62022CJ0379
TIESAS SPRIEDUMS (piektā palāta)
2026. gada 26. februārī (
*1
)
Apelācija – Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Kravu gaisa pārvadājumu tirgus – Eiropas Komisijas lēmums, ar ko konstatēts LESD 101. panta, Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 53. panta un Nolīguma starp Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par gaisa transportu 8. panta pārkāpums – Kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumu cenu elementu (degvielas piemaksas, drošības piemaksas un atteikuma maksāt komisijas maksu par piemaksām) saskaņošana – Ienākošo kravu pārvadājumu pakalpojumi – Komisijas teritoriālā kompetence – Raksturīgās sekas – Vienots un turpināts pārkāpums – Rīcība tirdzniecības alianses ietvaros – Ņemšana vērā – Regula (EK) Nr. 1/2003 – 25. pants – Komisijas sankciju piemērošanas pilnvaru noilgums – Pamats par noilgumu – Absolūts raksturs
Lietā C‑379/22 P
par apelācijas sūdzību atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantam, ko 2022. gada 9. jūnijā iesniegusi
Singapore Airlines Ltd
, Singapūra (Singapūra),
Singapore Airlines Cargo Pte Ltd
, Singapūra,
ko pārstāv J.‑P. Poitras, avocat, J. Ruiz Calzado, abogado, un J. Wileur, avocat,
apelācijas sūdzības iesniedzējas,
otra lietas dalībniece –
Eiropas Komisija, ko pārstāv A. Dawes un C. Urraca Caviedes, pārstāvji, kam palīdz C. Brown, barrister,
atbildētāja pirmajā instancē,
TIESA (piektā palāta)
šādā sastāvā: ceturtās palātas priekšsēdētājs I. Jarukaitis [I. Jarukaitis] (referents), kas pilda piektās palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesneši J. Regans [E. Regan] un D. Gracijs [D. Gratsias],
ģenerāladvokāts: A. Rants [A. Rantos],
sekretāre: R. Stefanova‑Kamiševa [R. Stefanova‑Kamisheva], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2024. gada 11. aprīļa tiesas sēdi,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2024. gada 5. septembra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Ar apelācijas sūdzību Singapore Airlines Ltd un Singapore Airlines Cargo Pte Ltd lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2022. gada 30. marta spriedumu Singapore Airlines un Singapore AirlinesCargo/Komisija (T‑350/17, turpmāk tekstā – pārsūdzētais spriedums, EU:T:2022:186), ar ko minētā tiesa noraidījusi Singapore Airlines Ltd un Singapore Airlines Cargo Pte Ltd prasību, ar kuru galvenokārt lūgts atcelt Komisijas Lēmumu C(2017) 1742 final (2017. gada 17. marts) par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu, EEZ līguma 53. pantu un Nolīguma starp Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par gaisa transportu 8. pantu (Lieta AT.39258 – Kravu gaisa pārvadājumi) (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”), ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzējām, un samazināt tām ar šo lēmumu uzlikto naudas sodu.
Atbilstošās tiesību normas
EK un Šveices gaisa transporta nolīgums
2
Nolīgums starp Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par gaisa transportu, kas parakstīts Luksemburgā 1999. gada 21. jūnijā un Eiropas Kopienas vārdā apstiprināts ar Padomes un attiecībā uz nolīgumu par zinātnisku un tehnoloģisku sadarbību arī Komisijas Lēmumu 2002/309/EK, Euratom (2002. gada 4. aprīlis) par septiņu nolīgumu noslēgšanu ar Šveices Konfederāciju (OV 2002, L 114, 1. lpp.; labojums – OV 2015, L 210, 38. lpp.) (turpmāk tekstā – “EK un Šveices gaisa transporta nolīgums”), stājās spēkā 2002. gada 1. jūnijā. Šā nolīguma 8. un 9. pants mutatis mutandis atbilst attiecīgi LESD 101. un 102. pantam.
3
Minētā nolīguma 11. pantā noteikts:
“1.   Nolīguma 8. un 9. panta noteikumus piemēro [..] Kopienas iestādes saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem, kas noteikti šā Nolīguma pielikumā, ņemot vērā ciešākas sadarbības vajadzību starp Kopienas un Šveices iestādēm.
2.   Šveices iestādes saskaņā ar 8. un 9. panta noteikumiem lemj par visu nolīgumu, lēmumu un saistīto darbību pieņemamību [..] attiecībā uz maršrutiem starp Šveici un trešām valstīm.”
4
Padomes Regula (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101.] un [102.] pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), saistībā ar šo nolīgumu kļuva piemērojama no 2007. gada 5. decembra atbilstoši Lēmumam Nr. 1/2007 par Kopienas/Šveices Apvienotās gaisa pārvadājumu komitejas izveidi saskaņā ar Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas Nolīgumu par gaisa transportu [Apvienotās Kopienas un Šveices gaisa transporta komitejas, kas izveidota ar Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas Nolīgumu par gaisa transportu, Lēmumam Nr. 1/2007] (2007. gada 5. decembris), ar ko aizstāj Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas Nolīguma par gaisa transportu pielikumu (OV 2008, L 34, 19. lpp.). No šī datuma tā aizstāja Padomes Regulu (EEK) Nr. 3975/87 (1987. gada 14. decembris) par procedūru konkurences noteikumu piemērošanai attiecībā uz uzņēmumiem gaisa transporta nozarē (OV 1987, L 374, 1. lpp.), kas EK un Šveices gaisa transporta nolīguma pielikumā bija ietverta kopš nolīguma stāšanās spēkā.
LESD
5
LESD 101. panta 1. punktā noteikts:
“Turpmāk norādītais ir aizliegts kā nesaderīgs ar iekšējo tirgu: visi nolīgumi uzņēmumu starpā, uzņēmumu apvienību lēmumi un saskaņotas darbības, kas var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm un kuru mērķis vai sekas ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci iekšējā tirgū, un jo īpaši darbības, ar kurām:
a)
tieši vai netieši nosaka iepirkuma vai pārdošanas cenas, vai kādus citus tirdzniecības nosacījumus;
b)
ierobežo vai kontrolē ražošanu, tirgus, tehnikas attīstību vai investīcijas;
c)
sadala tirgus vai piegādes avotus;
[..].”
EEZ līgums
6
1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (OV 1994, L 1, 3. lpp.; turpmāk tekstā – “EEZ līgums”) 53. pants mutatis mutandis atbilst LESD 101. pantam.
7
Regula Nr. 1/2003, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes Regulu (EK) Nr. 411/2004 (2004. gada 26. februāris) (OV 2004, L 68, 1. lpp.), tika iekļauta EEZ līgumā, pirmkārt, ar EEZ Apvienotās komitejas Lēmumu Nr. 130/2004 (2004. gada 24. septembris), ar ko groza EEZ līguma XIV pielikumu (Konkurence), 21. protokolu (Par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas attiecas uz uzņēmumiem) un 23. protokolu (Par uzraudzības iestāžu sadarbību) (OV 2005, L 64, 57. lpp.) – šis lēmums stājās spēkā 2005. gada 19. maijā –, un, otrkārt, ar EEZ Apvienotās komitejas Lēmumu Nr. 40/2005 (2005. gada 11. marts), ar ko groza EEZ līguma XIII pielikumu (Transports) un 21. protokolu (par uzņēmumiem piemērojamo konkurences noteikumu īstenošanu) (OV 2005, L 198, 38. lpp.), – šis lēmums stājās spēkā tajā pašā dienā.
Regula Nr. 1/2003
8
Regulas Nr. 1/2003 7. panta 1. punktā noteikts:
“Ja [Eiropas] Komisija uz sūdzības pamata vai pēc savas iniciatīvas atklāj, ka ir [LESD 101.] panta vai [102.] panta pārkāpums, tā var ar lēmumu pieprasīt attiecīgajiem uzņēmumiem vai uzņēmumu apvienībām šādas pārkāpšanas izbeigšanu. Šim nolūkam Komisija attiecībā uz uzņēmumiem var ieviest tādus uzvedības vai strukturālos aizsardzības līdzekļus, kas ir proporcionāli izdarītajam pārkāpumam un kas ir vajadzīgi, lai efektīvi izbeigtu pārkāpšanu. Strukturālos aizsardzības līdzekļus var ieviest tikai tad, ja nav vienlīdzīgi efektīva aizsardzības līdzekļa, kas attiecas uz uzvedību, vai ja jebkurš vienlīdzīgi efektīvs aizsardzības līdzeklis, kas attiecas uz uzvedību, attiecīgajam uzņēmumam būtu apgrūtinošāks nekā strukturālais aizsardzības līdzeklis. Ja Komisijai ir likumīgas intereses, tā arī var konstatēt, ka pārkāpums ir izdarīts pagātnē.”
9
Šīs pašas regulas 23. panta “Soda naudas [naudas sodi]” 2. un 3. punktā paredzēts:
“2.   Komisija ar lēmumu var uzlikt soda naudas [naudas sodus] uzņēmumiem un uzņēmumu apvienībām, ja tās tīši vai nolaidības dēļ:
a)
pārkāpj [LESD 101.] vai [102.] pantu [..]
[..].
Attiecībā uz katru uzņēmumu un uzņēmumu apvienību, kas piedalās pārkāpumā, soda nauda [naudas sods] nepārsniedz 10 % no tās kopējā apgrozījuma iepriekšējā uzņēmējdarbības gadā.
[..]
3.   Nosakot soda naudas [naudas soda] apmēru, ņem vērā pārkāpuma smagumu un ilgumu.”
10
Atbilstoši minētās regulas 25. pantam:
“1.   Uz pilnvarām, kas ar 23. un 24. pantu piešķirtas Komisijai, attiecas šādi noilguma termiņi:
a)
trīs gadi gadījumā, kad pārkāpti noteikumi attiecībā uz informācijas pieprasīšanu vai pārbaužu veikšanu;
b)
pieci gadi visu pārējo pārkāpumu gadījumā.
2.   Laiku skaita no dienas, kurā izdarīts pārkāpums. Tomēr pārkāpumu turpināšanas vai atkārtošanas gadījumā laiku skaita no dienas, kurā pārtrauc pārkāpšanu.
3.   Jebkura rīcība, ko izmeklēšanā vai tiesvedībā attiecībā uz pārkāpumu veikusi Komisija vai dalībvalsts konkurences iestāde, pārtrauc noilguma termiņu soda naudu vai periodisko soda maksājumu uzlikšanai. Noilguma termiņu pārtrauc no dienas, kurā rīcība ir paziņota vismaz vienam uzņēmumam vai vienai uzņēmumu apvienībai, kas piedalījās pārkāpumā. Rīcība, kas pārtrauc termiņa skaitīšanu, jo īpaši iekļauj:
a)
rakstiskus informācijas pieprasījumus, ko izdarījusi Komisija vai dalībvalsts konkurences iestāde;
b)
rakstiskus pārbaužu veikšanas pilnvarojumus, ko savām amatpersonām izsniegusi Komisija vai dalībvalsts konkurences iestāde;
c)
tiesas procesu uzsākšanu, ko veic Komisija vai dalībvalsts konkurences iestāde;
d)
Komisijas vai dalībvalsts konkurences iestādes iebildumu paziņošanu.
4.   Noilguma termiņa pārtraukšana attiecas uz visiem uzņēmumiem vai uzņēmumu apvienībām, kas piedalījās pārkāpumā.
5.   Pēc katra pārtraukuma noilgums sākas no jauna. Tomēr vēlākais, kad iestājas noilgums, ir diena, kurā beidzas termiņš, kas ir divreiz ilgāks par noilguma termiņu, ja Komisija nav uzlikusi soda naudu vai periodisko soda maksājumu. Šo termiņu pagarina par laiku, uz kuru noilguma termiņš ir pārtraukts atbilstoši 6. punktam.
6.   Noilguma termiņu soda naudu vai periodisko soda maksājumu uzlikšanai pārtrauc uz laiku, kamēr Komisijas lēmumu izskata Eiropas Kopienu Tiesas procesā.”
11
Minētās regulas 32. panta c) punktā bija paredzēts, ka tā neattiecas uz “gaisa pārvadājumiem starp Kopienas lidostām un trešām valstīm”.
12
No 2004. gada 1. maija šī tiesību norma ir atcelta ar Regulas Nr. 411/2004 3. pantu.
Tiesvedības priekšvēsture un strīdīgais lēmums
13
Tiesvedības priekšvēsturi un strīdīgo lēmumu, kas izklāstīti pārsūdzētā sprieduma 1.–59. punktā, šīs tiesvedības vajadzībām var rezumēt šādi.
14
Singapore Airlines un tās meitasuzņēmums Singapore Airlines
Cargo ir aviosabiedrības, kas darbojas kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumu tirgū.
15
Strīdīgajā lēmumā aplūkoto faktu norises laikā tās ietilpa tirdzniecības aliansē ar nosaukumu WOW (turpmāk tekstā – “WOW alianse”), kurā ietilpa arī Deutsche Lufthansa AG, SAS Cargo Group A/S un Japan Airlines International Co. Ltd.
16
Kravu pārvadājumu nozarē aviosabiedrības nodrošina preču pārvadājumus pa gaisa ceļiem (turpmāk tekstā – “pārvadātāji”). Parasti pārvadātāji sniedz kravu pārvadājumu pakalpojumus ekspeditoriem, kuri organizē šo kravu sūtīšanu nosūtītāju vārdā. Savukārt šie ekspeditori maksā pārvadātājiem cenu, ko veido, pirmkārt, tarifi, kas aprēķināti par kilogramu, un, otrkārt, dažādas piemaksas.
Administratīvais process
17
2005. gada 7. decembrī Komisija atbilstoši tās paziņojumam par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos [aizliegtu vienošanos lietās] (OV 2002, C 45, 3. lpp.) saņēma Deutsche Lufthansa AG un tās divu meitasuzņēmumu Lufthansa Cargo AG un Swiss International Air Lines AG iesniegtu pieteikumu par atbrīvojumu no naudas soda. Šajā pieteikumā bija ziņots par pretkonkurences saziņu starp vairākiem pārvadātājiem attiecībā uz kravu gaisa pārvadājumu tirgū sniegto pakalpojumu cenu veidojošiem elementiem, proti, par tā saukto “degvielas” un “drošības” piemaksu ieviešanu, kā arī par šo pārvadātāju atteikumu maksāt ekspeditoriem komisijas maksu par šīm piemaksām (turpmāk tekstā – “atteikums maksāt komisijas maksu”).
18
2006. gada 14. un 15. februārī Komisija vairāku pārvadātāju telpās veica nepieteiktas pārbaudes.
19
Pēc šīm pārbaudēm vairāki pārvadātāji, tostarp Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo u.c., iesniedza pieteikumu par atbrīvojumu no naudas soda saskaņā ar šā sprieduma 17. punktā minēto Paziņojumu par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos [aizliegtu vienošanos lietās].
20
2007. gada 19. decembrī Komisija nosūtīja paziņojumu par iebildumiem 27 pārvadātājiem, tostarp Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo, kas pēc tam iesniedza rakstveida apsvērumus. Uzklausīšana notika no 2008. gada 30. jūnija līdz 4. jūlijam.
Sākotnējais lēmums
21
2010. gada 9. novembrī Komisija pieņēma Lēmumu C(2010) 7694, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [LESD] 101. pantu, EEZ līguma 53. pantu un Nolīguma starp Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par gaisa transportu 8. pantu (Lieta COMP/39258 – Kravu gaisa pārvadājumi) (turpmāk tekstā – “sākotnējais lēmums”). Šā lēmuma adresāts bija 21 pārvadātājs, tostarp Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo, saistībā ar kurām tomēr netika konstatēts nekāds pārkāpums attiecībā uz gaisa transportu starp lidostām Eiropas Savienībā un gaisa transportu maršrutos starp lidostām Savienībā un Šveices lidostām (turpmāk tekstā – “maršruti starp Savienību un Šveici”).
22
Minētā lēmuma pamatojumā bija norādīts, ka apsūdzētie pārvadātāji ir saskaņojuši savu rīcību kravu pārvadājumu pakalpojumu cenu noteikšanas jomā, vienojoties par degvielas piemaksu, drošības piemaksu un atteikumu maksāt komisijas maksu, un tādējādi piedalījušies vienotā un turpinātā LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un EK un Šveices gaisa transporta nolīguma 8. panta pārkāpumā, kas aptver Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) un Šveices teritoriju.
2015. gada 16. decembra spriedumi
23
Ar 2015. gada 16. decembra spriedumu Singapore Airlines un Singapore AirlinesCargo Pte//Komisija (T‑43/11, EU:T:2015:989) Vispārējā tiesa atcēla sākotnējo lēmumu, ciktāl tas attiecās uz Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo. Ar divpadsmit citiem tās pašas dienas spriedumiem Vispārējā tiesa arī pilnībā vai daļēji atcēla šo lēmumu, ciktāl tas attiecās uz divpadsmit citiem pārvadātājiem vai pārvadātāju grupām.
24
Vispārējā tiesa uzskatīja, ka minētajā lēmumā trūkst pamatojuma.
Strīdīgais lēmums
25
2016. gada 20. maijā Komisija sākotnējā lēmumā minētajiem pārvadātājiem, kuri par šo lēmumu bija cēluši prasību Vispārējā tiesā, nosūtīja vēstuli, informējot par savu nodomu no jauna pieņemt lēmumu, ar kuru tiktu konstatēta to dalība vienotā un turpinātā LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un EK un Šveices gaisa transporta nolīguma 8. panta pārkāpumā visos sākotnējā lēmumā minētajos maršrutos. Tiem tika dots viens mēnesis apsvērumu iesniegšanai. Visi šie pārvadātāji ir izmantojuši šo iespēju.
26
2017. gada 17. martā Komisija pieņēma strīdīgo lēmumu, kas adresēts 19 pārvadātājiem, tostarp Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo.
27
Strīdīgajā lēmumā norādīts, ka apsūdzētie pārvadātāji saskaņoja savu rīcību attiecībā uz cenu noteikšanu par kravu pārvadājumu pakalpojumiem visā pasaulē, izmantojot degvielas piemaksu, drošības piemaksu un atteikumu maksāt komisijas maksu (turpmāk tekstā – “strīdīgā aizliegtā vienošanās”), tādējādi izdarot vienotu un turpinātu LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un EK un Šveices gaisa transporta nolīguma 8. panta pārkāpumu.
28
Šā lēmuma 4. iedaļā “Faktu apraksts” Komisija tostarp norādīja, ka izmeklēšanā tika atklāta pasaules mēroga aizliegta vienošanās, kuras pamatā bija ilgstošā laikposmā uzturētas divpusējas un daudzpusējas saziņas tīkls starp konkurentiem attiecībā uz rīcību, ko tie bija nolēmuši, paredzējuši vai plānojuši īstenot saistībā ar dažādiem iepriekšējā punktā minētajiem kravu pārvadājumu pakalpojumu cenas elementiem. Tā uzsvēra, ka šā saziņas tīkla kopējais mērķis bija saskaņot konkurentu rīcību attiecībā uz cenu noteikšanu vai mazināt nenoteiktību attiecībā uz to cenu politiku. Turpinājumā Komisija aprakstīja saziņu par attiecīgi degvielas piemaksu, drošības piemaksu un atteikumu maksāt komisijas maksu un izvērtēja faktiskos pierādījumus, kas attiecas, pirmkārt, uz strīdīgo aizliegto vienošanos kopumā un, otrkārt, uz katru minētā lēmuma adresātu.
29
Strīdīgā lēmuma 5. iedaļā “Atbilstošo konkurences tiesību normu piemērošana” Komisija piemēroja LESD 101. pantu lietas faktiem, vienlaikus precizējot, ka atsauces uz šo pantu jālasa arī kā atsauces uz EEZ līguma 53. pantu un EK un Šveices gaisa transporta nolīguma 8. pantu, ņemot vērā, ka šīs tiesību normas ir piemērojamas mutatis mutandis, ja vien nav noteikts citādi.
30
Komisija šajā ziņā attiecībā uz tās kompetenci izvērtēja savas temporālās un teritoriālās kompetences robežas, lai konstatētu konkurences tiesību normu pārkāpumu konkrētajā gadījumā un uzliktu par to sodu.
31
Pirmkārt, strīdīgā lēmuma 822.–832. apsvērumā, kas veido tā 5.2. apakšiedaļu “Komisijas kompetence”, Komisija būtībā norādīja, ka LESD 101. pantu nepiemēros nolīgumiem un darbībām pirms 2004. gada 1. maija saistībā ar maršrutiem starp lidostām Eiropas Savienībā un lidostām ārpus EEZ (turpmāk tekstā – “maršruti starp Savienību un trešām valstīm”), EEZ līguma 53. pantu nepiemēros nolīgumiem un darbībām pirms 2005. gada 19. maija saistībā ar maršrutiem starp Savienību un trešām valstīm un maršrutiem starp lidostām valstīs, kuras ir EEZ līguma līgumslēdzējas puses un nav Savienības dalībvalstis, un lidostām trešās valstīs (turpmāk tekstā – “maršruti starp EEZ, izņemot Savienību, un trešām valstīm” vai, ja tiek ietverti maršruti starp Savienību un trešām valstīm, “maršruti starp EEZ un trešām valstīm”) un visbeidzot – EK un Šveices gaisa transporta nolīguma 8. pantu nepiemēros nolīgumiem un darbībām pirms 2002. gada 1. jūnija saistībā ar maršrutiem starp Savienībā esošajām lidostām un Šveices lidostām (turpmāk tekstā – “maršruti starp Savienību un Šveici”). Minētā lēmuma 832. apsvērumā tā precizēja, ka ar šo lēmumu tā “nekādi netiecas atklāt jelkādu [EK un Šveices gaisa transporta nolīguma] 8. panta pārkāpumu saistībā ar kravu pārvadājumu pakalpojumiem [starp] Šveici [un] trešām valstīm”.
32
Otrkārt, strīdīgā lēmuma 1036.–1046. apsvērumā, kas veido tā 5.3.8. apakšiedaļu “[LESD] 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērojamība ienākošajiem maršrutiem”, Komisija izklāstīja iemeslus, kuru dēļ tā noraidījusi vairāku apsūdzēto pārvadātāju argumentus, ka – no starptautisko publisko tiesību normu skatpunkta – Komisija esot pārsniegusi savas teritoriālās kompetences robežas, konstatēdama šo abu tiesību normu pārkāpumu maršrutos no trešām valstīm uz EEZ (turpmāk tekstā – “ienākošie maršruti” un, ja runa ir par kravu pārvadājumu pakalpojumiem šajos maršrutos, “ienākošo kravu pārvadājumu pakalpojumi”) un uzlikdama par to sodu.
33
It īpaši minētā lēmuma 1045. apsvērumā Komisija norādīja, ka pretkonkurences darbībām attiecībā uz ienākošo kravu pārvadājumu pakalpojumiem varēja “būt nepastarpinātas, būtiskas un paredzamas sekas Savienības un EEZ teritorijā, ņemot vērā, ka uz EEZ veikto gaisa pārvadājumu izmaksu palielināšanās un tātad augstākas importēto preču cenas pēc būtības var ietekmēt patērētājus EEZ teritorijā”. Tā piebilda, ka aplūkojamajā lietā šīm darbībām šāda ietekme varēja būt arī uz kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumiem, ko sniedz citi pārvadātāji EEZ teritorijā starp mezglpunktiem (“hubs”), kurus EEZ izmanto trešo valstu pārvadātāji, un šo sūtījumu galamērķa lidostām EEZ teritorijā, ko neapkalpo trešās valsts pārvadātājs.
34
Turklāt šā lēmuma 1046. apsvērumā Komisija norādīja, ka strīdīgā aizliegtā vienošanās tika “īstenota pasaules mērogā”, ka vienošanās attiecībā uz ienākošajiem maršrutiem bija LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta vienota un turpināta pārkāpuma daļa un ka piemaksu vienveidīga piemērošana visā pasaulē bija šīs aizliegtās vienošanās pamatelements.
35
Strīdīgā lēmuma 5.3. apakšiedaļa, kas attiecas uz LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un EK un Šveices gaisa transporta nolīguma 8. panta piemērošanu konkrētajā lietā, ietver 833.–1052. apsvērumu. Pirmkārt, minētā lēmuma 846. apsvērumā Komisija uzskatīja, ka apsūdzētie pārvadātāji bija saskaņojuši savu rīcību un ietekmējuši cenu noteikšanu un ka “tas galu galā izpau[dās] kā cenu noteikšana saistībā ar” degvielas piemaksu, drošības piemaksu un komisijas maksas maksāšanu ekspeditoriem par piemaksām. Minētā lēmuma 861. apsvērumā tā secināja, ka “kravu pārvadājumu pakalpojumu cenu noteikšanas saskaņošanas vispārējā sistēma”, kuras esība tika atklāta tās veiktajā izmeklēšanā, liecina par “saliktu pārkāpumu, kas sastāv no dažādām darbībām, kuras var kvalificēt vai nu kā nolīgumu, vai arī kā saskaņotu darbību, un šajā saistībā konkurenti varēja ar konkurenci saistītos riskus apzināti aizstāt ar savstarpēju praktisku sadarbību”.
36
Otrkārt, strīdīgā lēmuma 869. apsvērumā Komisija norādīja, ka “aplūkojamā rīcība ir [LESD] 101. panta vienots un turpināts pārkāpums”, 870.–902. apsvērumā precizējot, ka attiecīgajām darbībām bija vienots pretkonkurences mērķis traucēt konkurencei kravu pārvadājumu nozarē EEZ teritorijā, ka tās attiecās uz kravu pārvadājumu pakalpojumu sniegšanu un to cenu noteikšanu, kā arī uz vieniem un tiem pašiem uzņēmumiem, ka tām bija vienots un turpināts raksturs un ka tās attiecās uz trim sastāvdaļām, proti, degvielas piemaksu, drošības piemaksu un atteikumu maksāt komisijas maksu.
37
Treškārt, minētā lēmuma 903. apsvērumā Komisija secināja, ka konkrētās pretkonkurences rīcības mērķis bija ierobežot konkurenci vismaz Savienības, EEZ un Šveices teritorijā. Strīdīgā lēmuma 917. apsvērumā tā būtībā piebilda, ka tāpēc nav jāņem vērā šīs rīcības konkrētās sekas.
38
Ceturtkārt, minētā lēmuma 922.–971. apsvērumā Komisija pārbaudīja, vai saziņu WOW aliansē (turpmāk tekstā – “WOW saziņa”) šī alianse varēja uzskatīt par likumīgu un attaisnotu. Pēc tam, kad strīdīgā lēmuma 924. apsvērumā tā norādīja, ka tā nevarēja ļaut aliansi likumīgi izmantot kā segumu plašākai pretkonkurences sadarbībai nekā tā, kas tika izveidota, piemērojot alianses nolīgumu, tā šā lēmuma 947. apsvērumā uzskatīja, ka neviena no iniciatīvām, kas esot īstenotas WOW alianses ietvaros, neattaisno vispārēju cenu saskaņošanu šajā aliansē un it īpaši piemaksu vispārēju saskaņošanu. Minētā lēmuma 971. apsvērumā Komisija no tā secināja, ka piemaksu saskaņošana starp šīs alianses dalībniekiem notika ārpus minētās alianses likumīgā ietvara un to nevarēja attaisnot.
39
Piektkārt, strīdīgā lēmuma 972.–1021. apsvērumā Komisija izvērtēja tiesisko regulējumu septiņās trešās valstīs, par kurām vairāki apsūdzētie pārvadātāji apgalvoja, ka šis regulējums tiem licis vienoties par piemaksām, tādējādi liedzot piemērot atbilstošās konkurences tiesību normas. Komisija uzskatīja, ka šie pārvadātāji nav pierādījuši, ka tie ir rīkojušies šo trešo valstu radītā spiediena dēļ.
40
Sestkārt, šā lēmuma 1024.–1035. apsvērumā Komisija uzskatīja, ka vienotais un turpinātais pārkāpums varēja būtiski ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, starp EEZ līguma līgumslēdzējām pusēm un starp EK un Šveices gaisa transporta nolīguma līgumslēdzējām pusēm.
41
Strīdīgā lēmuma 7. iedaļa “Pārkāpuma ilgums” ietver šā lēmuma 1146.–1169. apsvērumu. Kā izriet no minētā lēmuma 1146. apsvēruma, Komisija uzskatīja, ka strīdīgā aizliegtā vienošanās sākusies 1999. gada 7. decembrī un ilgusi līdz 2006. gada 14. februārim. 1146. apsvērumā tā precizēja, ka ar šo aizliegto vienošanos tika pārkāpts:
–
LESD 101. pants – no 1999. gada 7. decembra līdz 2006. gada 14. februārim attiecībā uz gaisa transportu starp lidostām Savienības teritorijā;
–
LESD 101. pants – no 2004. gada 1. maija līdz 2006. gada 14. februārim attiecībā uz gaisa transportu maršrutos starp Savienību un trešām valstīm;
–
EEZ līguma 53. pants – no 1999. gada 7. decembra līdz 2006. gada 14. februārim attiecībā uz gaisa transportu starp lidostām EEZ teritorijā (turpmāk tekstā – “EEZ iekšējie maršruti”);
–
EEZ līguma 53. pants – no 2005. gada 19. maija līdz 2006. gada 14. februārim attiecībā uz gaisa transportu maršrutos starp EEZ, izņemot Savienību, un trešām valstīm;
–
EK un Šveices gaisa transporta nolīguma 8. pants – no 2002. gada 1. jūnija līdz 2006. gada 14. februārim attiecībā uz gaisa transportu maršrutos starp Savienību un Šveici.
42
Šā lēmuma 1169. apsvērumā Komisija norādīja, ka attiecībā uz Singapore Airlines pārkāpums ildzis no 2000. gada 4. janvāra līdz 2006. gada 14. februārim.
43
Strīdīgā lēmuma 8. iedaļā Komisija, atsaucoties uz Pamatnostādnēm naudas soda aprēķināšanai, izvērtēja veicamos korektīvos pasākumus un uzliekamos naudas sodus, piemērojot Regulas Nr. 1/2003 (EK) 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu (OV 2006, C 210, 2. lpp.).
44
Strīdīgā lēmuma rezolutīvās daļas 1., 3. un 4. pantā noteikts:
“1. pants
Saskaņojot rīcību attiecībā uz cenu noteikšanu par kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanu visā pasaulē saistībā ar degvielas piemaksu, [drošības piemaksu] un komisijas maksas maksāšanu par piemaksām, turpmāk minētie uzņēmumi ir izdarījuši šādu [LESD] 101. panta, [EEZ līguma] 53. panta un [EK un Šveices gaisa transporta nolīguma] 8. panta vienotu un turpinātu pārkāpumu attiecībā uz šādiem maršrutiem šādos laikposmos.
1)
Šādi uzņēmumi ir pārkāpuši LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu attiecībā uz [EEZ iekšējiem maršrutiem] šādos laikposmos:
[..]
r)
Singapore Airlines
Cargo [..] no 2001. gada 1. jūlija līdz 2006. gada 14. februārim;
s)
Singapore Airlines [..] no 2000. gada 4. janvāra līdz 2006. gada 14. februārim.
2)
Šādi uzņēmumi ir pārkāpuši [LESD] 101. pantu attiecībā uz [maršrutiem starp Savienību un trešām valstīm] šādos laikposmos:
[..]
q)
Singapore Airlines
Cargo [..] no 2004. gada 1. maija līdz 2006. gada 14. februārim;
r)
Singapore Airlines [..] no 2004. gada 1. maija līdz 2006. gada 14. februārim.
3)
Šādi uzņēmumi ir pārkāpuši EEZ līguma 53. pantu attiecībā uz [maršrutiem starp EEZ, izņemot Savienību, un trešām valstīm] šādos laikposmos:
[..]
q)
Singapore Airlines
Cargo [..] no 2005. gada 19. maija līdz 2006. gada 14. februārim;
r)
Singapore Airlines [..] no 2005. gada 19. maija līdz 2006. gada 14. februārim.
4)
Šādi uzņēmumi ir pārkāpuši [EK un Šveices nolīguma par gaisa transportu] 8. pantu attiecībā uz [maršrutiem starp Savienību un Šveici] šādos laikposmos:
[..]
r)
Singapore Airlines
Cargo [..] no 2002. gada 1. jūnija līdz 2006. gada 14. februārim;
s)
Singapore Airlines [..] no 2002. gada 1. jūnija līdz 2006. gada 14. februārim;
[..].
3. pants
Par šā lēmuma 1. pantā minēto vienoto un turpināto pārkāpumu uzliek šādus naudas sodus [..]:
[..]
s)
Singapore Airlines
Cargo [..] un Singapore Airlines [..]: 74800000 [EUR][.]
[..]
4. pants
Uzņēmumi, kas minēti 1. pantā, nekavējoties izbeidz minētajā pantā norādīto vienoto un turpināto pārkāpumu, ja tie jau nav to izdarījuši.
Tāpat tiem ir jāatturas no jebkādas darbības vai rīcības, kurai būtu tāds pats vai līdzīgs mērķis vai sekas.”
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
45
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2017. gada 1. jūnijā, Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo cēla prasību atcelt strīdīgo lēmumu, ciktāl tas uz tām attiecas, un – pakārtoti – samazināt tām uzliktā naudas soda apmēru.
46
Prasības pamatojumam Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo izvirzīja piecus atcelšanas pamatus un vienu pamatu par naudas soda apmēra samazināšanu.
47
Pirmais pamats attiecās uz tiesību kļūdām un faktu kļūdām saistībā ar vienota un turpināta pārkāpuma esības konstatējumu, it īpaši tāpēc, ka Komisija strīdīgajā lēmumā bija secinājusi, ka pastāv pārkāpums, kas aptver ienākošos maršrutus. Turklāt ar otro pamatu, kas attiecās uz tiesību kļūdām un faktu kļūdām saistībā ar pārkāpuma daļām, kuras attiecas uz atteikuma maksāt komisijas maksas par piemaksām konstatēšanu, Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo it īpaši pārmeta Komisijai, ka tā strīdīgajā lēmumā nav pierādījusi, ka saziņa par atteikumu maksāt komisijas maksas ir konkurences ierobežojums mērķa dēļ. Bez tam ar trešo pamatu tās apgalvoja, ka Komisija ir pieļāvusi tiesību kļūdas un faktu kļūdas vērtējumā, analizējot rīcību WOW aliansē.
48
Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa noraidīja visus atcelšanas pamatus, kā arī prasījumus par naudas soda apmēra samazināšanu. Līdz ar to tā prasību noraidīja.
Lietas dalībnieku prasījumi apelācijas tiesvedībā
49
Apelācijas sūdzībā Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo lūdz Tiesu:
–
pilnībā vai daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–
atcelt apstrīdēto lēmumu pilnībā vai – pakārtoti –, ciktāl:
–
šā lēmuma 1. panta 2. punkta q) un r) un 1. panta 3. punkta q) un r) apakšpunkti ir balstīti uz to, ka Komisijas kompetencē ietilpst LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošana ienākošo kravu aviopārvadājumu pakalpojumiem un līdz ar to samazināt naudas sodu līdz 64600000 EUR vai apmēram, kādu Tiesa uzskata par atbilstošu;
–
šajā lēmumā ir atzīts, ka WOW aliansē īstenotā rīcība ir vienota un turpināta pārkāpuma daļa, un līdz ar to – samazināt naudas sodu vēl par 15 %, pamatojoties uz Vispārējās tiesas analīzi par ierobežoto dalību pārkāpumā, vai kāda cita iemesla dēļ, ko Tiesa atzīst par atbilstošu; un/vai
–
strīdīgajā lēmumā ir konstatēts, ka rīcība saistībā ar komisiju papildmaksām ir vienota un turpināta pārkāpuma daļa, un līdz ar to – samazināt naudas sodu vēl par 15 % atbilstoši ierobežotas dalības pārkāpumā pieejai, kas izmantota gan strīdīgajā lēmumā, gan pārsūdzētajā spriedumā, vai par jebkādu citu summu, ko Tiesa atzīst par atbilstošu;
–
atcelt strīdīgā lēmuma 1. panta 1. punkta r) un s) apakšpunktu, kā arī 1. panta 4. punkta r) un s) apakšpunktu un vēl samazināt naudas sodu par 15 %, piemērojot to pašu metodoloģiju, ko Vispārējā tiesa izmantoja, lai samazinātu attiecīgos naudas sodus, kuri uzlikti lietās, kurās pasludināti 2022. gada 30. marta spriedumi Japan Airlines/Komisija (T‑340/17, EU:T:2022:181) un Cathay Pacific Airways/Komisija (T‑343/17, EU:T:2022:184);
–
piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās izdevumus Tiesā un atlikušās divas trešdaļas izdevumu saistībā ar tiesvedību Vispārējā tiesā.
50
Komisija galvenokārt lūdz Tiesu noraidīt apelācijas sūdzību un piespriest Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un – pakārtoti –, ja apelācijas sūdzība tiktu apmierināta, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai un atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.
Par apelācijas sūdzību
51
Apelācijas sūdzības pamatojumam Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo izvirza četrus atcelšanas pamatus. Pirmais pamats attiecas uz tiesību kļūdām, izvērtējot Komisijas kompetenci piemērot LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu ienākošo kravu pārvadājumu pakalpojumiem. Otrais pamats attiecas uz tiesību kļūdām, izvērtējot rīcību saistībā ar WOW aliansi. Trešais pamats attiecas uz tiesību kļūdām, kas izriet no saziņas par komisijas maksu par piemaksām kvalificēšanas par konkurences ierobežojumu “mērķa dēļ”. Ar ceturto pamatu Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo pārmet Vispārējai tiesai, ka tā pēc savas ierosmes nav norādījusi noilgumu Komisijas pilnvarām sodīt par pārkāpumu EEZ iekšējos maršrutos un maršrutos starp Savienību un Šveici.
Par pirmo pamatu, kas attiecas uz Komisijas kompetenci ienākošajiem maršrutiem piemērot LESD 101. pantu
52
Pirmajam apelācijas sūdzības pamatam ir septiņas daļas. Pirmajā daļā Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini interpretējusi to pamatu par Komisijas kompetenci attiecībā uz ienākošajiem maršrutiem un līdz ar to ir sagrozījusi to pieteikumu par lietas ierosināšanu. Otrajā daļā tās pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, kritēriju, kas balstīts uz pretkonkurences darbību raksturīgajām sekām Savienībā (turpmāk tekstā – “raksturīgo seku kritērijs”), uzskatot par autonomu un pietiekamu, lai izvērtētu Komisijas kompetenci attiecībā uz ienākošajiem maršrutiem. Trešajā daļā tās pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir veikusi kļūdainu strīdīgās rīcības pretkonkurences seku analīzi. Ceturtajā daļā tās apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatot, ka Komisijai nebija pienākuma noteikt konkrēto tirgu, lai izvērtētu savu kompetenci saskaņā ar LESD 101. panta 1. punktu. Piektajā daļā, kas būs jāizskata kā pēdējā, tās apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatējot, ka Komisija varēja noteikt savu kompetenci attiecībā uz ienākošo kravu pārvadājumu pakalpojumiem, pamatojoties uz vienotā un turpinātā pārkāpuma sekām kopumā. Sestajā daļā tās apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, secinot, ka pastāv nepastarpinātas, būtiskas un paredzamas raksturīgās sekas. Visbeidzot, septītā daļa attiecas uz to, ka Vispārējā tiesa esot aizstājusi Komisijas vērtējumu ar savējo.
Par pirmo daļu, kas attiecas uz to, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini interpretējusi pamatu par Komisijas kompetenci attiecībā uz ienākošajiem maršrutiem un ir sagrozījusi pieteikumu par lietas ierosināšanu
– Lietas dalībnieku argumenti
53
Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir kļūdaini interpretējusi pamatu, ko tās minētajā tiesā bija izvirzījušas attiecībā uz Komisijas kompetenci, ko Vispārējā tiesa izvērtējusi, ņemot vērā nevis LESD 101. panta 1. punktu, bet gan starptautiskās publiskās tiesības, un tādējādi ir sagrozījusi to argumentus, ka Komisijai nebija kompetences attiecībā uz rīcību ārpus EEZ.
54
Lai gan apelācijas sūdzības iesniedzējas prasības atcelt strīdīgo lēmumu pamatojumam apgalvoja, ka Komisijai ir kompetence tikai tad, ja prece tiek pārdota Savienības vai EEZ teritorijā, un ka līdz ar to tai nevarēja būt kompetence attiecībā uz nolīgumiem vai saskaņotām darbībām, kuras apstrīdētajā lēmumā aprakstītas kā tādas, kas ietver konkurences ierobežojumus tirgos, kuros tiek pārdoti kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumi no lidostām ārpus Savienības vai EEZ, Vispārējā tiesa neesot izvērtējusi Komisijas kompetenci saskaņā ar LESD 101. panta 1. punktu, bet esot koncentrējusies uz šīs iestādes kompetenci, ņemot vērā starptautiskās publiskās tiesības. Taču pēdējo minēto tiesību ievērošana esot nepieciešams, bet ne pietiekams nosacījums, lai Komisijai būtu kompetence attiecībā uz rīcību, kas īstenota ārpus Savienības vai EEZ.
55
Komisija apgalvo, ka šī daļa nav pamatota.
– Tiesas vērtējums
56
Būtībā Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav izvērtējusi to argumentus, kuri formulēti prasības pieteikuma par lietas ierosināšanu Vispārējā tiesā pirmā pamata otrajā daļā un attiecas uz Komisijas kompetences neesību ienākošajos maršrutos, un Komisija savu kompetenci esot izvērtējusi tikai no starptautisko publisko tiesību viedokļa, nepārbaudīdama, vai tai bija kompetence, ņemot vērā LESD 101. panta 1. punktu.
57
Jānorāda, ka prasības pieteikuma 30. punktā Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo apgalvoja, ka kravu gaisa pārvadājumu tirgu pamatiezīmes ir tādas, ka šo pakalpojumu faktiskā pārdošana “vienmēr notiek izcelsmes lidostā”, ka šie tirgi ir “vienvirziena” un pakalpojumi uz Savienības lidostām ir “preču tirgi, kas atšķiras no to kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumu tirgus, kuri tiek sniegti uz trešām valstīm, jo kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumu pircēji nepērk lidojumus turp un atpakaļ savām kravām”. Turklāt, prasības pieteikuma 33. punktā apgalvojot, ka Komisijas teritoriālās kompetences kritērijs, kas balstīts uz pretkonkurences darbību īstenošanas vietu (turpmāk tekstā – “īstenošanas kritērijs”), kalpo tam, lai noteiktu, vai nolīguma vai saskaņotas darbības mērķis vai sekas ir konkurences ierobežošana iekšējā tirgū, tās minētā prasības pieteikuma 34. punktā piebilda, ka, “lai gan ir taisnība, ka raksturīgo seku kritērijs ir alternatīvs pamats, lai noteiktu kompetenci saskaņā ar LESD 101. pantu, Komisija tomēr nav sniegusi nepieciešamos faktiskos pierādījumus, lai pamatotu savu kompetenci uz šī pamata”. Līdz ar to jau no paša prasības pieteikuma formulējuma izriet, ka Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo procesuālajos rakstos ir apgalvojušas, ka raksturīgo seku kritērijs var ļaut pamatot Komisijas kompetenci konstatēt LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpumu un sodīt par to. Tomēr tās uzskatīja, ka šo principu nebija iespējams piemērot ienākošajiem maršrutiem, jo nebija pietiekamu norāžu, kas ļautu pierādīt attiecīgās rīcības raksturīgo seku esību.
58
Tāpēc, pārsūdzētā sprieduma 95. punktā konstatējot, ka Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo būtībā apgalvo, ka, tā kā Komisija nav sniegusi nepieciešamos pierādījumus par faktiem, lai pamatotu savu kompetenci, pamatojoties uz raksturīgo seku kritēriju, no šī kritērija nevar izrietēt kompetence konstatēt LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpumu ienākošajos maršrutos un sodīt par to, un, lai izvērtētu Komisijas kompetenci attiecībā uz ienākošajiem maršrutiem, pārbaudīdama, vai tā ir juridiski pietiekami pierādījusi, ka raksturīgo seku kritērijs ir izpildīts, Vispārējā tiesa nekādi nav sagrozījusi minētā sprieduma iepriekšējā punktā atgādinātos Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo argumentus, uz kuriem tā atbildējusi pārsūdzētajā spriedumā.
59
Tātad pirmā pamata pirmā daļa ir jānoraida kā nepamatota.
Par otro daļu, kas attiecas uz Vispārējās tiesas pieļauto tiesību kļūdu, raksturīgo seku kritēriju uzskatot par autonomu un pietiekamu kritēriju, lai izvērtētu Komisijas kompetenci attiecībā uz ienākošajiem maršrutiem
– Lietas dalībnieku argumenti
60
Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo pārmet Vispārējai tiesai, ka tā raksturīgo seku kritēriju ir noteikusi par autonomu un pietiekamu kritēriju, lai izvērtētu Komisijas kompetenci saskaņā ar LESD 101. panta 1. punktu, lai gan šī pieeja neatspoguļo robežas, kas šī panta formulējumā ir noteiktas šai kompetencei sodīt par rīcībām tirgos ārpus Savienības.
61
Tādējādi Komisija esot atteikusies lemt par strīdīgās rīcības pretkonkurences sekām, skaidri paziņojot, ka tā nav veikusi nekādu šo seku vērtējumu un atzinusi savu kompetenci izvērtēt rīcību, kas saistīta ar cenu noteikšanu tirgos ārpus EEZ, jo šāda rīcība atbilst īstenošanas kritērijam vai raksturīgo seku kritērijam. Pēdējais minētais kritērijs, uz kuru Vispārējā tiesa esot ekskluzīvi pamatojusies, neaizstājot vērtējumu par šīs rīcības ietekmi uz konkurenci iekšējā tirgū, kas atšķiroties no iespējamās cenu paaugstināšanas šajā tirgū, kura var netieši izrietēt no konkurences ierobežojuma ārpus minētā tirgus.
62
Turklāt, lai gan pretkonkurences seku pierādīšanai esot nepieciešams, lai Komisija noteiktu konkrēto tirgu, detalizēti pārbaudītu atbilstošo ekonomisko un juridisko kontekstu un identificētu hipotētisko scenāriju, Vispārējās tiesas veiktā raksturīgo seku kritērija interpretācija atbrīvojot Komisiju no jebkādas analīzes šajos jautājumos.
63
Komisija lūdz noraidīt otro daļu.
– Tiesas vērtējums
64
Pirmām kārtām, jānorāda, gluži kā to apgalvo Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 114. punktā ir minējusi, ka tādas rīcības gadījumā, kuru Komisija, kā tas ir šajā lietā, uzskata par tik kaitīgu konkurencei iekšējā tirgū vai EEZ teritorijā, ka to var kvalificēt par konkurences ierobežojumu “mērķa dēļ” LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta izpratnē, raksturīgo seku kritērija piemērošanai nevar būt nepieciešams pierādīt konkrētas sekas, kas vajadzīgas rīcības kvalificēšanai par konkurences ierobežojumu “seku dēļ” šo tiesību normu izpratnē.
65
Līdzīgi minētā sprieduma 118. punktā Vispārējā tiesa ir norādījusi, ka raksturīgo seku kritērija interpretācija, proti, ka tas prasītu pierādījumu par strīdīgās rīcības konkrētām sekām pat tad, ja runa ir par konkurences ierobežojumu “mērķa dēļ”, nozīmētu, ka Komisijas kompetence konstatēt LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpumu un sodīt par to tiktu pakļauta nosacījumam, kuram nav pamata minēto normu formulējumā.
66
Minētā sprieduma 119. punktā Vispārējā tiesa no tā secināja, ka Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo, pirmkārt, nebija pamata pārmest Komisijai, ka tā esot pieļāvusi kļūdu, uzskatīdama, ka raksturīgo seku kritērijs ir izpildīts, lai gan strīdīgā lēmuma 917., 1190. un 1277. apsvērumā Komisija bija norādījusi, ka tai nav pienākuma izvērtēt strīdīgās rīcības pretkonkurences sekas, ņemot vērā tās pretkonkurences mērķi, un, otrkārt, no šiem apsvērumiem nevarēja arī secināt, ka Komisija, lai piemērotu šo kritēriju, nav veikusi nekādu analīzi par minētās rīcības radītajām sekām iekšējā tirgū vai EEZ teritorijā.
67
Tomēr, kā jau norāda 119. punktā otrām kārtām izklāstītais pamatojums, no šiem Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo apstrīdētajiem punktiem nevar secināt, ka, lai konstatētu, ka raksturīgo seku kritērijs šajā lietā ir izpildīts, Vispārējā tiesa uzskatīja, ka pietiek ar to, ka strīdīgo aizliegto vienošanos var kvalificēt par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ.
68
Proti, no pārsūdzētā sprieduma 114.–127. punkta kopumā izriet, ka minētajos apstrīdētajos punktos Vispārējā tiesa ir vienīgi noraidījusi argumentāciju, ko tai bija iesniegušas Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo un kas īsumā izklāstīta minētā sprieduma 95. punkta beigās. Tādējādi šajos punktos Vispārējā tiesa izklāstīja iemeslus, kuru dēļ par kļūdainu atzīstams Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo apgalvojums – tas, ka strīdīgā lēmuma pamatojumā, kas 917. apsvēruma gadījumā attiecas uz aplūkojamā konkurences ierobežojuma kvalifikāciju un 1190. un 1277. apsvēruma gadījumā – uz naudas soda aprēķināšanu, Komisija norādīja, ka nav jāpierāda reālas pretkonkurences sekas, ņemot vērā, ka pierādīts pārmesto rīcību pretkonkurences mērķis nozīmēja, ka Komisija šī pretkonkurences mērķa dēļ nav izvērtējusi, vai šī rīcība ir radījusi raksturīgās sekas, kas nepieciešamas, lai noteiktu tās kompetenci ienākošo kravu pārvadājumu pakalpojumiem piemērot LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu.
69
Pirmkārt, būtībā atbildot, ka raksturīgo seku kritērijs, kas tiek izmantots, lai pamatotu Komisijas eksteritoriālo kompetenci, atšķiras no jautājuma par to, vai strīdīgā aizliegtā vienošanās var tikt kvalificēta kā konkurences ierobežojums LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta izpratnē, Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu. Kā ģenerāladvokāts norādījis arī secinājumu 42. punktā, raksturīgo seku kritērijs, kas var būt pamats atbilstoši starptautiskajām publiskajām tiesībām Komisijas kompetencei eksteritoriāli piemērot Savienības un EEZ konkurences tiesību normas, nesakrīt ar materiāltiesisku kritēriju par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ vai seku dēļ Savienības vai EEZ iekšējā tirgū, kuram ir pakļauta Komisijas kompetence konstatēt šo konkurences tiesību normu pārkāpumu un sodīt par to saskaņā ar Savienības tiesībām.
70
Otrkārt, Vispārējās tiesas analīze, kuras mērķis bija noteikt, vai Komisija pareizi uzskatījusi, ka raksturīgo seku kritērijs šajā lietā ir izpildīts, izklāstīta pārsūdzētā sprieduma 107.–162. punktā attiecībā uz saskaņošanu saistībā ar ienākošo kravu pārvadājumu pakalpojumiem, aplūkojot to atsevišķi, un 163.–177. punktā attiecībā uz vienoto un turpināto pārkāpumu kopumā.
71
Šajos apstākļos Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo kļūdaini izprot pārsūdzēto spriedumu, apgalvodama, ka Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka, lai, pamatojoties uz raksturīgo seku kritēriju, noteiktu Komisijas kompetenci piemērot LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu rīcībai, kas īstenota ārpus EEZ teritorijas, ir iespējams neveikt šādu seku pierādīšanu, ja šī rīcība var tikt kvalificēta par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ. Tādēļ šā sprieduma 61. punktā izklāstītā argumentācija jānoraida kā nepamatota.
72
Otrām kārtām, attiecībā uz šā sprieduma 62. punktā izklāstīto argumentāciju, kas balstīta uz pierādīšanas noteikumiem, kuri ir saistīti ar konkurences ierobežojuma seku dēļ pierādīšanu, lai piemērotu konkurences ierobežojuma Savienības vai EEZ iekšējā tirgū būtisko kritēriju LESD 101. panta 1. punkta un EEZ līguma 53. panta izpratnē, jānorāda, ka, ciktāl Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir uzskatījusi, ka Komisijai nebija pienākuma noteikt konkrēto tirgu, šī argumentācija būtībā ir identiska tai, kas izvirzīta pirmā pamata trešajā daļā, un tādēļ tiks izskatīta turpmāk. Ciktāl ar minēto argumentāciju Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo apgalvo, ka raksturīgo seku kritērija interpretācija, ko Vispārējā tiesa ir izmantojusi pārsūdzētajā spriedumā, atbrīvo Komisiju no jebkādas padziļinātas pārbaudes par attiecīgās rīcības konkrētajām sekām, jānorāda, ka šā sprieduma 69. punktā izklāstīto iemeslu dēļ raksturīgo seku pierādīšana, lai noteiktu Komisijas eksteritoriālo kompetenci, ņemot vērā starptautiskās publiskās tiesības, neatbilst tādiem pašiem pierādīšanas noteikumiem kā tie, kas ir piemērojami, lai pierādītu, ka rīcība atbilst LESD 101. pantā un EEZ līguma 53. pantā izklāstītajiem kritērijiem, lai to varētu kvalificēt kā konkurences ierobežojumu “mērķa dēļ” vai “seku dēļ” ES vai EEZ iekšējā tirgū.
73
Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo atsaucas uz prasībām, kas attiecas nevis uz raksturīgo seku pierādīšanu, bet tikai uz nolīguma pretkonkurences seku analīzi, lai noteiktu, vai ir izpildīts konkurences ierobežojuma mērķa vai seku dēļ būtiskais kritērijs.
74
No tā izriet, ka šī argumentācija nav pamatota.
75
Tātad pirmā pamata otrā daļa noraidāma kā nepamatota.
Par trešo daļu, kas attiecas uz kļūdainu strīdīgās rīcības pretkonkurences seku analīzi
– Lietas dalībnieku argumenti
76
Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo apgalvo, ka Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 114. punktā apgalvojusi, ka pretkonkurences seku analīze nav nepieciešama, minētā sprieduma 126. punktā tomēr ir veikusi šādu analīzi un ka tā ir kļūdaina šādu iemeslu dēļ.
77
Pirmkārt, uzskatot, ka strīdīgā rīcība varēja ietekmēt iekšējo tirgu, jo ekspeditori varēja novirzīt cenu paaugstinājumus uz saviem klientiem, proti, uz nosūtītājiem, kuri varēja būt reģistrēti šajā tirgū, Vispārējā tiesa esot aizstājusi apstrīdētā lēmuma pamatojumu ar jaunu juridisko pamatu, saskaņā ar kuru Komisija tā 917. apsvērumā ir skaidri norādījusi, ka lieta ir balstīta uz attiecīgās rīcības pretkonkurences mērķi un ka tādēļ tā nav veikusi nekādu pretkonkurences seku vērtējumu.
78
Otrkārt, Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo vēlreiz apgalvo, ka seku analīze raksturīgo seku kritērija gaismā nevar aizstāt analīzi, kas balstīta uz faktiem, kuri nepieciešami, lai konstatētu pretkonkurences sekas saskaņā ar LESD 101. panta 1. punktu.
79
Treškārt, tās apgalvo, ka, ieviešot jaunu vērtējumu par pretkonkurences sekām iekšējā tirgū, nedodot tām iespēju iesniegt apsvērumus, tiek pārkāptas to tiesības uz aizstāvību.
80
Ceturtkārt, konkurenci starp ekspeditoriem ierobežojošās sekas, ko Vispārējā tiesa ir identificējusi pārsūdzētā sprieduma 126. punktā, pēc būtības esot maz ticamas, jo, ja visi kravu pārvadātāji tiktu vienādi skarti vienā un tajā pašā cenu paaugstinājumā, konkurence starp tiem netiktu ierobežota. Tā kā Komisija vai Vispārējā tiesa nav izpētījušas, kā faktiski darbojas ekspeditoru tirgi, pārsūdzētā sprieduma pamatojums attiecībā uz šīm sekām esot balstīts uz nepietiekamu faktu pārbaudi un tajā esot pieļauta kļūda juridiskajā kvalifikācijā.
81
Komisija atbild, ka pirmā pamata trešā daļa nav pamatota.
– Tiesas vērtējums
82
Ir taisnība, ka no judikatūras izriet, ka LESD 263. pantā paredzētās tiesiskuma kontroles tvērums attiecas uz visiem elementiem Komisijas lēmumos par LESD 101. un 102. panta piemērošanas procedūru, attiecībā uz kuriem Vispārējā tiesa nodrošina gan tiesību, gan faktu ziņā padziļinātu kontroli – prasītāja izvirzīto pamatu gaismā un ņemot vērā visus prasītāja izvirzītos elementus kopā. Tomēr šajā kontrolē Savienības tiesas nekādā gadījumā nevar aizstāt aplūkojamā tiesību akta autora pamatojumu ar savējo (spriedums, 2024. gada 4. jūlijs, Westfälische Drahtindustrie un Pampus Industriebeteiligungen/Komisija, C‑70/23 P, EU:C:2024:580, 38. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
83
Tātad Vispārējā tiesa robu tajā apstrīdētā akta pamatojumā nedrīkst aizpildīt ar savu pamatojumu tādējādi, ka tās pārbaude neattiecas ne uz vienu šajā aktā rodamo vērtējumu (spriedums, 2013. gada 18. jūlijs, UEFA/Komisija, C‑201/11 P, EU:C:2013:519, 65. punkts un tajā minētā judikatūra).
84
Tomēr, ja Vispārējā tiesa tikai atbild uz apstrīdētajā aktā izvirzīto argumentāciju un tādējādi izskaidro šī akta pamatojumu, nevar uzskatīt, ka tā ar savu pamatojumu aizstāj šī akta autora pamatojumu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 12. jūnijs, Deltafina/Komisija, C‑578/11 P, EU:C:2014:1742, 56. punkts, un 2023. gada 23. novembris, Ryanair/Komisija, C‑209/21 P, EU:C:2023:905, 49. punkts).
85
Šajā gadījumā no Vispārējās tiesas konstatējumiem pārsūdzētā sprieduma 46. un 104. punktā izriet, ka pirmais iemesls, uz kuru Komisija ir balstījusies strīdīgā lēmuma 1045. apsvērumā, lai uzskatītu, ka raksturīgo seku kritērijs šajā lietā ir izpildīts, izriet no tā, ka “uz EEZ veikto gaisa pārvadājumu izmaksu palielināšanās un tātad augstākas importēto preču cenas pēc būtības var ietekmēt patērētājus EEZ teritorijā” – uz to Vispārējā tiesa ir atsaukusies kā uz “attiecīgajām sekām” (turpmāk tekstā – “ietekme uz importēto preču cenām”).
86
Attiecībā uz pārsūdzētajā spriedumā norādītajiem elementiem, lai pierādītu ienākošo kravu pārvadājumu pakalpojumu saskaņošanas seku nozīmīgumu, it īpaši no minētā sprieduma 124. punkta izriet, ka Vispārējā tiesa ir balstījusies uz strīdīgā lēmuma 14., 17. un 70. apsvērumu, kā arī uz lietas dalībnieku atbildēm uz procesa organizatoriskajiem pasākumiem, kurus tā bija veikusi, lai tostarp precizētu ekspeditoru lomu attiecībā uz šiem pakalpojumiem. Tādējādi Vispārējā tiesa šajā punktā norādīja, ka pārvadātāji pārdeva tikai vai gandrīz tikai savus kravu pārvadājumu pakalpojumus ekspeditoriem un ka attiecībā uz minētajiem pakalpojumiem pārdošana notika attiecīgo maršrutu sākumpunktā ārpus EEZ, kur bija reģistrēti minētie ekspeditori.
87
Turklāt pārsūdzētā sprieduma 131.–134. punktā, kā arī 137. un 140. punktā Vispārējā tiesa no jauna atsaucās uz strīdīgā lēmuma 14., 17. un 70. apsvērumu un arī atsaucās uz pamatojumu, kas ietverts šā lēmuma 846., 874., 879., 899., 909., 1031., 1199. un 1208. apsvērumā, kuros Komisija aprakstīja attiecīgās rīcības raksturu, ko tā kvalificēja kā horizontālu cenu noteikšanu saistībā ar degvielas piemaksu, drošības piemaksu un atteikumu maksāt komisijas maksas.
88
Tātad, pamatojoties uz strīdīgā lēmuma apsvērumu kopumu, kas veltīti attiecīgās rīcības raksturam, kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanas un cenu noteikšanas iezīmēm, ekspeditoru lomai, kā arī piemaksu palielināšanas ietekmei uz kravu pārvadājumu pakalpojumu izmaksām un līdz ar to uz importēto preču izmaksām, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 178. punktā nosprieda, ka Komisija ir pietiekami pierādījusi, ka bija paredzams, ka attiecīgā rīcība radīs būtiskas un nepastarpinātas sekas EEZ.
89
Pirmkārt, pārsūdzētā sprieduma 126. punktā norādot, ka tad, “ja ekspeditori strīdīgās aizliegtās vienošanās rezultātā radušās iespējamās papildu izmaksas pārnes uz savu pakalpojumu kopumu cenām, viņi iesaistās konkurencē, piesaistot to nosūtītāju klientus, kurus var ietekmēt vienotais un turpinātais pārkāpums, ciktāl tas attiecas uz ienākošajiem maršrutiem, un līdz ar to aplūkojamās sekas var izpausties iekšējā tirgū un EEZ teritorijā”, Vispārējā tiesa nav balstījusies uz strīdīgās aizliegtās vienošanās faktisko analīzi, kas nebija ietverta strīdīgajā lēmumā. Apstāklis, ka elementus, kurus Vispārējā tiesa ir ņēmusi vērā šajā punktā, Komisija nav skaidri norādījusi šā lēmuma pamatojumā, kas veltīts tās teritoriālās kompetences noteikšanai, nevar atspēkot šo konstatējumu, ņemot vērā šā sprieduma 83. punktā atgādināto judikatūru. Proti, tajā ir vienīgi prasīts, lai Vispārējās tiesas pārbaude būtu saistīta ar vērtējumu, kas ietverts tiesību aktā, kurš ir pakļauts tās kontrolei. Turklāt, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 104. un 120. punkta, strīdīgā lēmuma 1045. apsvēruma pirmajā teikumā, lai arī kodolīgi, ir ietverts vērtējums par attiecīgās rīcības ietekmi uz kravu pārvadājumu pakalpojumu kopējo cenu, kas varētu izrietēt no strīdīgās aizliegtās vienošanās, ņemot vērā ekspeditoru iesaistīšanos. No tā izriet, ka pārsūdzētā sprieduma 126. punktā Vispārējās tiesas veiktā analīze ir saistīta ar strīdīgajā lēmumā ietverto vērtējumu, apstiprinot Komisijas šajā lēmumā izdarītos konstatējumus. Turklāt šīs analīzes mērķis ir atbildēt uz argumentāciju, ko sniegušas Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo, kuras, kā Vispārējā tiesa norādījusi minētā sprieduma 121. un 122. punktā, apgalvoja, ka attiecīgajām sekām nav nozīmes, jo tās drīzāk ir ekonomiski zaudējumi, nevis konkurences ierobežojums, un ka tās izpaužas tikai trešajās valstīs, kurās ir reģistrēti kravu pārvadātāji.
90
Otrkārt, šā sprieduma 69. un 72. punktā izklāstīto iemeslu dēļ nav pamatota Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo argumentācija, saskaņā ar kuru Vispārējā tiesa raksturīgo seku analīzi esot aizstājusi ar analīzi, kas nepieciešama, lai konstatētu pretkonkurences sekas saskaņā ar LESD 101. panta 1. punktu un EEZ līguma 53. pantu.
91
Treškārt, attiecībā uz iebildumu par apgalvoto tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, jo Vispārējā tiesa esot ieviesusi jaunu vērtējumu par strīdīgās aizliegtās vienošanās pretkonkurences sekām iekšējā tirgū, nedodot Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo iespēju iesniegt savus apsvērumus, pietiek ar atgādinājumu, kā norādīts šā sprieduma 88. punktā, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā ir balstījusies uz elementiem, apstākļiem un kritērijiem, kas jau bija ietverti atbilstošajos strīdīgā lēmuma apsvērumos. No tā izriet, ka Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo nevar pamatoti atsaukties uz tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, jo pretēji tam, ko tās apgalvo, pārsūdzētā sprieduma pamatojums neaizstāj strīdīgajā lēmumā ietverto pamatojumu.
92
Ceturtkārt, ciktāl Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo vēlreiz apšauba pārsūdzētā sprieduma 126. punktā ietverto Vispārējās tiesas konstatējumu, saskaņā ar kuru vienotais un turpinātais pārkāpums, ciktāl tas attiecas uz ienākošajiem maršrutiem, var ietekmēt konkurenci starp ekspeditoriem, jāatgādina, ka saskaņā ar LESD 256. panta 1. punkta otro daļu un Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmo daļu apelācijas sūdzība attiecas tikai uz tiesību jautājumiem.
93
Tātad vienīgi Vispārējās tiesas kompetencē ir konstatēt un izvērtēt nozīmīgus faktus un pierādījumus. Proti, ja šie pierādījumi ir atbilstoši iegūti un ir ievēroti vispārējie tiesību principi, kā arī piemērojamie procesuālie noteikumi par pierādīšanas pienākumu un pierādījumu iegūšanu, tikai Vispārējā tiesa var noteikt vērtību, kāda piešķirama tai iesniegtajiem pierādījumiem. Tādējādi šo faktu un pierādījumu izvērtēšana, izņemot to sagrozīšanas gadījumus, nav tiesību jautājums, kas pats par sevi būtu pakļauts Tiesas kontrolei apelācijas tiesvedībā (spriedumi, 1998. gada 28. maijs, Deere/Komisija, C‑7/95 P, EU:C:1998:256, 22. punkts, un 2021. gada 18. marts, Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 50. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
94
Taču Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo, aizbildinādamās ar apgalvojumu par acīmredzamu kļūdu vērtējumā, pārbaudot faktus, un tiesību kļūdu šo faktu juridiskajā kvalifikācijā, īstenībā tiecas apšaubīt faktu un pierādījumu vērtējumu, ko Vispārējā tiesa veikusi pārsūdzētā sprieduma 124.–127. punktā, bet neapgalvo to sagrozīšanu. Tāpēc šā sprieduma 80. punktā izklāstītā argumentācija ir nepieņemama.
95
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, pirmā pamata trešā daļa ir jānoraida kā daļēji nepieņemama un daļēji nepamatota.
Par ceturto daļu, kas attiecas uz to, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, atbrīvojot Komisiju no pienākuma noteikt konkrētā tirgus robežas, lai izvērtētu savu kompetenci
– Lietas dalībnieku argumenti
96
Ar pirmā pamata ceturto daļu Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir atzinusi, ka Komisijai, lai izvērtētu savu kompetenci saskaņā ar LESD 101. panta 1. punktu, nebija jānosaka konkrētais tirgus. Tādējādi, pārsūdzētā sprieduma 329. punktā atzīstot tirgus noteikšanas nozīmi, lai izvērtētu Komisijas kompetenci, Vispārējā tiesa esot uzskatījusi, ka šāda norobežošana šajā lietā nav nepieciešama, jo Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo – kļūdaini – neesot tajā apgalvojušas, ka šāda norobežošana ir nepieciešama, lai gan pieteikumā par lietas ierosināšanu tās bija skaidri kritizējušas to, ka strīdīgajā lēmumā nav pienācīgi definēts konkrētais tirgus.
97
Komisija apstrīd Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo argumentāciju, it īpaši apgalvojot, ka pārsūdzētā sprieduma 329. punkts nekādi neattiecas uz Komisijas kompetenci attiecībā uz ienākošo kravu pārvadājumu pakalpojumiem.
– Tiesas vērtējums
98
Vispirms jākonstatē, kā apgalvo Komisija, ka šis iebildums, kas attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 329. punktu, ir vērsts pret šā sprieduma motīviem, kuri attiecas nevis uz Komisijas kompetenci piemērot LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu ienākošo kravu pārvadājumu pakalpojumiem, bet gan uz vienota un turpināta pārkāpuma raksturojumu. Tāpēc iebildums jānoraida kā neefektīvs, jo tas nekādā ziņā nevar padarīt par spēkā neesošu pamatojumu, ko Vispārējā tiesa ir izmantojusi pārsūdzētajā spriedumā, lai izvērtētu Komisijas kompetenci saskaņā ar LESD 101. pantu.
99
Šajā ziņā Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo argumentācija, saskaņā ar kuru Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 329. punktā esot kļūdaini uzskatījusi, ka tās nav apgalvojušas, ka būtu nepieciešams noteikt konkrēto tirgu, pat pieņemot, ka minētā argumentācija būtu pamatota, nekādi neietekmē pārsūdzētā sprieduma tiesiskumu.
100
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 170. panta 1. punkta otro teikumu apelācijas sūdzībā nedrīkst grozīt Vispārējā tiesā izskatītā strīda priekšmetu. Tiesas kompetence apelācijas sūdzības izskatīšanā attiecas vienīgi uz tā juridiskā risinājuma izvērtēšanu, kas tika sniegts saistībā ar pamatiem un argumentiem, kurus ir izskatījuši pirmie tiesneši. Tātad lietas dalībnieks nevar Tiesā pirmo reizi izvirzīt pamatu, kuru tas nav izvirzījis Vispārējā tiesā, jo tādējādi tam tiktu ļauts Tiesā, kuras kompetence apelācijas tiesvedībā ir ierobežota, vērsties ar plašāku strīdu nekā Vispārējā tiesā izskatītais (spriedumi, 2010. gada 14. oktobris, Deutsche Telekom/Komisija, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, 34. punkts, un 2024. gada 27. jūnijs, Biogaran/Komisija, C‑207/19 P, EU:C:2024:553, 52. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
101
Tātad pirmā pamata ceturtā daļa ir jānoraida.
Par sesto daļu, kas attiecas uz to, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatējot nepastarpinātu, būtisku un paredzamu raksturīgo seku esību
– Lietas dalībnieku argumenti
102
Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, atzīdama, ka, ņemot vērā raksturīgo seku kritēriju, pastāv nepastarpinātas, būtiskas un paredzamas sekas. Lai gan apstrīdētajā lēmumā šajā ziņā neesot nekādas analīzes, Vispārējā tiesa esot mēģinājusi novērst šo pamatojuma nenorādīšanu, sniedzot pati savu pamatojumu iemesliem, kuru dēļ raksturīgo seku kritērijs esot izpildīts, bet tās analīze esot kļūdaina.
103
Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka saskaņā ar judikatūru ir paredzams, ka rīcībai būs nepastarpinātas vai tiešas sekas EEZ teritorijā tikai tad, ja tai ir tvērums, kas aptver EEZ, ietekmē konkurentus EEZ vai attiecas uz pasaules mēroga tirgu. Šajā lietā, tā kā cenu saskaņošanai, iesaistot konkurentus un klientus, kas ir reģistrēti ārpus EEZ, tai nevar būt tiešas un paredzamas sekas EEZ. Turklāt Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 120. un nākamajos punktos pati esot atzinusi, ka apstrīdētās rīcības iespējamās sekas EEZ var būt tikai netiešas.
104
Vispārējās tiesas norādītais attaisnojuma mēģinājums saistībā ar cēloņsakarības esību, kas izriet no tā, ka bija paredzams, ka ekspeditori cenu paaugstinājumus pārnesīs uz nosūtītājiem, esot balstīts uz koncepciju, kas, būdama izstrādāta atbildības tiesību jomā, neesot piemērota, lai noteiktu Komisijas teritoriālās kompetences robežas konkurences jomā. Katrā ziņā pārsūdzētajā spriedumā izdarītajam secinājumam, saskaņā ar kuru šajā lietā pastāvot cēloņsakarība, neesot norādīts pamatojums, jo pārsūdzētā sprieduma 158. punktā ietvertais konstatējums, saskaņā ar kuru ekspeditoru iesaistīšanās izriet no “normālas tirgus darbības”, nav pamatots ne ar kādiem pierādījumiem.
105
Turklāt Vispārējā tiesa esot apvērsusi pienākumu pierādīt seku paredzamo raksturu, it īpaši pārsūdzētā sprieduma 134. punktā konstatēdama, ka Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo nav pierādījusi, ka savienoto trauku efekts ir tik iespējams, ka attiecīgās sekas uz importēto preču cenām kļūtu neparedzamas, un minētā sprieduma 138. punktā konstatēdama, ka tās nav iesniegušas nevienu pierādījumu, ka šīs lietas apstākļi nebija piemēroti tam, lai papildu izmaksas, kas izriet no vienotā un turpinātā pārkāpuma ienākošajos maršrutos, pārnestu tālāk – uz nosūtītājiem.
106
Pārsūdzētā sprieduma pamatojums par ietekmes būtiskumu arī esot kritizējams, jo Tiesa šā sprieduma 151. un 152. punktā vienīgi esot paskaidrojusi, ka pārkāpuma laikposmā piemaksas veidoja nozīmīgu daļu no kopējās kravu pārvadājumu pakalpojumu cenas, proti, šī daļa tikusi novērtēta 14,5 % apmērā, kaut arī ir skaidrs, ka ekspeditori nebija reģistrēti EEZ un ka attiecībā uz EEZ reģistrētiem nosūtītājiem pārsūdzētajā spriedumā nav analizēts, vai kravas pārvadājumu pakalpojumi veidoja nozīmīgu daļu no šo nosūtītāju izmaksām.
107
Visbeidzot – ne strīdīgajā lēmumā, ne pārsūdzētajā spriedumā neesot ņemti vērā ekonomiskie pierādījumi, ko Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo iesniedza administratīvā procesa laikā.
108
Komisija uzskata, ka šī daļa nav pamatota.
– Tiesas vērtējums
109
Pirmām kārtām, jāatgādina, ka raksturīgo seku kritērija – tāpat kā pretkonkurences darbību īstenošanas kritērija – mērķis ir aptvert rīcību, kura, protams, nav īstenota Savienības vai – attiecīgā gadījumā – EEZ teritorijā, bet kuras pretkonkurences sekas var būt jūtamas Savienības vai EEZ tirgū. Tādējādi raksturīgo seku kritērijs ļauj pamatot Savienības vai EEZ konkurences tiesību piemērošanu no starptautisko publisko tiesību viedokļa, ja ir paredzams, ka attiecīgā rīcība radīs nepastarpinātas un būtiskas sekas Savienībā vai EEZ. Šajā ziņā, lai tiktu izpildīts nosacījums, kas attiecas uz paredzamības prasību, pietiek, ja tiek ņemta vērā rīcības varbūtējā ietekme uz konkurenci. Turklāt pietiek ar to, ka attiecīgajai rīcībai “var” būt nepastarpinātas sekas Savienībā vai EEZ, lai tiktu izpildīta prasība par nepastarpinātu raksturu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 6. septembris, Intel/Komisija, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, 45., 49., 51. un 52. punkts).
110
Tādējādi, kā apgalvo Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo, lai pierādītu, ka raksturīgo seku kritērijs ir izpildīts, Komisijai jāpierāda, ka attiecīgajām darbībām ir paredzamas, nepastarpinātas un būtiskas sekas Savienībā vai, kā šajā lietā, EEZ teritorijā – to Vispārējā tiesa turklāt ir atgādinājusi pārsūdzētā sprieduma 108. un 128. punktā. Tomēr pretēji tam, ko Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo apgalvo ar argumentāciju, kas izklāstīta šajā pirmā pamata daļā, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 121.–127. punktā nav noraidījusi šo kritēriju, uzskatot, ka pietiek tikai ar netiešām sekām, lai raksturotu raksturīgo seku esību šā sprieduma iepriekšējā punktā atgādinātās judikatūras izpratnē.
111
Kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 103., 104., 107. un 120.–128. punkta kopumā, 120. punkts ir viens no tiem, kas attiecas uz Vispārējās tiesas vērtējumu par pirmā pamatojuma, uz kuru Komisija ir balstījusies strīdīgā lēmuma 1045. apsvērumā, atbilstību, lai uzskatītu, ka raksturīgo seku kritērijs šajā lietā ir izpildīts. Kā atgādināts šā sprieduma 85. punktā, šis pamatojums bija saistīts ar ietekmi uz importēto preču cenām, attiecībā uz kurām Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo apgalvoja, ka minētās cenas nav vienas no strīdīgās rīcības radītajām sekām, ko Komisija pamatoti ņēma vērā, piemērojot raksturīgo seku kritēriju.
112
Tā kā pārsūdzētā sprieduma 120.–127. punkts tātad neattiecas uz to, vai ietekmei uz importēto preču cenām ir nepieciešamais paredzamais, būtiskais un nepastarpinātais raksturs, nevar uzskatīt, ka šajos punktos Vispārējā tiesa būtu uzskatījusi, ka netiešas sekas ir pietiekamas, lai konstatētu raksturīgo seku esību EEZ. Tādējādi kļūdainas pārsūdzētā sprieduma interpretācijas dēļ šīs daļas pamatojumam izvirzītās argumentācijas pirmā daļa jānoraida kā nepamatota.
113
Otrām kārtām, tā kā Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo apstrīd minētajos pārsūdzētā sprieduma punktos izklāstītās ietekmes uz importēto preču cenām patiesumu, jāatgādina, ka saskaņā ar šā sprieduma 92. punktu un 93. atgādināto judikatūru apelācijas sūdzība attiecas tikai uz tiesību jautājumiem.
114
Šajā lietā Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo būtībā apgalvo, ka cenu saskaņošana ietvēra konkurentus un klientus ārpus iekšējā tirgus vai EEZ, un tas esot šķērslis iespējai šajā lietā konstatēt tādu seku esību, uz kurām Komisija varēja balstīties, lai piemērotu raksturīgo seku kritēriju.
115
Šādi rīkojoties, Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo apstrīd Vispārējās tiesas konstatējumus pārsūdzētā sprieduma 124.–127. punktā. Šajos punktos Vispārējā tiesa ir vienīgi izklāstījusi un izvērtējusi faktus, kas izriet no strīdīgā lēmuma 14., 17. un 70. apsvēruma, kā arī no lietas dalībnieku atbildēm uz Vispārējās tiesas īstenotajiem procesa organizatoriskajiem pasākumiem, tikai lai pārbaudītu, vai ir pierādīta ietekme uz importēto preču cenām, ko Komisija ir izmantojusi kā iemeslu raksturīgo seku kritērija piemērošanai, neveicot nekādu to juridisko kvalifikāciju. Proti, kā Vispārējā tiesa tostarp ir norādījusi pārsūdzētā sprieduma 128. punktā, tā tikai pēc tam pārbaudīja, vai šīs sekas var ietilpt jēdzienā “raksturīgas sekas” šā sprieduma 109. punktā atgādinātās judikatūras izpratnē.
116
Tātad jākonstatē, ka ar šo argumentāciju Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo aicina Tiesu no jauna izvērtēt faktus, kurus Vispārējā tiesa jau ir izvērtējusi pārsūdzētā sprieduma 124.–127. punktā, un ka tas neietilpst Tiesas kompetencē apelācijas tiesvedībā saskaņā ar šā sprieduma 100. punktā atgādināto judikatūru, jo nav norādīts uz šo faktu sagrozīšanu. Tāpēc šī argumentācija jānoraida kā nepieņemama.
117
Trešām kārtām, ciktāl Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo apgalvo, ka ne strīdīgajā lēmumā, ne pārsūdzētajā spriedumā nav ņemti vērā ekonomiskie pierādījumi, ko tās pašas un citi gaisa pārvadātāji ir snieguši administratīvajā procesā, jānorāda, ka šī argumentācija, ciktāl tā ir vērsta nevis pret pārsūdzēto spriedumu, bet gan pret strīdīgo lēmumu, ir jānoraida kā nepieņemama (skat. spriedumu, 2023. gada 29. jūnijs, TUIfly/Komisija, C‑763/21 P, EU:C:2023:528, 53. punkts un tajā minētā judikatūra). Ciktāl minētā argumentācija ir vērsta pret pārsūdzēto spriedumu, pietiek ar atgādinājumu, ka Vispārējai tiesai ir jāizvērtē tai iesniegtie pierādījumi un ka šajā gadījumā no pārsūdzētā sprieduma 138. punkta izriet, ka Vispārējā tiesa ir veikusi šo vērtējumu, norādot, ka Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo nesniedza nevienu pierādījumu, ka šīs lietas apstākļi nebija piemēroti, lai piemaksas, kas izriet no vienotā un turpinātā pārkāpuma ienākošajos maršrutos, pārnestu tālāk – uz nosūtītājiem.
118
Ceturtām kārtām, ciktāl ar minēto argumentāciju, kas izklāstīta šā sprieduma 102.–107. punktā, Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo vēlas apšaubīt šo seku paredzamo un būtisko raksturu šā sprieduma 109. punktā atgādinātās judikatūras izpratnē, jānorāda, ka jautājumu, vai ietekmei uz importēto preču cenām tostarp piemīt šajā judikatūrā prasītais paredzamais un būtiskais raksturs, Vispārējā tiesa ir izvērtējusi attiecīgi pārsūdzētā sprieduma 129.–144. un 145.–155. punktā.
119
Pirmām kārtām, saistībā ar ietekmes uz EEZ importēto preču paredzamo raksturu pārsūdzētā sprieduma 131.–133. punktā Vispārējā tiesa ir konstatējusi, ka aizliegtā vienošanās attiecībā uz degvielas piemaksu, drošības piemaksu un atteikumu maksāt komisijas maksu, kā izriet no strīdīgā lēmuma 846., 909., 1199. un 1208. apsvēruma, ir uzskatāma par koluzīvu rīcību saistībā ar cenu horizontālu noteikšanu, par kuru saskaņā ar Tiesas judikatūru ir atzīts, ka tā izraisa cenu pieaugumu un resursi tālab tiek sadalīti nepareizi, kaitējot it īpaši patērētājiem, tāpēc apsūdzētie pārvadātāji varēja paredzēt, ka degvielas piemaksas un drošības piemaksas horizontāla noteikšana izraisītu to līmeņa paaugstināšanos. Tā piebilda – gluži kā tas izriet no strīdīgā lēmuma 874., 879. un 899. apsvēruma –, ka atteikums maksāt komisijas maksas varēja pastiprināt šādu pieaugumu, jo tas izpaudās kā saskaņots atteikums piešķirt ekspeditoriem atlaides piemaksām un tādējādi bija vērsts uz to, lai apsūdzētajiem pārvadātājiem ļautu “saglabāt kontrolē” nenoteiktību cenu noteikšanas jomā, ko konkurence attiecībā uz komisijas maksu maksāšanu būtu varējusi radīt, un līdz ar to izslēgt piemaksas no konkurences procesa.
120
Pārsūdzētā sprieduma 134. punktā Vispārējā tiesa turklāt piebilda, ka kravu pārvadājumu pakalpojumu cenu, kā izriet no minētā lēmuma 17. apsvēruma, veido tarifi un piemaksas, tostarp degvielas piemaksa un drošības piemaksa, un ka tad, ja vien netiktu uzskatīts, ka degvielas piemaksas un drošības piemaksas palielinājums pietiekami ticama “savienoto trauku efekta” dēļ tiks kompensēts ar atbilstošu tarifu un citu piemaksu samazinājumu, šāds palielinājums principā var izraisīt ienākošo kravu pārvadājumu pakalpojumu kopējās cenas pieaugumu.
121
Pārsūdzētā sprieduma 136.–139. punktā tā arī pārbaudīja, vai apsūdzētie pārvadātāji varēja paredzēt, ka ekspeditori šo pieaugumu pārnesīs uz saviem klientiem, proti, nosūtītājiem, paaugstinot kravu pārvadājumu pakalpojumu cenu. Tā uzskatīja, ka šāds pieaugums ir “saprātīgi paredzams”, jo kravu pārvadājumu pakalpojumu cena ekspeditoriem, kā tas būtībā izriet no minētā lēmuma 14. un 70. apsvēruma, ir mainīgās izmaksas, kuru pieaugums principā palielina robežizmaksas, saistībā ar kurām ekspeditori nosaka savas cenas. Minētā sprieduma 140.–141. punktā tā arī konstatēja, kā izriet no šī paša lēmuma 70. un 1031. apsvēruma, ka to preču izmaksās, kuru integrētos pārvadājumus ekspeditori parasti organizē nosūtītāju vārdā, ir iekļautas kravu pārvadājumu pakalpojumu un it īpaši kravu pārvadājumu pakalpojumu cenas, līdz ar to “apsūdzētajiem pārvadātājiem bija arī paredzams, ka vienotais un turpinātais pārkāpums, ciktāl tas attiecas uz ienākošajiem maršrutiem, izraisītu EEZ importēto preču cenas pieaugumu”.
122
Tādējādi, ņemot vērā šī pārkāpuma iespējamo ietekmi uz konkurenci, Vispārējā tiesa saskaņā ar šā sprieduma 109. punktā atgādināto judikatūru uzskatīja, ka Komisija ir pierādījusi, ka ietekmei uz importēto preču cenām ir nepieciešamais paredzamais raksturs.
123
Būtībā, kā arī ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 73. punktā, visi zaudējumi, par kuriem aizliegtas vienošanās dalībniekiem ir saprātīgi jāzina, ka tie radīsies vispārzināmos apstākļos, atšķirībā no zaudējumiem, kas radušies pilnīgi neparastas notikumu attīstības rezultātā, ir uzskatāmi par paredzamiem šīs judikatūras izpratnē. Kā jau norādīts šā sprieduma 119. punktā un kā Vispārējā tiesa ir atgādinājusi arī pārsūdzētā sprieduma 131. punktā, šajā ziņā pamatojoties uz 2014. gada 11. septembra sprieduma CB/Komisija (C‑67/13 P, EU:C:2014:2204) 51. punktu, ir atzīts, ka koluzīvas rīcības, piemēram, horizontāla cenu noteikšana aizliegto vienošanos darbībā, tostarp izraisa cenu pieaugumu, kālab tiek nepareizi sadalīti resursi, kaitējot it īpaši patērētājiem.
124
Līdz ar to Vispārējā tiesa ir pamatojusi savu vērtējumu par ietekmes uz EEZ importēto preču cenām paredzamo raksturu.
125
Turklāt pretēji tam, ko apgalvo Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo, saskaņā ar šā sprieduma 109. punktā atgādināto judikatūru Vispārējai tiesai nebija nedz konkrēti jāpārbauda, vai un kādā mērā ekspeditori šo cenu pieaugumu faktiski ir pārnesuši uz nosūtītājiem, nedz arī tas, vai un kādā mērā nosūtītāji faktiski ir pārnesuši šo pārvadājumu izmaksu pieaugumu uz gala patērētājiem.
126
Visbeidzot – Vispārējā tiesa nav apvērsusi pierādīšanas pienākumu.
127
Šajā ziņā saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Komisijai jāsniedz pierādījumi, ar kuriem juridiski pietiekami var pierādīt konkurences tiesību pārkāpumu veidojošo faktu esību. Savukārt uzņēmumam, kas izvirza pamatu aizstāvībai pret šāda pārkāpuma konstatējumu, jāsniedz pierādījumi, ka šis aizstāvības pamats būtu jāapmierina. Tomēr, pat ja pierādīšanas pienākums saskaņā ar šiem principiem ir vai nu Komisijai, vai arī attiecīgajam uzņēmumam, viena lietas dalībnieka norādītie faktiskie apstākļi var likt otram lietas dalībniekam sniegt skaidrojumu vai pamatojumu un gadījumā, ja tas netiek izdarīts, var secināt, ka noteikumi par pierādīšanas pienākumu ir izpildīti (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 21. decembris, Royal Antwerp Football Club, C‑680/21, EU:C:2023:1010, 120. punkts un tajā minētā judikatūra).
128
Šī judikatūra, kas balstīta uz vispārējiem pierādījumu iegūšanas noteikumiem, ir attiecināma uz situāciju, kurā Komisijai jākonstatē sava teritoriālā kompetence attiecībā uz rīcību, kuras izcelsme ir ārpus Savienības vai EEZ teritorijas.
129
Aplūkojamajā lietā, kā jau izklāstīts šā sprieduma 120. punktā, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 134. punktā konstatēja – izņemot, ja uzskata, ka degvielas piemaksas un drošības piemaksas pieaugumu pietiekami ticama savienoto trauku efekta dēļ kompensētu atbilstoša tarifu un citu piemaksu samazināšanās, šāds pieaugums principā varēja izraisīt ienākošo kravu pārvadājumu pakalpojumu kopējās cenas pieaugumu. Tā, protams, piebilda, ka Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo nav izdevies pierādīt, ka “savienoto trauku efekts” bija tik ticams, lai padarītu attiecīgo ietekmi neparedzamu. Tomēr, kā izriet no šā sprieduma 119. punkta, pirms šā konstatējuma pārsūdzētā sprieduma 131.–133. punktā, kā arī 134. punkta pirmajā teikumā tika veikta analīze, kuras noslēgumā Vispārējā tiesa secināja, ka apsūdzētie pārvadātāji varēja paredzēt, ka degvielas piemaksas un drošības piemaksas horizontāla noteikšana, kā arī atteikums maksāt komisijas maksu izraisītu ienākošo kravu pārvadājumu pakalpojumu kopējās cenas pieaugumu.
130
Tādējādi tikai pēc tam, kad Vispārējā tiesa bija konstatējusi, ka strīdīgajā lēmumā Komisija ir pietiekami pierādījusi šāda pieauguma paredzamo raksturu, minētā tiesa pārbaudīja, vai Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo iesniegušas pierādījumus, kas ļauj apstrīdēt šo vērtējumu.
131
Ņemot vērā šā sprieduma 127. punktā atgādināto judikatūru, Vispārējā tiesa nav apvērsusi pierādīšanas pienākumu, uzskatot, pirmkārt, ka, tā kā Komisija ir pierādījusi ienākošo kravu pārvadājumu pakalpojumu kopējās cenas pieauguma paredzamību degvielas piemaksas un drošības piemaksas dēļ, Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo tai bija jāiesniedz pierādījumi par pretējo, un, otrkārt, tā kā Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo neiesniedza šādus pierādījumus, tām nebija izdevies pierādīt, ka Komisija ir kļūdaini uzskatījusi, ka ienākošo kravu pārvadājumu pakalpojumu kopējās cenas pieaugums ir bijis paredzams.
132
Tāpat Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 138. punktā konstatējot, ka Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo nav iesniegušas nevienu pierādījumu, ka šīs lietas apstākļi nebija piemēroti tam, lai uz nosūtītājiem pārnestu papildu izmaksas, kas izriet no vienotā un turpinātā pārkāpuma ienākošajos maršrutos, nav pārkāpusi pierādīšanas pienākuma apvēršanas noteikumus. Tikai pēc tam, kad Vispārējā tiesa minētā sprieduma 137. punktā bija konstatējusi, ka ienākošo kravu pārvadājumu pakalpojumu cena ir resurss kravu ekspeditoriem un ka, runājot par mainīgajām izmaksām, to pieaugums principā palielina robežizmaksas, saistībā ar kurām šie ekspeditori nosaka savas cenas, Vispārējā tiesa minētā sprieduma 139. punktā no tā secināja, ka apsūdzētie pārvadātāji varēja saprātīgi paredzēt, ka ekspeditori šādas papildu izmaksas pārnesīs uz nosūtītājiem, paaugstinot kravu pārvadājumu pakalpojumu cenu. Tādējādi, pārbaudot ekspeditoru iesaistīšanās ietekmi uz cēloņsakarību starp attiecīgo aizliegto vienošanos un ietekmi uz importēto preču cenām, Vispārējā tiesa nolēma, ka bija paredzams, ka izmaksas tiks pārnestas tālāk. Šajā vērtējumā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 158.–160. punktā tostarp norādīja, ka ekspeditoru iesaistīšanās nav izjaukusi cēloņsakarību ķēdi, jo šī iejaukšanās objektīvi izrietēja no strīdīgās aizliegtās vienošanās atbilstoši normālai tirgus darbībai. Šādos apstākļos Vispārējā tiesa, neapvēršot pierādīšanas pienākumu, uzskatīja, ka Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo ir jāiesniedz pretēji pierādījumi, lai atspēkotu šādus konstatējumus.
133
Otrām kārtām, attiecībā uz ietekmes uz EEZ importēto preču cenām būtisko raksturu Vispārējā tiesa būtībā, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 147. un 155. punkta, uzskatīja, ka Komisija to ir pietiekami pierādījusi apstrīdētajā lēmumā, ņemot vērā visus atbilstošos apstākļus. Šajā ziņā tā vispirms minētā sprieduma 148. punktā balstījās uz vienotā un turpinātā pārkāpuma ilgumu, ciktāl tas attiecās uz maršrutiem starp Savienību un trešām valstīm, kā arī maršrutiem EEZ teritorijā, izņemot maršrutus starp Savienību un trešām valstīm, kā tas izriet no strīdīgā lēmuma 1146. apsvēruma, kā arī uz visu apsūdzēto pārvadātāju, izņemot Lufthansa
Cargo un Swiss International Airlines, dalības ilgumu, kas izriet no šā lēmuma 1215. un 1217. apsvēruma. Pēc tam minētā sprieduma 149. punktā tā attiecībā uz pārkāpuma tvērumu konstatēja, ka no minētā lēmuma 889. apsvēruma izriet, ka degvielas piemaksa un drošības piemaksa ir “vispārpiemērojami pasākumi”, kuru “mērķis ir tikt piemērotiem visiem maršrutiem pasaules līmenī, tostarp maršrutos [..] uz EEZ”. Visbeidzot pārsūdzētā sprieduma 150. punktā attiecībā uz pārkāpuma raksturu tā norādīja, ka no strīdīgā lēmuma 1030. apsvēruma izriet, ka vienotā un turpinātā pārkāpuma mērķis bija ierobežot konkurenci starp apsūdzētajiem pārvadātājiem, it īpaši maršrutos starp EEZ un trešām valstīm. Minētā lēmuma 1208. apsvērumā Komisija secināja, ka “dažādu cenas elementu, tostarp dažu piemaksu, noteikšana, ir viens no smagākajiem konkurences ierobežojumiem” un ka uz vienoto un turpināto pārkāpumu ir jāattiecina smaguma koeficients, kas ir šā sprieduma 43. punktā minētajās 2006. gada pamatnostādnēs paredzētā “diapazona augšdaļā”. Pārsūdzētā sprieduma 151.–154. punktā, kā norādīts to formulējumā, ir ietverti ad abundantiam motīvi.
134
Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo neizvirza precīzu argumentu, kas ļautu konstatēt, ka pārsūdzētā sprieduma 164.–183. punktā Vispārējās tiesas izklāstītajā pamatojumā ir pieļautas tiesību kļūdas, jo tās tikai vispārēji apgalvo, ka piemaksas ir tikai kravu pārvadājumu pakalpojumu cenas sastāvdaļa, ka tās turklāt veido tikai 14,5 % no kravu pārvadājumu pakalpojumu cenas un ka Vispārējā tiesa nav analizējusi, vai kravu pārvadājumu pakalpojumi veido būtisku daļu no EEZ reģistrēto nosūtītāju izmaksām. Tādējādi ar šo kritiku vienīgi tiek apšaubīts Vispārējās tiesas veiktais faktu vērtējums un tā neļauj konstatēt, ka Vispārējā tiesa būtu pieļāvusi tiesību kļūdu, nospriežot, ka ir pierādīts, ka ietekme uz importēto preču cenām ir būtiska.
135
No iepriekš minētā izriet, ka Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo argumentācija, kas izklāstīta šā sprieduma 102.–107. punktā, ciktāl tā nav nepieņemama šā sprieduma 114.–117. punktā izklāstīto iemeslu dēļ, jānoraida kā nepamatota.
136
Tātad pirmā pamata sestā daļa ir jānoraida kā daļēji nepieņemama un daļēji nepamatota.
Par septīto daļu, kas attiecas uz to, ka Vispārējā tiesa kļūdaini esot aizstājusi Komisijas vērtējumu par raksturīgajām sekām ar savu vērtējumu
– Lietas dalībnieku argumenti
137
Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo apgalvo, ka Vispārējā tiesa Komisijas vērtējumu par raksturīgajām sekām ir aizstājusi ar savu vērtējumu. Lai gan Komisija šim vērtējumam esot veltījusi tikai strīdīgā lēmuma 1045. apsvērumu, Vispārējā tiesa – gluži pretēji –šo jautājumu esot izvērtējusi 70 pārsūdzētā sprieduma punktos un tādējādi aizstājusi Komisijas pamatojumu ar savējo “vismaz piecās pārsūdzētā sprieduma vietās”.
138
Pirmkārt, pārsūdzētā sprieduma 122.–127. punktā tā esot uzskatījusi, ka strīdīgajai aizliegtās vienošanās darbībai varēja būt pretkonkurences sekas iekšējā tirgū, it īpaši attiecībā uz “konkurenci, ko ekspeditori rada, lai piesaistītu nosūtītāju klientus”, lai gan strīdīgajā lēmumā neesot ietverts nekāds konstatējums par šīs aizliegtās vienošanās iespējamām sekām attiecībā uz konkurenci starp ekspeditoriem iekšējā tirgū, un ka – gluži pretēji – Komisija šajā lēmumā esot skaidri norādījusi, ka tā neplāno veikt nekādu minētās aizliegtās vienošanās pretkonkurences seku vērtējumu.
139
Otrkārt, Vispārējā tiesa esot izvērtējusi seku paredzamību, lai gan apstrīdētajā lēmumā par to raksturu nekāds vērtējums neesot ietverts. Turklāt minētā sprieduma 134. punktā Vispārējā tiesa esot noraidījusi savienoto trauku efekta esību, uzskatot, ka Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo nav pierādījušas, ka šādas sekas “ir tik iespējams, ka attiecīgās sekas kļūtu neparedzamas”, lai gan Komisija šīs sekas esot izvērtējusi tikai strīdīgā lēmuma motīvu daļā, kas attiecas uz naudas soda aprēķināšanu, un esot tās noraidījusi pavisam cita iemesla dēļ.
140
Treškārt, pārsūdzētā sprieduma 148.–174. punktā Vispārējā tiesa esot pārbaudījusi, vai sekas ir būtiskas, ņemot vērā pārkāpuma ilgumu, tā tvērumu, raksturu, piemaksu proporciju kopējā kravu pārvadājumu pakalpojumu cenā, daļu, ko šie pakalpojumi veidoja importēto preču kopējā cenā, un – visbeidzot – tirgus daļas. Taču šāda analīze neesot ietverta apstrīdētajā lēmumā.
141
Ceturtkārt, lai gan strīdīgajā lēmumā neesot ietverta nekāda analīze par strīdīgās rīcības seku Savienībā vai EEZ nepastarpināto raksturu, Vispārējā tiesa esot veikusi šo analīzi, paskaidrojot iemeslus, kuru dēļ tā uzskatīja, ka šī rīcība radīja nepastarpinātas sekas, neraugoties uz ekspeditoru iesaistīšanos cēloņsakarības ķēdē.
142
Visbeidzot, piektkārt, pārsūdzētā sprieduma 177. punktā Vispārējā tiesa esot apgalvojusi, ka Komisija strīdīgā lēmuma 1046. apsvērumā pamatoti esot uzskatījusi, ka raksturīgo seku kritērijs ir izpildīts attiecībā uz vienoto un turpināto pārkāpumu kopumā, lai gan šajā apsvērumā šāds secinājums neesot ietverts, jo Komisija tajā esot konstatējusi vienīgi pasaules mēroga aizliegtas vienošanās un vienota un turpināta pārkāpuma esību.
143
Komisija uzskata, ka pirmā pamata septītā daļa nav pamatota.
– Tiesas vērtējums
144
Ievadā attiecībā uz Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo argumentācijas pieņemamību jānorāda, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru no LESD 256. panta 1. punkta otrās daļas, Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmās daļas un Reglamenta 168. panta 1. punkta d) apakšpunkta izriet, ka apelācijas sūdzībā ir precīzi jānorāda tā sprieduma vai rīkojuma apstrīdētās daļas, kura atcelšana tiek pieprasīta, kā arī juridiskie argumenti, kas konkrēti izvirzīti šī lūguma atbalstam, pretējā gadījumā apelācijas sūdzība vai attiecīgais pamats nav pieņemams (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 26. jūnijs, EVH u.c./Komisija, C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P un C‑470/23 P, EU:C:2025:478, 42. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
145
Šīm prasībām neatbilst un par nepieņemamu jāatzīst pamats, kura argumentācija nav pietiekami skaidra un precīza, lai Tiesa varētu veikt tiesiskuma pārbaudi, it īpaši tāpēc, ka būtiskie elementi, uz kuriem balstīts pamats, pietiekami loģiski un saprotami neizriet no šīs apelācijas sūdzības teksta, kas šajā ziņā ir formulēts neskaidrā un neviennozīmīgā veidā. Tiesa ir arī nospriedusi, ka tāda apelācijas sūdzība, kurai trūkst saskanīgas struktūras un kurā ietverti vienīgi vispārīgi apgalvojumi un trūkst konkrētu norāžu par apstrīdētā lēmuma punktiem, kuros, iespējams, pieļauta tiesību kļūda, jānoraida kā acīmredzami nepieņemama (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 26. jūnijs, EVH u.c./Komisija, C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P un C‑470/23 P, EU:C:2025:478, 43. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
146
Jākonstatē, ka šajā lietā, ciktāl Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo ar savu argumentāciju apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir aizstājusi Komisijas pamatojumu ar savu pamatojumu, norādot piecus aizstāšanas gadījumus, kas, pēc apelācijas sūdzības iesniedzēju domām, esot tikai piemēri, kuri neizsmeļošā veidā ilustrē vispārīgāku tiesību kļūdu, minētie gadījumi neatbilst šā sprieduma 144. un 145. punktā atgādinātajai judikatūrai.
147
No tā izriet, ka šī argumentācija ir pieņemama tikai, ciktāl tā attiecas uz pieciem juridiskajiem argumentiem par skaidri identificētiem pārsūdzētā sprieduma motīvu daļas punktiem.
148
Pirmām kārtām, jākonstatē, ka, ciktāl Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir aizstājusi Komisijas pamatojumu ar savējo, pārsūdzētā sprieduma 122.–127. punktā pamatojoties uz sekām, kādas strīdīgā rīcība var radīt attiecībā uz konkurenci, ko ekspeditori rada, lai piesaistītu nosūtītāju klientus, tikai vēlreiz izvirza to pašu iebildumu, kas izvirzīts pirmā pamata trešajā daļā. Līdz ar to pašu iemeslu dēļ, kas izklāstīti šā sprieduma 82.–89. punktā, šādam iebildumam nevar piekrist.
149
Otrām kārtām, attiecībā uz iebildumu, kas vērsts pret pārsūdzētā sprieduma 129.–144. punktu, kuros Vispārējā tiesa izvērtējusi nosacījumu par strīdīgās rīcības ietekmes uz importēto preču cenām paredzamo raksturu, jānorāda, pirmkārt, ka šajos punktos Vispārējā tiesa ir atsaukusies uz strīdīgā lēmuma 14., 17., 70., 846., 874., 879., 899., 909., 1031., 1045., 1199. un 1208. apsvērumu, vienlaikus atbildot uz argumentāciju, ko tai bija iesniegušas Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo, lai pamatotu savu apgalvojumu, ka šis nosacījums šajā lietā nav izpildīts. Tātad, pamatojoties uz visu šo strīdīgā lēmuma apsvērumu interpretāciju un uz Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo iesniegtās argumentācijas vērtējumu, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 144. punktā uzskatīja, ka Komisija ir pietiekami pierādījusi, ka minētās sekas bija paredzamas.
150
Otrkārt – ar pārsūdzētā sprieduma 134. punktā minētajiem apsvērumiem par “savienoto trauku” efekta pierādījumu neesību Vispārējā tiesa ir vienīgi atbildējusi uz Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo Vispārējā tiesā izvirzītajiem argumentiem.
151
Trešām kārtām, attiecībā uz minēto seku būtisko raksturu no visa pārsūdzētā sprieduma pamatojuma, kas veltīts šim raksturam, it īpaši no tā 148.–150. punkta interpretācijas, izriet, ka Vispārējā tiesa ir izvērtējusi minēto raksturu, pamatojoties it īpaši uz strīdīgā lēmuma 889., 1146. un 1208. apsvērumu, kuros Komisija ir konstatējusi, ka degvielas piemaksas un drošības piemaksas ir vispārpiemērojamas, ka vienoto un turpināto pārkāpumu veidoja dažādu cenas elementu noteikšana – un līdz ar to tas bija viens no vissmagākajiem konkurences ierobežojumiem – un ka vienotā un turpinātā pārkāpuma ilgums bija 21 mēnesis maršrutiem starp Savienību un trešām valstīm un 8 mēneši maršrutiem EEZ teritorijā, izņemot maršrutus starp Savienību un trešām valstīm; tas arī bija visu apsūdzēto pārvadātāju – izņemot divus – dalības ilgums. Tātad Vispārējā tiesa, lai izvērtētu ietekmes uz importēto preču cenām būtisko raksturu, ņēma vērā faktiskos un juridiskos apstākļus, kurus Komisija bija norādījusi strīdīgajā lēmumā.
152
Ceturtām kārtām, attiecībā uz ietekmes nepastarpināto raksturu jāatgādina, ka Vispārējā tiesa ir balstījusies uz strīdīgā lēmuma 1045. apsvērumu, kurā Komisija bija norādījusi, ka pretkonkurences darbībām attiecībā uz ienākošo kravu pārvadājumu pakalpojumiem varēja būt nepastarpinātas sekas. Pārsūdzētā sprieduma 158. punktā nospriežot, ka pretēji tam, ko būtībā apgalvo Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo, ekspeditoru iesaistīšanās pati par sevi nepārtrauc cēloņsakarību ķēdi starp strīdīgo rīcību un minēto ietekmi, Vispārējā tiesa tātad nav aizstājusi strīdīgā lēmuma pamatojumu ar savējo, bet ir noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzēju izvirzīto argumentāciju par to, ka ekspeditori nevarēja uz saviem klientiem pārnest kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumu izmaksu pieaugumu, un apstiprinājusi šā lēmuma pamatojumu.
153
Piektām kārtām, iebildums, kas vērsts pret pārsūdzētā sprieduma 177. punktu, attiecas uz konstatējumu par vienota un turpināta pārkāpuma raksturīgo seku esību kopumā un tāpēc tiks izvērtēts, apskatot piektajā daļā ietverto argumentāciju.
154
No tā izriet, ka, ievērojot šo atrunu, pirmā pamata septītā daļa ir jānoraida kā daļēji nepieņemama un daļēji nepamatota.
Par piekto daļu, kas attiecas uz vienotā un turpinātā pārkāpuma sekām kopumā
– Lietas dalībnieku argumenti
155
Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, atzīdama, ka Komisija varēja pamatoties uz globālas aizliegtas vienošanās esību un uz vienotā un turpinātā pārkāpuma sekām kopumā, nepierādot, ka ārpus EEZ īstenotās darbības atbilda LESD 101. panta 1. punktā un EEZ līguma 53. pantā paredzētajām prasībām.
156
Pirmkārt, darbības, kas ierobežo konkurenci tikai tirgū ārpus EEZ, nevar tikt uzskatītas par tādām, kuru mērķis vai sekas ir konkurences ierobežošana iekšējā tirgū, aizbildinoties ar to, ka tās ir saistītas ar plašāku aizliegtu vienošanos, kas ietver citu rīcību, kuras mērķis vai sekas savukārt ir konkurences ierobežošana iekšējā tirgū.
157
Otrkārt, Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā, ka strīdīgajā lēmumā Komisija neesot konstatējusi pasaules mēroga aizliegtas vienošanās esību nolīguma starp lielajiem konkurentiem par cenu noteikšanu pasaules mērogā tradicionālajā izpratnē, bet jēdzienu “globāla aizliegta vienošanās” esot izmantojusi vienīgi ar mērķi identificēt vienotu un turpinātu pārkāpumu. Taču jēdziens “vienots un turpināts pārkāpums” esot “procesuāls līdzeklis”, ar kuru vairāki attiecīgie nolīgumi vai darbības, ar kuriem tiek pārkāpts LESD 101. panta 1. punkts, tiekot apvienoti viena pārkāpuma izveidošanai, lai sadalītu atbildību starp dalībniekiem un noteiktu aizliegtās vienošanās ģeogrāfisko apjomu un ilgumu. Tikai tāds nolīgums vai saskaņotas darbības, kuru mērķis vai sekas ir konkurences ierobežošana iekšējā tirgū, varot būt daļa no vienota un turpināta pārkāpuma, līdz ar to Vispārējās tiesas analīzē, kas esot balstīta uz “faktu”, ka darbības, lai pierādītu, ka ar tām tiek pārkāpts LESD 101. panta 1. punkts, ir daļa no šāda pārkāpuma, esot pieļauta loģiska kļūda argumentācijā, izraisot “pierādīšanas apburto loku”.
158
Treškārt, pieeja, saskaņā ar kuru tiek atzīts, ka cenu noteikšanas rīcībai tirgos ārpus EEZ ir piemērojams LESD 101. panta 1. punkts tikai tādēļ, ka tā ir pasaules mēroga aizliegtas vienošanās par cenām, kas veido vienotu un turpinātu pārkāpumu, neatņemama sastāvdaļa, esot problemātiska, jo tā ļaujot piemērot Savienības tiesības rīcībai, kas īstenota trešajās valstīs un kam nav nekādas saiknes ar EEZ.
159
Ceturtkārt, Vispārējā tiesa, lai pamatotu šo pieeju, kļūdaini esot atsaukusies uz 2017. gada 6. septembra spriedumu Intel/Komisija (C‑413/14 P, EU:C:2017:632), lai gan šā sprieduma pamatā esošajiem faktiem ir raksturīga dokumentēta globāla stratēģija, ko pieņēmis viens uzņēmums, lai izslēgtu vienīgo konkurentu no pasaules tirgus, kurā ietilpst Savienība. Gluži pretēji, šajā lietā saskaņotās darbības ienākošajos maršrutos atšķiroties no citām attiecīgajām rīcībām saistībā ar pārdevumiem ienākošajos tirgos. Turklāt Tiesa šajā spriedumā esot koncentrējusies uz raksturīgo seku kritērija piemērošanu, lai pamatotu Komisijas kompetenci saskaņā ar starptautiskajām tiesībām, nevis uz LESD 102. panta vai 101. panta 1. punkta kritēriju piemērošanu. Visbeidzot – šo abu pantu piemērošanas kritēriji esot atšķirīgi.
160
Komisija uzskata, ka šī daļa ir jānoraida kā nepamatota.
– Tiesas vērtējums
161
Kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 95. punkta, Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo Vispārējā tiesā apstrīdēja tikai Komisijas kompetenci piemērot LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu strīdīgajai rīcībai, ciktāl tās attiecās uz ienākošo kravu pārvadājumu pakalpojumiem.
162
Šajā ziņā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 162. punktā secināja, ka Komisija pamatoti ir konstatējusi, ka raksturīgo seku kritērijs ir izpildīts attiecībā uz saskaņošanu saistībā ar ienākošo kravu pārvadājumu pakalpojumiem, aplūkojot to atsevišķi, un tāpēc Komisijas kompetence piemērot LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu strīdīgajai rīcībai, ciktāl tā tikusi apstrīdēta, ir pierādīta. No tā izriet, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 163.–177. punktā lieki pārbaudīja, vai Komisijai, lai konstatētu savu kompetenci piemērot LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu strīdīgajai rīcībai, strīdīgā lēmuma 1046. apsvērumā bija pamats arī atzīt, ka raksturīgo seku kritērijs ir izpildīts, vienotā un turpinātā pārkāpuma sekas aplūkojot kopumā.
163
Turklāt, kā izriet no apelācijas sūdzības pirmā pamata pirmo četru daļu, kā arī sestās un septītās daļas analīzes, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 162. punktā nav pieļāvusi nedz tiesību kļūdas, nedz apgalvoto pamatu aizstāšanu.
164
Šādos apstākļos jākonstatē, ka pirmā pamata piektā daļa attiecas uz pārsūdzētā sprieduma ad abundantiam motīviem. Tāpēc minētā argumentācija jānoraida kā neiedarbīga atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai, saskaņā ar kuru iebildumi, kas vērsti pret Vispārējās tiesas nolēmuma ad abundantiam motīviem, nevar būt pamats šī nolēmuma atcelšanai un tātad ir neiedarbīgi (spriedumi, 2002. gada 15. oktobris, Limburgse Vinyl Maatschappij u.c./Komisija, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, no C‑250/99 P līdz C‑252/99 P un C‑254/99 P, EU:C:2002:582, 537. punkts, kā arī 2024. gada 4. oktobris, thyssenkrupp/Komisija, C‑581/22 P, EU:C:2024:821, 263. punkts un tajā minētā judikatūra).
165
Tātad pirmais pamats ir jānoraida pilnībā.
Par otro pamatu, kas attiecas uz rīcības, kas saistīta ar WOW aliansi, vērtējumu
166
Otrajam pamatam ir divas daļas, no kurām pirmā attiecas uz tiesību kļūdu un pamatojuma nenorādīšanu, izvērtējot Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo iesniegtos pierādījumus par WOW alianses raksturu un tvērumu, un otrā – uz tiesību kļūdām šajā aliansē īstenotās rīcības juridiskajā analīzē.
Par pirmo daļu, kas attiecas uz pierādījumu par WOW alianses raksturu un tvērumu pārbaudi
– Lietas dalībnieku argumenti
167
Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, nepārbaudot, vai strīdīgajā lēmumā Komisija ir ņēmusi vērā visus atbilstošos pierādījumus, kas nepieciešami, lai pienācīgi izvērtētu rīcību WOW aliansē.
168
Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo atgādina, ka gan administratīvajā procesā, gan tiesvedībā Vispārējā tiesā tās bija uzsvērušas, ka saziņa starp tādas likumīgas un konkurencei labvēlīgas alianses partneriem kā WOW alianse ir jāvērtē atšķirīgi no līdzīgas saziņas starp konkurentiem, kuri nav kopuzņēmuma partneri. Tās norāda, ka tiesvedībā, kurā pasludināts 2015. gada 16. decembra spriedums Singapore Airlines un Singapore AirlinesCargo Pte/Komisija (T‑43/11, EU:T:2015:989), tās WOW alianses attīstību ir aprakstījušas, pamatojoties uz dokumentu ar nosaukumu “WOW pielikums”, kas iesniegts kā prasības pieteikuma Vispārējā tiesā A.26. pielikums un kas pierādot šīs alianses sākotnējā lēmumā sniegtā apraksta neprecīzo raksturu. Lai gan šis pielikums tika nosūtīts Komisijai administratīvā procesa atsākšanas laikā pēc tam, kad Vispārējā tiesa bija atcēlusi sākotnējo lēmumu, Komisija neesot ņēmusi vērā šos jaunos pierādījumus un esot vienīgi atkārtojusi savu sākotnējo analīzi. Lai gan Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo iesniedza WOW pielikumu Vispārējā tiesā, Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā esot secinājusi, ka WOW alianses ietvaros īstenotā rīcība varēja tikt uzskatīta par daļu no vienota un turpināta pārkāpuma, neanalizējot šos jaunos pierādījumus visā to sarežģītībā.
169
Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo uzskata, ka tādējādi Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, neņemdama vērā to apgalvojumus Vispārējā tiesā un nepārbaudot, vai Komisijas izmantotie elementi ir visa atbilstošā informācija, kas jāņem vērā, lai noteiktu, vai strīdīgā rīcība var tikt uzskatīta par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ. Neveikdama šo pārbaudi, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, izdarot kļūdainu WOW alianses juridisko analīzi. Tāpat tās spriedumā neesot norādīts pamatojums.
170
Turklāt no minētā sprieduma 466. punkta, kurā ir atsauce uz “WOW pielikumu”, izrietot, ka Vispārējā tiesa nav pareizi analizējusi vai sapratusi iepriekšējo Komisijas lēmumu aviosabiedrību alianses jomā sekas pilnīgas sadarbības nolūkā. Tā it īpaši neesot ņēmusi vērā, ka aviācijas nozarei raksturīgā tiesiskā regulējuma situācija prasa, lai tiktu saglabātas atsevišķas preču zīmes un uzņēmumu identitātes, neraugoties uz pilnīgas sadarbības alianses īstenošanu.
171
Komisija uzskata, ka šī argumentācija ir nepieņemama, ciktāl tā attiecas uz pašas veikto “WOW pielikuma” vērtējumu, un ka pārējā daļā tā nav pamatota, jo Vispārējā tiesa ir padziļināti izvērtējusi Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo pirmajā instancē izvirzītos argumentus.
– Tiesas vērtējums
172
Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai LESD 263. pantā noteiktā tiesiskuma pārbaude nozīmē, ka Savienības tiesa veic apstrīdētā lēmuma pārbaudi gan saistībā ar faktiskajiem, gan tiesiskajiem apstākļiem, ņemot vērā prasītāja izvirzītos argumentus, un ka tā ir tiesīga izvērtēt pierādījumus, atcelt minēto lēmumu un grozīt naudas sodu apmēru (spriedums, 2017. gada 26. janvāris, Duravit u.c./Komisija, C‑609/13 P, EU:C:2017:46, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
173
Turklāt, lai gan Komisijai ir rīcības brīvība ekonomikas jomā, it īpaši jomās, kurās jāveic sarežģīti ekonomiski vērtējumi, tas nenozīmē, ka Savienības tiesai ir jāatturas pārbaudīt, kā Komisija ir interpretējusi ekonomiska rakstura informāciju. Savienības tiesai ir ne tikai jāpārbauda izvirzīto pierādījumu faktiskā pareizība, to ticamība un konsekvence, bet arī tas, vai šie pierādījumi ir uzskatāmi par visu atbilstošo informāciju, kas var tikt ņemta vērā, lai izvērtētu sarežģītu situāciju, un vai tie var pamatot izdarītos secinājumus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 11. septembris, CB/Komisija, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, 46. punkts un tajā minētā judikatūra).
174
Šajā lietā, pirmkārt, no pārsūdzētā sprieduma 460.–470. punkta izriet, ka Vispārējā tiesa ir izvērtējusi argumentus un pierādījumus, kurus apelācijas sūdzības iesniedzējas ir izvirzījušas pieteikuma par lietas ierosināšanu trešā pamata otrajā daļā, kas attiecas uz kļūdām faktos un vērtējumā attiecībā uz WOW alianses raksturu un tās īstenošanu. Šajā ziņā tā attiecīgi pārsūdzētā sprieduma 461., 462. un 470. punktā norādīja, ka Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo neatsaucās uz to, ka pastāvētu integrēta vispārēja cenu noteikšanas politika, kas faktiski tika īstenota WOW alianses ietvaros, ka tās nav pierādījušas, ka komerciālās integrācijas piemēri, kurus tās sniegušas procesuālajos rakstos, norāda uz vispārēju saskaņošanu attiecībā uz tarifiem vai piemaksām, un ka tās pašas piekrīt, ka turpmāki mēģinājumi integrēties projektos WOW
Inc. un WOW
USA nebija sekmīgi. Turklāt pārsūdzētā sprieduma 466. punktā Vispārējā tiesa ir skaidri atsaukusies uz “WOW pielikumu”, kā to atzīst arī pašas Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo.
175
Līdz ar to apelācijas sūdzības iesniedzējas kļūdaini apgalvo, ka, tā kā Vispārējā tiesa ir apstiprinājusi strīdīgajā lēmumā veikto Komisijas analīzi, tā noteikti nav pārbaudījusi to argumentus un nav izvērtējusi to izvirzītos pierādījumus. Patiesībā to argumentācijas mērķis ir panākt, lai Tiesa no jauna izvērtētu šos pierādījumus, no kuriem Vispārējā tiesa neatkarīgi secināja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas nav pierādījušas, ka tirdzniecības integrācijas līmenis, kas īstenots WOW alianses ietvaros, bija lielāks par to, ko Komisija bija novērtējusi strīdīgajā lēmumā.
176
Šajā ziņā jāatgādina, ka, īstenojot pierādījumu vērtēšanas brīvību, Vispārējai tiesai ir ne tikai tiesības izvērtēt pierādījumus, piešķirot vienai pierādījumu kategorijai izšķirošu nozīmi, bet arī piešķirt citiem pierādījumiem ierobežotu pierādījuma spēku vai nepiešķirt tiem nekādu pierādījuma spēku, ievērojot piemērojamos noteikumus par pierādījumu sniegšanu un pierādīšanas pienākumu (spriedums, 2023. gada 5. oktobris, OM/Komisija, C‑98/23 P, EU:C:2023:749, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
177
Otrkārt, attiecībā uz argumentu par apgalvoto pārsūdzētā sprieduma pamatojuma nenorādīšanu, kas izrietot no tā, ka Vispārējā tiesa neesot pārbaudījusi, vai Komisija strīdīgajā lēmumā bija ņēmusi vērā visus pierādījumus saistībā ar WOW aliansi, tostarp “WOW pielikumu”, pietiek ar norādi, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 466. punktā ir skaidri atsaukusies uz “WOW pielikumu” un izklāstījusi iemeslus, kuru dēļ debatēs iesniegtie jaunie pierādījumi neļāva pierādīt, ka WOW alianses ietvaros īstenotā tirdzniecības integrācija bija lielāka nekā norādīts strīdīgajā lēmumā. Tādēļ arguments par pārsūdzētā sprieduma pamatojuma nenorādīšanu ir jānoraida.
178
Treškārt, ciktāl Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo ar savu argumentāciju apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 466. punkts pierāda, ka Vispārējā tiesa nav pareizi analizējusi vai sapratusi iepriekšējo lēmumu par aviosabiedrību aliansi ietekmi uz pilnīgu sadarbību un to ietekmi uz rīcību WOW aliansē, jākonstatē, ka šajā punktā Vispārējā tiesa vienīgi atbildēja uz to argumentāciju par preču saskaņošanas esību, izvērtējot, vai pierādījumiem, kas iesniegti šīs argumentācijas pamatojumam, it īpaši “WOW pielikumam”, kas iesniegts, lai pamatotu pieteikumu par lietas ierosināšanu, ir pierādījuma spēks. No tā izriet, ka šī argumentācija, kuras mērķis ir apšaubīt Vispārējās tiesas veikto neatkarīgo faktu un pierādījumu vērtējumu, nepārmetot tai nekādu sagrozīšanu, ir nepieņemama.
Par otro daļu, kas attiecas uz WOW aliansē īstenotās rīcības juridisko analīzi
– Lietas dalībnieku argumenti
179
Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo apgalvo, ka, neveicot visu ar WOW aliansi saistīto pierādījumu nepieciešamo pārbaudi tiesā, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi vairākas tiesību kļūdas, izvērtējot ar šo aliansi saistīto rīcību.
180
Tādējādi Vispārējā tiesa esot pārņēmusi strīdīgajā lēmumā ietverto juridisko pieeju, ko Komisija izmantojusi, lai izvērtētu šādas pārvadātāju alianses, lai gan šī pieeja esot nepareiza. Šo tiesību kļūdu it īpaši ilustrējot pārsūdzētā sprieduma 482. un 483. punktā, kā arī 496.–498. punktā veiktā analīze par “uzticības plāna” sagatavošanu aliansē un secinājums, ka šī rīcība pierādot konkurences ierobežojuma mērķa dēļ esību LESD 101. panta 1. punkta izpratnē. Vispārējā tiesa neesot sapratusi šī panta piemērošanas juridiskos nosacījumus patiesai sadarbībai starp tādas alianses kā WOW alianses dalībniekiem un Komisijas iepriekšējo lēmumu pilnīgas sadarbības alianses jomā sekām.
181
Turklāt Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 481. punktā esot kļūdaini norādījusi, ka Komisijai nebija padziļināti jāpārbauda, vai WOW alianses konteksts attiecīgajām rīcībām varēja atņemt kaitīguma pakāpi, kas nepieciešama, lai to kvalificētu par konkurences ierobežojumu “mērķa dēļ”. Patiesībā pilnīgas sadarbības alianšu galīgais mērķis esot tieši aizstāt konkurenci ar sadarbību, kā Komisija to esot atzinusi iepriekšējā lēmumu pieņemšanas praksē aviosabiedrību alianšu jomā. Taču pareiza faktiskā un juridiskā konteksta analīze, kas prasīta 2014. gada 11. septembra spriedumā CB/Komisija (C‑67/13 P, EU:C:2014:2204), būtu likusi Vispārējai tiesai atzīt, ka nepastāv nekāda veida cenu saskaņošana, kas nav saistīta ar pilnīgas sadarbības īstenošanu.
182
Tāpat Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 461.–469. punktā apstiprinot Komisijas argumentu, saskaņā ar kuru bija nepieciešama vispārēja cenu noteikšanas politika, lai pamatotu saskaņošanu attiecībā uz tarifiem, kas ietver piemaksas.
183
Visbeidzot Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo apgalvo, ka, tā kā Komisija esot skaidri atzinusi, ka WOW alianse pati par sevi ir likumīga, tostarp tās cenu saskaņošanas komponentā, pietiek ar pārbaudi, vai nolīgums atbilst LESD 101. panta 3. punkta, kurā ir atsauce uz “jebkuru nolīgumu”, prasībām, nevis uz īpašām sadarbības formām plašākā nolīgumā, pretēji pieejai, kas esot izmantota strīdīgajā lēmumā un pārsūdzētajā spriedumā. Turklāt no nolīguma izrietošo konkurences ierobežojumu nepieciešamība esot vajadzīga, ņemot vērā nolīguma mērķus, nevis šos “īstenotos” mērķus – atkal pretēji strīdīgajā lēmumā izmantotajai pieejai.
184
Komisija apgalvo, ka šī daļa nav pamatota.
– Tiesas vērtējums
185
Jākonstatē, pirmkārt, kā jau norādīts šā sprieduma 174.–176. punktā, ka šīs argumentācijas mērķis, ciktāl ar Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo argumentāciju vispārēji tiek apstrīdēts faktiskais konteksts, ko Vispārējā tiesa ir izvērtējusi, pamatojoties uz tai iesniegtajiem pierādījumiem, ir panākt, lai Tiesa izvērtētu Vispārējās tiesas konstatētos faktus, nepārmetot tai nekādu sagrozīšanu. Tātad šajā ziņā minētā argumentācija ir nepieņemama.
186
Otrkārt, Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo izvirza vispārējus apsvērumus par tā saukto “pilnīgas sadarbības” alianšu tvērumu, lai gan Vispārējā tiesa pamatoti balstījās uz WOW alianses īpašo iezīmju un šīs alianses īpašā faktiskā un juridiskā konteksta analīzi, norādot, ka Komisija ir konstatējusi, ka neviena no šajā kontekstā īstenotajām iniciatīvām nepamatoja vispārēju koordināciju attiecībā uz piemaksām.
187
Turklāt, lai pamatotu šos vispārējos apsvērumus, Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo nevar izsecināt argumentu no Komisijas iepriekšējās lēmumu pieņemšanas prakses, kurai var būt tikai indikatīvs raksturs (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 13. jūlijs, Komisija/CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, 164. punkts un tajā minētā judikatūra).
188
Tādējādi, pat ja Komisija lietā, kas attiecas uz konkrētu aizliegtu vienošanos, būtu uzskatījusi, ka, lai to varētu kvalificēt par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ, Komisijai bija jāveic ekonomiskā un juridiskā konteksta, kurā šī aizliegtā vienošanās iekļaujas, analīze, kas ir padziļinātāka nekā tā, kura veikta saistībā ar atšķirīgu aizliegto vienošanos, ar šādu agrāku praksi nepietiek, lai pierādītu, ka lietā, kas attiecas uz šo atšķirīgo aizliegto vienošanos, Komisijas veiktā pēdējās minētās aizliegtās vienošanās ekonomiskā un juridiskā konteksta analīze nav pietiekama.
189
Treškārt, pretēji tam, ko apgalvo Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 461.–469. punktā nav paredzējusi vispārēju noteikumu, saskaņā ar kuru, lai apstiprinātu “pilnīgas sadarbības” aliansi, vienmēr ir nepieciešama vispārēja cenu noteikšanas politika. Savukārt, atgādinājusi, ka strīdīgā lēmuma 947.–952. apsvērumā Komisija ir secinājusi, ka sadarbība WOW aliansē ir bijusi ierobežota un nekad nav sasniegusi integrētas pārdošanas un cenu noteikšanas politikas posmu, tā, atbildot uz tai iesniegtā trešā pamata otro daļu, vienīgi pārbaudīja, vai Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo izvirzītie elementi varēja likt apšaubīt šo secinājumu pamatotību.
190
Ceturtkārt, ciktāl Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo apgalvo, ka, tā kā Komisija ir skaidri atzinusi, ka WOW alianse pati par sevi ir likumīga, alianses dalībnieku mijiedarbības vērtējumam ir bijusi jāizmanto “standarta” pieeja, kas ietver pārbaudi, vai nolīgums atbilst LESD 101. panta 3. punkta prasībām, no vienas puses, jānorāda, ka no pārsūdzētā sprieduma 453. punkta neizriet, ka Vispārējā tiesa ir konstatējusi, ka WOW alianse pati par sevi ir likumīga. No otras puses, no minētā sprieduma 447. un 449. punkta izriet, ka Vispārējā tiesa ir apstiprinājusi strīdīgā lēmuma 922.–924. apsvērumā izklāstīto Komisijas pieeju, saskaņā ar kuru tiek uzskatīts, ka WOW saziņas nozīmīguma noteikšana, lai pierādītu Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo dalību vienotajā un turpinātajā pārkāpumā, bija neatkarīga no jautājuma par WOW alianses saderību ar LESD 101. pantu, un ka vienīgais svarīgais aspekts ir tas, cik lielā mērā WOW saziņa “pārsniedza” alianses nolīgumā paredzēto un nebija saistīta ar sadarbību, kas faktiski tika īstenota alianses ietvaros. Taču šie pārsūdzētā sprieduma motīvi, kurus Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo nav kritizējušas, ir pietiekami, lai pamatotu Vispārējās tiesas nolēmumu.
191
No tā izriet, ka otrā pamata otrā daļa un līdz ar to šis pamats kopumā jānoraida kā daļēji nepieņemami, daļēji neiedarbīgi un daļēji nepamatoti.
Par trešo pamatu, kas attiecas uz tiesību kļūdām, kvalificējot saziņu par atteikumu maksāt komisijas maksu par ierobežojumu mērķa dēļ
192
Ar trešo pamatu Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo pārmet Vispārējai tiesai, ka tā saziņu starp pārvadātājiem saistībā ar atteikumu maksāt komisijas maksas kļūdaini ir kvalificējusi kā konkurences ierobežojumu mērķa dēļ.
193
Šim pamatam ir trīs daļas, no kurām pirmā attiecas uz tiesību kļūdām, izvērtējot šīs saziņas saturu, otrā – uz tiesību kļūdām, izvērtējot minētās saziņas mērķus, un trešā – uz tiesību kļūdām, izvērtējot šīs saziņas juridisko un ekonomisko kontekstu.
Lietas dalībnieku argumenti
– Par pirmo daļu, kas attiecas uz tiesību kļūdām, izvērtējot saziņas par atteikuma maksāt komisijas maksu saturu
194
Ar pirmo daļu Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo, kuras apgalvo, ka jēdziens “konkurences ierobežojums mērķa dēļ” ir jāinterpretē šauri, pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pieļāvusi kļūdas attiecīgās saziņas satura vērtējumā, pārsūdzētā sprieduma 418. un 419. punktā apstiprinot Komisijas secinājumu, ka strīdīgā rīcība līdzinājās horizontālai aizliegtai vienošanās darbībai par cenu noteikšanu, un uzskatot, minētā sprieduma 420. punktā Komisija pamatoti uzskatīja, ka komisijas maksas, kuru samaksu pieprasa ekspeditori, “patiesībā ir atlaides piemaksām”.
195
Šis pamatojums neatbilstot Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo Vispārējā tiesā izklāstītajai argumentācijai, saskaņā ar kuru strīdīgā rīcība izpaudās nevis kā vienkāršs atteikums maksāt atlaides, bet gan kā aviosabiedrību atbilde uz ekspeditoru saskaņotu prasību par likumīgām tiesībām uz atlaides samaksu.
196
Pamatojoties uz analīzi, kas esot veikta, neizvērtējot pierādījumus, Vispārējā tiesa tādējādi kļūdaini esot uzskatījusi, ka jebkura saskaņošana, kas novērš tirgū pastāvošo nenoteiktību attiecībā uz cenu noteikšanu, ir konkurences ierobežojums mērķa dēļ. Taču saskaņošana starp konkurentiem attiecībā uz to atbildi uz reālu vai potenciālu strīdu neradot nekādu konkurences ierobežojumu cenām, pat ja šai saskaņošanai varētu būt netieša ietekme uz cenām. Tādējādi šajā lietā saziņa starp aviosabiedrībām par atteikumu maksāt komisijas maksas par piemaksām ietilpstot strīdu izskatīšanas saskaņošanā, jo šīs saziņas elements esot bijis pamats, lai ekspeditori pieprasītu likumīgās tiesības uz komisijas maksu samaksu, pamatojoties uz valsts tiesību aktiem, kas reglamentē tirdzniecības pārstāvju darbību, un līdz ar to saskaņošana starp aviosabiedrībām, pret kurām tiek vai varētu tikt veikta izmeklēšana, bija pamatota.
197
Komisija apgalvo, ka šī daļa ir nepieņemama, jo tās mērķis ir apšaubīt faktu konstatējumus, un ka tā katrā ziņā ir nepamatota, ciktāl tās mērķis ir mākslīgi nodalīt saskaņošanu saistībā ar atteikumu maksāt komisijas maksas no citiem saskaņošanas attiecībā uz piemaksām aspektiem.
– Par otro daļu, kas attiecas uz tiesību kļūdām, izvērtējot saziņas par atteikumu maksāt komisijas maksas mērķus
198
Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdas, izvērtējot ar atteikumu maksāt komisijas maksas par piemaksām saistītās saziņas mērķus.
199
Tās uzskata, ka no judikatūras izrietot, ka tad, ja uzņēmums savai rīcībai izvirza leģitīmu vai konkurenci veicinošu mērķi, kas pirmšķietami ir ticams, šo rīcību – bez citas pārbaudes – nevar kvalificēt kā konkurences ierobežojumu mērķa dēļ. Tādējādi, pat pieņemot, ka saskaņošana attiecībā uz komisijas maksu par piemaksām a priori bija pretkonkurences, esot jāņem vērā konkurencei labvēlīgais mērķis, proti, efektīvas atbildes uz ekspeditoru pretenzijām organizēšana.
200
Līdz ar to Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo uzskata, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 419. un 425. punktā nevarēja tikai uzsvērt saikni starp atteikumu maksāt komisijas maksas un piemaksu saskaņošanu kopumā, lai gan saziņai par atteikumu maksāt komisijas maksas bija tiešāki un būtiskāki mērķi, proti, organizēt kopīgu atbildi uz ekspeditoru prasību. Tas, ka šīs konkrētās rīcības mērķi tiek sajaukti ar vienotā un turpinātā pārkāpuma, aplūkojot to kopumā, mērķiem, izraisītu “pierādījumu apburto loku”, izslēdzot jebkādu ar minēto rīcību saistīto pierādījumu taisnīgu un objektīvu pārbaudi neatkarīgi no vērtējuma par pierādījumiem, kas attiecas uz citiem – atšķirīgiem – vienota un turpināta pārkāpuma elementiem.
201
Komisija uzskata, ka tāpat kā pirmā daļa, arī otrā daļa ir nepieņemama un katrā ziņā nepamatota.
– Par trešo daļu, kas attiecas uz tiesību kļūdām, izvērtējot saziņas par atteikumu maksāt komisijas maksas juridisko un ekonomisko kontekstu
202
Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pieļāvusi tiesību kļūdas, izvērtējot saziņas saistībā ar atteikumu maksāt komisijas maksas par piemaksām juridisko un ekonomisko kontekstu. Tās uzskata, ka pārsūdzētā sprieduma 425. punktā paustais secinājums, ka Komisija ir pienācīgi izvērtējusi attiecīgo juridisko un ekonomisko kontekstu, ir kļūdains, jo Komisija nav identificējusi šā konteksta “dominējošo iezīmi”, proti, koordinētu kravas ekspeditoru asociāciju un atsevišķu ekspeditoru iniciatīvu, lai panāktu, ka tiek atzītas likumīgās tiesības saņemt standarta komisijas maksu, kas kompensētu piemaksu ieņēmumus.
203
Komisija arī neesot ņēmusi vērā dažus būtiskus juridiskā konteksta aspektus, piemēram, ekspeditoru sūdzību problemātisko juridisko pamatu, attiecīgajā nozarē piemērojamo tipveida līgumu klauzulu nozīmi, kā arī faktisku vai potenciālu rēķinu izrakstīšanu, pamatojoties uz šīm pieprasītajām likumīgajām tiesībām. Līdz ar to Vispārējās tiesas secinājums, saskaņā ar kuru faktu pārbaude strīdīgajā lēmumā bija pietiekams pamats, lai izvērtētu inkriminētās rīcības ekonomisko kontekstu, esot juridiski kļūdains.
204
Komisija atbild, ka šī daļa nav pamatota.
Tiesas vērtējums
– Ievada apsvērumi
205
Vispirms jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru galvenais juridiskais kritērijs, lai noteiktu, vai nolīgums, neatkarīgi no tā, vai tas ir horizontāls vai vertikāls, ietver “konkurences ierobežojumu mērķa dēļ”, ir konstatējums, ka šāds nolīgums pats par sevi ir pietiekami kaitīgs konkurencei, lai varētu uzskatīt, ka tā sekas nav jāizvērtē (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 11. septembris, CB/Komisija, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, 57. punkts, un 2023. gada 12. janvāris, HSBC Holdings u.c./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 106. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
206
Lai konkrētajā gadījumā noteiktu, vai šis kritērijs ir izpildīts, jāpārbauda, pirmkārt, attiecīgā nolīguma, lēmuma vai darbības saturs, otrkārt, tā ekonomiskais un juridiskais konteksts un, treškārt, mērķi, kurus ar to ir paredzēts sasniegt. Vērtējot minēto kontekstu, ir vienlīdz jāņem vērā ietekmēto preču vai pakalpojumu raksturs, kā arī faktiskie attiecīgā tirgus vai tirgu darbības un struktūras apstākļi (spriedumi, 2014. gada 11. septembris, CB/Komisija, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, 53. punkts, kā arī 2023. gada 21. decembris, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 165. un 166. punkts).
207
Tiesa ir arī nospriedusi, ka attiecībā uz nolīgumiem vai koluzīvām darbībām, kas ir īpaši smagi konkurences pārkāpumi, nolīguma vai darbības ekonomiskā un juridiskā konteksta analīze var ietvert tikai to, kas ir absolūti nepieciešams, lai secinātu, ka pastāv konkurences ierobežojums mērķa dēļ (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2016. gada 20. janvāris, Toshiba Corporation/Komisija, C‑373/14 P, EU:C:2016:26, 28. un 29. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra, un 2023. gada 26. oktobris, EDP – Energias de Portugal u.c., C‑331/21, EU:C:2023:812, 98.–102. punkts).
208
Šāda veidu nolīgumi vai koluzīvas darbības ietver horizontālus nolīgumus par cenu noteikšanu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2012. gada 6. decembris, Komisija/Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, 82. punkts, kā arī 2023. gada 21. decembris, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 163. punkts), jo horizontālās aizliegtās vienošanās, kurās ir paredzēta cenu noteikšana, turklāt ietilpst to nolīgumu kategorijā, kas ir tieši aizliegti ar LESD 101. panta 1. punkta a) apakšpunktu.
209
Šajā lietā jākonstatē, ka ar trešo pamatu Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo neapstrīd šos principus, kurus Vispārējā tiesa ir izklāstījusi pārsūdzētā sprieduma 412.–417. punktā, bet apstrīd konkurences ierobežojuma mērķa dēļ kvalifikāciju attiecībā uz atteikumu maksāt komisijas maksas, apgalvojot, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdas, analizējot šīs rīcības saturu un mērķus, kā arī tās ekonomisko un juridisko kontekstu. Tādēļ jāpārbauda, vai Tiesa ir balstījusies uz kļūdainu šo elementu analīzi.
– Par pirmo daļu
210
Jānorāda, pirmkārt, ka, aizbildinoties ar Vispārējās tiesas pieļautajām kļūdām strīdīgās rīcības satura vērtējumā, Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo patiesībā apstrīd Vispārējās tiesas veikto faktu vērtējumu pārsūdzētā sprieduma 350., 351. un 420. punktā. Tādējādi minētā sprieduma 350. punktā tā būtībā norādīja, ka atteikums maksāt komisijas maksas nav tikai pārvadātāju atbilde uz ekspeditoru kā grupas mēģinājumu norādīt uz tiesību uz komisijas maksu samaksu saistībā ar piemaksu iekasēšanu. Pārsūdzētā sprieduma 351. punktā tā šajā ziņā precizēja, ka pārvadātāji bija ne tikai noteikuši kopēju nostāju, lai to saskaņoti aizstāvētu kompetentajā tiesā vai kopīgi to popularizētu valsts iestādēs un citās profesionālajās apvienībās, bet gan – gluži pretēji – saskaņojuši vienošanos daudzpusējā līmenī atteikties vienoties ar ekspeditoriem par komisijas maksu samaksu un atteikties tiem piešķirt atlaides piemaksām. Visbeidzot pārsūdzētā sprieduma 420. punktā tā uzskatīja, ka Komisija strīdīgā lēmuma 879. apsvērumā pamatoti ir norādījusi, ka komisijas maksas, kuru samaksu pieprasa ekspeditori, “patiesībā ir atlaides piemaksām”.
211
Šie vērtējumi, ar kuriem Vispārējā tiesa noraidīja Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo argumentāciju, saskaņā ar ko saziņa par komisijas maksas samaksu bija jāuzskata par saskaņošanu, kuras mērķis ir atrisināt faktisku vai potenciālu strīdu, ir faktu vērtējumi, kurus Tiesa nevar pārbaudīt apelācijas tiesvedībā, izņemot faktu sagrozīšanas gadījuma, saskaņā ar šā sprieduma 92. punktu un 93. punktā atgādināto judikatūru. Taču Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo nav apgalvojušas, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi faktus un pierādījumus.
212
Otrkārt, ciktāl ar šo pašu argumentāciju Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo būtībā apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā nav norādīts pamatojums, jo Vispārējā tiesa neesot atbildējusi uz to argumentu, ka strīdīgo rīcību veidoja pārvadātāju atbilde uz ekspeditoru saskaņotu prasību par likumīgām tiesībām uz atlaides samaksu, pietiek ar konstatējumu, ka ar pārsūdzētā sprieduma 350., 351. un 420. punktā izklāstītajiem motīviem, kas atgādināti šā sprieduma 210. punktā, Vispārējā tiesa atbildēja uz Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo izvirzītajiem argumentiem – tos noraidīdama –, kuros tika apgalvots, ka atteikums maksāt komisijas maksas nevar tikt uzskatīts par saskaņotu atteikumu maksāt atlaides, un tādējādi pamatoja savu spriedumu.
213
Šādos apstākļos trešā pamata pirmā daļa ir jānoraida kā daļēji nepieņemama un daļēji nepamatota.
– Par otro daļu
214
Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo argumentācija ir balstīta uz pieņēmumu, ka saziņai starp gaisa pārvadātājiem par atteikumu maksāt komisijas maksas bija konkurenci veicinošs mērķis. Šajā ziņā tās apgalvo, ka no pieteikumā par lietas ierosināšanu izklāstītajiem pierādījumiem izriet, ka saziņa par komisijas maksām bija atbilde uz ekspeditoru saskaņoto mēģinājumu panākt, lai tiktu atzītas likumīgas tiesības uz šīm komisijas maksām, un no tā secina, ka acīmredzamais mērķis bija organizēt efektīvu atbildi.
215
Tādējādi šķiet, ka, aizbildinoties ar iebildumu par tiesību kļūdu, izvērtējot saziņas par atteikumu maksāt komisijas maksas mērķus, Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo argumentācija patiesībā ir vērsta uz to, lai apšaubītu neatkarīgo faktu un pierādījumu vērtējumu, ko Vispārējā tiesa ir veikusi attiecībā uz šīs saziņas tvērumu. Proti, kā jau konstatēts šā sprieduma 210. punktā, pēc faktu un pierādījumu vērtējuma Vispārējā tiesa būtībā uzskatīja, ka atteikums maksāt komisijas maksas ir jāuzskata nevis par pārvadātāju saskaņotu atbildi uz ekspeditoru kā grupas mēģinājumu atsaukties uz tiesību uz komisijas maksu esību, bet par saskaņotu atteikumu piešķirt tiem atlaides par piemaksām. Šajā ziņā šī argumentācija ir nepieņemama.
216
Ciktāl ar šo argumentāciju Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo pārmet Vispārējai tiesai, ka tā rīcību saistībā ar atteikumu maksāt komisijas maksas ir kvalificējusi atkarībā no citiem elementiem, kas veido vienoto un turpināto pārkāpumu, neizpētot, kādi bija šīs konkrētās rīcības mērķi, neatkarīgi no citu šī pārkāpuma sastāvdaļu vērtējuma, jānorāda, ka minētā argumentācija ir balstīta uz pārsūdzētā sprieduma nepilnīgu interpretāciju. Proti, no tā 419. punkta izriet, ka secinājums, saskaņā ar kuru atteikums maksāt komisijas maksu varēja pastiprināt saskaņošanu attiecībā uz piemaksām, tika izsecināts no tā, ka šī rīcība pati par sevi tika uzskatīta par saskaņotu atteikumu piešķirt ekspeditoriem atlaides par piemaksām un tādējādi ļāva apsūdzētajiem pārvadātājiem izvairīties no konkurences attiecībā uz piemaksām.
217
No tā izriet, ka trešā pamata otrā daļa ir daļēji nepieņemama un daļēji nepamatota. Tādēļ tā jānoraida.
– Par trešo daļu
218
Pārsūdzētā sprieduma 426. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka Komisija strīdīgā lēmuma 903. un 910. apsvērumā pēc pietiekamas atbilstošā ekonomiskā un juridiskā konteksta analīzes pamatoti konstatēja, ka strīdīgo nolīgumu un darbību mērķis bija ierobežot konkurenci, tostarp, ciktāl tie attiecās uz atteikumu maksāt komisijas maksas.
219
Lai gan Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo apstrīd Tiesas secinājumu, apgalvojot, ka Komisijas veiktajā analīzē nav identificēta juridiskā un ekonomiskā konteksta “dominējošā iezīme” un ka šī iestāde nav ņēmusi vērā atsevišķus šā konteksta elementus, tomēr jākonstatē, ka tās vienīgi secina, ka šī konteksta analīze ir nepietiekama, pamatojoties uz to, ka netika ņemts vērā, ka saziņa saistībā ar atteikšanos maksāt komisijas maksu atbilda koordinētai iniciatīvai, ko sāka ekspeditoru asociācijas un atsevišķi ekspeditori, lai panāktu atzīšanu par tiesībām saņemt standarta komisijas maksu, neiesniedzot nekādus pierādījumus, kas liecinātu, ka Tiesa, nepietiekami analizējot juridisko vai ekonomisko kontekstu, nav izvērtējusi strīdīgās rīcības ekonomisko kaitīgumu.
220
Pārsūdzētā sprieduma 409.–413. punktā Vispārējā tiesa, atgādinājusi šā sprieduma 205.–208. punktā minētās judikatūras būtību, sava sprieduma 420. punktā nosprieda, ka Komisija strīdīgā lēmuma 879. apsvērumā pamatoti ir norādījusi, ka komisijas maksas, kuru samaksu pieprasa ekspeditori, “patiesībā ir atlaides piemaksām”. Turklāt, pirms pārsūdzētā sprieduma 426. punktā izdarīt secinājumu, ka Komisijas veiktā atbilstošā ekonomiskā un juridiskā konteksta pārbaude ir pietiekama, Vispārējā tiesa minētā sprieduma 425. punktā norādīja, ka strīdīgā lēmuma 909. un 916. apsvērumā Komisija ir paskaidrojusi, ka cena ir galvenais konkurences instruments, ka strīdīgo nolīgumu un darbību mērķis ir novērst nenoteiktību cenu noteikšanas jomā kravu gaisa pārvadājumu tirgū un tādējādi nodrošināt, ka tiek saglabāta tirgus disciplīna un ka no degvielas indeksiem izrietošie paaugstinājumi tiek piemēroti pilnībā un saskaņoti.
221
Minētajā 425. punktā Vispārējā tiesa arī konstatēja, ka šī analīze tostarp bija balstīta uz strīdīgā lēmuma 4. iedaļu, kurā it īpaši bija aprakstīti strīdīgās aizliegtās vienošanās pamatprincipi un struktūra, un ka minētā analīze bija jālasa, ņemot vērā arī šā lēmuma 2.1. iedaļā sniegto kravu pārvadājumu nozares aprakstu un piemērojamos cenu noteikšanas noteikumus.
222
Tādējādi Vispārējā tiesa, ņemot vērā šā sprieduma 205. un 206. punktā atgādināto judikatūru, ir balstījusies uz apstākļiem, kuriem ir nozīme, lai izvērtētu, vai konkrētā rīcība ir konkurences ierobežojums mērķa dēļ.
223
Līdz ar to Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo nepierāda, ka Vispārējā tiesa būtu pieļāvusi tiesību kļūdu, analizējot strīdīgo nolīgumu un darbību ekonomisko un juridisko kontekstu, lai noteiktu, vai šai rīcībai ir pietiekama kaitīguma konkurencei pakāpe, lai to varētu kvalificēt par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ.
224
No visa iepriekš minētā izriet, ka trešā pamata trešā daļa jānoraida kā nepamatota. Tātad trešais pamats ir jānoraida kopumā.
Par ceturto pamatu, kas attiecas uz noilgumu
Lietas dalībnieku argumenti
225
Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo pārmet Vispārējai tiesai, ka tā pēc savas ierosmes nav norādījusi, ka Komisijai nav pilnvaru tām uzlikt sodus par pārkāpumiem EEZ iekšējos maršrutos un maršrutos starp Savienību un Šveici noilguma iestāšanās dēļ.
226
Sava pamata atbalstam Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo norāda, ka trijos citos spriedumos, kas attiecas uz to pašu aizliegto vienošanos, Vispārējā tiesa konstatēja, ka Komisijas sodīšanas pilnvaru īstenošanai attiecībā uz šo rīcību bija iestājies noilgums, sākot no 2016. gada 14. februāra, proti, pirms strīdīgā lēmuma pieņemšanas datuma, un no tā secināja, ka, šajā lēmumā sodot attiecīgos pārvadātājus par minēto rīcību, Komisija ir pārkāpusi Regulas Nr. 1/2003 25. pantā paredzētos noteikumus noilguma jomā.
227
Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo, kuras atšķirībā no šajās trijās lietās aplūkotajiem gaisa pārvadātājiem nav izvirzījušas pamatu par noilgumu Vispārējā tiesā, apgalvo, ka Tiesai tas tomēr būtu jāizvirza pēc savas ierosmes, ņemot vērā tā absolūto raksturu.
228
Šajā ziņā tās norāda, pirmkārt, ka no pastāvīgās judikatūras izriet, ka iestādes, kas ir pieņēmusi apstrīdēto tiesību aktu, kompetences neesība ir absolūts atcelšanas pamats, kas Savienības tiesai ir jāizvirza pēc savas ierosmes.
229
Otrkārt, Vispārējā tiesa trijos spriedumos, kas attiecās uz šiem pārējiem gaisa pārvadātājiem, esot izvērtējusi un apstiprinājusi Regulas Nr. 1/2003 25. pantā paredzētā noilguma iestāšanos. Lai izvairītos no nevienlīdzīgas attieksmes pret pārvadātājiem, kuru situācijas ir līdzīgas, tai pēc savas ierosmes esot bijis jānorāda uz noilgumu par labu Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo, kuras ir tādā pašā procesuālajā situācijā kā pārvadātāji, kuri ir atsaukušies uz noilgumu un kuriem pēc tam, kad tika konstatēts noilgums Komisijas sodīšanas pilnvarām par rīcību EEZ iekšējos maršrutos un maršrutos starp Savienību un Šveici, tika samazināts tiem uzlikto naudas sodu apmērs.
230
Treškārt, noilguma iestāšanās konkurences jomā noteikti esot absolūta rakstura, jo šajā jomā sāktā tiesvedība tiktu uzskatīta par “krimināltiesisku”, ņemot vērā uzņēmumiem uzliekamo naudas sodu apmēru, un tādēļ uz to attiektos Romā 1950. gada 4. novembrī parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (turpmāk tekstā – “ECPAK”) 6. pantā paredzētās garantijas. Soda par konkurences tiesību normu pārkāpumiem procedūru krimināltiesisko raksturu apstiprinot apstāklis, ka valsts likumdevēji noilguma iestāšanos krimināltiesību jomā esot padarījuši par absolūta rakstura jautājumu, kas valsts tiesai ir jāizvirza pēc savas ierosmes.
231
Šis pamata, kas attiecas uz noilgumu, absolūtais raksturs varētu tikt izsecināts arī no Regulas Nr. 1/2003 25. pantā izvirzītā tiesiskās drošības mērķa. Tādējādi, pildot tādu pašu tiesiskās drošības funkciju kā prasības celšanas termiņi, būtu jāatzīst, ka noilgumam ir absolūts raksturs, kas ir atzīts šiem termiņiem.
232
Komisija uzskata, ka šis pamats ir jānoraida kā nepamatots.
Tiesas vērtējums
233
Vispirms jānorāda, kā pamatoti apgalvo Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo, ka 2022. gada 30. marta spriedumos Japan Airlines/Komisija (T‑340/17, EU:T:2022:181), Cathay Pacific Airways/Komisija (T‑343/17, EU:T:2022:184) un Latam Airlines Group un Lan Cargo/Komisija (T‑344/17, EU:T:2022:185), kas attiecas uz to pašu aizliegto vienošanos un kas pasludināti tajā pašā dienā, kad pasludināts pārsūdzētais spriedums, Vispārējā tiesa, kurā gaisa pārvadātāji bija iesnieguši atcelšanas pamatus par Komisijas sodīšanas pilnvaru noilgumu attiecībā uz pārkāpjošo rīcību saistībā ar EEZ iekšējiem maršrutiem un maršrutiem starp Savienību un Šveici, nosprieda, ka Komisija ir pārkāpusi Regulas Nr. 1/2003 25. pantā paredzēto noilguma termiņu, 2017. gada 17. martā pieņemot lēmumu uzlikt sodus attiecīgajiem gaisa pārvadātājiem par šīm prettiesiskajām rīcībām.
234
Tāpat nav strīda par to, ka atšķirībā no minētajiem pārvadātājiem Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo Vispārējā tiesā nav izvirzījušas pamatu par noilguma iestāšanos.
235
Tāpēc jānoskaidro, vai šis pamats ir absolūts pamats, kas Vispārējai tiesai būtu bijis jāizvirza pēc savas ierosmes.
236
Jākonstatē, kā tas skaidri izriet no Regulas Nr. 1/2003 VII nodaļas nosaukuma un šīs regulas 25. panta formulējuma, kas ietverts VII nodaļā, ka termiņi, kuri aptver Komisijas pilnvaras piemērot sodus, ir kvalificēti kā “noilguma” termiņi.
237
Šajā ziņā jānorāda, ka “noilguma” termiņa kvalifikāciju apstiprina citu minētās regulas valodu versijas, it īpaši spāņu (“prescripción”), angļu (“limitation
periods”), itāļu (“prescrizione”), lietuviešu (“senaties terminai”), un portugāļu (“prescrição”) valodas versija.
238
Tā kā termiņa raksturs tiek noteikts, ņemot vērā tā vispārējo kontekstu, kurā tas ietilpst, un tā mērķi (spriedums, 2002. gada 12. decembris, Beļģija/Komisija, C‑5/01, EU:C:2002:754, 52. punkts un tajā minētā judikatūra), ir arī jānorāda, ka Regulas Nr. 1/2003 25. pantā paredzētā termiņa raksturu apstiprina šīs tiesību normas sistēmiskā un teleoloģiskā interpretācija.
239
Šajā kontekstā jāuzsver, ka Regulas Nr. 1/2003 26. pantā, kas kopā ar šīs regulas 25. pantu veido tās VII nodaļa, par “noilguma termiņu” ir kvalificēts arī termiņš, pēc kura beigām Komisija vairs nevar izpildīt lēmumus, kas pieņemti, piemērojot šīs regulas 23. un 24. pantu. Turklāt gan minētās regulas 25. pantā, gan tās 26. pantā ir precīzi noteikti visi noteikumi, kas piemērojami tajos paredzētajiem termiņiem, paredzot ne tikai šo termiņu ilgumu, bet arī datumu, no kura tie sākas, kā arī to pārtraukšanas un apturēšanas iemeslus. Šie noteikumi atbilst noilguma tiesiskajam regulējumam.
240
Saistībā ar termiņu, kas aptver Komisijas pilnvaras, noteikšanas mērķi, jānorāda, ka Regulas Nr. 1/2003 25. pantā būtībā ir pārņemtas Padomes Regulas (EEK) Nr. 2988/74 (1974. gada 26. novembris) attiecībā uz noilguma termiņiem procesuālās darbībās un sankciju piemērošanā atbilstīgi Eiropas Ekonomikas kopienas transporta un konkurences noteikumiem (OV 1974, L 319, 1. lpp.) 1.–3. panta tiesību normas. Tādēļ, interpretējot šos termiņus, jāatsaucas uz pēdējās minētās regulas preambulu un it īpaši uz minētās regulas otro apsvērumu. Šajā apsvērumā ir precizēts, ka “juridiskās noteiktības [tiesiskās drošības] interesēs ir nepieciešams, lai tiktu ieviests noilguma princips un lai tiktu noteikti īstenošanas noteikumi”, un ka “no vienas puses, būtu jāievēro uzņēmumu un uzņēmumu apvienību intereses un, no otras puses, prasības, kādas uzliktas saskaņā ar administratīvo praksi”. Tādējādi no minētā apsvēruma izriet, ka Savienības likumdevējs ir vēlējies ierobežot Komisijas pilnvaras, ieviešot noilguma mehānismu, lai tostarp nodrošinātu to uzņēmumu tiesību aizsardzību, attiecībā uz kuriem Komisija plāno uzlikt naudas sodus vai kavējuma naudu.
241
Tātad gan no Regulas Nr. 1/2003 formulējuma, gan konteksta, gan mērķiem izriet, ka tās VII nodaļā paredzētie termiņi ir noilguma termiņi.
242
No pastāvīgās judikatūras izriet, ka uz noilguma termiņa ievērošanu Savienības tiesa nevar atsaukties pēc savas ierosmes, bet uz to ir jānorāda attiecīgajam lietas dalībniekam (spriedumi, 2016. gada 14. jūnijs, Marchiani/Parlaments, C‑566/14 P, EU:C:2016:437, 94. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2019. gada 5. septembris, Eiropas Savienība/Guardian Europe un Guardian Europe/Eiropas Savienība, C‑447/17 P un C‑479/17 P, EU:C:2019:672, 99. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
243
Šo secinājumu nevar atspēkot Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo argumentācija, saskaņā ar kuru pamats par Komisijas sodīšanas pilnvaru noilgumu esot jāpielīdzina kompetences neesības pamatam, ņemot vērā, ka pēc noilguma termiņa beigām Komisijai neesot bijusi kompetence tām uzlikt naudas sodu.
244
Lai gan Regulas Nr. 1/2003 25. pantā Komisijai ir noteikts pienākums sodīt par konkrētu pārkāpumu noteiktā termiņā, kas sākas dienā, kad šis pārkāpums ir izdarīts, vai turpināta vai atkārtota pārkāpuma gadījumā – no dienas, kad tas ir beidzies, nedz šīs tiesību normas mērķis, nedz sekas nav Komisijas atbrīvošana no tās sodīšanas pilnvarām attiecībā uz citiem pārkāpumiem, kas nav tie, uz kuriem attiecas noilgums. Turklāt attiecībā uz pēdējo minēto pārkāpumu no Regulas Nr. 1/2003 7. panta 1. punkta izriet – tas, ka Komisijai vairs nav pilnvaru uzlikt sodus minētā pārkāpuma izdarītājiem noilguma iestāšanās dēļ, pats par sevi nav šķērslis pieņemt lēmumu, ar kuru konstatē, ka šis pārkāpums ir izdarīts, tomēr ar nosacījumu, ka Komisija šādā gadījumā pierāda leģitīmas intereses pieņemt lēmumu, ar kuru konstatē šādu pārkāpumu. Tādējādi Komisijai joprojām ir kompetence – ar nosacījumu, ka tā pierāda leģitīmas intereses, – konstatēt pārkāpumu, attiecībā uz kuru ir iestājies noilgums. Šādos apstākļos Komisijas sodīšanas pilnvaru noilgums nevar būt līdzvērtīgs šīs iestādes kompetences neesībai.
245
Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo arī nevar pamatoti atsaukties uz vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, kas izrietot no tā, ka to pašu procesuālais stāvoklis neatšķiroties no to gaisa pārvadātāju situācijas, kuriem spriedums Vispārējā tiesā ir labvēlīgs, apgalvojot, ka Komisijas prasībai daļēji ir iestājies noilgums. Tā kā pamatam par noilgumu nav absolūta rakstura un tas ir jāizvirza attiecīgajam uzņēmumam, apstākli, ka Vispārējā tiesa ir konstatējusi noilgumu attiecībā uz uzņēmumiem, kuri tajā ir izvirzījuši šo pamatu, nevar uzskatīt par atšķirīgu attieksmi par sliktu Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo. Pretēji tam, ko apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzējas, šī atšķirīgā attieksme izriet tikai no objektīva apstākļa, ka tās nav izvirzījušas pamatu par noilguma iestāšanos, lai gan tās būtu varējušas to darīt ar tādiem pašiem nosacījumiem kā citi gaisa pārvadātāji, kas to ir izvirzījuši (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 14. novembris, British Airways/Komisija, C‑122/16 P, EU:C:2017:861, 98. punkts).
246
Turklāt, kā ģenerāladvokāts būtībā ir norādījis secinājumu 164. un 165. punktā, pamata, kas attiecas uz Komisijas sodīšanas pilnvaru noilgumu, apgalvotais absolūtais raksturs nevar tikt izsecināts no tā, ka naudas sodi, kas uzlikti saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktu, būtu jākvalificē kā “krimināltiesiski” ECPAK 6. panta izpratnē. Proti, šāda kvalifikācija pati par sevi nenozīmē, ka Komisijas sodīšanas pilnvaru noilgumam saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 25. pantu ir sabiedrības interešu mērķis, kas pārsniedz attiecīgo uzņēmumu aizsardzību.
247
Šo pamata, kas attiecas uz Regulas Nr. 1/2003 25. pantā paredzētā termiņa noilgumu, apgalvoto absolūto raksturu nevar secināt arī no tā, ka noilguma termiņa uzdevums ir nodrošināt tiesisko drošību un ka līdz ar to tas būtu jāpielīdzina procesuālam termiņam saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, uz kuru atsaucas Singapore Airlines un Singapore Airlines
Cargo un saskaņā ar kuru LESD 263. panta sestajā daļā paredzētais prasības celšanas termiņam ir absolūts raksturs, tāpēc Savienības tiesai pēc savas ierosmes jāpārbauda, vai tas ir ticis ievērots.
248
Procesuālie termiņi tika noteikti, lai nodrošinātu pareizu tiesvedību, skaidrību, kā arī tiesisko situāciju drošību. Tāpēc termiņu prasības celšanai, kā, piemēram, LESD 263. panta sestajā daļā paredzētā termiņa, un termiņu apelācijas sūdzības iesniegšanai, kā, piemēram, Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 56. panta pirmajā daļā paredzētā termiņa, mērķis ir nodrošināt, lai administratīvie lēmumi un tiesu nolēmumi iegūtu galīgu spēku, un tādējādi aizsargāt publiskās intereses (spriedums, 2012. gada 8. novembris, Evropaïki Dynamiki/Komisija, C‑469/11 P, EU:C:2012:705, 50. punkts). Taču tas tā nav Regulas Nr. 1/2003 25. pantā paredzētā noilguma termiņa gadījumā, kura mērķis, kā norādīts šā sprieduma 240. punktā, galvenokārt ir nodrošināt attiecīgo uzņēmumu aizsardzību. Turklāt tas vien, ka noilguma termiņa uzdevums ir nodrošināt tiesisko drošību, nevar pamatot tā pielīdzināšanu procesuālam termiņam, ja šie abi termiņi pēc būtības ir atšķirīgi (spriedums, 2012. gada 8. novembris, Evropaïki Dynamiki/Komisija, C‑469/11 P, EU:C:2012:705, 49. punkts).
249
No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka Regulas Nr. 1/2003 25. pantā paredzētā Komisijas sodīšanas pilnvaru noilguma termiņa izbeigšanās nav absolūts pamats, kas Vispārējai tiesai būtu bijis jāizvirza pēc savas ierosmes.
250
Tādēļ ceturtais apelācijas pamats nav pamatots.
251
Tā kā neviens no Singapore Airlines un Singapore Airlines Cargo izvirzītajiem pamatiem nav ticis apmierināts, apelācijas sūdzība jānoraida pilnībā.
Par tiesāšanās izdevumiem
252
Atbilstoši Reglamenta 184. panta 2. punktam, ja apelācijas sūdzība nav pamatota, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem.
253
Saskaņā ar šī reglamenta 138. panta 1. punktu, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz minētā reglamenta 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
254
Tā kā Komisija ir lūgusi piespriest Singapore Airlines un de Singapore Airlines
Cargo atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā spriedums šīm sabiedrībām ir nelabvēlīgs, tām jāpiespriež segt savus un atlīdzināt Komisijas tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:
1)
Apelācijas sūdzību noraidīt.
2)
Singapore Airlines Ltd un Singapore Airlines Cargo Pte Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.