62016CC0223
ĢENERĀLADVOKĀTA NILSA VĀLA [NILSWAHL]
SECINĀJUMI,
sniegti 2017. gada 11. maijā (
1
)
Lieta C‑223/16
Casertana Costruzioni Srl
pret
Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti – Provveditorato Interregionale per le opere pubbliche della Campania e del Molise,
Azienda Regionale Campana per la Difesa del Suolo – A. R.CA.DI.S.,
piedaloties
Consorzio Stabile Infratech,
W.E.E. Water Environment Energy SpA,
Massimo Fontana,
Studio Tecnico Associato Thinkd,
Claudio Della Rocca,
Nicola Maione,
Vittorio Ciotola,
FIN.SE.CO SpA,
Edilgen SpA,
Site Srl
(Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Publiskais iepirkums – Direktīvas 2004/18/EK 47. panta 2. punkts un 48. panta 3. punkts – Direktīvas 2014/24/ES 63. pants – Pretendentu paļaušanās uz citas personas spējām – Valsts tiesību akti, kuros ir noteikts, ka pretendents, kas paļaujas uz citas tādas personas spējām, kura šīs procedūras laikā zaudē nepieciešamo kvalifikāciju, tiek automātiski izslēgts no konkursa – Valsts tiesību interpretācija atbilstoši ES tiesībām – Samērīguma princips – Nepārvarama vara
1.
Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts [publisku] līgumu, piegādes valsts [publisku] līgumu un pakalpojumu valsts [publisku] līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 47. panta 2. punktu un 48. panta 3. punktu (
2
).
2.
Pēc būtības šis process attiecas uz jautājumu, vai šīs normas liedz piemērot valsts tiesisko regulējumu, kurā noteikts, ka pretendents, kas paļaujas uz citas tādas personas spējām, kura procedūras laikā zaudē nepieciešamo kvalifikāciju, tiek automātiski izslēgts no konkursa (turpmāk tekstā – “attiecīgais valsts tiesiskais regulējums”).
I. Tiesiskais regulējums
A. Savienības tiesības
1.
Direktīva 2004/18
3.
Direktīvas 2004/18 47. panta (“Ekonomiskais un finanšu stāvoklis”) 2. punktā ir paredzēts:
“Komersants attiecīgā gadījumā un konkrēta līguma vajadzībām var izmantot citu juridisko personu kompetenci neatkarīgi no tā, kāds ir to starpā pastāvošo saistību tiesiskais raksturs. Šādā gadījumā komersantam jāpierāda līgumslēdzējai iestādei tas, ka viņa rīcībā būs vajadzīgie resursi, šai nolūkā, piemēram, uzrādot minēto juridisko personu apņemšanās rakstu.”
4.
Tās pašas direktīvas 48. panta (“Tehniskās un/vai profesionālās iespējas”) 3. punktā ir noteikts:
“Komersants attiecīgā gadījumā un konkrēta līguma vajadzībām var izmantot citu juridisko personu kompetenci neatkarīgi no tā, kāds ir to starpā pastāvošo saistību tiesiskais raksturs. Šādā gadījumā komersantam jāpierāda līgumslēdzējai iestādei tas, ka viņa rīcībā būs līguma izpildei vajadzīgie resursi, piemēram, uzrādot minēto juridisko personu apņemšanās rakstu par vajadzīgo resursu nodošanu komersanta rīcībā.”
2.
Direktīva 2014/24
5.
Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 26. februāra Direktīvas 2014/24/ES par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18 (
3
) 63. panta (“Paļaušanās uz citu subjektu spējām”) 1. punktā ir noteikts:
“Attiecībā uz kritērijiem, kuri attiecas uz saimniecisko un finansiālo stāvokli, kā noteikts 58. panta 3. punktā, un attiecībā uz kritērijiem, kuri attiecas uz tehnisko un profesionālo spēju, kā noteikts 58. panta 4. punktā, komersants var attiecīgā gadījumā un saistībā ar konkrētu līgumu paļauties uz citu personu spējām neatkarīgi no tā, kāda veida juridiskās saiknes pastāv starp to un šīm personām. Tomēr attiecībā uz kritērijiem, kuri attiecas uz izglītību vai profesionālo kvalifikāciju, kā noteikts XII pielikuma II daļas f) punktā, vai uz attiecīgo profesionālo pieredzi, komersanti var paļauties uz citu personu spējām tikai tad, ja šī persona veiks darbus vai sniegs pakalpojumus, kuriem šīs spējas ir nepieciešamas. Ja komersants vēlas paļauties uz citu personu spējām, tas līgumslēdzējai iestādei pierāda, ka viņa rīcībā būs nepieciešamie līdzekļi, piemēram, uzrādot minēto personu saistības šajā sakarā.
Līgumslēdzēja iestāde saskaņā ar 59., 60. un 61. pantu pārbauda, vai šīs personas, uz kuru spējām komersants paredz paļauties, atbilst attiecīgajiem atlases kritērijiem un vai ir iemesls to izslēgšanai saskaņā ar 57. pantu. Līgumslēdzēja iestāde prasa, lai komersants aizstātu personu, kura neatbilst attiecīgajiem atlases kritērijiem, vai kura gadījumā ir obligāts iemesls izslēgšanai. Līgumslēdzēja iestāde var prasīt vai arī dalībvalsts var pieprasīt, lai līgumslēdzēja iestāde prasītu, lai komersants aizstātu personu, attiecībā uz kuru pastāv neobligāti izslēgšanas iemesli.
[..]”
6.
Atbilstoši šīs direktīvas 90. panta (“Transponēšana un pārejas noteikumi”) 1. punktam:
“Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 2016. gada 18. aprīlim izpildītu šīs direktīvas prasības. [..]”
B. Valsts tiesību akti
7.
Decreto legislativo 12 aprile 2006, n. 163, Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive
2004/17/CE e 2004/18/CE (2006. gada 12. aprīļa Leģislatīvais dekrēts Nr. 163 “Par būvdarbu, pakalpojumu un piegāžu publiskā iepirkuma līgumu kodeksu, ar kuru tiek piemērotas Direktīvas 2004/17/EK un 2004/18/EK”) (
4
), 40. pantā (“Atļaujas izsniegšana publisko būvdarbu izpildei”) tostarp ir noteikts, ka:
“1.   Personām, kuras veic jebkāda veida publiskos būvdarbus, ir jāsaņem atļauja un jānodrošina, ka to darbībā tiek ievēroti kvalitātes, profesionālisma un lojalitātes principi. Šim nolūkam šo personu izmantotajiem produktiem, procesiem, pakalpojumiem un uzņēmuma kvalitātes sistēmām ir jābūt sertificētām atbilstoši spēkā esošajiem tiesību aktiem.
2.   Regulējumā, kas noteikts 5. pantā, nosaka vienotu sertificēšanas procedūru visām personām, kuras veic jebkāda veida publiskus būvdarbus apmērā, kas pārsniedz EUR 150000, atkarībā no būvdarbu veida un apmēra. Regulējums, kas noteikts 5. pantā, ļauj arī periodiski pārskatīt sertificēšanas kategorijas un, ja nepieciešams, paredzēt jaunas kategorijas.”
8.
Leģislatīvā dekrēta Nr. 163/2006 49. pantā (“Paļaušanās uz citu personu iespējām”) tostarp ir noteikts, ka:
“Pretendents vai nu viens pats, vai kā uzņēmumu grupas dalībnieks, vai arī kā grupas loceklis atbilstoši 34. pantam saistībā ar konkrētu būvdarbu, pakalpojumu vai piegādes publiskā iepirkuma procedūru var izpildīt prasību saistībā ar ekonomiskajiem, finanšu, tehniskajiem un organizatoriskajiem kritērijiem, t.i., iegūt SOA sertifikātu [Sertifikācijas iestādes sertifikātu], izmantojot citas personas atbilstību šiem kritērijiem vai citas personas SOA sertifikātu.”
II. Fakti, tiesvedība un uzdotais jautājums
9.
Ar paziņojumu par līgumu, kas Eiropas Savienības Oficiālajam Vēstnesim nosūtīts 2013. gada 7. jūnijā un Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana [Itālijas Republikas Oficiālajā Vēstnesī] publicēts 2013. gada 10. jūnijā, Provveditorato Interregionale per le opere pubbliche della Campania e del Molise (Kampānijas un Molīzes Publisko būvju starpreģionu iestāde) izsludināja atklātu konkursu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu par projekta īstenošanu, drošības koordinēšanu projektēšanas stadijā un darbu īstenošanu – vispirms konkursā saņemot apstiprinājumu konkursa procedūras detalizētai shēmai – projektam “La Bandiera Blu”, kas attiecas uz Domicijas jūras piekrasti, un līgums bija piešķirams atbilstoši saimnieciski visizdevīgākā piedāvājuma kritērijam. Darbi bija saistīti galvenokārt ar kanalizācijas un attīrīšanas infrastruktūru.
10.
Šajā procedūrā pretendentiem tika prasīts pierādīt to tehniskās un profesionālās iespējas, iesniedzot SOA sertifikātu, kas atbilst līgumā ietverto OG 6. kategorijas VII klases (prevalējošā kategorija) un OS 22. kategorijas VII klases būvniecības darbu raksturojumam un summai.
11.
Šajā procedūrā piedalījās Raggruppamento Temporaneo d’Imprese (pretendenta ad hoc konsorcijs, turpmāk tekstā – “RTI”), ko bija izveidojuši Casertana Costruzioni Srl un Qatar Costruzioni Srl. Lai izpildītu prasību attiecībā uz vajadzīgo SOA sertifikācijas klasi, viņi atsaucās uz divu trešo personu uzņēmumu SOA sertifikātiem. Viens no šiem uzņēmumiem bija Consorzio Stabile Grandi Attività Progettuali (turpmāk tekstā – “Consorzio Stabile GAP”), kam bija SOA sertifikāts attiecībā uz OS 22. kategorijas VII klasi.
12.
Konkursa procedūras rezultātā līguma slēgšanas tiesības tika piešķirtas RTI Consorzio Stabile Infratech – SIBA SpA – Idroeco Srl, savukārt RTI Casertana Costruzioni – Qatar Costruzioni piedāvājums tika atzīts par otro labāko.
13.
Casertana Costruzioni šo lēmumu apstrīdēja Tribunale amministrativo regionale per la Campania (Administratīvā apgabaltiesa, Kampānija, Itālija; turpmāk tekstā – “TAR Campania”), apgalvojot, ka uzvarējušais pretendents būtu bijis jāizslēdz no konkursa procedūras. Consorzio Stabile Infratech iestājās lietā un iesniedza pretprasību, apgalvojot, ka RTI Casertana Costruzioni – Qatar Costruzioni būtu bijis jāizslēdz no konkursa procedūras, jo šīs procedūras laikā Consorzio Stabile GAP (galvenā uzņēmuma Qatar Costruzioni papildu uzņēmums) vairs nevarēja tikt klasificēts OS 22. kategorijas VII klasē. Ar 2015. gada 27. marta spriedumu TAR Campania apmierināja Consorzio Stabile Infratech iesniegto pretprasību un tādējādi noraidīja Casertana Costruzioni prasību.
14.
Casertana Costruzioni par TAR Campania spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija). Šajā tiesā Casertana Costruzioni apgalvoja, ka RTI automātiska izslēgšana konkursa procedūrā, pamatojoties uz to, ka viens no tā papildu uzņēmumiem ir zaudējis nepieciešamo sertifikātu, nedodot iespēju nomainīt šo uzņēmumu, ir pretrunā ES regulējumam par publisko iepirkumu. Konkrēti, Casertana Costruzioni atsaucās uz Direktīvas 2004/18 47. pantu un Direktīvas 2014/24 63. pantu, kā arī uz samērīguma principu.
15.
Šādos apstākļos, pastāvot šaubām par ES tiesību aktu pareizu interpretāciju, iesniedzējtiesa nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Direktīvas 2004/18/EK 47. panta 2. punktam un 48. panta 3. punktam, kas aizstāti ar Direktīvas 2014/24/ES 63. pantu, ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir izslēgta vai kas var tikt interpretēts tādējādi, ka ar to ir izslēgta iespēja komersantam, proti, pretendentam, uzņēmumu, kurš sākotnēji norādīts kā “papildu uzņēmums” un kurš vairs neatbilst vai mazāk atbilst dalības kritērijiem, aizstāt ar citu uzņēmumu, un tā rezultātā komersants tiek izslēgts no konkursa tādu iemeslu dēļ, par kuriem tas nav ne objektīvi, ne subjektīvi vainojams?”
16.
Casertana Costruzioni, Consorzio Stabile Infratech, Itālijas valdība un Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus. Consorzio Stabile Infratech un Komisija sniedza arī mutvārdu apsvērumus 2017. gada 15. marta tiesas sēdē.
III. Vērtējums
17.
Šķiet atbilstoši norādīt vairākas ievada piezīmes, lai noteiktu šajā tiesvedībā izvirzītos juridiskos jautājumus.
18.
Gan iesniedzējtiesā, gan šajā tiesvedībā Casertana Costruzioni būtībā apgalvo, ka ES regulējums par publisko iepirkumu liedz piemērot valsts tiesisko regulējumu, kurā noteikts, ka pretendents, kas paļaujas uz citas tādas personas spējām, kura šīs procedūras laikā zaudē nepieciešamo kvalifikāciju, ir automātiski izslēdzams no konkursa. Casertana Costruzioni ieskatā saskaņā ar ES tiesību aktiem dalībvalstīm ir jāatļauj aizstāt šādu personu ar citu, kam ir nepieciešamās iespējas.
19.
Es uzskatu, ka jautājums par to, vai pretendentam ir jāatļauj aizstāt trešo personu, uz kuras iespējām tas paļāvies, nevar tikt izskatīts vispārīgi. Jāizšķir trīs situācijas atkarībā no laika brīža, kurā tikusi zaudēta nepieciešamā iespēja.
20.
Taču saistībā ar attiecīgo konkursa procedūru pamatlietā nav pilnīgi skaidrs, kad Consorzio Stabile GAP zaudēja nepieciešamo iespēju. Tādējādi man īsi jāapskata trīs šeit aprakstītie atšķirīgie scenāriji, īpaši koncentrējot uzmanību uz to, kas šķiet iespējamākais, pamatojoties uz Tiesas lietas materiālos esošo informāciju.
21.
Pirmkārt, es vēlos norādīt, ka, ja trešā persona zaudē nepieciešamo iespēju pirms konkursa piedāvājumu iesniegšanas termiņa beigām, pretendents vienmēr var atsaukt savu piedāvājumu un iesniegt jaunu, kurā tas balstās uz citas trešās personas iespējām. Ja pretendents tomēr to neizdara, tā piedāvājums ir jāizslēdz, – piedāvājums neatbilst paziņojumā par līgumu noteiktajiem kritērijiem un prasībām.
22.
Līdz ar to nav iespējams aizstāt trešo personu, kam pēc konkursa piedāvājumu saņemšanas termiņa beigām nav nepieciešamās iespējas. Ja pretendentam tiktu ļauts to darīt, tas būtu skaidrs Direktīvas 2004/18 44. panta 1. punkta pārkāpums. Tādējādi, no šāda viedokļa raugoties, attiecīgais valsts regulējums nešķiet pretrunā Direktīvas 2004/18 normām.
23.
Otrkārt, cits jautājums attiecas uz to, vai pretendentam, kam ir piešķirtas līguma slēgšanas tiesības, ir tiesības aizstāt trešo personu, uz kuras iespējām tas ir paļāvies, ja šī iespēja ir zaudēta pēc līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas. Tomēr šis jautājums šajā tiesvedībā nav izvirzīts. Netiek apstrīdēts, ka Consorzio Stabile GAP zaudēja pieprasītās iespējas, pirms valsts iestādes pieņēma jebkādu galīgo lēmumu par pamatlietā aplūkotā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu.
24.
Trešais scenārijs, kas, ja es pareizi saprotu, ir tas, uz ko attiecas pamatlieta, ir situācija, kad trešā persona zaudē pieprasītās spējas pēc konkursa piedāvājumu saņemšanas termiņa beigām, taču pirms valsts iestādes galīgā lēmuma par tiesību slēgt līgumu piešķiršanu pieņemšanas.
25.
Šajā sakarā es uzskatu, ka nav tāda ES regulējuma vai vispārēja tiesību principa, saskaņā ar kuru valsts iestādēm šajā situācijā būtu jāatļauj pretendentiem aizstāt trešo personu, kas zaudējusi nepieciešamās iespējas. Pamatojoties uz turpmāk izklāstītajiem iemesliem, es uzskatu, ka, arī izvērtējot no šā skatpunkta, attiecīgais valsts tiesiskais regulējums ir atbilstošs ES tiesību aktiem.
A. Direktīvas 2014/24 piemērojamība
26.
Pašā sākumā ir jānorāda, ka Direktīvas 2014/24 normas pamatlietā nav piemērojamas ratione temporis.
27.
Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai publiskā iepirkuma jomā principā ir jāpiemēro tā direktīva, kura ir spēkā brīdī, kad līgumslēdzēja iestāde izvēlas, kādu procedūru tā īstenos, un galīgi izlemj jautājumu, vai pastāv pienākums veikt konkursa procedūras iepriekšēju izsludināšanu publiska līguma slēgšanas tiesību piešķiršanai. Turpretī nav piemērojamas tādas direktīvas normas, kuras transponēšanas termiņš ir beidzies pēc šī brīža (
5
).
28.
Pamatlietā paziņojums par attiecīgo iepirkuma procedūru tika publicēts 2013. gada jūnijā. Taču Direktīva 2014/24 tika pieņemta 2014. gada 26. februārī, un tās transponēšanai noteiktais termiņš beidzās 2016. gada 18. aprīlī, proti, pēc tam, kad Consiglio di Stato (Valsts padome) nolēma iesniegt šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
29.
Faktiski puses neapstrīd to, ka Direktīva 2014/24 pamatlietā nav piemērojama.
B. Direktīvas 2014/24 63. pants kā interpretācijas kritērijs
30.
Casertana Costruzioni tomēr uzskata, ka Direktīvas 2014/18 47. panta 2. punkts un 48. panta 3. punkts ir jāinterpretē Direktīvas 2014/24 63. panta gaismā. Tas apgalvo, ka tā jābūt īpaši tāpēc, ka šie noteikumi atbilst Direktīvas 2004/18 47. un 48. pantam.
31.
Es neuzskatu Casertana Costruzioni argumentus par pārliecinošiem.
32.
Partner Apelski Dariusz lietā Tiesa uzsvēra, ka principā esoša noteikuma interpretēšana, piemēram, normas, kas vēl nav spēkā, gaismā, var būt piemērota tikai tādā gadījumā, ja pastāv nepieciešamība “kliedēt šaubas attiecībā uz pēdējās minētās tiesību normas satura interpretāciju”. Savukārt šāda interpretācijas metode ir bezjēdzīga, ja nepastāv šaubas attiecībā uz attiecīgās normas interpretāciju, kas būtu jākliedē (
6
).
33.
Tieši tā tas ir šajā lietā. Es uzskatu, ka nav jāatsaucas uz Direktīvas 2014/24 63. pantu, lai interpretētu Direktīvas 2004/18 47. panta 2. punktu un 48. panta 3. punktu, jo šīs normas, kā tas tiks izskaidrots 40.–43. punktā, nekādā ziņā nav neskaidras.
34.
Lai kā tas arī nebūtu, Partner Apelski Dariusz lietā Tiesa turklāt noraidīja argumentu, kas bija ļoti līdzīgs Casertana Costruzioni izvirzītajam. Arī tajā lietā viena no pusēm apgalvoja, ka Direktīvas 2004/18 48. panta 3. punkts būtu jāinterpretē Direktīvas 2014/24 63. panta 1. punkta gaismā.
35.
Taču Tiesa norādīja, ka “ar [Direktīvas 2014/24] 63. pantu ir veikti būtiski grozījumi attiecībā uz komersanta tiesībām izmantot citu subjektu iespējas saistībā ar publiskā iepirkuma līgumu”. Turpinājumā Tiesa uzsvēra, ka “ar Direktīvas 2014/24 63. panta 1. punktu nekādi netiek turpināta Direktīvas 2004/18 48. panta 3. punkta pastāvēšana un netiek izskaidrota tās piemērošanas joma, bet gan ir paredzēti jauni nosacījumi, kas nav bijuši paredzēti iepriekšējā tiesiskajā regulējumā”. Šādos apstākļos Tiesa secināja, ka Direktīvas 2014/24 63. panta 1. punkts nevar tikt izmantots par Direktīvas 2004/18 48. panta 3. punkta interpretācijas kritēriju. Cita pieeja “radītu zināmu jaunā tiesiskā regulējuma, kas ir atšķirīgs no Direktīvā 2004/18 paredzētā regulējuma, priekšlaicīgas prettiesiskas piemērošanas risku un [..] būtu acīmredzami pretrunā komersantu tiesiskās noteiktības principam” (
7
).
36.
Tāds pats pamatojums ir mutatis mutandis spēkā šajā lietā. Ļaujot komersantiem aizstāt personas, kas jāizslēdz vai kas neatbilst attiecīgajiem kritērijiem, ar Direktīvas 2014/24 63. panta 1. punktu tiek acīmredzami ieviesti jauni elementi salīdzinājumā ar regulējumu, kas noteikts Direktīvas 2014/18 47. panta 2. punktā un 48. panta 3. punktā.
37.
Nav arī iespējams apgalvot, ka iesniedzējtiesai ir pienākums interpretēt veco direktīvu atbilstīgi jaunajai direktīvai saskaņā ar Inter-Environnement Wallonie judikatūru (
8
). Taisnība, ka šajā judikatūras aspektā Tiesa ir nospriedusi, ka direktīvas transponēšanai paredzētajā termiņā dalībvalstij ir jāatturas no tādu pasākumu īstenošanas, kas nopietni apdraud šajā direktīvā paredzētā rezultāta sasniegšanu (
9
).
38.
Taču šis pienākums atturēties no tādu pasākumu īstenošanas, kas nopietni apdraud direktīvā paredzētā rezultāta sasniegšanu, tās transponēšanas termiņa laikā nevar tikt izprasts kā tāds, kas liek interpretēt piemērojamo valsts regulējumu atbilstīgi šai direktīvai. Kā Tiesa skaidri noteikusi Adeneler lietā, “vispārējs valsts tiesu pienākums interpretēt valsts tiesības atbilstoši [netransponētajai] direktīvai rodas tikai pēc tās transponēšanas termiņa beigām” (
10
). Tādā veidā Tiesa ir atteikusies atzīt atsevišķu ģenerāladvokātu viedokli, kuri, tieši pamatojoties uz Inter-Environnement Wallonie judikatūru, bija ierosinājuši, ka pienākumam interpretēt valsts tiesības atbilstīgi netransponētajām direktīvām ir jābūt piemērojamam pat pirms to ieviešanai noteiktā termiņa beigām (
11
).
39.
Līdz ar to šajā tiesvedībā Direktīvas 2014/24 63. pants nevar tikt izmantots par Direktīvas 2004/18 47. panta 2. punkta un 48. panta 3. punkta interpretācijas kritēriju.
C. Direktīvas 2004/18 47. panta 2. punkts un 48. panta 3. punkts
40.
Ar Direktīvas 2004/18 47. panta 2. punktu un 48. panta 3. punktu ikvienam komersantam ir piešķirtas tiesības konkrēta līguma vajadzībām paļauties uz citu personu iespējām neatkarīgi no tā, kāds ir to starpā pastāvošo saistību raksturs, ar nosacījumu, ka tas pierāda līgumslēdzējai iestādei, ka viņa rīcībā būs resursi, kas nepieciešami līguma izpildei (
12
).
41.
Taču Direktīvā 2004/18 nav neviena noteikuma, kurā dalībvalstīm būtu skaidri prasīts atļaut pretendentiem aizstāt komersantus, uz kuru iespējām tie bija atsaukušies, ja šīs [juridiskās] personas ir jāizslēdz vai ja tās neatbilst attiecīgajiem kritērijiem. Šajā direktīvā arī nav neviena noteikuma, kas varētu tikt interpretēts kā tāds, kurā netieši ietverts šāds noteikums vai princips.
42.
Tādējādi iespējama trešo personu, uz kurām pretendents ir atsaucies, aizstāšana Direktīvas 2004/18 47. panta 2. punkta un 48. panta 3. punkta izpratnē ir aspekts, kas principā jāregulē dalībvalstīm (
13
). Šajā kontekstā nedrīkst aizmirst, ka Direktīva 2004/18 ir minimālas saskaņošanas instruments (
14
), ar kuru dalībvalstīm ir atstāta zināma regulēšanas brīvība attiecībā uz to, kas nav skaidri regulēts direktīvā.
43.
Ņemot vērā minēto, varētu tomēr rasties jautājums, vai attiecīgais valsts tiesiskais regulējums tomēr nevarētu būt pretrunā Direktīvai 2004/18, īpaši ES vispārējo tiesību principu gaismā.
44.
Manuprāt, uz šo jautājumu būtu jāatbild noliedzoši. Casertana Costruzioni argumenti, kuros tas atsaucas galvenokārt uz Direktīvas 2004/18 noteikumiem, kā arī uz samērīguma principu un nepārvaramu varu, nav pārliecinoši. Gluži pretēji, man šķiet, ka šāds regulējums ir pilnībā atbilstošs Direktīvas 2004/18 noteikumiem, kā tos interpretējusi Tiesa.
1.
Vienlīdzīgas attieksmes un pārredzamības principi
45.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminēšanas principi un pienākums nodrošināt pārskatāmību nepieļauj nekādas sarunas starp līgumslēdzēju iestādi un kādu no pretendentiem publiskā iepirkuma procedūras laikā. Tas nozīmē, ka principā konkursa piedāvājums nedrīkst tikt grozīts pēc tam, kad tas ir iesniegts – ne pēc līgumslēdzējas iestādes, ne pēc attiecīgā pretendenta lūguma. No tā izriet, ka, ja līgumslēdzēja iestāde uzskata konkursa piedāvājumu par neprecīzu vai neatbilstošu konkursa specifikāciju tehniskajām prasībām, tā nedrīkst prasīt pretendentam sniegt skaidrojumu (
15
).
46.
Tomēr Tiesa ir paskaidrojusi, ka ar Direktīvu 2004/18 “ir pieļauts, ka ar piedāvājumu saistītie dati vietām var tikt laboti vai papildināti, tostarp arī tāpēc, ka tie vienkārši acīmredzami ir jāprecizē, vai, lai novērstu acīmredzamas pārrakstīšanās kļūdas (
16
).
47.
Manā ieskatā atļauja pretendentam aizstāt personu, uz kuras spējām tas vēlējās paļauties, nevar tikt uzskatīta par konkursa piedāvājuma precizējumu vai pārrakstīšanās kļūdu labojumu. Faktiski šādas izmaiņas, šķiet, ir piedāvājuma būtiska elementa grozījums, un tādēļ tas principā nav pieļaujams.
48.
Šāda nostāja ir izteikta arī jaunākajos ģenerāladvokāta M. Bobeka [M. Bobek] secinājumos lietā Esaprojekt, kur viņš aplūkoja šo jautājumu no Direktīvas 2004/18 51. panta skatu punkta (
17
). Viņš uzskatīja, ka “pretendentam principā nevar tikt atļauts demonstrēt, ka viņš atbilst iepirkuma procedūras tehniskajām un profesionālajām prasībām, atsaucoties uz tādu trešo personu pieredzi, kas nav minētas līdz piedāvājumu dalībai procedūrā iesniegšanas termiņa beigām”. Saskaņā ar viņa ieskatu, paļaujoties uz citu trešo personu, pretendents maina “subjektu, kas izpilda darbu vai uz kuru pieredzi atsaucas, tos izpildot, identitāti”. Viņa ieskatā tās ir “būtiskas izmaiņas, kas ietekmē procedūras pamata elementu” (
18
).
49.
Turklāt viņš uzskatīja, ka šādu izmaiņu rezultātā līgumslēdzējai iestādei var būt jāveic papildu pārbaudes un var pat tikt ietekmēta kandidātu, kas uzaicināti iesniegt piedāvājumu, izvēle. Papildus tam viņš atzīmēja, ka, sniedzot pretendentam otru iespēju lemt, uz kuras personas spējām tas vēlas paļauties, “noteikti varētu tam sniegt priekšrocības, kas būtu pretrunā nosacījumam par vienlīdzīgu attieksmi” (
19
).
50.
Piekrītu. Jāpiebilst, ka Casertana Costruzioni argumenta atbalstīšana būtībā nozīmētu tāda precedentu noteikuma izveidošanu, ar kuru tiek piešķirta iespēja grozīt konkursa piedāvājumus vēlākā posmā, iespēja, kuru piemērojamo valsts un ES noteikumu gaismā citi pretendenti nevarēja paredzēt. Kā jau minēts, tas diez vai būtu savienojams ar vienlīdzīgas attieksmes principu. Tas arī nebūtu saderīgi ar valsts iestādēm noteikto pārredzamības nodrošināšanas pienākumu. Ne Itālijas, ne ES noteikumos, kas bija spēkā attiecīgajā brīdī, šāda iespēja nebija paredzēta. Arī uzaicinājumā piedalīties konkursā šajā sakarā nebija paredzēts īpašs noteikums.
51.
Šajā ziņā ir jāatzīmē, ka vienlīdzīgas attieksmes princips pieprasa, “lai pretendentiem būtu vienādas iespējas izteikt savus piedāvājumus, un tātad tas nozīmē, ka visu šo pretendentu piedāvājumiem ir jāpiemēro vienādi nosacījumi”. Savukārt pārskatāmības pienākuma “mērķis ir garantēt to, ka no līgumslēdzējas iestādes puses nepastāv favorītisma un patvaļības risks”. Tas nozīmē, ka visiem konkursa procedūras nosacījumiem un kārtībai paziņojumā par publisku līgumu vai specifikācijās ir jābūt formulētiem skaidri, precīzi un viennozīmīgi, tā, lai, pirmkārt, jebkurš saprātīgi informēts un parasti rūpīgs pretendents varētu skaidri saprast to piemērojamību un tos interpretēt vienādi un, otrkārt, līgumslēdzēja iestāde varētu efektīvi pārbaudīt, vai pretendentu piedāvājumi atbilst kritērijiem, kuri reglamentē minēto publisko iepirkumu (
20
).
52.
Manā ieskatā šāda Direktīvas 2004/18 47. panta 2. punkta un 48. panta 3. punkta interpretācija ir apstiprināta citos Tiesas spriedumos.
53.
Pirmkārt, Wall lietā Tiesa ir noteikusi, ka “apakšuzņēmēja nomaiņa, pat ja šī iespēja ir paredzēta līgumā, var izņēmuma gadījumos būt [būtisks] grozījums saistībā ar koncesiju līguma būtiskajiem elementiem, ja vēršanās pie noteikta apakšuzņēmēja, nevis pie cita, ņemot vērā attiecīgā pakalpojuma iezīmes, bija noteicošais elements līguma slēgšanā” (
21
). Šajā sakarā ir svarīgi atzīmēt, ka šajā lietā Tiesa izskatīja pakalpojumu koncesijas līgumu, – sektoru, kurš nav regulēts ne ar vienu no direktīvām, ar kurām ES likumdevējs regulē publisko iepirkumu jomu. Tāpēc tās konstatējumi šajā sakarā bija balstīti tikai uz (šobrīd) LESD 49. un 56. pantu (
22
).
54.
Interesanti, ka savos secinājumos tajā pašā lietā ģenerāladvokāts Ī. Bots [Y. Bot] uzsvēra, ka apakšuzņēmēja nomaiņa (neraugoties uz to, ka tā atļauta līgumā) varētu tikt uzskatīta par tādu, kas “groza būtisku koncesijas noteikumu un ka līdz ar to ir jāizsludina jauna konkursa procedūra”, jo “koncesionārs piedāvājuma iesniegšanas laikā ir pamatojies uz šī apakšuzņēmēja pazīstamību un tehnisko pieredzi” (
23
).
55.
Tiesas argumentācija Wall lietā ir a fortiori piemērojama šajā lietā. Sektors, uz kuru attiecās pamatlieta, bija regulēts ar īpašu direktīvu, – attiecīgajā laikposmā tā bija Direktīva 2004/18. Turklāt nepieciešamo iespēju zaudēšana nenotika pēc tiesību slēgt līgumu piešķiršanas, bet gan agrāk.
56.
Vēl svarīgāk ir tas, ka, līdzīgi kā Wall lietā, pamatlietā trešās personas nomaiņa varētu mainīt būtisku konkursa piedāvājuma noteikumu, – Casertana Costruzioni bija jāpaļaujas uz šīs trešās personas iespējām, lai varētu kvalificēties konkursam.
57.
Otrkārt, lietā Idrodinamica Spurgo Velox u.c. Tiesa nosprieda, ka “lēmums, ar kuru tika atļauts veikt izmaiņas grupas, kas ir veiksmīgā konkursa dalībniece, sastāvā, nozīmē, ka grozījumu saistībā ar lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu var uzskatīt par būtisku, ja, ņemot vērā attiecīgā publiskā iepirkuma procedūras īpatnības, tas skar vienu no būtiskajiem apstākļiem, kuri noteica lēmuma par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu pieņemšanu. Šādā gadījumā, lai novērstu šo pretlikumīgo situāciju, būtu jāpiemēro atbilstošie valsts tiesiskajā regulējumā paredzētie pasākumi, kas vajadzības gadījumā var būt jaunas piešķiršanas procedūras rīkošana” (
24
).
58.
Loģika, uz kuru balstīts Tiesas lēmums, ir tāda pat kā Wall lietā. Pretendents nedrīkst mainīt būtisku sava piedāvājuma elementu pēc iesniegšanas. Manā ieskatā trešās personas iespējas, kas ļauj pretendentam piedalīties konkursa procedūrā, nevar tikt uzskatītas par nebūtisku piedāvājuma elementu. Secinājums acīmredzami būtu varējis būt citādāks, ja pretendentam pašam būtu nepieciešamās iespējas vai ja saistībā ar vienu un to pašu prasību tas būtu paļāvies uz vairāk nekā vienu personu ar šādām iespējām (
25
).
59.
Ir taisnība, ka Forposta lietā Tiesa nosprieda, ka ES regulējums attiecībā uz publisko iepirkumu noteiktos gadījumos nepieļauj valsts regulējumu, ar kuru “līgumslēdzējām iestādēm tiek prasīts automātiski izslēgt komersantu no publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras” (
26
). Taču šajā lietā attiecīgais valsts regulējums bija pretrunā pašai Direktīvas 2004/18 redakcijai (
27
).
60.
Tiesas izskatītajos tiesību aktos bija noteikts, ka situācijā, kad pastāv “smags profesionālo pienākumu pārkāpums”, komersants ir automātiski izslēdzams no uzsāktās publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras, ja apstākļu, kuros vainojams šis komersants, dēļ līgumslēdzēja iestāde ir izbeigusi vai uzteikusi kādu ar minēto komersantu iepriekš noslēgtu publiskā iepirkuma līgumu vai ir atteikusies no šī līguma. Taču šāda situācija bija skaidri regulēta Direktīvas 2004/18 45. panta 2. punkta d) apakšpunkta pirmajā punktā. Tādējādi, mainot šajā noteikumā paredzētās izslēgšanas situācijas tvērumu, attiecīgā dalībvalsts bija pārsniegusi rīcības brīvību, kas tai piešķirta šajā direktīvā.
61.
Tāpēc Forposta lietā nav apstiprināta Casertana Costruzioni ierosinātā Direktīvas 2004/18 47. panta 2. punkta un 48. panta 3. punkta interpretācija.
D. Samērīguma princips
62.
Vēl Casertana Costruzioni apgalvo, ka ar attiecīgo valsts regulējumu tiek pārkāpts samērīguma princips. Tas uzskata, ka ar šādu noteikumu tiek pārsniegts nepieciešamais Direktīvas 2004/18 mērķu sasniegšanai, tostarp, lai atvērtu publiskā iepirkuma tirgu visiem komersantiem neatkarīgi no to lieluma.
63.
Šajā sakarā pietiek secināt, ka, ja ar publiskā iepirkuma noteikumiem ir atbalstīta publiskā iepirkuma tirgus atvēršana visiem komersantiem, tostarp mazajiem un vidējiem uzņēmumiem (MVU) (
28
), šis mērķis acīmredzot ir jāsaskaņo ar citiem šīs direktīvas mērķiem, kā arī noteiktiem pamatprincipiem, uz ko balstīts tiesiskais regulējums, kas ir ieviests ar šo direktīvu.
64.
Kā izskaidrots iepriekš 45.–51. punktā, Casertana Costruzioni ierosinātā Direktīvas 2004/18 47. panta 2. punkta un 48. panta 3. punkta interpretācija nešķiet atbilstīga vienādas attieksmes un paredzamības principiem. Tie ir divi svarīgākie principi saistībā ar ES regulējumu attiecībā uz publisko iepirkumu (
29
).
65.
Katrā ziņā es neredzu, kā samērīguma principa piemērošana varētu pamatot Casertana Costruzioni piedāvāto Direktīvas 2004/18 47. panta 2. punkta un 48. panta 3. punkta interpretāciju. Vienkārši sakot, Casertana Costruzioni faktiski nepiedāvā interpretēt šos noteikumus šī principa gaismā. Drīzāk tas atsaucas uz šo principu kā līdzekli tāda jauna regulējuma ieviešanai, kas neizriet no šiem noteikumiem, proti, regulējumu, kas faktiski ieviests tikai ar Direktīvu 2014/24.
E. Nepārvarama vara
66.
Visbeidzot, es tikai īsi aplūkošu Casertana Costruzioni norādīto argumentāciju saistībā ar iespējamu nepārvaramas varas situāciju. Šis uzņēmums būtībā apgalvo, ka pretendents nevar būt atbildīgs par to, ka trešā persona ir zaudējusi nepieciešamo iespēju konkursa procedūras laikā, ja šāds zaudējums ir noticis tādu notikumu dēļ, ko pretendents nevarēja paredzēt un kas nav atkarīgi no tā gribas.
67.
Šim argumentam nebūtu pievēršama īpaša uzmanība. Nepārvaramas varas apstākļu attiecināšanas slieksnis – ja šis princips vispār ir piemērojams aplūkotajā situācijā, ko es apšaubu, – ir ļoti augsts, un šajā gadījumā tas nav sasniegts.
68.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru nepārvarama vara “paredz, ka ārējam apstāklim, uz ko paļāvušās personas, ir tādas sekas, kas ir neizbēgamas un nenovēršamas tādā pakāpē, ka liedz attiecīgajām personām izpildīt savas saistības” (
30
).
69.
Man šķiet acīmredzami, ka pretendenti ir atbildīgi un tiem jābūt atbildīgiem par izdarīto izvēli attiecībā uz personām, uz kuru iespējām tie vēlas paļauties. Šī izvēle ir ļoti nozīmīgi komerclēmumi. Atbildīgam pretendentam ir rūpīgi jānovērtē un jāpārbauda savu potenciālo biznesa partneru spējas. Paļaujoties uz tām, tas uzņemas saistības pret līgumslēdzēju iestādi. Nevar tikt apgalvots, ka iespēja, ka šī trešā persona var zaudēt spējas, kas nepieciešamas noteiktai publiskai sertifikācijai, ir neizbēgama vai nenovēršama.
70.
Kā Tiesa ir noteikusi lietā Swm Costruzioni 2 un Mannocchi Luigino, ar Direktīvas 2004/18 47. panta 2. punktu un 48. panta 3. punktu pretendentiem ir atļauts paļauties uz vairāk nekā vienas trešās personas iespējām, lai pierādītu, ka tie atbilst minimālajam iespēju līmenim. Tāpēc atbildīgs pretendents, iesniedzot piedāvājumu, var apsvērt iespēju paļauties uz vairāk nekā vienas personas iespējām, lai izvairītos no negatīvām sekām, kas rastos, ja viena no šīm personām zaudētu nepieciešamās iespējas (
31
).
71.
Pavirša attieksme pret iespēju, ka pretendenti varētu mainīt savus biznesa partnerus, faktiski piešķirtu netaisnīgas priekšrocības neatbildīgiem un nolaidīgiem uzņēmumiem attiecībā pret atbildīgiem un kārtīgiem uzņēmumiem. Protams, uzņēmuma, kas ne tikai šobrīd, bet arī nākotnē var nodrošināt nepieciešamo pastāvību, stabilitāti un profesionālismu, iesaistīšana var būt dārgāka nekā tāda uzņēmuma iesaistīšana, kam šo spēju nav.
72.
Ņemot vērā iepriekš norādīto, es uzskatu, ka valsts noteikuma, kāds ir attiecīgais valsts regulējums, piemērošana ar Direktīvas 2004/18 47. un 48. pantu nav aizliegta.
IV. Secinājumi
73.
Noslēgumā es iesaku tiesai uz Consiglio di Stato (Valsts padome) uzdoto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Atbilstīgi interpretējot, Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts [publisku] līgumu, piegādes valsts [publisku] līgumu un pakalpojumu valsts [publisku] līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 47. un 48. pants neliedz piemērot valsts tiesisko regulējumu, kurā noteikts, ka pretendents, kas paļaujas uz citu tādu subjektu iespējām, kuri procedūras laikā zaudē nepieciešamo kvalifikāciju, ir automātiski izslēdzams no konkursa.
(
1
)	Oriģinālvaloda – angļu.
(
2
)	OV 2004, L 134, 114. lpp., un labojums – OV 2004, L 351, 44. lpp.
(
3
)	OV 2014, L 94, 65. lpp.
(
4
)	2006. gada 2. maijaGURI Vispārējais numurs Nr. 100.
(
5
)	Skat. spriedumu, 2014. gada 10. jūlijs, Impresa Pizzarotti, C‑213/13, EU:C:2014:2067, 31. punkts un tajā minētā judikatūra. Attiecībā uz Direktīvu 2014/24 skat. spriedumus, 2015. gada 26. marts, Ambisig, C‑601/13, EU:C:2015:204, 24. punkts, un 2016. gada 2. jūnijs, Pizzo, C‑27/15, EU:C:2016:404, 31. punkts.
(
6
)	Spriedums, 2016. gada 7. aprīlis, Partner Apelski Dariusz, C‑324/14, EU:C:2016:214, 92. punkts.
(
7
)	Turpat, 87.–94. punkts.
(
8
)	Spriedums, 1997. gada 18. decembris, Inter-Environnement Wallonie, C‑129/96, EU:C:1997:628.
(
9
)	Turpat, 45. punkts. Skat. arī spriedumu, 2016. gada 4. maijs, Komisija/Austrija, C‑346/14, EU:C:2016:322, 50. punkts.
(
10
)	Spriedums, 2006. gada 4. jūlijs, Adeneler u.c., C‑212/04, EU:C:2006:443, 115. punkts.
(
11
)	Skat. ģenerāladvokāta F. Dž. Džeikobsa [F. G. Jacobs] secinājumus lietā Hansa Fleisch Ernst Mundt, C‑156/91, EU:C:1992:279, 23. punkts; ģenerāladvokāta A. Ticano [A. Tizzano] secinājumus lietā Mangold, C‑144/04, EU:C:2005:420, 120. punkts, un ģenerāladvokātes J. Kokotes [J. Kokott] secinājumus lietā Adeneler u.c., C‑212/04, EU:C:2005:654, 42. un nākamie punkti.
(
12
)	Spriedums, 2013. gada 10. oktobris, Swm Costruzioni 2 un Mannocchi Luigino, C‑94/12, EU:C:2013:646, 29. punkts.
(
13
)	Šajā ziņā pēc analoģijas skat. spriedumu, 2016. gada 24. maijs, MT Højgaard un Züblin, C‑396/14, EU:C:2016:347, 35. punkts.
(
14
)	Ģenerāladvokātes V. Trstenjakas [V. Trstenjak] secinājumi lietā Komisija/Vācija, C‑160/08, EU:C:2010:67, 43. zemsvītras piezīme un tajā minētā judikatūra.
(
15
)	Skat. spriedumus, 2013. gada 10. oktobris, Manova, C‑336/12, EU:C:2013:647, 31. punkts, un 2016. gada 7. aprīlis, Partner Apelski Dariusz, C‑324/14, EU:C:2016:214, 62. punkts.
(
16
)	Tostarp skat. spriedumu, 2012. gada 29. marts, SAG ELV Slovensko u.c., C‑599/10, EU:C:2012:191, 40. punkts.
(
17
)	Direktīvas 2004/18 51. pantā (“Papildu dokumentācija un informācija”) ir noteikts: “”Līgumslēdzēja iestāde “var uzaicināt komersantus papildināt vai precizēt sertifikātus un dokumentus, kas iesniegti saskaņā ar 45. līdz 50. pantu”.
(
18
)	Ģenerāladvokāta M. Bobeka [M. Bobek] secinājumi lietā Esaprojekt, C‑387/14, EU:C:2016:899, 29. un 30. punkts.
(
19
)	Turpat, 31. punkts.
(
20
)	Skat. spriedumu, 2014. gada 6. novembris, Cartiera dell’Adda, C‑42/13, EU:C:2014:2345, 44. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
21
)	Spriedums, 2010. gada 13. aprīlis, Wall, C‑91/08, EU:C:2010:182, 39. punkts.
(
22
)	Turpat, 33. punkts.
(
23
)	Skat. ģenerāladvokāta Ī. Bota secinājumus lietā Wall, C‑91/08, EU:C:2009:659, 63.–67. punkts.
(
24
)	Spriedums, 2014. gada 8. maijs, Idrodinamica Spurgo Velox u.c., C‑161/13, EU:C:2014:307, 39. punkts.
(
25
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2016. gada 24. maijs, MT Højgaard un Züblin, C‑396/14, EU:C:2016:347, 43. un 44. punkts.
(
26
)	Spriedums, 2012. gada 13. decembris, Forposta un ABC Direct Contact, C‑465/11, EU:C:2012:801, 41. punkts.
(
27
)	Turpat, 37.–40. punkts.
(
28
)	Skat., piemēram, ģenerāladvokāta N. Jēskinena [N. Jääskinen] secinājumus lietā Swm Costruzioni 2 un Mannocchi Luigino, C‑94/12, EU:C:2013:130, 33. punkts.
(
29
)	Skat., piemēram, Direktīvas 2004/18 2. pantu.
(
30
)	Tostarp skat. spriedumu, 2013. gada 17. oktobris, Billerud Karlsborg un Billerud Skärblacka, C‑203/12, EU:C:2013:664, 31. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
31
)	Spriedums, 2013. gada 10. oktobris, Swm Costruzioni 2 un Mannocchi Luigino, C‑94/12, EU:C:2013:646, 30.–32. punkts.