerim je bilo to mnenje sporočeno, akt, ki ga je mogoče izpodbijati na podlagi člena 230 ES.
51
Po mnenju Komisije narava odločbe izpodbijanega akta izhaja tudi iz okoliščin, v katerih je ta akt nastal. CdT naj bi od leta 2000, v nasprotju z UUNT in CPVO, neprestano zavračal plačilo prispevka delodajalca za pokojninski sistem Skupnosti. Zato naj bi Komisija v dopisu z dne 7. marca 2006 (glej točko 28 zgoraj) zavrnila arbitražni postopek. V teh okoliščinah naj bi bile trditve CdT, da je izpodbijani akt vseboval povabilo k nadaljnjim razpravam in predlog za arbitražo, umetne.
Presoja Splošnega sodišča
52
Na podlagi ustaljene sodne prakse le ukrepi, ki povzročijo zavezujoče pravne učinke, ki lahko vplivajo na interese tretjih oseb tako, da značilno spremenijo njihov pravni položaj, pomenijo akte, ki so lahko predmet ničnostne tožbe (glej v tem smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne 17. aprila 2008 v zadevi Cestas proti Komisiji, T-260/04, ZOdl., str. II-701, točka 67 in navedena sodna praksa).
53
Poleg tega je treba preučiti vsebino ukrepa, za katerega se zahteva razglasitev ničnosti, da bi se ugotovilo, ali je ta ukrep lahko predmet ničnostne tožbe, ker je oblika, v kateri je bil sprejet, glede tega načeloma nepomembna (glej v točki 52 zgoraj navedeno sodbo Cestas proti Komisiji, točka 68 in navedena sodna praksa).
54
Samo akt, s katerim avtor nedvoumno in dokončno opredeli svoje stališče v obliki, iz katere je mogoče določiti njegovo naravo, je odločba, ki je lahko predmet ničnostne tožbe, če ta odločba ni potrditev predhodnega akta (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 26. maja 1982 v zadevi Nemčija in Bundesanstalt für Arbeit proti Komisiji, 44/81, Recueil, str. 1855, točka 12). Če je akt samo potrditev, je tožba dopustna le, če je bil potrjeni akt izpodbijan v predpisanem roku (glej sodbo Sodišča prve stopnje z dne v zadevi AssiDomän Kraft Products in drugi proti Komisiji, T-227/95, Recueil, str. II-1185, točka 29 in navedena sodna praksa). Če torej pritožnik zamudi rok za pritožbo zoper odločbo, s katero je bil nedvoumno uveden ukrep, ki ima pravne učinke za njegove interese in zanj obvezno velja, ne more doseči, da bi ta rok ponovno začel teči, tako, da od avtorja zadevnega akta zahteva, naj odločbo spremeni, in se pritoži zoper zavrnilno odločbo, s katero bi bila potrjena predhodna odločba (glej sodbo Sodišča prve stopnje z dne v zadevi Cobrecaf in drugi proti Komisiji, T-514/93, Recueil, str. II-621, točka 44 in navedena sodna praksa).
55
Zato zapisano mnenje ali preprosta izjava o nameri ne more biti odločba, ki je lahko predmet ničnostne tožbe, ker ne more povzročiti pravnih učinkov ali ker ni namenjena temu, da bi jih povzročila (glej v tem smislu sodbi Sodišča z dne 27. marca 1980 v zadevi Sucrimex in Westzucker proti Komisiji, 133/79, Recueil, str. 1299, točke od 15 do 19, in z dne v zadevi Združeno kraljestvo proti Komisiji, 114/86, Recueil, str. 5289, točke od 12 do 15).
56
Poleg tega je bilo v zvezi z ničnostnimi tožbami, ki so jih vložili posamezniki, odločeno, da vsak dopis, ki je odgovor na prošnjo naslovnika, ni nujno odločba, ki daje naslovniku možnost, da vloži ničnostno tožbo (glej v tem smislu sklep Sodišča z dne 27. januarja 1993 v zadevi Miethke proti Parlamentu, C-25/92, Recueil, str. I-473, točka 10).
57
Z vidika teh načel je treba ugotoviti, ali je izpodbijani akt lahko predmet ničnostne tožbe, čemur CdT nasprotuje, ker ta akt ni odločba in ne povzroči nobenega zavezujočega pravnega učinka.
58
Na prvem mestu, iz sodne prakse izhaja (glej točko 53 zgoraj), da je načeloma pomembna samo vsebina izpodbijanega akta in ne njegova oblika. Oblika, v kateri je akt sprejet, namreč ne more spremeniti njegove narave (glej sodbo Sodišča prve stopnje z dne 24. marca 1994 v zadevi Air France proti Komisiji, T-3/93, Recueil, str. II-121, točka 57 in navedena sodna praksa) in zato ni odločilna. Vendar ni mogoče izključiti, da Splošno sodišče upošteva obliko, v kateri so sprejeti akti, za katere se zahteva razglasitev ničnosti, če s tem lahko opredeli njihovo naravo (glej v tem smislu v točki 54 zgoraj navedeno sodbo Nemčija in Bundesanstalt für Arbeit proti Komisiji, točka 12).
59
Zato je treba najprej preveriti, ali izpodbijani akt s svojo vsebino, prvič, lahko povzroči pravne učinke zaradi pristojnosti, ki jih ima avtor (glej v tem smislu v točki 56 zgoraj naveden sklep Miethke proti Parlamentu, točki 15 in 16), in, drugič, ali take učinke dejansko povzroči.
60
Prvič, iz razdelitve pristojnosti med direktorjem in upravo CdT, določene v členih 9 in od 13 do 15 Uredbe št. 2965/94 (glej točke 5, 9 in 11 zgoraj), izhaja, da je načelna odločitev o plačilu prispevka CdT za pokojninski sistem Skupnosti v pristojnosti uprave. Ta lahko, kot upravičeno trdi Komisija, sprejme odločbo, ki lahko vpliva na pravni položaj tretjih oseb, to je na finančne interese Skupnosti.
61
Drugič, izpodbijani akt je preprost dopis, s katerim je bilo sporočeno mnenje z dne 22. marca 2006. Čeprav je to odgovor na poziv Komisije, naj se CdT opredeli glede načela, da plača prispevek za financiranje pokojninskega sistema Skupnosti, kot trdi Komisija, ta dopis sam po sebi nima pravnega učinka. Vendar ni mogoče izključiti, da ta akt vpliva na interese Komisije tako, da spremeni njen pravni položaj. Zato je treba preučiti vsebino mnenja z dne .
62
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je naslov tega dokumenta „mnenje“, kar načeloma pomeni, kot navaja CdT, da tak akt ne more biti predmet nadzora zakonitosti. Ker pa se je treba posvetiti vsebini akta in ne njegovi obliki (glej točki 53 in 58 zgoraj), zgolj okoliščina, da je naslov dokumenta „mnenje“, ne omogoča sklepa, da je tožba nedopustna. Nasprotno, ta naslov je sicer treba upoštevati, vendar ne vpliva odločilno na presojo, ali ima akt, v okviru razlage njegove vsebine, naravo odločbe.
63
V tem mnenju je uprava CdT med drugim navedla:
„Uprava [CdT] se je z zanimanjem seznanila z različnimi dokumenti, ki jih je prejela v zvezi s pravili, ki se uporabljajo za plačilo prispevkov delodajalca za pokojninski sistem Skupnosti za uslužbence [CdT] […]
Iz [dveh] mnenj je razvidno, da ima [CdT], katerega ena od nalog je sodelovanje v Medinstitucionalnem odboru za prevajanje in tolmačenje in ki iz tega naslova prejema subvencijo iz splošnega proračuna [Unije], značaj subvencionirane agencije, medtem ko se Komisija s tem mnenjem ne strinja. Zato uprava [CdT] meni, da [CdT] ni dolžan plačati prispevkov delodajalca za pokojninski sistem Skupnosti.“
64
V okoliščinah tega primera zadnji stavek navedbe v točki 63 zgoraj ni dokončno stališče, ki ima naravo odločbe v smislu sodne prakse, navedene v točki 54 zgoraj.
65
Čeprav bi Komisija na podlagi člena 72(2) Uredbe št. 1605/2002 lahko sprejela odločbo, ki bi zavezovala CdT, da plača zneske, za katere je Komisija menila, da jih dolguje, so namreč službe Komisije samo večkrat pozvale CdT, naj sam od sebe plača prispevek za financiranje pokojninskega sistema Skupnosti za proračunska leta od 1998 do 2005. CdT je v odgovor na te pozive služb Komisije večkrat vprašal, ali obstaja pravna podlaga, ki lahko upraviči plačilo zadevnega prispevka (glej točke 15, 18, 20, 23 in 27 zgoraj).
66
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je uprava CdT v mnenju z dne 22. marca 2006 samo sporočila Komisiji, da meni, da Komisija ni zadovoljivo odgovorila na večkratne prošnje, naj natančno navede pravno podlago zahteve po plačilu. Poleg tega je treba ugotoviti, da se mnenje z dne konča s povabilom k nadaljevanju razprav in predlogom postopka za rešitev spora. V teh okoliščinah stališče uprave CdT ni dokončno in ni moglo povzročiti zavezujočih pravnih učinkov, ki bi lahko vplivali na interese tretjih oseb tako, da bi zelo spremenili njihov pravni položaj.
67
Poleg tega je treba opozoriti, da je uprava CdT, tudi ob predpostavki, da bi stališče iz mnenja z dne 22. marca 2006 nasprotno lahko štelo za stališče, ki povzroči take pravne učinke, že (glej točko 18 zgoraj), (glej točko 21 zgoraj) in (glej točko 25 zgoraj) podobno in nedvoumno izpodbijala, da je dolžna plačati kakršen koli prispevek delodajalca za pokojninski sistem Skupnosti. V teh okoliščinah bi mnenje z dne samo potrdilo predhodna stališča uprave CdT. Vendar ta stališča niso bila izpodbijana v roku, določenem za vložitev ničnostne tožbe, zato bi bila ta tožba nedopustna na podlagi sodne prakse, navedene v točki 54 zgoraj.
68
Na drugem mestu, Komisija z nobeno trditvijo ne more dokazati dopustnosti tožbe.
69
Po eni strani je res, da je izpodbijani akt odgovor na poziv generalnega direktorja GD za kadrovske zadeve in administracijo (glej točko 29 zgoraj), da bi od uprave CdT pridobil „uradno in obrazloženo stališče“ o plačilu prispevka delodajalca za pokojninski sistem Skupnosti za proračunska leta od 1998 do 2005. Vendar vsako sporočilo organa Skupnosti, ki je odgovor na prošnjo naslovnika, ni nujno odločba, ki je lahko predmet ničnostne tožbe (glej v tem smislu zgoraj v točki 56 naveden sklep Miethke proti Parlamentu, točka 10).
70
Po drugi strani mnenje Komisije, da je glede na okoliščine povabilo v mnenju z dne 22. marca 2006 k nadaljevanju pogajanj s Komisijo in k sprejetju arbitraže umetno, ne omogoča, da bi ta predlog razumeli kot čisto zavlačevanje. Kot je bilo ugotovljeno v točki 65 zgoraj, bi Komisija namreč lahko sprejela odločbo, ki bi CdT zavezovala, da plača prispevke, za katere je menila, da jih ta organ dolguje. V tem primeru bi bil CdT naslovnik odločbe, ki spreminja njegov pravni položaj, zoper katero bi, če bi menil, da je to utemeljeno, lahko vložil ničnostno tožbo.
71
Iz navedenega izhaja, da je treba prvi razlog za nedopustnost, ki ga navaja CdT, sprejeti. Zato je treba, ne da bi bilo treba preučiti drugi razlog za nedopustnost, ki ga navaja CdT, to tožbo zavreči kot očitno nedopustno.
Stroški
72
V skladu s členom 87(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker Komisija ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov v skladu s predlogi CdT.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (tretji senat)
sklenilo:
1.
Tožba se zavrže kot očitno nedopustna.
2.
Evropski komisiji se naloži plačilo stroškov.
V Luxembourgu, 12. februarja 2010.
Sodni tajnik
E. Coulon
Predsednik
J. Azizi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.