62023CJ0536_RES
C‑536/23. sz. ügy
Bundesrepublik Deutschland
kontra
Mutua Madrileña Automovilista
(a Landgericht München I [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (negyedik tanács), 2025. április 30.
„Előzetes döntéshozatal – Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – 1215/2012/EU rendelet – Joghatóság biztosítási ügyekben – A 11. cikk (1) bekezdésének b) pontja – A 13. cikk (2) bekezdése – A károsult által a biztosító ellen indított közvetlen kereset – A »károsult« fogalma – Közlekedési balesetet szenvedő köztisztviselő – Munkaképtelensége alatt továbbra is járó díjazás – Tagállam mint a kártérítési jogosultsága tekintetében e köztisztviselő helyébe lépő munkáltató – A felperes lakóhelye vagy székhelye szerinti bíróság joghatósága – Az e köztisztviselőt alkalmazó közigazgatási szerv székhelye”
Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Joghatóság és a határozatok végrehajtása a polgári és kereskedelmi ügyekben – 1215/2012 rendelet – Joghatóság biztosítási ügyekben – A biztosító ellen indított keresetek – A károsult közvetlen keresete – A károsult személy fogalma – A közlekedési balesetben megsérült köztisztviselő helyébe lépő munkáltatóként eljáró tagállam, amely e köztisztviselő keresőképtelenségének időtartama alatt tovább folyósította a díjazását – Bennfoglaltság – A felperes lakóhelye szerinti bíróság joghatósága – Tagállam, amely az e balesetben érintett gépjárművet biztosító társaságot az e köztisztviselőt alkalmazó közigazgatási szerv székhelye szerinti bíróság előtt perelheti
(1215/2012 európai parlamenti és tanácsi rendelet, (15), (16) és (18) preambulumbekezdés, valamint 1. cikk, (1) bekezdés, 11. cikk, (1) bekezdés, a) és b) pont, és 63. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 27–49. pont és a rendelkező rész)
Összefoglalás
A Landgericht München I (müncheni I. sz. regionális bíróság, Németország) által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem alapján a Bíróság az 1215/2012 rendeletben (
1
) írt különös joghatósági szabályokról határoz egy olyan helyzetben, amikor a keresetet egy közlekedési baleset károsultjának munkáltatója indította a balesetért felelős gépjárművet biztosító társasággal szemben.
2020 márciusában egy Münchenben (Németország) dolgozó és e városban lakóhellyel rendelkező szövetségi köztisztviselő megsérült egy Spanyolországban bekövetkezett közlekedési balesetben, amely a Mutua Madrileña Automovilistánál biztosított gépjárművet érintett. E köztisztviselő részére munkaképtelenségének időtartama alatt a munkáltatója, a Németországi Szövetségi Köztársaság továbbra is folyósította a díjazását.
Munkáltatói minőségében eljárva a Németországi Szövetségi Köztársaság polgári jogi keresetet indított az Amtsgericht München (müncheni helyi bíróság, Németország) előtt a Mutua Madrileña Automovilista által a köztisztviselője díjazásának folyósításából eredő kár megtérítése iránt. E társaság, amelynek székhelye Spanyolországban található, az eljáró bíróság joghatóságának hiányára hivatkozott, és vitatta a kereset megalapozottságát.
2022 februárjában a müncheni helyi bíróság megállapította joghatóságának hiányát, mivel úgy ítélte meg, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaságra nem alkalmazhatók a biztosítási ügyekben az 1215/2012 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének b) pontjában és 13. cikkének (2) bekezdésében írt különös joghatósági szabályok. A Németországi Szövetségi Köztársaság ezt követően fellebbezést nyújtott be a München I. sz. regionális bírósághoz.
E bíróság szerint nem vitatott, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság közvetlen keresetet kíván indítani a Mutua Madrileña Automovilista ellen, és hogy törvényi engedményezés címén fordult bírósághoz. A fellebbezés megalapozottságának értékelése érdekében e bíróság úgy határozott, hogy kérdést intéz a Bírósághoz azzal kapcsolatban, hogy az a tagállam, amely munkáltatóként közvetlen keresetet indít valamely biztosítóval szemben a balesetben megsérült köztisztviselő kártérítési igényének törvényi engedményezése alapján, hivatkozhat‑e az 1215/2012 rendeletben a „károsult” javára megállapított, biztosítási ügyekre vonatkozó különös joghatósági szabályokra.
A Bíróság álláspontja
Először is a Bíróság emlékeztet arra, hogy az 1215/2012 rendelet 4. cikkének (1) bekezdésében írt, az alperes lakóhelye szerinti bíróság joghatóságára vonatkozó általános szabálytól eltérve valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy az e rendelet II. fejezetének 2–7. szakaszában megállapított szabályok alapján perelhető más tagállam bíróságai előtt. Közelebbről, e rendelet II. fejezete 3. szakasza rendelkezéseinek célja a biztosítási ügyekben eljáró felek közötti egyensúlytalanság orvoslása annak biztosításával, hogy a gyengébb fél könnyen hozzáférhető tagállami bíróság előtt perelhesse az erősebb felet. Pontosabban, ugyanezen rendelet 13. cikkének (2) bekezdése szerint e 11. cikk rendelkezéseit – amely (1) bekezdésében a biztosítási ügyekben irányadó joghatóságot szabályozza, amennyiben a biztosító székhelye valamely tagállamban van (
2
) – alkalmazni kell a károsult által közvetlenül a biztosító ellen indított keresetre, amennyiben az ilyen keresetindítás megengedett.
Másodszor, az ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy az alperes lakóhelye szerinti bíróság joghatóságának általános szabályától eltérő joghatósági szabályokat szigorúan kell értelmezni. Márpedig a Bíróság már pontosította, hogy a biztosítási ügyekben az 1215/2012 rendeletben írt különös joghatósági szabályok a kárt szenvedő személyekre vonatkoznak, anélkül hogy e személyi kör a közvetlen károsultakra korlátozódna. Így a közvetlen károsult jogait átruházás útján megszerző személyek bizonyos kategóriái is hivatkozhatnak az 1215/2012 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének és 11. cikke (1) bekezdése b) pontjának együttesen értelmezett rendelkezéseiben írt joghatósági szabályokra annak érdekében, hogy valamely biztosítót a székhelye szerinti bíróságtól eltérő bíróság előtt pereljenek, ha a jogutód személyek az e 13. cikk (2) bekezdése értelmében vett „károsultnak” minősíthetők.
A Bíróság ugyanakkor pontosította, hogy nem kell esetről esetre értékelni azt a kérdést, hogy az érintett biztosítóval szemben keresetet indító személy tekinthető‑e „gyengébb félnek” ahhoz, hogy az 1215/2012 rendelet 13. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „károsult” fogalma alá tartozzon. Így a biztosítási ágazat vállalkozásai közötti viszonyokat illetően, amely vállalkozások közül egyik sem tekinthető a másikhoz képest gyengébb helyzetben lévőnek, a Bíróság kizárta az 1215/2012 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének b) pontjával összefüggésben értelmezett 13. cikke (2) bekezdésének – illetve a 44/2001 rendelet ezekkel egyenértékű rendelkezéseinek (
3
) – alkalmazását abban az esetben, ha a közvetlen károsult jogainak engedményese ilyen vállalkozás. Hasonló kizárásról határozott a Bíróság olyan társadalombiztosítási szerv esetében is, amely a közlekedési balesetben károsult biztosítottja részére nyújtott ellátások megtérítése érdekében járt el.
Ezzel szemben a Bíróságnak a 44/2001 rendelet ezen egyenértékű rendelkezéseire vonatkozó ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy az a munkáltató, amely azért lépett a munkavállaló helyébe, mert kifizette annak díjazását a munkaképtelenség időtartama alatt, és aki pusztán e minőségében indít keresetet a munkavállaló által elszenvedett kár címén, méretétől és jogi formájától függetlenül, gyengébbnek tekinthető, mint az általa perelt biztosító.
Ami azt a kérdést illeti, hogy ezen ítélkezési gyakorlatból az következik‑e, hogy a közvetlen károsult, valamely biztosított gépjármű részvételével bekövetkezett balesetben sérülést szenvedő köztisztviselő kártérítési követelését megszerző, munkáltatóként eljáró tagállamot magát is az 1215/2012 rendelet 13. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „károsultnak” kell‑e elismerni, tekintettel arra, hogy e köztisztviselő díjazását a munkaképtelensége időtartama alatt fenntartotta, és így az ilyen munkáltató államnak lehetősége lenne arra, hogy e rendelet 11. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján az érintett biztosítót a felperes lakóhelye szerinti bíróság előtt perelje, amennyiben az ilyen közvetlen keresetindítás lehetséges, a Bíróság megállapítja, hogy a vizsgált ügy hasonló a MMA IARD‑ítélet (
4
) alapjául szolgáló ügyhöz. Következésképpen a Bíróság által ebben az ítéletben elfogadott megfontolások átültethetők a jelen ügyre. Ezt az ítéletet ugyanis az alapeljáráséhoz hasonló összefüggésben és ténybeli körülmények alapján hozták. Ez az analógia annál is inkább szükséges, mivel a Németországi Szövetségi Köztársaság nem nemzetközi közjogi jogalanyként, hanem kizárólag az egyik alkalmazottja helyébe lépő munkáltatói minőségében jár el a kártérítés érdekében.
Ennélfogva az 1215/2012 rendelet (
5
) alapján azt a munkáltatót, amely fenntartotta a közlekedési balesetet követően távol lévő munkavállalójának díjazását, és aki az e balesetben érintett gépjármű biztosítójával szemben a munkavállaló helyébe lépett, az e 13. cikk (2) bekezdése értelmében vett „károsultnak” kell tekinteni, ideértve azt az esetet is, amikor a felperes – mint jelen esetben – munkáltatói minőségében eljáró tagállam. E tekintetben nincs jelentősége annak a körülménynek, hogy az ilyen tagállam egyébként valamely társadalombiztosítási szerv feladatait is ellátja, mivel az érintett tagállam kártérítési keresetét kizárólag a munkavállalója kártérítési követelését megszerző munkáltatóként, nem pedig társadalombiztosítási szervként nyújtja be.
Harmadszor, a Bíróság elutasítja a kérdést előterjesztő bíróság azon állítását, amely szerint az 1215/2012 rendelet alapján abban az esetben, ha a biztosítót perlő felperes olyan tagállam, amely a közvetlenül károsult munkavállalójának jogai tekintetében engedményes munkáltatóként jár el, az e munkavállaló lakóhelye szerinti bíróság rendelkezik joghatósággal. Amikor ugyanis e rendelet 11. cikke (1) bekezdésének b) pontja alkalmazandó, amely „a felperes lakóhelye vagy székhelye szerinti bíróság[ot]” jelöli ki, e rendelkezés meghatározza az így kijelölt bíróság joghatóságát és illetékességét is. Ráadásul a munkavállaló díjazásának kifizetése miatt a munkavállaló helyébe lépő munkáltató saját kárt szenvedett, tehát ő maga „károsultnak” minősül, így az ilyen munkáltatót megilleti a lehetőség, hogy a biztosítóval szemben a lakóhelye vagy székhelye szerinti bíróság előtt indítson keresetet. Mivel kizárólag a jogutód munkáltató hivatkozhat a jogutódlásból eredő kártérítéshez való jogra, a joghatósági okok megtöbbszöröződése kockázatának elhárításához nem szükséges őt arra kötelezni, hogy a munkavállalója lakóhelye szerinti bírósághoz forduljon. Ez abban az esetben is érvényes, ha – mint a jelen ügyben is – e jogutód munkáltató valamely tagállam. Azon hely meghatározásához, ahol az ilyen, munkáltatóként eljáró tagállam lakóhelye található, az érintett köztisztviselőt alkalmazó azon közigazgatási szerv székhelyét kell figyelembe venni, amelyet a gyakorlatban a köztisztviselő távollétéből eredő kár ért.
A fentiekre tekintettel a Bíróság kimondja, hogy az 1215/2012 rendelet 13. cikkének az e rendelet 11. cikke (1) bekezdésének b) pontjával összefüggésben értelmezett (2) bekezdése alapján a munkáltatóként eljáró, valamely közlekedési balesetben megsérült köztisztviselő jogaiba lépő tagállam, amely e köztisztviselő munkaképtelenségének időtartama alatt tovább folyósította e köztisztviselő díjazását, az e 13. cikk (2) bekezdése értelmében vett „károsultként” perelheti – ha a közvetlen keresetindítás lehetséges – az e balesetben érintett gépjármű közlekedésével kapcsolatos polgári jogi felelősséget fedező biztosítótársaságot, de nem az e köztisztviselő lakóhelye szerinti, hanem az e köztisztviselőt alkalmazó közigazgatási szerv székhelye szerinti bíróság előtt.
(
1
)	A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12‑i 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2012. L 351., 1. o., a továbbiakban: „Brüsszel Ia” rendelet).
(
2
)	Az 1215/2012 rendelet 11. cikkének (1) bekezdése szerint: „Valamely tagállamban székhellyel rendelkező biztosító perelhető: a) annak a tagállamnak a bíróságai előtt, ahol a székhelye található; b) más tagállamban, a biztosítási kötvény jogosultja, a biztosított vagy a kedvezményezett által indított perek esetében, a felperes lakóhelye vagy székhelye szerinti bíróság előtt; […]”.
(
3
)	A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22‑i 44/2001/EK tanácsi rendelet (HL 2001. L 12., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 2. kötet, 42. o.; helyesbítések: HL 2006. L 242., 6. o.; HL 2011. L 124., 47. o.; a továbbiakban: „Brüsszel I” rendelet). Közelebbről, ezek az „egyenértékű rendelkezések” a 44/2001 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontjával összefüggésben értelmezett 11. cikkének (2) bekezdése.
(
4
)	2017. július 20‑iMMA IARD ítélet (C 340/16, EU:C:2017:576).
(
5
)	A 1215/2012 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének b) pontjával együtt értelmezett 13. cikkének (2) bekezdése.