62007CC0261
VERICA TRSTENJAK
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2008. október 21. (
1
)
C-261/07. és C-299/07. sz. egyesített ügyek
VTB-VAB NV
Galatea BVBA
kontra
kontra
Total Belgium NV
Sanoma Magazines Belgium NV
Tartalomjegyzék
I – Bevezetés
II – Jogi háttér
A – A közösségi jog
B – A nemzeti jog
III – A tényállás, az alapeljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
IV – A Bíróság előtti eljárás
V – A felek alapvető érvei
A 2005/29 irányelvről
Az EK 49. cikkről
VI – Jogi értékelés
A – Bevezető megjegyzések
B – A kérelem elfogadhatósága
1. Megengedett értelmezési tárgy
2. Az előterjesztett kérdések relevanciája
C – A belga törvény 54. cikkének összeegyeztethetősége a 2005/29 irányelvvel
1. A „kereskedelmi gyakorlat” fogalma a 2005/29 irányelv 2. cikkének d) pontjában
2. A 2005/29 irányelv személyi hatálya
3. A két szabályozás struktúrájának vizsgálata
a) A 2005/29 irányelv szabályai
i) A nemzeti szabályok teljes és maximális harmonizációja, mint szabályozási cél
ii) A 2005/29 irányelv szabályozási struktúrája
b) A belga törvény szabályai
4. A belső piacon kedvezményes áron történő árusításról szóló rendeletre vonatkozó bizottsági javaslat visszavonásáról
5. Következtetés
D – A belga törvény 54. cikkének összeegyeztethetősége az alapszabadságokkal
1. Az alapszabadságok mint vizsgálati kritérium
2. Az alapszabadságok hatálya
a) Szolgáltatásnyújtás szabadsága
b) Áruk szabad mozgása
c) A szolgáltatásnyújtás szabadságának és az áruk szabad mozgásának viszonya
3. Az alapszabadságok korlátozása
a) Áruk szabad mozgása
i) Azonos hatású intézkedés
– Dassonville-formula
– Értékesítési feltétel
ii) Következtetés
b) Szolgáltatásnyújtás szabadsága
4. Igazolás
a) A fogyasztóvédelem mint közérdeken alapuló nyomós indok
b) A kapcsolt ajánlatok általános tilalmának alkalmassága
c) Szükségesség/arányosság
5. Következtetés
VII – Végkövetkeztetések
„2005/29/EK irányelv — Tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok — A fogyasztóknak tett kapcsolt ajánlatokat tiltó nemzeti szabályozás”
I – Bevezetés
1.
A jelen ügyek tárgyát a Rechtbank van koophandel te Antwerpen által az EK 234. cikk szerint előterjesztett két kérelem képezi, amelyekkel annak megválaszolását kéri a Bíróságtól, hogy a belső piacon a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról szóló 2005/29/EK irányelv (a továbbiakban: 2005/29 irányelv) (
2
) és az EK 49. cikk úgy értelmezendők-e, hogy azokkal ellentétes az kapcsolt ajánlatokat általában megtiltó nemzeti rendelkezés.
2.
A következőkben megvizsgálandó ügyek középpontjában a fogyasztóvédelem, valamint a belső piaci, határon átnyúló árumozgás és szolgáltatásnyújtás szabadsága területén harmonizált közösségi jog lényeges aspektusai állnak.
II – Jogi háttér
A – A közösségi jog
3.
A 2005/29 irányelv (11) és (17) preambulumbekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(11)
Az ezen irányelv révén a nemzeti rendelkezések közelítésében elért nagymértékű konvergencia megteremti a fogyasztóvédelem egységesen magas szintjét. Ez az irányelv létrehozza a fogyasztók gazdasági magatartását torzító tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok egységes, általános tilalmát. Egyúttal szabályokat határoz meg a közösségi szinten jelenleg nem szabályozott agresszív kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozóan is.
[…]
(17)
A fokozottabb jogbiztonság érdekében kívánatos meghatározni azokat a kereskedelmi gyakorlatokat, amelyek minden körülmény között tisztességtelenek. Ezért az I. melléklet minden ilyen gyakorlatot tartalmaz. Kizárólag ezek azok a kereskedelmi gyakorlatok, amelyeket az 5–9. cikk rendelkezései szerint történő eseti vizsgálat nélkül is tisztességtelennek kell tekinteni. A felsorolás csak ezen irányelv felülvizsgálata révén módosítható.”
4.
Az irányelv 2. cikke a következőket határozza meg:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
[…]
d)
„az üzleti vállalkozásoknak a fogyasztókkal szemben folytatott kereskedelmi gyakorlatai” (a továbbiakban: kereskedelmi gyakorlatok): a kereskedő által kifejtett tevékenység, mulasztás, magatartási forma vagy megjelenítési mód, illetve kereskedelmi kommunikáció – beleértve a reklámot és a marketinget is –, amely közvetlen kapcsolatban áll valamely terméknek a fogyasztó részére történő eladásösztönzésével, értékesítésével vagy szolgáltatásával;
[…]”
5.
Az irányelv 3. cikkének (1) és (5) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Ezt az irányelvet az üzleti vállalkozásoknak a termékhez kapcsolódó kereskedelmi ügylet lebonyolítását megelőzően és azt követően, valamint a lebonyolítás során, a fogyasztókkal szemben folytatott, az 5. cikkben meghatározott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatára kell alkalmazni.
[…]
(5)   A 2007. június 12-ét követő hat év folyamán az ezen irányelv által közelített területen a tagállamok továbbra is alkalmazhatják azon nemzeti jogszabályaikat, amelyek megszorítóbbak és szigorúbbak ezen irányelvnél, és amelyek minimális harmonizációs kikötéseket tartalmazó irányelveket hajtanak végre. Ezeknek a rendelkezéseknek jelentőseknek kell lenniük ahhoz, hogy biztosítsák a fogyasztóknak a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokkal szembeni megfelelő védelmét, és arányban kell állniuk ezzel az elérendő céllal. A 18. cikkben említett felülvizsgálat adott esetben magában foglalhat egy olyan javaslatot is, hogy ezt az eltérést további, korlátozott időtartamra meghosszabbítsák.”
6.
Az irányelv 4. cikke szerint a tagállamok nem korlátozhatják sem a szolgáltatások nyújtásának szabadságát, sem az áruk szabad mozgását az ezen irányelv által közelített területekhez tartozó indokok alapján.
7.
Az irányelv 5. cikke, amely a „A tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok tilalma” címet viseli, a következőket írja elő:
„(1)   Tilos tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokat alkalmazni.
(2)   A kereskedelmi gyakorlat tisztességtelen, amennyiben:
a)
ellentétes a szakmai gondosság követelményeivel,
és
b)
a termékkel kapcsolatban jelentősen torzítja vagy torzíthatja azon átlagfogyasztó gazdasági magatartását, akihez eljut, vagy aki a címzettje, illetve – amennyiben a kereskedelmi gyakorlat egy bizonyos fogyasztói csoportra irányul – a csoport átlagtagjának a gazdasági magatartását.
(3)   Azon kereskedelmi gyakorlatokat, amelyek valószínűsíthetően csak a fogyasztóknak egy, e kereskedelmi gyakorlattal vagy az annak alapjául szolgáló termékkel szemben szellemi vagy fizikai fogyatékosságuk, koruk vagy hiszékenységük miatt különösen kiszolgáltatott, egyértelműen azonosítható csoportjának gazdasági magatartását torzítják jelentősen – és oly módon, hogy azt a kereskedőnek ésszerűen előre kellene látnia –, az adott csoport átlagtagja szempontjából kell értékelni. Ez nem érinti azokat a megszokott és jogszerű reklámtevékenységeket, amelyek túlzó vagy nem szó szerint értendő kijelentéseket alkalmaznak.
(4)   Különösen tisztességtelen az a kereskedelmi gyakorlat, amely:
a)
a 6. és 7. cikkben meghatározott módon megtévesztő,
vagy
b)
a 8. és 9. cikkben meghatározott módon agresszív.
(5)   Az I. melléklet tartalmazza azoknak a kereskedelmi gyakorlatoknak a felsorolását, amelyek minden körülmény között tisztességtelennek minősülnek. Ugyanezt a felsorolást kell alkalmazni minden tagállamban, és a felsorolás csak ezen irányelv felülvizsgálata révén módosítható.”
8.
Az irányelv 6. cikke a „megtévesztő kereskedelmi gyakorlat” fogalmát a következőképpen definiálja:
„(1)   Megtévesztőnek minősül a kereskedelmi gyakorlat, amennyiben hamis információt tartalmaz, és ezáltal valótlan, vagy bármilyen módon – ideértve a megjelenítés valamennyi körülményét – félrevezeti vagy félrevezetheti az átlagfogyasztót, még akkor is, ha az információ az alábbi elemek közül egy vagy több tekintetében tényszerűen helytálló, és feltéve bármelyik esetben, hogy ténylegesen vagy valószínűsíthetően arra készteti a fogyasztót, hogy olyan ügyleti döntést hozzon, amelyet egyébként nem hozott volna meg […].
(2)   Megtévesztőnek minősül a kereskedelmi gyakorlat akkor is, ha az tényszerű összefüggésében, sajátosságaira és körülményeire figyelemmel, az átlagfogyasztót ténylegesen vagy valószínűsíthetően olyan ügyleti döntés meghozatalára készteti, amelyet egyébként nem hozott volna meg, és amely magában foglalja a következőket: […].”
9.
Az irányelv 8. cikke az „agresszív kereskedelmi gyakorlatok” fogalmát határozza meg:
„Agresszívnek minősül az a kereskedelmi gyakorlat, amely ténybeli összefüggésében – figyelembe véve valamennyi jellemzőjét és körülményét – zaklatás, kényszerítés – ideértve a fizikai erőszak alkalmazását is –, illetve nem megengedett befolyásolás útján ténylegesen vagy valószínűsíthetően jelentősen korlátozza az átlagfogyasztónak a termékkel kapcsolatos választási szabadságát vagy magatartását, s ezáltal ténylegesen vagy valószínűsíthetően az átlagfogyasztót olyan ügyleti döntés meghozatalára készteti, amelyet egyébként nem hozott volna.”
10.
Az irányelv 19. cikke a következőket írja elő:
„A tagállamok elfogadják és kihirdetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 2007. június 12-ig megfeleljenek. […]
A tagállamok 2007. december 12-től alkalmazzák ezeket az intézkedéseket. […]”
B – A nemzeti jog
11.
A kereskedelemi gyakorlatokról, valamint a fogyasztók tájékoztatásáról és védelméről szóló belga törvény (a továbbiakban: belga törvény) (
3
) 54. cikke a következőket mondja ki:
„A jelen cikk értelmében kapcsolt ajánlatról van szó akkor, ha a termék, a szolgáltatás vagy egyéb előny vagy az ezekhez való hozzájutás jogának ingyenes vagy ellenérték fejében történő megszerzése, amely más, akár azonos áruk vagy szolgáltatások megszerzéséhez kötődik.
Az alábbiakban meghatározott kivételektől eltekintve tilos minden, az eladó által a fogyasztónak tett kapcsolt ajánlat. Szintén tilos a több, szándékegységben eljáró eladók által a fogyasztónak tett mindenfajta kapcsolt ajánlat.”
12.
A belga törvény 55–57. cikke e tilalom alóli kivételeket ír elő.
13.
A belga törvény 55. cikke a következőket írja elő:
„Megengedett egyetlen ár megadása mellett a kapcsolt ajánlat az alábbi esetekben:
(1)
A termékek vagy szolgáltatások egységet alkotnak;
[…]
(2)
a termékek vagy szolgáltatások azonosak, feltéve hogy:
a)
az egyes termékek és szolgáltatások ugyanannál a létesítménynél külön-külön is beszerezhetők a szokásos áron;
b)
a vásárló e lehetőségről, valamint az egyes termékek és szolgáltatások külön eladási áráról világos tájékoztatást kapott;
c)
a termékek vagy szolgáltatások együttes vásárlása esetén a vásárlónak kínált esetleges árcsökkentés nem haladja meg az árak összegének a harmadát”.
14.
A belga törvény 56. cikke a következőképpen szól:
„Megengedett a valamely fő termékhez vagy szolgáltatáshoz való kapcsolást magában foglaló ingyenes ajánlat az alábbiak esetében:
(1)
a fő termék olyan tartozékai, amelyeket a termék gyártója kifejezetten e termékhez alakított ki, és amelyek a termékkel egyidejűleg kerülnek leszállításra a termék használati lehetőségeinek bővítése vagy használatának megkönnyítése érdekében;
(2)
a termékek védelmére és karbantartására használt csomagolás vagy tárolóeszköz, tekintettel a termékek jellegére és értékére;
(3)
a kereskedelmi szokások keretében elfogadott járulékos termékek és szolgáltatások, valamint az eladott termékek szállítása, üzembe helyezése, ellenőrzése és karbantartása;
(4)
a fő termék gyártójának vagy értékesítőjének az áruválasztékából származó minták, amennyiben a termék minőségének értékeléséhez szigorúan szükséges mennyiségben vagy mértékben szerepelnek az ajánlatban;
(5)
jelentéktelen kereskedelmi értékű színes képek, címkék vagy más ábrák;
(6)
a jogszabályok által engedélyezett lottó részvételi szelvényei;
(7)
letörölhetetlen vagy jól látható reklámfeliratot tartalmazó, olyan tárgyak, amelyeket önállóan nem forgalmaznak, azzal a feltétellel, hogy a kínáló által az e tárgyakért fizetett vételár nem haladja meg azon fő termék vagy szolgáltatás eladási árának az 5%-át, amellyel eladásra kínálják”.
III – A tényállás, az alapeljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
15.
A C-261/07. sz. ügy alapeljárásának tárgya a VTB-VAB (a továbbiakban: VTB), egy, a baleseti segítségnyújtás terén szolgáltatást nyújtó társaság keresete a Total Belgium NV (a továbbiakban: Total), a Total csoport egy leányvállalata ellen, amely az elsősorban üzemanyag töltőállomásokon való értékesítésével foglalkozik.
16.
A Total 2007. január 15. óta a TOTAL-CLUB kártyával rendelkező vásárlók részére saját tulajdonú gépjárművük legalább 25 liternyi vagy saját tulajdonú robogójuk legalább 10 liternyi üzemanyaggal való feltankolása esetén háromheti ingyenes segítségnyújtási szolgáltatást (TOTAL ASSISTANCE) kínál.
17.
2007. február 5-én a VTB keresetet nyújtott be a Rechtbank van koophandel te Antwerpenhez, azt kérve, hogy a Total Belgium NV-t tiltsa el e kereskedelmi gyakorlattól, mivel az a belga törvény 54. cikke által tiltott kapcsolt ajánlatoknak minősül.
18.
A C-299/07. sz. ügy alapeljárásának tárgya a BVBA Galatea, egy, a belgiumi Schotenben fehérneműüzletet üzemeltető cég keresete a Sanoma Magazines Belgium NV, a finn Sanoma csoport egy leányvállalata ellen (a továbbiakban: Sanoma), amely többek közt női magazinok – többek között a „Flair” című hetilap – kiadója.
19.
Az újság 2007. március 13-i száma tartalmazott egy hozzátűzött 47 oldalas mellékletet egy kuponnal együtt, amellyel 2007. március 13. és május 15. között 15–25%-os árengedményre jogosított különböző termékekre vonatkozóan, amelyeket különböző fehérneműüzletekben árusítottak.
20.
2007. március 22-én a Galatea keresetet nyújtott be a Rechtbank van koophandel te Antwerpenhez, kérve az ezen kereskedelmi gyakorlattól való eltiltást azzal az indokkal, hogy ez a gyakorlat sérti többek között a belga törvény 54. cikkét.
21.
A Rechtbank van koophandel te Antwerpen az előzetes döntéshozatalra utaló határozataiban utal arra, hogy a 2005/29/EK irányelv átültetési határideje a határozatok időpontjában még nem járt le. Mégis kétségének ad hangot a belga törvény 54. cikkében foglalt, a kapcsolt ajánlatokra vonatkozó tilalomnak a 2005/29/EK irányelvvel, valamint – legalábbis ami a C-299/07. sz. ügyet illeti – az EK 49. cikkével való összeegyeztethetőségét illetően. Ezen okból kifolyólag úgy határozott, hogy az eljárásokat felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
A C-261/07. sz. ügyben
„A tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról szóló 2005/29 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel ellentétes-e az olyan nemzeti jogi rendelkezés, mint a kereskedelemi gyakorlatokról, valamint a fogyasztók tájékoztatásáról és védelméről szóló 1991. július 14-i belga törvény 54. cikke, amely – a törvényben kimerítően felsorolt esetek kivételével – az eladó által a fogyasztó részére kínált valamennyi kapcsolt ajánlatot megtiltja, ideértve az olyan kapcsolt ajánlatot is, amely a fogyasztó részéről megvásárolandó termékhez kapcsolódó olyan ingyenes szolgáltatásra vonatkozik, amely az áru megvételéhez kötődik, tekintet nélkül az eset körülményeire, különösen tekintet nélkül a konkrét ajánlatnak az átlagfogyasztóra esetlegesen gyakorolt hatására, valamint tekintet nélkül arra, hogy a konkrét körülmények között ez az ajánlat a szakmai gondosság kötelezettségével és a kereskedelmi szokásokkal ellentétesnek tekinthető-e?”
A C-299/07. sz. ügyben
„A szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó EK 49. cikkel, valamint a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról szóló 2005/29 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel ellentétes-e az olyan nemzeti jogi rendelkezés, mint a kereskedelemi gyakorlatokról, valamint a fogyasztók tájékoztatásáról és védelméről szóló 1991. július 14-i belga törvény 54. cikke, amely – a törvényben kimerítően felsorolt esetek kivételével – az eladó által a fogyasztó részére kínált valamennyi olyan kapcsolt ajánlatot megtiltja, amely szerint a termékek, szolgáltatások, egyéb előnyök vagy az ezek megszerzésére jogosító kuponok visszterhes vagy ingyenes megszerzése egyéb, akár azonos termékek vagy szolgáltatások megszerzéséhez kötött, tekintet nélkül az eset körülményeire, különösen tekintet nélkül a konkrét ajánlatnak az átlagfogyasztóra esetlegesen gyakorolt hatására, valamint tekintet nélkül arra, hogy a konkrét körülmények között ez az ajánlat a szakmai gondosság kötelezettségével és a kereskedelmi szokásokkal ellentétesnek tekinthető-e?”
IV – A Bíróság előtti eljárás
22.
A 2007. május 24-i (C-261/07. sz. ügy) és 2007. június 21-i (C-299/07. sz. ügy) előzetes döntéshozatalra utaló határozatok 2007. június 1-jén, illetve 2007. június 27-én érkeztek meg a Bíróság Hivatalához.
23.
A Bíróság elnöke 2007. augusztus 29-én elrendelte a két ügy egyesítését.
24.
A VTB, a Total és a Sanoma, a Belga Királyság kormánya, a Francia Köztársaság, a Spanyol Királyság és a Portugál Köztársaság, valamint a Bizottság a Bíróság alapokmányának 23. cikke szerint írásbeli észrevételeket nyújtott be.
25.
A Bíróság pervezető intézkedések keretében kérdést intézett az eljárás résztvevőihez, amelyet azok megválaszoltak.
26.
A 2008. június 18-án tartott szóbeli tárgyaláson a VTB, a Total és a Sanoma meghatalmazottjai, a Belga Királyság kormányának, a Francia Köztársaságnak és a Spanyol Királyságnak a meghatalmazottjai, valamint a Bizottság meghatalmazottja adták elő érveiket.
V – A felek alapvető érvei
A 2005/29 irányelvről
27.
A kérdést előterjesztő bíróság mindkét ügyben lényegében azt kérdezi a Bíróságtól, hogy a belga törvény 54. cikkében előírt, kapcsolt ajánlatokra vonatkozó tilalom összhangban van-e a 2005/29 irányelvvel.
28.
A VTB először is az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elfogadhatóságát kérdőjelezi meg, mivel az olyan irányelv értelmezésére vonatkozik, amelynek átültetési határideje a vitatott események idején még nem járt le.
29.
Ugyanezen okból, és az elfogadhatatlanságra való kifejezett hivatkozás nélkül a spanyol és a belga kormány azon a véleményen van, hogy az irányelv a jelen ügyhöz hasonló esetre nem alkalmazható. Különösen nem nyilváníthat a bíró valamely nemzeti rendelkezést alkalmazhatatlannak az irányelv megsértése miatt mindaddig, amíg az irányelv átültetési határideje le nem járt.
30.
A Total, a Sanoma, a portugál kormány és a Bizottság azon a véleményen van, a belga törvény 54. cikkében előírt, kapcsolt ajánlatokra vonatkozó tilalom ellentétes az irányelvvel.
31.
A Sanoma, a Total és a Bizottság szerint a kapcsolt ajánlat az irányelv szerinti „kereskedelmi gyakorlat” fogalmába tartozik. Mivel az irányelv a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok terén teljes harmonizációt valósít meg, a tagállamok kizárólag olyan gyakorlatokat tilthatnak meg „minden körülmény között”, amelyek – az irányelv 5. cikkének (5) bekezdésével összhangban – az irányelv I. mellékletében nevesítésre kerülnek. Mivel azonban a kapcsolt ajánlat önmagában nem került nevesítésre a mellékletben, per se nem tiltható meg, hanem csupán akkor, ha a nemzeti bíró az adott ügy konkrét körülményeire tekintettel az irányelv 5. cikkének feltételeit teljesültnek látja. Ennek következtében a belga törvény 54. cikkében előírt általános tilalom sérti az irányelvet. E tekintetben a Bizottság még hozzáteszi, hogy ez a tilalom mindenesetre nem szükséges a fogyasztóknak a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokkal szembeni megfelelő védelméhez, és nem is arányos a céljára tekintettel.
32.
A portugál kormány álláspontja arra korlátozódik, hogy a belga törvény 54. cikke annyiban sérti az irányelvet, amennyiben a kapcsolt ajánlatokra vonatkozó általános tilalmat állapít meg, jóllehet a belga törvény az 55. és 56. cikkben bizonyos kivételeket ír elő.
33.
A VTB, valamint a belga és a francia kormány ezzel ellentétes álláspontot képvisel.
34.
A VTB szerint a kapcsolt ajánlatok nem tartoznak az irányelv szerinti „kereskedelmi gyakorlat” fogalmába, és ennek megfelelően az irányelv hatálya alá sem. Mindenesetre az irányelv 5. cikke nem zárja ki, hogy a tagállamok más tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokat is megállapítsanak, mint amelyeket az I. melléklet felsorol.
35.
A belga kormány szerint sem tartoznak a kapcsolt ajánlatok az irányelv értelmében vett „kereskedelmi gyakorlat” fogalma alá. Úgy pontosít, hogy az kapcsolt ajánlatok sokkal inkább belső piacon kedvezményes áron történő árusításról szóló rendeletre vonatkozó javaslat (
4
) alá lennének besorolhatók, amely a kapcsolt ajánlatokat másképp kezeli, mint az irányelv hatálya alá tartozó kereskedelmi gyakorlatokat. Mivel azonban ezt a javaslatot 2006-ban visszavonták, a belga hatóságok joggal indultak ki abból, hogy a kapcsolt ajánlatok nem minősülnek „kereskedelmi gyakorlatnak”. Ennek következtében a belga jogalkotó az irányelv átültetése során nem abból indult ki, hogy a belga törvény 54. cikkét módosítania kellene, vagy az irányelv 5. cikkének fényében kellene értelmeznie.
36.
A francia kormány lényegében hasonló érveket ad elő, mint a belga kormány, és hozzáfűzi, hogy amennyiben az irányelv a tagállamokat arra kötelezi, hogy tiltsák meg a fogyasztókkal szembeni tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokat, ez mindenesetre nem akadályozza meg a tagállamokat abban, hogy a fogyasztóvédelem céljából más kereskedelmi gyakorlatokat is megtiltsanak, függetlenül az irányelv értelmében vett tisztességtelen jellegüktől. Idetartoznak azok a kapcsolt ajánlatok, amelyek az irányelv hatályán kívül esnek.
Az EK 49. cikkről
37.
A C-299/07. sz. ügyben a kérdést előterjesztő bíróság ezenfelül azt is megkérdezi, hogy a belga törvény 54. cikkében előírt, kapcsolt ajánlatra vonatkozó tilalom sérti-e az EK 49. cikket.
38.
A VTB, csakúgy mint a spanyol, a belga és a francia kormány, a kérdés nemleges megválaszolását javasolja.
39.
A VTB szerint a kérdéses tilalom, amely különségtétel nélkül alkalmazandó mind a belga kereskedőkre, mind a más tagállambeli kereskedőkre, nem jár az utóbbiak számára gazdasági többletköltségekkel vagy további eljárási díjakkal, amelyek alkalmasak lennének a szolgáltatásnyújtás szabadságának a korlátozására. Mindenesetre az ilyen tilalmat a közérdek, így különösen a fogyasztóvédelem is igazolja.
40.
A belga és a francia kormány szerint az EK 49. cikk nem releváns a kérdés megválaszolása szempontjából. E tekintetben a francia hatóságok arra hivatkoznak, hogy a kérdéses ajánlatok áruk (a C-261/07. sz. ügyben üzemanyag, a C-299/07. sz. ügyben fehérnemű) értékesítésére vonatkoznak, és nem szolgáltatásokéra. Abban az esetben, ha az irányelvet úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes a belga törvény, a kapcsolt ajánlatok tilalmát sokkal inkább az áruk szabad mozgását szabályozó EK 28. cikkre tekintettel kellene értelmezni, amire egyébként a kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra utaló határozatában utal is.
41.
Így a belga törvényben előírt, a kapcsolt ajánlatokra vonatkozó tilalom a Keck és Mithouard ügyben hozott ítélet (a C-267/91. sz. és C-268/91. sz. egyesített ügyekben 1993. november 24-én hozott ítélet [EBHT 1993., I-6097. o.]) értelmében értékesítési módozatnak minősül, és következésképpen nem alkalmas az áruk szabad mozgásának a korlátozására, mivel az ezen ítéletben kimondott két feltétel teljesült. A tilalom valóban minden gazdasági szereplőre alkalmazandó, aki tevékenységét belga területen gyakorolja, és jogilag és ténylegesen is vonatkozik mind a hazai termékek, mind a más tagállambeli termékek értékesítésére. Végül a francia kormány szerint a kérdéses tilalmat mindenesetre egyrészt közérdeken alapuló kényszerítő indok, különösen a fogyasztóvédelem és a kereskedelmi ügyletek tisztességességének biztosítása is igazolja, másrészt arányos is céljára tekintettel, mivel az előírások szerint a tilalom alóli több kivétel is fennáll.
42.
A spanyol kormány másfelől kizárja az EK 49. cikk alkalmazását olyan tisztán belföldi helyzetekre, mint a jelen ügyben, ahol minden elem egy tagállamra korlátozódik. A jelen ügy ténylegesen Belgiumban honos vállalkozásokat érint, amelyek Belgium területén nyújtanak szolgáltatásokat.
43.
Ezzel szemben a Sanoma, a portugál kormány és bizonyos mértékig a Bizottság is abból indul ki, hogy a belga törvény 54. cikkében előírt, kapcsolt ajánlatokra vonatkozó tilalom sérti az EK 49. cikkben biztosított szolgáltatásnyújtási szabadságot.
44.
A Sanoma különösen azzal érvel, hogy a szabad szolgáltatásnyújtásra vonatkozó joga annyiban sérül, hogy az értékesítését Belgiumban nem reklámozhatja olyan mértékben, ahogyan azt más, a kapcsolt ajánlatokat megengedő tagállamokban (különösen Hollandiában és Luxemburgban) teszi. A Sanoma megállapítja továbbá, hogy a belga ügyfelei a tilalom miatt nem használhatják a kedvezményre jogosító kuponokat, amelyeket Flandriában és Hollandiában megjelenő – de egész Belgiumban terjesztett – holland újságokban jelentettek meg. Végül a Sanoma azon a véleményen van, hogy az irányelv által megvalósított teljes harmonizáció alapján a kérdéses tilalom nem is igazolható. Mindenesetre egy ilyen tilalom nem szükséges, és nem is arányos a fogyasztók védelme és a tisztességes verseny biztosítása tekintetében.
45.
A Bizottság ismételten többértelmű választ javasol.
46.
Még ha a francia kormányéhoz hasonló érveket is hoz fel, abból indul ki, hogy a jelen esetben az EK 28. cikk az alkalmazandó előírás, és hogy a Keck és Mithouard ügyben hozott ítéletet alkalmazva a vitatott kapcsolt ajánlatokra vonatkozó tilalom nem tartozik ezen előírás hatálya alá. A Bizottság megállapítja továbbá, hogy nem szükséges a szolgáltatásnyújtás szabadságának szempontjából elvégezni a vizsgálatot, mivel olyan körülmények között, mint a jelen ügyben, a Bíróság ítélkezési gyakorlatának értelmében ez a szabadság teljesen másodlagos az áruk szabad mozgásához képest, és ahhoz hozzárendelhető (lásd különösen a Canal Satélite Digital ügyben 2002. január 22-én hozott ítélet [EBHT 2002., I-607. o.] 31. pontját). Ezenfelül a Bizottság utal arra is, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban elvégzett vizsgálat nem terjed ki a szolgáltatásnyújtás szabadságának esetleges korlátozására.
47.
A Bizottság tisztán óvatosságból mégis megvizsgálja ezt a kérdést, aminek során arra a következtetésre jut, hogy a kapcsolt ajánlatokra vonatkozó tilalom egyértelműen a szolgáltatásnyújtás szabadságának olyan sérelmét képezi, amely túllép a fogyasztóvédelem és a tisztességes kereskedelem céljának eléréséhez szükséges mértéken.
VI – Jogi értékelés
A – Bevezető megjegyzések
48.
A 2005. május 11-én az Európai Parlament és a Tanács által elfogadott 2005/29 irányelv célja, hogy egységes jogi keretet teremtsen a fogyasztókkal szembeni tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok szabályozására. Ezt a célt az (5) preambulumbekezdés szerint a Közösség tagállamaiban a tisztességes joggyakorlás harmonizálásával lehet elérni a belső piacon fellépő akadályok leküzdése érdekében (
5
). Szabályozási célja tehát ezen életviszonyok teljes harmonizációja közösségi szinten (
6
).
49.
A 2005/29 irányelv 20. cikke szerint már az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon hatályba lépett, azaz 2005. június 12-én. A 19. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamoknak az irányelvet a szükséges törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések elfogadása útján 2007. június 12-ig kellett átültetniük a nemzeti jogba, bizonyos szigorúbb nemzeti szabályok tekintetében ugyanakkor egy további hatéves átmeneti időszak állt rendelkezésükre. E törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket mindazonáltal csak 2007. december 12-től kellett alkalmazni.
50.
A Belga Királyság ezt az átültetési kötelezettséget formálisan a kereskedelemi gyakorlatokról, valamint a fogyasztók tájékoztatásáról és védelméről szóló 1991. július 14-i törvény módosításáról szóló, 2007. június 5-i törvény (
7
) elfogadásával teljesítette, amely 2007. december 1-jén lépett hatályba. A kérdést előterjesztő bíróság azonban az előzetes döntéshozatalra utaló határozataiban egy korábbi nemzeti rendelkezésre, nevezetesen a belga törvény 54. cikkére hivatkozik, amely már a 2005/29 irányelv hatálybalépésekor is létezett, és kételyeinek ad hangot ezen rendelkezésnek a közösségi joggal való összeegyeztethetősége tekintetében.
B – A kérelem elfogadhatósága
1. Megengedett értelmezési tárgy
51.
Az EK 234. cikk szerinti előzetes döntéshozatali eljárásban a megengedett értelmezési tárgy kizárólag közösségi jogi norma lehet. Ide tartoznak az elsődleges és másodlagos jog szabályai. A Rechtbank van koophandel előzetes döntéshozatali kérdései annyiban megengedett értelmezési tárgyra vonatkoznak, hogy a Bíróságtól az EK 49. cikknek és a 2005/29 irányelvnek az értelmezését kérik.
52.
A kérelem elfogadhatósága szempontjából álláspontom szerint jelentéktelen az a körülmény, hogy a 2005/29 irányelv átültetési határideje a nemzeti bíróság arra irányuló döntésének időpontjában, hogy a Bíróságtól ezen jogi norma értelmezését kéri, még nem telt le, mivel a 2005/29 irányelv 2005. június 12. óta mindenképpen hatályban volt, és ezzel a tagállamokra nézve jogilag kötelező jogszabályként létezett (
8
).
53.
A Bíróság az EK 234. cikke szerinti előzetes döntéshozatal keretében a közösségi intézmények jogi aktusainak érvényességéről és értelmezéséről dönt, anélkül hogy lényeges lenne, hogy ezek a jogi aktusok közvetlenül alkalmazandók-e, vagy sem (
9
). Egy irányelv, amelynek átültetési határideje még nem járt le, ilyen jogi aktus, és ezért a Bíróságtól lehet kérni az ezzel kapcsolatos előzetes döntéshozatalt, ha a kérelem egyébként megfelel a Bíróság ítélkezési gyakorlatában megállapított elfogadhatósági feltételeknek (
10
).
2. Az előterjesztett kérdések relevanciája
54.
Az előterjesztett kérdések relevanciája kapcsán emlékeztetni kell arra, hogy az EK 234. cikkben meghatározott eljárás a Bíróság és a nemzeti bíróságok közötti együttműködés eszköze, amelynek keretében az előbbi az utóbbiak számára a közösségi jog értelmezését nyújtja, amelyre a nemzeti bíróságoknak az előttük folyamatban lévő ügyek eldöntéséhez van szüksége (
11
).
55.
Ezen együttműködés keretében kizárólag a jogvitában eljáró, a meghozandó bírósági határozatért felelősséget viselő nemzeti bíróságra tartozik, hogy az ügy sajátosságaira tekintettel megítélje az előzetes döntéshozatalnak az ítélethozatalhoz való szükségességét, valamint a Bíróság elé terjesztett kérdéseinek a relevanciáját. Tehát ha az előterjesztett kérdések a közösségi jog értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság alapvetően köteles határozni róluk (
12
).
56.
A Bíróság mindazonáltal azt is kimondta, hogy a Bíróság feladata áttekinteni azokat a feltételeket, amelyek mellett a nemzeti bíróság hozzá fordult, annak érdekében, hogy megvizsgálja hatáskörének fennállását. Csak akkor utasíthatja el a nemzeti bíróság előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéséről való határozathozatalt, ha a közösségi jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az eléje terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson (
13
).
57.
Mindazonáltal a VTB, a spanyol és a belga kormány nem tudtak elfogadható érveket felhozni azon állítás mellett, hogy a 2005/29 irányelv értelmezése nem releváns az alapeljárás eldöntéséhez. Sokkal inkább szólnak érvek az előterjesztett kérdések relevanciája mellett.
58.
Így meg kell állapítani, hogy az alapeljáráshoz vezető események csak néhány hónappal az átültetési határidő 2007. június 12-i lejárta előtt történtek. Ezen időpontban a nemzeti jogot még nem igazították az irányelvhez, és nem tűnt úgy, hogy a Belga Királyság fontolóra veszi a kapcsolt ajánlatok általános tilalmának feloldását, amit a nemzeti bíróság is tudott, amint az az előzetes döntéshozatalra utaló határozatokból egyértelműen kitűnik (
14
).
59.
Abban az esetben, ha nem kizárható, hogy a belga törvény a 2005/29 irányelvvel ellentétes, a nemzeti bíróság funkcionális közösségi bíróságként szükség esetén köteles lenne eltekinteni a megfelelő nemzeti rendelkezés alkalmazásától. Ez a közösségi jognak a nemzeti joggal szembeni elsőbbségéből következik (
15
), mindenekelőtt azonban a Bíróság ítélkezési gyakorlatában elismert azon tagállami kötelezettségből, hogy az EK 10. cikk (2) bekezdése és az EK 249. cikk (3) bekezdése alapján minden intézkedést meg kell tenni, amely az érintett irányelvben előírt cél eléréséhez szükséges.
60.
Ehhez kapcsolódik az a kötelezettség, hogy a tagállamoknak tartózkodniuk kell minden olyan intézkedéstől, ami az irányelv céljának elérését meghiúsítaná. A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a Szerződésnek a fent említett rendelkezéseiből a kérdéses irányelvvel összefüggésben értelmezve az következik, hogy a tagállamoknak az átültetésre előírt határidőn belül tartózkodniuk kell az olyan jellegű intézkedések meghozatalától, amelyek komolyan veszélyeztetnék a szóban forgó irányelv által meghatározott célt (
16
). Ez a tartózkodási kötelezettség kiterjed a tagállamok valamennyi hatóságára, beleértve hatáskörük keretében a bíróságokat is (
17
). E hatóságok és bíróságok adott esetben kötelesek annak vizsgálatára, hogy az átültetési határidő lejárta előtt elfogadott nemzeti jogi aktusok sértik-e az irányelv céljának elérését (
18
).
61.
Ennek megfelelően a Bíróság az Adeneler és társai ügyben hozott ítéletében (
19
) úgy döntött, hogy az irányelv hatálybalépésének napjától kezdve a tagállami bíróságok a lehető legteljesebb mértékben kötelesek tartózkodni a belső jog olyan értelmezésétől, amely az irányelv átültetésére előírt határidő leteltét követően jelentősen veszélyeztetheti az említett irányelv által elérni kívánt eredmény megvalósítását. Emellett figyelembe kell venni, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint nemcsak azokat a nemzeti rendelkezéseket kell az irányelv hatálya alá tartozónak tekinteni, amelyeknek kifejezett célja az irányelv átültetése, hanem az irányelv hatálybalépését követően azokat a már meglévő nemzeti rendelkezéseket is, amelyek alkalmasak lehetnek arra, hogy biztosítsák a nemzeti jog összhangját az irányelvvel (
20
).
62.
Amennyiben tehát egy nemzeti bíróban a jelen ügyhöz hasonlóan feltámad a gyanú, hogy a nemzeti jogszabály alkalmas az átültetendő irányelv céljának az átültetési határidő utáni meghiúsítására (
21
), köteles már az átültetési idő alatt megtenni a szükséges intézkedéseket. Alapvetően ide tartozik az a lehetőség is, hogy az ellentétes nemzeti jogot ne alkalmazza, amennyiben a hatályos jog irányelvvel összeegyeztethető értelmezése nem jön szóba (
22
).
63.
A belga törvény 54. cikkének nem alkalmazása így azzal járt volna, hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak a VTB és a Galatea a Total, illetve a Sanoma ellen benyújtott eltiltás iránti keresetét minden valószínűség szerint el kellett volna utasítania.
64.
Mindezek alapján nem vonható kétségbe az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések relevanciája.
65.
Következésképpen a kérdések elfogadhatók.
C – A belga törvény 54. cikkének összeegyeztethetősége a 2005/29 irányelvvel
66.
Mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság az EK 234. cikke alapján megindult eljárásban nem jogosult egy nemzeti intézkedésnek a közösségi joggal való összeegyeztethetőségéről dönteni. Mindazonáltal minden tanácsot megadhat a kérdést előterjesztő bíróság számára a közösségi jog értelmezéséhez, ami lehetővé teszi számára, hogy az összeegyeztethetőség kérdését az előtte folyamatban lévő eljárás eldöntésénél megítélje (
23
).
67.
Mindkét kérelem annak megállapítására irányul, hogy a 2005/29 irányelvvel ellentétes-e az olyan nemzeti rendelkezés, mint a belga törvény 54. cikke. E célból először is azt kell megvizsgálni, hogy egy ilyen rendelkezés szabályozási tárgyát tekintve a 2005/29 irányelv tárgyi hatálya alá tartozik-e.
1. A „kereskedelmi gyakorlat” fogalma a 2005/29 irányelv 2. cikkének d) pontjában
68.
Ez azon kérdés megválaszolásától függ, hogy a kapcsolt ajánlatokat egyáltalán „kereskedelmi gyakorlatnak” lehet-e tekinteni a 2005/29 irányelv 2. cikkének d) pontja értelmében. Ez a rendelkezés „az üzleti vállalkozásoknak a fogyasztókkal szemben folytatott kereskedelmi gyakorlatai” tág meghatározását adja, ami meglátásom szerint probléma nélkül megengedi a kapcsolt ajánlatok e fogalomba való besorolását.
69.
A kapcsolt ajánlatok legalább két különböző, árura vagy szolgáltatásra vonatkozó ajánlatnak az egy eladási egységként való összekapcsolásán alapulnak. Kapcsolt ajánlatokról tehát csak akkor lehet szó, ha a kapcsolás két vagy több különálló terméket érint. Az ilyen kapcsolások különböző formái közötti megkülönböztetési jegyek a kapcsolás fajtája és módja, azaz a mindenkori feltételek, amelyek mellett az ajánlattevő kialakítja az egyesített ajánlatot, és azt piacra viszi (
24
). Üzemgazdasági szempontból a kapcsolt ajánlatok ár- és kommunikációpolitikai intézkedést jelentenek, amely a két legfontosabb politika a marketingben. Mivel a verseny nélküli piacok ritkák, a versenyzőknek szinte mindig más ajánlattevőkkel szemben kell fellépniük, ezért a piaci szereplők – hogy elkülönüljenek a versenytársaiktól – kénytelenek olyan ajánlatokat kialakítani, amelyek nemcsak érdekesek, hanem erős vonzerőt is gyakorolnak a mindenkori fogyasztókra. A kapcsolt ajánlatok, különböző áruk és szolgáltatások egy ajánlatba való egyedi összefoglalása miatt és az ezen kombinációs formából eredő tényleges vagy látszólagos árkedvezmény miatt ösztönzőleg hatnak a vevőkre. Más szóval arra szolgálnak, hogy odacsalogassák a vevőket, és megnöveljék a vállalkozások szerzési potenciálját (
25
).
70.
A kapcsolt ajánlatok fent leírt funkcióinak, valamint azon módjainak az alapulvétele mellett, amelyekkel a fogyasztó a mindennapokban találkozik, logikus azoknak a kereskedő által kifejtett olyan tevékenységként, illetve kereskedelmi kommunikációként – beleértve a reklámot és a marketinget is – való meghatározása, amely közvetlen kapcsolatban áll az eladásösztönzéssel vagy az értékesítéssel. Így a kapcsolt ajánlatok a 2005/29 irányelv 2. cikk d) pontja értelmében teljes mértékben megfelelnek a kereskedelmi gyakorlat fogalmának. Következésképpen a belga törvény 54. cikkében szabályozott kapcsolt ajánlatok a 2005/29 irányelv tárgyi hatálya alá tartoznak.
2. A 2005/29 irányelv személyi hatálya
71.
Ugyanez vonatkozik a 2005/29 irányelv személyi hatályára is, mivel az ugyan közvetlenül a fogyasztók védelmét célozza, a jogszerűen kereskedő versenytársak gazdasági érdekei nem tartandók kevésbé védendőnek.
72.
Ez először is a (6), de mindenekelőtt a (8) preambulumbekezdéséből következik, amely szerint a 2005/29 irányelv közvetetten védi a vállalkozásokat is az ezen irányelvet be nem tartó versenytársaiktól, így biztosítva a tisztességes versenyt az általa összehangolt területeken (
26
).
3. A két szabályozás struktúrájának vizsgálata
73.
Annak megállapításához, hogy a 2005/29 irányelvvel ellentétes-e egy olyan nemzeti rendelkezés, mint a belga törvény 54. cikke, szükséges a két szabályozás normatív céljára és szabályozási struktúrájára tekintettel való vizsgálata és összehasonlítása.
a) A 2005/29 irányelv szabályai
i) A nemzeti szabályok teljes és maximális harmonizációja, mint szabályozási cél
74.
Amint a bevezetőben kifejtésre került (
27
), a 2005/29 irányelv célja a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozó tagállami jogszabályi előírások teljes harmonizációja. Ezenfelül nemcsak minimumharmonizációra törekszik, amint azt a fogyasztóvédelmi jog harmonizálására irányuló, ágazatokra vonatkozó jogi aktusok tették, hanem a nemzeti jogszabályi előírások maximális közelítésére, ami – bizonyos kivételektől eltekintve – megengedi a tagállamoknak szigorúbb szabályok fenntartását vagy bevezetését (
28
). Ezek mind a preambulum, mind az irányelv rendelkezéseinek értelmezéséből következnek.
75.
Ez egyrészt a (11) preambulumbekezdésből következik, miszerint a nemzeti rendelkezések közelítése megteremti a fogyasztóvédelem egységesen magas szintjét. Másrészt a (12) preambulumbekezdés azt is kijelenti, hogy mind a fogyasztók, mind az üzleti vállalkozások világosan meghatározott jogi koncepción alapuló, a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokat az Európai Unió egész területén szabályozó egységes szabályozási keretre támaszkodhatnak. A jogközelítés módszereire ismét utal a 2005/29 irányelv 1. cikke, amelyből kiderül, hogy a fogyasztóvédelem javításának és a belső piac tökéletesítésének célját szolgálja.
76.
Az irányelv hatálya alá tartozó életviszonyokban az átfogó és maximális közösségi szintű szabályozás a (14) és (15) preambulumbekezdés kijelentéseiben is világos, ahol kifejezetten teljes közelítésről van szó. Ezen túlmenően ez következik a 2005/29 irányelv 4. cikkének belső piaci klauzulájából is, amely szerint a tagállamok nem korlátozhatják sem a szolgáltatások nyújtásának szabadságát, sem az áruk szabad mozgását az ezen irányelv által közelített területekhez tartozó indokok alapján.
77.
Kivételként a 2005/29 irányelv 3. cikkének (5) bekezdése előírja, hogy a 2007. június 12-ét követő hat év folyamán az ezen irányelv által közelített területen a tagállamok továbbra is alkalmazhatják azon nemzeti jogszabályaikat, amelyek megszorítóbbak és szigorúbbak ezen irányelvnél. Ez a kivétel ugyanakkor olyan nemzeti szabályokra korlátozott, amelyek minimális harmonizációs kikötéseket tartalmazó irányelveket hajtanak végre (
29
). A teljes harmonizáció alóli további kivételt tartalmaz végül a 3. cikk (9) bekezdése a 2002/65/EK irányelvben meghatározott „pénzügyi szolgáltatásokra” és az ingatlanokra vonatkozóan.
ii) A 2005/29 irányelv szabályozási struktúrája
78.
A 2005/29 irányelv központi része az 5. cikk (1) bekezdésének generálklauzulája, amely előírja a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok tilalmát. Az 5. cikk (2) bekezdése meghatározza, hogy az egyes esetekben mi értendő „tisztességtelen” alatt. Eszerint a kereskedelmi gyakorlat tisztességtelen, ha egyrészt ellentétes a „szakmai gondosság” követelményeivel, és másrészt „jelentősen torzíthatja” az átlagfogyasztó gazdasági magatartását. A (4) bekezdés szerint különösen tisztességtelen az a kereskedelmi gyakorlat, amely megtévesztő (6. és 7. cikk) vagy agresszív (8. és 9. cikk). Az (5) bekezdés utal az I. mellékletre, és az ott említett kereskedelmi gyakorlatokra, „amelyek minden körülmény között tisztességtelennek minősülnek”. Ugyanezt a felsorolást kell alkalmazni minden tagállamban, és a felsorolás csak ezen irányelv felülvizsgálata révén módosítható.
79.
A nemzeti bíróságok és hatóságok jogalkalmazása számára ebből az következik, hogy először is a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok 31 esetét felsoroló I. mellékletbeli listával kell kezdeni. Ha a kereskedelmi gyakorlat az egyik tényállás alá sorolható, meg kell tiltani; további vizsgálatra – például a hatások tekintetében – nem kerül sor. Ha a konkrét tényállás nem tartozik a lista által tiltott gyakorlatok közé, azt kell megvizsgálni, hogy a generálklauzula által szabályozott esetek egyike – megtévesztő vagy agresszív – áll-e fenn. Csak ha nem ez a helyzet, akkor alkalmazandó közvetlenül a 2005/29 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének generálklauzulája (
30
).
b) A belga törvény szabályai
80.
Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében minden tagállam, amely valamely irányelv címzettje, köteles a nemzeti jogrendjében valamennyi szükséges intézkedést meghozni az irányelv teljes érvényesülésének biztosítása céljából, az irányelv által követett célnak megfelelően (
31
). Ehhez kapcsolódik a nemzeti jogalkotó kötelezettsége, hogy az érintett irányelvet szabályszerűen átültesse a nemzeti jogba (
32
).
81.
Először is meg kell állapítani, hogy a belga törvény a 2005/29 irányelvtől eltérő szabályozási struktúrát mutat, mivel az 54. cikkben az irányelvben magában elő nem írt tilalmat rendel el a kapcsolt ajánlatokra vonatkozóan. A belga törvénytől eltérően az irányelv a kereskedelmi gyakorlatok tisztességességéből indul ki, amíg a tilalom közelebbről körülírt jogi feltételei nem adottak (
33
). Így a belga törvénnyel ellentétes, a vállalkozások vállalkozói szabadságát előnyben részesítő szempontot követ, ami az in dubio pro libertate jogelvének felel meg (
34
).
82.
Mivel a kapcsolt ajánlatok nem tartoznak az I. mellékletben említett azon kereskedelmi gyakorlatokhoz, amelyek minden körülmény között tisztességtelennek minősülnek, elvileg csak akkor tilthatók meg, ha tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatot jelentenek, mert például az irányelv értelmében megtévesztőek vagy agresszívek. Ettől eltekintve a 2005/29 irányelv szerint tilalom csak akkor jön szóba, ha egy kereskedelmi gyakorlatot azért kell tisztességtelennek értékelni, mert ellentétes a szakmai gondosság követelményeivel, vagy jelentősen torzítja vagy torzíthatja az átlagfogyasztó gazdasági magatartását.
83.
Nem állapítható meg azonban általános érvénnyel, hogy a kapcsolt ajánlatok tekintetében ez-e a helyzet, hanem – ahogy a belga törvény maga is megállapítja (
35
) – sokkal inkább a konkrét kereskedelmi gyakorlat megítélésére van szükség az egyedi esetben. A (17) preambulumbekezdés szerint a közösségi jogalkotó is a 2005/29 irányelv 5–9. cikkének rendelkezésein alapuló eseti megítélés szükségességéből indul ki arra az esetre, ha egy kereskedelmi gyakorlat nem tartozik az I. mellékletben felsorolt kereskedelmi gyakorlatok közé (
36
).
84.
A belga kormány eközben előadja, hogy a nemzeti jogalkotó ezt az értékelést maga végezte el a belga törvény 55–57. cikkében található kivételi tényállások megalkotásával. Ezzel szemben azonban felhozható, hogy – még ha az említett, kivételt képező tényállások a belga törvény 54. cikkének általános tilalmát valóban korlátozzák is – ez semmit nem változtat azon a körülményen, hogy a megengedett kereskedelmi gyakorlatok kimerítő felsorolásáról van szó, amely nem bővíthető a vállalkozói szabadság javára. A belga szabály koncepcióját tekintve statikus, és csak törvénymódosítás útján változtatható meg, hogy eleget tegyen az irányelv követelményeinek.
85.
Ez az általános tilalom végeredményben arra vezet, hogy a tisztességtelen verseny jogának a 2005/29 irányelv által célzott liberális irányultságát az ellentétébe fordítja azáltal, hogy a tilalmat alapelvvé emeli, és a vállalkozói szabadságból kivételt csinál. Jogi szempontból a belga törvény 54. cikkének tilalma – függetlenül a kivételt képező tényállásoktól – a tiltott kereskedelmi gyakorlatok I. mellékletbeli felsorolásának nem figyelmen kívül hagyható kiterjesztését vonja maga után, ami a 2005/29 irányelvvel együtt járó teljes és maximális harmonizációra tekintettel azonban éppen hogy tiltott a tagállamok számára (
37
).
86.
A belga törvény 54. cikke így az 55–57. cikk kivételt képező tényállásai ellenére szabályozási struktúráját tekintve láthatóan korlátozóbb, és kevésbé rugalmasan van kialakítva, mint a 2005/29 irányelv, amely a tisztességtelenség tényállási elemei meglétének megítélését követeli meg minden esetben (
38
).
87.
A kereskedelmi gyakorlat tisztességességének konkrét körülményeken alapuló – különösen az átlagfogyasztó gazdasági magatartására gyakorolt hatására tekintettel való – megítélésének feladatát a közösségi jogalkotó a nemzeti bíróságokra és hatóságokra ruházza, amint azt a Bizottság helytállóan megállapította. Egyértelműen erre utal az irányelv (18) preambulumbekezdésének szövege (
39
). E hatóságok feladata a 11. és 12. cikk szerint a nemzeti szinten létrehozandó szankciórendszer keretében az irányelv betartásának végrehajtása (
40
). Ha azonban a belga jogalkotó a kizárólagosan megengedett kereskedelmi gyakorlatokat törvényileg állapítja meg, és az állami jogértelmező és -végrehajtó szerveknek, amelyek ennyiben ugyanilyen mértékig a 2005/29 irányelv címzettjei, nem hagy mérlegelési jogkört, az irányelv hatékony átültetésének célja tagállami szinten meghiúsul (
41
).
88.
Összefoglalva megállapítható, hogy a belga törvény 54. cikkéhez hasonló nemzeti szabály, amely a kapcsolt ajánlatok általános tilalmát rendeli el, anélkül hogy előírná a konkrét eset körülményei figyelembevételének lehetőségét, természeténél fogva megszorítóbb és szigorúbb, mint a 2005/29 irányelv szabályai (
42
).
89.
Ebben az összefüggésben meg kell állapítani, hogy a belga törvény 54. cikke olyan területet érint, amely teljes harmonizáció alá tartozik, és amelyre nem vonatkoznak a 2005/29 irányelv 3. cikke (5) bekezdésének átmeneti rendelkezései. Mindenesetre nem állapítható meg, hogy a belga törvény 54. cikke mennyiben ülteti át az abban említett irányelvet (
43
). Ezt a belga kormány sem állította. Éppily kevéssé alkalmazható a 2005/29 irányelv 3. cikke (9) bekezdésének kivételi szabálya.
4. A belső piacon kedvezményes áron történő árusításról szóló rendeletre vonatkozó bizottsági javaslat visszavonásáról
90.
Kérdés, hogy milyen következményekkel jár a belső piacon kedvezményes áron történő árusításról szóló rendeletre vonatkozó bizottsági javaslat visszavonása a jelen értelmezésre. A belga kormány ugyanis a francia kormány támogatásával lényegében arra hivatkozik, hogy abból indult ki, hogy ezen rendelet szabályozási tárgya többek között a kapcsolt ajánlatokat is felöleli. Véleménye szerint a bizottsági javaslat visszavonása nem engedi meg azt a következtetést, hogy a 2005/29 irányelv tárgyi hatálya most már ezt a területet is lefedheti.
91.
Meglátásom szerint a belga kormány nem hivatkozhat eredményesen a bizalomvédelemre, főképp mivel az általa hivatkozott bizalom csupán egy közösségi jogi normára vonatkozó javaslatra vonatkozik, amely sosem lépett hatályba. Amint maga is előadja, a rendelet és az irányelv jogalkotási eljárásai részben egy időben zajlottak. Egy, a Tanácsban részt vevő tagállam alkotmányos képviselőjeként a belga kormány mindkét jogalkotási eljárásban megfelelően részt vett, és ezért mindig informálva volt azok előrehaladásáról. Ezért jogerősen nem hivatkozhat arra, hogy nem volt tudomása a két jogalkotási eljárás eseményeiről (
44
).
92.
A Bíróság hangsúlyozta a tagállamok Tanácsban képviselt kormányainak különleges felelősségét az irányelvek átültetése terén. Így abból a körülményből, hogy az irányelvek előkészítő munkáiban részt vesznek, arra következtetett, hogy olyan helyzetben kell lenniük, hogy a megállapított határidőn belül a végrehajtásukhoz szükséges jogszabályi szövegeket kidolgozzák (
45
).
93.
Ezért a belga kormánynak adott esetben legkésőbb a bizottsági javaslat visszavonásának időpontjában (
46
) meg kellett volna vizsgálnia, mennyiben terjed ki a 2005/29 irányelv tárgyi hatálya az eddig a tervezett rendelet által lefedett területekre. Az ilyen eljárás szükségessége nyilvánvaló volt, főképp mivel a 2005/29 irányelv eredeti változata szerint azért készült, hogy egyrészt általános, szubszidiárius szabályokat vezessen be a közösségi fogyasztóvédelmi jog területén, és másrészt a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok tagállami szabályainak teljes harmonizációját érje el (
47
). Mivel a visszavonásra olyan időpontban került sor, amikor a 2005/29 irányelv átültetésének határideje még nem telt le, a belga jogalkotó feladata volt, hogy ezt a felismerést a nemzeti jog közelítése során figyelembe vegye.
94.
Így ezt az érvet el kell utasítani.
5. Következtetés
95.
A fenti megfontolások alapján az az álláspontotm, hogy a 2005/29 irányelvvel ellentétes a belga törvény 54. cikkéhez hasonló nemzeti szabály.
D – A belga törvény 54. cikkének összeegyeztethetősége az alapszabadságokkal
96.
A C-299/07. sz. ügyben előterjesztett kérdés továbbá annak megállapítására is irányul, hogy ellentétes-e az EK 49. cikkével a belga törvény 54. cikkéhez hasonló nemzeti szabály.
97.
Bár a C-261/07. sz. ügyet érintő előzetes döntéshozatali kérdésben nem ismerhető fel kifejezetten az EK 49. cikkének értelmezésére irányuló megfelelő kérelem, a kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra utaló határozat indokolásában kifejezetten megemlíti ezt a problémát. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróságnak kötelessége a nemzeti bíróság részére a közösségi jognak az előtte folyamatban lévő ügy elbírálásához esetleg szükséges összes értelmezési szempontját megadni, függetlenül attól, hogy a nemzeti bíróság – kérdései megfogalmazásában – utalt-e azokra, vagy sem (
48
). Tekintettel a hatásokra, amelyeket az előzetes döntéshozatalnak a Belga Királyság jogrendszerére gyakorolni fog, nélkülözhetetlennek tűnik számomra, hogy a C-261/07. sz. ügy vizsgálata keretében is kitérjek az EK 49. cikkre.
98.
Előzetesen mindenesetre azt kell vizsgálni, hogy az EK-Szerződés rendelkezései egyáltalán szóba jönnek-e vizsgálati mérceként, és a konkrét ügyben mely alapszabadságok lennének alkalmazandók adott esetben.
1. Az alapszabadságok mint vizsgálati kritérium
99.
Bár a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának megfelel az, hogy ha valamely területet közösségi szinten harmonizáltan szabályoztak, minden e területre vonatkozó nemzeti intézkedést e harmonizációs intézkedés rendelkezései, nem pedig a Szerződés alapján kell megítélni (
49
), ugyanakkor – amint arra a Bizottság joggal utal – emlékeztetni kell arra, hogy a tagállamok legkésőbb 2007. december 12-ig voltak kötelesek átültetni a 2005/29 irányelvet (
50
). Amint a fentiekben kifejtésre került, a nemzeti bíróság feladata volt annak vizsgálata, hogy a nemzeti jognak az irányelvvel összhangban álló értelmezése még az átültetési határidő lejárta előtt szükséges volt-e az irányelv célja elérésének biztosításához. Ez a probléma mindazonáltal nem érintette az EK-Szerződés alapszabadságokat szabályozó, átültetést nem igénylő, közvetlenül alkalmazandó rendelkezéseit, így azok alapvető alkalmazhatósága vitán felül állt. Ezen okból azon a véleményen vagyok, hogy a 2005/29 irányelv mellett az EK-Szerződés rendelkezései is felmerülnek vizsgálati kritériumként, legalábbis ami a jelen alapeljárást illeti.
2. Az alapszabadságok hatálya
100.
A Rechtbank van koophandel te Antwerpen a C-299/07. sz. ügyben előterjesztett előzetes döntéshozatalra utaló határozatában megvizsgálja a vitatott nemzeti szabályok közösségi joggal való összeegyeztethetőségét a szolgáltatásnyújtás szabadsága és az áruk szabad mozgása elsődleges jogi rendelkezéseinek fényében. Ennek során a vizsgálat súlypontját az EK 28. cikkre helyezi. A belga és a francia kormány, valamint a Bizottság álláspontjuk alátámasztásaként arra hivatkoznak, hogy az áruk szabad mozgása, és nem a szolgáltatásnyújtás szabadsága áll a két ügy középpontjában.
a) Szolgáltatásnyújtás szabadsága
101.
A szolgáltatások az EK 50. cikk szerint a rendszerint díjazás ellenében nyújtott szolgáltatások. A Sanoma saját elmondása szerint számos újság – köztük a „Flair” hetilap – értékesítése során díj ellenében marketing és reklámszolgáltatásokat nyújt az Európai Unió több tagállamában, így például Hollandiában, Belgiumban és Luxemburgban. Ezen szolgáltatásokhoz tartozik az alapügy hátterében álló árkedvezmény közzététele a nevezett hetilapban. Így ez az EK 50. cikke szerinti szolgáltatásnak tekinthető.
102.
A C-261/07. sz. ügy előzetes döntéshozatalra utaló határozatáből szintén kitűnik, hogy a Total ingyenes segítségnyújtási szolgáltatást kínál ügyfeleinek, amelyet egy harmadik vállalkozás, a Touring nyújt. Jóllehet a két vállalkozás közötti szerződéses viszony részletei nem ismertek, ki lehet indulni abból, hogy a Touring díj ellenében nyújt szolgáltatást a Total részére.
b) Áruk szabad mozgása
103.
A fogyasztó szemszögéből azonban – ami meglátásom szerint a leglényegesebb – az újság megvásárlása egy árkedvezményre vonatkozó ajánlattal összekapcsolva, ahogy az a C-299/07. sz. ügyben történt, végül is egy áru, és nem egy szolgáltatás igénybe vételét jelenti, aminek az a következménye, hogy az áruk szabad mozgásának tárgyi hatálya megnyíltnak tekinthető.
104.
Ugyanez vonatkozik a C-261/07. sz. ügy alapjául szolgáló tényállásra, amelyben elsősorban üzemanyag, azaz áru megszerzéséről van szó. Bár a fogyasztónak hasznára válik a Totallal kapcsolatban lévő vállalkozás, a Touring ingyenes segítségnyújtási szolgáltatása, a fogyasztó az árut nem egyedül az ahhoz kapcsolt szolgáltatás miatt veszi meg. Ezek – a kapcsolt ajánlatok funkciójának megfelelően – sokkal inkább a vásárlásra való ösztönzést szolgálják (
51
).
105.
Következésképpen mindkét alapszabadság hatálya megnyílt.
c) A szolgáltatásnyújtás szabadságának és az áruk szabad mozgásának viszonya
106.
Kérdéses, hogy ezek az alapvető szabadságok milyen viszonyban állnak. A belga és a francia kormány érvei úgy értelmezendők, hogy véleményük szerint az áruk szabad mozgása elsőbbséggel bír a szolgáltatásnyújtás szabadságával szemben.
107.
Ha egy nemzeti intézkedés mind az áruk, mind a szolgáltatások szabad mozgását korlátozza, a Bíróság azt valójában főszabály szerint csak ezen alapszabadságok egyikére tekintettel vizsgálja, ha kiderül, hogy a konkrét esetben az egyik szabadság a másikhoz képest teljesen másodlagos, és ahhoz hozzárendelhető (
52
). Ezentúl figyelembe kell venni, hogy a szolgáltatásnyújtás szabadsága az EK 50. cikk szerint az áruk szabad mozgásához képest szubszidiárius.
108.
A jelen ügyekben azonban a szolgáltatásnyújtás szabadsága nem tekinthető egyszerűen szubszidiáriusnak az áruk szabad mozgásához képest. Az áruk szabad mozgása és a szolgáltatásnyújtás szabadsága közötti elhatárolás, ahogy azt a belga és a francia kormány javasolja, csak az ugyanazon teljesítési kapcsolaton belüli úgynevezett „vegyes teljesítés” esetén merül fel (
53
).
109.
Ahogy a Bizottság helyesen felismerte (
54
), a két alapszabadság eltérő jogviszonyokat érint – az egyik oldalon a vállalkozások közötti kapcsolatot, a másik oldalon a vállalkozás és a fogyasztó közötti kapcsolatot –, így tehát egyik sem tekinthető a másikhoz képest másodlagosnak. Következésképpen a belga törvény 54. cikkének a közösségi joggal való összeegyeztethetőségét a két alapszabadság fényében kell vizsgálni.
3. Az alapszabadságok korlátozása
a) Áruk szabad mozgása
i) Azonos hatású intézkedés
– Dassonville-formula
110.
Az áruk szabad mozgását különösen az Európai Közösség tagállamai közötti mennyiségi korlátozásokra és az azzal azonos hatású intézkedésekre vonatkozó, az EK 28. cikkben előírt tilalom biztosítja.
111.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a mennyiségi korlátozásokkal azonos hatású intézkedések EK 28. cikk szerinti tilalma minden olyan tagállami szabályra kiterjed, amely közvetlenül vagy közvetve, ténylegesen vagy potenciálisan akadályozhatja a Közösségen belüli kereskedelmet (
55
). Még ha egy intézkedés nem is a tagállamok közötti kereskedelem szabályozását célozza, a Közösségen belüli kereskedelemre gyakorolt hatása a lényeges, legyen az akár tényleges, akár potenciális (
56
). Egyébként az ítélkezési gyakorlat szerint a Közösségen belüli kereskedelemre gyakorolt potenciális hatás is elég a konkrét esetben a határon átnyúló tényállás feltételezéséhez (
57
).
112.
Az Oosthoek’s Uitgeversmaatschappij ügyben hozott ítéletében (
58
) a Bíróság megengedhetőnek tartotta az áruk szabad mozgásának a korlátozását az ajándékok holland tilalmával összefüggésben. Akkoriban azon az állásponton volt, hogy egy szabály, amely a reklám bizonyos formáit és az eladásösztönzés meghatározott módjait korlátozza vagy megtiltja – jóllehet a behozatalt közvetlenül nem szabályozza –, alkalmas lehet a behozatali mennyiség korlátozására, mivel akadályozza a behozott termékek eladási lehetőségeit. Nem zárható ki, hogy az érintett vállalkozásra nehezedő kényszer, amely abban áll, hogy vagy eltérő reklám- és eladásösztönzési rendszereket használ az egyes tagállamokban, vagy feladja a különösen hatékonynak tartott meglévő rendszerét, akkor is behozatali akadályt jelenthet, ha egy ilyen szabály megkülönböztetés nélkül érvényes mind a hazai, mind a behozott termékekre.
113.
Ebben bizonyos párhuzamot látok a C-299/07. sz. ügy alapjául szolgáló tényállással. A kapcsolt ajánlatokra vonatkozó tilalom ugyanis, amint azt a belga törvény előírja, jóllehet a behozatalt közvetlenül nem szabályozza, a vállalkozások számára bizonyos javak Belgiumban való eladását potenciálisan nehezebbé teheti, mint más tagállamokban, ahol a kapcsolt ajánlatok megengedettek. Ez érvényes például a finnországi székhelyű Sanoma vállalkozásra, amely saját elmondása szerint folyóirataiban több ajánlattevő kapcsolt ajánlatát is közvetíti, többek között Finnországban, Hollandiában és Luxemburgban, ahol nincs erre vonatkozó tilalom. Egy ilyen tilalom mindenesetre azzal a következménnyel jár, hogy a Sanoma ilyen folyóiratokat Belgiumban csak akkor adhat el, ha megbizonyosodott róla, hogy a belga törvény előírásait betartják.
114.
Ezzel legalábbis az EK 28. cikke értelmében vett azonos hatású intézkedés tág meghatározása szerint az áruk szabad mozgásának korlátozása állna fenn.
– Értékesítési feltétel
115.
A Bíróság a Keck és Mithouard egyesített ügyekben hozott ítéletében (
59
) már kifejtette, hogy az értékesítés egyes módjait korlátozó vagy megtiltó nemzeti jogszabályok más tagállamokból származó termékekre történő alkalmazása nem alkalmas a Közösségen belüli kereskedelem akadályozására, amennyiben ezek minden olyan érintett gazdasági szereplőre vonatkoznak, akik az adott állam területén tevékenykednek, és amennyiben mind jogilag, mind ténylegesen ugyanúgy érintik a nemzeti termékek és a más tagállamokból származó termékek forgalmazását.
116.
A kapcsolt ajánlatok tagállami tilalma nem termékre vonatkozó szabály, mivel nem egy termék megnevezése, formája, méretei, tömege, összetétele, kialakítása, címkézése vagy csomagolása a tárgya (
60
). Sokkal inkább egy – meghatározott, az eladásösztönzést szolgáló marketingmódszereket (
61
) megtiltó – forgalmazási szabályról van szó, azaz végül is az ítélkezési gyakorlat értelmében vett értékesítési feltételről.
117.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatből (
62
) végül az is kitűnik, hogy a kapcsolt ajánlatok Belgiumban való felkínálásának tilalma egyformán érvényes a belföldi és külföldi gazdasági szereplőkre.
ii) Következtetés
118.
Mindezek alapján arra a következtetésre jutottam, hogy a belga törvény 54. cikkének a kapcsolt ajánlatokra vonatkozó tilalma minősül az EK 28. cikk értelmében vett azonos hatású intézkedésnek.
119.
Ennek megfelelően egy ilyen tagállami szabály nem ellentétes az EK 28. cikkel.
b) Szolgáltatásnyújtás szabadsága
120.
Az EK 49. cikk nemcsak a más tagállamban letelepedett szolgáltatóval szemben az annak honossága alapján alkalmazott bármiféle hátrányos megkülönböztetés eltörlését követeli meg, hanem valamennyi korlátozás megszüntetését, akkor is, ha azok különbségtétel nélkül vonatkoznak a nemzeti és az egyéb tagállamokból származó szolgáltatókra, amennyiben azok akadályozzák vagy kevésbé vonzóvá teszik a valamely olyan másik tagállamban letelepedett szolgáltató által nyújtott szolgáltatásokat, ahol az jogszerűen nyújt hasonló szolgáltatásokat (
63
).
121.
A belga törvény 54. cikkének vitatott tilalma megnehezíti a Sanomához hasonló vállalkozás számára, hogy más vállalkozásnak reklámszolgáltatást nyújtson, amit az ezen törvényi rendelkezésben található meghatározás szerint árukapcsolásként kell besorolni. Amint bemutatásra került (
64
), a Sanoma gyakorlatilag arra kényszerülne, hogy minden reklámot megvizsgáljon, az összhangban van-e a belga szabállyal, míg ilyen követelmény nem állna fenn olyan értékesítési országok tekintetében, ahol nincs ilyen tilalom. Ez a követelmény alkalmas arra, hogy a Sanoma és üzleti partnerei meghatározott – többek között a belgiumi olvasókat is megcélzó – közös ajánlataira vonatkozó hirdetést kevésbé vonzóvá tegye. Eszerint a szolgáltatásnyújtás szabadságának korlátozása áll fenn.
122.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EK 49. cikk nem alkalmazandó olyan tevékenységekre, amelyek elemeinek összessége nem minősül határokon átnyúló jellegűnek (
65
). Meg kell állapítani, hogy a C-299/07. sz. ügytől eltérően a C-261/07. sz. ügyben nem minden további nélkül kézenfekvő a határon átnyúló tényállás, annál is inkább, mivel mind a Total, mind a Touring székhelye Belgiumban van. Véleményem szerint mégsem zárja ki ez a körülmény az EK 49. cikk alkalmazását, mivel a Bíróság ítélkezési gyakorlatában elismerte, hogy az EK 49. cikk mindig akkor alkalmazandó, ha egy szolgáltató egy, a székhelyétől eltérő tagállamban nyújt szolgáltatást, mégpedig függetlenül a szolgáltatás megrendelőjének székhelyétől (
66
). Amint a Total a beadványában kifejtette, a Total Assistance ajánlata több mint 35 európai országban érvényes. Azzal, hogy a Touring a Total ügyfeleinek Belgiumon kívül is segítséget nyújt, szerződéses partnereként az EK 49. cikk értelmében határon átnyúlóként jellemzendő szolgáltatást nyújt.
123.
Egy általános, kapcsolt ajánlatokra vonatkozó tilalom, amely az üzemanyag megszerzéséhez között segélynyújtást az eset körülményei vizsgálatának lehetősége nélkül megtiltja, kétségtelenül alkalmas a leírt szolgáltatások tartós akadályozására. Következésképpen ez a szolgáltatásnyújtás szabadsága korlátozásának tekintendő (
67
).
4. Igazolás
124.
A Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik, hogy mivel a szolgáltatásnyújtás szabadsága a Közösség egyik alapvető elvét képezi (
68
), e szabadság korlátozása csak akkor fogadható el, ha az a Szerződéssel összeegyeztethető legitim célt szolgál, és közérdeken alapuló kényszerítő indokok igazolják, amennyiben – ha fennáll ez az eset – a korlátozás az elérni kívánt cél megvalósítására alkalmas, és nem lépi túl az ahhoz szükséges mértéket (
69
).
a) A fogyasztóvédelem mint közérdeken alapuló nyomós indok
125.
A vitatott nemzeti szabály szabályozási célja a fogyasztóvédelem, amint az már a törvény címéből is kiderül. A fogyasztóvédelmet az ítélkezési gyakorlat elismerte közérdeken alapuló nyomós indoknak, ami igazolhatja a szolgáltatásnyújtás szabadságának korlátozását (
70
).
b) A kapcsolt ajánlatok általános tilalmának alkalmassága
126.
A már említett Oosthoek’s Uitgeversmaatschappij ügyben hozott ítéletben (
71
) a Bíróság megállapította, hogy az ajándékok felajánlása mint az eladásösztönzés eszköze a fogyasztókat tévedésbe ejtheti a termékek tényleges árát illetően, és torzíthatja a teljesítésen alapuló verseny feltételeit. Ennek megfelelően az ilyen kereskedelmi gyakorlatot ezen okból korlátozó vagy akár megtiltó szabályt alkalmasnak találta a fogyasztóvédelem és a kereskedelem tisztességességének előmozdítására.
127.
Ugyan a kapcsolt ajánlatok fogalmilag nem azonosíthatók az ajándékokkal (
72
), mégis a nem átlátható kapcsolt ajánlatok is a fogyasztók megtévesztéséhez vezethetnek a meghirdetett áru-, illetve szolgáltatáskombináció valós tartalmát és tényleges tulajdonságait illetően. Megnövekedett megtévesztési lehetőség áll fenn különösen akkor, ha a vállalkozó lényeges információkat eltitkol, nem világos, nem érthető vagy kétértelmű módon közöl. Ha ezáltal a fogyasztóban téves elképzelés alakul ki a kapcsolt ajánlatok tárgyát képező ár -vagy szolgáltatáskombinációk kedvező árát, tulajdonságait vagy akár értékét illetően, úgy egyidejűleg elveszti lehetőségét ezen ajánlatnak más ajánlattevők megfelelő szolgáltatásaival való árbeli és minőségi összehasonlítására (
73
). Ennyiben a kapcsolt ajánlatok általános tilalma alkalmas a fogyasztókat fenyegető ezen veszély megelőzésére.
c) Szükségesség/arányosság
128.
Véleményem szerint azonban a kapcsolt ajánlatok általános tilalma túlmegy azon, ami a fogyasztóvédelem céljának eléréséhez szükséges.
129.
Egyetértek a Bizottsággal, hogy ez a védelem rugalmasabb és differenciáltabb előírásokkal is biztosítható, azáltal hogy csak azokat a kapcsolt ajánlatokat tiltja meg, amelyek az eset konkrét körülményeitől függően vagy megtévesztőnek, vagy agresszívnek ítélhetők, jelentősen torzítják vagy torzíthatják azon átlagfogyasztó gazdasági magatartását. A 2005/29 irányelv megfelelő mintát jelent egy ilyen előíráshoz.
130.
Egy differenciáltabb szabály azért is szükséges, mert – mint már bemutatásra került – nem minden kapcsolt ajánlat tekinthető tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatnak (
74
). Az arányosság alapelvének ezért csak olyan szabály felel meg, amely a szolgáltatásnyújtás szabadságát a legmesszebbmenően hagyja érvényesülni, és csak a fogyasztóvédelem szempontjából tiltja a káros kereskedelmi gyakorlatokat. Egy ilyen liberális előírásnak mindazonáltal ellentmond a belga törvény 54. cikkében előírthoz hasonló szabály, ha a kapcsolt ajánlatok általános tilalmát állítja fel, és az ilyen ajánlatoknak csak kimerítő jelleggel felsorolt típusait engedi meg (
75
).
131.
Következésképpen a szolgáltatásnyújtás szabadságának aránytalan korlátozása fennáll.
5. Következtetés
132.
Ennélfogva az EK 49. cikkel ellentétes a belga törvény 54. cikkéhez hasonló tagállami szabály.
VII – Végkövetkeztetések
133.
A fenti megfontolások alapján javaslom, hogy a Bíróság a Rechtbank van koophandel te Antwerpen előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseire a következőképpen válaszoljon:
A tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról szóló 2005/29 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel, valamint a szolgáltatások szabad mozgását előíró EK 49. cikkel ellentétes a kereskedelemi gyakorlatokról, valamint a fogyasztók tájékoztatásáról és védelméről szóló 1991. július 14-i törvény 54. cikkéhez hasonló nemzeti rendelkezés, amely – a törvényben kimerítően felsorolt kivételekkel – megtiltja az eladó által a fogyasztó részére tett mindenfajta kapcsolt ajánlatot, amelynek keretében az áruk, szolgáltatások, egyéb javak, vagy a megszerzésükre feljogosító utalványok visszterhes vagy ingyenes megszerzése egyéb, akár ugyanolyan áruk vagy szolgáltatások megszerzéséhez van kötve – mégpedig az eset körülményeitől függetlenül, különösen függetlenül a konkrét ajánlatnak az átlagfogyasztóra gyakorolt esetleges hatásaitól, és függetlenül attól, hogy ezt az ajánlatot az adott körülmények között a szakmai gondossággal vagy a tisztességes kereskedelmi szokásokkal ellentétesnek kell-e tekinteni.
(
1
)	Eredeti nyelv: német.
(
2
)	A belső piacon az üzleti vállalkozások fogyasztókkal szemben folytatott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatairól, valamint a 84/450/EGK tanácsi irányelv, a 97/7/EK, a 98/27/EK és a 2002/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvek, valamint a 2006/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2005. május 11-i 2005/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv („Irányelv a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról”) (HL L 149., 22. o.).
(
3
)	A kereskedelemi gyakorlatokról, valamint a fogyasztók tájékoztatásáról és védelméről szóló 1991. július 14-i törvény (hivatalos német fordítás: Belgisches Staatsblatt_1994. január 19.).
(
4
)	A belső piacon kedvezményes áron történő árusításra vonatkozó európai parlamenti és tanácsi rendeletre vonatkozó javaslat, COM (2001) 546 végleges, (2001/0227/COD), előterjesztve 2001. október 4-én (HL 2002. C 75., 11. o.).
(
5
)	A 2005/29 irányelv normatív szintre ülteti át a Bizottság elképzeléseit az Európai Unió fogyasztóvédelmének jövőjéről, amint azt 2001. október 2-i zöld könyvében (COM (2001) 531 végleges) kifejtette. Ebben a Bizottság sajnálatát fejezi ki, hogy a fogyasztók belső piaca nem realizálta potenciális lehetőségeit, és nem is tart lépést a B2C ügyletek terén („B2C” a „Business to Consumer” jelölése, azaz kommunikációs és kereskedelmi kapcsolatok vállalkozások és magánszemélyek között, ellentétben a vállalkozások közötti vagy vállalkozások és hatóságok közötti kommunikációs és kereskedelmi kapcsolatokkal, az úgynevezett „B2B” területtel) a belső piac rohamos fejlődésével. Csak a legritkább esetben használták ki a fogyasztók az első piac előnyeit határon átnyúló vásárlásokkal. A Bizottság az okot a tagállamok eltérő szabályainak sokaságában látja, valamint a széttöredezett végrehajtásban, ami elijeszti a fogyasztókat. Ezért többek között egy EU-keretirányelv kibocsátását javasolja a tisztességes kereskedelmi gyakorlatok tagállami szabályaink harmonizálására a B2C területen. Ezen keretirányelv kialakításának kezdeményei a mai 2005/29 irányelvben honosodtak meg.
(
6
)	Így Henning-Bodewig, F., „Die Richtlinie 2005/29/EG über unlautere Geschäftspraktiken”, Gewerblicher Rechtsschutz und Urheberrecht Internationaler Teil, 2005, 8/9 füzet, 629., 630. o.; Massaguer, J., El nuevo derecho contra la competencia desleal – La Directiva 2005/29/CE sobre las Prácticas Comerciales Desleales, Cizur Menor 2006, 14., 51., 53. o.; Micklitz, H.-W., „Das Konzept der Lauterkeit in der Richtlinie 2005/29/EG”, Droit de la consommation/Konsumentenrecht/Consumer law, Liber amicorum Bernd Stauder, Basel 2006, 299., 306. o.; Kessler, J., „Lauterkeitsschutz und Wettbewerbsordnung – Zur Umsetzung der Richtlinie 2005/29/EG über unlautere Geschäftspraktiken in Deutschland und Österreich”, Wettbewerb in Recht und Praxis, 7. füzet, 2007, 716. o.; De Cristofaro, G., „La direttiva 2005/29/CE – Contenuti, rationes, caratteristiche”, Le pratiche commerciali sleali tra imprese e consumatori, Torinó 2007., 32. és azt követő oldalak; Di Mauro, L., „L’iter normativo: Dal libro verde sulla tutela die consumatori alla direttiva sulle pratiche commerciali sleali”, Le pratiche commerciali – Direttive comunitaria ed ordenamento italiano, Milánó 2007., 26. o., akik szerint a 2005/29 irányelv célja a nemzeti szabályok teljes harmonizációja.
(
7
)	A kereskedelemi gyakorlatokról, valamint a fogyasztók tájékoztatásáról és védelméről szóló 1991. július 14-i törvény módosításáról szóló 2007. június 5-i törvény (Moniteur Belge/Belgisch Staatsblad/Belgisches Staatsblatt_2007. június 21., 189. szám, 34272. o.).
(
8
)	Ahogy Jacobs főtanácsnok az Inter-Environment Wallonie ügyben 1997. április 24-én tett indítványában (C-129/96. sz. ügy, EBHT 1997., I-7411. o., 30. pont) kifejtette, az irányelv átültetésének kötelezettsége nem az átültetési határidő lejártának napján keletkezik, hanem azon a napon, amikor az irányelv az EK 254. cikk szerint hatályba lép vagy érvényesül. Az EK 254. cikk (1) bekezdése szerint a 251. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően elfogadott irányelvek a bennük megjelölt napon lépnek hatályba. Mint már kifejtésre került, ez a jelen esetben 2005. június 12. volt. Hoffmann, C., („Die zeitliche Dimension der richtlinienkonformen Auslegung”, Zeitschrift für Wirtschaftsrecht, 2006, 46. füzet, 2113. és azt követő oldalak) álláspontja szerint az átültetési határidő lejárta előtti időszak nem mentes a joghatásoktól. A Közösség harmonizációs célja az irányelv hatálybalépésével végérvényesen konkretizálásra kerül, és az átültetési kötelezettség a tagállamokra hárul. Az irányelv ezért a céljait illetően kötelező, és ennyiben a nemzeti jogrendszer részévé is válik.
(
9
)	A 111/75. sz. Mazzalai-ügyben 1976. május 20-án hozott ítélet (EBHT 1976., 657. o.) 7. pontja, a C-373/95. sz., Maso és társai ügyben 1997. július 10-én hozott ítélet (EBHT 1997., I-4051. o.) 28. pontja, valamint a C-491/01. sz., British American Tobacco (Investments) és Imperial Tobacco ügyben 2002. december 10-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-11453. o.) 32. pontja.
(
10
)	A British American Tobacco (Investments) és Imperial Tobacco ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 9. lábjegyzetben) 33. pontja.
(
11
)	Lásd a C-83/91. sz. Meilicke-ügyben 1992. július 16-án hozott ítélet (EBHT 1992., I-4871. o.) 22. pontját és a C-380/01. sz. Schneider-ügyben 2004. február 5-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-1389. o.) 20. pontját.
(
12
)	A Schneider-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 11. lábjegyzetben) 21. pontja.
(
13
)	Lásd többek között a 244/80. sz., Foglia kontra Novello ügyben 1981. december 16-án hozott ítélet (EBHT 1981., 3045. o.) 18. pontját, a C-422/93–C-424/93. sz., Zabala Erasun és társai egyesített ügyekben 1995. június 15-én hozott ítélet (EBHT 1995., I-1567. o.) 29. pontját, a C-314/96. sz. Djabali-ügyben 1998. március 12-én hozott ítélet (EBHT 1998., I-1149. o.) 19. pontját és a Schneider-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 11. lábjegyzetben) 22. pontját. Lásd Tizzano főtanácsnok C-165/03. sz. Längst-ügyben 2005. január 18-án tett indítványának (EBHT 2005., I-5640. o.) 45. pontját és az ugyanezen ügyben 2005. június 30-án hozott ítélet (EBHT 2005., I-5637. o.) 30–35. pontját.
(
14
)	A kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra utaló határozatok 5. pontjában először is megállapítja, hogy „a 2005/29 irányelv nem írja elő a kapcsolt ajánlatok tilalmát, így a jogalkotónak a [belga törvény] 54. cikkét valószínűleg vagy az irányelvhez kell igazítania, vagy hatályon kívül kell helyeznie, és/vagy a bíróságok – az átültetési határidő lejárta után – ezt a tilalmat valószínűleg figyelmen kívül hagyhatják, és kell, hogy hagyják, amennyiben az olyan kötelezettségeket állapít meg, amelyeket az irányelv nem enged meg többé”. Ezt követően a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy „a belga állam a kapcsolt ajánlatok ezen általános tilalmának eltörlését nyilvánvalóan nem veszi fontolóra”.
(
15
)	Lásd többek között a 26/62. sz. Van Gend & Loos ügyben 1963. február 5-én hozott ítéletet (EBHT 1963., 3. o.), a 6/64. sz., Costa kontra E.N.E.L. ügyben 1964. július 15-én hozott ítéletet (EBHT 1964., 1253. o.), a 11/70. sz. Internationale Handelsgesellschaft ügyben 1970. december 17-én hozott ítéletet (EBHT 1970., 1125. o.) és a 106/77. sz. Simmenthal-ügyben 1978. március 9-én hozott ítéletet (EBHT 1978., 629. o.).
(
16
)	A C-129/96. sz. Inter-Environnement Wallonie ügyben 1997. december 18-án hozott ítélet (EBHT 1997., I-7411. o.) 45. pontja, a C-14/02. sz. ATRAL-ügyben 2003. május 8-án hozott ítélet (EBHT 2003., I-4431. o.) 58. pontja, a C-144/04. sz. Mangold-ügyben 2005. november 22-én hozott ítélet (EBHT 2005., I-9981. o.) 67. pontja, és a C-212/04. sz., Adeneler és társai ügyben 2006. július 4-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-6057. o.) 121. pontja.
(
17
)	A C-106/89. sz. Marleasing-ügyben 1990. november 13-án hozott ítélet (EBHT 1990., I-4135. o.) 8. pontja, a C-91/92. sz. Faccini Dori-ügyben 1994. július 14-én hozott ítélet (EBHT 1994., I-3325. o.) 26. pontja, az Inter-Environnement Wallonie ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 16. lábjegyzetben) 40. pontja, a C-131/97. sz., Carbonari és társai ügyben 1999. február 25-én hozott ítélet (EBHT 1999., I-1103. o.) 48. pontja, és a C-397/01–C-403/01. sz., Pfeiffer és társai egyesített ügyekben 2004. október 5-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-8835. o.) 110. pontja.
(
18
)	Az Inter-Environnement Wallonie ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 16. lábjegyzetben) 46. pontja. Lásd ebben az értelemben Vcelouch, P., Kommentar zu EU- und EG-Vertrag (kiadja Heinz Mayer), Bécs 2004., 249. cikk, 45.pont, 16. o.
(
19
)	Az Adeneler és társai ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 16. lábjegyzetben) 123. pontja.
(
20
)	A C-81/05. sz. Cordero Alonso-ügyben 2006. szeptember 7-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-7569. o.) 29. pontja.
(
21
)	A nemzeti bíróság beavatkozásának feltétele, hogy fennáll annak veszélye, hogy az átültetési határidő lejártát követően az irányelv célja sérül (ebben az értelemben lásd Hoffmann, C., „Die zeitliche Dimension der richtlinienkonformen Auslegung”, Zeitschrift für Wirtschaftsrecht, 2006., 46. füzet, 2116. o.). hasonlóképpen ír Schroeder, W., EUV/EGV Kommentar (kiadja Rudolf Streinz), EKSz. 249. cikk, 139. pont, 2197. o., akinek álláspontja szerint a hatóságok és a bíróságok irányelvvel összeegyeztethető értelmezésre vonatkozó kötelezettsége csak kivételesen jön tekintetbe, ha a jogalkotói átültető intézkedések arra engednek következtetni, hogy az irányelv céljainak megvalósítása véglegesen meghiúsul.
(
22
)	A nemzeti bíró irányelvvel összeegyeztethető értelmezésre vonatkozó kötelezettségét ugyan korlátozzák az általános jogelvek, különösen a jogbiztonság és a visszaható hatály tilalmának elve, és ezért nem szolgálhat alapul a nemzeti jog contra legem értelmezéséhez (lásd a 80/86. sz. Kolpinghuis-ügyben 1987. október 8-án hozott ítélet [EBHT 1987., 3969. o.] 13. pontját, az Adeneler és társai ügyben hozott ítélet [hivatkozás a 16. lábjegyzetben] 110. pontját, és a C-268/06. sz. Impact-ügyben 2008. április 15-én hozott ítélet [EBHT 2008., I-2483. o.] 100. pontját; lásd ennek megfelelően a C-105/03. sz. Pupino-ügyben 2005. június 16-án hozott ítélet [EBHT 2005., I-5285. o.] 44. és 47. pontját). Amennyiben azonban egy irányelv közvetlenül alkalmazandó, közbelép a közösségi joggal összeegyeztethető értelmezés követelménye. Eszerint a nemzeti bíróság – ha ilyen összeegyeztethető értelmezés nem lehetséges – köteles a teljes terjedelmében a közösségi jogot alkalmazni, és védeni azokat a jogokat, amelyeket ez az egyéneknek biztosít, azáltal hogy szükség esetén minden rendelkezést figyelmen kívül hagy, amelyek alkalmazása a konkrét esetben közösségi joggal ellentétes eredményre vezetne (lásd a 249/85. sz. Albako-ügyben 1987. május 21-én hozott ítélet [EBHT 1987., 2345. o.] 13. és azt követő pontjait, a 157/86. sz. Murphy-ügyben 1988. február 4-én hozott ítélet [EBHT 1988., 673. o.] 11. pontját, és a C-262/97. sz. Engelbrecht-ügyben 2000. szeptember 26-án hozott ítélet [EBHT 2000., I-7321. o.] 40. pontját, valamint Schroeder, W., i. m. [hivatkozás a 21. lábjegyzetben] EKSz. 249. cikk, 127. pont, 2195. o.).
(
23
)	Lásd többek között a Costa kontra E.N.E.L. ügyben hozott ítéletet (hivatkozás a 15. lábjegyzetben), a C-17/00. sz. De Coster-ügyben 2001. november 29-én hozott ítélet (EBHT 2001., I-9445. o.) 23. pontját, és a C-265/01. sz., Pansard és társai ügyben 2003. január 16-án hozott ítélet (EBHT 2003., I-683. o.) 18. pontját.
(
24
)	A kapcsolás intenzitása, az egyes ajánlati elemek szerepe az egységes ajánlatban (például fő- és mellékfunkció), valamint egyes ajánlatrészeknek az egész árhoz viszonyított ára a meghatározó paraméterek a kapcsolt ajánlatok kategóriákba való sorolásánál. Szűkebb és tágabb értelemben vett kapcsolt ajánlatokat lehet megkülönböztetni. A szűkebb értelemben vett kapcsolt ajánlatok esetében minden kapcsolt terméknek van főfunkciója. Ellentétben más kapcsolt ajánlatokkal, amelyeket az jellemez, hogy az áruk, illetve szolgáltatások kapcsolata fő- és mellékáru, illetve -szolgáltatás, ebben az esetben az ajánlat részeinek összessége azonos jelentőséggel bír. Ehhez a kapcsolási formához tartoznak különösen az összáras ajánlatok, ahol különböző árukat vagy szolgáltatásokat fognak össze egy összárral rendelkező csomagban. A tágabb értelemben vett kapcsolt ajánlatokhoz tartoznak azok az ajánlatok, ahol szintén több árut vagy szolgáltatást fognak össze és értékesítenek csomagban, amelyek azonban nem rendelkeznek az összáras ajánlat karakterisztikus jellemzőivel. Idetartozik különösen az úgynevezett előzetes ajánlat, ahol egy kereskedelemben szokásosan kínált főáru vagy főszolgáltatás mellett egy másik mellékárut vagy -szolgáltatást is kínálnak különösen kedvező áron, amit mindazonáltal a főtermék nélkül nem lehet megszerezni. Idetartozik továbbá valamely áru vagy szolgáltatás ingyenes nyújtása egy díj ellenében kínált termék mellé (lásd ehhez Charaktiniotis, S., Die lauterkeitsrechtlichen Zulässigkeitsschranken der Kopplungsangebote nach der Aufhebung der Zugabeverordnung, Frankfurt am Main 2005., 28–33. o).
(
25
)	Ebben az értelemben Charaktiniotis, S., i. m. (24. lábjegyzet), 19. o.; Köhler, H., „Kopplungsangebote (einschließlich Zugaben) im geltenden und künftigen Wettbewerbsrecht”, Gewerblicher Rechtsschutz und Urheberrecht, 2003., 9. füzet, 729. o. Bartolomucci, P., „Le pratiche commerciali sleali ed il contratto: Un’evoluzione del principio della transparenze”, Le pratiche commerciali – Direttive comunitaria ed ordenamento italiano, Milánó 2007., 261. o. a járulékos szolgáltatások felkínálását is azon marketingintézkedésekhez sorolja, amelyet a vállalkozások használnak, hogy szabad teret harcoljanak ki a mindenkori referenciapiacon, és a lehető legtöbb vevőt nyerjék meg maguknak.
(
26
)	Lásd Abbamonte, G., „The unfair commercial practices Directive and its general prohibition”, The regulation of unfair commercial practices under EC Directive 2005/29 – New rules and new techniques, Norfolk 2007., 17. o., aki azt az álláspontot képviseli, hogy a versenytársaknak a tisztességtelen versenytől való védelme az irányelv egyik közvetett hatása.
(
27
)	Lásd az indítvány 48. pontját.
(
28
)	Ebben az értelemben Massaguer, J., i. m. (6. lábjegyzet), 15. o.; Abbamonte, G., i. m. (26. lábjegyzet), 19. o., valamint De Brouwer, L., „Droit de la Consommation – La Directive 2005/29/CE du 11 mai 2005 relative aux pratiques commerciales déloyales”, Revue de Droit Commercial Belge, 7. füzet, 2005. szeptember, 796. o., aki a 2005/29 irányelv általi maximumharmonizáció körülményéből azt a következtetést vonja le, hogy a tagállamok nem jogosultak szigorúbb szabályok elfogadására, még akkor sem, ha utóbbiak célja a fogyasztóvédelem magasabb szintjének biztosítása. De Cristofaro, G., i. m. (6. o.), 32. o., azon a véleményen van, hogy a tagállamok nem térhetnek el az irányelv rendelkezéseitől, és nem állapíthatnak meg magasabb fogyasztóvédelmi szintet. Kessler, J., i. m. (6. o.), 716. o. álláspontja szerint az irányelv nem csupán minimumkövetelményeket állapít meg, hanem egyidejűleg megakadályozza a tagállamokat olyan szabályok fenntartásában, amelyek egy feltételezett fogyasztói orientáció érdekében az irányelv materiális előírásain túlmennek, és ezzel szigorúbb követelményeket tartalmaznak.
Lásd továbbá a C-44/01. sz. Pippig Augenoptik ügyben 2003. április 8-án hozott ítélet (EBHT 2003., I-3095. o.) 40. és 44. pontját, amelyben a Bíróság utalt a tagállamok hatásköreinek terjedelmére minimum- és maximumharmonizáció esetén. Egyrészt megállapította, hogy a közösségi jogalkotó a megtévesztő reklám területén csak a nemzeti szabályok minimumharmonizációját végezte el, így a 84/450 irányelv 7. cikkének (1) bekezdése megengedte a tagállamoknak, hogy ezen a területen szigorúbb nemzeti előírásokat alkalmazzanak, amelyek például a fogyasztók nagyobb terjedelmű védelmét írják elő. Másrészt elutasította az összehasonlító reklámmal összefüggésben a megtévesztő reklámmal szembeni védelemre vonatkozó megfelelő jogosítványt, mivel a 84/450 irányelv azon feltételek maximumharmonizációját végezte el, amelyek mellett az összehasonlító reklám megengedett volt a tagállamokban.
(
29
)	A 2005/29 irányelv 3. cikkének (5) bekezdése értelmében vett minimumharmonizációs kikötéseket tartalmazó irányelvekhez a következők tartoznak: az üzlethelyiségen kívül kötött szerződések esetén a fogyasztók védelméről szóló, 1985. december 20-i 85/577/EGK tanácsi irányelv (HL L 372., 31. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 262. o.), a szervezett utazási formákról szóló, 1990. június 13-i 90/314/EGK tanácsi irányelv (HL L 158., 59. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 10. kötet, 132. o.), az ingatlanok időben megosztott használati jogának megszerzésére irányuló szerződések egyes szempontjai vonatkozásában a fogyasztók védelméről szóló, 1994. október 26-i 94/47/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 280., 83. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 13. kötet, 315. o.), a távollevők között kötött szerződések esetén a fogyasztók védelméről szóló, 1997. május 20-i 97/7/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 144., 19. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 3. kötet, 319. o.), a fogyasztók számára kínált termékek árának feltüntetésével kapcsolatos fogyasztóvédelemről szóló, 1998. február 16-i 98/6/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 80., 27. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 4. kötet, 32. o.), a tagállamok törvényi, rendeleti vagy közigazgatási intézkedésekben megállapított, televíziós műsorszolgáltató tevékenységre vonatkozó egyes rendelkezéseinek összehangolásáról szóló, 1989. október 3-i 89/552/EGK tanácsi irányelv (HL L 298., 23. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 224. o.).
(
30
)	Így például De Cristofaro, G. (a 6. lábjegyzetben hivatkozott mű), 12. o., és Henning-Bodewig, F. vizsgálati sémája is (a 6. lábjegyzetben hivatkozott mű), 631. o.
(
31
)	Lásd többek között az 51/76. sz. Verbond van Nederlandse Ondernemingen ügyben 1977. február 1-jén hozott ítélet (EBHT 1977., 113. o.) 22. pontját, a 152/84. sz. Marshall-ügyben 1986. február 26-án hozott ítélet (EBHT 1986., 723. o.) 48. pontját, a C-72/95. sz., Kraaijeveld és társai ügyben 1996. október 24-én hozott ítélet (EBHT 1996., I-5403. o.) 55. pontját, a C-336/97. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 1999. június 17-én hozott ítélet (EBHT 1999., I-3771. o.) 19. pontját, a C-97/00. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2001. március 8-án hozott ítélet (EBHT 2001., I-2053. o.) 9. pontját, a C-478/99. sz., Bizottság kontra Svédország ügyben 2002. május 7-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-4147. o.) 15. pontját, valamint a C-233/00. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2003. június 26-án hozott ítélet (EBHT 2003., I-6625. o.) 75. pontját.
(
32
)	Az irányelv átültetése egy kétlépcsős jogalkotási eljárás eleme, ahol a második lépcső a nemzeti jog szintjére helyezendő. A nemzeti jog szintjére való materiális átültetéssel konkretizálódik az irányelvben foglalt jog (lásd ehhez Vcelouch, P., i. m. [18. lábjegyzet], 249. cikk, 48. és 50. pont, 17. és 18. o.).
(
33
)	Abbamonte, G., (a 26. lábjegyzetben hivatkozott mű), 15. o., ezért az irányelv által követett szempontot liberálisnak írja le. Eszerint minden megengedett, ami nem kifejezetten tilos. De Cristofaro, G., (a 6. lábjegyzetben hivatkozott mű), 11. o., találóan állapítja meg, hogy az irányelv elszórt szempontot követ, amennyiben megállapítja egy kereskedelmi gyakorlat tisztességtelenné nyilvánításának kritériumait, miközben teljesen lemond arról, hogy a tisztességes kereskedelmi gyakorlat jellemzőit körülírja.
(
34
)	Ez a római jogi alapelv szó szerint azt jelenti, „kétség esetén a szabadságért”, és eredetileg csak azt a kérdést érintette, hogy valaki rabszolga, vagy sem (lásd Liebs, D., Lateinische Rechtsregeln und Rechtssprichwörter, München 1998., 103. o.). A mai jogirodalomban az egyén szabadságminimumát asszociálják ezzel az alapelvvel egy meghatározott társadalmi rendben. Így Kelsen, H., Reine Rechtslehre, Bécs 1960., 43. o., arra utal, hogy a jog szankciómegállapító társadalmi rendként az emberi magatartást nemcsak pozitív értelemben szabályozza, amennyiben egy ilyen magatartást úgy parancsol meg, hogy az ellentétes magatartáshoz szankcióként kapcsol egy kényszerítő aktust, és így azt a magatartást megtiltja, hanem negatív módon is, amennyiben egy meghatározott magatartáshoz nem kapcsol kényszerítő aktust, így ezt a magatartást nem tiltja meg, és az ellentétes magatartást nem parancsolja meg. Kelsen ebből arra következtet, hogy „egy magatartás, ami jogilag nem tilos, (ebben a negatív értelemben) jogilag megengedett”. Ebben az értelemben Alexy, R., Theorie der Grundrechte, Baden-Baden 1985., 517. o., aki a jogi szabadság prima facie elsőbbségéről mint jogelvről beszél.
(
35
)	A Bíróság kérdésére adott írásbeli válaszának 19. pontjában a belga kormány arra utal, hogy a belga törvény 54. cikk eredetileg az 1971. július 14-i törvényen alapul. Akkoriban a belga törvényhozó azon a véleményen volt, hogy a kapcsolt ajánlatok per se nem tekinthetők tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatnak, azzal a következménnyel, hogy minden esetben vizsgálni kellett a kapcsolt ajánlatok tisztességes voltát.
(
36
)	Ez a (17) preambulumbekezdés harmadik mondatából levezetett következtetésből következik, amely ugyanis kimondja, hogy az I. mellékletben felsorolt kereskedelmi gyakorlatok kizárólag azok a kereskedelmi gyakorlatok, amelyeket az 5–9. cikk rendelkezései szerint történő eseti vizsgálat nélkül is tisztességtelennek kell tekinteni.
(
37
)	Abbamonte, G., (a 26. lábjegyzetben hivatkozott mű), 21. o., arra utal, hogy a tagállamok maguk nem bővíthetik a tiltott kereskedelmi gyakorlatoknak a 2005/29 irányelv I. mellékletében található kimerítő listáját. Amennyiben ez megengedett lenne számukra, úgy ez az irányelv által célzott maximumharmonizáció megkerülésével járna, ami meghiúsítaná a jogbiztonság célját.
(
38
)	Massaguer, J., (a 6. lábjegyzetben hivatkozott mű), 50., 51. o., szerint a 2005/29 irányelv által megvalósított teljes harmonizáció miatt a nemzeti jogalkotónak tilos más tiltott, az I. mellékletben felsoroltaktól eltérő kereskedelmi gyakorlatokat bevezetni. Ugyanígy nem vezethet be a nemzeti jogalkotó alapvető (per se) tilalmakat (azaz tilalmakat, amelyek nem igénylik a 2005/29 irányelv 5–9. cikkében megnevezett feltételek teljesülésének eseti vizsgálatát), amelyek az I. mellékletben felsoroltakon túlmennek. A szerző ezért kétségének ad hangot, hogy egy, az általános kapcsolt ajánlatokra vonatkozó tilalom a 2005/29 irányelvvel összeegyeztethető lenne.
(
39
)	Így Bernitz, U., „The Unfair Commercial Practices Directive: Scope, Ambitions and Relation to the Law of Unfair Competition”, The Regulation of Unfair Commercial Practices under EC Directive 2005/29 – New Rules and New Techniques, Norfolk 2007., 39. o., aki szintén az irányelv (18) preambulumbekezdésére hivatkozik. Az így szól: „A nemzeti bíróságok és hatóságok – az Európai Bíróság esetjogának figyelembevételével – saját mérlegelési jogkörükben határozzák meg az átlagfogyasztó adott esetben tanúsított jellegzetes viselkedését.” Továbbá a (20) preambulumbekezdésben a bíróságok és hatóságok igénybevételéről van szó.
(
40
)	A Közösség tagállamaiban – a történelmi fejlődéstől és a jogrendszerek eltérő struktúrájától függően – különböző tisztességes joggyakorlásra vonatkozó szankciórendszerek találhatók. A közösségi jog a tagállamok szankció- és eljárási előírásait eddig csupán elszórtan egységesítette, és nem ír elő a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok leküzdésére meghatározott rendszert. Az eltérő tagállami végrehajtási rendszerek közösségi jogi elfogadásán a 2005/29 irányelv nem változtat. A nemzeti jogalkotó dolga, hogy a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok leküzdése közigazgatási jogi, büntetőjogi vagy polgári jogi úton történik, amint azt az irányelv 11. cikkének (3) bekezdése megerősíti. A különböző szankciórendszerek kombinációja is megengedett. Szintén jogukban áll megállapítani, hogy bírói vagy közigazgatási eljárásra kerüljön sor (lásd ehhez Alexander, C., „Die Sanktions- und Verfahrensvorschriften der Richtlinie 2005/29/EG über unlautere Geschäftspraktiken im Binnenmarkt – Umsetzungsbedarf in Deutschland?”, Gewerblicher Rechtsschutz und Urheberrecht, 2005., 10. füzet, 810. o., és Massaguer, J., i. m. [6. lábjegyzet], 144. o.).
(
41
)	Stuyck, J., „The Unfair Commercial Practices Directive and its Consequences for the Regulation of Sales Promotion and the Law of Unfair Competition”, The regulation of unfair commercial practices under EC Directive 2005/29 – New rules and new techniques, Norfolk 2007., 170. o., arra utal, hogy a 2005/29 irányelv a kereskedelmi gyakorlat tisztességtelenségének eseti vizsgálatát követeli meg. Így azt az álláspontot képviseli, hogy a 2005/29 irányelvre tekintettel nem lehet tovább fenntartani az olyan nemzeti szabályt, amely az eladásösztönzés meghatározott formáinak – mint például a veszteséggel történő eladás, a nyereményajánlatok, kuponok eladása, kiárusítás – általános tilalmát írja elő, illetve absztrakt módon szabályozza, anélkül hogy a bírónak jogosultságot biztosítana annak eseti megítélésére, hogy a mindenkori kereskedelmi gyakorlat a fogyasztóval szemben tisztességtelennek tekintendő-e.
(
42
)	Lásd De Brouwer, L., i. m. (28. lábjegyzet), 795. o., aki kételyeinek ad hangot a belga kapcsolt ajánlatokra vonatkozó tilalomnak a 2005/29 irányelvvel való összeegyeztethetőségét illetően.
(
43
)	Lásd az indítvány 77. pontját.
(
44
)	Lásd a C-319/06. sz., Bizottság kontra Luxemburg ügyben 2007. szeptember 13-án tett indítványom (2008. június 19-én hozott ítélet, EBHT 2008., I-4323. o.) 45. pontját, amelyben azt az álláspontot képviselem, hogy egy kormánynak a Tanácsban részt vevő tagállam alkotmányos képviselőjeként el kell ismernie, hogy tudomása van az értelmező nyilatkozatokról, amelyeket ez a szerv a jogalkotási eljárás keretében kiad.
(
45
)	A 301/81. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 1983. március 1-jén hozott ítélet (EBHT 1983., 467. o.) 11. pontja és a C-319/99. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2000. november 23-án hozott ítélet (EBHT 2000., I-10439. o.) 10. pontja.
(
46
)	A Bizottságnak a rendeletre vonatkozó javaslat visszavonására irányuló döntése a HL 2006. C 64. 3. oldalán került közzétételre. Mindenesetre a Bizottság ezt a döntését már előre jelezte az „elbírálás alatt álló jogalkotási javaslatok átvizsgálásának eredménye” című 2005. szeptember 27-i közleményében, COM (2005) 462 végleges, 10. o.
(
47
)	Így Stuyck, J., i. m. (41. lábjegyzet), 161. o., aki azon feltételezésének ad hangot, hogy némely tagállam nyilvánvalóan nem volt tisztában azzal, hogy a visszavont rendelettervezet szabályait, amelyek a vállalkozások és a fogyasztók közötti viszonyt érintették, végül a 2005/29 irányelv (a teljes harmonizációt kitűző céljára tekintettel) ismét felölelte.
(
48
)	Lásd a C-241/89. sz. SARPP-ügyben 1990. december 12-én hozott ítélet (EBHT 1990., I-4695. o.) 8. pontját, a C-315/92. sz. Verband Sozialer Wettbewerb „Clinique” ügyben 1994. február 2-án hozott ítélet (EBHT 1994., I-317. o.) 7. pontját, a C-87/97. sz. Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola ügyben 1999. március 4-én hozott ítélet (EBHT 1999., I-1301. o.) 16. pontját, a C-456/02. sz. Trojani-ügyben 2004. szeptember 7-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-7573. o.) 38. pontját és a C-215/03. sz. Oulane-ügyben 2005. február 17-én hozott ítélet (EBHT 2005., I-1215. o.) 47. pontját.
(
49
)	Az 5/77. sz. Tedeschi-ügyben 1977. október 5-én hozott ítélet (EBHT 1977., 1555. o.) 35. pontja, a 227/82. sz. Van Bennekom-ügyben 1983. november 30-án hozott ítélet (EBHT 1983., 3883. o.) 35. pontja, a C-37/92. sz., Vanacker és Lesage ügyben 1993. október 12-én hozott ítélet (EBHT 1993., I-4947. o.) 9. pontja, a C-323/93. sz. Centre d’insémination de la Crespelle ügyben 1994. október 5-én hozott ítélet (EBHT 1994., I-5077. o.) 31. pontja, a C-427/93., C-429/93. és C-436/93., Bristol-Myers Squibb és társai egyesített ügyekben 1996. július 11-én hozott ítélet (EBHT 1996., I-3457. o.) 25. pontja, a C-324/99. sz. DaimlerChrysler ügyben 2001. december 13-án hozott ítélet (EBHT 2001., I-9897. o.) 32. pontja és a C-322/01. sz. Deutscher Apothekerverband ügyben 2003. december 11-én hozott ítélet (EBHT 2003., I-14887. o.) 64. pontja. Lásd továbbá a C-445/06. sz., Danske Slagterier kontra Németország folyamatban lévő ügyben 2008. szeptember 4-én tett indítványom 79. pontját.
(
50
)	Lásd az indítvány 49. pontját.
(
51
)	Lásd az indítvány 69. pontját.
(
52
)	A C-275/92. sz. Schindler-ügyben 1994. március 24-én hozott ítélet (EBHT 1994., I-1039. o.) 22. pontja és a C-390/99. sz. Canal Satélite Digital ügyben 2002. január 22-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-607. o.) 31. pontja.
(
53
)	Holoubek, M., EU-Kommentar (kiadja Jürgen Schwarze), EK 50. cikk, 15. pont, 793. o.; Budichowsky, J., Kommentar zu EU- und EG-Vertrag (kiadja Heinz Mayer), Bécs 2004., 49., 50. cikk, 50. pont, 15. o., és Kluth, W., in Calliess/Ruffert (Hrsg.), Kommentar zu EUV/EGV, 3. kiadás, 2007., 49., 50. cikk, 15. pont, 821., 822. o., szerint az áruk szabad mozgása és a szolgáltatásnyújtás szabadsága közötti elhatárolásra van szükség „vegyes teljesítés” esetén. A vegyes jelleg állhat abban, hogy vagy áruszállítás és ahhoz kapcsolódó szolgáltatás egy és ugyanazon teljesítési kapcsolat tárgya (például egy számítógépes rendszer szállítása beleértve a kezelőprogram telepítését is), vagy egyáltalán nem világos, hogy egy meghatározott teljesítés áruszállításként vagy szolgáltatásként sorolható-e be (például meghatározott kézműipari szállítások). Az első esetben először is azt kell vizsgálni, hogy a két terület szétválasztása elképzelhető-e (lásd a 155/73. sz. Sacchi-ügyben 1974. április 30-án hozott ítélet [EBHT 1974., 509. o.] 6. és azt követő pontjait, amelyekben a televíziós adás szolgáltatásként, mindazonáltal a filmek és a hanghordozók áruként kerültek besorolásra). Ha az egyedi teljesítésre való ilyen felosztás nem lehetséges, vagyis egységes teljesítést kell megállapítani, úgy a többségi szabályból kell kiindulni. Eszerint a szóban forgó szállítások esetén az előtérben álló tartalom a lényeges. Az e kritérium szerinti elhatárolás ezért azt eredményezheti, hogy a szolgáltatási aspektusnak tisztán mellékes jellege van, és így a szolgáltatást körbeveszi az áruk szabad mozgása (lásd a C-202/88. sz., Franciaország kontra Bizottság ügyben 1991. március 19-én hozott ítéletet [EBHT 1991., I-1223. o.], a telekommunikációs végberendezések felszerelésével, üzembe helyezésével és karbantartásával kapcsolatban).
(
54
)	A Bizottság beadványában először az áruk szabad áramlására vonatkozó rendelkezések alkalmazhatóságát vizsgálja (28–30. pont), és ezt követően óvatosságból a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozókét (32–38. pont).
(
55
)	Lásd a 8/74. sz. Dassonville-ügyben 1974. július 11-én hozott ítélet (EBHT 1974., 837. o.) 5. pontját; a C-267/91. és C-268/91. sz., Keck és Mithouard egyesített ügyekben 1993. november 24-én hozott ítélet (EBHT 1993., I-6097. o.) 11. pontját; a C-217/99. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 2000. november 16-án hozott ítélet (EBHT 2000., I-10251. o.) 16. pontját; a C-420/01. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2003. június 19-én hozott ítélet (EBHT 2003., I-6445. o.) 25. pontját; a C-192/01. sz., Bizottság kontra Dánia ügyben 2003. szeptember 23-án hozott ítélet (EBHT 2003., I-9693. o.) 39. pontját; a C-41/02. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 2004. december 2-án hozott ítélet (EBHT 2004., I-11375. o.) 39. pontját; a C-147/04. sz., De Groot en Slot Allium und Bejo Zaden ügyben 2006. január 10-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-245. o.) 71. pontját; a C-65/05. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 2006. október 26-án hozott ítélet (EBHT 2006., I-10341. o.) 27. pontját; a C-54/05. sz., Bizottság kontra Finnország ügyben 2007. március 15-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-2473. o.) 30. pontját; a C-297/05. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 2007. szeptember 20-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-7467. o.) 53. pontját; a C-143/06. sz. Ludwigs-Apotheke ügyben 2007. november 8-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-9623. o.) 25. Pontját, valamint a C-265/06. sz., Bizottság kontra Portugália ügyben 2008. április 10-én hozott ítélet (EBHT 2008., I-2245. o.) 31. pontját.
(
56
)	Lásd Mazák főtanácsnok C-254/05. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 2007. február 8-án tett indítványának (EBHT 2007., I-4269. o.) 39. pontját és C-265/06. sz., Bizottság kontra Portugália ügyben 2007. december 13-án tett indítványom (az 55. lábjegyzetben idézett) 37. pontját.
(
57
)	A C-3/91. sz. Exportur-ügyben 1992. november 10-én hozott ítélet (EBHT 1992., I-5529. o.) 17. és azt követő pontjai.
(
58
)	A 286/81. sz. Oosthoek’s Uitgeversmaatschappij ügyben 1982. december 15-én hozott ítélet (EBHT 1982., 4575. o.) 15. pontja. Az alapeljárás felperese egy olyan vállalkozás volt, amely Belgiumban és Hollandiában gyártott kézikönyveket adott el az egész holland nyelvterületen (Hollandiában, Belgiumban és Észak-Franciaország egy részén). 1974 óta ez a vállalkozás az újság- és folyóirat-hirdetéseiben, valamint prospektusok útján a kézikönyv-előfizetőnek egy szótárt, egy világatlaszt vagy egy kis kézikönyvet ajánlott fel ajándékként. Az ajándékokra vonatkozó tilalom rendelkezéseinek követően Hollandiában a vállalkozás ellen ezen gyakorlata miatt büntetőeljárást indítottak a tilalom rendelkezéséeinek megsértése miatt. A Bíróság álláspontja szerint a gazdasági tevékenységben a „Közösségen belüli kereskedelem cselekményeit”, azaz határon átnyúló tényállást fel lehetett ismerni (lásd az ítélet 9. pontját).
(
59
)	Lásd többek között a Keck és Mithouard egyesített ügyekben hozott ítélet (hivatkozás az 55. lábjegyzetben) 16. pontját; a C-292/92. sz., Hünermund és társai ügyben 1993. december 15-én hozott ítélet (EBHT 1993., I-6787. o.) 21. pontját; a C-254/98. sz. TK-Heimdienst-ügyben 2000. január 13-án hozott ítélet (EBHT 2000., I-151. o.) 23. pontját; a Deutscher Apothekerverband ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 49. lábjegyzetben) 68. pontját; a C-71/02. sz. Kamer-ügyben 2004. március 25-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-3025. o.) 37. pontját; a C-20603. sz., Burmanjer és társai ügyben 2005. május 26-án hozott ítélet (EBHT 2005., I-4133. o.) 24. pontját; a C-441604. sz. A-Punkt Schmuckhandel ügyben 2006. február 23-án hozott ítélet (EBHT 2006., I-2093. o.) 15. pontját; a C-434/04. sz., Ahokainen és Leppik ügyben 2006. szeptember 28-án hozott ítélet (EBHT 2006., I-9171. o.) 19. pontját, valamint a C-244/06. sz. Dynamic Medien ügyben 2008. február 14-én hozott ítélet (EBHT 2008., I-505. o.) 29. pontját.
(
60
)	Lásd a Keck és Mithouard egyesített ügyekben hozott ítélet (hivatkozás az 55. lábjegyzetben) 15. pontját és a C-470/93. sz. Mars-ügyben 1995. július 6-án hozott ítélet (EBHT 1995., I-1923. o.) 12. pontját.
(
61
)	Dubois, L. / Blumann, C., Droit matériel de l’Union européenne, 3. kiadás, Párizs 2004., 396. pont, 243. o., kifejtik, hogy a Bíróság eddig nem adta meg az értékesítési feltétel meghatározását, illetve példákat arra. A szerzők azonban utalnak arra, hogy az értékesítési feltételek fennállásának kérdése mindenekelőtt a reklám területén adódik. Itt a Bíróság messzemenően értékesítési feltételekből indult ki, így például a meghatározott helyeken vagy meghatározott személyi kör védelmében elrendelt reklámtilalmakkal (a C-412/93. sz. Leclerc-Siplec ügyben 1995. február 9-én hozott ítélet [EBHT 1995., I-179. o.]), élelmiszerek nyilvános eladásával (a C-254/98. sz. TK-Heimdienst-ügyben 2000. január 13-án hozott ítélet [EBHT 2000., I-151. o.]), alkoholtartalmú italok eladásával (a C-405/98. sz. Gourmet international ügyben 2001. március 8-án hozott ítélet [EBHT 2001., I-1795. o.]) vagy a gyógyszerek interneten keresztül történő eladásával összefüggésben (a Deutscher Apothekerverband ügyben hozott ítélet, hivatkozás a 49. lábjegyzetben). Stuyck, J., i. m. (41. lábjegyzet), 164., 165. o., a fenti ítélkezési gyakorlatra utalva kifejti, hogy a reklámra és eladásösztönzésre vonatkozó nemzeti szabályok értékesítési feltételként való besorolása azzal a következménnyel jár, hogy azok immunisak az EK 28. cikk alkalmazásával szemben.
(
62
)	Lásd az előzetes döntéshozatalra utaló végzés 5. pontját a C-299/07. sz. ügyben.
(
63
)	A C-76/90. sz. Säger-ügyben 1991. július 25-én hozott ítélet (EBHT 1991., I-4221. o.) 12. pontja; a C-43/93. sz. Vander Elst ügyben 1994. augusztus 9-én hozott ítélet (EBHT 1994., I-3803. o.) 14. pontja; a C-272/94. sz. Guiot-ügyben 1996. március 28-án hozott ítélet (EBHT 1996., I-1905. o.) 10. pontja; a C-3/95. sz. Reisebüro Broede ügyben 1996. december 12-én hozott ítélet (EBHT 1996., I-6511. o.) 25. pontja; a C-222/95. sz. Parodi-ügyben 1997. július 9-én hozott ítélet (EBHT 1997., I-3899. o.) 18. pontja; a C-369/96. és C-376/96. sz., Arblade egyesített ügyekben 1999. november 23-án hozott ítélet (EBHT 1999., I-8453. o.) 33. pontja; a C-205/99. sz., Analir és társai ügyben 2001. február 20-án hozott ítélet (EBHT 2001., I-1271. o.) 21. pontja, valamint a C-439/99. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2002. január 15-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-305. o.) 22. pontja.
(
64
)	Lásd az indítvány 113. pontját.
(
65
)	A C-41/90. sz., Höfner és Elser ügyben 1991. április 23-án hozott ítélet (EBHT 1991., I-1979. o.) 37. pontja; a C-332/90. sz. Steen-ügyben 1992. január 28-án hozott ítélet (EBHT 1992., I-341. o.) pontja; a C-29/94–C-35/94. sz., Aubertin és társai egyesített ügyekben 1995. február 16-án hozott ítélet (EBHT 1995., I-301. o.) 9. pontja, valamint a C-134/95. sz. USSL N° 47 di Biella ügyben 1997. január 16-án hozott ítélet (EBHT 1997., I-195. o.) 19. pontja.
(
66
)	A Bíróság elismerte, hogy ugyan az EK 49. cikk az aktív és passzív határon átnyúló szolgáltatást tartja szem előtt, az általa biztosított védelem nem korlátozódik csupán a szolgáltatások ilyen fajtáira, és következésképpen a határon átnyúló szolgáltatás egyéb eseteit nem akarta kivenni hatálya alól. A következőkben a Bíróság olyan eseteket is az EK 49. cikk hatálya alá tartozónak minősített, amelyekben a szolgáltatást ugyan ismét egy másik tagállamban ajánlják fel, illetve nyújtják, ugyanakkor azonban egy olyan megrendelőnek, aki ugyanabban a tagállamban letelepedett, mint a szolgáltatás nyújtója (lásd a C-198/89. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 1991. február 26-án hozott ítélet [EBHT 1991., I-727. o.] 10. pontját; a C-154/89. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 1991. február 26-án hozott ítélet [EBHT 1991., I-659. o.] 10. pontját; a C-180/89. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 1991. február 26-án hozott ítélet [EBHT 1991., I-709. o.] 9. pontját, valamint a C-20/92. sz. Hubbard-ügyben 1993. július 1-jén hozott ítélet [EBHT 1993., I-3777. o.] 12. pontját).
(
67
)	Lásd Longfils, F., L’offre conjointe: la métamorphose? – Régime actuel et perspectives en droits belge et européen, Brüsszel 2003., 100. pont, 45. o., akinek véleménye szerint egy olyan nemzeti szabály, amely a kapcsolt ajánlatokat szabályozza, és a más tagállambeliektől szigorúbb feltételeket állít fel, még ha megkülönböztetés nélkül is alkalmazandó a hazai, valamint a behozott termékekre, korlátozhatja az áruk szabad mozgását és a szolgáltatásnyújtás szabadságát.
(
68
)	Lásd többek között a 220/83. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 1986. december 4-én hozott ítélet (EBHT 1986., 3663. o.) 17. pontját és a 252/83. sz., Bizottság kontra Dánia ügyben 1986. december 4-én hozott ítélet (EBHT 1986., 3713. o.) 17. pontját.
(
69
)	Lásd különösen a C-398/95. sz. SETTG-ügyben 1997. június 5-én hozott ítélet (EBHT 1997., I-3091. o.) 21. pontját, a C-451/03. sz. Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti ügyben 2006. március 30-án hozott ítélet (EBHT 2006., I-2941. o.) 37. pontját, a C-94/04. és C-202/04. sz., Cipolla és társai ügyben 2006. december 5-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-11421. o.) 61. pontját, valamint a C-341/05. sz., Laval és Partneri ügyben 2007. december 18-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-11767. o.) 101. pontját.
(
70
)	Lásd a Reisebüro Broede ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 63. lábjegyzetben) 38. és azt követő pontjait, a Bizottság kontra Franciaország ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 68. lábjegyzetben) 20. pontját és az Oosthoek’s Uitgeversmaatschappij ügyben hozott ítélet (hivatkozás az 58. lábjegyzetben) 16. pontját.
(
71
)	Az Oosthoek’s Uitgeversmaatschappij ügyben hozott ítélet (hivatkozás az 58. lábjegyzetben) 15. pontja.
(
72
)	Így Köhler, H. / Piper, H., Kommentar zum Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb mit Preisangabenverordnung, 3. kiadás, München 2002., 1. §, 250. pont. A ráadás egy, a főáru vagy főszolgáltatás megszerzésétől függő (járulékos) juttatásként határozható meg, amely különösebb számítás nélkül túlmegy a tőle elkülönülő főszolgáltatáson, saját gazdasági értékkel bír, és a fődologtól való járulékos jellege miatt alkalmas a vevő vásárlásra vonatkozó döntésének befolyásolására. A kapcsolt ajánlatok esetén, amelyek két vagy több, akár különböző árut fognak össze egy egységes ajánlattá, mindenesetre hiányzik a ráadás, mivel minden egyes (rész)áru a főszolgáltatás része, és az összár vonatkozik rá.
(
73
)	Így Charaktiniotis, S., i. m. (24. lábjegyzet), 197. o., aki a nem átlátható árukapcsolás veszélyeire utal.
(
74
)	Lásd az indítvány 83. pontját.
(
75
)	Lásd az indítvány 85. pontját.