62020CJ0350_RES
Lieta C‑350/20
O.D. u.c.
pret
Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)
(Corte costituzionale lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (virspalāta) 2021. gada 2. septembra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2011/98/ES – Vienotu atļauju saņēmušo trešo valstu darba ņēmēju tiesības – 12. pants – Tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi – Sociālais nodrošinājums – Regula (EK) Nr. 883/2004 – Sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinācija – 3. pants – Maternitātes un paternitātes pabalsti – Ģimenes pabalsti – Dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar kuru no bērna piedzimšanas pabalsta un maternitātes pabalsta saņemšanas ir izslēgti trešo valstu valstspiederīgie ar vienotu atļauju
Prejudiciāli jautājumi – Pieņemamība – Robežas – Acīmredzami neatbilstoši jautājumi un hipotētiski jautājumi, kuri uzdoti kontekstā, kas neļauj sniegt noderīgu atbildi – Fakti pirms iesniedzējtiesas nolēmumā minētās direktīvas transponēšanas termiņa beigām – Lūgums, ko iesniegusi tiesa, kura lemj par valsts tiesību normu atbilstību konstitūcijai, ņemot vērā Savienības tiesības – Tās nolēmuma “erga omnes” iedarbība – Lūguma pieņemamība
(LESD 267. pants)
(skat. 39., 40. un 42. punktu)
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Imigrācijas politika – Vienota pieteikšanās procedūra, lai trešo valstu valstspiederīgajiem izsniegtu vienotu uzturēšanās un darba atļauju dalībvalsts teritorijā – Direktīva 2011/98 – Piemērošanas joma
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 34. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regula Nr. 883/2004; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/98 31. apsvērums un 12. panta 1. punkta e) apakšpunkts)
(skat. 44.–47. punktu)
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Imigrācijas politika – Vienota pieteikšanās procedūra, lai trešo valstu valstspiederīgajiem izsniegtu vienotu uzturēšanās un darba atļauju dalībvalsts teritorijā – Direktīva 2011/98 – Tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi – Valsts tiesiskais regulējums, ar ko šajā direktīvā minētie trešo valstu valstspiederīgie ir izslēgti no bērna piedzimšanas un maternitātes pabalstu saņemšanas – Nepieļaujamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 883/2004 3. panta 1. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/98 24. apsvērums, 3. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 12. panta 1. punkta e) apakšpunkts un 2. punkta b) apakšpunkts)
(skat. 51. un 63.– 66. punktu un rezolutīvo daļu)
Sociālais nodrošinājums – Migrējoši darba ņēmēji – Savienības tiesiskais regulējums – Materiālā piemērošanas joma – Ģimenes pabalsti – Jēdziens – Bērna piedzimšanas pabalsts – Iekļaušana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 883/2004 1. panta z) punkts un 3. panta 1. punkta j) apakšpunkts)
(skat. 57.–60. punktu)
Sociālais nodrošinājums – Migrējoši darba ņēmēji – Savienības tiesiskais regulējums – Materiālā piemērošanas joma – Sociālā nodrošinājuma pabalsti – Jēdziens – Maternitātes pabalsts – Iekļaušana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 883/2004 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
(skat. 61. un 62. punktu)
Rezumējums
Trešo valstu valstspiederīgajiem, kuriem ir saskaņā ar Itālijas tiesību aktiem, ar ko transponēta Savienības direktīva, iegūta vienota darba atļauja, ir tiesības saņemt Itālijas tiesiskajā regulējumā paredzēto bērna piedzimšanas pabalstu un maternitātes pabalstu.
Itālijas iestādes atteicās piešķirt bērna piedzimšanas pabalstu un maternitātes pabalstu vairākiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri likumīgi uzturas Itālijā un kuriem ir saskaņā ar Itālijas tiesību aktiem, ar ko transponēta Direktīva 2011/98 (
1
), iegūta vienota darba atļauja. Šis atteikums tika pamatots ar to, ka pretēji Likumā Nr. 190/2014 un Likumdošanas dekrētā Nr. 151/2001 paredzētajām prasībām šīm personām nav pastāvīgā iedzīvotāja statusa.
Saskaņā ar Likumu Nr. 190/2014, ar ko ir ieviests bērna piedzimšanas pabalsts par katru piedzimušu vai adoptētu bērnu, pabalsts ik mēnesi tiek izmaksāts Itālijas pilsoņiem, citu dalībvalstu valstspiederīgajiem, kā arī trešo valstu valstspiederīgajiem, kuriem ir pastāvīgā iedzīvotāja statuss, lai veicinātu dzimstību un palīdzētu segt ar to saistītos izdevumus. Ar Likumdošanas dekrētu Nr. 151/2001 maternitātes pabalstu piešķir par katru bērnu, kurš dzimis 2001. gada 1. janvārī vai vēlāk, vai par katru nepilngadīgo, kurš ir ievietots ģimenē adopcijas nolūkā vai adoptēts bez iepriekšējas ievietošanas ģimenē, sievietēm, kuras dzīvo Itālijā un kuras ir šīs dalībvalsts vai citas Savienības dalībvalsts valstspiederīgās vai kurām ir pastāvīgās iedzīvotājas statuss.
Attiecīgie trešo valstu valstspiederīgie apstrīdēja šo atteikumu Itālijas tiesās. Šajos strīdos Corte suprema di cassazione (Augstākā kasācijas tiesa, Itālija), uzskatot, ka ar bērna piedzimšanas pabalsta sistēmu tiek pārkāptas tostarp vairākas Itālijas konstitūcijas normas, vērsās Corte costituzionale (Konstitucionālā tiesa, Itālija) ar jautājumiem par Likuma Nr. 190/2014 atbilstību konstitūcijai, jo šajā likumā pabalsta piešķiršana trešo valstu valstspiederīgajiem ir pakļauta nosacījumam, ka viņiem ir jābūt pastāvīgā iedzīvotāja statusam. Šo pašu iemeslu dēļ pēdējai minētajai tiesai tika uzdots jautājums arī par to, vai Likumdošanas dekrēts Nr. 151/2001 par maternitātes pabalstu atbilst konstitūcijai.
Uzskatot, ka Itālijas konstitūcijā nodrošinātais patvaļīgas diskriminācijas aizliegums un maternitātes un bērnu aizsardzība ir jāinterpretē, ņemot vērā Savienības tiesībās sniegtās saistošās norādes, Konstitucionālā tiesa lūdza Tiesu precizēt Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 34. pantā atzīto tiesību uz piekļuvi sociālā nodrošinājuma pabalstiem un tiesību uz vienlīdzīgu attieksmi sociālā nodrošinājuma jomā, kas trešo valstu valstspiederīgajiem (
2
) ir garantētas Direktīvas 2011/98 12. panta 1. punkta e) apakšpunktā, tvērumu.
Virspalātā pasludinātajā spriedumā Tiesa apstiprina, ka trešo valstu valstspiederīgajiem, kuriem ir vienotā atļauja, ir tiesības saskaņā ar Direktīvas 2011/98 12. panta 1. punkta e) apakšpunktu saņemt Itālijas tiesiskajā regulējumā paredzēto bērna piedzimšanas pabalstu un maternitātes pabalstu.
Tiesas vērtējums
Pirmkārt, Tiesa precizē – ņemot vērā, ka Direktīvas 2011/98 12. panta 1. punkta e) apakšpunktā ir konkretizētas Hartas 34. panta 1. un 2. punktā paredzētās tiesības uz piekļuvi sociālā nodrošinājuma pabalstiem, jautājums par Itālijas tiesiskā regulējuma atbilstību Savienības tiesībām ir jāizvērtē, ņemot vērā tikai šo direktīvu.
Otrkārt, tā kā šīs direktīvas normas, kurā ir atsauce uz Regulu Nr. 883/2004 (
3
), piemērošanas jomu nosaka pēdējā minētā, Tiesa pārbauda, vai attiecīgais bērna piedzimšanas pabalsts un maternitātes pabalsts ir pabalsti, kuri ietilpst šīs regulas 3. panta 1. punktā uzskaitītajās sociālā nodrošinājuma jomās.
Attiecībā uz bērna piedzimšanas pabalstu Tiesa atzīmē, ka šis pabalsts tiek automātiski piešķirts mājsaimniecībām, kuras atbilst noteiktiem likumā paredzētiem objektīviem kritērijiem, bez individuāla un diskrecionāra pieteikuma iesniedzēja personisko vajadzību izvērtējuma. Tādējādi runa ir par naudas pabalstu, kas it īpaši ir paredzēts, lai samazinātu izmaksas par aprūpi jaundzimušam vai adoptētam bērnam, izmantojot valsts atbalstu ģimenes budžetam. Tiesa no tā secina, ka šis pabalsts ir ģimenes pabalsts Regulas Nr. 883/2004 3. panta 1. punkta j) apakšpunkta izpratnē.
Attiecībā uz maternitātes pabalstu Tiesa norāda, ka tas tiek piešķirts vai atteikts, ievērojot ne tikai to, ka [mātei] nav ar darba attiecībām vai brīvās profesijas īstenošanu saistīta maternitātes pabalsta, bet ņemot vērā arī mājsaimniecības, pie kuras pieder māte, ienākumus, pamatojoties uz objektīvu un likumā noteiktu kritēriju, proti, ekonomiskās situācijas rādītāju, un kompetentā iestāde nedrīkst ņemt vērā citus personiskus apstākļus. Turklāt šis pabalsts attiecas uz Regulas Nr. 883/2004 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā minēto sociālā nodrošinājuma jomu.
Tiesa secina, ka bērna piedzimšanas pabalsts un maternitātes pabalsts ietilpst sociālā nodrošinājuma jomās, attiecībā uz kurām Direktīvas 2011/98 3. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā minētajiem trešo valstu pilsoņiem ir šajā direktīvā paredzētās tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi.
Ņemot vērā, ka Itālija nav izmantojusi direktīvā dalībvalstīm paredzēto iespēju ierobežot vienlīdzīgu attieksmi (
4
), Tiesa uzskata, ka valsts tiesiskais regulējums, ar ko no minēto pabalstu saņemšanas ir izslēgti šie trešo valstu valstspiederīgie, nav saderīgs ar šīs direktīvas 12. panta 1. punkta e) apakšpunktu.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/98/ES (2011. gada 13. decembris) par vienotu pieteikšanās procedūru, lai trešo valstu valstspiederīgajiem izsniegtu vienotu uzturēšanās un darba atļauju dalībvalsts teritorijā, un par vienotu tiesību kopumu trešo valstu darba ņēmējiem, kuri kādā dalībvalstī uzturas likumīgi (OV 2011, L 343, 1. lpp.).
(
2
)	Šie darba ņēmēji ir tie, uz kuriem attiecas minētās direktīvas 3. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts, proti, pirmkārt, trešo valstu valstspiederīgie, kuri ir uzņemti dalībvalstī tādiem nolūkiem, kas nav saistīti ar darbu, kuri drīkst strādāt un kuriem ir pastāvīgās uzturēšanās atļauja saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1030/2002 (2002. gada 13. jūnijs), ar ko nosaka vienotu uzturēšanās atļauju formu trešo valstu pilsoņiem (OV 2002, L 157, 1. lpp.), un, otrkārt, trešo valstu valstspiederīgie, kuri ir uzņemti dalībvalstī darba nolūkā.
(
3
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2004, L 166, 1. lpp.).
(
4
)	Šī iespēja ir paredzēta Direktīvas 2011/98 12. panta 2. punkta b) apakšpunktā.