62023CJ0329
TIESAS SPRIEDUMS (septītā palāta)
2024. gada 26. septembrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Migrējoši darba ņēmēji – Sociālais nodrošinājums – Piemērojamie tiesību akti – Regula (EEK) Nr. 1408/71 – 13. un 14.a pants – Regula (EK) Nr. 883/2004 – 11. pants un 13. panta 2. punkts – Persona, kura veic darbību pašnodarbinātas personas statusā vienlaikus divās vai vairāk valstīs, tostarp Eiropas Savienības dalībvalstī, Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācijas valstī, kas ir Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu līgumslēdzēja puse, un Šveices Konfederācijā – 87. panta 8. punkts – Jēdziens “atbilstīgā situācija” – Līgums par Eiropas Ekonomikas zonu – Nolīgums starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos
Lietā C‑329/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Verwaltungsgerichtshof (Augstākā administratīvā tiesa, Austrija) iesniegusi ar 2023. gada 9. maija lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 25. maijā, tiesvedībā
Sozialversicherungsanstalt der Selbständigen
pret
W M
piedaloties
Bundesminister für Soziales, Gesundheit, Pflege und Konsumentenschutz,
TIESA (septītā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs F. Biltšens [F. Biltgen] (referents), tiesneši N. Vāls [N. Wahl] un M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún],
ģenerāladvokāts: M. Špunars [M. Szpunar],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
W M vārdā – A. Wittwer, Rechtsanwalt,
–
Austrijas valdības vārdā – A. Posch, J. Schmoll un E. Samoilova, pārstāvji,
–
Čehijas valdības vārdā – J. Benešová, M. Smolek un J. Vláčil, pārstāvji,
–
Lihtenšteinas Firstistes valdības vārdā – A. Entner‑Koch un R. Schobel, pārstāves,
–
Eiropas Komisijas vārdā – F. Clotuche‑Duvieusart un B.‑R. Killmann, pārstāvji,
–
EBTA Uzraudzības iestādes vārdā – M. Brathovde, E. Gromnicka un M.‑M. Joséphidès, pārstāves,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt, pirmkārt, Padomes Regulu (EEK) Nr. 1408/71 (1971. gada 14. jūnijs) par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97 (OV 1997, L 28, 1. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Regulu (EK) Nr. 631/2004 (OV 2004, L 100, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1408/71”), kā arī, otrkārt, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2004, L 166, 1. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 22. maija Regulu (ES) Nr. 465/2012 (OV 2012, L 149, 4. lpp.) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 883/2004”), un konkrēti šīs regulas 13. panta 2. punktu, kā arī 87. panta 8. punktu kopsakarā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 987/2009 (2009. gada 16. septembris), ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004 (OV 2009, L 284, 1. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 465/2012.
2
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Sozialversicherungsanstalt der Selbständigen (Pašnodarbināto sociālās apdrošināšanas iestāde, turpmāk tekstā – “SVS”) un W M saistībā ar SVS atteikumu izsniegt W M apliecinājumu, kurā būtu norādīts, ka laikposmā no 2017. gada 1. janvāra līdz 2018. gada 31. martam (turpmāk tekstā – “aplūkotais laikposms”) uz viņu attiekusies Austrijas sociālā nodrošinājuma sistēma.
Atbilstošās tiesību normas
Starptautiskās tiesības
EEZ līgums
3
1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (OV 1994, L 1, 3. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Nolīgumu par Bulgārijas Republikas un Rumānijas dalību Eiropas Ekonomikas zonā (OV 2007, L 221, 15. lpp.) (turpmāk tekstā – “EEZ līgums”), mērķis atbilstoši tā 1. pantam ir veicināt līgumslēdzēju pušu tirdzniecisko un ekonomisko attiecību nepārtrauktu un līdzsvarotu stiprināšanu vienlīdzīgos konkurences apstākļos un vienu un to pašu noteikumu ievērošanu, lai izveidotu viendabīgu Eiropas Ekonomikas zonu – EEZ. Lai nodrošinātu šo mērķu sasniegšanu, asociācijas darbība saskaņā ar EEZ līguma noteikumiem ir saistīta citastarp ar personu brīvu pārvietošanos.
4
EEZ līguma 2. panta b) punktā noteikts, ka šajā līgumā “termins “[Eiropas brīvās tirdzniecības asociācijas (EBTA)] valstis” nozīmē Islandi, Lihtenšteinas Firstisti un Norvēģijas Karalisti un tās c) punktā – ka “Līgumslēdzējas Puses” attiecībā uz Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm ir Savienība un tās dalībvalstis vai Savienība, vai tās dalībvalstis.
5
EEZ līguma III daļas “Personu brīva pārvietošanās un pakalpojumu un kapitāla brīva aprite” 1. nodaļā “Darba ņēmēji un pašnodarbinātas personas” ietverts šī līguma 28.–30. pants.
6
EEZ līguma 28. panta 1. punktā teikts, ka starp Savienības dalībvalstīm un EBTA valstīm nodrošina darba ņēmēju pārvietošanās brīvību.
7
Šī līguma 29. pantā saistībā ar darba ņēmēju vai pašnodarbināto personu brīvas pārvietošanās īstenošanu sociālā nodrošinājuma jomā norādīts uz minētā līguma VI pielikumu.
8
EEZ līguma VI pielikumā (Sociālais nodrošinājums) saskaņā EEZ Apvienotās komitejas lēmumu Nr. 76/2011 (2011. gada 1. jūlijs), ar ko groza EEZ līguma VI pielikumu (Sociālais nodrošinājums) un 37. protokolu (OV 2011, L 262, 33. lpp.), kurš stājies spēkā 2012. gada 1. jūnijā, kā “tiesību akti, uz kuriem sniegtas atsauces”, minētas Regula Nr. 883/2004 un Regula Nr. 987/2009. Pirms šī datuma minētajā pielikumā bija ietverta Regula Nr. 1408/71.
9
EEZ līguma VI pielikumā turklāt norādīts, ka šajā pielikumā un neatkarīgi no šī līguma 1. protokola noteikumiem ar “terminu “dalībvalsts(‑is)”, kas ietverts tajos tiesību aktos, uz kuriem dotas atsauces, saprot, ka tas papildus savai nozīmei attiecīgajos [Savienības] tiesību aktos ietver arī Islandi, Lihtenšteinu un Norvēģiju”.
Nolīgums par personu brīvu pārvietošanos
10
Luksemburgā 1999. gada 21. jūnijā parakstītā Nolīguma starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos (OV 2002, L 114, 6. lpp.; turpmāk tekstā – “Nolīgums par personu brīvu pārvietošanos”) 8. pantā “Sociālā nodrošinājuma sistēmu saskaņošana” paredzēts:
“Līgumslēdzējas puses saskaņā ar II pielikumu paredz sociālā nodrošinājuma sistēmu saskaņošanu, lai jo īpaši:
a)
[..]
b)
noteiktu piemērojamos tiesību aktus;
[..].”
11
Nolīguma par personu brīvu pārvietošanos II pielikuma “Sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinācija”, redakcijā, kas piemērojama no 2012. gada 1. aprīļa, 1. pantā paredzēts:
“1.   Attiecībā uz sociālā nodrošinājuma sistēmu koordināciju līgumslēdzējas puses vienojas par to, ka tās savā starpā piemēro Eiropas Savienības tiesību aktus, uz kuriem sniegtas atsauces un kuros izdarīti grozījumi šā pielikuma A iedaļā, vai šādiem tiesību aktiem līdzvērtīgus noteikumus.
2.   Šā pielikuma A iedaļā minētajos tiesību aktos lietoto terminu “dalībvalsts(‑is)” saprot tādējādi, ka papildus valstīm, uz kurām attiecas Eiropas Savienības attiecīgie tiesību akti, tajā ir ietverta arī Šveice.”
12
Nolīguma par personu brīvu pārvietošanos II pielikuma A iedaļā “Tiesību akti, uz kuriem sniegtas atsauces” citastarp ietvertas Regulas Nr. 883/2004 un Nr. 987/2009, ar kurām tikusi aizstāta Regula Nr. 1408/71.
Savienības tiesības
Regula Nr. 1408/71
13
Atbilstoši Regulas Nr. 1408/71, kas no 2010. gada 1. maija tikusi atcelta un aizstāta ar Regulu Nr. 883/2004, 2. pantam “Personas, uz kurām attiecas regula” tā bija piemērojama dalībvalsts pilsoņiem, bezvalstniekiem vai bēgļiem, kā arī viņu ģimenes locekļi vai viņus kā apgādniekus zaudējušajiem ģimenes locekļiem, kuri dzīvo kādā dalībvalstī un uz kuriem attiecas vai ir attiekušies vienas vai vairāku dalībvalstu tiesību akti.
14
Regulas Nr. 1408/71 II sadaļā “Piemērojamo tiesību aktu noteikšana” citastarp bija ietverts šīs regulas 13. un 14.a pants.
15
Minētās regulas 13. pantā “Vispārīgi noteikumi” bija paredzēts:
“1.   Ievērojot 14.c un 14.f pantu, uz personām, kam piemēro šo regulu, attiecas tikai vienas dalībvalsts tiesību akti. Minētos tiesību aktus nosaka saskaņā ar šo sadaļu.
2.   Ievērojot 14. līdz 17. pantu:
a)
[..]
b)
pašnodarbināta persona, kas strādā kādā dalībvalstī, ir pakļaut[a] šīs valsts tiesību aktiem arī tad, ja viņa dzīvo citā dalībvalstī;
[..].”
16
Šīs pašas regulas 14.a pantā “Īpaši noteikumi, ko piemēro pašnodarbinātām personām, izņemot jūrniekus” bija paredzēts:
“13. panta 2. punkta b) apakšpunktu piemēro, ievērojot šādus izņēmumus un apstākļus:
[..]
2.
Persona, kas parasti strādā kā pašnodarbināta divās vai vairāk dalībvalstīs, ir pakļauta tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā šī persona dzīvo, ja daļu darba šī persona veic minētajā dalībvalstī. Ja persona nestrādā dalībvalstī, kurā tā dzīvo, tā ir pakļauta tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā veic galveno darbu. Kritēriji, saskaņā ar kuriem nosaka galveno darbu, ir izklāstīti 98. pantā minētajā regulā.
[..]”
Regula Nr. 883/2004
17
Regulas Nr. 883/2004 II sadaļā “Piemērojamo tiesību aktu noteikšana” citastarp ir ietverts tās 11. un 13. pants.
18
Šīs regulas 11. panta 1. punktā teikts:
“Personas, uz kurām attiecas šī regula, ir pakļautas tikai vienas dalībvalsts tiesību aktiem. Šos tiesību aktus nosaka saskaņā ar šo sadaļu.”
19
Minētās regulas 13. panta “Darbības veikšana divās vai vairāk dalībvalstīs” 2. punktā paredzēts:
“Persona, kas parasti veic darbību pašnodarbinātas personas statusā divās vai vairāk dalībvalstīs, ir pakļauta:
a)
dzīvesvietas dalībvalsts tiesību aktiem, ja viņa būtisku savas darbības daļu veic šajā dalībvalstī;
vai
b)
tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā atrodas viņas darbības interešu centrs, ja viņa nedzīvo kādā no dalībvalstīm, kurā veic būtisku savas darbības daļu.”
20
Šīs pašas regulas 87. panta par pārejas noteikumiem 8. punktā noteikts:
“Ja šīs regulas darbības rezultātā persona ir pakļauta tādiem [tādas] dalībvalsts tiesību aktiem, kas nav noteikti [kas nav tā, kura noteikta] saskaņā ar Regulas [Nr. 1408/71] II sadaļu, šos tiesību aktus turpina piemērot, kamēr atbilstīgā situācija paliek nemainīga, un jebkurā gadījumā ne ilgāk kā 10 gadus pēc šīs regulas piemērošanas dienas, ja vien attiecīgā persona nelūdz uz sevi attiecināt tiesību aktus, ko piemēro saskaņā ar šo regulu. Šo lūgumu trīs mēnešu laikā pēc šīs regulas piemērošanas dienas iesniedz tās dalībvalsts kompetentajai iestādei, kuras tiesību akti ir piemērojami saskaņā ar šo regulu, ja attiecīgajai personai ir jābūt pakļautai minētās dalībvalsts tiesību aktiem no šīs regulas piemērošanas dienas. Ja lūgums tiek iesniegts pēc norādītā termiņa, piemērojamo tiesību aktu nomaiņu izdara nākamā mēneša pirmajā dienā.”
Regula Nr. 987/2009
21
Regulas Nr. 987/2009 14. pantā paredzēts:
“[..]
5.b   Nosakot piemērojamos tiesību aktus saskaņā ar [Regulas Nr. 883/2004] 13. pantu, neņem vērā nenozīmīgas darbības. Visos gadījumos, uz ko attiecas šis pants, piemēro [šīs] regulas 16. pantu.
[..]
8.   Piemērojot [Regulas Nr. 883/2004] 13. panta 1. un 2. punktu, ar frāzi “veic būtisku savas darbības daļu” dalībvalstī saprot, ka nodarbināta vai pašnodarbināta persona veic kvantitatīvi būtisku visu darbību daļu šajā dalībvalstī, neņemot vērā to, vai tā ir lielākā daļa no šīm darbībām.
Lai noteiktu, vai būtisku darbību daļu veic dalībvalstī, ņem vērā šādus indikatīvus kritērijus:
a)
[..]
b)
pašnodarbinātas darbības gadījumā – apgrozījumu, darba laiku, sniegto pakalpojumu skaitu un/vai ienākumus.
Saskaņā ar vispārēju novērtējumu mazāk nekā 25 % no minētajiem kritērijiem norāda, ka būtisku visu darbību daļu neveic attiecīgajā dalībvalstī.
9.   Piemērojot [Regulas Nr. 883/2004] 13. panta 2. punkta b) apakšpunktu, pašnodarbinātas personas “darbības interešu centru” nosaka, ņemot vērā elementu kopumu, no kuriem sastāv viņa profesionālās darbības, proti, vieta, kur atrodas šīs personas darbības pastāvīgā juridiskā adrese, veikto darbību parastais raksturs un ilgums, sniegto pakalpojumu skaits, kā arī attiecīgās personas vēlmes saskaņā ar visiem apstākļiem.
[..]”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
22
2020. gada 14. aprīlī W M, kuram ir Austrijas un Lihtenšteinas pilsonība, lūdza SVS, pamatojoties uz Regulu Nr. 1408/71, izsniegt viņam E101 veidlapu, kas apliecina, ka aplūkotajā laikposmā – kurā viņš vienlaikus veica ārsta profesionālo darbību pašnodarbinātas personas statusā Austrijā, Lihtenšteinā un Šveicē attiecīgi aptuveni 19 %, 78 % un 3 % apmērā no viņa ienākumiem – uz viņu attiecās Austrijas sociālais nodrošinājums.
23
Pirms papildu profesionālās darbības pašnodarbinātas personas statusā sākšanas Šveicē 2017. gada 1. janvārī, W M vienlaikus veica pašnodarbinātas personas profesionālo darbību Lihtenšteinā un Austrijā un, tā kā viņa domicils bija Austrijā, viņam saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 14.a panta 2. punktu bija piemērojami Austrijas tiesību akti sociālā nodrošinājuma jomā.
24
Tā kā Regula Nr. 1408/71 tika aizstāta ar Regulu Nr. 883/2004, SVS attiecīgās personas pieteikumu pārkvalificēja par lūgumu saņemt A1 veidlapu, pamatojoties uz Regulām Nr. 883/2004 un Nr. 987/2009, un to ar 2020. gada 21. oktobra lēmumu noraidīja. Šis atteikums tika pamatots ar to, ka esot taisnība – attiecībās ar Lihtenšteinas Firstisti EEZ līguma dēļ un attiecībās ar Šveices Konfederāciju Nolīguma par personu brīvu pārvietošanos dēļ šīs regulas esot piemērojamas attiecīgajām trim valstīm. Tomēr šajā gadījumā neesot nolīguma, kas attiektos gan uz EEZ dalībvalstīm, gan Šveici, un tādējādi uz W M darbību aplūkotajā laikposmā būtu jāattiecina katras šīs valsts tiesību akti atsevišķi.
25
Bundesverwaltungsgericht (Federālā administratīvā tiesa, Austrija) apmierināja W M celto prasību par šo lēmumu un atzina, ka attiecīgajai personai jāizsniedz apliecinājums, kurā būtu norādīts, ka aplūkotajā laikposmā uz to attiekusies Austrijas sociālā nodrošinājuma sistēma.
26
Šī tiesa uzskatīja, ka pamatlietā aplūkotā situācija attiecībā uz Austrijā un Lihtenšteinā veikto darbību jāizvērtē, pamatojoties uz EEZ līgumu, un attiecībā uz Austrijā un Šveicē veikto darbību – pamatojoties uz Nolīgumu par personu brīvu pārvietošanos, un ka šajā ziņā bija jānosaka, vai W M profesionālā darbība Šveicē bija uzskatāma par izmaiņām Regulas Nr. 883/2004 87. panta 8. punkta izpratnē, un ka tādējādi Regula Nr. 1408/71 šajā lietā vairs nebūtu piemērojama.
27
Noslēdzot izvērtējumu, minētā tiesa, no vienas puses, saistībā ar EEZ līgumu atzina, ka atbilstoši Regulas Nr. 1408/71 14.a pantam W M bija piemērojami Austrijas tiesību akti sociālā nodrošinājuma jomā attiecībā uz minētajās valstīs veikto profesionālo darbību. Šīs tiesas ieskatā vienlaicīgas papildu profesionālās darbības veikšanai Šveicē nebija nozīmes no šī līguma viedokļa un tātad tā neradīja izmaiņas attiecībā uz atbilstīgo situāciju Regulas Nr. 883/2004 87. panta 8. punkta izpratnē. No otras puses, saistībā ar Nolīgumu par personu brīvu pārvietošanos tā atzina, ka atbilstoši Regulas Nr. 883/2004 13. pantam W M bija piemērojami arī Austrijas sociālā nodrošinājuma tiesību akti, jo Austrijā, kur viņš dzīvoja, viņš veica būtisku savas profesionālās darbības daļu.
28
Verwaltungsgerichtshof (Augstākā administratīvā tiesa, Austrija), kurā SVS par šo nolēmumu iesniedza revīzijas sūdzību (Revision), atgādina, ka to tiesību aktu sociālā nodrošinājuma jomā noteikšana, kas piemērojami Savienības pilsonim, ir regulēta Regulā Nr. 883/2004 kopsakarā ar Regulu Nr. 987/2009. Kā norāda šī tiesa, šīs regulas atbilstoši nolīgumiem ir piemērojamas attiecībās ar citām valstīm, konkrēti EEZ valstīm, tostarp Lihtenšteinas Firstisti, saskaņā ar EEZ līgumu un Šveices Konfederāciju – saskaņā ar Nolīgumu par personu brīvu pārvietošanos.
29
Iesniedzējtiesa pauž šaubas par to, ka pieeja – saskaņā ar kuru, aplūkojot gan EEZ līgumu, gan Nolīgumu par personu brīvu pārvietošanos, atsevišķi tiek izvērtēts, kuri atbilstoši Regulās Nr. 1408/71 un Nr. 883/2004 paredzētajiem noteikumiem ir piemērojamie tiesību akti sociālā nodrošinājuma jomā, – atbilst Regulas Nr. 1408/71 13. panta 1. punktā un Regulas Nr. 883/2004 11. pantā noteiktajam principam par tikai vienas valsts tiesību aktu piemērošanu. Nevarot izslēgt, ka šāds atsevišķs izvērtējums citos apstākļos nekā pamatlietā aplūkotie var izraisīt to, ka vienai un tai pašai personai un attiecībā uz vienu un to pašu laikposmu līdztektus ir piemērojami dažādi tiesību akti. Tādējādi šī tiesa uzskata par nepieciešamu uzdot Tiesai jautājumu, vai Regulas Nr. 1408/71 un Nr. 883/2004 ir piemērojamas tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā, un apstiprinošas atbildes gadījumā – kā tās būtu jāpiemēro.
30
Ja Tiesa uzskatītu, ka šīs regulas šajā gadījumā ir piemērojamas, iesniedzējtiesa turklāt jautā par Regulas Nr. 883/2004 87. panta 8. punktā paredzētā pārejas noteikuma interpretāciju tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā.
31
Iesniedzējtiesa norāda, ka pirms aplūkotā laikposma un papildu profesionālās darbības sākšanas Šveicē W M, kurš vienlaikus veica darbību pašnodarbinātas personas statusā Austrijā un Lihtenšteinā, ņemot vērā, ka viņa domicils bija Austrijā, atbilstoši Regulas Nr. 1408/71 14.a panta 2. punktam bija piemērojami Austrijas tiesību akti. Regulas Nr. 883/2004, ar kuru aizstāta Regula Nr. 1408/71, 13. panta 2. punktā paredzēts, ka gadījumā, ja darbība pašnodarbinātas personas statusā tiek veikta vairākās dalībvalstīs, dzīvesvietas dalībvalsts tiesību aktus piemēro tikai tad, ja tur tiek veikta arī būtiska darbības daļa, un ka tad, ja tā nav, piemērojami ir tās dalībvalsts tiesību akti, kurā atrodas attiecīgās personas darbības interešu centrs. Tādējādi, ņemot vērā, ka būtiska W M darbības daļa tika veikta Lihtenšteinā, aplūkotajā laikposmā viņam būtu bijis jābūt piemērojamiem Lihtenšteinas tiesību aktiem. Tomēr atbilstoši Regulas Nr. 883/2004 87. panta 8. punktam attiecīgajai personai joprojām esot bijuši piemērojami Austrijas tiesību aktiem sociālā nodrošinājuma jomā, jo tās situācija pēc šīs regulas stāšanās spēkā esot palikusi nemainīga.
32
Iesniedzējtiesai būtībā nav skaidrs, vai apstāklis, ka W M – kas jau veic profesionālo darbību divās valstīs, no kurām viena ir Savienības dalībvalsts un otra – EBTA valsts, kas ir EEZ līguma līgumslēdzēja puse, – sāk maznozīmīgu papildu profesionālo darbību trešajā valstī, proti, Šveices Konfederācijā, uzskatāms par izmaiņām “atbilstīgajā situācijā” Regulas Nr. 883/2004 87. panta 8. punkta izpratnē.
33
Šādos apstākļos Verwaltungsgerichtshof (Augstākā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai situācijā, kad Savienības pilsonis profesionālo darbību vienlaikus veic Savienības dalībvalstī, EEZ‑EBTA valstī (Lihtenšteinā) un Šveicē, ir piemērojamas Savienības tiesību normas par piemērojamo tiesību aktu noteikšanu sociālā nodrošinājuma jomā saskaņā ar [Regulu Nr. 883/2004], skatot to kopsakarā ar [Regulu Nr. 987/2009]?
Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:
2.
Vai [Regula Nr. 883/2004], skatot to kopsakarā ar [Regulu Nr. 987/2009], šādā gadījumā ir jāpiemēro tā, ka sociālā nodrošinājuma tiesību aktu piemērojamība ir jāvērtē atsevišķi, no vienas puses, attiecībās starp ES dalībvalsti un EEZ‑EBTA valsti un, no otras puses, attiecībās starp ES dalībvalsti un Šveici, un attiecīgi katrā gadījumā ir jāizsniedz atsevišķs apliecinājums par piemērojamiem tiesību aktiem?
3)
Vai ir izmainījusies “atbilstīgā situācija” [Regulas Nr. 883/2004] 87. panta 8. punkta izpratnē, ja profesionālā darbība tiek uzsākta vēl vienā valstī, uz kuru attiecas minētā regula, pat tad, ja no tā neizriet izmaiņas piemērojamajos tiesību aktos ne saskaņā ar [Regulu Nr. 883/2004], ne [Regulu Nr. 1408/71] un ja šī darbība apjoma ziņā ir tik nenozīmīga, ka tā rada tikai aptuveni 3 % no kopējiem ienākumiem?
Vai šajā ziņā ir nozīme tam, vai otrā jautājuma izpratnē koordinēšana divpusējās attiecībās ir jāveic atsevišķi starp iepriekš iesaistītajām valstīm, no vienas puses, un starp vienu no iepriekš iesaistītajām valstīm un “nākamo” valsti, no otras puses?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
34
Ar trim prejudiciālajiem jautājumiem, kuri jāizvērtē kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regula Nr. 1408/71 un Regula Nr. 883/2004 kopsakarā ar Regulu Nr. 987/2009 jāinterpretē tādējādi, ka tās ir piemērojamas situācijā, kad Savienības pilsonis, kurš vienlaikus veic darbību pašnodarbinātas personas statusā Savienības dalībvalstī un EBTA valstī, kas ir EEZ līguma līgumslēdzēja puse, sāk papildu profesionālo darbību pašnodarbinātas personas statusā Šveicē. Apstiprinošas atbildes gadījumā iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai tiesību akti sociālā nodrošinājuma jomā, kuri saskaņā ar šīm regulām piemērojami šādā situācijā, jānosaka atsevišķi, proti, no vienas puses, balstoties uz EEZ līgumu, attiecībās starp dalībvalsti un EBTA valsti, kas ir EEZ līguma līgumslēdzēja puse, un, no otras puses, balstoties uz Nolīgumu par personu brīvu pārvietošanos, attiecībās starp Savienības dalībvalsti un Šveices Konfederāciju.
35
Uzreiz jāatgādina, ka EEZ līguma 28.–30. pantā, kā arī tā VI pielikumā (Sociālais nodrošinājums) paredzēts, ka Regulas Nr. 883/2004 un Nr. 987/2009 ir piemērojamas situācijās, kurās iesaistītas Savienības dalībvalstis un Lihtenšteinas Firstiste. Tāpat Nolīgumā par personu brīvu pārvietošanos, konkrētāk tā 8. pantā un II pielikumā, paredzēts, ka šīs regulas piemērojamas situācijās, kurās iesaistītas Savienības dalībvalstis un Šveices Konfederācija.
36
No tā izriet, ka Regulas Nr. 883/2004 un Nr. 987/2009 piemērojamas tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā, kad Savienības pilsonis, kas vienlaikus veic profesionālo darbību pašnodarbinātas personas statusā Austrijā un Lihtenšteinā, papildus sāk profesionālo darbību pašnodarbinātas personas statusā Šveicē.
37
Jebkāda pretēja interpretācija liegtu Savienības pilsonim izmantot tiesības, kas viņam izriet no Regulas Nr. 883/2004 un Regulas Nr. 987/2009, un tādējādi radītu viņam neizdevīgāku stāvokli tikai tāpēc vien, ka viņš īstenojis savas tiesības uz brīvu pārvietošanos ne tikai Lihtenšteinā, bet arī Šveicē.
38
Taču no Tiesas judikatūras izriet, ka ar Nolīgumu par personu brīvu pārvietošanos garantētā personu brīva pārvietošanās tiktu traucēta, ja kādas līgumslēdzējas puses valstspiederīgais atrastos neizdevīgākā stāvoklī savā izcelsmes valstī tikai tāpēc vien, ka viņš īstenojis savas tiesības uz brīvu pārvietošanos (spriedums, 2019. gada 26. februāris, Wächtler, C‑581/17, EU:C:2019:138, 53. punkts). Ar šādu interpretāciju arī nebūtu ievērots fakts, ka EEZ līgums ļauj Islandes, Lihtenšteinas un Norvēģijas valstspiederīgajiem Savienības teritorijā atsaukties uz tiesībām, kas viņiem izriet no Regulām Nr. 883/2004 un Nr. 987/2009, bet vienlaikus arī ir labvēlīgs dalībvalstu pilsoņiem, kuri var atsaukties uz šīm tiesībām minētajās valstīs (spriedums, 2013. gada 26. septembris, Apvienotā Karaliste/Padome, C‑431/11, EU:C:2013:589, 55. punkts).
39
Papildus tam jānorāda, ka Regulu Nr. 883/2004 un Nr. 987/2009 piemērošana tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā, kas skar trīs dažādas valstis, mazina risku, ka attiecīgajai personai varētu būt vienlaikus piemērojami vairāku valstu tiesību akti sociālā nodrošinājuma jomā, jo atbilstoši šajās regulās izmantotajam principam par tikai vienas valsts tiesību aktu piemērošanu, uz personām, kurām piemērojamas minētās regulas, jāattiecina tikai vienas dalībvalsts tiesību akti, un tas tā ir tāpēc, lai izvairītos no sarežģījumiem, kas var rasties no vienlaicīgas vairāku valstu tiesību aktu piemērošanas, un novērstu sarežģījumus, kuri personām, kas pārvietojas Savienībā, EBTA valstīs, kuras ir EEZ līguma līgumslēdzējas puses, un Šveicē, rastos no piemērojamo tiesību aktu daļējas vai pilnīgas pārklāšanās (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2019. gada 6. jūnijs, V, C‑33/18, EU:C:2019:470, 42. punkts, kā arī 2022. gada 13. oktobris, Raad van bestuur van de Sociale verzekeringbank (Starplaiki starp pagaidu darba aģentūras darba norīkojumiem), C‑713/20, EU:C:2022:782, 39. punkts)
40
Attiecībā uz Regulu Nr. 883/2004 un Nr. 987/2009 īstenošanas kārtību tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā jākonstatē – tā kā šīs regulas ir piemērojamas, pamatojoties uz diviem atšķirīgiem juridiskajiem pamatiem, proti, EEZ līgumu un Nolīgumu par personu brīvu pārvietošanos, loģiski, ka ieinteresētajai personai aplūkotajā laikposmā piemērojamo tiesību aktu sociālā nodrošinājuma jomā noteikšanai ir jāatspoguļo šī dihotomija.
41
Tādējādi šajā gadījumā minētās regulas jāpiemēro atsevišķi, proti, no vienas puses, attiecībās starp Austrijas Republiku un Lihtenšteinas Firstisti, balstoties uz EEZ līgumu, kā tas jau bija pirms ieinteresētā persona sāka veikt papildu profesionālo darbību pašnodarbinātas personas statusā Šveicē, un, no otras puses, attiecībās starp Austrijas Republiku un Šveices Konfederāciju – balstoties uz Nolīgumu par personu brīvu pārvietošanos.
42
Pirmkārt, attiecībā uz EEZ līgumu, kurā it īpaši regulētas situācijas, kur iesaistītas Austrijas Republika un Lihtenšteinas Firstiste, Regulas Nr. 883/2004 13. panta 2. punkta a) apakšpunktā noteikts, ka dzīvesvietas dalībvalsts tiesību akti uz konkrēto personu attiecas tikai tad, ja tā tur veic būtisku savas darbības daļu. Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punktā precizēts, ka, piemērojot Regulas Nr. 883/2004 13. panta 1. un 2. punktu, ar frāzi “veic būtisku savas darbības daļu” dalībvalstī saprot, ka nodarbināta vai pašnodarbināta persona veic kvantitatīvi būtisku visu darbību daļu šajā dalībvalstī, neņemot vērā to, vai tā ir lielākā daļa no šīm darbībām. Lai noteiktu, vai būtiska darbības daļa tiek veikta dalībvalstī, pašnodarbinātas darbības gadījumā ņem vērā apgrozījumu, darba laiku, sniegto pakalpojumu skaitu un/vai ienākumus. Saskaņā ar vispārēju novērtējumu mazāk nekā 25 % no minētajiem kritērijiem norāda, ka būtisku visu darbību daļu neveic attiecīgajā dalībvalstī.
43
No iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka aplūkotajā laikposmā W M vienlaikus veica profesionālo darbību Austrijā un Lihtenšteinā attiecīgi 19 % un 78 % apmērā no saviem ienākumiem. Tādējādi attiecīgās personas veiktā profesionālā darbība aplūkotajā laikposmā dalībvalstī, kurā tā dzīvoja, proti, Austrijas Republikā, veidoja mazāk nekā 25 % no tās ienākumiem. Tātad nevar atzīt, ka viņš tajā laikā veica būtisku savas darbības daļu šajā dalībvalstī.
44
Regulas Nr. 883/2004 13. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzēts, ka tad, ja attiecīgā persona nedzīvo dalībvalstī, kurā tā veic būtisku savas darbības daļu, uz to attiecas tās dalībvalsts tiesību akti, kurā atrodas tās darbības interešu centrs. Saskaņā ar Regulas Nr. 987/2009 14. panta 9. punktu pašnodarbinātas personas “darbības interešu centru” minētā 13. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē nosaka, ņemot vērā elementu kopumu, no kuriem sastāv viņa profesionālās darbības, proti, vieta, kur atrodas šīs personas darbības pastāvīgā juridiskā adrese, veikto darbību parastais raksturs un ilgums, sniegto pakalpojumu skaits, kā arī attiecīgās personas vēlmes saskaņā ar visiem apstākļiem.
45
Tā kā aplūkotajā laikposmā W M lielāko daļu savas profesionālās darbības veica Lihtenšteinā, jo viņa darbības interešu centrs atradās šajā valstī, viņam atbilstoši Regulas Nr. 883/2004 13. panta 2. punkta b) apakšpunktam kopsakarā ar Regulas Nr. 987/2009 14. panta 9. punktu aplūkotajā laikposmā bija jābūt piemērojamiem Lihtenšteinas tiesību aktiem sociālā nodrošinājuma jomā.
46
Tāpēc šajā laikposmā uz W M principā attiecās citas, nevis tās dalībvalsts tiesību akti, kas viņam bija piemērojami saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 II sadaļu, proti, Austrijas tiesību akti sociālā nodrošinājuma jomā.
47
Tomēr jānorāda, ka šādā situācijā Regulas Nr. 883/2004 87. panta 8. punktā paredzēts, ka tiesību aktus sociālā nodrošinājuma jomā, kas piemērojami saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 II sadaļu, turpina piemērot, ja atbilstīgā situācija palikusi nemainīga, bet jebkurā gadījumā ne ilgāk kā 10 gadus pēc Regulas Nr. 883/2004 piemērošanas dienas.
48
Tādējādi jāpārbauda, vai aplūkotajā laikposmā atbilstīgā situācija palika nemainīga, jo tad, ja atbilde ir apstiprinoša, W M joprojām bija jābūt piemērojamiem Austrijas tiesību aktiem sociālais nodrošinājuma jomā. Šajā nolūkā konkrēti jānosaka, vai apstāklis, ka pēdējais minētais, kurš jau veica profesionālo darbību pašnodarbinātas personas statusā vienlaikus gan Savienības dalībvalstī, proti, Austrijas Republikā, gan EBTA dalībvalstī, kas ir EEZ līguma līgumslēdzēja puse, proti, Lihtenšteinas Firstistē, sāka – vienlaikus ar minētajām – papildu profesionālo darbību pašnodarbinātas personas statusā 3 % apmērā no saviem kopējiem ienākumiem Šveicē, uzskatāms par “izmaiņām atbilstīgajā situācijā” Regulas Nr. 883/2004 87. panta 8. punkta izpratnē.
49
Šajā ziņā pietiek konstatēt, kā to rakstveida apsvērumos dara Eiropas Komisija, ka EEZ līgumā, kurā citastarp regulētas attiecības starp Austrijas Republiku un Lihtenšteinas Firstisti, Šveices Konfederācija ir trešā valsts. Tāpēc attiecīgās personas profesionālās darbības veikšanai Šveicē nav nozīmes veicamajā pārbaudē.
50
No tā izriet, ka, lai gan W M aplūkotajā laikposmā veica papildu profesionālo darbību pašnodarbinātas personas statusā Šveicē, atbilstīgā situācija pirms Regulas Nr. 883/2004 stāšanās spēkā palika nemainīga. Tādējādi attiecīgajai personai atbilstoši šīs regulas 87. panta 8. punktam joprojām bija jābūt piemērojamiem Austrijas tiesību aktiem sociālā nodrošinājuma jomā.
51
Otrkārt, attiecībā uz Nolīgumu par personu brīvu pārvietošanos, kurā citastarp regulētas situācijas, kur iesaistīta Austrijas Republika un Šveices Konfederācija, jānorāda, ka šajā gadījumā W M aplūkotajā laikposmā vienlaikus veica profesionālo darbību pašnodarbinātas personas statusā Austrijā un Šveicē attiecīgi aptuveni 19 % un 3 % apmērā no saviem ienākumiem. Lai gan attiecīgā persona lielāko daļu savas profesionālās darbības veica Austrijā, kur tā dzīvoja, tomēr šī darbība veidoja mazāk nekā 25 % no tās ienākumiem. Tādējādi W M atbilstoši Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punktam nevarēja tikt piemērots Regulas Nr. 883/2004 13. panta 2. punkta a) apakšpunkts, bet saskaņā ar šīs regulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunktu viņam bija jāpiemēro tās dalībvalsts tiesību akti, kurā atradās viņa darbības interešu centrs.
52
Tā kā aplūkotajā laikposmā W M dzīvoja Austrijā un tur no Nolīguma par personu brīvu pārvietošanos viedokļa veica lielāko daļu savas darbības, attiecīgās personas darbības interešu centrs bija Austrijā. Līdz ar to W M bija jābūt piemērojamiem Austrijas tiesību aktiem sociālā nodrošinājuma jomā.
53
Šo secinājumu nevar atspēkot apstāklis, ka aplūkotajā laikposmā attiecīgā persona līdztekus veica arī profesionālo darbību pašnodarbinātas personas statusā Lihtenšteinā 78 % apmērā no tās ienākumiem. Kā rakstveida apsvērumos uzsvērusi Komisija, šim apstāklim no Nolīguma par personu brīvu pārvietošanos viedokļa nav nozīmes, jo šajā nolīgumā Lihtenšteinas Firstiste ir trešā valsts.
54
No tā izriet, ka saskaņā ar atbilstošajām Regulas Nr. 1408/71 un Regulas Nr. 883/2004 normām, kas piemērojamas pamatlietā aplūkotajā situācijā saskaņā ar EEZ līgumu un Nolīgumu par personu brīvu pārvietošanos, kuri jāizvērtē atsevišķi, W M aplūkotajā laikposmā ir piemērojami vieni un tie paši tiesību akti sociālā nodrošinājuma jomā, proti, Austrijas tiesību akti, un tādējādi kompetentajām iestādēm jāizsniedz tikai viens apliecinājums.
55
Līdz ar to uz uzdotajiem jautājumiem jāatbild, ka Regula Nr. 1408/71 un Regula Nr. 883/2004 kopsakarā ar Regulu Nr. 987/2009 jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar EEZ līgumu un Nolīgumu par personu brīvu pārvietošanos tās ir piemērojamas situācijā, kad Savienības pilsonis, kurš vienlaikus veic darbību pašnodarbinātas personas statusā Savienības dalībvalstī un EBTA valstī, kas ir EEZ līguma līgumslēdzēja puse, sāk papildu profesionālo darbību pašnodarbinātas personas statusā Šveicē. Saskaņā ar atbilstošajām šo regulu normām piemērojamie tiesību akti sociālā nodrošinājuma jomā jānosaka atsevišķi, aplūkojot gan EEZ līgumu, gan Nolīgumu par personu brīvu pārvietošanos.
Par tiesāšanās izdevumiem
56
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (septītā palāta) nospriež:
Padomes Regula (EEK) Nr. 1408/71 (1971. gada 14. jūnijs) par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Regulu (EK) Nr. 631/2004, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 22. maija Regulu (ES) Nr. 465/2012, to lasot kopsakarā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 987/2009 (2009. gada 16. septembris), ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 22. maija Regulu (ES) Nr. 465/2012,
jāinterpretē tādējādi, ka
saskaņā ar 1992. gada 2. maija Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu, kurā grozījumi izdarīti ar Nolīgumu par Bulgārijas Republikas un Rumānijas dalību Eiropas Ekonomikas zonā, un Luksemburgā 1999. gada 21. jūnijā parakstīto Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos tās ir piemērojamas situācijā, kad Savienības pilsonis, kurš vienlaikus veic darbību pašnodarbinātas personas statusā Savienības dalībvalstī un Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācijas valstī, kas ir Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu līgumslēdzēja puse, sāk papildu profesionālo darbību pašnodarbinātas personas statusā Šveicē. Saskaņā ar atbilstošajām šo regulu normām piemērojamie tiesību akti sociālā nodrošinājuma jomā jānosaka atsevišķi, aplūkojot gan Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu, gan Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.