Foreløbig udgave
DOMSTOLENS DOM (Første Afdeling)
21. maj 2026 (*)
» Præjudiciel forelæggelse – social sikring – forordning (EF) nr. 883/2004 – koordinering af de sociale sikringsordninger – alderspension – artikel 51, stk. 1 – forsikringsperioder, der er tilbagelagt inden for en bestemt beskæftigelse som lønnet eller selvstændig eller inden for et fag, for hvilke der gælder en særordning – begrebet »særordning« – regler om sammenlægning af forsikringsperioder – national lovgivning, der indrømmer arbejdstagere i visse stillingskategorier en gunstigere behandling – artikel 45 TEUF og 48 TEUF – arbejdskraftens frie bevægelighed «
I sag C-717/24,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Najvyšší správny súd Slovenskej republiky (Den Slovakiske Republiks øverste domstol i forvaltningsretlige sager) ved afgørelse af 15. august 2024, indgået til Domstolen den 21. oktober 2024, i sagen
BD
mod
Sociálna poisťovňa, ústredie,
har
DOMSTOLEN (Første Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, F. Biltgen, og dommerne I. Ziemele, A. Kumin, S. Gervasoni (refererende dommer) og M. Bošnjak,
generaladvokat: D. Spielmann,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–        den italienske regering ved S. Fiorentino, som befuldmægtiget, bistået af avvocato dello Stato P. Garofoli,
–        den polske regering ved B. Majczyna og D. Lutostańska, som befuldmægtigede,
–        Europa-Kommissionen ved B.-R. Killmann og A. Tokár, som befuldmægtigede,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 18. december 2025,
afsagt følgende
Dom
1        Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 51, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger (EUT 2004, L 166, s. 1, berigtiget i EUT 2004, L 200, s. 1) (herefter »forordning nr. 883/2004«).
2        Denne anmodning er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem BD og Sociálna poisťovňa, ústredie (socialsikringskassen, centraladministrationen, Slovakiet) vedrørende sidstnævntes afslag på BD’s ansøgning om tildeling af alderspension som 55-årig for den beskæftigelse, som han har udøvet som minearbejder.
Retsforskrifter
EU-retten
Forordning nr. 1408/71
3        Artikel 45, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996 (EFT 1997, L 28, s. 1) (herefter »forordning nr. 1408/71«), bestemte følgende:
»Såfremt tilkendelse af visse ydelser efter lovgivningen i en medlemsstat er betinget af, at forsikringsperioderne udelukkende er tilbagelagt inden for et fag, for hvilket der gælder en særordning for arbejdstagere, eller i givet fald inden for en bestemt beskæftigelse, skal perioder, der er tilbagelagt efter andre medlemsstaters lovgivning, kun medregnes ved tilkendelse af disse ydelser, såfremt perioderne er tilbagelagt inden for en tilsvarende ordning eller, hvis en sådan ikke findes, inden for det samme fag, eller i givet fald inden for samme beskæftigelse. Såfremt den pågældende ikke ved medregning af de således tilbagelagte perioder opfylder de foreskrevne betingelser for ret til de nævnte ydelser, medregnes disse perioder ved tilkendelse af ydelser efter den almindelige ordning eller, hvis en sådan ikke findes, efter den for arbejdere eller funktionærer gældende ordning, alt efter omstændighederne, forudsat at den pågældende har været omfattet af en af disse ordninger.«
Forordning nr. 883/2004
4        1., 4. og 13. betragtning til forordning nr. 883/2004 har følgende ordlyd:
»(1)      Reglerne om koordinering af de enkelte medlemsstaters sociale sikringsordninger indgår som led i den frie bevægelighed for personer og bør således bidrage til en forbedring af arbejdstagernes levestandard og beskæftigelsesvilkår.
[...]
(4)      Det er nødvendigt at respektere de karakteristiske træk ved national lovgivning om social sikring og kun udarbejde en koordineringsordning.
[...]
(13)      Koordineringsreglerne skal gøre det muligt for personer, som flytter inden for Fællesskabet, samt deres familiemedlemmer og efterladte, at bevare de rettigheder og fordele, som de har erhvervet, eller som er under optjening.«
5        Denne forordnings artikel 5 med overskriften »Ligestilling af ydelser, indtægter, begivenheder og forhold« bestemmer følgende:
»Medmindre andet er fastsat i denne forordning, og på baggrund af de særlige gennemførelsesbestemmelser, der er fastsat, gælder følgende:
a)      hvis ydelser efter sociale sikringsordninger eller andre indtægter tillægges retsvirkning efter den kompetente medlemsstats lovgivning, finder de pågældende bestemmelser i denne lovgivning ligeledes anvendelse på tilsvarende ydelser, der er erhvervet i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat, eller på indtægter erhvervet i en anden medlemsstat
b)      hvis indtrædelse af visse begivenheder eller forhold tillægges retsvirkning efter den kompetente stats lovgivning, tager denne hensyn til tilsvarende forhold eller begivenheder, der er indtrådt på en anden medlemsstats område, som om de var indtrådt på dens eget område.«
6        Denne forordnings artikel 6 med overskriften »Sammenlægning af perioder« er affattet således:
»Medmindre andet er fastsat i denne forordning, medregner den kompetente institution i en medlemsstat, hvis lovgivning gør:
erhvervelse, bevarelse, varighed eller generhvervelse af retten til ydelser
[...]
betinget af, at der er tilbagelagt forsikrings-, beskæftigelses- eller bopælsperioder eller perioder med selvstændig virksomhed, i nødvendigt omfang forsikrings-, beskæftigelses- eller bopælsperioder eller perioder med selvstændig virksomhed, der er tilbagelagt efter en anden medlemsstats lovgivning, som om der er tale om perioder, der er tilbagelagt efter den for pågældende institution gældende lovgivning.«
7        Samme forordnings artikel 51 med overskriften »Særlige bestemmelser om sammenlægning af perioder« fastsætter følgende i stk. 1:
»Såfremt tilkendelse af visse ydelser efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder udelukkende inden for en bestemt beskæftigelse som lønnet eller selvstændig eller inden for et fag, for hvilke der gælder en særordning, som anvendes på personer, der udøver lønnet eller selvstændig virksomhed, medregner den kompetente institution i medlemsstaten kun de perioder, der [er] tilbagelagt efter en anden medlemsstats lovgivning efter en tilsvarende ordning, eller hvis en sådan ikke findes, inden for samme fag eller i givet fald inden for den samme lønnede beskæftigelse eller selvstændige virksomhed.
Såfremt den pågældende på grundlag af de således tilbagelagte perioder ikke opfylder betingelserne for at modtage ydelser efter en særordning, medregnes disse perioder ved tilkendelse af ydelser efter den almindelige ordning, eller, hvis en sådan ordning ikke findes, efter ordningen for arbejdstagere eller funktionærer, forudsat at den pågældende har været omfattet af en af disse ordninger.«
8        Artikel 87 i forordning nr. 883/2004 med overskriften »Overgangsbestemmelser« bestemmer følgende i stk. 2:
»Enhver forsikringsperiode samt i givet fald enhver beskæftigelses- eller bopælsperiode eller periode med selvstændig virksomhed, der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning forud for datoen for denne forordnings anvendelse i den pågældende medlemsstat, tages i betragtning ved afgørelsen af ret til ydelser efter denne forordning.«
Tjekkoslovakisk ret
9        § 1 i zákon č. 100/1988 Zb. o sociálnom zabezpečení (lov nr. 100/1988 om social sikring) af 16. juni 1988 med overskriften »Grundlæggende principper« i den version, der fandt anvendelse fra den 1. oktober 1988 til den 31. maj 1992, bestemte følgende:
»[...]
2)      Enhver borger har ret til social sikring i henhold til denne lov. Staten sikrer ydelser og tjenester inden for social sikring.
[...]
4)      Størrelsen af alderspensionsydelser afhænger primært af længden af beskæftigelsesperioden [...] og af erhvervskategorien.«
10      § 14 i lov nr. 100/1988 i den version, der fandt anvendelse fra den 1. oktober 1988 til den 31. maj 1992, bestemte følgende:
»1)      Til alderspensionsformål opdeles erhverv i tre kategorier, afhængigt af hvilken type arbejde der udføres.
2)      Kategori I omfatter erhverv, hvor der kontinuerligt og i løbet af en kalendermåned udføres overvejende farligt arbejde, hvor medarbejderens helbred ofte og varigt forringes på grund af udsættelse for skadelige fysiske og kemiske faktorer, herunder
a)      beskæftigelse inden for minedrift med fast arbejdssted under jorden i grubeminer
b)      andre typer beskæftigelse inden for minedrift, hvor arbejdet udføres under jorden i grubeminer [...]
[...]
4)      Kategori III omfatter erhverv, der ikke er rubriceret i kategori I eller II.«
11      § 21 i lov nr. 100/1988 i den version, der fandt anvendelse fra den 1. oktober 1988 til den 31. maj 1992, med overskriften »Betingelser for at opnå ret til alderspension« bestemte følgende i stk. 1:
»En borger har ret til alderspension, hvis han har været ansat i mindst 25 år og er fyldt mindst
a)      55 år, hvis den pågældende har været ansat i mindst 15 år i et erhverv, der er nævnt i § 14, stk. 2, litra a)
[...]
c)      55 år, hvis den pågældende har været ansat i mindst 20 år i et erhverv, der er nævnt i § 14, stk. 2, litra b)-h)
d)      58 år, hvis den pågældende har været ansat i mindst 20 år i et erhverv, der er nævnt i § 14, stk. 2, litra i)-l), eller
e)      60 år.«
12      Lov nr. 100/1988 blev ændret ved zákon č. 235/1992 Zb. o zrušení pracovných kategórií (lov nr. 235/1992 om ophævelse af erhvervskategorier) af 28. april 1992, som trådte i kraft den 1. juni 1992.
13      § 14, stk. 1, i lov nr. 100/1988, som affattet ved lov nr. 235/1992, fastsatte følgende:
»Til alderspensionsformål opdeles erhverv indtil den 31. december 1992 i tre kategorier, afhængigt af hvilken type arbejde der udføres. Erhverv i kategori I og II er opført på de sektorlister over erhverv i kategori I og II, der er offentliggjort inden den 1. juni 1992. Kategori III omfatter de erhverv, der ikke henhører under kategori I eller II.«
14      § 15 i lov nr. 100/1988, som affattet ved lov nr. 235/1992, fastsatte følgende:
»Til alderspensionsformål anses erhverv udøvet efter den 31. december 1992 for erhverv i kategori III.«
15      § 175 i lov nr. 100/1988, som affattet ved lov nr. 235/1992, fastsatte følgende:
»De rettigheder, der følger af rubriceringen af et erhverv i kategori I og II eller en tjeneste i kategori I og II, tildeles indtil den 31. december 2016.«
Slovakisk ret
16      Lov nr. 100/1988 blev ophævet ved zákon č. 461/2003 Z. z. o sociálnom poistení (lov nr. 461/2003 om socialsikring) af 30. oktober 2003, som i den udgave, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen (herefter »lov nr. 461/2003«), i § 1 med overskriften »Lovens formål og anvendelsesområde« bestemmer følgende:
»1)      Denne lov fastlægger socialsikring [og] regulerer dens anvendelsesområde [...].
[...]
3)      Denne lov finder ikke anvendelse på medlemmer af politikorpset, den slovakiske efterretningstjeneste, den nationale sikkerhedstjeneste, fængselspersonalet og retsbetjentkorpset, brand- og redningskorpset, redningstjenesten i bjergområder, de væbnede medlemmer af finansforvaltningen [...], professionelt militærpersonale i de væbnede styrker, specialstyrkerne [...], hvis socialsikring er reguleret ved en særlig lovgivning [...]«
17      § 65 i lov nr. 461/2003 med overskriften »Betingelser for berettigelse til alderspension« har følgende ordlyd:
»1)      Den forsikrede har ret til alderspension, hvis den pågældende har været forsikret i mindst 15 år og har nået pensionsalderen.
2)      Den forsikredes pensionsalder fastsættes i overensstemmelse med bilag 3a med forbehold af nærværende lovs § 274 [...]«
18      § 112 i lov nr. 461/2003 med overskriften »Ændringer af retten til ydelser, af retten til udbetaling af ydelser og af ydelsernes størrelse« har følgende ordlyd:
»1)      Ydelsen tildeles [...] fra det tidspunkt, hvor der [...] består en ret til den, [...] ikke mere end tre år før det tidspunkt, hvor der blev ansøgt om ydelsen [...], når det efterfølgende viser sig, at denne ydelse [...]
d)      blev tildelt på et senere tidspunkt end det tidspunkt, hvor der bestod en ret til den.«
19      Denne lovs § 274 bestemmer følgende:
»1)      De rettigheder, der følger af rubriceringen af erhverv i kategori I og II, er velerhvervede.
[...]«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
20      Appellanten i hovedsagen er slovakisk statsborger og arbejdede fra den 1. juli 1976 til den 31. august 1995 som minearbejder i en grubemine i Karviná beliggende i den nuværende Tjekkiske Republik. Efterfølgende havde han forskellige andre ansættelser i Den Tjekkiske Republik og siden i Slovakiet.
21      I henhold til lovgivningen i Den Føderative Republik Tjekkoslovakiet blev erhverv inddelt i tre kategorier afhængigt af deres risiko- og belastningsgrad. Ifølge denne ordning henhørte minearbejdererhvervet under kategori I, som gav ret til alderspension fra det fyldte 55. år, såfremt den pågældende havde arbejdet i 25 år, heraf 15 år under jorden i en dyb mine.
22      I 1992 vedtog Den Føderative Republik Tjekkoslovakiet en ny lovgivning, som indebar, at de forskellige erhvervskategorier blev afskaffet med virkning fra den 31. december 1992, idet samtlige erhverv fra denne dato skulle være omfattet af de regler, der fandt anvendelse på kategori III. De rettigheder, der fulgte af udøvelsen af et erhverv i kategori I eller II indtil den 31. december 1992, blev opretholdt indtil den 31. december 2016.
23      Den 31. december 1992 ophørte Den Føderative Republik Tjekkoslovakiet med at eksistere og blev efterfulgt af to uafhængige stater. I Den Tjekkiske Republik blev de forskellige erhvervskategorier ophævet på denne dato. I Slovakiet blev denne ophævelse derimod udsat til den 31. december 1999.
24      Efter at de sociale sikringsmyndigheder i Den Tjekkiske Republik havde tildelt appellanten i hovedsagen ret til alderspension i henhold til denne medlemsstats lovgivning, indgav han i 2013, hvor han var 55 år, en ansøgning i Slovakiet om udbetaling af sin alderspension. Denne ansøgning blev imidlertid afslået af appelindstævnte i hovedsagen med den begrundelse, at han ikke havde nået den alder, der kræves for at oppebære en sådan pension.
25      Appellanten i hovedsagen blev sluttelig indrømmet ret til alderspension fra den 2. oktober 2020, på hvilken dato han havde nået alderen 62 år og 8 måneder. Appelindstævnte i hovedsagen fastholdt imidlertid sit synspunkt om, at han ikke kunne gøre krav på den alderspension, der kunne opnås på mere favorable betingelser af personer, der i en periode på 15 år havde haft beskæftigelse som minearbejder. Appelindstævnte i hovedsagen anførte i denne henseende, at eftersom appellanten i hovedsagen havde udøvet et sådant erhverv på den nuværende Tjekkiske Republiks område, kunne han kun gøre krav på alderspension fra det fyldte 55. år, såfremt han kunne godtgøre, at han i en periode på 15 år havde udøvet et erhverv i kategori I i henhold til denne medlemsstats lovgivning. Ifølge appelindstævnte i hovedsagen havde appellanten i hovedsagen den 31. december 1992, hvor erhvervskategorierne blev ophævet i Den Tjekkiske Republik, imidlertid kun haft beskæftigelse som minearbejder i lidt over 14 år.
26      Herefter fulgte en tvist, hvorunder appellanten i hovedsagen gjorde gældende, at appelindstævnte i hovedsagen med henblik på at afgøre, om betingelsen om udøvelse af et erhverv i 15 år var opfyldt, var forpligtet til som beskæftigelsesperiode i et erhverv i kategori I at tage hensyn til perioden fra den 1. januar 1993 til den 31. august 1995, i hvilken han fortsat havde haft beskæftigelse som minearbejder i Den Tjekkiske Republik, og dette til trods for ophævelsen af erhvervskategorierne i denne medlemsstat fra den 31. december 1992.
27      Appellanten i hovedsagen har iværksat appel ved Najvyšší správny súd Slovenskej republiky (Den Slovakiske Republiks øverste domstol i forvaltningsretlige sager), som er den forelæggende ret, og denne nærer tvivl om fortolkningen af artikel 51, stk. 1, i forordning nr. 883/2004 om sammenlægning af perioder med henblik på beregning af alderspension i det tilfælde, hvor den medlemsstat, der har kompetence til at tildele pensionsydelsen, har indført en særlig social sikringsordning, eller hvor denne medlemsstat uden at have indført en sådan særordning anvender særlige regler på visse erhverv.
28      Den forelæggende ret er bl.a. i tvivl på grund af de forskellige formuleringer, der findes i de forskellige sprogversioner af denne bestemmelse. Der kan anlægges to ordlydsfortolkninger af denne bestemmelse. Ifølge en første fortolkning, der bl.a. følger af den slovakiske, den engelske, den franske og den polske sprogversion af den nævnte bestemmelse, finder bestemmelsen ikke kun anvendelse i det tilfælde, hvor lovgivningen i den medlemsstat, der har kompetence til at tildele pensionsydelsen, indfører en særlig social sikringsordning, men også mere generelt i det tilfælde, hvor denne lovgivning – svarende til retstilstanden i Slovakiet – knytter visse særlige fordele til udøvelsen af en bestemt beskæftigelse. En anden fortolkning, der svarer til den tjekkiske og den tyske sprogversion af denne bestemmelse, består derimod i at lægge til grund, at bestemmelsen kun finder anvendelse, når der findes en særordning, der er forskellig fra den almindelige ordning i den medlemsstat, der har kompetence til at tildele pensionsydelsen.
29      Den forelæggende ret har under henvisning til 1. og 13. betragtning til forordning nr. 883/2004 fremhævet, at hvis denne anden fortolkning blev lagt til grund, kunne dette medføre en hindring for arbejdskraftens frie bevægelighed, eftersom de rettigheder og fordele, som arbejdstagerne har erhvervet eller er i færd med at erhverve, ikke ville blive sikret. En arbejdstager, der udøver en særlig beskæftigelse i en medlemsstat, og som i henhold til denne stats lovgivning har særlige fordele, der er knyttet til denne beskæftigelse inden for rammerne af den almindelige ordning, uden dog at være omfattet af en særskilt ordning, kunne nemlig blive afskrækket fra at udøve denne beskæftigelse i en anden medlemsstat, når de forsikringsperioder, der er tilbagelagt under udøvelsen af en sådan beskæftigelse, ikke tages i betragtning på en lige så favorabel måde i denne anden medlemsstat.
30      Selv hvis det antages, at artikel 51, stk. 1, i forordning nr. 883/2004 skal fortolkes således, at denne bestemmelse kun finder anvendelse, når der er tale om en særlig social sikringsordning, der er forskellig fra den almindelige ordning, gør denne forordning det ikke muligt klart at fastlægge de kendetegn, der giver grundlag for at identificere en sådan ordning. Heraf følger en usikkerhed, med hensyn til om de gældende alderspensionsregler for visse specifikke erhverv, såsom dem, der er fastsat i slovakisk lovgivning, kan kvalificeres som en »særordning« som omhandlet i denne bestemmelse.
31      I denne henseende har den forelæggende ret anført, at den omhandlede nationale lovgivning i det foreliggende tilfælde ikke har fastsat en særskilt ordning, der kun finder anvendelse på minearbejdere, men tværtimod har indført en social sikringsordning, der finder anvendelse på alle arbejdstagere. Denne ret har imidlertid præciseret, at der uanset denne fælles ordning gælder en nedsættelse af pensionsalderen for erhvervene som minearbejdere og de øvrige erhverv i kategori I.
32      På denne baggrund har Najvyšší správny súd Slovenskej republiky (Den Slovakiske Republiks øverste domstol i forvaltningsretlige sager) besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)      Skal artikel 51, stk. 1, i [forordning nr. 883/2004] fortolkes således, at [denne bestemmelse] finder anvendelse på en bevilling af alderspension, hvorom der er truffet afgørelse af en kompetent institution i en medlemsstat, alene på betingelse af at der i henhold til denne medlemsstats lovgivning er etableret en »særordning[, som anvendes på] personer, der udøver lønnet eller selvstændig virksomhed«[?]
[...] [H]vad kendetegner [i bekræftende fald] en sådan »særordning« ([f.eks.] at den administreres af en særskilt institution, er selvfinansieret eller er forbeholdt en bestemt gruppe af personer, der udøver lønnet eller selvstændig virksomhed)[?]
2)      [Eller skal denne forordnings artikel 51, stk. 1, fortolkes således, at en sådan pension også er omfattet af denne bestemmelse,] selv om lovgivningen i den pågældende medlemsstat ikke giver mulighed for en sådan »særordning«, men blot tillader, at en bestemt gruppe af personer, der har tilbagelagt forsikringsperioder udelukkende i forbindelse med en bestemt virksomhed (f.eks. minearbejdere, der arbejder i [dybe]
miner), på baggrund af disse perioder kan opnå retten til alderspension på gunstigere vilkår end andre personer, der udøver andre former for lønnet eller selvstændig virksomhed?«
Om de præjudicielle spørgsmål
33      Den forelæggende ret ønsker med sine spørgsmål, der skal behandles samlet, nærmere bestemt oplyst, om artikel 51, stk. 1, i forordning nr. 883/2004 skal fortolkes således, at den specifikke mekanisme for sammenlægning af perioder, som er fastsat heri, finder anvendelse, såvel når den medlemsstat, der har kompetence til at tildele pensionsydelsen, har indført en særlig social sikringsordning, der formelt er forskellig fra den almindelige ordning, og som specifikt vedrører visse former for beskæftigelse eller erhverv, som når denne medlemsstat uden at have indført en sådan særordning forbeholder visse fordele i forbindelse med tildelingen af en sådan ydelse for en bestemt kategori af personer, der har tilbagelagt forsikringsperioder under udøvelsen af en bestemt beskæftigelse eller et bestemt erhverv. I bekræftende fald ønsker den forelæggende ret oplyst, hvilke forhold der gør det muligt at fastslå, at der foreligger en sådan særordning som omhandlet i denne bestemmelse.
34      Hvad indledningsvis angår spørgsmålet om, hvorvidt forordning nr. 883/2004 finder anvendelse på tvisten i hovedsagen, skal det bemærkes, at denne forordnings artikel 87, stk. 2, bestemmer, at enhver forsikrings-, beskæftigelses- eller bopælsperiode eller periode med selvstændig virksomhed, der er tilbagelagt inden datoen for nævnte forordnings anvendelse på denne medlemsstats område, skal tages i betragtning ved afgørelsen af retten til ydelser. Den omstændighed, at de i hovedsagen omhandlede bidragsperioder ligger forud for ikrafttrædelsen af forordning nr. 883/2004 og forud for de berørte medlemsstaters – i det foreliggende tilfælde Den Slovakiske Republiks og Den Tjekkiske Republiks – tiltrædelse af Den Europæiske Union, er følgelig ikke til hinder for, at denne forordning finder anvendelse på en situation som den i hovedsagen omhandlede (jf. i denne retning og analogt dom af 18.4.2002, Duchon, C-290/00, EU:C:2002:234, præmis 32-34, og af 22.1.2015, Balazs, C-401/13, EU:C:2015:26, præmis 31 og 32).
35      Hvad angår den besvarelse, der skal gives af de forelagte spørgsmål, skal det bemærkes, at ordlyden af artikel 51, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 883/2004 i den franske sprogversion, hvori der henvises til »la condition que les périodes d’assurance aient été accomplies uniquement dans une activité salariée ou non salariée spécifique ou dans une occupation soumise à un régime spécial« (»er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder udelukkende inden for en bestemt beskæftigelse som lønnet eller selvstændig eller inden for et fag, for hvilke der gælder en særordning«), som følge af anvendelsen af ental i udtrykket »soumise à un régime spécial« (»for hvilke der gælder en særordning«) antyder, at den heri fastsatte sammenlægningsregel finder anvendelse, enten når der er tale om en beskæftigelse, der i den kompetente medlemsstat henhører under en særlig social sikringsordning, eller når retten til visse ydelser i henhold til denne medlemsstats lovgivning er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder i forbindelse med en bestemt lønnet beskæftigelse eller selvstændig virksomhed, uden at denne beskæftigelse eller selvstændige virksomhed nødvendigvis er omfattet af en særordning. Denne ordlyd svarer bl.a. til den slovakiske, den engelske, den italienske, den lettiske, den polske og den slovenske sprogversion af denne bestemmelse.
36      Ordlyden af andre sprogversioner af den nævnte bestemmelse, bl.a. den spanske (»sujetas a un régimen especial«), den tyske (»für die ein Sondersystem [...] gilt«) og den græske (»για τα οποία ισχύει ειδικό σύστημα που εφαρμόζεται«), synes derimod på grund af anvendelsen af flertalsformen at antyde, at anvendelsen af samme bestemmelse i alle tilfælde forudsætter, at de pågældende former for erhverv og beskæftigelse i den kompetente medlemsstat er omfattet af en særordning.
37      Ifølge fast retspraksis kan den formulering, der er anvendt i én sprogversion af en EU-retlig bestemmelse, ikke tjene som eneste grundlag for bestemmelsens fortolkning eller tillægges større betydning end de øvrige sprogversioner. Dette ville være i strid med kravet om en ensartet anvendelse af EU-retten. Såfremt der er afvigelser mellem sprogversionerne, skal den omhandlede bestemmelse fortolkes i lyset af den almindelige opbygning af og formålet med de retsforskrifter, den indgår i (jf. i denne retning dom af 27.3.1990, Cricket St Thomas, C-372/88, EU:C:1990:140, præmis 18 og 19, og af 20.11.2025, Lolach, C-327/24, EU:C:2025:901, præmis 29).
38      Henset til forskellene mellem de forskellige sprogversioner af artikel 51, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 883/2004, således som de er nævnt i nærværende doms præmis 35 og 36, skal der med henblik på fortolkningen af denne bestemmelse i overensstemmelse med Domstolens faste praksis foretages en analyse af den sammenhæng, hvori bestemmelsen indgår, og de mål, der forfølges med den ordning, som den udgør en del af (jf. i denne retning dom af 17.11.1983, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, præmis 12, og af 25.2.2025, BSH Hausgeräte, C-339/22, EU:C:2025:108, præmis 27).
39      Hvad angår den almindelige opbygning af den ordning, som denne bestemmelse indgår i, skal det bemærkes, at denne forordnings artikel 6, der er indeholdt i forordningens afsnit I med overskriften »Almindelige bestemmelser«, fastsætter en generel regel om sammenlægning af perioder. I henhold til denne regel, og medmindre andet er fastsat, skal den kompetente institution i en medlemsstat, hvis lovgivning gør erhvervelse af ret til ydelser betinget af, at der er tilbagelagt forsikrings-, beskæftigelses- eller bopælsperioder eller perioder med selvstændig virksomhed, medregne tilsvarende perioder, der er tilbagelagt efter en anden medlemsstats lovgivning, som om de var tilbagelagt efter den for den pågældende institution gældende lovgivning.
40      Denne almindelige regel om sammenlægning af perioder konkretiseres og suppleres for så vidt angår alderspensioner af artikel 51 i forordning nr. 883/2004, hvis stk. 1 nærmere bestemt sikrer, at personer, der har udøvet en beskæftigelse, der giver dem ret til særlige fordele med hensyn til alderspension, ikke mister disse fordele alene af den grund, at de har gjort brug af deres ret til fri bevægelighed ved at flytte denne beskæftigelse til en anden medlemsstat.
41      Denne bestemmelse svarer til artikel 45, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, som forordning nr. 883/2004 ophævede og erstattede med henblik på at ajourføre og forenkle den, samtidig med at den har samme formål (jf. i denne retning dom af 21.3.2018, Klein Schiphorst, C-551/16, EU:C:2018:200, præmis 31).
42      Artikel 45, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 gjorde imidlertid ikke den deri fastsatte mekanisme for sammenlægning af perioder betinget af, at der i den kompetente medlemsstat fandtes en særlig social sikringsordning, der formelt var forskellig fra den almindelige ordning. Denne bestemmelse fastsatte nemlig, at når tilkendelse af visse ydelser efter lovgivningen i denne medlemsstats var betinget af, at forsikringsperioderne var tilbagelagt inden for et fag, for hvilket der gjaldt en særordning, eller i givet fald inden for en bestemt beskæftigelse, skulle perioder, der var tilbagelagt efter andre medlemsstaters lovgivning, kun medregnes ved tilkendelse af disse ydelser, hvis de var tilbagelagt inden for en tilsvarende ordning eller, hvis en sådan ikke fandtes, inden for det samme fag eller i givet fald inden for samme beskæftigelse.
43      Da EU-lovgiver, således som generaladvokaten har anført i punkt 54 i forslaget til afgørelse, ikke har haft til hensigt at vælge en mere restriktiv sammenlægningsmetode med vedtagelsen af artikel 51, stk. 1, i forordning nr. 883/2004, skal det fastslås, at denne bestemmelse finder anvendelse, hver gang der er fastsat regler for opgørelse af alderspension, der er specifikke for visse former for beskæftigelse eller erhverv i den medlemsstat, der har kompetence til at tildele ydelsen, herunder når der ikke findes en særlig social sikringsordning, der formelt er forskellig fra den almindelige ordning.
44      En sådan fortolkning kan ikke drages i tvivl af den omstændighed, at der i denne forordnings artikel 51, stk. 1, andet afsnit, henvises til den situation, at den pågældende på grundlag af de således tilbagelagte perioder i en anden medlemsstat ikke opfylder betingelserne for at modtage ydelsen »efter en særordning«, eftersom denne bestemmelse ligeledes fastsætter, at disse perioder i stedet kan medregnes med henblik på tilkendelse af ydelser efter andre ordninger.
45      Hvad i øvrigt angår det formål, der forfølges med denne forordning, bemærkes, at denne, således som det fremgår af fjerde betragtning hertil, ikke har til formål at indføre en fælles socialsikringsordning, men kun at sikre en samordning af medlemsstaternes sociale sikringsordninger, idet medlemsstaterne bevarer deres kompetence til selv at udforme deres respektive ordninger, forudsat at de udøver denne kompetence under overholdelse af EU-retten og navnlig unionsborgernes ret til at færdes og opholde sig på medlemsstaternes område (jf. i denne retning og analogt dom af 21.2.2013, Salgado Gonzalez, C-282/11, EU:C:2013:86, præmis 35-37, og af 7.12.2017, Zaniewicz-Dybeck, C-189/16, EU:C:2017:946, præmis 38-40).
46      I denne henseende fremgår det af Domstolens praksis, at selv om EU-retten ikke kræver, at en arbejdstagers udøvelse af sin ret til fri bevægelighed har neutrale virkninger for så vidt angår den sociale sikring, indebærer overholdelsen af artikel 45 TEUF og 48 TEUF ikke desto mindre, at arbejdstagere fra andre medlemsstater ikke må stilles ringere i forhold til dem, der har eller har haft hele deres beskæftigelse i den pågældende medlemsstat (jf. i denne retning dom af 14.3.2019, Vester, C-134/18, EU:C:2019:212, præmis 32 og 33).
47      Ud fra denne synsvinkel er det uden betydning, om den medlemsstat, der har kompetence til at tildele pensionsydelsen, har indført en særlig social sikringsordning, der formelt er forskellig fra den almindelige ordning, eller om den har valgt at vedtage en række regler, der er specifikke for visse former for erhverv eller beskæftigelse inden for den almindelige ordning. Sådanne forskelle afspejler nemlig blot de organisatoriske valg og finansieringen af de sociale sikringsordninger, der kan variere betydeligt fra den ene medlemsstat til den anden.
48      En fortolkning af artikel 51, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 883/2004, hvorefter denne bestemmelse kun finder anvendelse på beskæftigelse og erhverv, der hører under en særlig social sikringsordning, der nødvendigvis er forskellig fra den almindelige ordning i den medlemsstat, der har kompetence til at tildele pensionsydelsen, ville desuden være i strid med formålet om arbejdskraftens frie bevægelighed, eftersom den ville stille arbejdstagere, der har udøvet deres ret til fri bevægelighed under udøvelsen af en beskæftigelse eller et erhverv, som i denne medlemsstat giver ret til en alderspension på gunstigere vilkår end dem, der gælder for andre arbejdstagere, ringere end dem, der udelukkende har udøvet samme beskæftigelse i sidstnævnte medlemsstat.
49      Det følger heraf, at artikel 51, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 883/2004 skal fortolkes således, at denne bestemmelse finder anvendelse i alle tilfælde, hvor lovgivningen i den medlemsstat, der har kompetence til at tildele pensionsydelsen, fastsætter regler om alderspensioner, der er specifikke for visse former for beskæftigelse eller erhverv, herunder når disse regler ikke udgør eller indgår i en særlig social sikringsordning, der formelt er forskellig fra den almindelige ordning.
50      Det skal endvidere præciseres, at i modsætning til hvad Europa-Kommissionen har gjort gældende, kan tilbagelæggelse af bidragsperioder i en anden medlemsstat i forbindelse med udøvelse af en specifik beskæftigelse eller et specifikt erhverv ikke tages i betragtning på grundlag af denne forordnings artikel 5, litra b), der bestemmer, at hvis indtrædelse af visse begivenheder eller forhold tillægges retsvirkning efter den kompetente stats lovgivning, tager denne hensyn til tilsvarende forhold eller begivenheder, der er indtrådt på en anden medlemsstats område, som om de var indtrådt på dens eget område. Det fremgår nemlig af denne bestemmelses ordlyd, at den vedrører hensyntagen i den kompetente medlemsstat til enkeltstående forhold eller begivenheder, der er indtruffet i en anden medlemsstat, såsom fødsel, død eller ulykke, og ikke regulerer sammenlægning af bidragsperioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat.
51      I det foreliggende tilfælde fremgår det af anmodningen om præjudiciel afgørelse, at den forelæggende ret ønsker oplyst, om de perioder, som appellanten i hovedsagen har tilbagelagt som minearbejder i Den Tjekkiske Republik mellem den 1. januar 1993 og den 31. august 1995, skal tages i betragtning i Den Slovakiske Republik i henhold til artikel 51, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 883/2004 med henblik på at vurdere, om den betingelse om bidragsbetaling i 15 år som minearbejder, der giver ret til visse fordele med hensyn til alderspension i denne medlemsstat, er opfyldt. I denne henseende skal det, henset til oplysningerne i forelæggelsesafgørelsen, bemærkes dels, at den slovakiske lovgivning for den omhandlede periode fastsatte regler om alderspension, der var specifikke for minearbejdererhvervet, dels at de beskæftigelsesperioder, som appellanten i hovedsagen tilbagelagde i Den Tjekkiske Republik, var inden for dette erhverv, således at det, med forbehold for
den efterprøvelse, som det påhviler den forelæggende ret at foretage, fremgår, at disse perioder skal tages i betragtning.
52      Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal de forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 51, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 883/2004 skal fortolkes således, at den specifikke
mekanisme for sammenlægning af perioder, som er fastsat heri, finder anvendelse, såvel når den medlemsstat, der har kompetence til at tildele pensionsydelsen, har indført en særlig social sikringsordning, der formelt er forskellig fra den almindelige ordning, og som specifikt vedrører visse former for beskæftigelse eller erhverv, som når denne medlemsstat uden at have indført en sådan særordning forbeholder visse fordele i forbindelse med tildelingen af en sådan ydelse for en bestemt kategori af personer, der har tilbagelagt forsikringsperioder under udøvelsen af en bestemt beskæftigelse eller et bestemt erhverv.
Sagsomkostninger
53      Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:
Artikel 51, stk. 1, første afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger
skal fortolkes således, at
den specifikke mekanisme for sammenlægning af perioder, som er fastsat heri, finder anvendelse, såvel når den medlemsstat, der har kompetence til at tildele pensionsydelsen, har indført en særlig social sikringsordning, der formelt er forskellig fra den almindelige ordning, og som specifikt vedrører visse former for beskæftigelse eller erhverv, som når denne medlemsstat uden at have indført en sådan særordning forbeholder visse fordele i forbindelse med tildelingen af en sådan ydelse for en bestemt kategori af personer, der har tilbagelagt forsikringsperioder under udøvelsen af en bestemt beskæftigelse eller et bestemt erhverv.
Underskrifter
*      Processprog: slovakisk.