62020CJ0275_RES
Lieta C‑275/20
Eiropas Komisija
pret
Eiropas Savienības Padomi
Tiesas (virspalāta) 2022. gada 1. marta spriedums
Atcelšanas prasība – Lēmums (ES) 2020/470 – Tiesību termiņa pagarinājums attiecībā uz audiovizuāliem kopražojumiem, kā noteikts Brīvās tirdzniecības nolīguma starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Korejas Republiku, no otras puses, Protokola par sadarbību kultūras jomā 5. pantā – Procesuālais juridiskais pamats – LESD 218. panta 7. punkts – Piemērojamā procedūra un balsošanas kārtība
Iestāžu akti – Sagatavošanas procedūra – Līgumu noteikumi – Imperatīvs raksturs – Iespēja iestādei noteikt atvasinātus juridiskos pamatus – Neesamība
(skat. 32. punktu)
Starptautiskie nolīgumi – Savienības nolīgumi – Grozījumi – Procesuālais juridiskais pamats – LESD 218. panta 7. punkts – Vienkāršotā procedūra, kas ieviesta ar Brīvās tirdzniecības nolīgumam pievienoto protokolu – Padomes lēmums, ar kuru Komisijai ir piešķirtas pilnvaras apstiprināt šī nolīguma grozījumus un ieviesta stingrāka balsošanas kārtība – LESD 218. panta pārkāpums – Piemērojamās procedūras un balsošanas kārtības noteikšana
(LESD 218. panta 7. punkts un 8. punkta pirmā daļa; Padomes Lēmuma 2015/2169 3. panta 1. punkts un Padomes Lēmums 2020/470)
(skat. 33., 37.–49. un 51. punktu)
Atcelšanas prasība – Spriedums, ar kuru tiek atcelts tiesību akts – Sekas – Tiesas veikta ierobežošana – Apstrīdētā akta seku paturēšana spēkā – Uz tiesiskās drošības iemesliem balstīts attaisnojums
(LESD 264. panta otrā daļa)
(skat. 54.–56. punktu)
Rezumējums
Ar Padomes Lēmumu 2020/470 (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) (
1
) līdz 2023. gada 30. jūnijam tika pagarināts tiesību, kas piešķirtas audiovizuāliem kopražojumiem saskaņā ar protokolu par sadarbību kultūras jomā (
2
), kurš ir pievienots Brīvās tirdzniecības nolīguma starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Korejas Republiku, no otras puses (
3
), piemērošanas termiņš.
Šajā protokolā attiecībā uz šiem kopražojumiem ir paredzētas tiesības izmantot attiecīgas vietēja vai reģionāla rakstura kultūras satura veicināšanas sistēmas (turpmāk tekstā – “attiecīgās tiesības”), kas pēc sākotnējā trīs gadu laikposma tiek atjaunotas uz trim gadiem un pēc tam automātiski tiek atjaunotas attiecībā uz jauniem secīgiem tā paša ilguma laikposmiem, ja vien kāda no pusēm to neizbeidz, paziņojot par to rakstveidā vismaz trīs mēnešus pirms sākotnējā termiņa vai jebkura turpmākā termiņa beigām (
4
).
Apstrīdētais lēmums tika pieņemts, pamatojoties uz 3. panta 1. punktu Lēmumā 2015/2169, ar kuru tika noslēgts Brīvās tirdzniecības nolīgums starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Korejas Republiku, no otras puses (
5
). Saskaņā ar šo tiesību normu Eiropas Komisija sniedz Korejas Republikai paziņojumu par Savienības nodomu nepagarināt attiecīgo tiesību izmantošanas periodu, ja vien Savienības Padome pēc Komisijas priekšlikuma un četrus mēnešus pirms šī piemērošanas laikposma beigām vienprātīgi nenolemj turpināt šo tiesību piemērošanu.
Komisija cēla prasību atcelt apstrīdēto lēmumu. Tā izvirza vienu vienīgu pamatu, kas attiecas uz to, ka, balstot apstrīdēto lēmumu uz Lēmuma 2015/2169 3. panta 1. punktu, Padome esot prettiesiski izmantojusi “atvasinātu juridisko pamatu”.
Izskatot lietu virspalātā, Tiesa pirmo reizi lemj par LESD 218. panta 7. punktā (
6
) paredzēto procedūru un balsošanas kārtību, kas piemērojamas vienkāršotajai Savienības noslēgto nolīgumu grozīšanas procedūrai. Tā atceļ apstrīdēto lēmumu, konstatējot, ka ar Lēmuma 2015/2169 3. panta 1. punktu ieviestā procedūra, kas tiek īstenota ar apstrīdēto lēmumu, neatbilst LESD 218. pantam, jo tajā ir prasīts vienprātīgs balsojums Padomē, lai gan iekšēja noteikuma pieņemšanai jomā, uz kuru attiecas šis lēmums, ir piemērojama balsošanas kārtība ar kvalificētu balsu vairākumu.
Tiesas vērtējums
Vispirms Tiesa norāda, ka no Lēmuma 2015/2169 6. apsvēruma (
7
) izriet, ka šī lēmuma 3. panta 1. punktā paredzētās lēmumpieņemšanas procedūras juridiskais pamats ir LESD 218. panta 7. punkts. Tad tā izvērtē jautājumu par to, vai šī lēmumpieņemšanas procedūra, kas īstenota ar apstrīdēto lēmumu, ietilpst LESD 218. panta 7. punkta piemērošanas jomā un vai tā atbilst LESD 218. pantam.
Pirmām kārtām, Tiesa norāda, ka, pirmkārt, no protokola 5. panta 8. punkta a) un b) apakšpunkta izriet, ka nolīguma pusēm – un līdz ar to protokola pusēm – ik pēc trim gadiem pēc tam, kad ir veikts Komitejas sadarbībai kultūras jomā vērtējums, ir jāizvērtē, vai tās vēlas vai nevēlas attiecīgo tiesību pagarināšanu uz jaunu triju gadu laikposmu. Lēmuma 2015/2169 3. panta 1. punktā šajā ziņā ir paredzēta Savienības iekšējā procedūra, ciktāl ar to Komisijai ir piešķirtas pilnvaras izbeigt attiecīgās tiesības katra triju gadu laikposma beigās vai, ja tā uzskata, ka šīs tiesības ir jāpagarina, iesniegt Padomei priekšlikumu par to pirms katra laikposma beigām. Taču minēto tiesību nepagarināšana nozīmē, ka tiek atceltas ar protokolu ieviestās tiesības, kas principā klusējot un automātiski tiek atjaunotas ik pēc trim gadiem. Tādējādi šī procedūra pilnvaro Komisiju pieņemt lēmumus par grozījumiem šajā protokolā. Līdz ar to Lēmuma 2015/2169 3. panta 1. punkts ir pilnvarojums, ko Padome piešķīrusi Komisijai, noslēdzot nolīgumu – un līdz ar to tam pievienoto protokolu –, apstiprināt Savienības vārdā “nolīguma grozījumus” LESD 218. panta 7. punkta izpratnē.
Otrkārt, protokola 5. panta 8. punkta a) un b) apakšpunktā ir paredzēta vienkāršota procedūra tādā nozīmē, ka, lai izbeigtu attiecīgās tiesības, pietiek ar to, ka nolīguma puse par to rakstveidā paziņo trīs mēnešus pirms attiecīgā termiņa beigām, jo pretējā gadījumā minētās tiesības automātiski tiek pagarinātas.
Turklāt Lēmuma 2015/2169 3. panta 1. punktā paredzētos noteikumus var uzskatīt par tādiem, ar kuriem tiek piemērota LESD 218. panta 7. punktā minētā iespēja Padomei paredzēt Komisijai piešķirtajām pilnvarām īpašus nosacījumus, jo šajā Lēmuma 2015/2169 normā Komisijai ir noteikts pienākums, ja tā uzskata, ka attiecīgās tiesības ir jāpagarina par trim gadiem, iesniegt Padomei šajā ziņā priekšlikumu četrus mēnešus pirms ritošā termiņa beigām.
No tā izriet, ka ar Lēmuma 2015/2169 3. panta 1. punktu ieviestā procedūra, kas īstenota ar apstrīdēto lēmumu, ietilpst LESD 218. panta 7. punkta piemērošanas jomā, un līdz ar to šis lēmums nebija jāpieņem saskaņā ar LESD 218. panta 6. punkta a) apakšpunktā paredzēto procedūru.
Otrām kārtām, Tiesa konstatē, ka, tā kā LESD 218. panta 7. punktā nav paredzēta nekāda balsošanas kārtība, lai Padome pieņemtu lēmumus, attiecībā uz kuriem tās, pamatojoties uz šo tiesību normu, Komisijai piešķirtā pilnvarojuma ietvaros Padome ir saglabājusi savu kompetenci, piemērojamā balsošanas kārtība katrā atsevišķā gadījumā ir jānosaka, atsaucoties uz LESD 218. panta 8. punktu (
8
). No šīs tiesību normas izriet, ka parasti Padome pieņem lēmumus ar kvalificētu balsu vairākumu un ka tikai šīs normas otrajā daļā minētajos gadījumos tā lēmumus pieņem vienprātīgi. Pirmais gadījums, kuram vienīgajam ir nozīme šajā lietā un kurā LESD 218. panta 8. punkta otrajā daļā ir prasīts, lai Padome pieņem lēmumu vienprātīgi, attiecas uz situāciju, kad nolīgums attiecas uz jomu, kurā vienprātība tiek prasīta Savienības akta pieņemšanai. Tā kā attiecīgās tiesības neattiecas uz šādu jomu, ar Lēmuma 2015/2169 3. panta 1. punktu ieviestā procedūra neatbilst LESD 218. pantam, jo tajā ir prasīts vienprātīgs balsojums. Proti, šādos apstākļos tādu lēmumu pieņemšanai kā apstrīdētais lēmums ir piemērojama balsošanas kārtība, kas paredzēta LESD 218. panta 8. punkta pirmajā daļā, proti, ar kvalificētu balsu vairākumu Padomē.
Līdz ar to Tiesa atceļ apstrīdēto lēmumu. Tomēr tiesiskās drošības apsvērumu dēļ tā nolemj atstāt spēkā šī lēmuma sekas līdz brīdim, kad tiks novērsti konstatētie atcelšanas iemesli.
(
1
)	Padomes Lēmumu (ES) 2020/470 (2020. gada 25. marts) par tiesību termiņa pagarinājumu attiecībā uz audiovizuāliem kopražojumiem, kā noteikts Brīvās tirdzniecības nolīguma starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Korejas Republiku, no otras puses, Protokola par sadarbību kultūras jomā 5. pantā (OV 2020, L 101, 1. lpp.).
(
2
)	Saskaņā ar Protokola par sadarbību kultūras jomā (OV 2011, L 127, 1418. lpp.; turpmāk tekstā – “protokols”) 5. pantu.
(
3
)	Brīvās tirdzniecības nolīgums starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Korejas Republiku, no otras puses (OV 2011, L 127, 6. lpp.; turpmāk tekstā – “nolīgums”).
(
4
)	Protokola 5. panta 8. punkta a) un b) apakšpunkts.
(
5
)	Padomes Lēmums (ES) 2015/2169 (2015. gada 1. oktobris) (OV 2015, L 307, 2. lpp.).
(
6
)	LESD 218. panta 7. punktā ir paredzēts, ka, slēdzot nolīgumus, Padome, atkāpjoties no šī panta 5., 6. un 9. punkta, var pilnvarot sarunu vadītāju Savienības vārdā apstiprināt grozījumus tad, ja nolīgums paredz tos pieņemt ar vienkāršotu procedūru vai ja grozījumi jāpieņem ar attiecīgo nolīgumu izveidotai struktūrai. Padome var pievienot šim pilnvarojumam īpašus nosacījumus.
(
7
)	Lēmuma 2015/2169 6. apsvērumā ir norādīts, ka Padomei saskaņā ar LESD 218. panta 7. punktu ir jāpilnvaro Komisija apstiprināt konkrētus ierobežotus grozījumus nolīgumā un ka Komisijai vajadzētu būt pilnvarotai pārtraukt attiecīgās tiesības, ja vien Komisija nenosaka, ka šādas tiesības būtu jāsaglabā, un ja vien Padome to neapstiprina, ievērojot īpašu procedūru, kuras izmantošana izriet gan no šā elementa jutīgā rakstura nolīgumā, gan no fakta, ka nolīgums jānoslēdz Savienībai un tās dalībvalstīm.
(
8
)	LESD 218. panta pirmajā daļā ir paredzēts: “Padome, īstenojot šo procedūru, pieņem lēmumus ar kvalificētu balsu vairākumu.” Otrajā daļā ir paredzēts: “Tā tomēr pieņem lēmumus vienprātīgi, ja nolīgums attiecas uz jomu, kurā Savienības akta pieņemšanai nepieciešama vienprātība, kā arī attiecībā uz asociācijas nolīgumiem un 212. pantā minētajiem nolīgumiem ar valstīm, kuras ir Savienības kandidātvalstis. [..]”