SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (drugi senat)
z dne 9. novembra 2004
Združeni zadevi T-285/02 in T-395/02
Eva Vega Rodríguez
proti
Komisiji Evropskih skupnosti
„Uradniki – Splošni javni natečaj – Vprašanja z več mogočimi odgovori – Natančnost odgovorov obrazca za popravo – Sodni nadzor – Omejitve“
Celotno besedilo v francoskem jeziku II - 0000
Predmet:         Tožba zaradi predlogov za razglasitev ničnosti odločbe natečajne komisije COM/A/10/01, s katero sta bila tožeči stranki dodeljena
negativna ocena in nezadostno število točk za nadaljevanje javnega natečaja, in odločbe o zavrnitvi njene pritožbe ter podredno
odškodninskih zahtevkov.
Odločitev:         Tožba se zavrže. Vsaka stranka nosi svoje stroške.
Povzetek
1.     Uradniki – Tožba – Akt, ki posega v položaj – Odločba, sprejeta po ponovnem preizkusu prejšnje odločbe – Odločba, ki jo je
sprejela natečajna komisija po ponovnem preizkusu položaja kandidata
(Kadrovski predpisi, člena 90(2) in 91(1))
2.     Postopek – Ukrepi procesnega vodstva – Zahteva za predložitev dokumentov v zvezi z dopustnostjo tožbe – Dopustnost dokumentov,
ki so bili predloženi po roku, ki ga je določilo Sodišče prve stopnje
(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člena 64 in 65)
3.     Uradniki – Tožba – Pravni interes – Tožba zoper odločbo natečajne komisije, s katero je bila dodeljena negativna ocena – Kandidat
ne bi mogel nadaljevati javnega natečaja, čeprav bi spremenili oceno – Nedopustnost
(Kadrovski predpisi, člen 91)
4.     Uradniki – Javni natečaj – Javni natečaj na podlagi usposobljenosti in testov – Vsebina testov – Vprašanja z več mogočimi
odgovori – Prosta presoja komisije – Sodni nadzor – Omejitve
(Kadrovski predpisi, Priloga III )
1.     Kadar kandidat na javnem natečaju predlaga ponovni preizkus odločbe, ki jo je sprejela komisija, je odločba, ki jo sprejme
komisija po ponovnem preizkusu njegovega položaja, akt, ki posega v njegov položaj. Prav tako začne od te odločbe, sprejete
po ponovnem preizkusu, teči rok za pritožbo in tožbo, ne da bi bilo treba preveriti, ali je v takem primeru mogoče navedeno
odločbo šteti za izključno potrditveni akt.
(Glej točko 18.)
Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 23. januar 2002, Gonçalves proti Parlamentu, T‑386/00, RecFP, str. I‑A‑13 in II‑55, točka
39, in navedena sodna praksa.
2.     Kadar Sodišče prve stopnje glede ukrepov procesnega vodstva zahteva predložitev dokumentov v zvezi s pogoji dopustnosti tožbe,
zamuda stranke pri predložitvi ne more povzročiti nedopustnosti tega dokumenta. Na eni strani mora pogoje dopustnosti tožbe
morebiti po uradni dolžnosti vedno oceniti sodišče Skupnosti. Na drugi strani pa naj bi imelo Sodišče prve stopnje v primeru
neizpolnitve zadevne stranke pravico zahtevati predložitev dokumenta, ki se zahteva na podlagi člena 65 njegovega poslovnika.
Roki za predložitev teh dokumentov naj torej ne bi bili prekluzivni roki.
(Glej točko 24.)
Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 11. maj 1992, Whitehead proti Komisiji, T‑34/91, Recueil, str. II‑1723, točka 19; Sodišče
prve stopnje, 13. december 1996, Lebedef proti Komisiji, T‑128/96, RecFP, str. I‑A‑629 in II‑1679, točka 25.
3.     V okviru ničnostne tožbe, ki se nanaša na odločbo komisije, s katero sta bila tožeči stranki dodeljena negativna ocena in
nezadostno število točk, ki ji ne omogočata nadaljevanja javnega natečaja, tožeča stranka nima pravnega interesa, če je očitno,
da kljub domnevi, da naj bi pravilno odgovorila na sporna vprašanja, javnega natečaja ne bi mogla nadaljevati.
(Glej točko 25.)
4.     Natečajna komisija ima široko pooblastilo za odločanje po prostem preudarku glede podrobne vsebine testov, ki so predvideni
v okviru javnega natečaja. Sodišče Skupnosti ni pristojno, da bi pregledalo to vsebino, razen če ta prekorači okvir, ki je
določen v objavi javnega natečaja ali če ni sorazmerna s cilji testa javnega natečaja.
Glede izpitov, ki so sestavljeni iz vprašanj z več mogočimi odgovori, Sodišče prve stopnje ni pristojno, da bi jih popravljalo
namesto natečajne komisije. Vprašanje bi lahko glede na morebitne odgovore, ki jih le-ta predlaga, pregledalo le, če bi se
izkazalo, da je bilo to vprašanje očitno neprimerno z vidika cilja zadevnega javnega natečaja. To bi bilo zlasti takrat, če
bi iz pojasnil natečajne komisije izhajalo, da v nasprotju s podrobnimi navodili kandidatom, glede na različne odgovore, ki
so bili podani na eno vprašanje, ni mogoče določiti le enega pravilnega odgovora. V tem pogledu težavnost vprašanja ne more
biti pokazatelj neprimernosti vprašanja. Natečajna komisija je pristojna, da izbere vprašanja različne težavnosti, da bi zagotovila
temeljni cilj javnega natečaja, torej zagotoviti zaposlitev najsposobnejših uradnikov.
(Glej točki 35 in 36.)
Napotitev na: Sodišče, 8. marec 1988, Sergio in drugi proti Komisija, 64/86, od 71/86 do 73/86 in 76/86, Recueil, str. 1399,
točka 22; Sodišče prve stopnje, 21. maj 1996, Kaps proti Sodišče, T‑153/95, RecFP, str. I‑A‑233 in II‑663, točka 37.