62018CJ0236_RES
Sag C-236/18
GRDF SA
mod
Eni Gas & Power France SA m.fl.
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (Frankrig))
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 19. december 2019
»Præjudiciel forelæggelse – fælles regler for det indre marked for naturgas – direktiv 2009/73/EF – artikel 41, stk. 11 – bilæggelse af tvister vedrørende de forpligtelser, der er pålagt systemoperatøren – tidsmæssige virkninger af tvistbilæggelsesmyndighedens afgørelser – retssikkerhed – berettiget forventning«
Tilnærmelse af lovgivningerne – tilnærmelsesforanstaltninger – fælles regler for det indre marked for naturgas – direktiv 2009/73 – anvendelsesområde – betingelser for adgang til nettet, som en distributionssystemoperatør har pålagt naturgasleverandørerne – aftaleklausul, der pålægger leverandørerne at bære risikoen for restancer vedrørende de beløb, som slutbrugerne skylder i henhold til distributionstaksterne – omfattet
[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/73, art. 32, stk. 1, art. 41, stk. 1, litra a) og b), og art. 41, stk. 10 og 11]
(jf. præmis 23-26)
Tilnærmelse af lovgivningerne – tilnærmelsesforanstaltninger – fælles regler for det indre marked for naturgas – direktiv 2009/73 – den regulerende myndigheds opgave og beføjelser – kontrakter om transmission af gas indgået mellem en distributionssystemoperatør og leverandørerne – aftaleklausul, der pålægger leverandørerne at bære risikoen for restancer vedrørende de beløb, som slutbrugerne skylder i henhold til distributionstaksterne – forpligtelser, der er pålagt en distributionssystemoperatør – ordning for adgang til nettet, som bygger på offentliggjorte tariffer, der anvendes objektivt og uden at diskriminere mellem systembrugerne – en regulerende myndighed, der agerer som tvistbilæggelsesmyndighed – afgørelse fra den regulerende myndighed, der påbyder, at kontrakten bringes i overensstemmelse med direktivet for hele kontraktperioden – lovligt – tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning – foreligger ikke
[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/55, art. 33, stk. 1, og 2009/73, 4., 6., 25. og 40. betragtning og art. 1, art. 32, stk.1, art. 41, stk. 1, litra b), og art. 41, stk. 10 og 11]
(jf. præmis 29-52 og domskonkl.)
Resumé
Domstolen afsiger dom om den tidsmæssige rækkevidde af de afgørelser, som de nationale regulerende myndigheder træffer som led i deres opgave med bilæggelse af tvister på naturgasmarkedet
I GRDF-dommen (sag C-236/18), der blev afsagt den 19. december 2019, tog Domstolen stilling til den tidsmæssige rækkevidde af den afgørelsesbeføjelse, der med artikel 41, stk. 11, i direktiv 2009/73 om det indre marked for naturgas (
1
) er tillagt de nationale regulerende myndigheder som led i deres opgave med bilæggelse af tvister på naturgasmarkedet.
Denne sag udspringer af en tvist mellem på den ene side to naturgasleverandører og på den anden side GRDF, der er operatør af naturgasdistributionssystemet i Frankrig, og vedrører gyldigheden af en klausul, der er indeholdt i deres kontrakter om transmission af gas gennem distributionssystemet, som blev indgået i 2005 og 2008. I medfør af denne klausul var leverandørerne forpligtet til inden for rammerne af de kontrakter, der var indgået med slutbrugerne, at opkræve de beløb af slutbrugerne, som disse skyldte i henhold til GRDF’s takster for distributionsydelser, og derefter overføre disse beløb til GRDF, herunder når slutbrugerne ikke havde betalt dem. I 2014 blev det i en afgørelse fra tvistbilæggelsesorganet ved tilsynskommissionen for energi (herefter »CRE«) fastslået, at kontrakterne var uforenelige med direktivet regnet fra tidspunktet for deres indgåelse. Da denne afgørelse blev stadfæstet i appelinstansen, anlagde GRDF herefter sag ved Cour de cassation (kassationsdomstol, Frankrig), der besluttede at tilsende Domstolen en anmodning om præjudiciel afgørelse med henblik på nærmere bestemt at afgøre, om direktiv 2009/73 var til hinder for, at en afgørelse fra en regulerende myndighed kunne skabe virkninger for tiden forud for, at tvisten mellem parterne opstod.
Domstolen bekræftede, at den havde kompetence til at besvare den præjudicielle anmodning, for så vidt som denne anmodning var baseret på den forudsætning, at den forpligtelse, som systemoperatøren havde pålagt gasleverandørerne – og som udgjorde en betingelse for adgang til det nævnte system – var en praksis, der var uforenelig med bestemmelserne i direktiv 2009/73.
Med hensyn til sagens realitet fastslog Domstolen, at det nævnte direktiv ikke er til hinder for, at en regulerende myndighed i sin egenskab af tvistbilæggelsesmyndighed vedtager en afgørelse, der pålægger en systemoperatør at bringe en kontrakt om transmission af naturgas, der er indgået med en leverandør, i overensstemmelse med EU-retten for hele kontraktperioden, og derfor også for perioden forud for tvistens opståen mellem parterne. I denne forbindelse bemærkede Domstolen indledningsvis, at artikel 41, stk. 11, i direktiv 2009/73 ikke præciserer de tidsmæssige virkninger af de afgørelser, der træffes af den regulerende myndighed, når den agerer som tvistbilæggelsesmyndighed. Domstolen fortolkede dernæst den nævnte bestemmelse i lyset af formålet med direktiv 2009/73 og den sammenhæng, hvori direktivet indgår, og bemærkede, at den regulerende myndighed i medfør af artikel 41, stk. 1, litra b), i direktiv 2009/73 har til opgave at sikre overholdelsen af de forpligtelser, der påhviler systemoperatørerne, herunder forpligtelsen til at anvende ordningen for tredjeparts adgang til distributionssystemerne objektivt og uden at diskriminere mellem systembrugere. Dette indebærer en forpligtelse for medlemsstaterne til at sørge for, at de regulerende myndigheder i medfør af artikel 41, stk. 10, i direktiv 2009/73 har beføjelse til at træffe bindende afgørelser over for naturgasvirksomhederne ved at pålægge disse virksomheder om nødvendigt at ændre betingelserne for tilkobling og adgang til nettet, herunder bl.a. tarifferne, således at disse er forholdsmæssige og anvendes på en ikke-diskriminerende måde. En begrænsning af den tidsmæssige rækkevidde af en afgørelse fra en regulerende myndighed, der agerer som tvistbilæggelsesmyndighed, til perioden efter tvisten mellem parterne opstod, ville imidlertid gå imod formålene med direktiv 2009/73 og ville skade den effektive virkning heraf.
Domstolen fastslog i øvrigt, at denne fortolkning af artikel 41, stk. 11, i direktiv 2009/73 hverken ændres af retssikkerhedsprincippet eller princippet om beskyttelse af den berettigede forventning. For det første forholder det sig således, at selv om en national ret undtagelsesvis og på betingelser fastsat af Domstolen kan opretholde visse virkninger af en annulleret national retsakt, havde den forelæggende ret således ikke i den foreliggende sag anført konkrete forhold, der kunne godtgøre en specifik risiko for retlig usikkerhed. For det andet forholder det sig således, at selv om GRDF havde gjort gældende, at de pågældende transmissionskontrakter var blevet forhandlet under CRE’s overvågning og kontrol, havde dette selskab ikke godtgjort, at CRE havde afgivet præcise løfter til selskabet om, at den omtvistede klausul var forenelig med EU-retten, hvilket det dog tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
(
1
) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/73/EF af 13.7.2009 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 2003/55/EF (EUT 2009, L 211, s. 94).