62023TJ0350_EXT
SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (drugi senat)
z dne 19. marca 2025 (
*1
)
„Nepogodbena odgovornost – Državne pomoči – Intervencija Komisije kot amicus curiae pred nacionalnim sodiščem – Nezakonitost ravnanja, ki se očita instituciji Unije – Ugovor nezakonitosti – Dovolj resna kršitev pravnega pravila, s katerim so posameznikom podeljene pravice – Člen 29(2) Uredbe (EU) 2015/1589 – Načela delitve oblasti, neodvisnosti nacionalnih sodišč ter pravice do učinkovitega pravnega sredstva, nepristranskosti in nevtralnosti“
V zadevi T‑350/23,
Rems Kargins, stanujoč v Rigi (Latvija), ki ga zastopa O. Behrends, odvetnik,
tožeča stranka,
proti
Evropski komisiji, ki jo zastopata L. Flynn in B. Stromsky, agenta,
tožena stranka,
ob intervenciji
Sveta Evropske unije, ki ga zastopata A.-L. Meyer in A. Jensen, agentki,
intervenient,
SPLOŠNO SODIŠČE (drugi senat),
v sestavi A. Marcoulli, predsednica, V. Tomljenović (poročevalka), sodnica, in W. Valasidis, sodnik,
sodni tajnik: P. Cullen, administrator,
na podlagi pisnega dela postopka,
na podlagi obravnave z dne 6. novembra 2024
izreka naslednjo
Sodbo (
1
)
1
Tožeča stranka, Rems Kargins, s tožbo na podlagi člena 268 PDEU in člena 340, drugi odstavek, PDEU zahteva povrnitev škode, ki naj bi jo utrpela zaradi domnevnega nezakonitega ravnanja Evropske komisije, ker je ta intervenirala kot amicus curiae v postopku s tretjo družbo pred Augstākā tiesa (vrhovno sodišče, Latvija).
[…]
Predlogi strank
17
Tožeča stranka Splošnemu sodišču v bistvu predlaga, naj:
–
ugotovi, da je Komisija odgovorna za škodo, ki ji jo je povzročila s poseganjem v nacionalni sodni postopek;
–
Komisiji naloži, naj ji za navedeno škodo plača odškodnino v višini vsaj 15.028.841,93 EUR, povečano za obresti po 12‑odstotni letni obrestni meri, ki teče od 23. junija 2016 do celotnega plačila;
–
Komisiji naloži plačilo stroškov.
18
Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo zavrne kot neutemeljeno;
–
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
19
Svet Evropske unije v bistvu predlaga zavrnitev tožbe.
Pravo
[…]
23
V obravnavani zadevi tožeča stranka trdi, da je Komisija ravnala nezakonito, ko je pred Augstākā tiesa (vrhovno sodišče) predložila pripombe kot amicus curiae.
[…]
Ugovor nezakonitosti
26
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj podredno ugotovi, da se člen 29(2) Uredbe 2015/1589 ne uporablja, ker nima pravne podlage, ker je v nasprotju z več določbami prava Unije, in sicer s členom 267 PDEU, s členom 108(2), drugi pododstavek, PDEU ter s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), in ker ne zagotavlja zadostnih procesnih jamstev.
27
Komisija in Svet argumentom tožeče stranke nasprotujeta.
28
Člen 29 Uredbe št. 2015/1589 določa:
„1.   Za uporabo člena 107(1) in člena 108 PDEU lahko sodišča držav članic Komisijo zaprosijo, da jim pošlje podatke, s katerimi razpolaga, ali svoje mnenje o vprašanjih glede uporabe pravil o državni pomoči.
2.   Kadar je to potrebno za skladno uporabo člena 107(1) ali člena 108 PDEU, lahko Komisija sodiščem držav članic na lastno pobudo predloži pisne pripombe držav članic, ki so odgovorne za uporabo pravil o državni pomoči. […]“
29
Na prvem mestu, v zvezi s pravno podlago mehanizma iz člena 29(2) Uredbe 2015/1589 je treba opozoriti, da je bila navedena uredba sprejeta na podlagi člena 109 PDEU. Zadnjenavedena določba določa, da lahko Svet sprejme vse ustrezne uredbe za uporabo členov 107 in 108 PDEU. Svetu torej podeljuje široko pristojnost, saj napotuje na „vse ustrezne uredbe“, če se te nanašajo na uporabo členov 107 in 108 PDEU.
30
V zvezi s tem je treba na eni strani opozoriti, da ima Komisija osrednjo in izključno vlogo pri preizkusu združljivosti ukrepov pomoči z notranjim trgom. Na drugi strani je vloga nacionalnih sodišč, da varujejo pravice posameznikov iz člena 108(3) PDEU do sprejetja dokončnega sklepa Komisije, poleg tega pa morajo, kadar je tak končni sklep sprejet, v skladu z načelom primarnosti prava Unije izpeljati posledice iz zavezujoče narave tega sklepa.
31
Zato morajo tako Komisija, ki ima osrednjo vlogo, kot tudi nacionalna sodišča, ki varujejo pravice posameznikov iz člena 108 PDEU in zagotavljajo posledice sklepov iz navedenega člena, vsak v svoji vlogi uporabljati člena 107 in 108 PDEU.
32
V teh okoliščinah je treba navesti, da lahko Svet pri izvajanju široke pristojnosti, ki mu je podeljena s členom 109 PDEU, ugotovi, da je za uporabo členov 107 in 108 PDEU koristno Komisiji podeliti pooblastila, med drugim za usklajeno uporabo v Uniji ter za sodelovanje med Komisijo in nacionalnimi sodišči.
33
V uvodni izjavi 37 Uredbe 2015/1589 je namreč navedeno, da je treba zaradi dosledne uporabe pravil o državni pomoči urediti sodelovanje med sodišči držav članic in Komisijo, ki nacionalnim sodiščem omogoča, da Komisijo zaprosijo za podatke ali njeno mnenje o uporabi pravil o državni pomoči, Komisiji pa, da tem sodiščem predloži pisne ali ustne pripombe, upoštevajoč svojo obveznost varovanja javnega interesa.
34
Poleg tega je v uvodni izjavi 38 Uredbe 2015/1589 najprej pojasnjeno, da pripombe Komisije ne smejo posegati v člen 267 PDEU in da niso pravno zavezujoče za nacionalna sodišča. Dalje, pojasnjeno je, da se pripombe predložijo v skladu z nacionalnimi postopkovnimi pravili, vključno s tistimi, ki varujejo pravice strank. Poleg tega je navedeno, da pripombe Komisije spoštujejo neodvisnost nacionalnih sodišč. Nazadnje, kar zadeva pripombe, ki jih Komisija predloži na lastno pobudo, je pojasnjeno, da so te omejene na primere, ki so pomembni za usklajeno uporabo člena 107(1) PDEU ali člena 108 PDEU.
35
Zato je treba ugotoviti, da je mehanizem sodelovanja med Komisijo in nacionalnimi sodišči, določen v členu 29(2) Uredbe 2015/1589, mogoče šteti za koristen za uporabo členov 107 in 108 PDEU v smislu člena 109 PDEU.
36
V teh okoliščinah je treba zavrniti argument tožeče stranke, ki se nanaša na to, da mehanizem iz člena 29(2) Uredbe 2015/1589 nima podlage v primarnem pravu Unije.
37
Na drugem mestu, kar zadeva združljivost s členom 267 PDEU, je treba navesti, da iz člena 29 Uredbe 2015/1589 ne izhaja, da posredovanje Komisije bodisi na predlog nacionalnih sodišč bodisi na lastno pobudo posega v ali prejudicira možnost oziroma – odvisno od okoliščin – obveznost nacionalnih sodišč, da Sodišču predložijo vprašanje za predhodno odločanje na podlagi člena 267 PDEU.
38
Kot je namreč navedeno v uvodni izjavi 38 Uredbe 2015/1589, pripombe Komisije kot amicus curiae ne bi smele posegati v člen 267 PDEU. Tako mehanizem iz člena 29 navedene uredbe spada v okvir lojalnega sodelovanja, določenega v členu 4 PEU. Pomeni možnost nacionalnih sodišč, da od Komisije zahtevajo, da izda mnenja, in možnost Komisije, da predloži pripombe, ki za navedena sodišča niso zavezujoča. Gre za podporo, ki je na voljo nacionalnim sodiščem, če menijo, da je to koristno za uporabo členov 107 in 108 PDEU.
39
V zvezi s tem je Sodišče razsodilo, da ima nacionalno sodišče, če ima dvome ali težave glede uporabe členov 107 in 108 PDEU, v skladu z načelom lojalnega sodelovanja vedno možnost, da se obrne na Komisijo, da bi mu ta pomagala (glej v tem smislu sodbo z dne 13. februarja 2014, Mediaset, C‑69/13, EU:C:2014:71, točka 30).
40
Prav tako je, kar zadeva možnost Komisije, da sodiščem držav članic po uradni dolžnosti pisno predloži pripombe, Sodišče v zvezi s členom 15(3) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov [101 in 102 PDEU] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205), ki v zvezi z uporabo členov 101 in 102 PDEU določa mehanizem, enak tistemu iz člena 29(2) Uredbe 2015/1589, ugotovilo, da tak mehanizem sodelovanja spada v okvir splošnega načela lojalnega sodelovanja, navedenega v členu 4 PEU, ki je posebnega pomena za sodne organe držav članic, pristojne za zagotavljanje uporabe in spoštovanja prava Unije v nacionalnem pravnem sistemu (glej v tem smislu sodbo z dne 11. junija 2009, X, C‑429/07, EU:C:2009:359, točka 21).
41
Možnost oziroma obveznost nacionalnih sodišč, da na podlagi člena 267 PDEU predložijo vprašanje za predhodno odločanje, pa temelji na načelih enotne uporabe in primarnosti prava Unije. Ta določba daje nacionalnim sodiščem možnost oziroma jim nalaga obveznost vložitve predloga za predhodno odločanje, kadar nacionalno sodišče bodisi po uradni dolžnosti bodisi na predlog strank ugotovi, da temelj spora obsega vprašanje, navedeno v prvem odstavku tega člena. Nacionalna sodišča imajo tako najširšo diskrecijsko pravico glede predložitve vprašanja Sodišču, če ugotovijo, da se v zadevi, o kateri odločajo, pokažejo vprašanja v zvezi z razlago ali presojo veljavnosti določb prava Unije, glede katerih morajo odločiti (glej sodbo z dne 21. julija 2011, Kelly, C‑104/10, EU:C:2011:506, točka 61 in navedena sodna praksa).
42
Mehanizem iz člena 267 PDEU in mehanizem iz člena 29 Uredbe 2015/1589 sta torej komplementarna mehanizma, ki se medsebojno ne izključujeta, saj je povsem mogoče, da nacionalno sodišče po prejemu pripomb Komisije na podlagi člena 29 Uredbe 2015/1589 o vprašanju v zvezi z uporabo členov 107 in 108 PDEU Sodišču na podlagi člena 267 PDEU predloži vprašanje za predhodno odločanje, ki se nanaša na isto vprašanje.
43
Sodišče je namreč v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 5. marca 2019, Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172), odločilo v okviru predloga za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, medtem ko je v sporu o glavni stvari pred zadevnim nacionalnim sodiščem Komisija predložila pripombe kot amicus curiae (sodba z dne 5. marca 2019, Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, točka 37).
44
Poleg tega je treba opozoriti, da pripombe Komisije kot amicus curiae za nacionalna sodišča niso zavezujoče.
45
V zvezi s tem je Sodišče razsodilo, da možnost nacionalnih sodišč, da Komisijo zaprosijo za pojasnila glede uporabe členov 107 in 108 PDEU, ne posega v možnost oziroma obveznost nacionalnih sodišč, da Sodišču na podlagi člena 267 PDEU predložijo vprašanje za predhodno odločanje o razlagi navedenih določb (glej v tem smislu sodbo z dne 11. junija 1996, SFEI in drugi, C‑39/94, EU:C:1996:285, točki 50 in 51).
46
Iz tega sledi, da v nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, mehanizem iz člena 29 Uredbe 2015/1589 ni v nasprotju s členom 267 PDEU.
47
Na tretjem mestu, v zvezi z argumenti tožeče stranke, da mehanizem iz člena 29 Uredbe 2015/1589 ni združljiv s členom 108(2), drugi pododstavek, PDEU, ker posega v pristojnost Sodišča za preučitev morebitne neizpolnitve obveznosti zadevne države članice, je treba navesti naslednje preudarke.
48
V skladu s členom 108(2) PDEU lahko Komisija zadevo predloži neposredno Sodišču v okviru postopka za ugotavljanje kršitev, če država članica ne ravna v skladu s sklepom Komisije, s katerim je ugotovljeno, da državna pomoč v skladu s členom 107 PDEU ni združljiva z notranjim trgom in jo je treba odpraviti ali spremeniti.
49
Nasprotno pa iz člena 108 PDEU ne izhaja, da bi bila možnost Komisije, da zadevo predloži neposredno Sodišču, ovirana zato, ker je intervenirala kot amicus curiae v okviru nacionalnega postopka na podlagi člena 29 Uredbe 2015/1589. Prav tako iz zadnjenavedene določbe ne izhaja, da je možnost intervencije kot amicus curiae pogojena z možnostjo Komisije, da zadevo predloži Sodišču na podlagi člena 108(2), drugi pododstavek, PDEU. Iz tega izhaja, da mehanizem iz člena 29 Uredbe 2015/1589 nikakor ne vpliva na mehanizem nadzora državnih pomoči s strani Komisije, določen v členu 108(2) PDEU. Tako to, da Komisija nesodno intervenira v okviru nacionalnega spora s predložitvijo nezavezujočih pripomb za nacionalna sodišča, ne posega v postopek, ki ga lahko Komisija začne na podlagi člena 108(2) PDEU, če meni, da je državni ukrep v nasprotju s členom 107 PDEU in bi ga bilo treba odpraviti ali spremeniti.
50
Gre torej za ločena, komplementarna mehanizma, ki se medsebojno ne izključujeta.
51
Iz tega sledi, da mehanizem iz člena 29 Uredbe 2015/1589 ni v nasprotju s členom 108 PDEU.
52
Argument tožeče stranke, ki nikakor ni dokazan, da je sam člen 108 PDEU nezakonit, je, tudi če bi bil dopusten, popolnoma neutemeljen. Prepoved državnih pomoči iz člena 107 PDEU je namreč temelj delovanja notranjega trga, na katerem konkurenca ne sme biti izkrivljena z državnimi ukrepi. Prav tako je nadzorna funkcija, ki je Komisiji podeljena s členom 108 PDEU, temeljni element sistema nadzora državnih pomoči, vzpostavljenega s Pogodbama.
53
Na četrtem mestu, v zvezi s postopkovnimi jamstvi, ki urejajo uporabo člena 29(2) Uredbe 2015/1589, je iz uvodne izjave 38 te uredbe razvidno, da se pripombe Komisije predložijo v skladu z nacionalnimi postopkovnimi pravili, vključno s tistimi, ki so namenjena varstvu pravic strank, in da se z njimi spoštuje neodvisnost nacionalnih sodišč.
54
Tako se v okviru zadevnega nacionalnega postopka uporabljajo postopkovna jamstva, določena z nacionalnim pravom, za katerega se šteje, da je v skladu s členom 19 PEU in členom 47 Listine. Zato je treba zavrniti argument tožeče stranke, da mehanizem iz člena 29 Uredbe 2015/1589 ne določa zadostnih procesnih jamstev.
[…]
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (drugi senat)
razsodilo:
1.
Tožba se zavrne.
2.
Rems Kargins nosi svoje stroške in stroške Evropske komisije.
3.
Svet Evropske unije nosi svoje stroške.
Marcoulli
Tomljenović
Valasidis
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 19. marca 2025.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.
(
1
)	Navedene so le točke zadevne sodbe, za katere Splošno sodišče meni, da je njihova objava koristna.