Lieta C‑525/11
SIA “Mednis”
pret
Valsts ieņēmumu dienestu
(Augstākās tiesas Senāta lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
PVN – Direktīva 2006/112/EK – 183. pants – PVN pārmaksas atmaksas kārtība – Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru PVN pārmaksas daļas atmaksa tiek atlikta, līdz tiek izvērtēta apliekamās personas nodokļa gada deklarācija – Nodokļu neitralitātes un samērīguma principi
Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 18. oktobra spriedums ?I – 0000
Kopsavilkums – Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 18. oktobra spriedums
1.        Nodokļu tiesību aktu saskaņošana – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma – Priekšnodokļa atskaitīšana – Pārmaksātās summas atmaksāšana – Pārmaksātās summas daļas atmaksa, kas tiek atlikta līdz nodokļa maksātāja nodokļa gada deklarācijas pārbaudei – Nepieļaujamība
(Padomes Direktīvas 2006/112 183. pants)
2.        Nodokļu tiesību aktu saskaņošana – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma – Mērķi un sistēma – Krāpšanas nodokļu jomā, izvairīšanās no nodokļu maksāšanas un iespējamās ļaunprātīgās izmantošanas apkarošana – Samērīguma principa ievērošana
(Padomes Direktīva 2006/112)
3.        Prejudiciāli jautājumi – Interpretācija – Interpretējošu spriedumu iedarbība laikā – Atpakaļejošs spēks – Tiesas noteikts ierobežojums – Nosacījumi – Sprieduma radīto finansiālo seku nozīme attiecīgajai dalībvalstij – Neizšķirošs kritērijs
(LESD 267. pants)
1.        Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 183. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas dalībvalsts nodokļu administrācijai nepiešķir tiesības bez īpaša izvērtējuma, pamatojoties tikai uz matemātisku aprēķinu, taksācijas periodā pārmaksātās pievienotās vērtības nodokļa daļas atmaksu atlikt, līdz šī nodokļu administrācija ir pārbaudījusi apliekamās personas nodokļa gada deklarāciju.
Pārmaksātā pievienotās vērtības nodokļa atmaksas noteikumi nevar ietekmēt nodokļu neitralitātes principu, liekot nodokļu maksātājam pilnībā vai daļēji uzņemties visu pievienotās vērtības nodokli. It īpaši tiem ir jāļauj nodokļu maksātājam ar atbilstošiem nosacījumiem atgūt visu parādu, kas izriet no šī pārmaksātā pievienotās vērtības nodokļa. Tas nozīmē, ka atmaksāšana jāveic pieņemamā termiņā, veicot maksājumu skaidrā naudā vai līdzīgā veidā un katrā ziņā tā, lai piemērotais atmaksāšanas veids neradītu nodokļu maksātājam nekādu finansiālu risku.
Protams, pārmaksātā pievienotās vērtības nodokļa atmaksas pārnešana uz vairākiem taksācijas periodiem, kuri seko periodam, kurā šī pārmaksa radusies, uzreiz nav nesaderīga ar Direktīvas 2006/112 183. panta pirmo daļu. Tomēr viena gada vai pat ilgāks termiņš, kurā nodokļu maksātājiem ir jāuzņemas pievienotās vērtības nodokļa finansiāla nasta, kaut arī taksācijas periods principā ir viens mēnesis, nav uzskatāms par saprātīgu.
Ja šāda tiesiskā regulējuma mērķis ir novērst nodokļa krāpšanas vai nemaksāšanas riskus, jākonstatē, ka tā preventīva un vispārīga piemērošana, pamatojoties uz matemātiskiem aprēķiniem, īpaši nevērtējot attiecīgo gadījumu, kurā attiecīgajam nodokļa maksātājam bija iespējams pierādīt, ka nepastāv krāpšanas un nodokļa nemaksāšanas risks, ir pretējs samērīguma principam.
(sal. ar 24.–28., 33., 36. un 38. punktu un rezolutīvo daļu)
2.        Skat. nolēmuma tekstu.
(sal. ar 31. un 32. punktu)
3.        Skat. nolēmuma tekstu.
(sal. ar 41.–44. punktu)