62021CJ0245_RES
Apvienotās lietas C‑245/21 un C‑248/21
Bundesrepublik Deutschland
pret
MAunPBunLE
(Bundesverwaltungsgericht lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (pirmā palāta) 2022. gada 22. septembra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (ES) Nr. 604/2013 – Tās dalībvalsts noteikšana, kas ir atbildīga par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu – 27. un 29. pants – Attiecīgās personas pārsūtīšana uz dalībvalsti, kas ir atbildīga par tās pieteikuma izskatīšanu – Pārsūtīšanas apturēšana Covid‑19 pandēmijas dēļ – Neiespējamība veikt pārsūtīšanu – Tiesību aizsardzība tiesā – Ietekme uz pārsūtīšanas termiņu
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Patvēruma politika – Kritēriji un mehānismi, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu – Regula Nr. 604/2013 – Uzņemšanas un atpakaļuzņemšanas procedūras – Termiņš, kas paredzēts starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja pārsūtīšanai – Dalībvalsts kompetentās iestādes pieņemts atceļams lēmums apturēt nodošanas lēmuma izpildi – Lēmums, kas pamatots ar faktisku neiespējamību veikt nodošanu Covid‑19 pandēmijas dēļ – Noilguma termiņa pārtraukšana – Nepieļaujamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 604/2013 27. panta 4. punkts un 29. panta 1. punkts)
(skat. 47.–50., 57., 59.–62., 68.–71. punktu un rezolutīvo daļu)
Rezumējums
Lēmuma par patvēruma meklētāja pārsūtīšanu uz atbildīgo dalībvalsti izpildes apturēšana Covid‑19 pandēmijas dēļ nepārtrauc sešu mēnešu pārsūtīšanas termiņu
Tiklīdz šis termiņš ir beidzies, pieprasījuma iesniedzēja dalībvalsts kļūst atbildīga par patvēruma pieteikuma izskatīšanu
2019. gadā LE, MA un PB iesniedza patvēruma pieteikumus Vācijā. Tomēr LE pirms tam bija iesniegusi starptautiskās aizsardzības pieteikumu Itālijā, un MA un PB nelikumīgi ieceļoja pēdējās minētās dalībvalsts teritorijā, kur viņi tika reģistrēti kā starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēji. Tāpēc kompetentā Vācijas iestāde lūdza Itālijas iestādēm atpakaļuzņemt LE un uzņemt MA un PB, pamatojoties uz Dublinas III regulu (
1
). Pēc tam šī iestāde attiecīgo personu patvēruma pieteikumus atzina par nepieņemamiem un izdeva rīkojumu viņus izraidīt uz Itāliju.
2020. gada februārī Itālijas iestādes informēja Vācijas iestādes, ka Covid‑19 pandēmijas dēļ pārsūtīšana uz Itāliju un no tās saskaņā ar Dublinas III regulu vairs nenotiks. Ar 2020. gada martā un 2020. gada aprīlī pieņemtiem lēmumiem Vācijas kompetentā iestāde līdz jaunajam rīkojumam apturēja rīkojumu par attiecīgo personu izraidīšanu izpildi, piemērojot tostarp minēto regulu (
2
), pamatojoties uz to, ka, ņemot vērā Covid‑19 pandēmijas attīstību, šo pārsūtīšanu nebija iespējams veikt.
Ar 2020. gada jūnijā un augustā pasludinātajiem spriedumiem Verwaltungsgericht (Administratīvā tiesa, Vācija) atcēla lēmumus, ar kuriem iestāde attiecīgo personu patvēruma pieteikumus bija atzinusi par nepieņemamiem, un izdeva rīkojumu par viņu izraidīšanu. Šajā lēmumā ir konstatēts, ka, pat ja Itālijas Republika bija atbildīga par attiecīgo personu patvēruma pieteikumu izskatīšanu, šī atbildība tika nodota Vācijas Federatīvajai Republikai pēc Dublinas III regulā (
3
) noteiktā pārsūtīšanas termiņa beigām, jo ar iepriekš minētajiem apturēšanas lēmumiem šis termiņš netika pārtraukts.
Iesniedzējtiesai, kas izskata revīzijas sūdzību par šiem spriedumiem, ir šaubas, vai lēmumi apturēt attiecībā uz attiecīgajām personām pieņemto izraidīšanas rīkojumu izpildi var pārtraukt pārsūtīšanas termiņu.
Tiesa nospriež, ka Dublinas III regulā (
4
) paredzētais pārsūtīšanas termiņš netiek pārtraukts, ja dalībvalsts kompetentās iestādes, pamatojoties uz šo regulu (
5
), pieņem atsaucamu lēmumu par pārsūtīšanas lēmuma izpildes apturēšanu, jo šī izpilde faktiski nav iespējama Covid‑19 pandēmijas dēļ.
Tiesas vērtējums
Šajā ziņā Tiesa vispirms konkretizē, ka, ja pārsūtīšanas lēmuma pārsūdzēšanas apturošā iedarbība ir piešķirta ar lēmumu, ko kompetentās iestādes ir pieņēmušas Dublinas III regulā (
6
) paredzētajos apstākļos, pārsūtīšanas termiņš sākas no galīgā lēmuma par šo pārsūdzību pieņemšanas brīža, līdz ar to pārsūtīšanas lēmuma izpilde ir jāveic ne vēlāk kā sešu mēnešu laikā no dienas, kad pieņemts galīgais lēmums par minēto pārsūdzību. Tomēr šāds risinājums ir tad, ja šīs iestādes lēmumu par pārsūtīšanas lēmuma izpildes apturēšanu ir pieņēmušas, ievērojot tādas tiesību normas piemērošanas jomas robežas, kurā paredzēta šāda apturoša iedarbība (
7
).
Attiecībā uz šo piemērošanas jomu Tiesa uzsver, pirmkārt, ka šīs tiesību normas piemērošana ir cieši saistīta ar pārsūtīšanas lēmuma pārsūdzības īstenošanu, ko veic attiecīgā persona, jo šo iestāžu noteiktā apturēšana ir jāveic “līdz brīdim, kad kļūs zināms apelācijas vai pārskatīšanas rezultāts”.
Otrkārt, attiecībā uz šīs tiesību normas kontekstu jākonstatē, ka tā ietilpst iedaļā “Procesuālās garantijas” (
8
). Turklāt minētā tiesību norma ir ietverta pantā “Tiesiskās aizsardzības līdzekļi” un seko punktam, kas attiecas uz pārsūtīšanas lēmuma pārsūdzības apturošo iedarbību, ko tā papildina, ļaujot dalībvalstīm atļaut kompetentajām iestādēm apturēt pārsūtīšanas lēmuma izpildi gadījumos, kad tā apturēšana pēc pārsūdzības iesniegšanas nebūtu saistīta ar likuma vai tiesas nolēmuma sekām.
Visbeidzot – runājot par Dublinas III regulas mērķiem, šajā regulā noteiktā sešu mēnešu pārsūtīšanas termiņa mērķis ir nodrošināt, lai attiecīgā persona faktiski pēc iespējas ātrāk tiktu pārsūtīta uz dalībvalsti, kas atbildīga par tās starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu. Ņemot vērā pārsūtīšanas lēmuma izpildes apturēšanas apturošo iedarbību uz pārsūtīšanas termiņu, interpretējot attiecīgo tiesību normu tādējādi, ka ar to kompetentajām iestādēm ir atļauts apturēt pārsūtīšanas lēmumu izpildi tāda iemesla dēļ, kam nav tiešas saiknes ar attiecīgās personas tiesību aizsardzību tiesā, varētu tikt apdraudēta pārsūtīšanas termiņu efektivitāte, grozīts atbildības sadalījums starp dalībvalstīm, kas izriet no Dublinas III regulas, un ievērojami pagarināta starptautiskās aizsardzības pieteikumu izskatīšana.
Tāpēc Tiesa uzskata, ka kompetentās iestādes var izdot rīkojumu apturēt pārsūtīšanas lēmuma izpildi šajā nolūkā Dublinas III regulā noteiktajos ietvaros tikai tad, ja ar šo izpildi saistītie apstākļi nozīmē, ka minētajai personai, lai nodrošinātu efektīvu savu tiesību aizsardzību tiesā, ir jābūt atļaujai palikt tās dalībvalsts teritorijā, kura pieņēmusi minēto lēmumu, līdz brīdim, kad tiks pieņemts galīgais lēmums par šo pārsūdzību. Tātad nevar uzskatīt, ka šajos ietvaros ietilpst atsaucams lēmums par pārsūtīšanas lēmuma izpildes apturēšanu, pamatojoties uz to, ka šī izpilde faktiski nav iespējama. Apstāklis, ka materiāltiesiskā neiespējamība veikt pārsūtīšanas lēmuma izpildi saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesībām var nozīmēt šī lēmuma prettiesiskumu, nevar atspēkot šo secinājumu. Proti, pirmkārt, tas, ka lēmums par pārsūtīšanas lēmuma izpildes apturēšanu ir atsaucams, neļauj uzskatīt, ka šī apturēšana ir noteikta, gaidot pārsūtīšanas lēmuma pārsūdzēšanas iznākumu un lai nodrošinātu attiecīgās personas tiesību aizsardzību tiesā, jo nevar izslēgt, ka minētās apturēšanas atcelšana notiek pirms šīs pārsūdzības iznākuma. Otrkārt, no dažādām Dublinas III regulas normām izriet, ka Savienības likumdevējs nav uzskatījis, ka faktiskai neiespējamībai izpildīt pārsūtīšanas lēmumu būtu jāpamato pārsūtīšanas termiņa pārtraukšana vai apturēšana.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV 2013, L 180, 31. lpp.; turpmāk tekstā – “Dublinas III regula”).
(
2
)	Šie lēmumi ir pieņemti, pamatojoties uz Dublinas III regulas 27. panta 4. punktu, saskaņā ar kuru dalībvalstis var paredzēt, ka kompetentās iestādes var nolemt rīkoties ex officio, lai apturētu pārsūtīšanas lēmuma izpildi līdz brīdim, kad kļūs zināms apelācijas vai pārskatīšanas rezultāts.
(
3
)	Skat. Dublinas III regulas 29. panta 1. punktu, saskaņā ar kuru pieteikuma iesniedzēja pārsūtīšanu no pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts uz atbildīgo dalībvalsti veic saskaņā ar pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts tiesību aktiem pēc abu attiecīgo dalībvalstu savstarpējas apspriešanās, cik vien iespējams īsā laikā, un, vēlākais, sešos mēnešos no dienas, kad cita dalībvalsts ir akceptējusi pieprasījumu uzņemt vai uzņemt atpakaļ attiecīgo personu, vai no dienas, kad pieņemts galīgais lēmums par pārsūdzību vai pārskatīšanu, ja tas aptur pārsūtīšanu saskaņā ar 27. panta 3. punktu.
(
4
)	Skat. Dublinas III regulas 29. panta 1. punktu.
(
5
)	Tādējādi lēmums ir pamatots ar Dublinas III regulas 27. panta 4. punktu.
(
6
)	Saskaņā ar Dublinas III regulas 27. pantu 4. punktu.
(
7
)	Skat. Dublinas III regulas 27. panta 4. punktu.
(
8
)	Dublinas III regulas VI nodaļas IV iedaļa.