62024CO0829
A BÍRÓSÁG ELNÖKÉNEK VÉGZÉSE
2025. február 12. (
*1
)
„Gyorsított eljárás”
A C‑829/24. sz. ügyben,
az EUMSZ 258. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt 2024. december 4‑én
az Európai Bizottság (képviselik: L. Armati, A. Bouchagiar, M. Mataija, Teleki Zs. és J. Tomkin, meghatalmazotti minőségben)
felperesnek
Magyarország (képviselik: Fehér M. Z. és Szíjjártó K., meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen
benyújtott keresete tárgyában,
A BÍRÓSÁG ELNÖKE,
J. Passer előadó bíró és J. Kokott főtanácsnok meghallgatását követően,
meghozta a következő
Végzést
1
Keresetében az Európai Bizottság annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy Magyarország a nemzeti szuverenitás védelméről szóló 2023. évi LXXXVIII. törvény (a továbbiakban: vitatott törvény) elfogadásával nem teljesítette az EUMSZ 49., EUMSZ 56. és EUMSZ 63. cikkből, a belső piacon az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások, különösen az elektronikus kereskedelem egyes jogi vonatkozásairól szóló, 2000. június 8‑i 2000/31/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv („Elektronikus kereskedelemről szóló irányelv”) (HL 2000. L 178., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 25. kötet, 399. o.) 3. cikkéből, a belső piaci szolgáltatásokról szóló, 2006. december 12‑i 2006/123/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2006. L 376., 36. o.; helyesbítés: HL 2014. L 287., 33. o.) 14., 16. és 19. cikkéből, az Európai Unió Alapjogi Chartájának 7., 8., 11., 12., 47. és 48. cikkéből, valamint a természetes személyeknek a személyes adatok kezelése tekintetében történő védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 95/46/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2016. április 27‑i (EU) 2016/679 európai parlamenti és tanácsi rendelet (általános adatvédelmi rendelet) (HL 2016. L 119., 1. o.; helyesbítések: HL 2016. L 314., 72. o.; HL 2018. L 127., 2. o.; HL 2021. L 74., 35. o.). 5., 6., 9. és 10. cikkéből eredő kötelezettségeit.
2
A Bíróság Hivatalához 2024. december 4‑én benyújtott külön beadványában a Bizottság azt kérte, hogy a Bíróság a jelen ügyet az Európai Unió Bírósága alapokmányának 23a. cikke és a Bíróság eljárási szabályzatának 133. cikke szerinti gyorsított eljárásban bírálja el.
3
Kérelmének alátámasztása érdekében a Bizottság elsősorban kifejti, hogy a vitatott törvény célja Magyarország nemzeti szuverenitásának védelme, és hogy az ennek érdekében létrehozza a „Szuverenitásvédelmi Hivatalt” (a továbbiakban: Hivatal). Pontosítja, hogy ez utóbbi feladata azon tevékenységek feltárása, amelyek sérthetik vagy veszélyeztethetik e szuverenitást, valamint azon szervezetek azonosítása, amelyek külföldről származó támogatást vesznek igénybe, és amelyek olyan tevékenységeket folytatnak vagy támogatnak, amelyek befolyásolhatják a választók akaratát vagy a választások kimenetelét. A Bizottság azt is előadja, hogy a Hivatal bizonyos szempontból az általános szabályoktól eltérő jogi szabályozás hatálya alá tartozik, különösen a vizsgálati jogkörei tekintetében, amelyek egyszerre rendkívül széles körűek, és nem tartoznak a közigazgatási bíróságok felülvizsgálatának hatálya alá.
4
Másodsorban a Bizottság lényegében arra hivatkozik, hogy a jelen ügyet – annak jellegére tekintettel – a lehető legrövidebb időn belül kell elbírálni.
5
E tekintetben először is azt állítja, hogy a vitatott törvény alapjául a nemzeti és a külföldi érdekek közötti bináris különbségtétel szolgál, amely nincs tekintettel Magyarország uniós tagságára. E különbségtétel folytán e törvény alkalmazása akadályozhatja azon alapvető mozgásszabadságok érvényesülését, amelyek lehetővé teszik az uniós polgárok, valamint a civil társadalmi szervezetekhez vagy médiaszolgáltatókhoz hasonló szervezetek számára, hogy továbbra is ellássák tevékenységüket Magyarországon, ideértve a gazdasági tevékenységeket is, többek között azáltal, hogy itt letelepednek, szolgáltatásokat nyújtanak vagy tőkeátruházásokat hajtanak végre. Ezenkívül az említett törvény alkalmazása sértheti az érintett természetes vagy jogi személyek számára biztosított különböző alapvető jogokat, így például a magánélet tiszteletben tartásához való jogot, a személyes adatok védelméhez való jogot, a hatékony bírói jogvédelemhez való jogot, vagy akár az egyesülés, a véleménynyilvánítás és az információk megismerésének szabadságát, amelyek elengedhetetlenek a pluralista és demokratikus társadalom megfelelő működéséhez.
6
Másodszor, a Bizottság lényegében arra hivatkozik, hogy a vitatott törvény alkalmazása alapvető, egyúttal egyesek számára nehezen visszafordítható gyakorlati és gazdasági következményekkel járhat, valamint hatással lehet a hatálya alá tartozó természetes vagy jogi személyek jóhírnevére, különösen a civil társadalmi szervezetekre és a médiaszolgáltatókra, és ezáltal a médiapluralizmusra és a tömegtájékoztatás szabadságára. A Hivatal ugyanis hatáskörrel rendelkezik arra, hogy e személyekkel kapcsolatban vizsgálatokat folytasson le, és a vizsgálatai végén olyan jelentéseket tegyen közzé, amelyek e személyek tevékenységeit a nemzeti szuverenitásra nézve potenciálisan „veszélyeztetőnek”, illetve „sértőnek” minősítik. Ezenkívül a vitatott törvény lehetővé teszi e tevékenységek finanszírozásának leállítását, vagy legalábbis annak megnehezítését.
7
Végül harmadsorban a Bizottság megjegyzi, hogy a vitatott törvény elfogadásából eredő helyzet az elsődleges és másodlagos uniós jog nagyszámú rendelkezésének széles körű és igen súlyos megsértését eredményezi, amelyek között a demokratikus és pluralista társadalom alapjait képező alapvető jogokat vagy szabadságokat rögzítő több rendelkezés is szerepel.
8
Magyarország lényegében a következő érvek előterjesztésével vitatja a Bizottság gyorsított eljárás iránti kérelmének megalapozottságát.
9
Először is a Bizottság annak általános és elvont módon történő megállapítására szorítkozik, hogy a vitatott törvény alkalmazása jelentős, egyúttal egyesek számára nehezen visszafordítható gyakorlati és gazdasági következményekkel járhat, valamint hatással lehet a hatálya alá tartozó természetes vagy jogi személyek jóhírnevére, de nem terjeszt elő olyan bizonyítékot, amely alátámasztaná az ilyen következmények valós vagy legalábbis valószínű jellegét.
10
Továbbá az uniós jog által biztosított alapvető mozgásszabadságok állítólagos korlátozására vagy a vitatott törvény hatálya alá tartozó természetes vagy jogi személyek gazdasági tevékenységére gyakorolt hatásokra történő hivatkozás nem kivételes jellegű egy olyan kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset keretében, amellyel a Bizottság az ezen alapvető szabadságokat biztosító uniós jogi rendelkezések megsértését kívánja bizonyítani, az tehát önmagában nem minősül olyan rendkívül sürgős helyzetnek, amely igazolná, hogy egy adott ügyet gyorsított eljárásban bírálhatnak el.
11
Egyebekben a Bizottság az alapvető jogok megsértésének fennállására vonatkozó érvelésében figyelmen kívül hagyja a vitatott törvényben rögzített garanciákat. Közelebbről, a Hivatal által lefolytatott vizsgálat és az annak végén közzétett jelentés által érintett személynek lehetősége van arra, hogy bírósághoz forduljon többek között a Hivatal által elkövetett jogsértés fennállásának megállapítása, e jogsértés abbahagyása vagy az említett jogsértés által neki okozott kár megtérítése érdekében. Ezenkívül a Hivatal által közzétett jelentésekben szereplő megállapítások önmagukban nem minősülnek szankciónak, és közvetlenül nem rendelkeznek jogi kényszerítőerővel, amint az az Alkotmánybíróság (Magyarország) IV/02551/2024. sz. ügyben 2024. november 15‑én hozott határozatából kitűnik.
12
Ami az elsődleges és másodlagos uniós jog rendelkezéseinek széles körét érintő jogsértések állítólagos együttes fennállását illeti, az nem a gyorsított eljárás alkalmazását igazolja, hanem éppen ellenkezőleg, a Bizottság által hivatkozott számos kifogás – amelyek egyébként összetett jellegűek – alapos és teljes körű vizsgálatát, összhangban az Európai Unió Bíróságának alapokmánya és eljárási szabályzata értelmében általában alkalmazandó eljárásokkal.
13
Végül Magyarország megjegyzi, hogy a Bizottság, miközben arra irányuló kérelmet terjesztett a Bíróság elé, hogy a jelen ügyet gyorsított eljárásban bírálják el, a pert megelőző eljárás keretében nem alkalmazott a szokásosnál rövidebb határidőket, ami a jelen ügy nem sürgős jellegét támasztja alá. Ezenkívül ezen intézménynek a pert megelőző eljárásbeli magatartása eltér az olyan más ügyekben tanúsított magatartásától, amelyekben a szokásosnál rövidebb határidőket alkalmazott, anélkül azonban, hogy utólag azt kérte volna a Bíróságtól, hogy ezen ügyeket gyorsított eljárásban bírálja el.
14
Mindezek tekintetében emlékeztetni kell arra, hogy az eljárási szabályzat 133. cikkének (1) bekezdése értelmében a felperes vagy az alperes kérelmére a Bíróság elnöke a másik fél meghallgatását követően dönthet úgy, hogy az ügyet gyorsított eljárásban bírálják el, ha az ügy jellege azt követeli, hogy elbírálására a lehető legrövidebb időn belül kerüljön sor.
15
A jelen ügyben Magyarország vitatja a Bizottság arra irányuló kérelmének megalapozottságát, hogy a jelen ügyet ilyen gyorsított eljárásban bírálják el, megkérdőjelezve különösen az ezen intézmény által a vitatott törvényből eredő káros következményekre vonatkozóan előadottakat. Ugyanakkor e tagállam nem vitatja azt a körülményt, hogy az említett törvény célja a nemzeti szuverenitásának védelme, sem pedig azt, hogy ennek érdekében kerül sor a Hivatal létrehozására, amelynek feladata lényegében azon tevékenységek kivizsgálása, amelyek sérthetik vagy veszélyeztethetik e szuverenitást, valamint azon szervezetek azonosítása, amelyek külföldről származó támogatást vesznek igénybe, és amelyek olyan tevékenységeket folytatnak vagy támogatnak, amelyek befolyásolhatják a választók akaratát vagy a választások kimenetelét. Mindemellett ez a cél kifejezetten kitűnik ugyanezen törvény preambulumából, amely többek között – amint az a Bizottság keresetleveléből következik, anélkül hogy azt Magyarország vitatná – „a demokratikus vit[ának], az állami és társadalmi döntéshozatali folyamatok kapcsán támasztott átláthatóság követelmény[e] érvényesülés[ének], a külföldi beavatkozási kísérletek nyilvánosságra hozatal[ának] és az említettekhez hasonló beavatkozási kísérletek megakadályozás[ának]” szükségességére utal. Egyebekben, a Bizottság szintén a keresetlevelében megjegyzi, hogy a vitatott törvény 11. §‑a szerint „[h]a a Hivatal olyan tényt állapít meg, vagy körülményt észlel, amely miatt szabálysértési eljárás, büntetőeljárás, közigazgatási hatósági eljárás vagy más eljárás kezdeményezésének vagy lefolytatásának lehet helye, e célból az eljárás lefolytatására jogosult szervet a tudomására jutott adatokról, tényekről tájékoztatja”. Ezenkívül a magyar büntető törvénykönyvnek az említett törvény 32. §‑ában előírt módosítása értelmében az e szervezetekkel kapcsolatban álló személy, ha e szervezetek tevékenységével összefüggésben tiltott külföldi támogatásokat használ fel, büntetendő. Márpedig Magyarország nem vitatja a vitatott törvény ezen ismertetését.
16
Következésképpen meg kell állapítani, hogy e tagállam nem magát az előző pontban említett rendelkezések tartalmát, hanem lényegében az azokból eredő következmények bizonyítottságát és károsságát vitatja. Márpedig ennek vitatása nem elegendő a Bizottság arra vonatkozó érvelésének elutasításához, hogy annak érdekében, hogy adott esetben megakadályozzák az említett következmények bekövetkezését, a lehető legrövidebb időn belül meg kell állapítani, hogy e rendelkezések ellentétesek‑e az uniós joggal, vagy sem.
17
A fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy a közérdek megköveteli a vitatott törvény uniós joggal való összeegyeztethetőségére vonatkozó kérdés mielőbbi, oly módon történő elbírálását, hogy valamennyi e tekintetben káros bizonytalanságot megszüntessenek, és ennélfogva lehetővé tegyék Magyarország számára, hogy nemzeti hatásköreinek és szuverenitásának gyakorlása körében teljeskörűen és akadálytalanul alkalmazza az említett törvényt abban az esetben, ha bebizonyosodik, hogy ez utóbbi törvény megfelel az említett jognak, vagy ellenkező esetben, hogy megtehesse a szükséges intézkedéseket.
18
A Bíróság ugyanis más összefüggésben már kimondta, hogy ha valamely előzetes döntéshozatali ügy a nemzeti alkotmányjog és uniós jog alapvető kérdéseit érintő súlyos bizonytalanságot vet fel, az ilyen ügy sajátos körülményeire figyelemmel szükségesnek bizonyulhat annak a lehető legrövidebb időn belüli, az eljárási szabályzat 105. cikkének (1) bekezdése alapján történő elbírálása (a Bíróság elnökének 2018. október 19‑iWightman és társai végzése, C‑621/18, EU:C:2018:851, 10. pont; 2024. november 29‑iLC és CP végzése, C‑758/24 és C‑759/24, EU:C:2024:1012, 8. pont). A jelen ügyben, mivel a jelen eljárás olyan alapvető és érzékeny területen érinti az Unió és a tagállamai közötti alkotmányos jellegű kapcsolatokat, mint a közélet és demokratikus élet, azt – mivel közvetlen keresetről van szó – ugyanilyen módon az eljárási szabályzat 133. cikke (1) bekezdésével összhangban a lehető legrövidebb időn belül kell elbírálni.
19
Magyarországnak a Bizottság által hivatkozott kifogások összetett jellegére vonatkozó érve nem kérdőjelezi meg e következtetést. Ugyanis, noha kétségtelen, hogy – amint arra Magyarország hivatkozik – egy adott ügy által felvetett kérdések összetett vagy érzékeny jellege az ezen ügyet jellemző jogi és ténybeli háttérre tekintettel annak megállapításához vezethet, hogy az ügy nehezen folytatható le gyorsított eljárásban (2021. május 18‑iAsociaţia Forumul Judecătorilor din România és társai ítélet, C‑83/19, C‑127/19, C‑195/19, C‑291/19, C‑355/19 és C‑397/19, EU:C:2021:393, 105. pont), e körülmény önmagában nem zárja ki az ilyen eljárás alkalmazását, amelynek részletes végrehajtási szabályai lehetővé teszik az egyes ügyek valamennyi sajátos jellemzőjének figyelembevételét (a Bíróság elnökének 2016. április 7‑iTanács kontra Front Polisario végzése, C‑104/16 P, EU:C:2016:232, 17. pont) olyan ügyekben, amelyekben az említett eljárás alkalmazása szükséges, sem pedig az összetett kifogások szükséges vizsgálatának elvégzését.
20
Ennélfogva megállapítható, hogy a jelen ügy jellege megköveteli, hogy elbírálására a lehető legrövidebb időn belül kerüljön sor. Következésképpen azt az eljárási szabályzat 133. cikke szerinti gyorsított eljárásban kell elbírálni.
A fenti indokok alapján a Bíróság elnöke a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság elnöke elrendeli a C‑829/24. sz. ügynek a Bíróság eljárási szabályzata 133. cikke szerinti gyorsított eljárásban való elbírálását.
2)
A Bíróság elnöke a költségekről jelenleg nem határoz.
Luxembourg, 2025. február 12.
A. Calot Escobar
hivatalvezető
K. Lenaerts
elnök
(
*1
)	Az eljárás nyelve: magyar.