62021TJ0486_RES
Mål T‑486/21
OE
mot
Europeiska kommissionen
Tribunalens dom (fjärde avdelningen) av den 7 september 2022
”Personalmål – Tjänstemän – Distansarbete – Ansökan om ersättning för kostnader för telefon och internetanslutning – Avslag på ansökan – Invändning om rättsstridighet – Delvist upptagande till sakprövning – Artikel 71 i tjänsteföreskrifterna och bilaga VII till dessa – Omsorgsplikt – Likhets- och icke-diskrimineringsprincipen – Rätt till respekt för privatlivet”
Rättsligt förfarande – Intervention – Invändning om rättegångshinder som inte har framställts av svaranden – Avvisning av talan – Rättegångshinder som inte kan avhjälpas – Prövning ex officio av domstolen
(Tribunalens rättegångsregler, artiklarna 129 samt 142.1 och 142.3)
(se punkterna 28–31)
Talan som väcks av tjänstemän – Grund som vilar på ett åsidosättande av likabehandlingsprincipen – Bevisbörda – Omvänd bevisbörda – Villkor
(Tjänsteföreskrifterna, artikel 1d.5)
(se punkterna 40–45 och 99)
Talan som väcks av tjänstemän – Invändning om rättsstridighet – Accessorisk natur – Åberopande av invändningen i första hand inom ramen för en talan rörande huvudsaken – Huruvida talan kan tas upp till prövning
(Artikel 277 FEUF)
(se punkt 52)
Tjänstemän – Ersättning för kostnader – Räckvidd – Utgifter i samband med arbetet till följd av ett system för distansarbete som ålagts för att möta covid-19-pandemin – Omfattas inte– En skyldighet för unionslagstiftaren att föreskriva ersättning för dessa kostnader – Föreligger inte– Autonomi för institutionerna när det gäller att för sina tjänstemän vidta olika åtgärder för ersättning för sina tjänstemän
(Tjänsteföreskrifterna, artikel 71 och bilaga VII)
(se punkterna 55–63, 65 och 67–72)
Tjänstemän – Förvaltningens omsorgsplikt – Räckvidd – Domstolskontroll – Gränser
(se punkterna 75–80)
Talan som väcks av tjänstemän – Grunder – Grund som vilar på ett åsidosättande av likabehandlingsprincipen – Åberopande av påstådd diskriminering på grund av skillnader mellan de åtgärder som institutionerna har vidtagit inom ramen för det system för distansarbete som ålagts för att möta covid-19-pandemin – Avslag
(Tjänsteföreskrifterna, artiklarna 90 och 91)
(se punkterna 105–107)
Tjänstemän – Ersättning för kostnader – Utgifter i samband med arbetet till följd av ett system för distansarbete som ålagts för att möta covid-19-pandemin – Beslut om avslag på en ansökan om att erhålla en internetanslutning för att kompensera dessa utgifter – Åsidosättande av rätten till respekt för privatlivet och familjelivet – Bedömningskriterier
(Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 7 och 52.1)
(se punkterna 109–111)
Tjänstemän – Institutionernas utomobligatoriskt skadeståndsansvar – Villkor – Skada – Bevisbörda
(se punkterna 121–124)
Resumé
Den 17 mars 2020 placerades personer bosatta i Belgien i isolering på grund av covid-19-pandemin.
Sökanden, som vid tidpunkten för de omstridda händelserna var tjänsteman vid Europeiska kommission, måste liksom nästan hela opersonalen vid kommissionen från och med denna dag utöva sin tjänst i form av distansarbete.
Eftersom hon ansåg att de tillkommande kostnaderna för telefoni och internet som uppstått under september och oktober 2020 var en följd av det system för distansarbete om vilket kommissionen hade fattat beslut inkom hon med en ansökan om dels att få ersättning för dessa kostnader, dels att erhålla en internetanslutning för tjänstebruk.
Genom beslut av den 18 december 2020 (nedan kallat det angripna beslutet) avslog kommissionens infrastruktur- och logistikbyrå i Bryssel denna ansökan om ersättning med motiveringen att bestämmelserna om ersättning för kostnader för kontorsutrustning i bostaden inte omfattade kostnaderna för internet och telefonsamtal.
På grund av avslaget av sökandens klagomål mot det angripna beslutet väckte hon talan om ogiltighet vid sig till tribunalen.
I sin dom ogillar tribunalen talan och uttalar sig för första gången om eventuell ersättning för kostnader som uppkommit för unionens tjänstemän och övriga anställda inom ramen för det system för distansarbete som ålagts för att bekämpa covid-19-pandemin.
Tribunalens bedömning
Tribunalen inleder med att pröva den invändning om rättsstridighet som framställts av sökanden mot artikel 71 i tjänsteföreskrifterna och bilaga VII i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen (nedan kallade tjänsteföreskrifterna) med motiveringen att det i nämnda artikel föreskrivs en rätt till ersättning till tjänstemän för utgifter i samband med arbetet på de villkor som fastställs i bilagan.
Tribunalen prövar huruvida denna grund kan tas upp till prövning och tar därvid upp en första invändning om rättegångshinder, vilken avser en bristande precision i den grunden. Tribunalen förklarar att sökandens första argument, vilket vilar på att de båda nämnda bestämmelserna inte är anpassade till de förhållanden som följde av covid-19-pandemin, kan tas upp till prövning i sak men att det förhåller sig annorlunda med det andra argumentet, som avser en olikhet mellan tjänstemän.
Tribunalen erinrar sålunda om att det i enlighet med likhetsprincipen krävs att lika situationer inte får behandlas olika och att olika situationer inte får behandlas lika, såvida det inte finns sakliga skäl för en sådan behandling. Med de bestämmelser i tjänsteföreskrifterna som berörs i förevarande mål samt med beaktande av det stora utrymme för skönsmässig bedömning som unionslagstiftaren har i detta fall åsidosätts för övrigt denna princip endast om lagstiftaren gör en åtskillnad som är godtycklig eller uppenbart olämplig i förhållande till det syfte som eftersträvas genom den berörda lagstiftningen. Det åligger därmed i princip sökanden att påvisa att hon har behandlats på annat sätt än personer som befinner sig i en jämförbar situation samt att denna åtskillnad var godtycklig eller uppenbart olämplig. I förevarande mål har sökanden dock varken angett vilka ekonomiska fördelar som hon avser eller de kategorier av tjänstemän mellan vilka jämförelsen gäller och heller inte de omständigheter av vilka det skulle framgå att den påstådda skillnaden skulle vara godtycklig eller uppenbart olämplig.
Denna slutsats ifrågasätts inte av åberopandet av artikel 1d.5 i tjänsteföreskrifterna, i vilken det föreskrivs en fördelning av bevisbördan på så sätt att det åvilar institutionen att bevisa att det inte har förekommit något åsidosättande av likabehandlingsprincipen, om en tjänsteman som anser sig kränkt genom ett åsidosättande av denna princip lägger fram fakta som ger anledning att anta att det har förekommit en diskriminering. Det åsidosättande av likhetsprincipen som avses i denna bestämmelse är nämligen ett åsidosättande till följd av tillämpningen av tjänsteföreskrifterna och är inte avsedd att tillämpas när det gäller ett påstått åsidosättande av likhetsprincipen i själva tjänsteföreskrifterna.
Tribunalen godtar inte en andra invändning om rättegångshinder som avser ett åsidosättande av den accessoriska naturen i invändningar om rättsstridighet och förklarar att den accessoriska natur som invändningen om rättsstridighet har inte hindrar att invändningen om rättsstridighet görs gällande i första hand inom en talan, varvid de övriga grunderna endast görs gällande i andra hand.
Tribunalen underkänner dock i sak invändningen om rättsstridighet. Tribunalen finner således att unionslagstiftaren, när denne vid det senaste tillfället, år 2013, ändrade innehållet i tjänsteföreskrifterna (
1
), inte kunde förutse covid-19-pandemin och behovet av att möta denna och inrätta ett system för distansarbete. Varje lagstiftare bör dock kontrollera att de bestämmelser som denne har infört alltjämt svarar mot de behov för vilka de tillkommit samt ändra eller till och med upphäva bestämmelser som har förlorat sitt berättigande och som därmed inte längre är anpassade till den nya omgivning i vilken de ska ha rättsverkan Lagstiftaren har dock ett stort handlingsutrymme vid denna kontroll samt, i förekommande fall, när det gäller att anpassa tjänsteföreskrifterna.
I förevarande mål har sökanden inte anfört något argument och heller inte några tillräckliga bevis, som med beaktande av det stora utrymmet för skönsmässig bedömning helt klart skulle påvisa en bristande anpassning i artikel 71 i tjänsteföreskrifterna och bilaga VII och heller inte en eventuell skyldighet för lagstiftaren att ändra dessa bestämmelser. Även om det är nödvändigt att bevilja ersättning för utgifter i samband med arbetet till följd av ett system för distansarbete måste hänsyn tas till komplexiteten i förfarandet för att ändra tjänsteföreskrifterna och de långa frister som gäller för att genomföra ändringar av lagstiftningen samt till de skyndsamma restriktioner som krävdes för att möta covid-19-pandemin vid den tidpunkt då det angripna beslutet fattades. Med beaktande av dessa konstateranden kan det inte riktas kritik mot unionsinstitutionerna för att de inte ändrade tjänsteföreskrifterna under pandemin, i all synnerhet som de skyndsamt vidtog åtgärder.
I fråga om andrahandsgrunden avseende ett åsidosättande av artikel 71 i tjänsteföreskrifterna genom att det i beslutet om att avslåklagomålet fastställs att det i denna bestämmelse inte föreskrivs ersättning för kostnader för internet och telefoni förklarar tribunalen att det, trots att denna artikel mycket riktigt syftar till att undvika att tjänstemännen ensamma får bära de kostnader som uppkommer i samband med deras tjänsteutövning, är det på de villkor som fastställs i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna, där de utgifter som är ersättningsgilla anges på uttömmande sätt, som det föreligger en rätt till ersättning för kostnaderna. I motsats till vad sökanden har hävdat motsäger för övrigt varken beslutet av Europeiska ekonomiska och sociala kommittén (EESK) av den 9 juni 2021 om att personalen i denna kommitté ska erhålla en månatlig ersättning för att täcka de kostnader som uppstått på grund av distansarbetet eller kommissionens riktlinjer för distansarbete under covid-19-pandemin, där det föreskrivs en ersättning på vissa villkor för kostnader för inköp av kontorsutrustning till bostaden, den restriktiva karaktär som dessa bestämmelser har. Trots att den princip om att ställningen som tjänsteman inom unionen ska betraktas som en helhet och att alla tjänstemän och övriga anställda i unionen omfattas av enhetliga tjänsteföreskrifter, som ska tillämpas på samma sätt, innebär artikel 71 i tjänsteföreskrifterna och bilaga VII till dessa tjänsteföreskrifter inte att institutionerna på exakt samma sätt måste bruka det utrymme för eget skön som tillerkänns dem i tjänsteföreskrifterna. Tvärtom omfattas institutionerna i sin egenskap av arbetsgivare av en princip om autonomi i fråga om sin personaladministration, vilken på tillfredsställande sätt kan ligga till grund för skillnaderna mellan de begränsade åtgärder som de vidtar för att undvika att deras personal ensam måste bära de kostnader som uppkommer vid tjänsteutövning i form av distansarbete. Detta konstaterande får än högre giltighet eftersom åtgärderna i samband med det allmänna och obligatoriska system med distansarbete som infördes av medlemsstaterna för att möta covid-19-pandemin måste vidtas skyndsamt och under exceptionella förhållanden.
Vad avser den grund som vilar på ett åsidosättande av principen om icke-diskriminering genom den mer förmånliga behandling som tjänstemän och övriga anställda vid EESK har åtnjutit anser tribunalen att kommissionens riktlinjer om distansarbetet och EESK:s beslut av den 9 juni 2021 var en manifestation av principen om autonomi med avseende på behandlingen av deras tjänstemän i den exceptionella situation som förelåg i samband med covid-19-pandemin, varför skillnaden mellan de åtgärder som vidtogs av unionens institutioner, organ och byråer inte kan åberopas med stöd av en grund som vilar på ett åsidosättande av likabehandlingsprincipen.
Vad avser den grund som vilar på ett åsidosättande av den rätt till respekt för sitt privatliv som anges i artikel 7 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna förklarar tribunalen att en eventuell begränsning av denna rätt bör bedömas med hänsyn till den faktiska inverkan som denna har för den person som berörs och att det inte kan föreligga något intrång i utövandet av en rättighet när förbindelsen mellan denna och den berörda åtgärden är, så som i förevarande mål, alltför indirekt och alltför slumpartad för att kunna beaktas. Härvid inskränker sig sökanden, utan att styrka detta, till att göra gällande att det avtal som hon ingått med sin internetoperatör begränsade hennes internetanslutning till privat och personligt bruk och att det förbud som detta innebär ofrånkomligen återverkar på hennes rätt till sitt privatliv och till sin bostad.
I avsaknad av tillräckliga bevis för den ideella skada som sökanden uppger sig ha lidit eller för dess omfattning ogillar tribunalen slutligen även hennes skadeståndsyrkande.
(
1
)	Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 1023/2013 av den 22 oktober 2013 om ändring av tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen och anställningsvillkoren för övriga anställda i Europeiska unionen (EUT L 287, 2013, s. 15).