62024CO0235
SKLEP SODIŠČA (prvi senat)
z dne 17. julija 2024 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Nujni postopek predhodnega odločanja – Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Priznavanje sodb, s katerimi so izrečene zaporne kazni ali ukrepi, ki vključujejo odvzem prostosti, za namen njihovega izvrševanja v drugi državi članici – Okvirni sklep 2008/909/PNZ – Člen 53(2) Poslovnika Sodišča – Člen 267 PDEU – Pojem ‚sodišče‘ – Postopek ponovne presoje na zahtevo ministra – Očitna nedopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe“
V zadevi C‑235/24 PPU, [Niesker] (
i
),
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložil posebni senat Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (pritožbeno sodišče Arnhem-Leeuwarden, Nizozemska) z odločbo z dne 29. marca 2024, ki je na Sodišče prispela 2. aprila 2024, v postopku
S. A. H.,
ob udeležbi
Openbaar Ministerie,
SODIŠČE (prvi senat),
v sestavi A. Arabadjiev, predsednik senata, T. von Danwitz (poročevalec), P. G. Xuereb, A. Kumin, sodniki, in I. Ziemele, sodnica,
generalni pravobranilec: M. Campos Sánchez-Bordona,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za S. A. H. T. de Boer in F. Dölle, advocaten,
–
za Openbaar Ministerie A. K. Kooij, H. J. Lambers in V. Smink,
–
za nizozemsko vlado M. K. Bulterman in A. Hanje, agentki,
–
za Evropsko komisijo H. Leupold, F. van Schaik in J. Vondung, agenti,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi odločeno z obrazloženim sklepom na podlagi člena 53(2) Poslovnika Sodišča,
sprejema naslednji
Sklep
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 267 PDEU, členov 6, 8 in 9 Okvirnega sklepa Sveta 2008/909/PNZ z dne 27. novembra 2008 o uporabi načela vzajemnega priznavanja sodb v kazenskih zadevah, s katerimi so izrečene zaporne kazni ali ukrepi, ki vključujejo odvzem prostosti, za namen njihovega izvrševanja v Evropski uniji (UL 2008, L 327, str. 27) ter člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru postopka, v katerem naj bi se na zahtevo Minister van Veiligheid en Justitie (minister za varnost in pravosodje, Nizozemska) (v nadaljevanju: minister) opravila ponovna presoja presoje posebnega senata Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (pritožbeno sodišče Arnhem-Leeuwarden, Nizozemska) (v nadaljevanju: posebni senat) z dne 18. januarja 2019 v zvezi s priznanjem, izvršitvijo in prilagoditvijo kazni odvzema prostosti, ki je bila S. A. H. izrečena na Švedskem, na Nizozemskem.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Člen 6 Okvirnega sklepa 2008/909, naslovljen „Mnenje in uradno obveščanje obsojene osebe“, določa:
„1.   Brez poseganja v odstavek 2 se smeta sodba in potrdilo posredovati državi izvršiteljici zaradi njenega priznanja in izvršitve kazenske sankcije le s privolitvijo obsojene osebe v skladu s pravom države izdajateljice.
2.   Privolitev obsojene osebe se ne zahteva, če se sodba in potrdilo posredujeta:
[…]
(c)
državi članici, v katero je obsojena oseba pobegnila ali se je na drug način vrnila zaradi kazenskih postopkov, ki tečejo proti njej v državi izdajateljici ali po obsodbi v tej državi izdajateljici.
3.   V vseh primerih, ko se obsojena oseba še nahaja v državi izdajateljici, se tej osebi da možnost, da ustno ali pisno izrazi svoje mnenje. Kadar država izdajateljica meni, da je glede na starost obsojene osebe ali njeno fizično ali duševno stanje to potrebno, se ta možnost da pravnemu zastopniku te osebe.
Pri odločitvi o posredovanju sodbe in potrdila se upošteva mnenje obsojene osebe. Če oseba uporabi možnost iz tega odstavka, se mnenje obsojene osebe posreduje državi izvršiteljici, predvsem glede na člen 4(4). Če je obsojena oseba svoje mnenje podala ustno, država izdajateljica zagotovi, da je pisni zapis takšne izjave na voljo državi izvršiteljici.
4.   Pristojni organ države izdajateljice z uporabo standardnega obrazca uradnega obvestila, določenega v Prilogi II, obvesti obsojeno osebo v njej razumljivem jeziku, da se je sodbo in potrdilo odločil posredovati. Če se obsojena oseba takrat, ko se sprejme ta odločitev, nahaja v državi izvršiteljici, se ta obrazec posreduje državi izvršiteljici, ki o tem obvesti obsojeno osebo.
[…]“
4
Člen 8 tega okvirnega sklepa, naslovljen „Priznanje sodbe in izvršitev kazenske sankcije“, določa:
„1.   Pristojni organ v državi izvršiteljici v skladu s postopkom iz člena 5 prizna sodbo, posredovano v skladu s členom 4, in nemudoma sprejme vse potrebne ukrepe za izvršitev kazenske sankcije, razen če se odloči, da se bo skliceval na enega od razlogov za nepriznanje in neizvršitev iz člena 9.
2.   Kadar kazenska sankcija zaradi trajanja ni združljiva s pravom države izvršiteljice, se lahko pristojni organ države izvršiteljice odloči, da bo kazensko sankcijo prilagodil le, če je ta višja od najvišje kazni, ki je po nacionalnem pravu te države določena za podobna kazniva dejanja. Prilagojena kazenska sankcija ne sme biti nižja od najvišje kazni, ki je po pravu države izvršiteljice določena za podobna kazniva dejanja.
3.   Kadar kazenska sankcija po svoji naravi ni združljiva s pravom države izvršiteljice, jo lahko pristojni organ države izvršiteljice prilagodi glede na kazen ali ukrep, ki je po njenem pravu predviden za podobna kazniva dejanja. Takšna kazen ali ukrep mora čim bolj ustrezati kazenski sankciji, ki je bila izrečena v državi izdajateljici; tako se kazen ne sme spremeni[ti] v denarno kazen.
4.   Prilagojena kazenska sankcija po svoji naravi ali trajanju ne sme biti strožja od kazenske sankcije, ki jo je izrekla država izdajateljica.“
5
Člen 9 navedenega okvirnega sklepa, naslovljen „Razlogi za nepriznanje in neizvršitev“, določa:
„1.   Pristojni organ države izvršiteljice lahko zavrne priznanje sodbe in izvršitev kazenske sankcije:
[…]
(k)
če izrečena kazenska sankcija zajema psihiatrično ali zdravstveno nego ali drug ukrep, ki vključuje odvzem prostost[i], ki ga država izvršiteljica ne glede na člen 8(3) v skladu s svojim pravnim ali zdravstvenim sistemom ne more izvršiti;
[…]“
Nizozemsko pravo
6
Wet wederzijdse erkenning en tenuitvoerlegging vrijheidsbenemende en voorwaardelijke sanctie (zakon o vzajemnem priznavanju in izvrševanju kazni odvzema prostosti in pogojnih kazni) z dne 12. julija 2012 (Stb. 2012, št. 333), s katerim je bil v nizozemsko pravo prenesen Okvirni sklep 2008/909, v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: WETS), v členu 2:11 določa:
„1.   Minister posreduje sodno odločbo in potrdilo generalnemu pravobranilcu na pristojnem tožilstvu, razen če že na začetku meni, da obstajajo razlogi za zavrnitev priznanja sodne odločbe.
2.   Generalni pravobranilec sodno odločbo in potrdilo takoj predloži [posebnemu senatu] iz člena 67 Wet op de rechterlijke organisatie [(zakon o organizaciji sodstva)]. Svoje morebitno stališče o zgoraj navedenih dokumentih mu predloži v štirinajstih dneh od datuma, ko mu je predložil dokumente.
3.   [Posebni senat] odloči:
(a)
ali obstajajo razlogi za zavrnitev priznanja sodne odločbe na podlagi člena 2:13(1);
(b)
ali je bila kazen odvzema prostosti, ki jo je treba izvršiti, izrečena za dejanje, ki se kaznuje tudi na podlagi nizozemskega prava, in če je tako, za katero dejanje gre;
(c)
kako se izrečena kazen odvzema prostosti prilagodi glede na odstavek 4 ali 5.
4.   Če je trajanje izrečene kazni odvzema prostosti daljše od najdaljšega trajanja kazni, ki je po nizozemskem pravu določeno za zadevno kaznivo dejanje, se kazen odvzema prostosti skrajša na to najdaljše trajanje.
5.   Če je vrsta izrečene kazni odvzema prostosti nezdružljiva z nizozemskim pravom, se ta kazen nadomesti s kaznijo ali ukrepom, ki je določen v nizozemskem pravu in ki kar najbolj ustreza kazni odvzema prostosti, izrečeni v državi članici izdajateljici.
6.   Zaradi prilagoditve iz odstavka 4 ali 5 izrečena kazen odvzema prostosti v nobenem primeru ne more biti strožja.
7.   [Posebni senat] v šestih tednih od datuma, ko je prejel sodno odločbo in potrdilo, ministru pošlje pisno in obrazloženo presojo, ki jo je opravil na podlagi odstavka 3.“
7
Člen 2:12 WETS določa:
„1.   Minister odloči o priznanju sodne odločbe ob upoštevanju presoje [posebnega senata].
[…]“
8
Člen 2:13 tega zakona določa:
„1.   Priznanje sodne odločbe se zavrne, kadar:
[…]
(i)
se izrečena kazen nanaša na ukrep odvzema prostosti na področju zdravstvenega varstva, ki ga ni mogoče izvršiti v skladu z nizozemskim pravom ali v okviru nizozemskega pravnega sistema zdravstvenega varstva.
2.   Priznanje odločbe se ne zavrne na podlagi odstavka (1)(a), (b), (e) in (i), dokler pristojni organ države članice izdajateljice ni imel priložnosti zagotoviti informacije v zvezi s tem.“
9
Člen 2:14 navedenega zakona določa:
„1.   Priznanje sodne odločbe se lahko zavrne, kadar:
(a)
dejanje, za katero je bila izrečena kazen odvzema prostosti:
(1) velja za storjeno v celoti ali delno na nizozemskem ozemlju ali zunaj Nizozemske na nizozemskem plovilu ali zrakoplovu; ali
(2) je bilo storjeno zunaj ozemlja države članice izdajateljice, medtem ko na podlagi nizozemskega prava ni bilo mogoče začeti pregona, če je bilo dejanje storjeno zunaj Nizozemske;
(b)
je treba ob prejemu sodne odločbe prestati še manj kot šest mesecev izrečene kazni odvzema prostosti.
2.   Priznanje odločbe se ne zavrne na podlagi odstavka (1)(a), dokler pristojni organ države članice izdajateljice ni imel priložnosti zagotoviti informacije v zvezi s tem.“
10
Člen 67 zakona o organizaciji sodstva določa:
„1.   Kolegij, pristojen za upravljanje Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden [(pritožbeno sodišče Arnhem-Leeuwarden)], ustanovi kolegijski senat […]. Sestavo tega senata določi kolegij, pristojen za upravljanje.
2.   Ta senat je pristojen tudi za naloge, ki so mu dodeljene […] v členu 2:11(3) in členu 2:27 […] [WETS]. […]“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
11
S. A. H., iraški državljan, od leta 1996 živi na Nizozemskem, kjer je leta 2001 pridobil dovoljenje za stalno prebivanje.
12
Göta hovrätt (pritožbeno sodišče, ki zaseda v Jönköpingu, Švedska) ga je s sodbo z dne 26. februarja 2015 obsodilo zaradi prepovedanega posedovanja orožja, nezakonite grožnje, nadlegovanja in hude telesne poškodbe. To sodišče je ugotovilo, da teh kaznivih dejanj S. A. H. ni mogoče pripisati zaradi motnje duševnih sposobnosti, in mu je izreklo ukrep odvzema prostosti, in sicer kazensko-psihiatrično obravnavo za nedoločen čas s posebnim pregledom ob izpustu s klinike.
13
Ker je zadevna oseba zaprosila za prenos izvršitve tega ukrepa na Nizozemsko, so švedski organi ministra zaprosili za priznanje in izvršitev te sodbe, nato pa mu posredovali navedeno sodbo in potrdilo iz člena 4 Okvirnega sklepa 2008/909.
14
V skladu s členom 2:11 WETS so bili ti dokumenti poslani posebnemu senatu, ki je 18. januarja 2019 med drugim presodil, da je treba ukrep odvzema prostosti, izrečen S. A. H., prilagoditi in nadomestiti z ukrepom obveznega psihiatričnega zdravljenja in varstva v javni ustanovi, katerega trajanje ni časovno omejeno.
15
Minister je 18. februarja 2019 kot pristojni organ v smislu Okvirnega sklepa 2008/909 priznal odločbo z dne 26. februarja 2015 ob upoštevanju presoje posebnega senata z dne 18. januarja 2019. Ukrep odvzema prostosti je bil pretvorjen v tak ukrep obveznega psihiatričnega zdravljenja in varstva, zadevna oseba pa je bila nameščena v kazensko-psihiatrični center na Nizozemskem.
16
Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (državni sekretar za pravosodje in varnost, Nizozemska) je 6. avgusta 2020 sprejel sklep o odvzemu dovoljenja za prebivanje z retroaktivnim učinkom od 29. avgusta 2014 in S. A. H. razglasil za nezaželenega tujca.
17
S. A. H. je zakonitost odločbe o priznanju z dne 18. februarja 2019 izpodbijal pred civilnim sodiščem, pri čemer je med drugim trdil, da postopek, ki se je končal s presojo z dne 18. januarja 2019, ne izpolnjuje zahtev iz člena 47 Listine. Gerechtshof Den Haag (pritožbeno sodišče v Haagu, Nizozemska) je s sodbo z dne 5. septembra 2023 ugodilo predlogu in ministru odredilo, naj svojo odločbo ponovno preuči.
18
Minister je v dopisu z dne 15. septembra 2023 posebni senat zaprosil, naj opravi ponovno presojo v okviru postopka, ki bo skladen s temi zahtevami.
19
Posebni senat je na podlagi te zahteve 12. januarja 2024 sklical neuradno sejo, na katero so bili povabljeni odvetniki S. A. H. in zastopniki državnega tožilstva.
20
V zvezi s tem je posebni senat opisal postopek, ki ga vodi, in sicer ga minister prek generalnega pravobranilca prosi za presojo, omejeno na obstoj oziroma neobstoj obveznega razloga za zavrnitev priznanja v skladu z WETS, kaznivost dejanj na Nizozemskem in morebitno potrebo po prilagoditvi kazni ali ukrepa odvzema prostosti, izrečenega v drugi državi članici. Dodal je, da zoper odločbo ministra ni mogoče vložiti pravnega sredstva. Vendar naj bi ta senat lahko odločal o prošnji za ponovno presojo na zahtevo ministra bodisi po pritožbi, ki jo obsojena oseba poda pri ministru, bodisi po civilnem postopku, ki ga začne ta oseba, kot v obravnavanem primeru.
21
V tem kontekstu se posebni senat najprej sprašuje, ali ima naravo „sodišča“ v smislu člena 267 PDEU, ki lahko Sodišču predloži predlog za sprejetje predhodne odločbe. V zvezi s tem navaja, da je do zdaj ugotavljal, da ni tako, in da je bilo enako ugotovljeno tudi v ocenjevalnem poročilu o Nizozemski z dne 2. decembra 2022, pripravljenem v okviru devetega kroga medsebojnih ocenjevanj pravnih instrumentov vzajemnega priznavanja na področju odvzema prostosti ali omejitve svobode, ki ga je usklajeval Svet Evropske unije (13190/1/22 REV 1). Vendar naj bi bilo iz zgodovine nastanka nizozemske zakonodaje, obravnavane v postopku v glavni stvari, razvidno, da je nizozemski zakonodajalec želel pridobiti sodno presojo o pravnih vprašanjih, obravnavanih v členu 8, od (2) do (4), in členu 9 Okvirnega sklepa 2008/909.
22
Poleg tega posebni senat meni, da je vprašanje, ali je treba postopek pred njim opredeliti kot kontradiktorni postopek, odločilno, in pojasnjuje, da je ustanovljen na podlagi zakona, da je stalen, da uporablja pravna pravila, da je neodvisen in da upošteva trditve obsojene osebe, ki so mu predstavljene. Poleg tega, čeprav bi bila njegova presoja omejena na nekatere točke, naj bi bila zavezujoča.
23
Posebni senat se nato sprašuje, ali pravna presoja, ki jo opravi na podlagi člena 2:11 WETS, spada na področje uporabe prava Unije ali pa je del položajev, ki jih ureja to pravo, in če je odgovor pritrdilen, ali možnost zaprositi za ponovno presojo v okviru pisnega postopka, kot se je razvil v praksi, izpolnjuje zahteve iz člena 47 Listine. Nazadnje prosi za pojasnila o možnostih prilagoditve ukrepa odvzema prostosti, ki je dovoljena z Okvirnim sklepom 2008/909.
24
V teh okoliščinah je posebni senat prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil ta vprašanja:
„1.
Ali je treba pojem ‚sodišče‘ iz člena 267 PDEU v povezavi s členom 8, od (2) do (4), in členom 9 Okvirnega sklepa [2008/909] razlagati tako, da vključuje v ta namen določeno državno sodišče, ki ni pristojni organ v smislu člena 8(1) [tega o]kvirnega sklepa in ki v pisnem postopku odloča načeloma brez udeležbe obsojene osebe v postopku izključno o pravnih vprašanjih, obravnavanih v členu 8, od (2) do (4), in členu 9 [navedenega o]kvirnega sklepa?
2.
Ali je treba člen 47 Listine razlagati tako, da mora biti – če je bila v okviru postopka priznavanja v smislu Okvirnega sklepa [2008/909] presoja vidikov iz členov 8, od (2) do (4), in 9 tega sklepa zaupana za to določenemu državnemu sodišču države izvršiteljice – obsojeni osebi poleg možnosti, da v skladu s členom 6(3) [navedenega o]kvirnega sklepa v državi izdajateljici izrazi mnenje, biti na voljo tudi učinkovito pravno sredstvo v državi izvršiteljici?
Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen:
3.
Ali je treba člen 47 Listine glede na Okvirni sklep [2008/909] razlagati tako, da glede učinkovitega pravnega sredstva v državi izvršiteljici zadostuje, da obsojena oseba poda pisno mnenje bodisi pred sodno presojo in izdajo odločbe o priznanju bodisi po tem, ko je bila odločba o priznanju izdana v obliki ponovne presoje prvotne odločbe?
in
4.
Ali je treba člen 47 Listine glede na Okvirni sklep [2008/909] razlagati tako, da mora biti obsojeni osebi, ki nima zadostnih finančnih sredstev in ki potrebuje pomoč, da bi ji bil zagotovljen učinkovit dostop do sodnega varstva, zagotovljena brezplačna pravna pomoč v državi izvršiteljici, čeprav ta v tej državi ni določena z zakonom?
5.
Ali je treba merilo iz člena 8(3) Okvirnega sklepa [2008/909] razlagati tako, da je treba, če se prilagodi kazenska sankcija ali ukrep, ker po svoji naravi ni združljiv s pravom države izvršiteljice, preučiti, kateri ukrep bi sodišče države izvršiteljice najverjetneje izreklo, če bi do obsodbe prišlo v državi izvršiteljici, ali pa je treba opraviti presojo – po potrebi po tem, ko so zahtevane dodatne informacije – pri kateri se upošteva dejanska vsebina ukrepa v državi izdajateljici?
6.
Kako in v kolikšni meri je treba pri morebitni ponovni presoji prepovedi izreka strožje kazni na podlagi člena 8(4) Okvirnega sklepa [2008/909], ki jo opravi država izvršiteljica, upoštevati razvoj dogodkov in informacije iz obdobja po izdaji odločbe o priznanju?“
Nujni postopek
25
Posebni senat je predlagal, naj se ta predlog za sprejetje predhodne odločbe obravnava po nujnem postopku predhodnega odločanja iz člena 23a, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije in člena 107 Poslovnika Sodišča.
26
V podporo temu predlogu je ta senat trdil, da je S. A. H. odvzeta prostost in da bo odgovor na vprašanja za predhodno odločanje lahko pripeljal do tega, da se bo ta odvzem prostosti končal.
27
V zvezi s tem je treba, na prvem mestu, opozoriti, da se ta predlog za sprejetje predhodne odločbe nanaša na razlago Okvirnega sklepa 2008/909, ki spada pod naslov V tretjega dela Pogodbe DEU, ki se nanaša na območje svobode, varnosti in pravice. Zato se za navedeni predlog za sprejetje predhodne odločbe lahko uporabi nujni postopek predhodnega odločanja.
28
Na drugem mestu, kar zadeva pogoj nujnosti, je ta pogoj med drugim izpolnjen, kadar je zadevni osebi iz postopka v glavni stvari v tistem času odvzeta prostost in je njeno pridržanje v priporu odvisno od rešitve spora o glavni stvari, pri čemer je treba pojasniti, da je treba položaj te osebe presojati glede na stanje na dan preizkusa predloga, naj se predlog za sprejetje predhodne odločbe obravnava po nujnem postopku (sodba z dne 8. decembra 2022, CJ (Odločba o predaji, odložena zaradi kazenskega pregona), C‑492/22 PPU, EU:C:2022:964, točka 46 in navedena sodna praksa).
29
V obravnavanem primeru je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da je zadevni osebi dejansko odvzeta prostost, ker je nameščena v kazensko‑psihiatrični center na Nizozemskem. Poleg tega je posebni senat pojasnil, da odgovor na vprašanja za predhodno odločanje v zvezi z zahtevami, ki izhajajo iz prava Unije in se lahko uporabljajo v položaju iz postopka v glavni stvari, lahko pomeni, da se ta odvzem prostosti konča, saj se ukrep odvzema prostosti, ki je bil zadevni osebi izrečen na Švedskem, zlasti lahko prilagodi v ukrep brez odvzema prostosti na Nizozemskem.
30
V teh okoliščinah je prvi senat Sodišča na predlog sodnika poročevalca in po opredelitvi generalnega pravobranilca 22. aprila 2024 odločil, da se predlogu posebnega senata, naj se ta predlog za sprejetje predhodne odločbe obravnava po nujnem postopku predhodnega odločanja, ugodi.
Dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe
31
Sodišče lahko v skladu s členom 53(2) Poslovnika Sodišča, če je predlog za sprejetje predhodne odločbe očitno nedopusten, po opredelitvi generalnega pravobranilca odloči z obrazloženim sklepom, ne da bi nadaljevalo postopek.
32
To določbo je treba uporabiti v tej zadevi.
33
Opozoriti je treba, da je postopek, uveden s členom 267 PDEU, instrument sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, s katerim prvo zagotavlja drugim elemente razlage prava Unije, ki jih ta potrebujejo za rešitev sporov, o katerih odločajo (sodba z dne 9. marca 2010, ERG in drugi, C‑378/08, EU:C:2010:126, točka 72, in sklep z dne 9. januarja 2024, Bravchev, C‑338/23, EU:C:2024:4, točka 18).
34
Iz tega izhaja, da mora biti predložitveni organ, da bi lahko Sodišču predložil vprašanje v okviru postopka predhodnega odločanja, opredeljen kot „sodišče“ v smislu člena 267 PDEU, kar mora Sodišče preveriti na podlagi predloga za sprejetje predhodne odločbe (sodba z dne 7. maja 2024, NADA in drugi, C‑115/22, EU:C:2024:384, točka 34 in navedena sodna praksa).
35
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišče pri presoji, ali je zadevni predložitveni organ „sodišče“ v smislu člena 267 PDEU, kar je izključno vprašanje prava Unije, upošteva skupek elementov, kot so med drugim zakonska podlaga tega organa, njegova stalnost, obvezna narava njegove sodne pristojnosti, kontradiktornost postopka pred njim, njegova uporaba pravnih pravil in njegova neodvisnost (sodba z dne 7. maja 2024, NADA in drugi, C‑115/22, EU:C:2024:384, točka 35 in navedena sodna praksa).
36
Iz ustaljene sodne prakse prav tako izhaja, da lahko nacionalna sodišča sprožijo postopek pred Sodiščem le, če pred njimi poteka spor in če odločajo v postopku, ki bo pripeljal do izdaje sodne odločbe (sodba z dne 3. maja 2022, CityRail, C‑453/20, EU:C:2022:341, točka 42 in navedena sodna praksa).
37
Odgovor na vprašanje, ali lahko organ sproži postopek pred Sodiščem, je tako odvisen od sestave in funkcij navedenega organa. V zvezi s tem se lahko nacionalni organ šteje za „sodišče“ v smislu člena 267 PDEU, kadar opravlja sodne funkcije, medtem ko mu pri opravljanju drugih funkcij, zlasti upravnih, te opredelitve ni mogoče priznati (sodba z dne 3. maja 2022, CityRail, C‑453/20, EU:C:2022:341, točka 43 in navedena sodna praksa).
38
Iz tega sledi, da je za ugotovitev, ali se nacionalni organ, ki so mu z zakonom dodeljene različne funkcije, šteje za „sodišče“ v smislu člena 267 PDEU, treba preveriti, kakšna je specifična narava funkcij, ki jih opravlja v določenem normativnem okviru, v katerem Sodišču predloži vprašanje (sodba z dne 3. maja 2022, CityRail, C‑453/20, EU:C:2022:341, točka 44 in navedena sodna praksa).
39
Poleg tega, če predložitveni organ ravna v vlogi upravnega organa, ne da bi bil hkrati pozvan, naj odloči o sporu, ni mogoče šteti, da opravlja sodno funkcijo (glej v tem smislu sodbo z dne 27. aprila 2006, Standesamt Stadt Niebüll, C‑96/04, EU:C:2006:254, točka 14 in navedena sodna praksa).
40
V obravnavanem primeru se glede na elemente v spisu, predloženem Sodišču, zlasti glede na določbe zakona o organizaciji sodstva in WETS, zdi, da posebni senat izpolnjuje upoštevna merila, v skladu s katerimi se predložitveni organ opredeli kot „sodišče“ v smislu člena 267 PDEU, kar zadeva njegovo zakonsko podlago, njegovo stalnost, njegovo uporabo pravnih pravil in njegovo neodvisnost.
41
Kar zadeva druga merila, ki so upoštevna v zvezi s tem, in – na prvem mestu – vprašanje, ali posebni senat v postopku v glavni stvari opravlja sodno funkcijo, je iz teh elementov razvidno, da v skladu s členoma 2:11 in 2:12 WETS minister zaprosi posebni senat za presojo posebnih pravnih vprašanj, določenih v tem členu 2:11(3), in to presojo upošteva pri odločitvi o priznanju sodne odločbe iz druge države članice, kot je izrecno navedeno v tem členu 2:12.
42
Kot je nizozemska vlada potrdila v pisnem stališču, ima minister, čeprav mora upoštevati to presojo o teh vprašanjih, vseeno polje prostega preudarka in pristojnost, da sprejme odločbo o priznanju sodbe države izdajateljice ali ne. Minister lahko namreč v skladu s členom 2:11 WETS odloči, da v svojo odločitev ne bo vključil posebnega senata, kadar takoj ugotovi, da je treba uporabiti razloge za zavrnitev. Poleg tega minister preuči tudi razloge za zavrnitev priznanja, določene v členu 2:14 WETS, in lahko zato ugotovi, da obstaja razlog za zavrnitev priznanja sodbe, čeprav je posebni senat menil, da takega razloga ni. Dalje, glede jamstev, da minister dejansko upošteva presojo posebnega senata, je treba navesti, da je bilo v ocenjevalnem poročilu o Nizozemski, omenjenem v točki 21 tega sklepa, navedeno, da ta presoja za ministra ni „tehnično“ zavezujoča.
43
Na drugem mestu, glede obstoja „spora“, ki poteka pred posebnim senatom, je treba opozoriti, da posebni senat v skladu s členom 2:11 WETS zadevo obravnava ne na pobudo obsojene osebe, temveč na pobudo ministra.
44
Poleg tega je iz informacij, ki jih ima na voljo Sodišče, razvidno, da obsojena oseba pred posebnim senatom ne more izpodbijati odločbe, ki jo je sprejel minister. Samo minister lahko namreč posebnemu senatu predloži zahtevo za ponovno presojo. V zvezi s tem je posebni senat pojasnil, da ne ve, ali minister izbira, katere pritožbe mu posreduje v ponovno presojo.
45
Navesti je treba tudi, da presoja posebnega senata ni niti javno razglašena niti vročena obsojeni osebi, pri čemer je ta oseba samo obveščena o odločitvi ministra.
46
Na tretjem mestu, kar zadeva kontradiktornost postopka iz spora o glavni stvari, čeprav je posebni senat navedel, da v praksi upošteva pisno stališče obsojene osebe, ki mu ga posreduje minister ali ga prejme neposredno od te osebe, WETS ne določa možnosti, da ta oseba sodeluje v postopku in bodisi pisno bodisi ustno predstavi svoje stališče, medtem ko ima v skladu s tem zakonom tako možnost generalni pravobranilec pri tožilstvu.
47
Iz tega sledi, da očitno na eni strani presoja posebnega senata nastopi v okviru nekontradiktornega postopka in da njen namen ni odločitev o sporu. Na drugi strani ta presoja nima oblike, imena ali vsebine sodbe, izrečene v okviru opravljanja sodne funkcije, temveč je del postopka sprejetja upravne odločbe ministra.
48
Vsekakor je iz navedb v predlogu za sprejetje predhodne odločbe in stališč strank razvidno, da obsojena oseba lahko izpodbija odločbo ministra pred civilnim sodiščem na podlagi subsidiarne pristojnosti tega sodišča, tako da temu sodišču, za katero ni sporno, da je „sodišče“ v smislu člena 267 PDEU v okviru tega postopka, predlaga, naj to odločbo ponovno presodi ali prilagodi.
49
Glede na vse te preudarke v okviru postopka iz člena 2:11 WETS posebni senat očitno ne more izdati sodne odločbe in posledično ni „sodišče“ v smislu člena 267 PDEU.
50
Iz vsega navedenega izhaja, da je ta predlog za sprejetje predhodne odločbe očitno nedopusten.
Stroški
51
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim organom, ta odloči o stroških. Stroški, nastali zaradi predložitve stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) sklenilo:
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je posebni senat Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (pritožbeno sodišče Arnhem-Leeuwarden, Nizozemska) vložil z odločbo z dne 29. marca 2024, je očitno nedopusten.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nizozemščina.
(
i
)	Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.