62005CC0284
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г-Н D. RUIZ-JARABO COLOMER
представено на 10 февруари 2009 година (
1
)
Дело C-284/05
Европейска комисия
срещу
Република Финландия
Съдържание
I — Въведение
II — Общностна правна уредба
А — Първично право
1. Митническият съюз
2. Собствени ресурси на Общностите
3. Особени дерогации в Договора от Рим
4. Договори, подписани от държавите членки преди тяхното присъединяване
Б — Вторично законодателство
1. Митнически кодекс на Общността
2. Решение на Съвета 94/728/EO, Евратом
3. Регламенти № 1552/1989 и № 1150/2000
4. Регламент (ЕО) № 150/2003
III — Позицията на Комисията, предварителната административна процедура и производството пред Съда
IV — Анализ на възраженията за недопустимост
А — По дело С-372/05 (Комисия/Германия)
1. Член 226 ЕО не бил подходящо правно основание
2. Основните интереси на сигурността на държавата и липсата на доказателства за неизпълнението на задължения
3. Правото на Федерална репу-блика Германия да не предоставя информация
Б — По дело С-387/05 (Комисия/Италия)
В — По дело С-409/05 (Комисия/Гърция)
V — Анализ на неизпълнението на задълженията
А — Собствените ресурси на Общностите
Б — По-специално по митата
В — Обективните елементи на неизпълнението на задълженията
VI — Други доводи на държавите членки
А — Член 296 ЕО и националната сигурност
1. Приложно поле
2. Условията по член 296 ЕО и контролирането им от Съда
3. Тежест на доказване
4. Неподходящо позоваване
а) Икономическият довод
б) Поверителността и митническата процедура
в) Следствие
5. Разпоредба, която продължава да е в сила
Б — По член 307 ЕО
В — По оправданите правни очаквания
VII — По съдебните разноски
VIII — Заключение
„Неизпълнение на задължения от държава членка — Безмитен внос на военна екипировка“
I — Въведение
1.
В настоящите искове за установяване на неизпълнение на задължения, Комисията иска Съдът да обяви, че Република Финландия (дело C-284/05), Кралство Швеция (дело C-294/05), Федерална репу-блика Германия (дело C-372/05), Италианската репу-блика (дело C-387/05 и дело C-239/06), Република Гърция (дело C-409/05) и Кралство Дания (C-461/05) са нарушили задълженията си по член 26 ЕО, член 20 от Митническия кодекс на Общността (
2
) и посочените в членове 2, 9, 10 и 11 от Регламент 1552/89 (
3
) и Регламент № 1150/2000 (
4
), тъй като не са внесли като собствени ресурси на Общностите сумите, съответстващи на главницата и лихвите за мита, дължими за внос на военно оборудване и на стоки с двойна употреба (
5
).
2.
В една Общност на граждани и на принципи, без парични препятствия, без вътрешни граници и без пречки за взаимно признаване, будят учудване твърденията, че при внос на оръжие митническата процедура подкопава основите на националната сигурност на дадена държава членка и отказът, под предлог че се отнася за държавна тайна, да се предостави съответната информация, крие риск бъдещето на Европейския съюз да бъде обречено на непредсказуемост.
3.
Възникването на съмнения във връзка с дейността на Митническия съюз налага не само да се анализира дали поверителността на някои сделки е гарантирана, или дали могат да съществуват евентуални асиметрии в собствените ресурси на Общностите, но засяга и понятията за предимство и автономност на европейския правен ред и налага на Съда сложната задача да очертае контурите на член 296 ЕО, който изразява една невинаги добре разбрана концепция за държавен суверенитет.
4.
Мечтите за един хармоничен свят (
6
), в който оръжието няма да е необходимо, са се разсеяли в хода на историята поради утилитаристични причини (
7
), икономически интереси или различни други фактори.
5.
Без да имам намерение да събуждам угризения, бих желал това становище (
8
) да подтикне Съда към размишление относно смисъла на изключенията от принципа на прозрачност в Европа на интеграцията, сътрудничеството и мира, която, както посочва един автор от XVIII век (
9
), ненавижда тиранията на недоверието.
II — Общностна правна уредба
А — Първично право
1. Митническият съюз
6.
Реалното прилагане на свободното движение на стоки се осъществява чрез Митническия съюз, който съгласно член 23 ЕО обхваща „цялата търговия със стоки“ и включва „забрана на митата върху вноса и износа между държавите членки и на всички други такси с равностоен на мито ефект, както и приемането на обща митническа тарифа при техните отношения с трети страни“, която съгласно член 26 ЕО следва да се определи от Съвета „с квалифицирано мнозинство, по предложение на Комисията“.
2. Собствени ресурси на Общностите
7.
Без да се засягат другите приходи, в член 269 ЕО се посочва, че бюджетът се финансира изцяло от собствени средства, а във втора алинея от него се отбелязва, че Съветът с единодушие, по предложение на Комисията и след като се консултира с Европейския парламент, приема разпоредби относно системата на собствените източници на Общността, „които той препоръчва на държавите членки за приемане в съответствие с техните конституционни изисквания“.
3. Особени дерогации в Договора от Рим
8.
Съгласно член 296 ЕО:
„1.   Разпоредбите на настоящия договор не изключват прилагането на следните правила:
а)
нито една държава членка не може да бъде задължавана да предоставя информация, чието разкриване тя счита за противоречащо на основните интереси на нейната сигурност;
б)
всяка държава членка може да предприеме такива мерки, каквито счита за необходими за закрила на основните интереси на своята сигурност, свързани с производството или търговията с оръжие, муниции и военни материали; тези мерки не могат да влияят неблагоприятно на условията за конкуренция в общия пазар относно стоките, които не са предназначени за строго военни цели.
2.   Съветът, с единодушие по предложение на Комисията може да внася изменения в приетия от него на 15 април 1958 г. списък на продуктите, спрямо които се прилагат разпоредбите на параграф 1, буква б)“.
9.
Член 298 ЕО уточнява:
„Ако мерките, предприети при обстоятелствата, посочени в членове 296 и 297, водят до нарушаване на условията за конкуренция в общия пазар, Комисията съвместно със съответната държава е длъжна да установи как тези мерки могат да бъдат приспособени към разпоредбите, съдържащи се в настоящия договор.
Чрез дерогация от процедурата, съдържаща се в членове 226 и 227, Комисията или друга държава членка може да отнесе въпроса пряко пред Съда, ако счита, че друга държава членка използва неправомерно правомощията, предоставени в членове 296 и 297. Съдът постановява решението си в закрито заседание“.
4. Договори, подписани от държавите членки преди тяхното присъединяване
10.
Член 307 ЕО гласи:
„Правата и задълженията, произтичащи от споразумения, сключени преди 1 януари 1958 г. или, за присъединяващите се държави — преди датата на тяхното присъединяване, между една или повече държави членки, от една страна, и една или повече трети страни, от друга, не се засягат от разпоредбите на настоящия договор.
Доколкото тези споразумения са несъвместими с настоящия договор, заинтересованата държава членка или държава са длъжни да предприемат всички необходими мерки, за да премахнат установените несъответствия. Когато е необходимо, държавите членки взаимно се подпомагат за постигането на тази цел, а когато това е възможно — приемат общ подход.
При прилагането на споразуменията, посочени в параграф първи, държавите членки вземат предвид факта, че преимуществата, предоставени от всяка държава членка по настоящия договор, образуват неразделна част от изграждането на Общността, като по този начин са неразделно свързани със създаването на общи институции, с възлагането на правомощия на тези институции и с предоставянето на същите преимущества от страна на всички останали държави членки“.
Б — Вторично законодателство
1. Митнически кодекс на Общността
11.
Член 20 от Регламент № 2913/92, след като уточнява принципно в параграф 1, че „когато възникне митническо задължение законно дължимите сборове се основават на Митническата тарифа на Европейските общности“, в параграф 3 определя различните налози, включени в тази тарифа, сред които следните относими за случая:
„[…]
а)
комбинираната номенклатура на стоки;
б)
всяка друга номенклатура, която се основава частично или изцяло на комбинираната номенклатура, или която добавя подразделения към нея и която е установена от общностни разпоредби за специфични области с оглед на прилагането на тарифни мерки, свързани с търговията със стоки;
в)
ставките и другите налози, които нормално се прилагат за стоки, включени в комбинираната номенклатура относно:
—
митата, и
[…]
г)
преференциалните тарифни мерки, предвидени в споразумения, които Общността е сключила с определени страни или групи страни и които предвиждат предоставянето на преференциално тарифно третиране;
д)
преференциалните тарифни мерки, приети едностранно от Общността в полза на определени страни, групи страни или територии;
е)
автономни мерки за суспендиране, които предвиждат намаляване или премахване на вносни сборове за определени стоки;
ж)
други тарифни мерки, предвидени в други общностни разпоредби“.
12.
Вписването на митническото задължение се регламентира от член 217 на Кодекса, съгласно който „[р]азмерът на вносните или износни сборове, който произтича от даденото митническо задължение, наричан по-долу „размер на сборовете“, трябва да бъде изчислен от митническите органи незабавно в момента, в който те разполагат с необходимите данни и да бъде вписан в счетоводните документи или на друг носител на счетоводна информация, което е вземане под отчет […]“.
2. Решение на Съвета 94/728/EO, Евратом (
10
)
13.
Това решение, което, считано от 1 януари 1995 г., отменя Решение 88/376/ЕИО, Евратом (
11
), посочва в член 2, параграф 1, буква б), че представляват собствени ресурси, постъпващи в бюджета на Общностите, приходите от „мита по Общата митническа тарифа и други мита, установени или които ще бъдат установени от институциите на Общностите по отношение на търговията със страни, които не са членки, и мита върху продуктите, обхванати от Договора за създаване на Европейската общност за въглища и стомана“ [неофициален превод].
3. Регламенти № 1552/1989 и № 1150/2000
14.
Вторият от тези два регламента отменя и заменя първия, считано от датата на публикуването му — 31 май 2000 г. (
12
)
15.
Член 2 от Регламент № 1150/2000 предвижда, че „[з]а целите на прилагането на настоящия регламент“ правото на Общностите върху собствените ресурси, посочени в член 2, параграф 1, букви а) и б) от Решение 94/728, се констатира „веднага след като са изпълнени условията, предвидени в митническите регламенти за вписване на правото по сметките и след уведомяване на длъжника.“
16.
Съгласно член 9 „всяка държава членка кредитира собствените ресурси по сметката, открита на името на Комисията, към Министерството на финансите или към органа, определен от съответната държава членка“ [неофициален превод].
17.
Член 10, параграф 1 определя момента, към който тези ресурси следва да бъдат вписани — най-късно „[…] на първия работен ден след 19-о число на втория месец, следващ месеца, през който правото е било констатирано“ [неофициален превод].
18.
При забавяне на вписванията член 11 разпорежда: „Всяко забавяне на вписванията по сметката, посочена в член 9, параграф 1, е основание за плащането на лихва от съответната държава членка при лихвения процент, който се прилага на валутния пазар на държавата членка на датата на падежа за краткосрочните публични финансови операции, увеличен с два процентни пункта. Този процент се увеличава с 0,25 процентни пункта за всеки месец закъснение. Увеличеният лихвен процент се прилага за целия период на забавяне“ [неофициален превод].
4. Регламент (ЕО) № 150/2003 (
13
)
19.
За да запази поверителността за държавите членки във военната област, Регламентът установява специални административни процедури за предоставяне на възможност за суспендиране на митата върху определено въоръжение и военни съоръжения, внесени от трети страни от органите, отговорни за отбраната на държавите членки или от тяхно име (
14
).
20.
Като достатъчна гаранция за постигането на тази цел Регламентът предвижда „[и]зготвянето на декларация от компетентния орган на държавата членка, за която са предназначени въоръженията или военната екипировка, която може да служи и за митническа декларация съгласно разпоредбите на Митническия кодекс“, като се има предвид, че този акт следва да се изготви „под формата на сертификат […]“ и да позволява „[…] обработването на декларациите по електронен път“ (
15
).
21.
Член 2 гласи:
„1.   Митата на Общата митническа тарифа, дължима при вноса на стоките, изброени в приложение 1, се суспендират напълно, когато въпросните стоки се използват от въоръжените сили на една държава членка, или от името на тези въоръжени сили, самостоятелно или в сътрудничество с други държави, за защита на териториалната цялост на въпросната държава членка или в рамките на международни мироопазващи операции и операции, поддържащи мира, или пък за други военни цели като например защитата на гражданите на държавите — членки на Европейския съюз, в случай на военни или социални безредици.
2.   Тези мита се суспендират напълно също за:
а)
части, компоненти и сглобки, предназначени да се влагат или фиксират в стоките, изброени в списъка на приложения I и II, или в частите, компонентите и сглобките на въпросните стоки, или за поправка, подновяване или поддръжка на тези стоки;
б)
стоки, внесени с предназначение за учения или изпитания на стоките, изброени в таблиците от приложения I и II.
3.   Внесените стоки, съгласно приложение I и параграф 2 от настоящия член отговарят на условията, предмет на условията за крайното потребление, предвидени в членове 21 и 82 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 и в регламентите по прилагането му. Митническият надзор върху крайното потребление се прекратява три години след датата на пускането в свободно обращение.
4.   Употребата на стоките, изброени в приложение I за учения или временното използване на тези стоки на митническата територия на Общността от въоръжените сили или от други сили за граждански цели в случай на форсмажорни обстоятелства или природни бедствия не противоречи на разпоредбите за крайното потребление, определени в параграф 1“.
22.
Член 3 гласи:
„1.   Искането за пускане в свободно обращение на стоките, за които е поискано суспендиране на митото по силата на член 2, се съпровожда със сертификат, издаден от компетентния орган на държавата членка, чиито въоръжени сили са получатели на стоките. Сертификатът с форма, посочена в приложение III, се представя на митническите органи на внасящата държава членка заедно със стоките, за които се отнася. Той може да замести митническата декларация, предвидена в членове от 59 до 76 от Регламент (ЕИО) № 2913/92.
2.   По причини, свързани с военната тайна и без да се взема предвид параграф 1, издаването на сертификата и вносът на стоките могат да бъдат предоставени на други органи, определени за тази цел от внасящата държава членка. В този случай компетентният орган, който издава сертификата, предоставя всяка година на митническите органи на своята държава членка, преди 31 януари и 31 юли, обобщаващ доклад за този внос. Отчетът е за период от шест месеца, непосредствено предхождащи месеца, в който се представя докладът. Той посочва броя и датата на издаване на сертификатите, датата на вноса и общата му стойност, както и брутното тегло на стоките, внесени със сертификатите.
3.   Издаването и представянето на сертификата пред митническите органи или други органи, отговорни за митническото освобождаване, могат да се извършват по електронен път при спазването на разпоредбите на член 292, параграф 3 от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 г. относно някои разпоредби за прилагането на Регламент (ЕИО) № 2913/92 […].
4.   Настоящият член се прилага mutatis mutandis за внесените стоки, изброени в приложение II.“
23.
Въпреки че започва да се прилага от 1 януари 2003 г., Регламент № 150/2003 влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейските общности на 30 януари 2003 г. (
16
)
III — Позицията на Комисията, предварителната административна процедура и производството пред Съда
24.
Комисията упреква Република Финландия, Кралство Швеция, Федерална репу-блика Германия, Италианската репу-блика, Република Гърция и Кралство Дания, че не са внесли мита за вноса на въоръжение или оборудване с двойна употреба за периода непосредствено преди Регламент № 150/2003.
25.
Спорът, който е в основата на тези искови молби, е от седемдесетте години на двадесети век. Комисията впрочем го признава за случая на Италианската репу-блика (
17
) (дело С-239/06); мотивираните становища от 10 септември 1984 г. относно Федерална репу-блика Германия и от 25 юли 1985 г. относно Италианската репу-блика (дело С–387/05), както и това от 1990 г. относно Република Гърция показват, че разискванията са се проточили; като други предшестващи факти могат да се посочат изпращането на 20 декември 2001 г. на първите официални уведомителни писма (
18
), които обаче не водят до започване на съдебна процедура; за Италианската репу-блика по дело С-387/05 Комисията излага твърденията си за нарушение в писмо от 31 януари 2002 г.
26.
Комисията отново обръща вниманието на държавите членки върху съмненията относно съвместимостта с общностното право на отказа да се извършат тези плащания (
19
): на 31 октомври 2002 г. тя се обръща към Италианската репу-блика (С-387/05), на 15 октомври 2003 г. — към Република Финландия (С-284/05), и накрая, на 17 октомври 2003 г. — към Кралство Швеция (С-294/05), Федерална репу-блика Германия (С-372/05), Кралство Дания (С-461/05), Република Гърция (С-409/05) и за втори път към Италианската репу-блика (С-239/06).
27.
Тъй като не смята за задоволителни дадените обяснения, Комисията издава мотивирани становища на 11 юли 2003 г. за Италианската репу-блика (С-387/05), на 7 юли 2004 г. за Република Финландия; на 9 юли 2004 г. за Кралство Швеция (C-294/05) и Италианската репу-блика (С-239/06) и на 18 октомври 2004 г. за Федерална репу-блика Германия (С-372/06), Кралство Дания (С-461/05) и Република Гърция (С-409/05).
28.
На основание член 226 ЕО, втора алинея ЕО Комисията предявява искове срещу Република Финландия (С-284/05), Кралство Швеция (С-294/05), Федерална репу-блика Германия (С-372/05), Италианската репу-блика (С-387/05), Република Гърция (С-409/05), Кралство Дания (С-461/05) и за втори път срещу Италианската репу-блика (С-239/06), съответно на 15 юли 2005 г., 20 юли 2005 г., 7 октомври 2005 г., 24 октомври 2005 г., 21 ноември 2005 г., 23 декември 2005 г. и 29 май 2006 г., като във всички производства страните потвърждават първоначалните си позиции.
29.
По всички производства са подадени и уважени различни молби за встъпване (
20
).
30.
След общото събрание на 7 октомври 2008 г. откритите съдебни заседания се провеждат на 25 ноември 2008 г. (
21
), от която дата по всички дела могат да се дават заключения.
IV — Анализ на възраженията за недопустимост
31.
За да улесня разбирането на тези възражения, ще ги анализирам едно по едно в реда на предявяване на исковете, в които те са повдигнати.
А — По дело С-372/05 (Комисия/Германия)
32.
Германското правителство отбелязва три пречки за допустимостта на този иск.
1. Член 226 ЕО не бил подходящо правно основание
33.
Според Федерална репу-блика Германия Комисията е допуснала грешка при избора на иск: тъй като основавала доводите си основно на прилагането на член 296, параграф 1 ЕО, производството трябвало да е на основание член 298 ЕО, втора алинея ЕО (
22
).
34.
Това възражение не е обосновано. Текстът на член 298 ЕО на нито един от езиците не позволява да се приеме, че Комисията трябва да се позове на тази специална норма. Така в текста на испански език („la Comisión o cualquier Estado miembro podrá recurrir directamente“), на френски език („la Commission ou tout État membre peut saisir directament la Cour de Justice“), на английски език („the Commission or any Member State may bring the matter directly before the Court of Justice“) или на немски език („verfahren cann die Kommission order ein Mitgliedstaat den Geritchtshof unmittelbar anrufen“) нищо не разкрива наличие на задължение, тъй като използването на това правно средство за защита е представено само като възможност (
23
).
35.
Федерална репу-блика Германия не отчита обстоятелството, че без да се засяга неизменността на процесуалните разпоредби (
24
), предметът на всеки съдебен спор се определя от ищеца, а не от твърденията на ответника; ако това не беше така, едно възражение за недопустимост би могло да лиши от предмет спора.
36.
Въпреки че от кореспонденцията преди съдебната фаза ясно могат да се доловят противоречивите становища относно член 296 ЕО, не трябва да се забравя, че Комисията иска единствено да се установи неизпълнение на задължения по член 26 ЕО и по някои регламенти (
25
), както и по някои общностни решения, които не са на основание член 296 ЕО — чиято разпоредба е едно от основанията, върху които посочената държава членка гради доводите си.
37.
Накратко, изборът на иск от страна на ищеца не следва да се подчинява на доводите, изложени в защитата на ответната страна.
38.
Освен това целта на член 298 ЕО и систематичното тълкуване на неговите два параграфа разкриват, че възражението е неподходящо, тъй като Комисията би могла „да отнесе въпроса пряко пред Съда“ в рамките на евентуално неправилно прилагане на член 296 ЕО, при което „условията за конкуренция в общия пазар“ са нарушени.
39.
Подходът, който предлагам (
26
), е да се ограничи предоставената от член 298, параграф 2 възможност за избягване на страничните последици, които членове 296 ЕО и 297 ЕО биха могли да имат върху конкуренцията и икономиката (
27
).
40.
Очевидно тук не става въпрос за нарушаване на свободната конкуренция и поради това този процедурен ред не намира приложение в дадения случай.
41.
Освен това искът за установяване на неизпълнение на задължения по никакъв начин не онеправдава държавата членка (
28
), а напротив, укрепва правото ѝ на защита от момента на досъдебната фаза, каквато липсва при член 298 ЕО, установяващ според мен по-скоро обобщена процедура, тъй като ограничава компетентността на Съда до обикновено установяване дали пазарът и търговията функционират правилно, в резултат на което намалява възможностите за реакция на засегнатата държава.
42.
Накрая, по дело Комисия/Испания (
29
), в което става въпрос за освобождаване от ДДС на вноса на военно оборудване съгласно решение на Испания на основание член 296 ЕО, никой не се позовава на член 298 ЕО, за да избегне произнасянето на решение по същество, нито дори Съдът прави това служебно (
30
).
2. Основните интереси на сигурността на държавата и липсата на доказателства за неизпълнението на задължения
43.
Федерална репу-блика Германия твърди, че основните интереси на сигурността ѝ не могат да бъдат контролирани от Комисията.
44.
Според мен тази държава постъпва предпазливо, като не стига дотам, че да поставя под въпрос компетентността на Съда да се произнася по такъв деликатен въпрос, въпреки че намеква за това.
45.
Доводът, който трябва да се отхвърли, по недопустим начин омаловажава един от основните аспекти на спора до нивото на обикновен процедурен претекст.
46.
Евентуалното използване на тези основни интереси може да представлява пречка пред компетентността на Комисията и, чрез осмоза, на приложимостта на общностното право, като се вписва имплицитно в основата на делото и се разклонява в различни въпроси, като например тежестта на доказване или изключително деликатния проблем за държавния „имунитет“ (
31
).
47.
Съблюдаването на основните интереси на сигурността на държавите не попада в предложеното от Комисията меню, чието основно ястие е спазването на митническите задължения като инструмент за финансиране на Общността, дори и тези държави да искат да го подправят със съставките на член 296 ЕО.
48.
С други думи, не става въпрос за намеса в националната сигурност на държавите (
32
), а за хармонизиране на член 296 ЕО с всички договори — задача, която изрично е поверена на Комисията и на Съда.
49.
Федерална репу-блика Германия упреква ищеца, че не е конкретизирал нарушенията на Договора за ЕО, но от обикновен прочит на исковата молба и на посочената по-горе правна рамка стават ясни съответните разпоредби от първичното и вторичното законодателство, които се отнасят до Митническия съюз и собствените ресурси на Европейските общности.
50.
Във всеки случай, дори да няма доказателства за неизпълнението на задължения, това няма да доведе до недопустимост на иска, а до неговото отхвърляне след преценка на всички фактически и правни обстоятелства по спора.
3. Правото на Федерална репу-блика Германия да не предоставя информация
51.
Връзката на това трето правно основание за недопустимост с предишното се забелязва без усилия, тъй като, ако държавата, която е ответник, твърди, че Комисията се намесва в деликатни въпроси за нейната сигурност, правителството ѝ не би трябвало да се защитава в настоящото производство, като предоставя разяснения по въпроса — нещо, което член 296 ЕО, параграф 1 цели да предотврати.
52.
Подходът, дързък като замисъл, отпада, тъй като отново се констатира, че с неправилните си доводи Федерална репу-блика Германия цели само обявяване на недопустимост на исковата молба.
53.
Държавата членка носи отговорност за решението си дали да разкрие определена информация, така че успехът или провалът ѝ ще зависи от преценката на делото по същество, като отхвърляне ad limine не е обосновано.
54.
Освен това доводите на Комисията относно задължението на държавите да докажат, че условията за прилагането на член 296 ЕО са изпълнени, не предполагат, че те трябва да ѝ предоставят подробна информация относно вноса на военно оборудване.
55.
Не съществува подобно задължение и въпреки твърденията на Федерална репу-блика Германия Комисията не си е присвоила право, с което не разполага.
Б — По дело С-387/05 (Комисия/Италия)
56.
Според Италианската репу-блика в мотивираното си становище Комисията се въздържа да иска доказателство за липсата на засягане на условията на конкуренция, докато в исковата си молба иска представянето на такова.
57.
Комисията е последователна в искането си Съдът да осъди Италия за нарушение на митническите и финансови разпоредби на Общността, като в съдебната фаза открито излага позицията си, която вече е изразила в хода на предишната фаза.
58.
След установяване на нарушение на правните норми на Общността относно собствените ѝ ресурси решаването на делото налага да се разгледа дали евентуално нарушението не е обосновано с оглед на запазването на интегритета на националната сигурност.
59.
Това следва от мотивираното становище, както признава Италия в точка 18 от становището си, поради което подобна позиция е неоснователна, тъй като липсата на засягане на пазара е само предпоставка за подобно извънредно анулиране.
60.
Следователно няма нови аргументи, нито разширяване на предмета на спора, нито каквото и да е друго правно основание за отхвърляне на иска като недопустим (
33
).
В — По дело С-409/05 (Комисия/Гърция)
61.
Република Гърция посочва в дупликата си същото правно основание за недопустимост като използваното от германското правителство по дело С-372/05 на основание член 298 ЕО.
62.
Гърция споменава това правно основание за недопустимост в точки 4 и 37 от писмената си защита, но не предявява съответното искане преди дупликата, така че по силата на член 42 от Процедурния правилник на Съда (
34
) то трябва да се счита за недопустимо, тъй като ищецът е бил лишен от възможността да го опровергае.
63.
Като се остави настрана фактът, че не е направено своевременно, това възражение трябва да има същата съдба като по дело Комисия/Германия, към което препращам, и следователно би трябвало да се изключи уважаването му от Съда.
64.
По време на съдебното заседание представителят на гръцкото правителство добавя ex novo, че искът за установяване на неизпълнение на задължения не позволява на Съда да постанови решение, с което да наложи на държавата членка да приеме определени мерки (
35
).
65.
В съдебната практика този спор вече е разрешен, тъй като тя ясно разграничава предмета на иска по член 226 ЕО, който е да се установи дали дадена държава членка „не е изпълнила задължение“, произтичащо от общностното право, и „необходимите мерки с оглед изпълнението на решението на Съда“, които първоначално следва да се преценят съгласно член 228 ЕО от засегнатата държава членка, като Съдът не може да постановява други мерки.
66.
Тази съдебна практика се извежда от точки 40—52 от Решение от 14 април 2005 г. по дело Комисия/Германия (
36
), в които Съдът отхвърля искането да се разпореди на дадената „държава членка да заплати лихва за забава“.
67.
Положението в случая обаче е различно, тъй като Комисията иска само да се установи неизпълнение на задължения, а не предприема действия по събиране, насочени към постановяване на решение, с което държавите да бъдат осъдени да преведат по сметката ѝ собствените ресурси, които не са внесли, заедно с лихви за забава в съответствие с член 11 от Регламенти № 1552/89 и № 1150/2000.
68.
Ясно е, че ако бъде постановено решение, с което се уважава искът, при изпълнението му държавата трябва да определи дали преустановяването на неизпълнението на задължения изисква изчисляването и превеждането по сметката на Комисията на собствени ресурси на Общностите заедно с лихви за забава.
69.
Накрая, въпреки че към настоящия момент неплащането на мито за внос на стоки като разглежданите в случая не представлява митническо нарушение, тъй като Регламент № 150/2003 суспендира тези мита за определено въоръжение и военна екипировка, не могат да се изключат последиците от евентуално неизпълнение, което е допуснато преди влизането в сила на посочения регламент и което вероятно е продължавало към момента на изтичане на срока, определен в мотивираните становища, поради което е легитимно да се иска установяване на липса на плащане.
V — Анализ на неизпълнението на задълженията
А — Собствените ресурси на Общностите
70.
Член 201 от Договора за ЕИО предвижда че „[б]ез да се засягат другите приходи, бюджетът се финансира изцяло от собствени ресурси“, но техническите и политически трудности за прилагането на тази система за финансиране, характеризираща се със своята автономност по отношение на държавите, продължават повече от дванадесет години (
37
) и в преходния период финансирането на Европейската икономическа общност се осигурява чрез вноски на държавите членки.
71.
Решение 70/243/ЕОВС, ЕИО, Евратом на Съвета от 21 април 1970 година за замяната на финансовите вноски на държавите членки със собствени ресурси на Общностите (
38
) (първо решение за собствените ресурси) сложи край на фактическия контрол на националните правителства, поставяйки началото на една нова ера на икономическа свобода, чиито последици продължават да се усещат и днес.
72.
Преходът към това положение се основава на селскостопанските такси, митата (
39
) и ДДС.
73.
В средата на седемдесетте години Обединеното кралство заявява недоволство от размера на финансовата си вноска, което поражда сериозни бюджетни спорове, разрешени през 1984 г. на Европейския съвет във Фонтенбло (
40
), чиито изводи са изложени в Решение 85/257/ЕИО, Евратом на Съвета от 7 май 1985 година относно системата на собствените ресурси на Общностите (
41
) („второ решение за собствените ресурси“).
74.
Наред с останалите мерки това решение съдържа механизъм за корекция на бюджетните дисбаланси, който до настоящия момент е приложен единствено в Обединеното кралство („британският чек“) (
42
), изразяващ се във възстановяване на суми, изчислени на базата на разликата между процентния дял на тази държава в платения ДДС и частта ѝ от всички определени общностни разходи (
43
), като корекцията се финансира съвместно с останалите държави, пропорционално на техните вноски по ДДС, със специален режим за Германия, Нидерландия, Австрия и Швеция (
44
).
75.
По силата на Решение 88/376 (трето решение за собствените ресурси) към трите посочени по-горе видове ресурси се добавя и четвърти, който се основава на брутния вътрешен продукт (БВП) на държавите членки (
45
) и е предназначен да адаптира вноските спрямо способността им за плащане (
46
).
76.
Тъй като финансирането на Общността води до разходи за икономиките на държавите членки, Решение 94/728 („четвърто решение за собствените ресурси“) въвежда намаление на разходите за събирането им, давайки право на държавите членки да запазват известен процент от стойността на събраните традиционни ресурси, който първоначално е определен на 10% (член 2, параграф 3 от Решение 94/728), а понастоящем е 25% (
47
).
77.
По инициатива на Европейския съвет в Берлин и с цел да се постигне система, която да бъде „справедлива, прозрачна, ефективна по отношение на разходите, проста и базирана на критерии, които най-добре изразяват възможностите за принос на всяка държава членка“ се приема Решение 2000/597/ЕО, Евратом на Съвета от 29 септември 2000 година относно системата на собствените ресурси на Европейските общности (
48
) („пето решение за собствените ресурси“), заменено от посоченото по-горе Решение 2007/436 („шесто решение за собствените ресурси“).
Б — По-специално по митата
78.
Ако в началото събирането на тези мита е изключително в данъчен интерес, впоследствие става ясно, че те представляват първостепенен инструмент за протекционизъм, който бързо събужда опасенията на привържениците на свободната търговия.
79.
След Втората световна война някои вдъхновени от либерализма принципи препоръчваха прогресивно намаляване на митата и дори тяхното премахване (
49
), но това виждане не можа да издържи под натиска на другите предимства на митата, като например възможността те да служат като средство за контрол на потока от стоки, като индикатор за търговската политика или като стража на търговския обмен.
80.
В общностен план на 1 юли 1968 г. е основан Митнически съюз за премахване на митата и ограниченията и за приемането на Обща митническа тарифа (
50
), приложима за цялата Общност по отношение на трети страни, приходите от която се превеждат в общностната каса като собствени ресурси.
В — Обективните елементи на неизпълнението на задълженията
81.
Комисията ограничава неизпълнението на задълженията до периода от 1 януари 1998 г. до 31 декември 2002 г., въпреки че в съдебното заседание заявява в съответствие с член 7, параграф 2 (
51
) от Регламент № 1150/2000, че за някои държави исковете не са предявени през 2001 г., а през следващата година (
52
), така че dies a quo трябва да съвпада с първия ден на 1999 г.
82.
Евентуалното нарушение поради неплащане е ограничено до този период, въпреки че през 2003 г. в съответствие с Регламент № 150/2003 не е имало митническо задължение за тези операции (
53
), тъй като суспендирането не предполага отпадане на вече възникнало задължение, нито заличава евентуално продължаващо неизпълнение на задължения.
83.
Поради тясната им връзка трябва внимателно да се разгледат неясните граници между уредбата относно собствените ресурси и уредбата относно възникването, изчисляването и събирането на митническите задължения (
54
).
84.
Неспазването на митническата уредба може да засегне системата за финансиране, както става ясно от Решение на Съда от 12 септември 2000 г. (
55
) По този начин се забелязва известно „припокриване“ (
56
) на тези области, и по-общо, необходимост от двойна проверка от страна на Съда, включваща, първо, установяване дали въпросното придобиване на стоки подлежи на деклариране пред митницата, и второ, в случай на положителен отговор, установяване дали са извършени съответните плащания по сметката на Общностите.
85.
Този метод ме води до категоричния извод за наличие на обективни елементи на неизпълнение на задължения (
57
) в поведението на държавите членки, които са ответници.
86.
В контекста на достиженията на правото на Общността в областта на митата членове 23 ЕО и 26 ЕО и член 20, параграф 1 от Митническия кодекс са достатъчни, за да се установи противоправният характер на неизчисляването на митата, дължими за вноса на военно оборудване или екипировка с двойна употреба.
87.
Това задължение за плащане на мита е видно и от различните категории, посочени в Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 година относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (
58
), без да може да се приеме, както правят в писмените си защити Федерална репу-блика Германия и Република Финландия, че то би противоречало на основните принципи на Общността.
88.
Без да искам да пренебрегна постепенната загуба на значение на традиционните собствени ресурси (
59
), нито намеренията за търговска политика без каквито и да било пречки, нито желанието за промяна (
60
), факт е, че общностното право изисква стриктно спазване на принципа на равенството на икономическите интереси на държавите, което изключва превръщането в освобождаване или в суспендиране на основното правило за облагане.
89.
Всички държави признават, че не са плащали мита, въпреки че са правили еднократни прехвърляния на различни суми (
61
), които в никакъв случай не следва да се възприемат като освобождаващи ги от задълженията им плащания (
62
), тъй като са ги подчинили на условието за изпълняемост на задължението и не са ги изчислили в зависимост от съответния внос или периоди.
90.
Този внос не е освободен от Общата митническа тарифа и не е подчинен на никакъв специален режим, като например „нулева ставка“.
91.
Освен това влизането в сила на Регламент № 150/2003 засилва убеждението ми, че установяването на митническите задължения е неизбежно, въпреки че това обстоятелство далеч не представлява критерий за тълкуване на по-ранно положение, който може да наклони везната към желаната от държавите посока.
92.
Суспендирането на митата в периода между 1 януари 1999 г. и 31 декември 2002 г. е изключено предвид спазването на основния принцип на законност, приложим във финансовата област и в други, по-ограничени области, като например областите, свързани с облагането с данъци и мита, както и предвид обстоятелството, че Регламент № 150/2003 няма обратно действие.
93.
Държавите членки са длъжни да установят правото на собствени ресурси на Общностите, щом като митническите им власти разполагат с необходимите подробни данни и следователно са в състояние да изчислят тяхната стойност и да определят длъжника (
63
). Достатъчно е дадена държава да не изпълни гореспоменатото, за да бъде нарушено финансовото равновесие на Общностите (
64
).
94.
Крехката стабилност на системата за финансиране на Общностите изисква прецизна дефиниция за установяването, събирането и предоставянето на разположение на собствени ресурси, както и спазването ѝ от държавите членки, тъй като ако някоя от тях не вземе предвид тези правила, равновесието трябва да се възстановява посредством компенсиране, отразяващо се на останалите държави чрез ресурса, основан на БВП (
65
), което е в противоречие с лоялното сътрудничество (
66
).
95.
Според мен е софизъм да се изтъкват, както прави Финландия (
67
), обратните на посочените доводи, като се твърди, че принципът на равенство във финансирането на общностния бюджет би бил нарушен, ако държавите членки, внасящи въоръжение от трети страни, трябва „освен“ цената да платят мита, за разлика от държавите членки, които са избрали да си доставят тези стоки в рамките на Общността.
96.
Този довод не отчита факта, че мястото на придобиване е свързано с търговски и стратегически интереси, на които държавите членки не могат да се позовават с оглед на освобождаване от мита.
97.
Представителят на датското правителство изтъква по време на съдебното заседание, че целта на митата е не да се финансира Общността, а потенциалните купувачи да бъдат разубедени от това да се насочват към трети страни и да се стимулира търговският обмен между държавите членки.
98.
Посочената позиция не отразява точно реалността, тъй като пълното осъществяване на тази протекционистка цел изисква европейските интереси да останат незасегнати, когато — както е в случая — покупките са направени в трети страни; тази цел се постига по-специално като финансовите възможности на Общността се подсилят посредством мито, намалявайки по този начин икономическите загуби вследствие на неизвършването на покупките в нейните граници.
99.
От своя страна Германия също изтъква по време на съдебното заседание, че държавите, които в най-голяма степен спомагат за защитата на Европейския съюз, щели да се окажат наказани, тъй като щели да платят по-голяма сума за мита.
100.
Тази идея съчетава различни концепции, като например за вътрешния пазар и за защитата на държавите, чиито съответни цели не трябва да се смесват; освен това едностранното дерогиране на определени митнически разпоредби не е подходящо средство за компенсиране на икономическите усилия в резултат на поети военни ангажименти (
68
).
101.
Принципите на баланс между приходите и разходите (член 286 ЕО), на солидарност при финансирането на Общността (член 2 ЕО) и на добро финансово управление (член 274 ЕО) изключват напълно този икономически подход, служещ само на интересите на държавите членки.
102.
Обречена на провал е и идеята (
69
), че Комисията трябва да възстановява митата на платилите ги държави, за да поправи неравенството, тъй като това би означавало да се генерализира нарушението, за да се поправи неправомерното поведение на тези, които отказват да плащат.
VI — Други доводи на държавите членки
103.
Всички ответници се опитват да обосноват неплащането, като се позовават на член 296 ЕО и като твърдят, че налагането на мита върху тези стоки с произход от трети страни носи сериозен риск за основните интереси на тяхната сигурност.
104.
Ответниците обясняват, че плащането на тези собствени ресурси ще им причини финансова тежест, която щяла да отслаби снабдяването им с оръжия и като цяло военната им мощ; те добавят, че ходът на митническата процедура не гарантира поверителността на данните, които трябва да се предоставят за изчисляването на съответните суми, и се позовават на член 307 ЕО, на постигнатите споразумения със страни износителки или на принципа на защита на оправданите правни очаквания вследствие на закъснялата реакция на Комисията.
А — Член 296 ЕО и националната сигурност
105.
Тази област, която е изпълнена с противоречиви доводи, изисква внимателен анализ, за да се разграничат ясно хипотезите, посочени в член 296, параграф 1, букви а) и б) ЕО.
1. Приложно поле
106.
Като посочва, че никоя държава членка не може да бъде задължавана „да предоставя информация, чието разкриване тя счита за противоречащо на основните интереси на нейната сигурност“, буква а) визира не само военната екипировка, която е изключително за военни цели, но и оборудването с двойна употреба, тъй като увреждането е в резултат на разкриването на информация независимо от предмета на сделката.
107.
Буква б) от посочената разпоредба не може да бъде тълкувана по същия начин, тъй като дори и да позволява на всяка държава членка да „предприема такива мерки, каквито счита за необходими за закрила на основните интереси на своята сигурност“, тя ограничава това изключение до „производството или търговията с оръжия, муниции и военни материали“.
108.
Списъкът, който Съветът приема на 15 април 1958 г. (
70
), подкрепя това тълкуване, тъй като се отнася единствено за „продуктите, спрямо които се прилагат разпоредбите на параграф 1, буква б)“ (член 296, параграф 2 ЕО).
109.
Характерът на включените в списъка от 1958 г. продукти и препратката на член 296, параграф 1, буква б) ЕО към пазара на военно оборудване изключват възможността само чрез позоваване на буква б) да се дерогира прилагането на системата за финансиране на Общностите, и в частност на митническите процедури, при придобиване на оборудване, чийто проект, производство или разработка не е в отговор на чисто военни цели.
110.
Следователно оборудване с двойна употреба не може да се освободи от мито под предлог, че се прилага член 296, параграф 1, буква б) ЕО, освен ако не се докаже, че то е предназначено изключително за военна употреба — обстоятелство, което Италианската репу-блика и Кралство Швеция нито твърдят, нито доказват.
111.
Следователно искът срещу Швеция (С-294/05) (
71
) и искът срещу Италия (С-387/05) трябва да бъдат уважени поради липса на убедителна защита (
72
), тъй като тези ответници могат да се позовават само на буква а) от разглежданата разпоредба в подкрепа на дерогацията in abstracto (
73
) на Договора (
74
).
2. Условията по член 296 ЕО и контролирането им от Съда
112.
Трябва да се анализира използването на член 296 ЕО, когато с него се цели дерогиране на определени разпоредби (
75
), които са ключови за системата за финансиране на Общността и директно се отразяват върху Митническия съюз, представляващ същността на вътрешния пазар (
76
).
113.
В този смисъл не мога да скрия изненадата си от начина, по който по време на производството държавите претендират (
77
) за „автономно прилагане“ на член 296 ЕО.
114.
Позицията на ответниците относно това понятие, която има съществено значение за разрешаването на противоречието, според мен е изключително неясна.
115.
Фактът, че държавите членки се ползват с „автономност“ при решаването дали да се позоват на член 296 ЕО, не противоречи на необходимостта от еднакви критерии, от които да се ръководи правилното им разбиране на цялата територия на Общността.
116.
Всяка страна определя приоритетните аспекти за своя интегритет, открива и класифицира нарушенията, които го засягат, и в крайна сметка преценява дали е подходящо да използва някое от ограниченията на член 296 ЕО, за да защити ценностите, които са в основата на нейния суверенитет и поради това са чужди на правото на Общността.
117.
Освен това в сферата на Общността не може да се впише автономна концепция на „основни интереси на националната сигурност“. В актуалното състояние на развитие на правото на Общността това понятие по дефиниция е изключително държавно.
118.
Затова дискусиите между държавите относно инстанциите, упълномощени да преглеждат секретна информация, отговарят на схеми за прилагане на деликатни механизми за баланс на контрола (
78
), които не са отразени в общностното право и поради това Съдът не трябва да извършва проверка, която има чисто национални измерения.
119.
Принципът на разделение на властите (
79
) налага приемането на серия от ограничения за съдебния контрол и по отношение на дискреционните действия на правителствата за определяне на политиката им на защита, като техниките за проверка дали актовете им са правомерно приети трябва да са насочени към избягване на риска от заместване на акт на изпълнителната власт чрез прилагане на опортюнистични критерии.
120.
Това положение означава, че по същество контролът на решение за класифициране на даден документ като поверителен би довело до автоматичното повишаване на поверителността му, тъй като при преценката си съдът може да запази тайната, като я избягва и като обсъжда принципите ѝ, а не нейното съдържание (
80
).
121.
Освен това наред с преценката, възприета в практиката на всяка страна (
81
), общностното право, и по-специално Съдът, следва да установи правила за тълкуване, които позволяват приемането на извънредните мерки по член 296 ЕО, без да засягат еднаквото му прилагане, нито, разбира се, според всички предпазни мерки, които излагам, дискреционните правомощия на държавите.
122.
Тази разграничителна линия между националното и общностното равнище трябва да се очертае с най-голямо внимание, но и с настойчивост, за да възтържествува хармонията в Европейския съюз.
123.
Задачата е да се анализира трудното равновесие между интересите на държавите членки в сферата на тяхната сигурност и основните цели на Общността, без да се прекрачва прагът на разумното.
124.
Дерогирането на общностната правна уредба трябва е в съответствие с принципа на пропорционалност (
82
), както и да е подходящо и необходимо за осъществяването на преследваната цел.
125.
Колкото и да се иска в член 296 ЕО да се види отстъпка от самия Договор, предимството на останалата част от общностното право и полезният ефект на този член налагат ограничения на националните действия, основани на него.
126.
Еднаквото прилагане на Договора подлежи на изключения (
83
), когато обществената сигурност е сериозно застрашена, но не по общ начин и при каквито и да е мерки, независимо от тежестта на безредиците (
84
).
127.
В допълнение държавите членки се освобождават от задължения по първичното законодателство, когато застрашените интереси се възприемат като „съществени“, така че на клаузата за обществена сигурност трябва да има позоваване само при наличието на реална и достатъчно сериозна заплаха, която може да им навреди.
128.
Разрушаването на някои от основите на общностната архитектура се оправдава единствено когато държавите членки нямат друг начин да защитят най-жизнените си интереси.
129.
Освен това сянката на съмнение за една предполагаема дискреционна власт, призната на правителствата от член 296 ЕО, е несъвместима с лоялната интеграция, за която призовава Европа.
130.
Държавите членки не могат да си служат с тази възможност автоматично, тъй като практиката на Съда (
85
) относно списъка от 1958 г. приема, че макар член 296 ЕО да служи като правно основание за дерогиране, стоките от този списък трябва да отговарят и на другите условия за неговото прилагане.
131.
Според мен член 296 ЕО свързва неопределеното юридическо понятие „основни интереси на нейната сигурност“ и това мярката да се „счита“ за необходима със задължителното изискване за мотивиране.
132.
Използването на тези понятия изисква голяма строгост, несъвместима с общото и хипотетично определяне на националните интереси, включително и на тези с военен характер (
86
).
133.
Подобна свобода може да създаде условия за политически действия (
87
), които да оставят следа от имунитет, пагубен за Общността, и според мен за положението на държавите в нея.
134.
Несъмнено спорът в тези седем иска е насочен към определянето на границите между общностното ratio и националната политическа власт, но не се спира дотам, а инструментализира Договора, като възхвалява член 296 ЕО с окраска на екзистенциален страх (
88
).
3. Тежест на доказване
135.
Ответниците избягват onus probanti по отношение на изискванията на член 296 ЕО, заявявайки, че спорните мита засягат техните интереси по Регламент № 150/2003 и издигат съображение 5 от него до демонстрация на намеренията на общностния законодател (
89
).
136.
Тук отново се нарушава правилното разбиране на нормата, тъй като в съображение 5 от този регламент се посочва необходимостта от предвиждане на „специални административни процедури за суспендиране на митата“, „[з]а да се запази военната тайна на държавите членки“ (
90
).
137.
Следователно позоваването на ценността на поверителността не означава, че тайната няма да бъде гарантирана още преди това, нито че, дори при липсата на такова позоваване, основните интереси на сигурността ще бъдат накърнени сериозно, тъй като не всяко изтичане на информация би довело до значително намаляване на защитата.
138.
Доводите на държавите не ме убедиха, тъй като не съответстват на практиката на този Съд, която избягва подробното тълкуване и изисква от този, който желае да се позове на изключенията, да представи доказателства, че освобождаването не надхвърля границите, определени за споменатите хипотези (
91
).
139.
Необичайният контекст на тези мерки трябва да подкрепи идеята, че тежестта на доказване лежи винаги върху този, който се позовава на дерогирането на Договора, за да се запази съгласуваността и спазването на неговите насоки.
140.
По-специално Решение на Съда от 16 септември 1999 г. по дело Комисия/Испания (
92
) установява неизпълнение на задължения, тъй като испанското правителство не доказва, „че премахването на освобождаването от ДДС върху вноса и закупуването на въоръжение, муниции и материали изключително за военна употреба, предвидено от испанския закон, е представлявало мярка, която може да застраши защитата на основните интереси на сигурността на Кралство Испания, за да бъдат подобни освобождавания обосновани съгласно член 223, параграф 1, буква б) от Договора“.
4. Неподходящо позоваване
141.
Вече споменах, че Съдът не може директно да разглежда дискреционните правомощия, свързани с държавната тайна (
93
), макар че, когато засягат директно общностното право, той може да контролира техните граници с оглед на пропорционалността и основните принципи.
142.
Когато, както е в случая, се въвеждат изключения от основните принципи за свобода на движение (
94
) или смущения във функционирането системата за финансиране на Общностите, националните власти трябва да обяснят тези аномалии, поне в минимална степен, като посочат преследваната цел и логическата им връзка.
143.
В противен случай обосноваването е обречено на провал, а правната неяснота улеснява привиденията за злоупотреба с власт.
а) Икономическият довод
144.
Държавите ответници се позовават на това, че голямата икономическа вреда, която причинява плащането на митата, ще отслаби тяхната военна стратегия; този довод обаче ще промени целта на член 296 ЕО, за да служи всъщност на цели, които са изключително индустриални или икономически (
95
) и по никакъв начин не обосновават дерогирането на Договора (
96
).
145.
Въпреки основателното опровержение на Гърция на критиките на Комисията, подчертаващо разликата между „професионална тайна“ и „военна тайна“ (
97
), тези икономически съображения, доведени до крайност, биха оправдали неплащането на данъците в интерес на финансовото оздравяване и на диктатурата на печалбата.
146.
Освен това не може да се сравнява въздействието във финансов план върху държавните хазни на ДДС и плащането на мита, както твърдят Дания (
98
) и Италия (
99
), имайки предвид, че за разлика от митата, ДДС е в полза на държавите членки.
147.
Пътят за намиране на отговор е предложен от Решение на Съда от 16 септември 1999 г. по дело Комисия/Испания, свързано с внос на въоръжение, в което се посочва, че „освобождаването от ДДС не е необходимо за постигането на целта за защита на основните интереси на сигурността на Кралство Испания“ (
100
), избягвайки всякаква опасност, тъй като „постъпленията от плащането на ДДС по въпросните сделки ще бъдат възвърнати в държавните хазни, с изключение на малък процент, който ще постъпи в хазната на Общността като нейни собствени ресурси“ (
101
).
148.
При все това да се приеме тълкуване a sensu contrario, че за разлика от ДДС, митата засягат националната сигурност, би довело до погрешни и прибързани заключения.
149.
Освен това то акцентира върху отделни аспекти на финансовата система като например размера на директните приходи от собствени ресурси, но не отчита целостта на системата и предимствата за държавите членки от солидарността с оглед на техните вноски и равното разпределение на финансовата тежест.
б) Поверителността и митническата процедура
150.
Учудващо е описанието на митническата процедура с пролога към него, съгласно който липсата на секретност нарушава спокойствието на държавите.
151.
Ответниците твърдят, че анонимността е по-силна в областта на ДДС, отколкото в областта на митата (
102
), като добавят, че по-високата степен на поверителност, която се наблюдава в някои национални правни уредби (
103
), не е пренесена в Общността.
152.
Единствено съмнението за изтичане не може да се превърне в катализатор за обосноваване на неизпълнението на задълженията, констатирано от Комисията, тъй като целостта и сигурността на информацията са защитени от член 287 ЕО, който налага на членовете на институциите на Общността, членовете на комитетите, както и длъжностните лица и другите служители на Общността, дори и след като са престанали да изпълняват задълженията си, „да не разкриват информация, включена в обхвата на професионалната тайна, в частност информация относно предприятия, техните стопански отношения или факторите за ценообразуване в тях“; същото задължение се съдържа и в член 15 от Митническия кодекс на Общността (
104
).
153.
Държавите е трябвало още в самото начало да изразят неодобрението си относно подобен режим на защита, като го оспорят. Не трябва да се забравя и възможността им да искат съответно обезщетение за нарушение на общностното право в случай на изтичане на информация при предаването на данни.
154.
При все това едностранна отмяна не съответства на изискването за пропорционалност (
105
), на което трябва да отговаря всяка мярка за ограничаване на разпоредбите на Договора, „така че нейните правни последици да бъдат ограничени до крайно необходимото за защитата на интересите, които цели да гарантира“ (
106
).
155.
Изключването на съществена част от общностната финансова уредба не е съвместимо с нейния обвързващ характер и не е пропорционално с преследваните цели.
156.
Въпреки че им отрежда главна роля, сценарият на ответниците не предвижда излизане на сцената на правилата относно тежестта на доказване, тъй като ответниците трябва да са установили, че в периода между 1 януари 1999 г. и 31 декември 2002 г. поверителността не е гарантирана (
107
).
157.
Въпреки че Регламент № 150/2003 променя финансовото бъдеще на Общността, като суспендира митата, член 7 (
108
) от него изисква предоставяне на информация, свързана с покупката на стоки, поради което трудностите, на които се позовават държавите членки относно запазването на информацията, остават непроменени.
158.
Германия се опитва да покаже в дупликата си (по дело С-372/05), че разкритата съгласно член 7 информация не служи за изчисляване на мита, което аз не оспорвам, тъй като независимо от целта на предписанието да се установи размерът на мита, които вече не се заплащат, определящ е фактът, че сертификатите, които посочва (
109
), могат да компрометират интересите, чиято поверителност държавата членка иска да запази (
110
).
159.
Не е в компетенцията на Комисията, както погрешно намеква Гърция в изказването си по делото срещу Финландия (дело С-284/05), да предлага алтернативни процедури, за да възпрепятства разкриването на информацията (
111
).
160.
Този довод променя тежестта на доказване и предмета на доказване, тъй като държавите трябва да докажат, че при процедурите не може да се запази тайната.
161.
Затова информацията, която държавите трябва да предоставят всеки месец (
112
) или всяка година на Комисията, не изглежда да е толкова подробна, че да навреди на стратегиите за национална сигурност, тъй като всъщност чрез съответните формуляри (
113
) се разкрива общата стойност на внесените стоки през разглеждания период.
162.
Искът срещу Дания илюстрира съмненията относно конкретния характер на информацията, която трябва да се декларира, тъй като позицията на нейното правителство, съгласно която, освен да посочи внасяните стоки, то не е длъжно да посочи тяхното количество, стойност и страна на произход, е в противоречие с позицията на Комисията, която иска само да разбере общата стойност на сделките.
163.
Дори и ако в най-лошия случай се посочват споменатите от Дания данни (
114
), не разбирам по какъв начин това ще се отрази негативно на нейната външна сигурност, още повече че те не съдържат техническите аспекти на оборудването, нито употребата, за което то е предназначено (
115
).
164.
Комисията не вижда никакво противоречие (
116
) в използването преди 2003 г. на опростени митнически режими, тъй като определянето на процедурите следва да се извърши от държавата, която според ищеца (
117
) може да се позове на член 60 от Митническия кодекс (
118
), за да назначи ad hoc администратор (
119
).
165.
В тази начална фаза участват национални представители и организации, поради което е прекалено да се твърди, че опасността за сигурността на дадена държава се крие в недоверието към нейните митнически власти.
166.
Следващият етап от митническата процедура е свързан с контрола, подлежащ на проверка от Комисията, върху извършеното изчисляване, на който етап е възможно да бъде поискана допълнителна информация, чиято поверителност също се гарантира от член 5 от Регламент (ЕО, Евратом) № 1026/1999 (
120
).
167.
Тук се разглежда един от ключовете моменти на спора, тъй като по време на съдебното заседание става ясно, че в началната фаза няма засягане на деликатна информация, поради това че се работи единствено със сведения от общ характер, без подробности, които да застрашават националната сигурност, поради което държавите членки нямат основание да се позовават на член 296 ЕО, преди Комисията да е поискала формално да провери извършеното от държавата членка оценяване.
168.
Ако съгласно член 10 ЕО държавите трябва да подпомагат Комисията в изпълнението на нейната задача да следи за спазването на Договора (
121
), те също така трябва да представят необходимите данни за проверка на редовността на плащането на собствените ресурси (
122
), което според мен не пречи да решат, като разглеждат всеки конкретен случай и като изключение, да ограничат информацията до някои части от даден документ или на основание на член 296 ЕО, буква а) да откажат напълно да предоставят такава; всички тези възможности в по-голяма степен съответстват на принципа на пропорционалност, отколкото дерогирането на правни норми от системата.
169.
Прекалено също е позоваване на член 269, параграф 1 ЕО преди евентуалното извършване на контрол от страна на Комисията, което невинаги е факт; всъщност в търговията с оръжия се приемат само мерки, насочени към защита на „основните интереси на […] сигурност[та]“, която по дефиниция митническото право не поставя под въпрос през описаните първоначални етапи, и още по-малко преди да е извършено изчисляването.
170.
Държавите се позовават на член 296 ЕО, като се основават на хипотетична абстракция, тъй като за прилагането на този член техните интереси трябва да бъдат застрашени, което, ще повторя отново, може да се случи единствено ако Комисията беше изискала изключително конкретна информация — нещо, което тя не е направила въпреки заявеното по време на съдебното заседание от представителите на гръцкото правителство, тъй като неприемането на предварителните плащания, направени от държавите, не е в резултат на недостатъчно информация, а от липсата ѝ, възпрепятстваща осъществяването на разумен контрол.
171.
Въпреки че правната уредба на Общността се стреми да гарантира защитата на информацията, правителствата (
123
) се доверяват повече на предприятията, които работят (
124
) в тази сфера на търговията, отколкото на митническите администрации, което води до недопустимо подценяване (
125
).
в) Следствие
172.
С оглед на изложеното е видно, че доводите относно географското положение на страната, разпределението на населението, защитата на границите от евентуални нашествия или, в икономически план, стойността на военните програми, не могат да бъдат приети, поради това че например в някои държави са се увеличили разузнавателните самолетни полети (
126
).
173.
Няма съвпадение от правна гледна точка между средствата и преследваните цели, тъй като подобни промени са могли да бъдат предвидени от държавите, които преди влизането в сила на Регламент № 150/2003 са изчислили митата и са ги внесли по сметката на Общността, без да причинят срив в защитните си системи.
174.
Поради това считам, че държавите ответници се крият зад претексти, които не са подходящи с оглед на общностното право и на посочените от мен принципи, и че настъпват в област на вредна за Съюза несигурност.
175.
Много показателен е случаят на Финландия, която в писмената си защита изтъква, че само условно плащане, без наличие на споразумение с Комисията, би застрашило нейната сигурност, а по-късно в съдебното заседание признава, че едностранно е платила 10000000 EUR, без това да увреди интересите ѝ.
5. Разпоредба, която продължава да е в сила
176.
Не може да се приеме, че член 296 ЕО (предишен член 223) е излязъл от употреба, тъй като от 1957 г. е устоял на проверката на времето, съхранявайки се в Договора от Лисабон (
127
). Въпреки това той поражда някои съмнения, които трябва да се разрешат предпазливо чрез историческо тълкуване.
177.
Съществува видно напрежение между двете концепции на член 296 ЕО: едната, защитавана от държавите членки и основана на идеята за вездесъщ суверенитет в областта на защитата, и другата, която е по-общностна, ограничаваща обхвата на този член (
128
).
178.
Първоначалните опасения на страните, подхранени от Студената война, са наложили този „предпазен клапан“, но етатисткият подход вече не е обоснован, тъй като понятието за заплаха днес е загубило индивидуалността си (
129
).
179.
Освен това понякога неразкриването на дадена информация е равносилно на отричане на истината и вероятно пълната свобода да се избира какво да се казва в някои случаи е в разрез с интеграционната рамка на Европейския съюз.
180.
Разглеждането на интернет страниците (
130
), които Комисията споменава в писменото си становище, дава достъп на всеки до данните за някои видове въоръжение, придобито от въоръжените части.
181.
Това обстоятелство, характерно за модерните общества, релативизира понятието за тайна (
131
) и според мен още повече затруднява усилията на държавите да заобиколят правото на Общността чрез позоваване на член 296 ЕО.
182.
Всяко изменение на разпоредбата между нейната отмяна (
132
) и изменението на списъка от 1958 г. (
133
) не трябва да пренебрегва нито известните прилики между националните законодателства в областта на сигурността (
134
), нито създаването на Европейска агенция по отбраната (
135
).
183.
Забелязва се известен анахронизъм на тези разпоредби с оглед на компетентността на Съюза постепенно да започне да определя обща политика за защита (
136
) и с клаузата за солидарност, която предвижда мобилизиране на военните сили, когато някоя от държавите членки е обект на терористична атака или е жертва на природно бедствие или на бедствие, причинено от човек (
137
).
184.
В областта на износа на оръжия не липсват правни разпоредби (
138
) и кампании за повишаване на осведомеността на обществото (
139
), така че, като се изключат разликите, няма смисъл да се настоява за отделянето на вноса от опеката, сама по себе си индиректна и ограничена, която общностното право (
140
) осъществява чрез Митническия съюз.
185.
Преотстъпването на суверенитет, необходимо за да се стане член на европейския клуб, не позволява изкуствено или пристрастно тълкуване на механизмите, които Договорът от Рим е предвидил за осъществяването на целите си.
186.
Член 296 ЕО може да предизвика погрешни очаквания у държавите членки и у участниците в последващите разширения; поради което, докато посоченият член е в добро състояние, Съдът не следва да бяга от своята отговорност и трябва да му ограничи приложното поле, тъй като залогът е еднаквото прилагане на общностното право.
187.
Приемането на предвидените в тази разпоредба мерки въз основа на дискреционни, изолирани и неподлежащи на преразглеждане в рамките на Европейския съюз решения води до Европа „на различни скорости“ по отношение на задължителния характер на нейните правни разпоредби, както и до прилагане „à la carte“ на нейните принципи.
188.
При защитата на член 296 ЕО няма място за страх на държавите членки от оповестяване на реалните им разходи за въоръжение, нито от отстраняване на празнотите в договорите за присъединяване, както и няма място за заобикаляне по неясни причини на европейските норми на доверие или за позоваване на този член в случаите, когато няма сериозна заплаха за националната сигурност.
Б — По член 307 ЕО
189.
Според някои от становищата на държавите ответници включването на клаузи за поверителност в договорите, подписани с доставчиците на оръжие, или в договорите, подписани с трети страни, възпрепятства плащането на мита.
190.
Въпреки че такива клаузи могат да служат като критерий за ефикасност и валидност на едно споразумение за покупко-продажба, те зависят от свободната воля на страните и поради това, когато държавата членка реши да скрие дадена информация в противоречие с общностните си задължения, тя поставя тези „договори“ над тези си задължения.
191.
Ако тази частна сделка предшества присъединяването на някоя страна към Съюза, приемането на общностното право би довело до деликатно положение, при което тя би била неправомерна.
192.
От гледна точка на международните споразумения член 307 ЕО първо изисква да се идентифицира спорният договор, за да се разбере датата на сключването му, съдържанието му и съвместимостта на разпоредбите му с правната уредба на Съюза.
193.
Не може да има споразумения, които са толкова поверителни, че възпрепятстват изпълнението на митническите задължения и премахват приложимостта на член 307 (
141
).
194.
Освен това, въпреки че за известно време Съдът приема предимството на двустранно споразумение (
142
), той веднага предупреждава (
143
), че разпоредбата предоставя „права“ на третите държави, като същевременно налага „задължения“ на държавите членки, които следователно би трябвало да се откажат от упражняването на правата, признати им от по-ранния договор, ако новият договор изисква това.
195.
Сентенцията pacta sunt servanda, която е в основата на този член, не толерира апатия, тъй като налага на държавите да предприемат „[…] всички необходими мерки, за да премахнат установените несъответствия […]“. Становищата, представени от ответниците по тези дела, не разкриват никакво усилие за преодоляване на евентуалните противоречия, поради което правното основание трябва да бъде отхвърлено.
196.
Кралство Швеция взима особено активно участие в съдебното заседание, като упорито твърди, че някои двустранни споразумения за сътрудничество (
144
) съдържат задължение за купувача да не предоставя никаква информация относно покупката без съгласието на продавача или на доставчика. Според мен тази теза оставя изпълнението на общностното право в ръцете на трети страни: държави, частни лица или предприятия.
В — По оправданите правни очаквания
197.
С изключение на Финландия и Швеция, всички останали държави ответници твърдят в писмените си изложения, че позицията на Комисията в настоящите дела нарушава принципа на защита на оправданите правни очаквания.
198.
Както вече посочих по отношение на досъдебното производство, преговорите на Комисията с Германия, Италия и Гърция са се провели отдавна; правителствата на тези държави припомнят този факт сега като основание за твърдението, че той е породил у тях чувството на сигурност, като неприемането на действия от страна на Комисията ги е накарала да мислят, че не е налице неизпълнение на задължения.
199.
Дания също се позовава на тези контакти и на процедурите за нарушение, проведени в периода между 1984 г. и 1985 г., добавяйки, че тъй като не е била подадена никаква искова молба пред Съда, държавите са предположили, че Комисията мълчаливо е приела освобождаването от мита за внос на военно оборудване.
200.
Принципът на защита на оправданите правни очаквания ограничава възможностите за отмяна на административни актове с цел да защити частните лица (
145
) от публичната власт.
201.
Като съдейства за създаването на атмосфера на правна сигурност, необходима за стабилитета на правото, той позволява да се действа при пълно познаване на последиците от дадено поведение, създавайки по този начин климат на сигурност (
146
), който е изключително благоприятна почва за финансовите отношения (
147
).
202.
Практиката на Съда (
148
) го квалифицира като „основен принцип на Общността“ (
149
), прилага го по отношение на правни норми с обратно или с незабавно действие (
150
) и позволява на адресата на разпоредбата при промяната ѝ да запази предишното си положение, тъй като администрацията го е накарала да вярва, че това statu quo няма да се промени (
151
).
203.
За да може защитата на оправданите правни очаквания да разгърне действието си, адресатът (
152
) трябва да се основава на външни показатели, а не на обикновени субективни предположения или убеждения (
153
); освен това след претегляне на спорните интереси положението на лицето, което правомерно се основава на административен акт, трябва да оправдава тази защита (
154
).
204.
Както лесно се вижда, в случая този принцип не може да се приложи.
205.
Съдът многократно признава на Комисията пълна свобода относно възможността да се предяви иск срещу дадена държава членка; тази свобода включва и избора на момента, в който да се подаде исковата молба (
155
), без да е обвързана с какъвто и да било срок за това.
206.
Освен това защитата на оправданите правни очаквания препятства извънредната възможност за влизането в сила на даден общностен акт да се определи дата, предшестваща публикацията му (
156
), но държавите ответници изтъкват този довод в обратен смисъл, за да заобиколят действието на правната уредба, предшестваща Регламент № 150/2003.
207.
Следователно може да се окаже по-подходящо да се говори за обвързаност на Комисията от нейните собствени действия (
157
) в подкрепа на идеята, че тя се е отказала от твърденията си за нарушения.
208.
Това твърдение обаче също е обречено на неуспех, тъй като в изявлението си по време на обсъжданията на Регламент № 150/2003 (
158
) Комисията изразява твърдата си позиция да не се отказва от събирането на мита, които е трябвало да бъдат заплатени, като си запазва правото да предприеме съответните действия в това отношение.
209.
За периода преди това също не може да се счита, че Комисията е предоставила отстъпка в този смисъл, тъй като още през 1988 г. изработва проект за суспендиране на митата, който се проваля именно поради трудностите пред постигането на съгласие между държавите.
210.
Във всеки случай Регламент № 150/2003 не съдържа разпоредби с обратно действие, което е пропуск на самите държави, тъй като не са възразили срещу това.
211.
Някои държави претендират, че принципът на защита на оправданите правни очаквания трябва да доведе до ограничаване на действието във времето на решението (
159
), но както обясних, Съдът не следва да се произнася по икономическите последици от санкционираното от него неизпълнение на задължения.
212.
Това ограничаване на действието във времето не следва да се приема, тъй като то има извънреден характер (
160
); установяването на неизпълнение на задълженията няма да доведе до сериозни финансови последици за държавите, без да се забравя, че в разглежданите дела член 7, параграф 2 от Регламент № 1150/2000 определя краен срок, като забранява повече поправки три години след предявяването на иска.
213.
Отхвърлянето на възраженията и на правните основания на държавите заедно с наличието на обективни елементи на неизпълнение трябва да доведе до уважаване и на седемте иска.
VII — По съдебните разноски
214.
По смисъла на член 69, параграф 2 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като според мен исковете на Комисията следва да бъдат уважени, ответниците трябва да бъдат осъдени да заплатят разноските по всяко едно от въпросните дела.
215.
Съгласно параграф 4 от същия член държавите членки, които са встъпили в делото, понасят направените от тях съдебни разноски.
VIII — Заключение
216.
Предвид изложените съображения предлагам Съдът да реши следното:
„1)
Република Финландия (дело С-284/05), Кралство Швеция (дело С-294/05), Федерална репу-блика Германия (дело С-372/05), Италианска репу-блика (дело С-239/06), Република Гърция (дело С-409/05) и Кралство Дания (дело С-461/05) не са изпълнили задълженията си по член 26 ЕО, по член 20 от Митническия кодекс на Общността и по членове 2, 9, 10 и 11 от Регламенти № 1552/89 и № 1150/2000, като не са установили и платили собствените ресурси за внос на военно оборудване и като не са платили лихви за забава при предоставянето на съответните суми на разположение на Комисията.
2)
Кралство Швеция (дело С-294/05) и Италианската репу-блика (дело С-387/05) не са изпълнили задълженията си по член 26 ЕО, член 20 от Митническия кодекс на Общността и по членове 2, 9, 10 и 11 от Регламенти № 1552/89 и № 1150/2000, като не са установили и платили собствените ресурси за вноса на стоки с двойна употреба и като не са платили лихви за забава при предоставянето на съответните суми на разположение на Комисията.
3)
Република Финландия заплаща съдебните разноски по дело С-284/05, Кралство Швеция — по дело С-294/05, Федерална репу-блика Германия — по дело С-372/05, Италианската репу-блика — по дело С-387/05 и дело С-239/06, Република Гърция — по дело С-409/05 и Кралство Дания — по дело С-416/05.
4)
Встъпилите държави членки понасят направените от тях съдебни разноски“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: испански.
(
2
)	Макар че скоро бе заменен от Регламент (ЕО) № 450/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година за създаване на Митнически кодекс на Общността (Модернизиран митнически кодекс) (ОВ L 145, стр. 1), ratione tempore приложим е Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (ОВ L 302, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58).
(
3
)	Регламент на Съвета от 29 май 1989 година за прилагане на Решение 88/376/ЕИО, Евратом относно системата на собствените ресурси на Общностите (ОВ L 155, стр. 1).
(
4
)	Регламент на Съвета от 22 май 2000 година за прилагане на Решение 94/728/ЕО, Евратом относно системата за собствени ресурси на Общностите (ОВ L 130, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 2, стр. 184).
(
5
)	Всички искове за установяване на неизпълнение на задължения са свързани с внос на военно оборудване, с изключение на един от тях, който е срещу Италия, а именно по дело C-387/05, в което закупеното оборудване е едновременно с гражданска и военна употреба, както и иска срещу Швеция (дело C-294/05), където Комисията твърди, че има нарушение едновременно при внос на военно оборудване и при внос на екипировка с двойна употреба.
(
6
)	Два ярки примера за тази химера от сънищата — „An die Freude“ (Ода на радостта) на Фридрих Шилер с музиката на Бетовен в неговата симфония № 9 в ре минор, оп. 125 и легендарната песен „Imagine“ на Джон Ленън — разглеждат човечество по братски единно в постигането на тези си стремежи.
(
7
)	Не съм съгласен със сентенцията si vis pacem para bellum, въпреки опита на Сервантес, когото аз толкова обичам, да я прокара в едно комично отклонение с думите на Дон Кихот: „стойте далеч от онези, които биха казали, че буквите [законите] имат превъзходство над оръжията, на тях ще им кажа, независимо кои са те, че не знаят какво говорят […], тъй като [оръжията] имат за цел мира, който е най-голямото благо, което хората могат да желаят от живота“ („Дон Кихот де ла Манча“_глава XXXVII).
(
8
)	Обединявам в един документ тези седем заключения, които щяха да бъдат представени по различно време, ако съдебните заседания по седемте иска за установяване на неизпълнение на задължения, предявени от Комисията, не бяха насрочени за един и същи ден.
(
9
)	Според Beccaria. Dei delitti e delle pene. Alianza Editorial 1998. Madrid. XV, р. 82 тайната е най-силният щит на тиранията.
(
10
)	Решение 94/728/ЕО, Евратом на Съвета от 31 октомври 1994 година относно системата за собствени ресурси на Европейските общности (ОВ L 293, стр. 9).
(
11
)	Решение 88/376/ЕИО, Евратом на Съвета от 24 юни 1988 година относно системата на собствените ресурси на Общностите (ОВ L 185, стр. 24; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр. 62).
(
12
)	Цитираните тук текстове се отнасят единствено до Регламент № 1150/2000 в съответствие с член 22 от същия.
(
13
)	Регламент на Съвета от 21 януари 2003 година за суспендиране на вносните мита върху определено въоръжение и военна екипировка (ОВ L 25, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 15, стр. 71).
(
14
)	Съображение 5 и член 1 от Регламент № 150/2003.
(
15
)	Съображение 5 от Регламент № 150/2003.
(
16
)	Член 8.
(
17
)	Точка 14 от иска.
(
18
)	В делото на Финландия има дори процедура за установяване на нарушение № 2001/2219, която по-късно е прекратена.
(
19
)	За да бъде отчетено закъснението към главницата, тя добавя лихви за забава.
(
20
)	По иска срещу Република Финландия (дело C-284/05) встъпват Швеция, Германия, Италия, Гърция, Дания и Португалия; по исковата молба срещу Кралство Швеция (дело С-294/05) встъпват Германия, Финландия и Дания; в производството срещу Федерална репу-блика Германия (дело С-372/05) встъпват Гърция, Финландия и Дания; по иска срещу Италианската репу-блика (дело С-387/05) встъпват Гърция, Дания, Финландия и Португалия; по иска срещу Република Гърция (дело С-409/05) встъпват Италия, Финландия, Дания и Португалия; по иска срещу Кралство Дания (дело С-461/05) встъпват Гърция, Португалия и Финландия; накрая, по втория иск срещу Италианската репу-блика (дело С-239/06) встъпват Гърция и Финландия.
(
21
)	Общо съдебно заседание по дела С-372/05, С-387/05, С-409/05, С-461/05 и С-239/06 и още две допълнителни заседания при закрити вратa за дела С-284/05 и С-294/05.
(
22
)	Подробното аргументирано изложение в писмената защита на германското правителство в подкрепа на това възражение контрастира с мълчанието на представителя му в съдебното заседание, което изглежда показва, че той въобще не вярва в него.
(
23
)	Lenaerts, K., Arts, D. et Maselis, I. Procedural Law of the European Union. Robert Bray (ed.). Sweet & Maxwell, London, 2006, 141—142 са съгласни с тази теза, що се отнася до процедурата по силата на член 95, параграф 9 ЕО, а колкото до мен, не виждам никаква пречка за неговото разширяване до специалния иск по член 298 ЕО, втора алинея ЕО, който тези автори имат предвид в рубриката „Relationship between Arts 226 and 227 of the EC Treaty. And special procedures relating to the improper use of derogating provisions“. Според тях „the opportunity afforded to the Commission by Art. 95 of the EC Treaty in order to bring a matter directly before the Court of Justice without incurring the delay of a pre-litigation procedure is intended to serve the Community interest of protecting in full the establishment of the internal market. However, this does not preclude the Commission from opting to bring procedings under Art. 226 of the EC Treaty in the interest of the defendant Member State“.
(
24
)	Общественият ред изключва дискреционната власт.
(
25
)	Например Митническият кодекс на Общността.
(
26
)	Това е видно от точки 63—67 от заключението на генералния адвокат Jacobs от 6 април 1995 г. по дело Комисия/Гърция, заличено от регистъра с определение на председателя на Съда на Европейските общности от 19 март 1996 г. (дело С-120/94, Recueil, стр. I-1513). На фона на всички едностранни мерки, предприети от Република Гърция, които според Комисията са били насочени да попречат на търговията през пристанището на Солун със стоки, идващи от или предназначени за бившата югославска репу-блика Македония, както и за вноса на стоки в Гърция с произход от споменатата репу-блика, представлява единственият иск, предявен досега по специалната процедура на член 298 ЕО (предишен член 225 ЕО).
(
27
)	Díez-Hochleitner J. еt Martínez Capdevila C. Derecho de la Unión Europea. McGraw-Hill. Madrid 2001. р. 419.
(
28
)	По тази тема споделям мнението, изложено в писмената реплика на Комисията.
(
29
)	Решение от 16 септември 1999 г. по дело Комисия/Испания (С-414/97, Recuiel, стр. I-5585).
(
30
)	Ако се позовавам на този прецедент, очевидно от второстепенно значение, то е за да обърна внимание на Съда върху това обстоятелство, а съвсем не да преувеличавам значението на системата stare decisis et non quieta movere.
(
31
)	García de Enterría E. La lucha contra las inmunidades del poder en el derecho administrativo (poderes discrecionales, poderes de gobierno, poderes normativos). — Revistade Administración Pública, № 38, 1962, 159—208.
(
32
)	Камарата на лордовете категорично посочва по дело Zamora (The Zamora (1916), 2 appeal Cases, 77): „Тези, които носят отговорност да следят за националната сигурност, трябва да са единствените, които решават какво е необходимо за сигурността. Би било крайно недопустимо проблемите от такъв характер да са обект на доказване пред съда или да се обсъждат публично“.
(
33
)	Решение на Съда от 8 февруари 1983 г., по дело Комисия/Обединено кралство (124/81, Recueil, стр. 203), Решение на Съда от 21 септември 1988 г. по дело Комисия/Франция (50/87, Recueil, стр. 4797) и Решение на Съда от 10 септември 1996 г. по дело Комисия/Германия (С-61/94, Recueil, стр. I-3989).
(
34
)	ОВ L 176, 1991 г., стр. 7 (поправка в ОВ L 383, 1992 г., стр. 117), консолидирана версия с измененията от 21 декември 1995 г. (ОВ L 44, стр. 61), в сила към момента на предявяване на иска.
(
35
)	В това отношение се позовавам на Решение на Съда от 2 октомври 2008 г. по дело Комисия/Гърция (С-36/08).
(
36
)	Дело С-104/02, Recueil, стр. I-2689.
(
37
)	От 1958 г. до 1970 г.
(
38
)	ОВ L 94, стр. 19.
(
39
)	Тези ресурси са обединени под ясното наименование „традиционни“ или „по природа“, тъй като тяхното плащане зависи изцяло от политиката на Общностите, а не от волята на държавите.
(
40
)	Състоял се на 25 и 26 юни 1984 г.
(
41
)	ОВ L 128, стр. 15.
(
42
)	Въпреки основната тема на Съвета във Фонтенбло, който определя като адресат на тази мярка всяка държава членка, която понася голяма бюджетна тежест.
(
43
)	Тази компенсация се посочва също в член 4 от Решение 2007/436/ЕО, Евратом на Съвета от 7 юни 2007 година относно системата на собствените ресурси на Европейските общности (ОВ L 163, стр. 17, „шесто решение относно собствените ресурси“).
(
44
)	Този режим е посочен в член 5 от Решение 2007/436.
(
45
)	От 2002 г. се нарича брутен национален доход (БНД).
(
46
)	Собственият ресурс на основата на БНД, който се получава чрез прилагане на процентна ставка, определяна всяка година, към сумата на брутния вътрешен продукт по пазарни цени, е от голямо значение, тъй като отразява основата на ДДС, разпределението на британската компенсация и горната граница на общата стойност на ресурсите, установена от финансовите прогнози; действащото понастоящем Решение 2007/436 поддържа таван на собствени ресурси от 1,24% от общите БНД на държавите членки по пазарни цени, докато таванът на бюджетните ангажименти е определен на 1,31% от общите БНД на държавите членки.
(
47
)	Член 2, параграф 3 от Решение 2007/436.
(
48
)	ОВ L 253, стр. 42.
(
49
)	Което осмисля признаването на митата като легитимен инструмент за защита в противоречие с твърденията за широко разпространение на международната идеология за дълбоко либерално вдъхновение, както посочват Berr J. et Trémeau H. Le Droit Douanier: Communautaire et national. 7 ed.. Economica 2006, р. 3.
(
50
)	В мое заключение по дело D. (Решение от 5 юли 2005 г., C-376/03, Recueil, стр. I-5821), представено на 26 октомври 2004 г., припомням, че създаването на Митнически съюз в Общността доведе до въвеждането на обща митническа тарифа и че свободното движение на стоки налага хармонизиране на прякото данъчно облагане; подкрепям сближаването на прякото данъчно облагане и с цел да се улесни свободното движение на хора и капитали.
(
51
)	Съгласно член 7, параграф 2 „След 31 декември на третата година, следваща дадена година, не се правят никакви допълнителни корекции в годишната рекапитулация, посочена в параграф 1, освен по точките, които са обявени преди тази дата или от Комисията, или от съответната държава членка“.
(
52
)	Така, както се случи с Италия по дело С-387/05.
(
53
)	Интересни са разсъжденията на гръцкото правителство (точки 10 и 11 от неговата писмена защита), независимо от неподходящата употреба на термините „митническо нарушение“ и „финансово нарушение“, тъй като тук не става въпрос за налагане на санкция, а само за установяване на неизпълнение на задължения.
(
54
)	Разликата е отчетена в заключението на генералния адвокат Stix-Hackl от 26 януари 2006 г. по дело Комисия/Белгия, по което е постановено Решение на Съда от 5 октомври 2006 г. (С-377/03, стр. I-9733); всъщност, основавайки се на тази разлика, генералният адвокат уточнява, че „посочените в исковата молба на Комисията твърдения за нарушения се ограничават до нарушения на Регламента относно собствените ресурси, поради което в случая Съдът не следва специално да се произнася по евентуални нарушения на митническото законодателство“.
(
55
)	Дело Комисия/Франция (С-276/97, стр. I-6251).
(
56
)	Според вече цитираното заключение на генералния адвокат Stix-Hackl.
(
57
)	По-нататък ще разгледам представената от държави ответници обосновка с оглед на член 296 ЕО.
(
58
)	ОВ L 256, стр. 1.
(
59
)	Тази тенденция за намаляване на значението им е илюстрирана в доклада на Lamassoure, A., работен документ № 1 на Европейския парламент относно собствените ресурси на Европейските общности, отнасящ се до „История на приходите на Общностите“, Бюджетна комисия, 2005 г., стр. 6.
(
60
)	De lege ferenda, Jordán J. Mа. Por una reforma del sistema de financiación de la Unión europea — in: Quaderns de Política Econòmica. Revista Electrónica. 2 ed., vol. 2, ‚I—III, 2003, р. 13, предлага замяната на ресурса на основа на БНД с определена част от националните данъчни приходи, основно от данъка върху дохода, освобождавайки по този начин пътя към една по-директна връзка между Европейския съюз и гражданите, подсилена от елемент на данъчен федерализъм, чрез който всеки европеец ще плаща според собствените си доходи, а не според тези на страната си.
(
61
)	В случая на Германия още в писмената фаза на производството е посочено плащане в размер на 10803000 EUR; други държави, като Финландия и Швеция, обявяват тези плащания по време на съдебното заседание.
(
62
)	Относно главницата на дълга, без да се засягат мораторните лихви.
(
63
)	Решение на Съда от 18 октомври 2007 г. по дело Комисия/Дания (С-19/05, Recueil, стр. I-8597).
(
64
)	Решение от 16 май 1991 г. по дело Комисия/Нидерландия (С-96/89, Recueil, стр. I-2461, точка 37), Решение от 15 юни 2000 г. по дело Комисия/Германия (С-348/97, Recueil, стр. I-4429, точка 64), Решение от 15 ноември 2005 г. по дело Комисия/Дания (С-392/02, Recueil, стр. I-9811, точка 60) и Решение от 23 февруари 2006 г. по дело Комисия/Испания (С-546/03, Recueil, стр. I-29, точка 28).
(
65
)	Този довод се разкрива ясно в заключението на генералния адвокат Geelhoed от 10 март 2005 г. по дело Комисия/Дания, по което е постановено Решение от 15 ноември 2005 г., посочено по-горе.
(
66
)	Решение по дело Комисия/Дания, посочено в предишната бележка под линия, въпреки че уважава иска за установяване на неизпълнение на задължения, не приема наличието на нарушение на член 10 ЕО, което генералният адвокат Geelhoed защитава.
(
67
)	Доводът е посочен в писмената дуплика.
(
68
)	Които не засягат всички държави ответници, както напомня датският представител по време на съдебното заседание, пояснявайки, че Дания остава настрана.
(
69
)	Предложена в досъдебната фаза от датското правителство и изтъкната по време на съдебното заседание от представителя на португалското правителство в подкрепа на твърдението за неоснователно обогатяване от страна на Европейските общности.
(
70
)	Изготвен с Решение 255/58 на Съвета, не е изменян или публикуван, въпреки че е огласен от Комисията по повод писмено запитване (Е-1323/2001), отправено на 3 май 2001 г. от члена на Европейския парламент Staes (Verts/ALE) (ОВ C 364 E, стр. 85).
(
71
)	Единствено за стоките с двойна употреба, но не и за въоръжението.
(
72
)	Твърденията на Швеция се концентрират върху въоръжението, което Комисията впрочем отбелязва в писмената си реплика, без шведският представител да оспори това, тъй като дори не засяга въпроса в писмената си дуплика, където той настоява, че има предвид военното оборудване. По дело С-387/05, въпреки че се позовава на член 296, параграф 1 ЕО, буква а), Италия не изгражда доводите си върху този текст.
(
73
)	Специфичното ѝ прилагане зависи от спазването на редица изисквания, които по-нататък ще анализирам.
(
74
)	Тази идея ясно е изразена в заключението на генералния адвокат Mazák от 10 юли 2007 г., точки 58—61, и в Решение от 8 април 2008 г. по дело Комисия/Италия (С-337/05, Сборник, стр. I-2173, точки 47—49), които не приемат позоваването на член 296 ЕО, параграф 1, буква б) ЕО при директно подписване на договори за покупка на хеликоптери, избягвайки провеждането на процедура за възлагане на обществена поръчка. В този смисъл вж. скорошно Решение от 2 октомври 2008 г. по дело Комисия/Италия (С-157/06, Сборник, стр. I-7313, точки 24—28).
(
75
)	Тези, които уреждат собствените ресурси.
(
76
)	Без да демагогствам, питам се, дали ако бъдат приети доводите на държавите членки, основните общностни свободи, и дори основните права, биха могли да бъдат изключени.
(
77
)	Почти единодушно.
(
78
)	Споделям твърдението на Garrido Cuenca N. El episodio judicial de la desclasificación de los papeles del CESID. Las sentencias del Tribunal Supremo de 4 de abril de 1997. Paradojas y paralogismos de un conflicto entre la función de gobierno y el derecho a la tutela judicial efectiva — in: Revista de Administración Pública № 143, V—VIII, 1997, според което „[…] няма да е опростенческо да се каже, че предоставянето от дадено правителство на квалифицирането като „тайна“ на определена информация би означавало тази област да не подлежи на абсолютно никакъв контрол. Точно обратното, законодателят ясно иска тази информация да е достъпна и на друга държавна институция — тази, на която контролът е изрично възложен от конституцията […]“; с оглед на правния ред това може да бъде народното събрание или съдебните органи, дори и в някои случаи тези функции да не са регламентирани.
(
79
)	Разбира се, това е в чисто национален план на правната действителност, тъй като на общностно равнище е необходимо да се разглежда съответствието с принципите на компетентност и на субсидиарност.
(
80
)	От Lucas J. Secretos de Estado — in: Derechos y libertades, Revista del Instituto Bartolomé de las Casas, р. 57.
(
81
)	От исковете е видно, че за някои държави изчисляването на митата е безобидно действие, докато за други то е от голямо значение, тъй като може да засегне най-чувствителните им интереси.
(
82
)	Решение от 15 май 1986 г. по дело Johnston (222/84, Recueil, стр. 1651).
(
83
)	В членове 30 ЕО, 39 ЕО, 46 ЕО, 58 ЕО, 64 ЕО, 296 ЕО и 297 ЕО.
(
84
)	Решение от 11 март 2003 г. по дело Dory (C-186/01, Recueil, стр. I-2479, точка 31), Решение по дело Johnston, посочено по-горе, точка 26, Решение от 26 октомври 1999 г. по дело Sirdar (C-273/97, Recueil, стр. I-7403, точка 16) и Решение от 11 януари 2000 г. по дело Kreil (C-285/98, Recueil, стр. I-69, точка 16).
(
85
)	Решения, постановени по делата Sirdar, Kreil и Dory, посочени по-горе и подробно описани в Тълкувателно съобщение относно прилагането на член 296 от Договора в областта на обществените поръчки за отбрана (SEC (2006 г.) 1554) (SEC(2006) 1555).
(
86
)	В заключение от 23 март 2000 г., последвано от Решение от 13 юли 2000 г. по дело Albore (C-423/98, Recueil, стр. I-5965), генералният адвокат Cosmas предупреждава, че систематичното позоваване на тази разпоредба би могло да наруши равновесието на нормите от Договора и да доведе до дисфункция на механизма за контрол върху съвместимостта с общностното право на националните мерки, основани на член 296 ЕО.
(
87
)	Теорията за „acte de gouvernrment“ претърпя значителна промяна, когато в решението си от 19 февруари 1875 г. по дело Prince Napoléon (Rec. 155) френският Conseil d’État [Държавен съвет] изостави доктрината за политическия мотив, с която си бе послужил при предишни решения (CE, 1 май 1822 г., Laffitte, и CE, 9 май 1867 г., Duc d’Aumale), за да обоснове липсата си на компетентност да се произнася по определени административни актове.
(
88
)	В Niebla от Miguel de Unamuno главният герой Агустин въстава срещу собствената си съдба и дори срещу автора, с когото провежда в романа знаменита среща, за да го помоли да не го убива; очевидно държавите не се излагат на тази опасност, дори разрешението на настоящите спорове да не ги задоволява, дори именно те да пишеха хрониките на Общността през последните 50 години и днес да упорстват срещу проекта на правно единство, без съмнение защото имат чувството, че правят жертвоприношение
(
89
)	Италия например изрично приема този максималистичен подход по дело С-239/06, като настоява, че от нея не може да се иска да представи каквото и да било доказателство.
(
90
)	В текста на български език.
(
91
)	Решение от 10 март 1987 г. по дело Комисия/Италия (199/85, Recueil, стр. 1039), Решение от 4 октомври 1991 г. по дело Richardt и „Les Accessoires Scientifiques“ (С-367/89, Recueil, стр. I-4621), Решение от 16 септември 1999 г. по дело Комисия/Испания, посочено по-горе, и Решение от 2 юни 2005 г. по дело Комисия/Гърция (С-349/02, Recueil, стр. I-4713).
(
92
)	Посочено по-горе.
(
93
)	Той няма компетентност за това, което не е от централно значение за настоящото дело; въпреки това има много правна литература по този въпрос: Wiggings J. R. Freedom of Secrecy. N. York. Oxford University Press 1964, Revenga Sanchez M. Razonamiento Judicial, Seguridad Nacional y Secreto de Estado — Revista española de Derecho Constitucional, XVIII, № 53, V—VIII, 1998, и De Lucas J., op. cit., 35—62.
(
94
)	На която вътрешният пазар и митническата система представляват две от най-истинските проявления.
(
95
)	Решение от 14 март 2000 г. по дело Eglise de scientologie (C-54/99, Recueil, стр. I-1335, точка 17).
(
96
)	В Решение от 11 декември 2003 г. по дело Deutscher Apothekerverband (C-322/01, Recueil, стр. I-14887) Съдът категорично отрича, че чисто икономическите цели биха могли да обосноват пречка пред основния принцип на свободно движение на стоки (точка 122).
(
97
)	Точка 31 от писмената защита (С-409/05).
(
98
)	Дело С-461/05.
(
99
)	Дело С-239/06.
(
100
)	Точка 22 in fine.
(
101
)	Точка 23.
(
102
)	Този довод се поддържа от Дания по дело С-461/05 и от Финландия в писменото ѝ становище при встъпване по делото срещу Италия (С-239/06).
(
103
)	Имам предвид например възхвалянето на Германия в нейната писмена защита по дело С-372/05.
(
104
)	В редакцията съгласно член 1, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 648/2005 на Европейския парламент и на Съвета от 13 април 2005 година за изменение на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Общността (ОВ L 117, стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 17, стр. 220).
(
105
)	На военен език, който често се използва в тези дела, държавите ответници се опитват да „убиват мухи с топове“.
(
106
)	Решение на Съда от 26 април 1988 г. по дело Bond van Adverteerders (352/85, Recueil, стр. 2085), споменато от генералния адвокат Cosmas в неговото заключение от 23 март 2000 г. по дело Albore, посочено по-горе.
(
107
)	В този смисъл заключението (точка 62) и решението (точка 53) по посоченото по-горе дело C-337/05 отхвърлят като непропорционално решението на Италия да възложи директно някои обществени поръчки, за да избегне разпространяването на секретна информация, без да спазва правилата за обществените поръчки.
(
108
)	Съгласно член 7, параграф 1 „всяка държава членка информира Комисията за административното прилагане на настоящия регламент в срок от шест месеца, считано от влизането му в сила“. Също така най-късно три месеца след приключването на всяка календарна година държавите членки предоставят на Комисията информация за общия брой на издадените сертификати, тяхната обща стойност и брутното тегло на стоките, внесени по силата на Регламента.
(
109
)	Обръщам внимание на тези сертификати в изложението относно правната уредба.
(
110
)	Държавите запазват мълчание по този въпрос, въпреки че от самия регламент прозира определено притеснение, тъй като в шесто съображение от него се описва необходимостта да се определят „правила за предаване на информация между държавите членки относно количеството, стойността и броя на издадените сертификати и относно процедурите за прилагане на настоящия регламент“.
(
111
)	Сведения, които мисля, че не са застрашени.
(
112
)	Член 6, параграф 4, буква а) от Регламент № 1150/2000.
(
113
)	Решение 97/245/ЕО, Евратом на Комисията от 20 март 1997 година относно определяне на условията за предаване на информация от държавите членки до Комисията съгласно системата за собствените ресурси на Общностите (ОВ L 97, стр. 12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 2, стр. 35)
(
114
)	Например при проверка a posteriori от Комисията.
(
115
)	По дело С-284/05 Финландия твърди, че в някои случаи става въпрос за части, които по-късно трябва да се сглобят.
(
116
)	Точка 58 от писмената реплика по дело Комисия/Германия (С-372/05).
(
117
)	В точка 26 от писмената реплика по делото срещу Финландия (С-284/05).
(
118
)	Разпоредбата предоставя широко поле на действие на националната администрация: „При отсъствие на правила в митническото законодателство на Общността държавите членки определят правомощията на отделните митнически учреждения на своя територия, като при необходимост отчитат естеството на стоките или на митническия режим, под който стоките трябва да бъдат поставени“.
(
119
)	Несъмнено лице, ползващо се с пълното доверие на държавата, като например военен финансов ревизор.
(
120
)	Регламент на Съвета от 10 май 1999 година за определяне на правомощията и задълженията на служителите, оправомощени от Комисията да извършват контрол и инспекции на собствените ресурси на Общността (ОВ L 126, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 2, стр. 126).
(
121
)	Решение от 12 септември 2000 г. по дело Комисия/Нидерландия (С-408/97, Recueil, стр. I-6417).
(
122
)	Това е видно по-специално от Решение на Съда от 7 март 2002 г. по дело Комисия/Италия (С-10/00, Recueil, стр. I-2357).
(
123
)	Наред с другите и това на Финландия.
(
124
)	Например продавачите, купувачите или обикновените посредници.
(
125
)	Според точки 30—32 от писмената дуплика на Финландия по дело С-284/05 задължението за поверителност, наложено на предприятията, стриктно се прилага, по-специално чрез контрол на помещенията им и на надеждността на персонала им.
(
126
)	По време на съдебното заседание не получих задоволително обяснение от Гърция относно начина, по който плащането на мита може да засегне програма за поддръжка на самолети, имайки предвид, че извършването на ремонт (като нямам предвид резервните части) представлява само предоставяне на услуги, които като такива не се облагат с мита.
(
127
)	Той е възпроизведен в член 346 ЕО от консолидирания текст на Договора за функциониране на Европейския съюз (ОВ С 115, 2008 г., стр. 1) съгласно Договора от Лисабон, подписан на 13 декември 2007 г.
(
128
)	Trombetta S. La protection des intérêts nationaux de la défense quand la défense devient européenne. — Revue du Marché commun et de l ’Union européenne, № 490, VII—VIII, 2005, 442—443. Други монографични изследвания относно член 296 ЕО могат да се открият при Bratanova Е. Legal Limits of National Defense Privilege in the European Union, Overview of the recent European Court of Justice judgement on Art. 296 European Community Treaty and the new role of the Commission in armamets: A step towards a single market in armaments? — Bonn International center for conversion, BICC paper 34, 2004; Eikenberg K. Article 296 (ex-223) E.C. and external trade in strategic goods. — European Law Review, vol. 25, No. 2, IV, 2005, и Barbe I. L’article 223 du traité de Rome: un article controversé. — Droit et défense, Revue générale du droit de la sécurité et de la défénse, No. 98/1.
(
129
)	Moreiro González, C. J. Las cláusulas de seguridad nacional. Iustel, Madrid 2007, 39—48 излага интересни размишления при описанието на това, което нарича „многозначният характер на националната сигурност в съвременното международно право“; всъщност пред генерализирането на заплахите националната сигурност вече не е съществен за зараждането на държавата елемент, а без да губи първоначалната си квалификация, се явява в различни контексти, в които господства явна глобализация.
(
130
)	Те предоставят по-специално информация за конвенционалното оръжие (в регистъра на Организацията на обединените нации на интернет адрес: http://disarmament.un.org/UN_REGISTER.NSF, който дава описание дори и на арсенала на държавите) и за военната индустрия (http://www.defenseindustrydaily.com).
(
131
)	N. Garrido Cuenca отбелязва на стр. 231 от посочената по-горе статия, че държавната тайна не престава да бъде такава, поради факта че някой е нарушил нормите за защита на поверителността ѝ, оповестявайки я публично; склонен съм да мисля, че публичността в интернет се одобрява от държавите ответници, тъй като не са установили обратното. За разлика от това, Moreiro González C. J, op. cit., 202—203, споменава Решението на Европейския съд за правата на човека от 9 февруари 1995 г. по дело Verening Weekblad Bluf!, потвърждавайки, че след разгласяването на поверителен доклад той престава да бъде такъв, защото„[….] la protection de l'information en tant que secret d’État ne se justifiait plus et la retrait de la circulation […] n'apparaissait plus nécessaire pour atteindre le but légitime poursuivi […]“ (точка 45).
(
132
)	Trombetta S, op. cit., 447—450.
(
133
)	Тази възможност, която е по-малко радикална от отменянето на член 296 ЕО, също се сблъсква с трудности, тъй като, въпреки че инициативата принадлежи на Комисията, крайното решение е на Съвета, без да се забравя евентуалното право на вето от страна на държавите.
(
134
)	Имам предвид по-специално европейската политика за сигурност и отбрана (ЕПСО).
(
135
)	Създадена по силата на Съвместно действие 2004/551/ОВППС на Съвета (ОВ L 245, стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 18, том 2, стр. 234), тя обхваща всички държави — членки на Съюза, с изключение на Дания; като задачите ѝ включват развитие и подпомагане на европейското сътрудничество в областта на въоръжението, оказване на съдействие на Съвета и на държавите членки за подобряване на отбранителните способности на Съюза в контекста на управлението на кризи и подкрепа на европейската политика за сигурност и отбрана.
(
136
)	Член 2, параграф 4 от консолидирания текст на Договора за функциониране на Европейския съюз.
(
137
)	Член 222 от консолидирания текст на Договора за функциониране на Европейския съюз.
(
138
)	В пределите на Европейския съюз: Регламент (ЕО) № 1334/2000 на Съвета от 22 юни 2000 година за въвеждане на режим на Общността за контрол на износа на стоки и технологии с двойна употреба (ОВ L 159, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 12, стр. 76); Обща позиция 2003/468/ОВППС на Съвета от 23 юни 2003 година относно контрола на посредничеството за разпространение на оръжие (ОВ L 156, стр. 79; Специално издание на български език, 2007 г., глава 18, том 2, стр. 65) и Регламент (ЕО) № 1236/2005 на Съвета от 27 юни 2005 година относно търговията с някои стоки, които биха могли да бъдат използвани с цел прилагане на смъртно наказание, изтезания или други форми на жестоко, нечовешко или унизително отнасяне или наказание (ОВ L 200, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 42, стр. 3); в soft low регистъра може да се посочи Кодексът на Европейския съюз за поведение при износ на оръжие, приет през 1998 г.
(
139
)	Кампанията, предприета в Испания в средата на деведесетте години от организации като Amnesty International, Intermon Oxfam и Greenpeace, издига лозунг, който гласи: „Hay secretos que matan“ [„Съществуват тайни, които убиват“].
(
140
)	Като следи за правомерността на собствените ресурси.
(
141
)	За подробни коментари относно неговото действие, вж. Stoffel Vallotton N. Las relaciones entre el derecho internacional y el derecho comunitario en el marco del artículo 307 CE: convenios de Estados miembros con terceros Estados anteriores a su adhesión a la UE: nuevas consideraciones sobre su limitada primacía — Revista de Derecho Comunitario Europeo. No. 22, Madrid, IX—XII, 2005, 843—890.
(
142
)	Решение от 18 ноември 2003 г. по дело Budejovicky Budvar (С-216/01, Recueil, стр. I-13617).
(
143
)	В pешението си от 27 февруари 1962 г. по дело Комисия/Италия (10/61, Recueil, стр. 1).
(
144
)	Датата на сключване на тези споразумения не е известна, поради което е изключено позоваване на член 307 ЕО, който се прилага единствено за споразумения отпреди присъединяването на държавата към Общността.
(
145
)	Решение на Съда от 14 май 1975 г. по дело CNTA/Комисия (74/74, Recueil, стр. 533).
(
146
)	Zielinski A. La stabilité du droit, élément essentiel de l'État de droit. — in: VV.AA., L'État de droit et la securité juridique, Institut de Sciences Juridiques. CNRS. Paris—Varsovie 1996, 83 sq.
(
147
)	Sharpston E. Legitimate Expectations and Economic Reality. — European Law Review 1990. р. 103.
(
148
)	За систематичен анализ на тази съдебна практика вж. Papadopoulu R.E. Principes généraux du droit et droit communautaire (origines et concrétisation). Bruxelles 1996.
(
149
)	Решение от 16 май 1979 г. по дело Tomadini (84/78, Recueil, стр. 1801) и Решение от 5 май 1981 г., по дело Dürbeck (112/80, Recueil, стр. 1095).
(
150
)	Puissochet J. P. Vous avez dit confiance legitime? — in: L'État de Droit (Mélanges en l'honneur de Guy Braibant). Dalloz. Paris 1996, р. 585.
(
151
)	Тази практика за първи път е установена в Решение от 13 юли 1965 г. по дело Lemmerz-Werke/Върховен орган (111/63, Recueil, стр. 835) и Решение от 5 юни 1973 г. по дело Комисия/Съвет (81/72, Recueil, стр. 575).
(
152
)	García de Enterría E. El principio de protección de la confianza legítima como supuesto título justificativo. — Revista de Administración Pública, No. 159_IX—XII, 2002, р. 178, посочва испанска конституционна съдебна практика относно този принцип, който се основава на оправданите очаквания на гражданина, че органът ще приложи правото по определен начин.
(
153
)	Решение от 5 октомври 1993 г. по дело Driessen (С-13/92—С-16/92, Recueil, стр.I-4751).
(
154
)	Видно от Решение от 17 юли 1997 г. по дело Affish (C-183/95, Recueil, стр. I-4315), отчитането на други интереси може да бъде избегнато.
(
155
)	Решение от 1 юни 1994 г. по дело Комисия/Германия (С-317/92, Recueil, стр. I-2039), Решение от 18 юни 1998 г. по дело Комисия/Италия (С-35/96, Recueil, стр. I-3851) и Решение от 1 февруари 2001 г. по дело Комисия/Франция (С-333/99, Recueil, стр. I-1025).
(
156
)	Решение от 11 юли 1991 г. по дело Crispoltoni (С-368/89, Recueil, стр. I-3695) и Решение от 29 април 2004 г. по дело Gemeente Leusden и Holin Groep (С-487/01 и С-7/02, Recueil, стр. I-5337).
(
157
)	Както прави Германия в точка 86 от писмената си защита, позовавайки се на нарушението на принципа venire contra factum propium.
(
158
)	Документ № SI 2002, 1548 на генералния секретар на Комисията от 21 декември 2002 г. относно събрание на постоянните представители от 20 декември 2002 г., точка X.
(
159
)	Италия иска решението да влезе в сила от датата, на която е получила писмата от Комисията, или при условията на евентуалност след постановяване на посоченото по-горе Решение от 16 септември 1999 г. по дело Комисия/Испания; подобно на писмената защита на Финландия, по време на заседанието Швеция иска решението да има действие ex nunc по отношение на лихвите за забава.
(
160
)	Решение от 6 октомври 2005 г. по дело Комисия/Испания (С-204/03, Recueil, стр. I-8389, точка 29).