62024CJ0311
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. sausio 29 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Žemės ūkis – Nesąžininga konkurencija – Nesąžiningos prekybos praktika – Direktyva (ES) 2019/633 – Draudimas – 3 straipsnio 1 dalies d punktas – Mokėjimo reikalavimas, nesusijęs su tiekėjo žemės ūkio ir maisto produktų pardavimu – 6 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos e punktas – Įgaliojimai skirti baudas – Kelių draudžiamų nesąžiningos prekybos veiksmų, už kuriuos skiriama viena bauda, kvalifikavimas kaip „vieno pažeidimo“ – Principas „non bis in idem“– Nacionalinės teisės nuostatos, numatančios viršutinę baudos ribą“
Byloje C‑311/24
dėl Oberlandesgericht Wien (Vienos aukštesnysis apygardos teismas, Austrija) 2024 m. balandžio 26 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. balandžio 29 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Bundeswettbewerbsbehörde
prieš
M. GmbH
TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė K. Jürimäe (pranešėja), antrosios kolegijos teisėjo pareigas einantis Teisingumo Teismo pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai F. Schalin, M. Gavalec ir Z. Csehi,
generalinis advokatas A. Rantos,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Bundeswettbewerbsbehörde, atstovaujamos C. F. Winkler,
–
M. GmbH, atstovaujamos Rechtsanwalt S. Albiez,
–
Austrijos vyriausybės, atstovaujamos A. Posch, J. Schmoll ir P. Thalmann,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos A. Dawes, M. ter Haar ir M. Zerwes,
susipažinęs su 2025 m. rugsėjo 11 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2019 m. balandžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2019/633 dėl įmonių vienų kitoms taikomos nesąžiningos prekybos praktikos žemės ūkio ir maisto produktų tiekimo grandinėje (OL L 111, 2019, p. 59) 6 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos e punkto išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant keturias sujungtas bylas, kuriose Bundeswettbewerbsbehörde (Federalinė konkurencijos tarnyba, Austrija; toliau – BWB) bylinėjosi su bendrove M. GmbH dėl mokėjimo reikalavimų, kuriuos ši pateikė savo tiekėjams, galiojimo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
SESV
3
SESV 39 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Bendros žemės ūkio politikos tikslai yra šie:
a)
didinti žemės ūkio našumą skatinant technikos pažangą bei užtikrinant racionalią žemės ūkio gamybos plėtotę ir kuo geresnį gamybos veiksnių, ypač darbo jėgos, panaudojimą;
b)
tokiu būdu užtikrinti deramą žemės ūkiu besiverčiančios bendruomenės gyvenimo lygį, ypač didinant žemės ūkyje dirbančių asmenų asmenines pajamas;
c)
stabilizuoti rinkas;
d)
garantuoti pakankamą tiekimą;
e)
užtikrinti vartotojams priimtinas tiekiamos produkcijos kainas.“
4
SESV 43 straipsnio 2 dalyje numatyta:
„Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros procedūrą ir pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu, nustato 40 straipsnio 1 dalyje numatytą bendro žemės ūkio rinkų organizavimo formą ir kitas nuostatas, kurių reikia bendros žemės ūkio ir žuvininkystės politikos tikslams pasiekti.“
Direktyva 2019/633
5
Direktyvos 2019/633 1, 6–9, 14, 16, 24, 34 ir 39 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
(1)
žemės ūkio ir maisto produktų tiekimo grandinėje reikšmingas žemės ūkio ir maisto produktų tiekėjų ir pirkėjų derybinės galios disbalansas yra dažnas reiškinys. Tikėtina, kad toks derybinės galios disbalansas gali lemti nesąžiningos prekybos praktiką, kai didesni ir daugiau galios turintys prekybos partneriai siekia nustatyti tam tikrą sau naudingą praktiką ar sutartines sąlygas prekybos sandoriuose. Tokia praktika, pavyzdžiui, gali būti labai nukrypstama nuo tinkamo verslo elgesio, ji gali prieštarauti sąžiningumo ir sąžiningos dalykinės praktikos principams ir gali būti vieno prekybos partnerio vienašališkai primetama kitam, gali būti primetamas nepagrįstas ir neproporcingas vieno prekybos partnerio ekonominės rizikos perkėlimas kitam, arba gali būti vienam prekybos partneriui primetamos itin neproporcingos teisės ir pareigos. Tam tikra praktika gali būti akivaizdžiai nesąžininga, net jei abi šalys jai pritaria. Kad tokios praktikos, kuri gali daryti neigiamą poveikį žemės ūkio bendruomenės gyvenimo lygiui, atvejų būtų kuo mažiau, reikėtų nustatyti apsaugos nuo nesąžiningos prekybos praktikos minimalųjį [Europos] Sąjungos standartą. Šioje direktyvoje numatytas minimalaus suderinimo metodas leidžia valstybėms narėms priimti ar toliau taikyti nacionalines taisykles, kurios taikomos ne vien šioje direktyvoje išvardytai nesąžiningos prekybos praktikai;
<...>
(6)
verslo rizika yra neatsiejama visos ekonominės veiklos dalis, tačiau žemės ūkio produktų gamybai būdingas itin didelis nepastovumas, nes ji priklauso nuo biologinių procesų ir oro sąlygų. Tą nepastovumą dar labiau didina tai, kad žemės ūkio ir maisto produktai yra daugiau ar mažiau gendantys ir sezoninio pobūdžio. Žemės ūkio politika tapo kur kas labiau orientuota į rinką nei anksčiau, todėl žemės ūkio ir maisto produktų tiekimo grandinėje veikiantiems veiklos vykdytojams apsauga nuo nesąžiningos prekybos praktikos tapo svarbesnė;
(7)
visų pirma, tokia nesąžiningos prekybos praktika gali daryti neigiamą poveikį žemės ūkio bendruomenės gyvenimo lygiui. Tas poveikis suprantamas kaip tiesioginis, nes jį kaip tiekėjai patiria žemės ūkio produktų gamintojai ir jų organizacijos, arba kaip netiesioginis, nes nesąžiningos prekybos praktikos žemės ūkio ir maisto produktų tiekimo grandinėje pasekmės perduodamos iš vienos grandies į kitą tokiu būdu, kuris daro neigiamą poveikį pirminiams gamintojams toje grandinėje;
(8)
dauguma valstybių narių, tačiau ne visos, yra priėmusios specialias nacionalines taisykles, kad apsaugotų tiekėjus nuo įmonių vienų kitoms taikomos nesąžiningos prekybos praktikos žemės ūkio ir maisto produktų tiekimo grandinėje. Tais atvejais, kai yra galimybė remtis sutarčių teise arba savireguliavimo iniciatyvomis, baimė, kad skundo teikėjas sulauks komercinio pobūdžio atsakomųjų veiksmų, taip pat su tokios praktikos ginčijimu susijusi finansinė rizika riboja praktinę tokių teisių gynimo priemonių vertę. Todėl kai kurios valstybės narės, turinčios specialias apsaugos nuo nesąžiningos prekybos praktikos taisykles, įgalioja administracines institucijas užtikrinti tų taisyklių vykdymą. Vis dėlto valstybių narių taikomoms apsaugos nuo nesąžiningos prekybos praktikos taisyklėms – tiek, kiek jų yra – būdingi dideli skirtumai;
(9)
veiklos vykdytojų skaičius ir dydis įvairiuose žemės ūkio ir maisto produktų tiekimo grandinės etapuose skiriasi. Tikėtina, kad dėl derybinės galios skirtumų, kurie yra proporcingi tiekėjo ekonominei priklausomybei nuo pirkėjo, didesni veiklos vykdytojai primes mažesniems nesąžiningos prekybos praktiką. Dinamiškas požiūris, grindžiamas tiekėjo ir pirkėjo santykiniu dydžiu pagal metinę apyvartą, turėtų užtikrinti geresnę apsaugą nuo nesąžiningos prekybos praktikos tiems veiklos vykdytojams, kuriems jos labiausiai reikia. Nesąžiningos prekybos praktika žemės ūkio ir maisto produktų tiekimo grandinėje yra ypač žalinga mažosioms ir vidutinėms įmonėms (toliau – MVĮ). Įmonės, kurios yra didesnės nei MVĮ, tačiau kurių metinė apyvarta neviršija 350000000 [eurų] taip pat turėtų būti apsaugotos nuo nesąžiningos prekybos praktikos, kad būtų išvengta tokios praktikos padarinių perkėlimo žemės ūkio produktų gamintojams. Iš grandies į grandį perduodamas poveikis žemės ūkio produktų gamintojams yra ypač reikšmingas įmonių, kurių metinė apyvarta neviršija 350000000 [eurų], atveju. Žemės ūkio ir maisto produktų, įskaitant perdirbtų produktų, tarpinių tiekėjų apsaugos užtikrinimas taip pat gali padėti išvengti prekybos srautų nukreipimo nuo perdirbtus produktus gaminančių žemės ūkio produktų gamintojų ir jų asociacijų į neapsaugotus tiekėjus;
<...>
(14)
ši direktyva turėtų būti taikoma didesnių veiklos vykdytojų verslo elgesiui mažesnę derybinę galią turinčių veiklos vykdytojų atžvilgiu. Tinkamo santykinės derybinės galios suderinimo kriterijaus apytikrė išraiška yra skirtingų veiklos vykdytojų metinė apyvarta. Nors šis kriterijus yra tik apytikris, jis suteikia galimybę veiklos vykdytojams numatyti savo teises ir pareigas pagal šią direktyvą. Viršutinė apyvartos riba turėtų užkirsti kelią tam, kad apsauga būtų teikiama veiklos vykdytojams, kurie nėra pažeidžiami arba yra kur kas mažiau pažeidžiami nei mažesni jų partneriai ar konkurentai. Todėl šia direktyva nustatomos apyvarta grindžiamos veiklos vykdytojų kategorijos, kuriomis remiantis ir suteikiama apsauga;
<...>
(16)
priimant sprendimą, ar konkretus prekybos praktikos atvejis laikomas nesąžiningu, svarbu sumažinti riziką, kad bus ribojamas sąžiningų ir efektyvumą užtikrinančių sutarčių, dėl kurių šalys susitarė, taikymas. Todėl tikslinga atskirti šalių sudarytose tiekimo sutartyse ar vėlesnėse sutartyse aiškiai ir nedviprasmiškai numatytą praktiką nuo praktikos, kuri pasitaiko, kai sandoris pradedamas vykdyti, iš anksto nesusitarus, kad būtų draudžiami tik vienašališki ir atgaline data daromi minėtų aiškių ir nedviprasmiškų tiekimo sutarties sąlygų pakeitimai. Vis dėlto tam tikra prekybos praktika laikoma nesąžininga vien dėl savo pobūdžio ir dėl to jos atžvilgiu neturėtų būti taikoma šalių laisvė sudaryti sutartis;
<...>
(24)
šia direktyva nesuderinamos taisyklės dėl įrodinėjimo pareigos, kuri turi būti taikoma nacionalinių vykdymo užtikrinimo institucijų vykdomuose procesuose, taip pat nesuderinama tiekimo sutarčių apibrėžtis. Todėl taisyklės dėl įrodinėjimo pareigos ir tiekimo sutarčių apibrėžties yra nustatytos valstybių narių nacionalinėje teisėje;
<...>
(34)
atgrasomosios priemonės, tokios kaip įgaliojimas skirti baudas ir kitas vienodai veiksmingas sankcijas arba inicijuoti procesą, pavyzdžiui, teismo procesą, dėl tų baudų ir sankcijų skyrimo, taip pat skelbti tyrimo rezultatus, įskaitant informacijos, susijusios su pažeidimus padariusiais pirkėjais, paskelbimą, gali paskatinti šalis keisti elgseną ir rasti ikiteisminius sprendimus, todėl vykdymo užtikrinimo institucijų įgaliojimai turėtų apimti įgaliojimus taikyti tokias priemones. Baudos gali būti itin veiksmingos ir atgrasančios. Tačiau kiekvieno tyrimo atveju vykdymo užtikrinimo institucija turėtų turėti galimybę nuspręsti, kuriuo iš savo įgaliojimų ji pasinaudos ir ar skirs baudą arba kitą vienodai veiksmingą sankciją, ar inicijuos procesą dėl baudos arba sankcijos skyrimo;
<...>
(39)
dauguma valstybių narių jau yra priėmusios nacionalines apsaugos nuo nesąžiningos prekybos praktikos taisykles, nors ir skirtingas, todėl, siekiant įvesti minimalų apsaugos pagal Sąjungos teisę standartą, tikslinga priimti direktyvą. Tai turėtų sudaryti sąlygas valstybėms narėms įtraukti atitinkamas taisykles į savo nacionalinę teisinę sistemą taip, kad būtų sudarytos sąlygos sukurti darnias sistemas. Valstybėms narėms neturėtų būti kliudoma savo teritorijoje toliau taikyti esamas ar nustatyti griežtesnes nacionalines taisykles, kuriomis numatoma aukštesnio lygio apsauga nuo įmonių vienų kitoms taikomos nesąžiningos prekybos praktikos žemės ūkio ir maisto produktų tiekimo grandinėje, jei laikomasi vidaus rinkos veikimui taikytinoje Sąjungos teisėje nustatytų apribojimų ir jei tokios taisyklės yra proporcingos“.
6
Šios direktyvos 1 straipsnio „Dalykas ir taikymo sritis“ 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Siekiant kovoti su praktika, kuria labai nukrypstama nuo tinkamo verslo elgesio, kuri prieštarauja sąžiningumo ir sąžiningos dalykinės praktikos principams ir kuri vieno prekybos partnerio vienašališkai primetama kitam, šioje direktyvoje nustatomas minimalus draudžiamos nesąžiningos prekybos praktikos, taikomos pirkėjų ir tiekėjų vienų kitiems žemės ūkio ir maisto produktų tiekimo grandinėje, atvejų sąrašas, taip pat nustatomos minimalios tų draudimų laikymosi užtikrinimo taisyklės ir vykdymo užtikrinimo institucijų veiklos tarpusavio koordinavimo tvarka.
2.   Ši direktyva taikoma tam tikrai nesąžiningos prekybos praktikai, pasitaikančiai, kai žemės ūkio ir maisto produktus parduoda:
a)
tiekėjai, kurių metinė apyvarta neviršija 2000000 [eurų], pirkėjams, kurių metinė apyvarta yra didesnė nei 2000000 [eurų];
b)
tiekėjai, kurių metinė apyvarta yra didesnė nei 2000000 [eurų], bet neviršija 10000000 [eurų], pirkėjams, kurių metinė apyvarta yra didesnė nei 10000000 [eurų];
c)
tiekėjai, kurių metinė apyvarta yra didesnė nei 10000000 [eurų], bet neviršija 50000000 [eurų], pirkėjams, kurių metinė apyvarta yra didesnė nei 50000000 [eurų];
d)
tiekėjai, kurių metinė apyvarta yra didesnė nei 50000000 [eurų], bet neviršija 150000000 [eurų], pirkėjams, kurių metinė apyvarta yra didesnė nei 150000000 [eurų];
e)
tiekėjai, kurių metinė apyvarta yra didesnė nei 150000000 [eurų], bet neviršija 350000000 [eurų], pirkėjams, kurių metinė apyvarta yra didesnė nei 350000000 [eurų].
<...>“
7
Šios direktyvos 3 straipsnio „Nesąžiningos prekybos praktikos draudimas“ 1 dalyje numatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad būtų draudžiama bent jau visų toliau išvardytų rūšių nesąžiningos prekybos praktika:
<...>
d)
pirkėjas reikalauja, kad tiekėjas atliktų mokėjimus, nesusijusius su tiekėjo žemės ūkio ir maisto produktų pardavimu;
<...>“
8
Šios direktyvos 6 straipsnio „Vykdymo užtikrinimo institucijų įgaliojimai“ 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad kiekviena iš jų vykdymo užtikrinimo institucijų turėtų išteklių ir ekspertinių žinių, kurie būtini jos pareigoms atlikti, ir suteikia jai šiuos įgaliojimus:
<...>
d)
įgaliojimus priimti sprendimus, kuriais būtų nustatytas 3 straipsnyje nustatytų draudimų pažeidimas, o pirkėjas įpareigotas nutraukti draudžiamos prekybos praktikos taikymą; institucija gali nepriimti tokio sprendimo, jei jis keltų riziką, kad bus atskleista skundo teikėjo tapatybė arba bet kuri kita informacija, kurią atskleidus, skundo teikėjo manymu, būtų pakenkta jo interesams, ir jei skundo teikėjas nurodė tą informaciją pagal 5 straipsnio 3 dalį;
e)
įgaliojimus skirti baudas ir kitas vienodai veiksmingas sankcijas bei laikinąsias priemones arba inicijuoti procesą dėl tų baudų, sankcijų ar laikinųjų priemonių skyrimo pažeidėjui, laikantis nacionalinių taisyklių ir procedūrų;
<...>
Pirmos pastraipos e punkte nurodytos sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios, atsižvelgiant į pažeidimo pobūdį, trukmę, dažnumą ir sunkumą.“
9
Direktyvos 2019/633 9 straipsnyje buvo numatyta:
„1.   Siekiant užtikrinti didesnę apsaugą, valstybės narės gali toliau taikyti arba nustatyti griežtesnes kovos su nesąžiningos prekybos praktika taisykles nei nustatytosios šioje direktyvoje, jei tokios nacionalinės taisyklės yra suderinamos su vidaus rinkos veikimo taisyklėmis.
2.   Ši direktyva nedaro poveikio nacionalinėms taisyklėms, kuriomis siekiama kovoti su nesąžiningos prekybos praktika, neįtraukta į šios direktyvos taikymo sritį, jeigu tokios taisyklės yra suderinamos su vidaus rinkos veikimo taisyklėmis.“
Austrijos teisė
10
Bundesgesetz zur Verbesserung der Nahversorgung und der Wettbewerbsbedingungen (Faire-Wettbewerbsbedingungen-Gesetz) (Federalinis įstatymas dėl geresnio vietinio aprūpinimo ir konkurencijos sąlygų (Sąžiningos konkurencijos įstatymas) (BGBl. Nr. 392/1977), iš dalies pakeisto Bundesgesetz, mit dem das Bundesgesetz zur Verbesserung der Nahversorgung und der Wettbewerbsbedingungen geändert wird (Federalinis įstatymas, kuriuo iš dalies pakeistas federalinis įstatymas dėl geresnio vietinio aprūpinimo ir konkurencijos sąlygų) (BGBl. I 239/2021; toliau – FWBG), 5a straipsnyje numatyta:
„1.   Šio skirsnio nuostatomis reglamentuojama kova su nesąžiningos prekybos praktika, susijusia su žemės ūkio ir maisto produktų pardavimu. Šios nuostatos įgyvendina [Direktyvą 2019/633]. Jos nedaro įtakos 1 skirsniui ir [Bundesgesetz gegen Kartelle und andere Wettbewerbsbeschränkungen (Kartellgesetz 2005) (Federalinis įstatymas dėl kovos su karteliais ir kitais konkurencijos apribojimais)].
2.   Šio skirsnio nuostatos taikomos tam tikrai nesąžiningos prekybos praktikai, pasitaikančiai, kai žemės ūkio ir maisto produktus parduoda:
1)
tiekėjai, kurių metinė apyvarta neviršija 2 milijonų eurų, pirkėjams, kurių metinė apyvarta yra didesnė nei 2 milijonų eurų;
2)
tiekėjai, kurių metinė apyvarta yra didesnė nei 2 milijonai eurų, bet neviršija 10 milijonų eurų, pirkėjams, kurių metinė apyvarta yra didesnė nei 10 milijonų eurų;
3)
tiekėjai, kurių metinė apyvarta yra didesnė nei 10 milijonai eurų, bet neviršija 50 milijonų eurų, pirkėjams, kurių metinė apyvarta yra didesnė nei 50 milijonų eurų;
4)
tiekėjai, kurių metinė apyvarta yra didesnė nei 50 milijonai eurų, bet neviršija 150 milijonų eurų, pirkėjams, kurių metinė apyvarta yra didesnė nei 150 milijonų eurų;
5)
tiekėjai, kurių metinė apyvarta yra didesnė nei 150 milijonai eurų, bet neviršija 350 milijonų eurų, pirkėjams, kurių metinė apyvarta yra didesnė nei 350 milijonų eurų;
<...>
3.   Ši skirsnis taikoma pardavimams, kai tiekėjas arba pirkėjas, arba jie abu yra įsisteigę Sąjungoje.
<...>“
11
FWBG 5b straipsnyje numatyta:
„<...>
2.   [P]irkėjas – Sąjungoje veikiantis fizinis ar juridinis asmuo, išskyrus vartotoją, nepriklausomai nuo to asmens įsisteigimo vietos, arba valdžios institucija, perkantys žemės ūkio ir maisto produktus; terminas „pirkėjas“ gali apimti tokių fizinių ar juridinių asmenų grupę;
3.   [T]iekėjas – žemės ūkio produktų gamintojas arba fizinis ar juridinis asmuo, nepriklausomai nuo jo įsisteigimo vietos, parduodantis žemės ūkio ir maisto produktus; terminas „tiekėjas“ gali apimti tokių žemės ūkio produktų gamintojų grupę arba tokių fizinių ar juridinių asmenų grupę, pavyzdžiui, gamintojų organizacijas, tiekėjų organizacijas ir tokių organizacijų asociacijas.“
12
FWBG 5c straipsnio 1 dalyje numatyta:
„I priede išvardyta prekybos praktika yra draudžiama. <...>“
13
FWBG 6 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„2 skirsnio tikslais tyrimą atliekančios institucijos prašymu kartelių bylų teismas gali skirti pirkėjui, kaip jis apibrėžtas 5b straipsnio 2 punkte, kuris pažeidžia 5c straipsnio nuostatas, maksimalią 500000 eurų baudą. Apskaičiuojant baudos dydį atsižvelgiama, be kita ko, į pažeidimo sunkumą ir trukmę, jo nulemtą praturtėjimą, atsakomybės laipsnį ir ekonominį pajėgumą. Įstatymo dėl kovos su karteliais ir kitais konkurencijos apribojimais 33 straipsnis taikomas mutatis mutandis.“
14
FWBG I priedo „Bet kokiomis aplinkybėmis draudžiama prekybos praktika“ 4 punkte numatyta:
„Pirkėjas reikalauja, kad tiekėjas atliktų mokėjimus, nesusijusius su tiekėjo žemės ūkio ir maisto produktų pardavimu.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
15
M., atsakovė pagrindinėje byloje, valdo maisto prekių mažmeninės prekybos parduotuves Austrijoje.
16
2023 m. gegužės mėn. M. išsiuntė savo žemės ūkio ir maisto produktų tiekėjams mokėjimo reikalavimus, nesusijusius su tų produktų pardavimu; šie reikalavimai pažeidė FWBG 5c straipsnio 1 dalį ir I priedo 4 punktą, kuriais į nacionalinę teisę perkeltas Direktyvos 2019/633 3 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos d punktas.
17
Grįsdama šiuos mokėjimo prašymus, M. nurodė esanti ekonomiškai paveikta neigiamų COVID‑19 pandemijos pasekmių turizmui, dėl kurių mažmeninės prekybos maisto produktais sektoriuje sumažėjo klientų ir smarkiai padidėjo išlaidos. Dėl to ji pradėjo visiško savo įmonės restruktūrizavimo procesą, įskaitant pirkimų pertvarkymo procesą. Per šį pertvarkymo procesą ji kreipėsi į išorės konsultantą, kuris jai patarė prašyti savo tiekėjų įnašais iš dalies kompensuoti su šiuo procesu susijusias dideles išlaidas.
18
2023 m. gegužės 16 d. M. šiuo tikslu surengė internetinę „tiekėjų dienos“ („Supplier Day“) konferenciją ir per ją pateikė savo tiekėjams žemės ūkio ir maisto produktų rinkos situacijos ir su ja susijusių problemų apžvalgą, taip pat informavo apie savo nuostolius. Ji paaiškino savo vykdomą pertvarkymo procesą. Šio proceso tikslas buvo apibrėžtas kaip kategorijų valdymo („Category Management“) profesionalizavimas ir vidaus procesų optimizavimas. M. taip pat paaiškino savo tiekėjams savo investicijų poreikius, pabrėždama būtinybę įsigyti aplinkai nekenksmingus vandenilio gamybos įrenginius ir investuoti į CO2 atžvilgiu neutralių sunkiųjų transporto priemonių parką.
19
2023 m. gegužės 17 d. M. kiekvienam savo tiekėjui išsiuntė vieną iš dviejų tokio paties elektroninio laiško variantų, atsižvelgdama į tai, ar jis dalyvavo minėtoje konferencijoje. Tame elektroniniame laiške ji paprašė jų sumokėti tam tikro dydžio įnašą, skirtą jos pradėtam pertvarkymo procesui finansuoti. Prie šių laiškų buvo pridėtos išankstinės mokėjimo sąskaitos, kuriose buvo nurodytos įvairios fiksuotos sumos. Įvairūs elektroniniai laiškai buvo išsiųsti vienu metu. Visiems tiekėjams adresuotų elektroninių laiškų turinys buvo vienodas, išskyrus išankstinių mokėjimo sąskaitų sumas ir skirtumą atsižvelgiant į tai, ar atitinkamas tiekėjas dalyvavo 2023 m. gegužės 16 d. konferencijoje.
20
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad M. savo iniciatyva nusprendė nutraukti investicijų prašymo programą, atšaukti prie išsiųstų elektroninių laiškų pridėtas išankstines mokėjimo sąskaitas ir nedelsiant grąžinti jau sumokėtas sumas. Iš viso tik du iš šešiolikos tiekėjų nusprendė atsiliepti į investicijų prašymą ir sumokėti prie elektroninių laiškų pridėtose išankstinėse mokėjimo sąskaitose nurodytas sumas.
21
BWB konstatavo, kad M., kaip pirkėja, šešiolikai tiekėjų pateikė mokėjimo reikalavimus, nesusijusius su žemės ūkio ir maisto produktų pardavimu. Ji nusprendė, kad kiekvienas iš šių mokėjimo reikalavimų pažeidžia FWBG 5c straipsnio 1 dalį, siejamą su jo I priedo 4 punktu. 2023 m. lapkričio 10 d. ji pateikė Oberlandesgericht Wien (Vienos aukštesnysis apygardos teismas, Austrija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, šešiolika prašymų skirti M. baudą pagal FWBG 6 straipsnio 2 dalį.
22
Keturi iš šių prašymų buvo paskirti šio teismo 25-ajai kolegijai. Jie buvo sujungti ir susiję su šiais keturiais tiekėjais:
–
P. GmbH – prašymas sumokėti 12000 eurų sumą;
–
L. GmbH – prašymas sumokėti 10000 eurų sumą;
–
R. GmbH – prašymas sumokėti 12000 eurų sumą;
–
S. GmbH – prašymas sumokėti 18000 eurų sumą.
23
BWB mano, kad kiekvienas mokėjimo reikalavimas yra atskiras pažeidimas.
24
M. nesutinka, kad tai yra atskiri reikalavimai, ir teigia, kad visi šešiolika BWB pateiktų prašymų grindžiami ta pačia faktine situacija. Taigi, jai atrodo, kad dirbtinis suskaidymas į šešiolika atskirų prašymų pažeidžia principą non bis in idem. Papildomai M. teigia, kad iš tikrųjų ji kaltinama padariusi vieną tęstinį pažeidimą. Šis teismų suformuotas konceptas, kylantis iš kartelių ir konkurencijos teisės, jai atrodo taikytinas ir FWBG nuostatoms, kuriomis į nacionalinę teisę perkelta Direktyva 2019/633.
25
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad FWBG 6 straipsnio 2 dalyje numatyta baudžiamojo pobūdžio sankcija. Austrijos baudžiamosios teisės doktrinoje laikoma, kad toks elgesys, kaip inkriminuojamas M., turi būti kvalifikuojamas kaip „vienas pažeidimas“, nes jis sudaro vieną teisinį veiksmą („tatbestandliche Handlungseinheit“). Tas teismas nurodo, kad dėl šios priežasties, net jei faktinės aplinkybės susijusios su komerciniais santykiais su šešiolika tiekėjų, reikia skirti FWBG 6 straipsnio 2 dalyje numatytą vieną maksimalią 500000 eurų baudą.
26
Vis dėlto tam teismui kyla abejonių dėl to, ar tokia išvada leidžia pasiekti Direktyvos 2019/633 tikslą subalansuoti pirkėjų ir tiekėjų derybinę galią žemės ūkio ir maisto produktų tiekimo grandinėje. Jis mano, kad toks subalansavimas gali būti atliekamas tik individualaus pirkėjo ir tiekėjo santykio lygmeniu. Vis dėlto, jeigu M. veiksmai turėtų būti kvalifikuojami kaip sudarantys kelis pažeidimus, už kuriuos lygiagrečiai skiriamos kelios baudos, taip pat reikėtų kelti klausimą, ar tai atitinka šią direktyvą.
27
Šiomis aplinkybėmis Oberlandesgericht Wien (Vienos aukštesnysis apygardos teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
a.
Ar [Direktyvos 2019/633] 6 straipsnio 1 dalies e punktas turi būti aiškinamas taip, kad tuo atveju, kai pirkėjas, remdamasis vienodai motyvuotu sprendimu, tą pačią dieną, pažeisdamas šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies d punktą, pateikia atskirus mokėjimo reikalavimus įvairiems tiekėjams, kurie patenka į šios direktyvos 1 straipsnio apsaugos sritį, šiai nuostatai prieštarauja nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią visi šie mokėjimo reikalavimai laikomi vienu pažeidimu (viena veika), už kurį galima taikyti tik vieną sankciją?
b.
Ar, remiantis [Direktyvos 2019/633] 6 straipsnio 1 dalies antros pastraipos reikalavimu, kad sankcija turi būti veiksminga, proporcinga ir atgrasoma, atsižvelgiant į pažeidimo pobūdį, trukmę, dažnumą ir sunkumą, atsakant į [pirmojo klausimo] a punktą svarbu, kad pagal Austrijos nacionalinę nuostatą, susijusią su sankcijų skyrimu (FWBG 6 straipsnio 2 dalis), gali būti skiriama (tik) 500000 eurų bauda?
2.
Jei į [pirmojo klausimo] a punktą būtų atsakyta teigiamai:
ar [Direktyvos 2019/633] 6 straipsnio 1 dalies e punktas turi būti aiškinamas taip, kad kiekvienas mokėjimo reikalavimas tiekėjui – tiek, kiek juo pažeidžiamas šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies d punkte įtvirtintas draudimas – turi būti laikomas savarankiška prekybos praktika, už kurią turi būti taikoma atskira sankcija (bauda) pagal kumuliacijos principą, taigi turi būti skiriamos kelios baudos, atsižvelgiant į tai, kad pagal Austrijos nacionalinę nuostatą, susijusią su sankcijų skyrimu (FWBG 6 straipsnio 2 dalis), numatyta skirti baudą, kurios maksimalus dydis neviršija 500000 eurų?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
28
Pirmuoju klausimu, kurį reikia vertinti kaip vieną, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2019/633 6 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos e punktas turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriose numatyta, kad keli mokėjimo reikalavimai, nesusiję su žemės ūkio ir maisto produktų pardavimu, kaip jie suprantami pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies d punktą, kuriuos pirkėjas, išreikšdamas vieną valią, vienu metu pateikia keliems tiekėjams, turi būti kartu laikomi vienu pažeidimu, už kurį skiriama viena tam tikro fiksuoto dydžio neviršijanti bauda.
29
Pirmiausia iš Direktyvos 2019/633 1, 7 ir 39 konstatuojamųjų dalių matyti, kad ja siekiama Sąjungos lygmeniu nustatyti minimalius žemės ūkio ir maisto produktų tiekėjų apsaugos nuo nesąžiningos pirkėjų prekybos praktikos žemės ūkio ir maisto produktų tiekimo grandinėje standartus, kad tokios praktikos, kuri gali daryti neigiamą poveikį žemės ūkio bendruomenės gyvenimo lygiui, atvejų būtų kuo mažiau. Tas poveikis suprantamas kaip tiesioginis, nes jį kaip tiekėjai patiria žemės ūkio produktų gamintojai ir jų organizacijos, arba kaip netiesioginis, nes nesąžiningos prekybos praktikos žemės ūkio ir maisto produktų tiekimo grandinėje pasekmės perduodamos iš vienos grandies į kitą tokiu būdu, kuris galiausiai daro neigiamą poveikį pirminiams gamintojams toje grandinėje.
30
Šiuo tikslu, pirma, šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatyta, jog valstybės narės turi užtikrinti, kad būtų draudžiama bent jau visų toje nuostatoje išvardytų rūšių nesąžiningos prekybos praktika. Tarp šių praktikos rūšių tos nuostatos d punkte nurodytas pirkėjo reikalavimas, kad tiekėjas atliktų mokėjimus, nesusijusius su tiekėjo žemės ūkio ir maisto produktų pardavimu.
31
Toliau, kaip matyti iš Direktyvos 2019/633 4 straipsnio, kiekviena valstybė narė paskiria vieną ar kelias institucijas, kurios užtikrina, kad nacionaliniu lygmeniu būtų laikomasi šios direktyvos 3 straipsnyje nustatytų draudimų. Pagal šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą kiekviena iš šių institucijų turi turėti išteklių ir ekspertinių žinių, kurie būtini jos pareigoms atlikti.
32
Būtent atsižvelgiant į šiuos dalykus reikia atsakyti į pirmąjį klausimą dėl šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos e punkto išaiškinimo.
33
Šioje nuostatoje numatyta, kad valstybės narės toms institucijoms turi suteikti įgaliojimus skirti baudas ir kitas tiek pat veiksmingas sankcijas ir imtis laikinųjų priemonių dėl pažeidėjo arba šiuo tikslu iškelti bylą, laikantis nacionalinių taisyklių ir procedūrų. Šio 6 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje taip pat nurodyta, kad šios sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasomos, atsižvelgiant į pažeidimo pobūdį, trukmę, dažnumą ir sunkumą.
34
Taigi, kaip išvados 26 punkte siūlo generalinis advokatas, reikia paeiliui išnagrinėti du prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo iškeltus probleminius aspektus, susijusius, pirma, su kartu vertinamų kelių nesąžiningos prekybos praktikos rūšių kvalifikavimu kaip vieno pažeidimo, už visus šiuos veiksmus skiriant vieną baudą, ir, antra, su šios baudos viršutinės ribos nustatymu.
35
Remiantis suformuota jurisprudencija, aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą bei teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (1983 m. lapkričio 17 d. Sprendimo Merck, 292/82, EU:C:1983:335, 12 punktas ir 2025 m. gegužės 8 d. Sprendimo Pielatak, C‑410/23, EU:C:2025:325, 54 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
36
Pirma, dėl nacionalinės teisės nuostatų, kuriose numatyta, kad kelios identiškos nesąžiningos prekybos praktikos rūšys, draudžiamos pagal Direktyvos 2019/633 3 straipsnio 1 dalies d punktą, kurias vienu metu vykdo tas pats pirkėjas, kartu turi būti laikomos „vienu pažeidimu“, už kurį gali būti skirta tik viena bauda, suderinamumo su šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos e punktu iš pradžių reikia konstatuoti, kad šio 6 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos e punkte apsiribojama bendra nuoroda į nacionalines taisykles ir procedūras, tačiau nepateikiama konkrečių nuorodų dėl galimybės kelias draudžiamas praktikos rūšis kvalifikuoti kaip vieną pažeidimą. Taigi, šia nuostata valstybėms narėms iš esmės paliekama laisvė pasirinkti jas laikyti arba nelaikyti vienu pažeidimu, jeigu pagal to 6 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą šiuo pagrindu paskirta sankcija yra veiksminga, proporcinga ir atgrasoma, atsižvelgiant į pažeidimo pobūdį, trukmę, dažnumą ir sunkumą.
37
Be to, dėl šios nuostatos konteksto reikia pažymėti, kad iš Direktyvos 2019/633 1 ir 39 konstatuojamųjų dalių matyti, jog Sąjungos teisės aktų leidėjas pasirinko metodą, grindžiamą minimaliu taisyklių dėl įmonių vienų kitoms taikomos nesąžiningos prekybos praktikos žemės ūkio ir maisto produktų tiekimo grandinėje suderinimu.
38
Ši minimalaus suderinimo logika pasireiškia tuo, kad šios direktyvos tekste yra daug nuorodų į valstybių narių, kurios turi sukonkretinti tam tikrų joje įtvirtintų taisyklių įgyvendinimą arba taikymo sritį, teisę. Šios direktyvos 24 konstatuojamojoje dalyje pažymėta, kad ja nederinamos taisyklės dėl įrodinėjimo pareigos, kuri turi būti taikoma nacionalinių vykdymo užtikrinimo institucijų vykdomuose procesuose, taip pat nederinama tiekimo sutarčių apibrėžtis. Be to, šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos c punkte patikslinta, kad šios institucijos turi turėti įgaliojimus vykdydamos tyrimus atlikti patikras vietoje iš anksto apie jas nepranešusios, laikydamosi nacionalinių taisyklių ir procedūrų.
39
Be to, Direktyvoje 2019/633 valstybėms narėms aiškiai suteikta laisvė papildyti žemės ūkio ir maisto produktų tiekėjų apsaugos sistemą labiau saugančiomis nacionalinėmis taisyklėmis. Dėl to šios direktyvos 9 straipsnyje numatyta, kad, siekiant užtikrinti didesnę apsaugą, valstybės narės gali toliau taikyti arba nustatyti griežtesnes kovos su nesąžiningos prekybos praktika taisykles nei nustatytosios šioje direktyvoje, jei tokios nacionalinės taisyklės yra suderinamos su vidaus rinkos veikimo taisyklėmis.
40
Iš to matyti, kad, jei Direktyvoje 2019/633 nieko nepasakyta, minimalaus suderinimo logika reiškia, kad bausmių subendrinimo taisyklės arba įvairių nesąžiningos prekybos praktikos rūšių kvalifikavimo tvarka iš principo priklauso valstybių narių, kurių Direktyva 2019/633 nei įpareigoja, nei nedraudžia pasirinkti tokių taisyklių, diskrecijai.
41
Galiausiai iš šio sprendimo 36–40 punktų išplaukiantį aiškinimą patvirtina nagrinėjama direktyva siekiami tikslai. Negalima teigti, kad Direktyvoje 2019/633 dėmesys sutelkiamas į kiekvieno žemės ūkio ir maisto produktų tiekėjo apsaugą jo konkrečiuose santykiuose su pirkėju, nes tokia apsauga draustų kvalifikuoti kelis pažeidimus, susijusius su skirtingais tiekėjais, kaip vieną pažeidimą ar bet kokį bausmių, skiriamų už tokius pažeidimus, subendrinimą. Kaip savo išvados 37 punkte pažymėjo generalinis advokatas, šia direktyva siekiamas tikslas yra apsaugoti ne tik individualius pirkėjų ir tiekėjų santykius, bet ir apskritai žemės ūkio bendruomenės gyvenimo lygį. Šiuo požiūriu galimybė bendrai kvalifikuoti kelias neteisėtos praktikos rūšis iš esmės nesumažina jų draudimo veiksmingumo ir nekenkia šiam direktyvos tikslui.
42
Be to, siekiant prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikti naudingą ir išsamų atsakymą, reikia pridurti, viena vertus, kad sąvoka „vienas tęstinis pažeidimas“, kaip ji suprantama Teisingumo Teismo jurisprudencijoje, susijusioje su SESV 101 straipsniu, nėra aktuali Direktyvos 2019/633 kontekste. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad šios direktyvos teisiniu pagrindu, t. y. SESV 43 straipsnio 2 dalimi, siekiama įgyvendinti bendrą žemės ūkio politiką pagal SESV 39 straipsnio 1 dalį. Taigi, ten neminimos šios sutarties nuostatos, susijusios su konkurencijos taisyklėmis. Tai reiškia, kad konkurencijos teisėje išplėtota sąvoka „vienas tęstinis pažeidimas“ grindžiama kitokia logika nei ta, kuri taikoma šios direktyvos kontekste.
43
Bet kuriuo atveju pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją, susijusią su SESV 101 straipsniu, šis straipsnis gali būti pažeistas ne tik atskiru veiksmu, bet ir keliais veiksmais arba tęstine veika. Jeigu įvairiais veiksmais vykdomas „bendras planas“, nes siekiama vieno tikslo – iškreipti konkurenciją bendrojoje rinkoje, Europos Komisija turi teisę priskirti atsakomybę už tokius veiksmus, atsižvelgdama į dalyvavimą darant pažeidimą, vertinamą bendrai (šiuo klausimu žr.2004 m. sausio 7 d. Sprendimo Aalborg Portland ir kt. / Komisija (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P, EU:C:2004:6, 258 punktą). Taigi sąvoka „vienas tęstinis pažeidimas“ vartojama taikant įrodymų rinkimo konkurencijos srityje taisykles ir ypač siekiant palengvinti tam tikrų veiksmų priskyrimą įmonėms. Taigi, ši sąvoka nėra aktuali, kai teisėsaugos institucijos, siekdamos taikyti švelnesnę sankciją, gali kartu kvalifikuoti kelis ta pačia logika pasižyminčius veiksmus ir laikyti juos vienu pažeidimu.
44
Kita vertus, kaip išvados 35 ir 36 punktuose teisingai pažymėjo generalinis advokatas, principu non bis in idem taip pat negalima remtis siekiant įpareigoti valstybes nares nepriimti taisyklių, leidžiančių keletą nesąžiningos prekybos praktikos rūšių, vertinamų kartu, kvalifikuoti kaip vieną pažeidimą.
45
Iš Teisingumo Teismo suformuotos jurisprudencijos, susijusios su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 50 straipsniu, matyti, jog pagal principą non bis in idem draudžiama kartu vykdyti persekiojimą ir taikyti baudžiamojo pobūdžio sankcijas už tą pačią to paties asmens veiką (šiuo klausimu žr. 2018 m. kovo 20 d. Sprendimo Garlsson Real Estate ir kt., C‑537/16, EU:C:2018:193, 27 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją ir 2018 m. kovo 20 d. Sprendimo Menci, C‑524/15, EU:C:2018:197, 25 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Nors pagal „idem“ sąlygą reikalaujama, kad faktinės aplinkybės būtų tokios pačios, šis principas netaikomas, kai faktinės aplinkybės yra ne tokios pačios, o tik panašios (šiuo klausimu žr. 2025 m. sausio 30 d. Sprendimo Engie România, C‑205/23, EU:C:2025:43, 58 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Tinkamas kriterijus vertinant to paties pažeidimo buvimą yra faktinių aplinkybių tapatumas, suprantamas kaip konkrečių neatskiriamai tarpusavyje susijusių aplinkybių, dėl kurių atitinkamas asmuo išteisinamas arba galutinai nuteisiamas, visuma (šiuo klausimu žr. 2025 m. sausio 30 d. Sprendimo Engie România, C‑205/23, EU:C:2025:43, 57 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
46
Tačiau tuo atveju, kai visa nesąžiningos prekybos praktika, taikoma skirtingiems tiekėjams, kvalifikuojama kaip vienas pažeidimas, „idem“ sąlyga iš esmės yra netenkinama.
47
Tai, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami veiksmai pagal nacionalinę teisę gali būti kvalifikuojami kaip „vienas pažeidimas“, šiuo atveju nieko nekeičia. Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog tai, kaip pagal nacionalinę teisę teisiškai kvalifikuojamos faktinės aplinkybės, neturi reikšmės siekiant konstatuoti tą patį pažeidimą, nes pagal Pagrindinių teisių chartijos 50 straipsnį teikiama apsauga įvairiose valstybėse narėse negali skirtis (šiuo klausimu žr. 2018 m. kovo 20 d. Sprendimo Garlsson Real Estate ir kt., C‑537/16, EU:C:2018:193, 38 punktą ir 2018 m. kovo 20 d. Sprendimo Menci, C‑524/15, EU:C:2018:197, 36 punktą).
48
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Direktyvos 2019/633 6 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos e punktas turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį iš principo nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriose numatyta, kad pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalį draudžiamos kelios nesąžiningos prekybos praktikos rūšys kartu kvalifikuojamos kaip vienas pažeidimas, už kurį gali būti skirta tik viena bauda.
49
Antra, reikia nustatyti, ar Direktyvos 2019/633 6 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją vis dėlto draudžiamos tokios nacionalinės teisės nuostatos, kuriose numatyta baudos už visas šias praktikos rūšis, kurios kartu kvalifikuojamos kaip vienas pažeidimas, viršutinė riba.
50
Šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje nustatyta, kad šio 6 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos e punkte nurodytos sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasomos, atsižvelgiant į pažeidimo pobūdį, trukmę, dažnumą ir sunkumą.
51
Konkrečiai dėl proporcingumo principo Teisingumo Teismas pažymėjo, kad pagal šį principą reikalaujama, kad nustatant sankciją ir baudos dydį būtų atsižvelgiama į konkrečias kiekvieno atvejo aplinkybes (šiuo klausimu žr. 2023 m. spalio 19 d. Sprendimo G. ST. T. (Bausmės proporcingumas pažeidimo atveju), C‑655/21, EU:C:2023:791, 67 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Be to, baudžiamosios priemonės neturi viršyti to, kas būtina atitinkamų teisės aktų tikslams pasiekti (šiuo klausimu žr. 2023 m. lapkričio 23 d. Sprendimo J. P. Mali, C‑653/22, EU:C:2023:912, 32 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Taigi, proporcingumas turi būti vertinamas konkrečiai atsižvelgiant į tikslus, kurių siekiama atitinkama baudžiamąja priemone.
52
Šis reikalavimas, kaip ir reikalavimai, kylantys iš šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalies antros pastraipos, reiškia, kad nacionalinė vykdymo užtikrinimo institucija arba nacionalinis teismas, turintys įgaliojimus taikyti sankcijas už draudimus, kylančius iš šios direktyvos 3 straipsnio, turi reikiamą diskreciją nustatyti sankciją, atitinkančią visus šiuos reikalavimus.
53
Kai kelios pagal Direktyvos 2019/633 3 straipsnį draudžiamos nesąžiningos prekybos praktikos rūšys kartu kvalifikuojamos kaip vienas pažeidimas, todėl už jas gali būti skiriama tik viena maksimali bauda, gali būti, kad vykdymo užtikrinimo institucija arba teismas, atsakingas už šios baudos dydžio nustatymą, tam tikrais atvejais neturės diskrecijos, kad užtikrintų tų reikalavimų laikymąsi.
54
Konkrečiai kalbant, taip gali būti tuo atveju, kai nacionalinės teisės aktuose nustatytas maksimalus baudos dydis yra gerokai mažesnis už pirkėjo finansinės naudą, kurios jis tikėjosi nustatydamas daugeliui savo tiekėjų mokėjimus, nesusijusius su jų žemės ūkio ir maisto produktų pardavimu. Kai bendra šių mokėjimų suma stipriai viršija viršutinę baudos ribą, viena maksimali sankcija už visas šias neteisėtas praktikos rūšis negali būti pakankama siekiamam atgrasomajam poveikiui užtikrinti arba būti veiksminga ir atitikti proporcingumo principą.
55
Taigi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar pagrindinėje byloje jis turi reikiamą diskreciją nustatyti baudos dydį, atitinkantį Direktyvos 2019/633 6 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje numatytus reikalavimus. Tai darydamas jis, be kita ko, turi atsižvelgti į pirkėjo, nustatančio daugeliui savo tiekėjų mokėjimus, nesusijusius su jų žemės ūkio ir maisto produktų pardavimu, planuotos finansinės naudos dydžio ir už visus šiuos neteisėtus mokėjimus nustatytos baudos viršutinės ribos santykį.
56
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2019/633 6 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos e punktas, siejamas su šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalies antra pastraipa, turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriose numatyta, kad keli mokėjimo reikalavimai, nesusiję su žemės ūkio ir maisto produktų pardavimu, kaip jie suprantami pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies d punktą, kuriuos pirkėjas, išreikšdamas vieną valią, vienu metu pateikia keliems tiekėjams, turi būti kartu laikomi vienu pažeidimu, už kurį skiriama viena tam tikro fiksuoto dydžio neviršijanti bauda, su sąlyga, kad nacionalinė vykdymo užtikrinimo institucija arba nacionalinis teismas, turintys įgaliojimus taikyti sankcijas už šį pažeidimą, turi reikiamą diskreciją nustatyti baudą, kuri yra veiksminga, proporcinga ir atgrasoma, atsižvelgiant į pažeidimo pobūdį, trukmę, dažnumą ir sunkumą.
Dėl antrojo klausimo
57
Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į pirmąjį prejudicinį klausimą, į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo antrąjį klausimą atsakyti nereikia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
58
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
2019 m. balandžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2019/633 dėl įmonių vienų kitoms taikomos nesąžiningos prekybos praktikos žemės ūkio ir maisto produktų tiekimo grandinėje 6 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos e punktas, siejamas su šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalies antra pastraipa,
turi būti aiškinamas taip:
pagal jį nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriose numatyta, kad keli mokėjimo reikalavimai, nesusiję su žemės ūkio ir maisto produktų pardavimu, kaip jie suprantami pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies d punktą, kuriuos pirkėjas, išreikšdamas vieną valią, vienu metu pateikia keliems tiekėjams, turi būti kartu laikomi vienu pažeidimu, už kurį skiriama viena tam tikro fiksuoto dydžio neviršijanti bauda, su sąlyga, kad nacionalinė vykdymo užtikrinimo institucija arba nacionalinis teismas, turintys įgaliojimus taikyti sankcijas už šį pažeidimą, turi reikiamą diskreciją nustatyti baudą, kuri yra veiksminga, proporcinga ir atgrasoma, atsižvelgiant į pažeidimo pobūdį, trukmę, dažnumą ir sunkumą.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.