62005CJ0265_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C-265/05,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Cour de cassation (Francija) z odločbo z dne 21. junija 2005, ki je prispela na Sodišče 27. junija 2005, v postopku
José Perez Naranjo
proti
Caisse régionale d’assurance maladie (CRAM) Nord-Picardie,
SODIŠČE (veliki senat),
v sestavi V. Skouris, predsednik, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, R. Schintgen, P. Kūris, E. Juhász (poročevalec) in J. Klučka, predsedniki senatov, J. N. Cunha Rodrigues, U. Lõhmus, E. Levits, A. Ó Caoimh in L. Bay Larsen, sodniki,
generalni pravobranilec: L. A. Geelhoed,
sodna tajnica: K. Sztranc-Sławiczek, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 20. junija 2006,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
– za Joséja Pereza Naranjo SCP Thomas-Raquin et Benabent, odvetnik,
– za Caisse régionale d’assurance maladie (CRAM) Nord‑Picardie J.‑A. Blanc, odvetnik,
– za francosko vlado G. de Bergues in O. Christmann, zastopnika,
– za špansko vlado I. del Cuvillo Contreras in A. Sampol Pucurull, zastopnika,
– za italijansko vlado I. M. Braguglia, zastopnik, skupaj z G. Aiellom, avvocato dello Stato,
– za finsko vlado T. Pynnä, zastopnica,
– za vlado Združenega kraljestva C. White, zastopnica, skupaj s T. de la Marom, barrister,
– za Komisijo Evropskih skupnosti D. Martin in M.-J. Jonczy, zastopnika,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 13. julija 2006
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 4(2a), 10a, 19(1) in 95b ter Priloge IIa k Uredbi Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kakor je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996 (UL 1997, L 28, str. 1, v nadaljevanju: Uredba št. 1408/71).
2. Predlog je bil vložen v okviru spora med J. Perezom Naranjo in Caisse régionale d’assurance maladie (CRAM) Nord-Picardie glede zahtevka prvega za izplačilo dopolnilnega dodatka iz državnega solidarnostnega sklada (v nadaljevanju: dopolnilni dodatek), ki je 1. januarja 1994 postal solidarnostni sklad za ostarele (v nadaljevanju: Sklad).
Pravni okvir
Pravo Skupnosti
3. Člen 4(1) Uredbe št. 1408/71 določa:
„Ta uredba se uporablja za vso zakonodajo v zvezi z naslednjimi področji socialne varnosti:
[…]
c) dajatve za starost;
[…]“
4. Člen 4(2a) Uredbe št. 1408/71 določa:
„Ta uredba se uporablja tudi za posebne dajatve, za katere se ne plačujejo prispevki, ki se zagotavljajo po zakonodaji ali sistemih, ki niso omenjeni v odstavku 1 ali izvzeti na podlagi odstavka 4, kadar so te dajatve namenjene:
a) za dodatno, nadomestno ali pomožno zavarovanje tveganj, ki so zajeta v področja socialne varnosti, iz odstavka 1(a) do (h); ali
b) samo za posebno varstvo za invalide.“
5. Člen 10(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 1408/71 glede odpovedi pogoju stalnega prebivališča določa:
„Kadar ta uredba ne določa drugače, se denarne dajatve za invalidnost, starost ter za preživele osebe, pokojnine za nesreče pri delu ali poklicne bolezni ter pomoči ob smrti, pridobljene po zakonodaji ene ali več držav članic, ne morejo zmanjšati, spremeniti, začasno ustaviti, odvzeti ali zapleniti zaradi tega, ker prejemnik stalno prebiva na ozemlju druge države članice, kot je tista, v kateri se nahaja nosilec, ki je odgovoren za plačilo.“
6. Člen 10a(1) Uredbe št. 1408/71 določa:
„Ne glede na določbe člena 10 in naslova III se osebam, za katere se ta uredba uporablja, dodelijo posebne denarne dajatve, za katere se ne plačujejo prispevki iz člena 4(2a), izključno na ozemlju države članice, v kateri imajo stalno prebivališče, v skladu z zakonodajo te države, pod pogojem, da so te dajatve navedene v Prilogi IIa. Te dajatve dodeljuje nosilec v kraju stalnega prebivališča na svoje stroške.“
7. Člen 19(1) Uredbe št. 1408/71 določa:
„Zaposlena ali samozaposlena oseba, ki stalno prebiva na ozemlju druge države članice, kot je pristojna država, in izpolnjuje pogoje zakonodaje pristojne države za upravičenost do dajatev, po potrebi ob upoštevanju določb člena 18, v državi, v kateri stalno prebiva, prejema:
a) storitve, ki jih v imenu pristojnega nosilca nudi nosilec v kraju stalnega prebivališča v skladu z določbami zakonodaje, ki jo ta nosilec uporablja, kot če bi bila oseba zavarovana pri njem;
b) denarne dajatve, ki jih zagotavlja pristojni nosilec v skladu z zakonodajo, ki jo uporablja. […]“
8. V tretji in četrti uvodni izjavi Uredbe Sveta (EGS) št. 1247/92 z dne 30. aprila 1992 o spremembi Uredbe (EGS) št. 1408/71 (UL L 136, str. 1), katere člen 1 je v Uredbo št. 1408/71 vnesel zgoraj navedena člena 4(2a) in 10a, je navedeno:
„ker je ?…? treba upoštevati sodno prakso Sodišča, iz katere izhaja, da nekatere dajatve, zagotovljene z nacionalno zakonodajo, sodijo v sisteme socialne varnosti, pa tudi socialne pomoči zaradi socialnih kategorij oseb, za katere taka zakonodaja velja, njihovih ciljev in načina uporabe;
ker Sodišče ugotavlja, da je zakonodaja, ki v nekaterih svojih značilnostih zagotavlja take dajatve, sorodna socialni pomoči v tem smislu, da je pomoč bistveno merilo pri izvajanju in da pogoji za upravičenost ne temeljijo na seštevanju delovnih dob ali prispevkov, medtem ko je v drugih značilnostih tako podobna socialni varnosti, da ni proste presoje glede načina podeljevanja takih dajatev in v tem določa zakonski položaj upravičencev“.
9. Člen 95b Uredbe št. 1408/71, naslovljen „Prehodne določbe za uveljavljanje Uredbe (EGS) št. 1247/92“, v odstavku 9 določa:
„Uporaba člena 1 Uredbe (EGS) št. 1247/92 ne sme povzročiti zavrnitve zahtevka za posebno dajatev, za katero se ne plačujejo prispevki in se dodeljuje kot dodatek k pokojnini, če je zahtevek vložila oseba, ki je izpolnjevala pogoje za dodelitev te dajatve pred 1. junijem 1992, tudi če oseba stalno prebiva na ozemlju države članice, ki ni pristojna država, če je zahtevek za dajatev vložen v roku petih let po 1. juniju 1992.“
10. V Prilogi IIa k Uredbi št. 1408/71 je pod naslovom „Francija“ navedeno:
„a) dopolnilni dodatki iz državnega solidarnostnega sklada (zakon z dne 30. junija 1956).“
Nacionalno pravo
11. Člen L. 815-2, prvi pododstavek, zakonika o socialni varnosti je v različici, ki se uporabi v postopku v glavni stvari, določal, da „ima vsak francoski državljan, ki dejansko biva na matičnem ozemlju Francije ali v departmaju, navedenem v členu L. 715-1 […], ki je dosegel minimalno starost, zmanjšano v primeru nezmožnosti za delo, ki ima eno ali več ugodnosti iz naslova starosti, ki izhajajo iz zakona ali drugih predpisov […], pravico do dopolnilnega dodatka“ pod pogoji, opredeljenimi s tem zakonikom.
12. Člen R. 815-2, prvi pododstavek, tega zakonika določa to minimalno starost na petinšestdeset let po splošnem pravilu in šestdeset let v primeru nezmožnosti za delo.
13. V skladu s členi L. 815-2-1, L. 815-7 in L. 815-8 navedenega zakonika Sklad povrne dopolnilni dodatek organom ali službam, odgovornim za njegovo plačilo, dopolnilni dodatek se dodeli le na izrecno zahtevo zainteresiranih oseb in pripada le, če celotni znesek te dajatve in osebnih sredstev prosilca ne presega nekaterih ravni, opredeljenih z odlokom.
14. Iz dodatnih informacij, ki so bile 8. maja 2006 vložene v sodnem tajništvu Sodišča v odgovor na zahtevo po pojasnitvi, ki jo je Sodišče naslovilo na predložitveno sodišče na podlagi člena 104(5) Poslovnika, je razvidno, da dopolnilni dodatek, za katerega je odgovoren Sklad, ustanovljen z zakonom št. 93-936 z dne 22. julija 1993, dopolnjuje glavno ugodnost do višine minimalnega zagotovljenega prejemka starostnikov in da je za upravičenje do navedenega dodatka določen pregled sredstev pod pogoji, določenimi v členih od R. 815-21 do R. 815-32 zakonika o socialni varnosti.
15. Na podlagi prvega pododstavka člena L. 135-1 istega zakonika je naloga Sklada prevzeti odgovornost za ugodnosti iz naslova starosti, za katere se ne plačujejo prispevki in ki spadajo na področje nacionalne solidarnosti. Iz člena L. 135-3 tega zakonika in iz pisnih stališč francoske vlade izhaja, da prejemki Sklada, namenjenimi financiranju izdatkov, ki jih je na podlagi navedenega člena L. 135-1 prevzel Sklad med letoma 1994 in 2003, vključujejo ali so vključevali vse ali del splošnih socialnih prispevkov in solidarnostne socialne prispevke na račun družb, ter v manjši meri 2-odstotne socialne prelevmane, davke na pijače in davke na pokojnino.
16. Splošni socialni prispevek se plača od dohodkov od dejavnosti in enakovrednih dohodkov fizičnih oseb ter od prihodkov od premoženja, dobička od naložb in iger. Solidarnostni socialni prispevki na račun družb in 2-odstotni socialni prelevmani pa temeljijo na prometnem davku družb, ki plačujejo davek od dohodka pravnih oseb in na prihodkih od premoženja ali dobička od naložb fizičnih oseb, ki imajo stalno prebivališče v Franciji.
Dejansko stanje v glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
17. J. Perez Naranjo, tožeča stranka v glavni stvari, rojen 27. septembra 1931, je španski državljan. V Franciji je delal od leta 1957 do leta 1964, potem se je vrnil v Španijo. Od 1. novembra 1991 je prejemal starostno pokojnino iz francoskega sistema.
18. J. Perez Naranjo je 28. maja 1997 pri Caisse régionale d’assurance maladie (CRAM) Nord-Picardie vložil zahtevek za plačilo dopolnilnega dodatka. Ker je bil njegov zahtevek zavrnjen, je pri Tribunal des affaires de sécurité sociale de Lille vložil tožbo, ki jo je to zavrnilo s sodbo z dne 13. decembra 2001.
19. Tožeča stranka v glavni stvari je zoper to sodbo vložila pritožbo pri Cour d’appel de Douai, to pa je s sodbo z dne 28. februarja 2003 pritožbo zavrnilo z obrazložitvijo, da dopolnilni dodatek, izrecno naveden v Prilogi IIa k Uredbi št. 1408/71, pomeni posebno vrsto dajatev, imenovano „Posebne dajatve, za katere se ne plačujejo prispevki“, ki jih, ker sodijo na področje člena 10a iste uredbe, od 1. junija 1992 ni mogoče plačevati v tujino, to je od dne, ko zainteresirana oseba ni izpolnjevala starostnega pogoja, določenega s francosko ureditvijo.
20. Tožeča stranka v glavni stvari se je pritožila pri Cour de cassation in je v podporo pritožbe navajala, da dopolnilni dodatek ni niti posebna dajatev niti dajatev, za katero se ne plačujejo prispevki, in da je Cour d’appel de Douai s tem, da je samo zato, ker je ta dodatek izrecno naveden v Prilogi IIa k Uredbi št. 1408/71, menilo nasprotno, ne da bi preizkusilo vrsto navedenega dodatka, kršilo člena 4(2a) in 10a navedene uredbe.
21. V teh okoliščinah je Cour de cassation prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba pravo Skupnosti razlagati tako, da je sporni dopolnilni dodatek iz Priloge IIa k Uredbi št. 1408/71 poseben dodatek in ne temelji na plačevanju prispevkov, kar na podlagi členov 10a in 95b Uredbe št. 1408/71 izključuje njegovo dodelitev vlagatelju zahtevka, ki nima stalnega prebivališča v državi in na dan 1. junija 1992 ne izpolnjuje starostnega pogoja, ali pa tako, da je ta dodatek, obravnavan kot socialnovarnostna dajatev, na podlagi člena 19(1) iste uredbe treba zagotoviti zadevni osebi, ki izpolnjuje pogoje za dodelitev, ne glede na to, v kateri državi članici prebiva?“
Dopustnost
22. Finska vlada dvomi o dopustnosti postavljenega vprašanja, ker pravni okvir spora v predložitveni odločbi ni zadostno predstavljen in ker so predloženi podatki tako pomanjkljivi, da ta vlada ne more predložiti stališč o tem vprašanju.
23. Vendar je predložitveno sodišče na predlog Sodišča predložilo pojasnila o nacionalnem zakonskem okviru. Poleg tega so države članice in institucije imele možnost dopolniti svoja stališča na obravnavi. V teh okoliščinah Sodišče šteje, da ima dovolj informacij, da lahko na postavljeno vprašanje koristno odgovori.
24. Predloženega vprašanja torej ni treba razglasiti za nedopustnega.
Vprašanje za predhodno odločanje
25. Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je taka dajatev, kot je dopolnilni dodatek, naveden pod naslovom „Francija“ v Prilogi IIa k Uredbi št. 1408/71, posebna dajatev, za katero se ne plačujejo prispevki, v smislu člena 4(2a) navedene uredbe v različici, ki je veljala v času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari. Namreč, če se ta opredelitev sprejme, potem v skladu s členoma 10a in 95b iste uredbe prosilec, ki ima stalno prebivališče drugje in ki 1. junija 1992 ni izpolnjeval starostnega pogoja, ni upravičen do te dajatve; če pa tega dodatka ni mogoče opredeliti kot posebno dajatev, za katero se ne plačujejo prispevki, jo je v skladu s členom 19(1) iste uredbe treba zagotoviti zadevnim osebam, ki so tistega dne izpolnjevale starostne pogoje, ne glede na to, v kateri državi članici imajo stalno prebivališče.
26. Sodišče je že preizkusilo možnost plačeva nja dopolnilnega dodatka v tujino in ugotovilo, da določitev pogoja stalnega prebivališča na francoskem ozemlju za izplačilo tega dodatka ni v skladu s členom 10(1) Uredbe št. 1408/71 (glej sodbi z dne 24. februarja 1987 v združenih zadevah Giletti in drugi, od 379/85 do 381/85 in 93/86, Recueil, str. 955, točka 17, in z dne 12. julija 1990 v zadevi Komisija proti Franciji, C‑236/88, Recueil, str. I‑3163, točki 14 in 20).
27. Vendar je bila Uredba št. 1408/71 na podlagi teh sodb spremenjena z Uredbo št. 1247/92, med drugim z vnosom členov 4(2a) in 10a. Na podlagi prvega odstavka člena 10a je upravičenje do posebnih dajatev, za katere se ne plačujejo prispevki, navedenih v omenjenem členu 4(2a), pridržano osebam, ki dejansko bivajo na ozemlju države članice, pristojne za zagotavljanje teh dajatev.
28. Vprašanje možnosti plačevanja dopolnilnega dodatka v tujino je zato treba preizkusiti glede na navedeni člen 10a.
29. Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je treba določbe o odstopanjih glede možnosti plačevanja dajatev socialne varnosti, določenih v členu 10a Uredbe št. 1408/71, v tujino, razlagati strogo. Ta določba se lahko nanaša le na dajatve, ki izpolnjujejo pogoje, določene v členu 4(2a) iste uredbe, torej posebne dajatve, za katere se hkrati ne plačujejo prispevki in ki so navedene v Prilogi IIa k tej uredbi (glej v tem smislu sodbi z dne 29. aprila 2004 v zadevi Skalka, C‑160/02, Recueil, str. I‑5613, točka 19, ter z dne 6. julija 2006 v zadevi Kersbergen-Lap in Dams-Schipper, C‑154/05, ZOdl., str. I-6249, točka 25).
30. Kot je bilo navedeno v točki 10 te sodbe, je dopolnilni dodatek omenjen v Prilogi IIa k Uredbi št. 1408/71.
31. Torej je treba na eni strani preizkusiti, ali je ta dodatek poseben, na drugi strani pa, ali se zanj ne plačujejo prispevki.
Posebna narava dopolnilnega dodatka
32. Sodišče je že presodilo, da je posebna dajatev v smislu člena 4(2a) Uredbe št. 1408/71 določena glede na svoj namen. Nadomestiti ali dopolniti mora dajatve socialne varnosti, imeti mora značilnosti socialne pomoči, upravičene z ekonomskimi in socialnimi razlogi, in mora biti določena z ureditvijo, ki določa objektivna merila (glej zgoraj navedeni sodbi Skalka, točka 25, ter Kersbergen-Lap in Dams-Schipper, točka 30).
33. Glede zveze med dopolnilnim dodatkom in socialno varnostjo je gotovo, da je dajatev, ki je bila dodeljena za povečanje socialnih starostnih pokojnin, tej podobna. Tako ima dopolnilni dodatek, ki dopolnjuje dajatev za starost iz člena 4(1)(c) Uredbe št. 1408/71, enako področje osebne veljavnosti kot dajatve za starost in zahteva enako minimalno starost, s katero se začnejo izkoriščati pravice.
34. Glede razmerja med dopolnilnim dodatkom in socialno pomočjo je ta dodatek, kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 36 sklepnih predlogov, namenjen zagotovitvi minimalnih sredstev za preživetje upravičeni osebi, če starostna pokojnina ne zadostuje. Dodeli se namreč osebam, ki so dosegle starost za upokojitev in katerih skupna sredstva so nižja od minimuma, ki ga je določil nacionalni zakonodajalec. Znesek te dajatve, ki do zakonsko določene ravni dopolnjuje sredstva upravičencev, se zato spreminja glede na navedena sredstva. Osebne potrebe, in sicer finančni položaj vsakega upravičenca, imajo torej odločilno vlogo. Poleg tega je iz podatkov, ki jih je predložilo predložitveno sodišče, razvidno, da za dodelitev dopolnilnega dodatka ni nobenega pogoja v zvezi z obdobji zaposlitve ali plačilom prispevkov.
35. Torej je ta dopolnilni dodatek, ki je hkrati podoben socialnemu varstvu in socialni pomoči, mešane narave in ga je treba obravnavati kot posebno dajatev.
Neplačevanje prispevkov za dopolnilni dodatek
36. Glede tega, ali se za dopolnilni dodatek plačujejo prispevki, iz sodne prakse izhaja, da je pri tem odločilno merilo način dejanskega financiranja zadevne dajatve. Sodišče preizkusi, ali to financiranje neposredno ali posredno zagotavljajo socialni prispevki ali javna sredstva (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi Skalka, točka 28, ter Kersbergen-Lap in Dams-Schipper, točka 36). Vendar lahko ta preizkus zahteva tako zelo natančno in poglobljeno analizo ureditve in nacionalne prakse, da bi to preseglo nalogo Sodišča v okviru postopka za predhodno odločanje in bi bilo zato potrebno naknadno sodelovanje, da bi se dosegel dokončni rezultat.
37. Glede tega je najprej treba poudariti, kot je navedla Komisija, da čeprav nosilci zdravstvenega zavarovanja izplačajo dopolnilni dodatek, jim ga Sklad nato povrne, tako da stroške te dajatve nosi Sklad.
38. Nato je treba ugotoviti, da sredstva Sklada, kot je razvidno iz točke 15 te sodbe, izvirajo predvsem iz splošnih socialnih prispevkov in solidarnostnih socialnih prispevkov na račun družb.
39. Nazadnje je treba navesti, da sta tožeča stranka v postopku v glavni stvari in španska vlada glede narave sredstev Sklada pred Sodiščem izpodbijali zgolj opredelitev splošnih socialnih prispevkov kot obdavčenje. Sklicujoč se na sodbo z dne 15. februarja 2000 v zadevi Komisija proti Franciji (C‑169/98, Recueil, str. I‑1049) tožeča stranka v glavni stvari šteje, da so splošni socialni prispevki prispevki za socialno varnost in da se torej za dopolnilni dodatek plačujejo prispevki.
40. Tako je treba ugotoviti, ali je prispevek, kot je splošni socialni prispevek, treba šteti za prispevek za socialno varnost ali za javna sredstva, ki nimajo lastnosti takega prispevka.
41. Najprej je treba poudariti, da v zadevi, v kateri je bila izdana zgoraj navedena sodba Komisija proti Franciji, ni bilo obravnavano posebno vprašanje opredelitve splošnih socialnih prispevkov za namene člena 4(2a) Uredbe št. 1408/71, ampak zgolj vprašanje, v kateri državi bi zadevna oseba lahko bila zavezana plačati ta prispevek za namene člena 13 Uredbe št. 1408/71.
42. Vprašanje o naravi splošnega socialnega prispevka se postavlja zlasti glede navedenega prispevka od dohodkov od dejavnosti in enakovrednih dohodkov, ki so jih v Franciji dolžni plačati zaposleni delavci in samozaposleni delavci, ki – kot je razvidno iz spisa, predloženega Sodišču – pomeni pomemben vir za Sklad, ki financira dopolnilne dodatke.
43. Kot prvo, splošni socialni prispevki od dohodkov od dejavnosti in enakovrednih dohodkov kažejo neko podobnost s prispevki splošnega sistema socialne varnosti, zlasti glede njihove osnove za odmero in načina pobiranja.
44. Poleg tega je Sodišče v točki 35 zgoraj navedene sodbe Komisija proti Franciji menilo, da je ta prispevek drugače kot prelevmani, namenjeni kritju splošnih stroškov javnih organov oblasti, namenjen posebej in neposredno financiranju socialne varnosti v Franciji.
45. Za določitev, ali se za dopolnilni dodatek plačujejo prispevki, dodelitev splošnih socialnih prispevkov za financiranje socialne varnosti ne zadošča za dokaz, da je dopolnilni dodatek kot tak dajatev, za katero se plačujejo prispevki.
46. Glede tega se je treba vprašati o obstoju prepoznavne povezave med dopolnilnim dodatkom na eni strani ter splošnim socialnim prispevkom od dohodkov od dejavnosti in enakovrednih dohodkov na drugi strani.
47. Kot je razvidno iz podatkov, predloženih Sodišču, se ne zdi, da razmerje med dopolnilnim dodatkom in socialnim prispevkom od dohodkov od dejavnosti in enakovrednih dohodkov izpolnjuje ta pogoj.
48. Prvič, zdi se, da je na podlagi upoštevne nacionalne zakonodaje naloga Sklada, ki daje na voljo sredstva, potrebna za dopolnilni dodatek, prevzeti odgovornost za ugodnosti iz naslova starosti, za katere se ne plačujejo prispevki in ki spadajo na področje nacionalne solidarnosti, vključno z dopolnilnim dodatkom, ki predstavlja zgolj omejen del.
49. Drugič, čeprav je res, da je splošni socialni prispevek od dohodkov od dejavnosti in enakovrednih dohodkov bistven del prejemkov Sklada, ostane dejstvo, da ti prejemki prav tako izvirajo iz drugih prispevkov in prelevmanov, katerih opredelitev, da gre za obdavčitev, ni bila izpodbijana pred Sodiščem.
50. Tretjič, splošni socialni prispevek od dohodkov od dejavnosti in enakovrednih dohodkov ni namenjen le financiranju Sklada, ampak tudi financiranju drugih socialnih sistemov.
51. Četrtič, pogoji dodelitve in podrobna pravila izračunavanja dopolnilnega dodatka niso določeni na podlagi nobenega prispevka, ki se nanaša na njegove upravičence.
52. Glede na vse zgoraj navedeno se zdi, da tudi ob domnevi, da je treba del splošnega socialnega prispevka, ki se odmeri od dohodkov od dejavnosti in enakovrednih dohodkov, obravnavati bolj kot prispevek kakor pa financiranje iz javnih sredstev, povezava med navedenim prispevkom in dopolnilnim dodatkom ni zadosti prepoznavna, da bi se ta dodatek lahko opredelil kot dajatev, za katero se plačujejo prispevki.
53. Naloga predložitvenega sodišča je preveriti natančnost podatkov, navedenih v točkah od 48 do 52 te sodbe, da se dokončno ugotovi, ali se za zadevno dajatev plačujejo prispevki.
Morebitna uporaba prehodnih ukrepov
54. Po splošnem pravilu se dajatve socialne varnosti v smislu Uredbe št. 1408/71 izplačujejo v tujino, kar pomeni, da pravica do teh dajatev ne more biti omejena na osebe, ki imajo stalno prebivališče v pristojni državi članici. Vendar kot je bilo poudarjeno v točki 27 te sodbe, člen 10a navedene uredbe določa izjemo glede posebnih denarnih dajatev, za katere se ne plačujejo prispevki iz člena 4(2a) iste uredbe, ki pridržuje ugodnosti navedenih dajatev osebam s stalnim prebivališčem na ozemlju te države, če so te dajatve navedene v Prilogi IIa k omenjeni uredbi.
55. Vendar je zakonodajalec Skupnosti v členu 2 Uredbe št. 1247/92, s katero je v Uredbo št. 1408/71 vključil člen 10a, določil prehodne ukrepe. Odstavek 2 tega člena, katerega besedilo se na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 3095/95 z dne 22. decembra 1995 (UL L 335, str. 1) v bistvu ponovi v členu 95b(9) Uredbe št. 1408/71, se nanaša na položaj osebe, ki ima stalno prebivališče na ozemlju druge države članice, kot je pristojna država članica, in ki ni vložila zahtevka za posebno dajatev, čeprav je pred 1. junijem 1992, ko je začela veljati Uredba št. 1247/92, izpolnjevala pogoje za dodelitev te dajatve, in določa, da lahko ta oseba v petih letih od tega dne vloži zahtevek v zvezi z zadevno posebno dajatvijo.
56. Torej mora biti na podlagi te prehodne določbe pogoj stalnega prebivališča izločen, če je oseba, ki je pred 1. junijem 1992 izpolnjevala pogoje za dodelitev take dajatve, kot je dopolnilni dodatek, vložila zahtevek v navedenem roku.
57. Kot je razvidno iz predložitvene odločbe, tožeča stranka v postopku v glavni stvari, čeprav je od 1. novembra 1991 prejemala francosko starostno pokojnino, 1. junija 1992 ni izpolnjevala zakonitih pogojev za dodelitev dopolnilnega dodatka. Kakor izhaja iz točke 12 te sodbe, se namreč ta dajatev lahko odobri le upravičencem do starostne pokojnine, ki so stari 65 let oziroma 60 let, če niso zmožni za delo.
58. Komisija zatrjuje, da bi J. Perez Naranjo lahko izkoristil zadevne prehodne določbe, če bi bila dokazana njegova nezmožnost za delo pred 1. junijem 1992.
59. Ni sporno, prvič, da tožeča stranka v postopku v glavni stvari, rojena 27. septembra 1931, 1. junija 1992 ni bila stara 65 let, in drugič, da je prejemala starostno pokojnino iz francoskega sistema, izplačano normalno, in ne na podlagi nezmožnosti za delo.
60. Ker predložitveno sodišče v zvezi s tem ni postavilo vprašanja Sodišču, ni treba preizkusiti trditve Komisije.
61. Glede na zgoraj navedeno je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je taka dajatev, kot je dopolnilni dodatek, naveden pod naslovom „Francija“ v Prilogi IIa k Uredbi št. 1408/71, posebna dajatev. Po preizkusu načina financiranja dopolnilnega dodatka na podlagi podatkov iz spisa, predloženega Sodišču, se zdi, da ni zadosti prepoznavne povezave med splošnim socialnim prispevkom in zadevno dajatvijo, zato je treba ugotoviti, da se za dopolnilni dodatek ne plačujejo prispevki. Vendar mora predložitveno sodišče preveriti natančnost podatkov, navedenih v točkah od 48 do 52 te sodbe, da se dokončno ugotovi, ali se za to dajatev plačujejo prispevki.
Stroški
62. Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
Taka dajatev, kot je dopolnilni dodatek, naveden pod naslovom „Francija“ v Prilogi IIa k Uredbi Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, za samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kakor je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996, je posebna dajatev. Po preizkusu načina financiranja dopolnilnega dodatka na podlagi podatkov iz spisa, predloženega Sodišču, se zdi, da ni zadosti prepoznavne povezave med splošnim socialnim prispevkom in zadevno dajatvijo, zato je treba ugotoviti, da se za dopolnilni dodatek ne plačujejo prispevki. Vendar mora predložitveno sodišče preveriti natančnost podatkov, navedenih v točkah od 48 do 52 te sodbe, da se dokončno ugotovi, ali se za to dajatev plačujejo prispevki.