62001CC0486_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Front national, Prancūzijos politinė partija, pateikė apeliacinį skundą dėl 2001 m. spalio 2 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimo byloje Martinez ir kt prieš Parlamentą
(T-222/99, T-327/99 ir T-329/99, Rink. P. II-2823, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo buvo atmestas kaip nepagrįstas jos ieškinys dėl 1999 m. rugsėjo 14 d. Europos Parlamento sprendimo, atgaline tvarka likviduojančio „Nepriklausomų deputatų techninę (NDT) frakciją – mišrią frakciją“, panaikinimo.
2. Savo atsiliepimu į apeliacinį skundą Europos Parlamentas pateikė priešpriešinį apeliacinį skundą, kuriame jis Teisingumo Teismo prašo panaikinti skundžiamo sprendimo dalį, kur ieškinys dėl panaikinimo buvo pripažintas priimtinu. Jei Europos Parlamentas būtų teisus, Front national
ieškinys turėtų būti neprimtinas.
I – Ieškinys dėl panaikinimo
A – Teisinis pagrindas
3. 1999 m. gegužės 1 d. galiojusios Europos Parlamento darbo tvarkos taisyklių redakcijos(2) 29 straipsnis „Frakcijų kūrimas“ numatė:
„1. Parlamento nariai gali jungtis į frakcijas pagal savo politines pažiūras.
2. Frakciją turi sudaryti Parlamento nariai iš daugiau kaip vienos valstybės narės. Frakcijai įkurti reikia ne mažiau kaip dvidešimt trijų Parlamento narių, jeigu jie yra iš dviejų valstybių narių; aštuoniolikos Parlamento narių, jeigu jie yra iš trijų valstybių narių; ir keturiolikos Parlamento narių, jeigu jie yra iš keturių ar daugiau valstybių narių.
3. Parlamento narys negali priklausyti daugiau negu vienai frakcijai.
4. Apie frakcijos sukūrimą pranešama Pirmininkui pareiškimu. Šiame pareiškime nurodomas frakcijos pavadinimas, jos nariai ir biuro sudėtis.
5. Pareiškimas paskelbiamas Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje.“ (Neoficialus vertimas).
4. Darbo tvarkos taisyklių 30 straipsnis dėl nepriklausomų Parlamento narių numato:
„1. Jokiai frakcijai nepriklausantys Parlamento nariai turi savo sekretoriatą. Išsamią tvarką nustato biuras, remdamasis Generalinio sekretoriaus pasiūlymu.
2. Biuras taip pat apibrėžia tokių Parlamento narių statusą ir parlamentines teises.“ (Neoficialus vertimas)
5. Darbo tvarkos taisyklių 23 straipsnis nustato, kad pirmininkų sueiga sudaroma iš Parlamento Pirmininko ir frakcijų pirmininkų, kurie turi teisę balsuoti, ir dviejų asmenų, deleguotų nepriklausomų Parlamento narių, kurie dalyvauja pirmininkų sueigos posėdžiuose, bet neturi teisės balsuoti. Be to, frakcijos gali pateikti pasiūlymą dėl rezoliucijos, siekiant užbaigti diskusijas dėl Komisijos rinkimų (33 straipsnis) ir dalyvauti Parlamento delegacijoje taikinimo komitete (82 straipsnis). Dar pagal Darbo tvarkos taisyklių 137 straipsnį frakcija gali pateikti ne ilgesnį kaip dviejų minučių paaiškinimą dėl balsavimo.
6. Darbo tvarkos taisyklės taip pat numato, kad tam tikrų iniciatyvų gali imtis tik frakcija arba mažiausiai trisdešimt du Parlamento nariai, ypač:
– siūlyti Pirmininko, pirmininko pavaduotojų ir kvestorių kandidatūras (13 straipsnis),
– pateikti klausimus Tarybai ar Komisijai ir prašyti, kad jie būtų įrašyti į Parlamento dienotvarkę (42 straipsnis),
– pateikti rekomendacijas Tarybai dėl klausimų, kuriuos reglamentuoja ES sutarties V ir VI antraštinės dalys, arba, jei su Parlamentu nebuvo konsultuotasi dėl tarptautinio susitarimo, kaip numatyta Darbo tvarkos taisyklių 97 ir 98 straipsniuose (49 straipsnis),
– pateikti Tarybos bendrosios pozicijos pakeitimus (80 straipsnis),
– pasiūlyti surengti diskusijas skubos tvarka (112 straipsnis).
7. Darbo tvarkos taisyklių 180 straipsnis nustato:
„1. Kilus abejonių dėl šių Darbo tvarkos taisyklių taikymo ar aiškinimo, Pirmininkas, nepažeisdamas jokių anksčiau šioje srityje priimtų sprendimų, gali perduoti šį klausimą nagrinėti atsakingam komitetui.
< ... >
4. Jei frakcija ar mažiausiai trisdešimt du Parlamento nariai prieštarauja atsakingo komiteto pateiktam išaiškinimui, klausimas teikiamas balsuoti Parlamentui, kuris sprendžia paprasta balsavusiųjų dauguma, dalyvaujant bent trečdaliui Parlamento narių. Jei siūlomas tekstas atmetamas, jis grąžinamas komitetui.
5. Išaiškinimai, dėl kurių nepareikštas prieštaravimas, taip pat Parlamento patvirtinti išaiškinimai parašomi kursyvu prie Darbo tvarkos taisyklių atitinkamo straipsnio ar straipsnių kartu su sprendimu dėl Darbo tvarkos taisyklių taikymo.
6. Šie išaiškinimai yra atitinkamų straipsnių taikymo ir aiškinimo ateityje precedentas. < ... > “ (Neoficialus vertimas)
B – Faktinės ginčo aplinkybės
8. 1999 m. liepos 19 d. raštu Parlamento nariai iš skirtingų politinių grupių, remdamiesi Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 4 dalimi, pranešė Parlamento Pirmininkei apie naujos frakcijos „Nepriklausomų deputatų techninė (NDT) frakcija – mišri frakcija“, kuri deklaravo tikslą užtikrinti visų Parlamento narių visišką parlamentinių įgaliojimų vykdymą, sukūrimą.
9. NDT frakcijos „Įstatuose“ buvo nustatyta:
„Kiekvienas narys patvirtina visišką politinę nepriklausomybę nuo kitų narių. Tai reiškia:
─ laisvė balsuoti nepriklausomai komitete ir plenarinėję sesijoje,
─ kiekvienas narys susilaiko nuo kalbėjimo visų frakcijos narių vardu,
─ frakcijos posėdžiai skirti paskirstyti kalbėjimo laiką ir sutvarkyti frakcijos administracinius bei finansinius klausimus,
─ frakcijos biurą sudaro atskirų narių atstovai.“
10. Parlamento plenarinės sesijos 1999 m. liepos 20 d. protokole(3) įrašyta, jog Parlamento pirmininkė pranešė, kad ji gavo dvidešimt devynių Parlamento narių pranešimą apie naujos frakcijos „Nepriklausomų deputatų techninė (NDT) frakcija“ sukūrimą. Kitų frakcijų pirmininkai, atsižvelgdami į tai, kad šiuo atveju neįvykdyta sąlyga dėl bendrų politinių pažiūrų, nustatyta Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 1 dalyje, paprašė Parlamento konstitucinių reikalų komiteto išaiškinti šią nuostatą ir iki šio komiteto sprendimo primėmimo laikyti susijusius Parlamento narius nepriklausomais.
11. Konstitucinių reikalų komiteto pirmininkas 1999 m. liepos 28 d. raštu Parlamento pirmininkei pranešė:
„Konstitucinių reikalų komitetas posėdyje, vykusiame 1999 m. liepos 27 ir 28 d., išnagrinėjo prašymą dėl Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 1 dalies išaiškinimo, perduotą jam pirmininkų sueigos 1999 m. liepos 21 d. posėdyje.
Po išsamaus pasikeitimo nuomonėmis, gavus penkiolika balsų „už“ ir du „prieš“, vienam susilaikant, Konstitucinių reikalų komitetas išaiškino Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 1 dalį taip:
(NDT frakcija) buvo sukurta pažeidžiant (Darbo tvarkos taisyklių) 29 straipsnio 1 dalį.
Iš esmės pareiškime apie šios frakcijos sukūrimą, ypač šio rašto Europos Parlamento pirmininkei antrame priede, neišskiriamos kokios nors bendros politinės pažiūros. Juo įvairiems frakcijos nariams suteikiama visiška politinė nepriklausomybė.
Siūlome kaip Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 1 dalies išaiškinimą įterpti šią pastabą:
„Frakcijos, kuri atvirai neigia bet kokį savo politinį pobūdį ir jos narių bendras politines pažiūras, kūrimas yra nepriimtinas šio straipsnio prasme.“
< ... > “
12. NDT frakcija, remdamasi Darbo tvarkos taisyklių 180 straipsnio 4 dalimi, prieštaravo Konstitucinių reikalų komiteto pateiktam išaiškinimui; nepaisant to, Parlamentas jį patvirtino savo narių balsų dauguma plenarinėje sesijoje 1999 m. rugsėjo 14 d.(4)
C – Reikalavimai ir ieškinio dėl panaikinimo teisiniai pagrindai
13. 1999 m. lapkričio 19 d. Front national
pateikė Pirmos instancijos teismui ieškinį, kuriame prašė panaikinti Europos Parlemento sprendimą, likviduojantį NDT frakciją, ir priteisti iš atsakovo bylinėjimosi išlaidas (byla T-327/99).
Buvo nurodyti šie ieškinio teisiniai pagrindai: 1) Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 1 dalies neteisingas išaiškinimas; 2) vienodo požiūrio principo ir Darbo tvarkos taisyklių pažeidimas bei ginčijamo akto teisinio pagrindo nebuvimas, kadangi Parlamentas neteisingai tikrino, ar NDT frakcija atitinka Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 1 dalį, ir nustatė, kad šiai frakcijai priklausantys Parlameto nariai neturi bendrų politinių pažiūrų; 3) vienodo požiūrio principo pažeidimas NDT frakcijos narių atžvilgiu; 4) valstybėms narėms bendrų parlamentinių tradicijų nepaisymas; 5) esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimas ir 6) piktnaudžiavimo procedūra prezumpcija.
14. 1999 m. spalio 5 d. J.-C. Martinez ir C. de Gaulle pareiškė ieškinius dėl Europos Parlamento 1999 rugsėjo 14 d. sprendimo, kuriuo jis patvirtino Konstitucinių reikalų komiteto poziciją dėl pranešimo apie NDT frakcijos sukūrimą atitikimo Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnį (byla T-222/99); lapkričio 22 d. Parlamento nariai E. Bonino, M. Pannella, M. Cappato, G. Dell’Alba, B. Della Vedova, O. Dupuis, M. Turco ir Lista Emma Bonino
apskundė šį sprendimą (byla T-329/99). Pirmosios instancijos teismas, remdamasis savo Darbo reglamento 50 straipsniu, nusprendė sujungti tris bylas tam, kad priimtų bendrą sprendimą.
II – Skundžiamas sprendimas
15. Byloje T-327/99 Parlamentas formaliai nepareiškė prieštaravimo dėl priimtinumo pagal Pirmosios instancijos teismo darbo reglamento 114 straipsnį. Tačiau jis tvirtino, kad turi būti atsisakyta priimti ieškinį dėl panaikinimo, nes 1999 m. rugsėjo 14 d. aktas nebuvo tiesiogiai susijęs su ieškove EB 230 straipsnio ketvirtosios pastraipos prasme, kadangi tai buvo deklaratyvus bendro taikymo nuostatos išaiškinimas.
16. Šis argumentas nagrinėjamas skundžiamo sprendimo 66 ir 67 punktuose:
„66 Byloje T-327/99 pabrėžtina, kad Front national, kaip Prancūzijos politinė partija, yra juridinis asmuo, kurio tikslas – per savo narius propaguoti politines idėjas ir projektus nacionalinėse bei Europos institucijose. 1999 m. birželio mėnesio rinkimuose į Parlamentą ji pateikė savo kandidatų sąrašą. Visi iš šio sąrašo išrinkti partijos nariai yra tarp Parlamento narių, pareiškusių apie NDT frakcijos sukūrimą. Dėl 1999 m. rugsėjo 14 d. akto jie visi yra 59 punkte nurodytoje situacijoje, kuri daro tiesioginę įtaką Europos Parlamente jų atstovaujamos partijos idėjų ir projektų propagavimui, vadinasi, taip pat ir šios partijos tikslo siekimui Europos lygmeniu.
67. Todėl 1999 m. rugsėjo 14 d. aktas turi būti laikomas tiesiogiai susijusiu su Front national .“
Minėtame 59 punkte nustatyta:
„1999 m. rugsėjo 14 d. aktas atima iš Parlamento narių, pareiškusių apie NDT frakcijos sukūrimą, galimybę jungtis į politinę frakciją Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 1 dalies prasme, nes jie laikomi nepriklausomais Parlamento nariais pagal darbo tvarkos taisyklių 30 straipsnį. < ... > Tie Parlamento nariai, vykdydami savo įgaliojimus, atsiduria kitokioje padėtyje nei ta, kurioje jie atsidurtų dėl narystės frakcijoje, jei nebūtų priimtas 1999 m. rugsėjo 14 d. aktas.“
17. Sprendimo 75 punkte Pirmosios intancijos teismas pripažino tris ieškinius dėl panaikinimo priimtinais. Po to jis išnagrinėjo jų turinį ir atmetė juos kaip nepagrįstus.
III – Apeliacinis skundas dėl Pirmosios instancijos teismo sprendimo
18. Sprendimą apskundė J.-C. Martinez (byla C-488/01 P) ir Front national
(byla C-486/01 P). Abu apeliantai taip pat prašė sustabdyti skundžiamo sprendimo vykdymą. Bylos buvo sujugtos Teisingumo Teismo pirmininko 2002 m. vasario 21 d. nutartyje nurodytais tikslais; šia nutartimi buvo atmestas prašymas imtis laikinųjų apsaugos priemonių ir atidėtas bylinėjimosi išlaidų klausimo sprendimas.
19. J.-C. Martinez apeliacinis skundas buvo atmestas 2003 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo plenarinės sesijos nutartimi, remiantis Darbo reglamento 119 straipsniu, pripažinus jį iš dalies akivaizdžiai nepriimtinu ir iš dalies akivaizdžiai nepagrįstu.
20. Front national
apeliaciniame skunde, pateiktame 2001 m. gruodžio 17 d., Teisingumo Teismo prašo(5) :
– pripažinti apeliacinį skundą priimtiną,
– pripažinti, kad Pirmosios instancijos teismas pažeidė Bendrijos teisę,
– panaikinti skundžiamą sprendimą,
– panaikinus skundžiamą sprendimą, paskelbti byloje galutinį sprendimą arba, nepatenkinus šio prašymo, grąžinti bylą Pirmosios instancijos teismui ir
– priteisti iš Parlamento visas bylinėjimosi išlaidas.
21. Europos Parlamentas neapskundė Pirmosios instancijos teismo sprendimo per dviejų mėnesių laikotarpį, nustatytą Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnyje(6) . Tačiau savo atsiliepime į apeliacinį skundą, pateiktame Sekretoriatui 2002 m. vasario 14 d., jis išdėstė priešpriešinį apeliacinį skundą, prašydamas Teisingumo Teismo:
– atmesti apeliacinį skundą,
– panaikinti tą skundžiamo sprendimo dalį, kurioje buvo pripažintas priimtinu Front national
ieškinys dėl panaikinimo,
– pripažinti Front national
ieškinį byloje T-327/99 nepriimtinu arba, nepatenkinus šio reikalavimo, nepagrįstą ir
– priteisti iš Front national
bylinėjimosi išlaidas.
22. Teisingumo Teismo pirmininkas neleido pateikti dubliko ir tripliko pagrindinėje apeliacinėje byloje. Tačiau jis leido Front national
dublike išdėstyti poziciją dėl Parlamento atsiliepimo į apeliacinį skundą 15–29 punktuose nurodytų argumentų priešpriešiniam apeliaciniam skundui pagrįsti; Front national
tai padarė 2002 m. balandžio 15 d.
Kadangi Parlamentas atsisakė teisės pateikti papildomas pastabas, Front national
pateiktas pastabas Teisingumo Teismo sekretoriatas jam grąžino 2002 m. gegužės 27 d.
23. 2003 m. gruodžio 9 d. byloje C-486/01 P įvyko teismo posėdis, kurime bylos šalys pateikė argumentus žodžiu.
IV – Apeliacinio skundo nagrinėjimas
24. Atsižvelgiant į tai, kad Europos Parlamentas skundžiasi, jog Front national
ieškinys dėl panaikinimo buvo nepriimtinas dėl locus standi
trūkumo, iškyla dilema, kokia tvarka reikia spręsti klausimus šioje byloje: ar pirmiausia reikia nagrinėti pagrindinį apeliacinį skundą ir po to priešpriešinį, ar atvirkščiai(7) . Suprasdamas, kokios skirtingos vieno ar kito būdo pasirinkimo pasekmės, manau, kad Teisingumo Teismas turėtų pasirinkti antrą galimybę ir pirmiausia nagrinėti priešpriešinį apeliacinį skundą.
25. Ši alternatyva paremta skirtingais pagrindais. Pirma, jei pagrindinis apeliacinis skundas būtų nagrinejamas pirmas, net jeigu jis būtų pripažintas nepriimtinu, Teisingumo Teismas galbūt nebūtų atleistas nuo pareigos priimti sprendimą dėl priešpriešinio apeliacinio skundo(8) . Tas pats atsitiktų, jei apeliacinis skundas būtų pripažintas nepagrįstu.(9) Be to, jei būtų nuspręsta, kad Pirmosios intsancijos teismas teisingai taikė EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą, ankstesnė seka būtų nesvarbi. Tačiau jei būtų nuspręsta, kad pripažįstant locus standi
ieškovei buvo padaryta teisės klaida, pagrindinis apeliacinis skundas būtų nepriimtinas, todėl paaiškėtų, kad nebūtų reikėję spręsti dėl pagrįstumo nesilaikant proceso ekonomiškumo principo.
Antra, kaip jau teigiau savo išvadoje byloje Taryba prieš Boehringer, (10) ieškovo locus standi
yra privalomas procesinis reikalavimas, kurio neįvykdžius Teisingumo Teismas neturi jurisdikcijos nagrinėti bylą iš esmės.(11)
A – Europos Parlamento priešpriešinis apeliacinis skundas
1. Šalių argumentai
26. Parlamento nuomone, Front national
pateiktas ieškinys dėl panaikinimo (byla T-327/99) buvo nepriimtinas, nes ieškovė neturėjo teisės pareikšti ieškinio, kadangi ginčijamas aktas nebuvo tiesiogiai su ja susijęs. Pripažindamas ieškinį priimtiną, Pirmosios instancijos teismas neteisingai išaiškino EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą ir pažeidė Bendrijos teisę Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio prasme.
27. Pirma, Parlamentas teigia, kad yra prieštaravimas tarp skundžiamo sprendimo 67 punkto ir kitų punktų, kuris leidžia manyti, jog Pirmosios intancijos teismo vertinimas prieštarauja jo anksčiau priimtam vertinimui, nenurodžius kurių nors tokio pasikeitimo priežasčių. Parlamentas remiasi tuo, kad sprendime konstatuojama, jog NDT frakcijos nariai galėjo būti teisiogiai susiję su ginčijamu sprendimu, nes iš jų buvo atimta galimybė sukurti frakciją Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 1 dalies prasme. Jis mano, jog yra nesuvokiama, kad Parlamento nariai, kurie naudojasi specialiu statusu, ir nacionalinės politinės partijos, kurios jo neturi, gali būti tiek pat veikiamos Parlamento aktų. Jis priduria, kad, jei nuostatos dėl juridinių asmenų statuso gali turėti įtakos ieškinio priimtinumui, jų, kaip ieškovų, locus standi
galiausiai priklausys tik nuo pačių valios; šiuo atveju vienų asmenų procesiniai veiksmai bus leistini, kitų – ne.
28. Antra, jo požiūriu, nors ginčijamas sprendimas darė neigiamą įtaką kai kurių Parlamento narių padėtį tuo, kad galbūt pablogėjo jų partijos idėjų bei projektų propagavimo sąlygos, neabejotina, kad tik Parlamento nariai iš Front national
galėjo įrodyti tiesioginę sąsają, nes šios Prancūzijos politinės partijos sąsaja buvo tiktai netiesioginė.
29. Trečia, anot Parlamento, jo darbo vidaus organizavimo tikslais priimtas aktas, reglamentuojantis Parlamento narių padėtį, negali sukelti teisinių pasekmių kitiems asmenims. Net jei Front national
dalyvavo 1999 m. birželio mėnesio rinkimuose, tarp rinkimų kampanijoje dalyvavusių politinių partijų ir išrinktos asamblėjos po rinkimų nebeliko teisinio ryšio, kas išplaukia iš Akto dėl Europos Parlamento narių rinkimų remiantis tiesiogine visuotine rinkimų teise 4 straipsnio 1 dalies ir Darbo tvarkos taisyklių 2 straipsnio(12), pagal kuriuos Parlamento nariai, vykdydami savo įgaliojimus, veikia nepriklausomai ir negali būti varžomi jokių nurodymų bei gauti jokio įpareigojančio mandato. Esant tokioms aplinkybėms, pripažinimas, kad ginčijamas sprendimas susijęs su Front national, prilygtų Parlamento narių vaidmens sumažėjimui iki paprastų tarpininkų tarp jų partijų ir Parlamento, neturinčių nepriklausomumo ir atsakomybės, ir taip būtų nepaisoma jų tikrojo statuso. Parlamentas priduria, kad EB 191 straipsnis, kuris pabrėžia partijų svarbą tarptautinėje sferoje kaip integracijos Sąjungoje faktorių ir kaip faktorių, padedantį formuoti Europos sąmoningumą bei reiškiant piliečių valią(13), šiuo požiūriu nėra svarbus, kadangi Europos politinės partijos dar neturi konstitucinio statuso, apibrėžiančio jų teises ir pareigas Bendrijos lygmeniu(14), ir dėl pačios jų esmės jas turi sudaryti nariai iš kelių valstybių narių, o taip nėra Front national atveju, nes ši organizacija veikia tik Prancūzijoje.
30. Ketvirta, Parlamentas nurodo neigiamas pripažinimo, kad ieškinys buvo priimtinas, pasekmes. Jei Prmosios instancijos teismo išaiškinimui būtų pritarta, atsirastų asmenų, kurie susiję su Parlamento vidaus organizavimo aktais tik netiesiogiai, ieškinių srauto padidėjimo rizika. Kaip pavyzdį, jis nurodo politinių partijų fondus tuo atveju, jei būtų nutrauktas subsidijų iš asignavimų politinėms partijoms mokėjimas, ir kitas politines partijas, kurios, remdamosi savo įstatais, galėtų manyti, kad joms taikomos specialios Darbo tvarkos taisyklių nuostatos, pavyzdžiui, 152 straipsnis dėl Parlamento komitetų sudėties ar 168 straipsnis dėl tarpparlamentinių delegacijų, kuriose atsižvelgiama į proporcingesnį atstovavimą įvairioms valstybėms narėms bei politinėms pažiūroms, sudarymo ir įgaliojimų.
31. Front national
mano, kad Bendrijos teismai turi būti įgalioti vykdyti veiksmingą Europos Parlamento aktų priežiūrą, atsižvelgiant į pastarojo galios žymų išplėtimą, jo įgaliojimą priimti sprendimus ir veikimo priemones.
Ji teigia, kad ginčijamas aktas darė jai tiesioginę įtaką, nes NDT frakcijos likvidavimas paveikė ne tik jos narius, iš kurių buvo atimta galimybė vykdyti daugybę politinių teisių, suteiktų frakcijų nariams, bet ir partijoms, kurioms jie priklausė. Ji pabrėžia, kad dėl organizuotos rinkimų kampanijos dėl kurios patyrė didelių išlaidų, ji yra suinteresuota užtikrinti, kad atstovai, išrinkti iš jos sąrašo, naudotųsi lygiai tokiomis pačiomis galimybėmis kaip ir kiti Parlamento nariai, nurodydama, kad visi likviduotos frakcijos nariai, turintys Prancūzijos pilietybę, aktyviai veikė partijoje. Kiek tai susiję su patirtais finansiniais nuostoliais, Front national
nurodo asignavimus, įrašytus 3707 biudžeto eilutėje, konkrečiai –
administravimo ir sekretoriato išlaidas (3707/1), ir kitus, susijusius su frakcijų politine veikla (3707/2): pavyzdžiui, metiniai asignavimai frakcijų nariams sudaro 36 698,28 EUR, o asignavimai nepriklausomiems Parlamento nariams siekia tik 9 909,19 EUR.
32. Galiausiai ji priduria, kad jei Teisingumo Teismas pripažino priimtiną frakcijos pateiktą ieškinį dėl Europos Parlamento sprendimo, kuris pažeidė vienodo požiūrio į partijas per rinkimų kampaniją principą(15), negalima neigti kitos partijos, reikalaujančios vienodo požiūrio pasibaigus rinkimams, teisės pareikšti ieškinį. Front national
rinkėjai turi teisę būti atstovaujami tokiomis pačiomis sąlygomis, kokiomis naudojasi kitų Parlamento frakcijų nariai.
2. Ginčijamo sprendimo poveikis Front national
33. Pagal EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą kiekvienas fizinis ar juridinis asmuo gali „pareikšti ieškinį dėl jam skirto sprendimo arba sprendimo, kuris nors ir būtų kitam asmeniui skirto reglamento ar sprendimo formos, yra tiesiogiai ir konkrečiai su juo susijęs“.(16)
Pagal Pirmosios instancijos teismo sprendimo 28–34 punktuose atliktą analizę, kuriai aš pritariu, ginčijamą Europos Parlamento sprendimą sudaro paskelbimas, kad NDT frakcija neegzistuoja atgaline data, nes ji neatitinka Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 1 dalies. Neginčytina, kad šis aktas sukėlė tiesioginių ir neatidėliotinų pasekmių Parlamento nariams, kurie iki to laiko manė, kad jie priklausė frakcijai. Skundžiamo sprendimo 65 punkte konstatuota, kad ginčijamas aktas be jokios papildomos įgyvendinimo priemonės užkirto kelią jiems tai daryti Darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio prasme, o tai tiesiogiai paveikė jų funkcijų vykdymą, todėl jis turi būti laikomas darančiu tiesioginę įtaką.
34. Toliau būtina išnagrinėti, ar Front national, kuriai priklausė keletas NDT frakcijos narių(17), gali teigti, kad ji taip pat buvo tiesiogiai paveikta ginčijamo sprendimo.
35. Pagal Teisingumo Teismo praktiką ginčijamas Bendrijos aktas turi tiesiogiai veikti individo teisinę padėtį ir nepalikti vertinimo laisvės adresatui, atsakingam už jo įgyvendinimą, kuris įvyksta automatiškai ir išplaukia tik iš Bendrijos teisės normų, netaikant papildomų įgyvendinančių nuostatų(18) .
36. Remiantis šia teismo praktika, iš pirmo žvilgsnio neatrodo, kad Front national
atitiko EB 230 straipsnio ketvirtojoje pastraipoje nustatytas sąlygas.
37. Pirmosios instancijos teismo sprendimo 67 punkte padarytos išvados, kad ginčijamas sprendimas tiesiogiai liečia Front national, argumentacija yra labai glausta ir susijusi su frakcijos neegzistavimo paskelbimo poveikiu kiekvienam jos nariui atskirai, bet ne partijai.
Pagal skundžiamo sprendimo 59 punktą iš išrinktų šios Prancūzijos partijos kandidatų buvo atimta galimybė jungtis į NDT frakciją, jie buvo laikomi nepriklausomais Parlamento nariais, ir todėl vykdydami savo pareigas naudojosi mažesnėmis lengvatomis. Iš šio konstatavimo 66 punkte padaroma išvadą, jog susidariusi situacija turėjo tiesioginę įtaką partijos, kuriai jie atstovavo Europos Parlamente, idėjų ir projektų propagavimui, vadinasi, ir šios politinės partijos tikslo, nustatyto Europos lygmeniu, siekimui.
38. Pritariu šiame ginče dalyvaujančiai institucijai, kad ginčijamo sprendimo poveikis Front national
buvo tik netiesioginis, nes tiesiogiai paveikti asmenys buvo Parlamento nariai, iš kurių atimta galimybė dėl partijos projektų bei idėjų propagavimo jungtis į frakciją, ir nuo tos akimirkos jie turėjo daryti tai individualiai.
39. Front national
šiame procese pateiktų argumentų analizė manęs neįtikino.
40. Pirmiausia, nors politinė partija, dalyvaujanti tokiuose rinkimuose, siekia, jog išrinkti jos kandidatai vykdytų savo įgaliojimus tokiomis pačiomis sąlygomis kaip ir kiti Parlamento nariai(19), toks noras išrinktiems jos atstovams nesuteikia teisės kurti savo frakcijos ar prisijungti prie Parlamente sukurtų frakcijų. Tai patvirtinama pačiose Darbo tvarkos taisyklėse, nes pagal 29 straipsnio 2 dalį kiekvieną frakciją turi sudaryti nariai iš daugiau kaip vienos valstybės narės ( Front national
yra išimtinai Prancūzijos partija); antra, šio straipsnio 1 dalis leidžia Parlamento nariams jungtis į frakcijas pagal jų politines pažiūras (rinkimų kampanijos metu naujojo Parlamento sudėtis nežinoma, todėl taip pat nežinoma, ar bus pakankamai atstovų iš kitos valstybės narės, kurie turės tą pačią ideologiją kaip ir nacionalinio pobūdžio partija).
41. Antra, 1999 m. rugsėjo 14 d. sprendimas nepažeidė vienodo požiūrio principo Parlamento narių, vykdančių savo įgaliojimus, atžvilgiu. Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką „diskriminacija atsiranda taikant skirtingas taisykles panašioms situacijoms arba taikant tas pačias taisyklės skirtingoms situacijoms“.(20) Europos žmogaus teisių teismas, remdamasis principais, kylančiais iš daugelio demokratinių valstybių teisminės praktikos, laikosi nuomonės, kad vienodo požiūrio principas pažeidžiamas tada, kai skirtingas požiūris naudojantis Žmogaus teisių konvencijoje įtvirtinta teise nėra objektyviai ir protingai pateisinimas(21) .
42. Europos Parlamentas darbo tvakos taisyklėse, reglamentuodamas savo veiklą, nusprendė skatinti Parlamento narių jungimąsi į frakcijas, reikalaudamas, kad šie būtų iš daugiau kaip vienos valstybės narės. Sukurti frakciją kur kas lengviau, kai didesnis valstybių, iš kurių yra Parlamento nariai, skaičius, iki momento, kai pakanka keturiolikos Paralamento narių, jeigu jie yra iš keturių ar daugiau valstybių. Jiems nustatyta tik vienintelė sąlyga, kad jie turi jungtis į frakciją pagal savo ideologinę orientaciją.
Akivaizdu, kad Parlamento nariai iš vienos valstybės narės, kurių pažiūros nėra bendros su kitais Parlamento nariais, nėra tokioje pačioje padėtyje kaip tie, kurie priklauso frakcijai, nes jų politinės pažiūros yra bendros, todėl neįmanoma reikalauti, kad pirmieji ir antrieji būtų traktuojami vienodai.
43. Trečia, Front national
nurodyti finansiniai nuostoliai iš tikrųjų turėjo įtaką Parlamento nariams, nes asignavimai, įrašyti į atitinkamą biudžeto eilutę nebuvo skirti partijoms, kuriose jie aktyviai veikė.
44. Galiausiai Europos Parlamento darbo tvarkos taisyklės neleidžia nacionalinėms politinėms partijoms dalyvauti jo struktūroje ir veikloje. Išrinkti Parlamento nariai, vykdydami savo įgaliojimus, veikia nepriklausomai ir negali būti varžomi jokių nurodymų bei negali gauti jokio įpareigojančio mandato. Jie balsuoja individualiai ir asmeniškai. Jie gali jungtis į frakcijas, keisti frakcijas arba likti nepriklausomais. Pritariu Parlamento nuomonei, kad esant tokioms sąlygoms ginčijamas sprendimas veikė Front national
tik netiesiogiai, dėl poveikio, kurį jis neginčytinai turėjo išrinktiems jos kandidatams.
45. Iš to, kas pirmiau išdėstyta, darytina išvada, kad Front national
neįvykdė reikalavimų ieškiniui pareikšti, nustatytų EB 230 straipsnio ketvirtojoje pastraipoje, nes ji nebuvo tiesiogiai susijusi su ginčijamu sprendimu.
Dėl šios priežasties Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą, skundžiamo sprendimo 67 punkte nustatydamas, kad ginčijamas aktas tiesiogiai palietė ieškovę.
46. Todėl Europos Parlamento priešpriešinis apeliacinis skundas pripažintinas pagrįstu ir naikintina ta pirmosios instancijos sprendimo dalis, kurioje buvo pripažintas priimtinu Front national
ieškinys dėl 1999 m. rugsėjo 14 d. sprendimo panaikinimo.
47. Pagal Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmosios pastraipos antrąjį sakinį Teisingumo Teismas, panaikinęs Pirmosios instancijos teismo sprendimą, gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti, arba grąžinti bylą Pirmosios instancijos teismui. Vienas iš atvejų, kai gali būti pasirenkama pirmoji iš šių galimybių, yra klaidos in judicando
atvejis, kai atliktas visapusiškas faktų įvertinimas ir jo pakanka priimti sprendimui bei nereikia imtis jokių įrodinėjimo priemonių. Tai, atrodo, yra įprasta Teisingumo Teismo praktika, nors jis paprastai detaliai nenustato, kodėl mano, kad bylos stadija leidžia paskelbti galutinį sprendimą(22) .
Yra tikslinga Teisingumo Teismui paskelbti sprendimą iš esmės, jei iš bylos medžiagos matyti, kad byla yra tokios stadijos, kai gali būti paskelbiamas sprendimas(23), remiantis tuo, kad Bendrijos įstatymų leidėjas Teisingumo Teismą įsteigė kaip modernų kasacinį teismą, kuris turi plačius įgaliojimus priimti panaikinantį sprendimą, jei mano, kad to reikia(24) .
48. Šioje byloje nėra abejonių, kad klausimas, kurį Teisingumo Teismas svarsto šiame apeliaciniame procese, yra tiktai teisinio pobūdžio. Todėl reikia taikyti šią nuostatą ir pripažinti Front national
pateiktą ieškinį dėl panaikinimo nepriimtiną, nes ieškovė neturėjo locus standi .
B – Pagrindinis apeliacinis skundas
49. Kadangi Front national
neturėjo teisės pareikšti ieškinio, ji neturėjo teisės ir pateikti apeliacinio skundo dėl sprendimo. Todėl nuspręstina, kad šios šalies paskutinėje instancijoje pateiktas apeliacinis skundas yra nepriimtinas.
V – Dėl bylinėjimosi išlaidų
50. Pagal Teisingumo Teismo darbo reglamento 122 straipsnį Teisingumo Teismas sprendžia išlaidų klausimą, jei apeliacinis skundas yra pagrįstas, ir pats Teismas priima galutinį sprendimą byloje.
51. Pagal Teisingumo Teismo darbo reglamento 69 straipsnio 2 dalį, kuri, remiantis šio Darbo reglamento 118 straipsniu, taikoma apeliacinėse bylose, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi Front national
ieškinys yra nepriimtinas, ir Parlamentas prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas, Front national
turi jas padengti. Laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procese, kuriame Teisingumo Teismo pirmininkas 2002 m. vasario 21 d. priėmė nutartį atidėti išlaidų klausimo nagrinėjimą, kol bus priimtas sprendimas pagrindinėje byloje, Front national
turi padengti savo išlaidas ir pusę Parlamento patirtų išlaidų.
VI – Išvada
52. Remdamasis šiais svarstymais siūlau Teisingumo Teismui:
1. Remiantis Parlamento priešpriešiniu apeliaciniu skundu panaikinti 2001 m. spalio 2 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą sujungtose bylose T-222/99, T-327/99 ir T-329/99 Martinez ir kt. prieš Parlamentą, kadangi juo Front national ieškinys dėl 1999 m. rugsėjo 14 d. Europos Parlamento sprendimo, kuriuo atgaline tvarka likviduojama „Nepriklausomų deputatų techninė (NDT) frakcija – Mišri frakcija“, panaikinimo buvo pripažintas nepriimtinu.
2. Pripažinti nepriimtinu Front national ieškinį dėl panaikinimo.
3. Pripažinti nepriimtinu Front national apeliacinį skundą.
4. Priteisti iš Front national
bylinėjimosi išlaidas, įskaitant pusę Europos Parlamento nurodytų bylinėjimosi išlaidų laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procese.
(1) .
(2)
OL L 202, p.1, toliau – Darbo tvarkos taisyklės.
(3)
OL C 301, p. 1.
(4)
Tikėtina, kad atsižvelgiant į naują Parlamento darbo tvarkos taisyklių 29 straipsnio 1 dalies išaiškinimą, kuris yra jų penkioliktoje radakcijoje, išleistoje 2003 m. vasario mėn. (OL L 61, p. 1), tokia situacija nepasikartos.
(5)
Dauguma Front national
pateiktų teisinių pagrindų, pagrindžiančių jo apeliacinį skundą, sutampa su pateiktais J.-C. Martinez. Per Teismo posėdį politinės partijos advokatas pareiškė esąs susipažinęs su tos nutarties turiniu ir patvirtino, kad nenori pateikti pastabų dėl šių pagrindų.
(6)
Į klausimą, kuris buvo dėl to pateiktas teismo posėdyje, Parlamento atstovas atsakė, kad Parlamento teisės tarnyba nebuvo tikra, jog gali pateikti apeliacinį skundą ieškinio priimtinumo klausimu dėl Pirmosios instancijos teismo sprendimo, kuriuo šis ieškinys buvo atmestas, todėl ji nusprendė pasinaudoti Front national apeliaciniu skundu tam, kad pateiktų priešpriešinį apeliacinį skundą. Tačiau buvo bylų, kuriose Teisingumo Teismo buvo paprašyta iš dalies panaikinti sprendimą dėl to, kad jame buvo aiškiai arba numanomai pripažinta šalies teisė pateikti ieškinį pirmoje instancijoje, įskaitant atvejus, kai apeliantas nedalyvavo procese ar sprendimas buvo jam palankus. Kaip pavyzdžius, galima pateikti 1999 m. sausio 21 d. Sprendimą byloje Prancūzija prieš Comafrica ir kt.
(C-73/97 P, Rink. p. I-185) ir 2002 m. vasario 26 d. Sprendimą byloje Taryba prieš Boehringer ir kt.
(C-23/00 P, Rink. p. I-1873).
(7)
Situacija valstybėse narėse labai skiriasi dėl to, kad ne visoms proceso šalims suteikiama galimybė, numatyta Darbo reglamento 117 straipsnio 2 dalyje. Taip Austrijoje šaliai, kuri neapskundė teismo sprendimo per nustatytą terminą, neleidžiama pateikti priešpriešinio apeliacinio skundo kitos šalies inicijuotame procese, o Graikijoje, kur priešpriešinį apeliacinį skundą galima pateikti tik dėl pirmo apeliacinio skundo, jame negali būti kitų reikalavimų, nei nurodė apeliantas. Belgijoje, Ispanijoje, Suomijoje ir Švedijoje reglamentuojami tik priešpriešiniai apeliaciniai skudai dėl pirmų apeliacinių skundų. Vokietijos baudžiamajame procese neleidžiama pateikti priešpriešinių apeliacinių skundų, o Prancūzijoje priešpriešiniai skundai neleistini kasaciniame procese.
(8)
Priešpriešinio apeliacinio skundo autonomijos laipsnis, palyginti su pagrindiniu apeliaciniu skundu, valstybių narių teisinėse sistemose skiriasi. Airijoje, Jungtinėje Karalystėje ir Danijoje teismas kiekvienu atveju nagrinėja priešpriešinį apeliacinį skundą, nepaisydamas pagrindinio apeliacinio skundo išnagrinėjimo rezultato. Tas pats pasakytina ir apie Ispanijoje pateiktus priešpriešinius apeliacinius skundus kaip atsiliepimą į pirmą apeliacinį skundą civiliniame ir administraciniame procesuose. Belgijoje ir Olandijoje priešpriešinis apeliacinis skundas gali būti nepriimamas tik tuomet, kai pagrindinis apeliacinis skundas yra nepriimtinas dėl to, kad jis yra niekinis arba ne laiku pateiktas. Italijoje ir Prancūzijoje yra skirtumas tarp priešpriešinio apeliacinio skundo, pateikto per pagrindiniam apeliaciniam skundui nustatytą terminą, kuris gali tapti pagrindiniu, jei apeliacinis skundas pripažįstamas nepriimtinu, ir priešpriešinio apeliacinio skundo, pateikto po nustatyto termino, kurio išnagrinėjimo rezultatas būtinai bus toks pat kaip ir apeliacinio skundo. Vokietijoje, Suomijoje, Portugalijoje ir Švedijoje priešpriešiniai apeliaciniai skundai visiskai neturi autonomijos, ir jei pagrindinis apeliacinis skundas pripažįstamas nepriimtinu, teismas negali priimti sprendimo dėl priešpriešinio skundo.
(9)
Iš esmės visose valstybių narių teisinėse sistemote, net jei ir pagrindinis apeliacinis skundas pripažįstamas nepagrįstu, teismas nagrinėja priešpriešinį apeliacinį skundą. Tačiau kai kuriose sistemose išskiriamos bylos, kuriose apeliaciniai skundai yra akivaizdžiai nepagrįsti. Taigi Vokietijoje, kai pirmasis apeliacinis skundas civilinėje byloje atmetamas nutartimi kaip akivaizdžiai nepagrįstas, priešpriešinis apeliacinis skundas netenka pagrindo, išskyrus, kai bylos yra išskirtinės reikšmės, ar sprendimą iš esmės reikia priimti dėl teisės vystymosi ar teismų praktikos vienodinimo. Suomijoje, jei teismas nesiima išsamiai nagrinėti apeliacinio skundo iš esmės, tas pats taikoma ir priešpriešiniam apeliaciniam skundui. Panaši pozicija yra ir Portugalijos civiliniame procese, kuriame, jei teismas tik po preliminaraus nagrinėjimo pripažįsta apeliacinį skundą akivaizdžiai nepagrįstą, jis taip pat atsisako nagrinėti priešpriešinį apeliacinį skundą.
(10)
Sprendimo, nurodyto šeštoje išnašoje, 31punktas.
(11)
Šis teiginys paremtas tuo, kad asmenys, kurie turi teisę kreiptis į Bendrijos teismus, nurodyti Sutartyje (EB 226-228 straipsniai dėl ieškinių dėl įsipareigojimų pagal Sutartį neįvykdymo; EB 230 straipsnis dėl ieškinių dėl panaikinimo; EB 232 straipsnis dėl ieškinių dėl neveikimo ar EB 236 straipsnis dėl tarnautojų ieškinių) ir Statute (40 straipsnis dėl įstojimo į bylą ir 56 bei 57 straipsniai dėl apeliacinių skundų), bet ne Darbo reglamente.
(12)
Šiuo metu galiojanti penkioliktoji redakcija (nurodyta pirmiau).
(13)
Žr. Sutarties dėl Konstitucijos Europai projekto 45 straipsnio ketvirtąją pastraipą, kuri palikdama nuošalyje politinių partijų, kaip integracinio faktoriaus, svarbą Europos lygmeniu, sutelkia dėmesį į jų indėlį formuojant Europos politinį sąmoningumą bei reiškiant Sąjungos piliečių valią.
(14)
Šis teiginys nebeatspindi realybės priėmus 2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2004/2003 dėl reglamentų, reglamentuojančių Europos politines partijas, ir šių partijų finansavimo taisyklių (OL L 297, p. 1).
(15)
1986 m. balandžio 23 d. Sprendimas byloje Les Verts prieš Parlamentą
(294/83, Rink. p. 1339).
(16)
Norėčiau atkreipti dėmesį į pagirtinas generalinio advokato Jacobs pastangas įtikinti Teisingumo Teismą iš naujo apibrėžti tiesioginės sąsajos sąvoką jo išvadoje, pateiktoje 2002 m. kovo 21 d. byloje Unión de pequeños agricultores prieš Tarybą
(2002 m. liepos 25 d. Sprendimas C-50/00 P, Rink. p. I-6677). Jis pateikė visiškai įtikinantį argumentą, kad EB 230 straipsnio ketvirtoji pastraipa turi būti aiškinama suderintai su veiksmingos teisinės apsaugos principu. Jo nuomone, nėra įtikinančių priežasčių šioje sąvokoje išskaityti reikalavimą, kad asmuo, siekiantis užginčyti bendrąjį aktą, turi būti išskirtas iš kitų taip pat susijusių asmenų kaip adresatas; ir jis pasiūlė pripažinti, kad asmuo turi būti laikomas tiesiogiai susijusiu su Bendrijos aktu, jei dėl konkrečių jo aplinkybių aktas sukėlė arba galėjo sukelti esminių neigiamų pasekmių jo interesams. Teisingumo Teismas nedelsė sureaguoti. Vos po keturių mėnesių priimtame sprendime jis, nors ir sutikdamas, kad tas reikalavimas turi būti taikomas atsižvelgiant į veiksmingos teisinės apsaugos principą ir aplinkybes, galinčias individualizuoti ieškovą,
buvo nuomonės, kad toks išaiškinimas neleidžia nepaisyti Sutartyje nustatytos sąlygos neviršijant Bendrijos teismams suteiktos jurisdikcijos, ir kad pagal ES sutarties 48 straipsnį pačios valstybės narės turi galią reformuoti galiojančią sistemą. Pirmosios instacijos teismas pritarė šiam mėginimui 2002 m. gegužės 3 d. Sprendime Jégo-Quéré prieš Komisiją
(T-177/01, Rink. p. II-2365). Šiame sprendime jis pripažino ieškovo teisę pareikšti ieškinį dėl Komisijos bendrojo taikymo akto. Nors ir pripažindamas, kad ieškovas nebuvo konkrečiai susijęs pagal teismų praktikoje nustatytus kriterijus, Pirmosios instancijos teismas, siekdamas neužkirsti kelio ieškovui naudotis jo teise į veiksmingą teisminę gynybą, prisijungė prie genaralinio advokato pasiūlytos sąvokos. Komisija pateikė apeliacinį skundą, ir byla šiuo metu yra nagrinėjama.
(17)
Iš dešimties šiuo metu nepriklausomų Parlamento narių prancūzų penki priklauso Front national . Žr. http://www.europarl.eu.int.
(18)
Žr. 1971 m. gegužės 13 d. Sprendimą sujungtose bylose International Fruit Company ir kt. prieš Komisiją
(41/70-44/70, Rink. p. 411, 23-29 punktai), 1979 m. kovo 6 d. Sprendimą byloje Simmenthal prieš Komisiją
(92/78, Rink. p. 777, 25 ir 26 punktai), 1979 m. kovo 29 d. Sprendimą byloje NTN Toyo Bearing prieš Tarybą
(113/77, Rink. p. 1185, 11 ir 12 punktai), ISO prieš Tarybą
(118/77, Rink. p. 1277, 26 punktas), Nippon Seiko ir kt. prieš Tarybą ir Komisiją
(119/77, Rink. p. 1303,14 punktas), Koyo Seiko ir kt. prieš Tarybą ir Komisiją
(120/77, Rink. p. 1337,25 punktas) ir Nachi Fujikoshi ir kt. prieš Tarybą
(121/77, Rink. p. 1363, 11 punktas), 1985 m. liepos 11 d. Sprendimą sujungtose bylose Salerno ir kt. prieš Komisiją ir Tarybą
(87/77, 130/77, 22/83, 9/84 ir 10/84, Rink. p. 2523, 31 punktas), 1987 m. kovo 17 d. Sprendimą byloje Mannesmann-Röhren-Werke prieš Tarybą
(333/85, Rink. p. 1381,13 ir 14 punktai), 1988 m. sausio 14 d. Sprendimą byloje Arposol prieš Tarybą
(55/86, Rink. p. 13, 11-13 punktai), 1988 m. balandžio 26 d. Sprendimą byloje Apesco prieš Komisją
(207/86, Rink. p. 2151,12 punktas), 1990 m. birželio 26 d. Sprendimą byloje Sofrimport prieš Komisiją
(C-152/88, Rink. p. I-2477, 9 punktas) ir 1998 m. gegužės 5 d. Sprendimą byloje Glencore Grain prieš Komisiją
(C-404/96, Rink. p. I-2435,  41 punktas).
(19)
Parlamentas padarė keletą išvadų iš skundžiamo sprendimo 157 punkto, kuriame Pirmosios instancijos teismas prašė jo ištirti, ar skirtingas požiūris į frakcijų narius ir nepriklausomus Parlamento narius yra būtinas ir objektyviai pateisinamas, bei ištaisyti šio reikalavimo neatitinkančius skirtumus. Pavyzdžiui, 2003 m. liepos 2 d. Biuro sprendimu buvo pakeistos vidaus tvarkos taisyklės dėl lėšų, įtrauktų į 3701 biudžeto eilutę, naudojimo frakcijų administracinėms ir veiklos išlaidoms, nepriklausomų Parlamento narių sekretoriato paslaugoms bei išlaidoms, susijusioms su frakcijų ir nepriklausomų Parlamento narių politine bei informacine veikla. Šis sprendimas buvo apskųstas byloje T-357/03, Gollnisch prieš Parlamentą .
(20)
1995 m. vasario 14 d. Sprendimas byloje Schumacker
(C-279/93, Rink. p. I-225, 30 punktas), 1996 m. birželio 27 d. Sprendimas byloje Asscher
(C-107/94, Rink. p. I-3089, 40 punktas) 1998 m. spalio 22 d. Sprendimas sujungtose bylose Jokela ir Pitkäranta
(C-9/97 irC-118/97, Rink. p. I-6267, 45 punktas) ir 1999 m. rugsėjo 14 d. Sprendimas byloje Gschwind
(C-391/97, Rink. p. I-5451, 21 punktas).
(21)
1968 m. liepos 23 d. Sprendimas Belgijos kalbos byloje, Serija A, Nr. 6, I dalis, § B, p. 10.
(22)
Paprastai jis apsiriboja labai lakoniškai konstatuodamas, kad ši sąlyga yra konkrečioje Byloje. Žr. 2000 m. spalio 5 d. Sprendimą sujungtose bylose Taryba prieš Chvatal ir kt . (C-432/98 P ir C-433/98 P, Rink. p. I-8535, 37 punktas) ir 2003 m. sausio 9 d. Sprendimą byloje Petrotub ir Republica prieš Tarybą
(C-76/00 P, Rink. p. I-79,93 punktas).
(23)
Žr. Héron J. Droit judiciaire privé, red. Montchrétien, Paryžius, 1991, p. 517; Vincent J. ir Guinchard S. Procédure civile, red. Dalloz, Paryžius, 1994, p. 922.
(24)
Žr. Fenoll, J., El recurso de casación ante el Tribunal de Justicia de las Comunidades Europeas, red. Bosch, Barselona 1998, p. 430.