62022TJ0307_RES
Lieta T‑307/22
A2B Connect BV u.c.
pret
Eiropas Savienības Padomi
Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2025. gada 26. marta spriedums
Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā – Dažu plašsaziņas līdzekļu satura pārraidīšanas pagaidu aizliegums un atļauju apturēšana – Pagaidu aizliegums reklamēt preces vai pakalpojumus konkrētu plašsaziņas līdzekļu veidotajā vai pārraidītajā saturā – Padomes kompetence – Vārda un informācijas brīvība – Samērīgums – Pienākums norādīt pamatojumu
Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Ukrainā – Pagaidu aizliegums pārraidīt noteiktu plašsaziņas līdzekļu saturu – Aizliegums reklamēt preces vai pakalpojumus konkrētu plašsaziņas līdzekļu veidotajā vai pārraidītajā saturā – Tiesiskuma kontrole tiesā – Apjoms – Vispārpiemērojama tiesību norma, kas attiecas uz individuālu ierobežojošu pasākumu – Iekļaušana
(LES 24. panta 1. punkts, 29. un 40. pants; LESD 263. panta ceturtā daļa un 275. panta otrā daļa; Padomes Lēmuma 2014/512/KĀDP, kurā grozījumi izdarīti ar Lēmumiem (KĀDP) 2022/351 un (KĀDP) 2022/884, 4.g panta 1. un 3. punkts; Padomes Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. un 3. punkts, Padomes Regula 2022/350 un 2022/879)
(skat. 23.–33. punktu)
Iestāžu akti – Lēmumi – Īpaši noteikumi par kopējo ārpolitiku un drošības politiku (KĀDP) – Savienības kompetence KĀDP jomā – Tvērums – Lēmumi, kuros ir paredzēti pasākumi, kas var tieši mainīt privātpersonu tiesisko stāvokli – Iekļaušana – Padomes noteikts ierobežojošo pasākumu priekšmets – Pagaidu aizliegums pārraidīt noteiktu plašsaziņas līdzekļu saturu – Pieļaujamība – Aizliegums reklamēt preces vai pakalpojumus konkrētu plašsaziņas līdzekļu veidotajā vai pārraidītajā saturā – Pilnvaras pieņemt sankcijas, kas piešķirtas valsts regulatīvai iestādei – Ietekmes neesamība
(LES 24. panta 1. punkts, 29. un 40. pants; LESD 263. panta ceturtā daļa un 275. panta otrā daļa; Padomes Lēmuma 2014/512/KĀDP, kurā grozījumi izdarīti ar Lēmumiem (KĀDP) 2022/351 un (KĀDP) 2022/884, 4.g panta 1. un 3. punkts; Padomes Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. un 3. punkts, Padomes Regula 2022/350 un 2022/879)
(skat. 44.–54. punktu)
Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Ukrainā – Pagaidu aizliegums pārraidīt noteiktu plašsaziņas līdzekļu saturu – Aizliegums reklamēt preces vai pakalpojumus konkrētu plašsaziņas līdzekļu veidotajā vai pārraidītajā saturā – Tiesiskuma kontrole tiesā – Tvērums – Atcelšanas prasība – Reglamentējošs akts, ar kuru īsteno Savienības lēmumu, kas pieņemts kopējās ārpolitikas un drošības politikas jomā – Savienības tiesu kompetence – Iekļaušana
(LESD 215. pants; Padomes Regula Nr. 833/2014, 2022/350 un 2022/879)
(skat. 61. un 62. punktu)
Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Tvērums – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ukrainā – Pagaidu aizliegums pārraidīt noteiktu plašsaziņas līdzekļu saturu – Aizliegums reklamēt preces vai pakalpojumus konkrētu plašsaziņas līdzekļu veidotajā vai pārraidītajā saturā – Vispārpiemērojami akti – Tāda pamatojuma pieļaujamība, kurā norādīta vienīgi vispārējā situācija, kā rezultātā pieņemts akts un vispārējie mērķi, kurus ar to paredz sasniegt
(LES 29. pants; LESD 215. pants un 296. panta otrā daļa; Padomes Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. un 3. punkts, Padomes Regula 2022/350 un 2022/879)
(skat. 70.–73., 76.–81. un 85. punktu)
Pamattiesības – Vārda brīvība – Nostiprināšana gan Pamattiesību hartā, gan Eiropas Cilvēktiesību konvencijā – Vienāda nozīme un piemērojamība – Hartā paredzētais aizsardzības līmenis, ar ko netiek pārkāpts minētajā konvencijā paredzētais aizsardzības līmenis
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 11. pants)
(skat. 102., 103. un 105.–107. punktu)
Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Ukrainā – Pagaidu aizliegums pārraidīt noteiktu plašsaziņas līdzekļu saturu – Aizliegums reklamēt preces vai pakalpojumus konkrētu plašsaziņas līdzekļu veidotajā vai pārraidītajā saturā – Tiesību uz vārda brīvību ierobežojumi – Pieļaujamība – Nosacījums – Likumā paredzēts ierobežojums – Jēdziens – Vispārpiemērojami tiesību akti, kuru juridiskais pamats ir skaidrs un paredzams Savienības tiesībās – Iekļaušana
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 11. pants un 52. panta 1. punkts un Padomes Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. un 3. punkts, Padomes Regula 2022/350 un 2022/879)
(skat. 104. un 111.–115. punktu)
Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Ukrainā – Pagaidu aizliegums pārraidīt noteiktu plašsaziņas līdzekļu saturu – Aizliegums reklamēt preces vai pakalpojumus konkrētu plašsaziņas līdzekļu veidotajā vai pārraidītajā saturā – Tiesību uz vārda brīvību ierobežojumi – Pieļaujamība – Nosacījums – Vārda brīvības galvenās būtības ievērošana – Jēdziens – Pagaidu un atgriezeniski akti, ar kuriem šī brīvība kā tāda netiek apšaubīta – Iekļaušana
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 11. pants un 52. panta 1. punkts; Padomes Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. un 3. punkts, Padomes Regula 2022/350 un 2022/879)
(skat. 116.–118., 120. un 121. punktu)
Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Ukrainā – Pagaidu aizliegums pārraidīt noteiktu plašsaziņas līdzekļu saturu – Aizliegums reklamēt preces vai pakalpojumus konkrētu plašsaziņas līdzekļu veidotajā vai pārraidītajā saturā – Tiesību uz vārda brīvību ierobežojumi – Pieļaujamība – Nosacījums – Vispārējo interešu mērķa, ko par tādu atzinusi Savienība, īstenošana – Jēdziens – Savienības sabiedriskās kārtības un drošības aizsardzība – Starptautiskā miera un drošības saglabāšana – Iekļaušana
(LES 3. panta 1. punkts, 5. pants un 21. panta 2. punkta c) apakšpunkts; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 11. pants un 52. panta 1. punkts; Padomes Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. un 3. punkts, Padomes Regula 2022/350 un 2022/879)
(skat. 122. un 123. punktu)
Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Ukrainā – Pagaidu aizliegums pārraidīt noteiktu plašsaziņas līdzekļu saturu – Aizliegums reklamēt preces vai pakalpojumus konkrētu plašsaziņas līdzekļu veidotajā vai pārraidītajā saturā – Tiesību uz vārda brīvību ierobežojumi – Pieļaujamība – Nosacījums – Samērīguma principa ievērošana – Pārkāpums – Neesamība
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 11. pants un 52. panta 1. punkts; Padomes Regulas Nr. 833/2014 2.f panta 1. un 3. punkts, Padomes Regula 2022/350 un 2022/879)
(skat. 124.–135. punktu)
Atcelšanas prasība – Pamati – Prasības, kas vērstas pret Padomes regulām, ar kurām nosaka ierobežojošus pasākumus saistībā ar situāciju Ukrainā – Pamats, kas balstīts uz interneta pakalpojumu sniedzēja pakalpojumu lietotāju tiesību uz vārda un informācijas brīvību pārkāpumu – Attiecīgā operatora neiespējamība atsaukties uz lietotāju vārda un informācijas tiesībām
(LESD 263. pants)
(skat. 136.–140. punktu)
Rezumējums
Spriedumā Vispārējā tiesa noraida prasītāju – sabiedrību – celto prasību atcelt tiesību aktus, ar kuriem Padome aizliedz jebkuram Eiropas Savienībā reģistrētam operatoram, pirmkārt, pārraidīt vai darīt iespējamu, veicināt vai kā citādi sekmēt to, ka tiek pārraidīts jebkāds apstrīdētā lēmuma minēto apstrīdēto tiesību aktu pielikumos uzskaitīto juridisko personu, vienību vai struktūru saturs vai to rosināt un, otrkārt, reklamēt preces vai pakalpojumus to pārraidītajā saturā (
1
). Šī lieta tostarp ļauj Vispārējai tiesai lemt par nosacījumiem, ar kādiem tiek atzīta tās kompetence izskatīt saistībā ar kopējo ārpolitiku un drošības politiku (KĀDP) pieņemto lēmumu tiesiskumu attiecībā uz prasītājiem, kuriem šie aizliegumi jāievēro.
Šis spriedums attiecas uz ierobežojošu pasākumu kopumu, ko Eiropas Savienība pieņēmusi pēc Krievijas Federācijas militārās agresijas pret Ukrainu 2022. gada 24. februārī. Prasītājas, kuras reģistrētas Nīderlandē un kuru nosaukumi nav ietverti apstrīdētajiem tiesību aktiem pievienotajos sarakstos, ir interneta piekļuves pakalpojumu sniedzējas privātpersonām vai uzņēmumiem.
Prasības pamatojumam prasītājas norāda, ka Padomei neesot kompetences pieņemt apstrīdētos tiesību aktus un ka esot pārkāptas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā (turpmāk tekstā – “Harta”) garantētās tiesības uz vārda un informācijas brīvību (
2
) un tiesības uz labu pārvaldību (
3
).
Vispārējās tiesas vērtējums
Vispārējā tiesa, pēc savas ierosmes izvērtēdama jautājumu par tās kompetenci pārbaudīt strīdīgo tiesību aktu tiesiskumu, pirmām kārtām, secina, ka jālemj tikai par apstrīdēto regulu tiesiskumu. Šajā ziņā tā vispirms atgādina, ka saskaņā ar LESD 275. panta otro daļu to aktu individuālais raksturs, kuri pieņemti, pamatojoties uz noteikumiem par KĀDP, dod piekļuvi Savienības tiesām. Lēmumu, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus, var uzskatīt par individuālu, ja šis lēmums attiecas uz attiecīgo personu. Taču, tā kā prasītāju nosaukumi nav ietverti nedz grozītā Lēmuma 2014/512, nedz tā grozītā IX pielikumā, Vispārējā tiesa konstatē, ka apstrīdētie lēmumi nav ierobežojoši pasākumi pret prasītājām. Proti, attiecīgie ierobežojošie pasākumi jāsaprot kā vispārpiemērojami attiecībā uz prasītājām, jo tās ir daļa no vienībām, kuras ietilpst to “operatoru” vispārīgā un abstraktā kategorijā, kam aizliegts izplatīt grozītā Lēmuma 2014/512 IX pielikumā uzskaitīto “juridisko personu, vienību vai struktūru” veidoto saturu – tas ir individuāli piemērojams attiecībā uz pēdējām minētajām.
Līdz ar to prasītājas, lai pamatotu Vispārējās tiesas kompetenci izskatīt atcelšanas prasību, nevar atsaukties uz attiecīgo ierobežojošo pasākumu individuālo raksturu attiecībā uz grozītā Lēmuma 2014/512 pamattekstā identificētajiem plašsaziņas līdzekļiem. Savukārt Vispārējai tiesai jānodrošina pilnīga tādu Savienības tiesību aktu tiesiskuma kontrole, kuri – kā apstrīdētās regulas – pieņemti, pamatojoties uz LESD 215. pantu.
Otrām kārtām, attiecībā uz Padomes kompetenci pieņemt attiecīgās regulas Vispārējā tiesa atgādina, pirmkārt, ka saskaņā ar LESD 215. panta 2. punktu priekšnoteikums, lai pārbaudītu Padomes kompetenci pieņemt apstrīdētās regulas, ir tās kompetence pieņemt apstrīdētos lēmumus, kas tai piešķir šīs pilnvaras, un, otrkārt, ka Savienība attiecībās ar pārējo pasauli veicina savas vērtības un intereses un sekmē savu pilsoņu aizsardzību (
4
), mieru, drošību, kā arī starptautisko tiesību stingru ievērošanu. Turpinājumā Vispārējā tiesa norāda, ka no LES 21., 23. panta, 24. panta 1. punkta, 25. panta, 28. panta 1. punkta pirmās daļas un 29. panta kopīgas interpretācijas izriet, ka jēdziens “Savienības nostāja” var tikt interpretēts plaši, līdz ar to, pamatojoties uz LES 29. pantu, tostarp var tikt pieņemti lēmumi, kuros paredzēti pasākumi, kas var tieši grozīt privātpersonu tiesisko stāvokli. Turklāt Padomei ir plaša rīcības brīvība, nosakot to ierobežojošo pasākumu priekšmetu, kurus Savienība pieņem KĀDP jomā. Tādējādi Padome varēja pamatoti uzskatīt, ka, saskaroties ar starptautisko krīzi, ko izraisījusi Krievijas Federācijas agresija pret Ukrainu, to pasākumu vidū, kas ir lietderīgi, lai reaģētu uz nopietno miera apdraudējumu pie Savienības robežām un starptautisko tiesību pārkāpumu, varēja būt arī aizliegums pārraidīt tādu noteiktu plašsaziņas līdzekļu saturu, kas ir Krievijas Federācijas vadības kontrolē, pamatojoties uz to, ka tie minēto agresiju atbalstot ar nepārtrauktām un saskaņotām propagandas darbībām, un aizliegums reklamēt preces vai pakalpojumus konkrēto plašsaziņas līdzekļu veidotajā vai pārraidītajā saturā.
Šajā ziņā Vispārējā tiesa norāda, ka, tā kā šo plašsaziņas līdzekļu veiktā propaganda un dezinformācijas kampaņas var likt apšaubīt demokrātisko sabiedrību pamatus un ir mūsdienu kara arsenāla neatņemama sastāvdaļa, attiecīgie ierobežojošie pasākumi ir arī daļa no Savienības sasniedzamajiem mērķiem, kas tai definēti LES 3. panta 1. un 5. punktā. Tā kā attiecīgās darbības šajā ziņā rada būtisku un tiešu apdraudējumu Savienības sabiedriskajai kārtībai un drošībai, šie pasākumi, kuru mērķis ir aizsargāt Savienības vērtības, tās pamatintereses, drošību un neatkarību un kuru mērķis ir saglabāt mieru, ir tieši saistīti ar KĀDP mērķiem (
5
).
Tāpat Vispārējā tiesa uzsver – apstāklis, ka valsts regulatīvajām iestādēm ir pilnvaras sodīt audiovizuālo mediju par neatbilstošu redakcionālu saturu, neizslēdz Padomei atzīto kompetenci īpašos apstākļos pieņemt ierobežojošus pasākumus, kuru mērķis ir provizoriski un atgriezeniski aizliegt noteikta plašsaziņas līdzekļa satura pārraidīšanu. Proti, pilnvarām, kas valsts regulatīvajām iestādēm piešķirtas ar valsts tiesību aktiem, nav tāds pats mērķis, to pamatā nav tās pašas vērtības un ar tām nevar sasniegt tos pašus rezultātus, ko ar vienotu un tūlītēju iejaukšanos visā Savienības teritorijā, rīkojoties saskaņā ar KĀDP.
Visbeidzot Vispārējā tiesa norāda, ka apstrīdēto aktu pieņemšana nevar tikt apšaubīta ar iespēju Savienībai iejaukties audiovizuālo pakalpojumu jomā, pamatojoties uz citām LESD reglamentētajām kompetenču kategorijām (
6
). Proti, LESD 3.–6. pantā minēto politiku īstenošana neietekmē iestāžu veikto procedūru un iestādēm piešķirto pilnvaru piemērošanu, kas Līgumos noteiktas Savienības kompetences īstenošanai saskaņā ar KĀDP (
7
).
Trešām kārtām, attiecībā uz apgalvoto tiesību uz labu pārvaldību pārkāpumu Vispārējā tiesa konstatē, ka Padome ir pietiekami pamatojusi apstrīdētās regulas. Šajā ziņā tā atgādina, ka saistībā ar vispārpiemērojamām tiesību normām pamatojums var aprobežoties, pirmkārt, ar norādi uz vispārējo situāciju, kuras dēļ tās ir pieņemtas, un, otrkārt, ar norādi uz vispārējiem mērķiem, kādus paredzēts sasniegt, un ka Savienības tiesību akti neuzliek Padomei pienākumu atklāt ar tās lēmumu pieņemšanas procesu saistītos dokumentus.
Visbeidzot, ceturtām kārtām, attiecībā uz apgalvoto vārda un informācijas brīvības, it īpaši brīvības sniegt informāciju neievērošanu, Vispārējā tiesa atgādina, ka Hartas 11. pantā nostiprinātās tiesības un brīvības nav absolūtas prerogatīvas, bet ir jāņem vērā saistībā ar to funkciju sabiedrībā. Tādējādi, pieņemot, pirmkārt, ka interneta pakalpojumu sniedzējus – kā prasītājas – var uzskatīt par tādiem, kam ir autonomas tiesības uz brīvību izplatīt informāciju, un, otrkārt, ka pagaidu aizliegums veicināt plašsaziņas līdzekļu, uz kuriem attiecas minētie ierobežojošie pasākumi, satura apraidi un aizliegums reklamēt preces vai pakalpojumus šo plašsaziņas līdzekļu pārraidītajā saturā var būt iejaukšanās minētās brīvības īstenošanā, Vispārējā tiesa atgādina, ka Hartā nostiprināto tiesību īstenošanas ierobežojumi var tikt pieļauti (
8
).
Šajā gadījumā Vispārējā tiesa, ņemot vērā attiecīgo aizliegumu raksturu un mērķi, uzskata, ka Padomei bija atbilstoši tādus interneta pakalpojumu sniedzējus kā prasītājas, tāpat kā citus satura pārraides vai izplatīšanas līdzekļus, ņemt vērā kā operatorus, kuriem jānodrošina šo aizliegumu īstenošana un tātad efektivitāte Savienības teritorijā.
Nobeigumā Vispārējā tiesa konstatē, ka prasītājas atcelšanas prasības pamatojumam nevar atsaukties uz savu pakalpojumu lietotāju tiesībām saņemt informāciju, jo tām pašām šo tiesību nav.
(
1
)	Padomes Lēmums (KĀDP) 2022/351 (2022. gada 1. marts), ar ko groza Lēmumu 2014/512/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā (OV 2022, L 65, 5. lpp.), Padomes Regula (ES) 2022/350 (2022. gada 1. marts), ar ko groza Regulu (ES) Nr. 833/2014 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā (OV 2022, L 65, 1. lpp.), Padomes Lēmums (KĀDP) 2022/884 (2022. gada 3. jūnijs), ar ko groza Lēmumu 2014/512/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā (OV 2022, L 153, 128. lpp.), Padomes Regula (ES) 2022/879 (2022. gada 3. jūnijs), ar kuru groza Regulu (ES) Nr. 833/2014 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā (OV 2022, L 153, 53. lpp.).
(
2
)	Hartas 11. pants.
(
3
)	Hartas 41. pants.
(
4
)	LES 3. panta 5. punkts.
(
5
)	LES 21. panta 2. punkta a) un c) apakšpunkts.
(
6
)	LESD 4. panta 2. punkts.
(
7
)	Saskaņā ar LES 40. panta otro daļu.
(
8
)	Hartas 52. panta 1. punkts.