62006CC0314
ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT] SECINĀJUMI,
sniegti 2007. gada 18. jūlijā (
1
)
Lieta C-314/06
Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR)
pret
Administration des douanes et droits indirects
un
Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières (DNRED)
“Direktīva 92/12/EEK — Akcīzes nodoklis — Minerāleļļas — Zaudējumi — Atbrīvojums no nodokļa — Nepārvarama vara”
I – Ievads
1.
Pamata prāvā, kas tiek izskatīta Francijas Cour de Cassation [Kasācijas tiesa], Société Pipeline Méditerrannée et Rhône (turpmāk tekstā – “SPMR”) un Francijas Muitas dienestam (
2
) ir domstarpības jautājumā par tehniskas avārijas rezultātā no naftas vada izplūdušas degvielas atbrīvošanu no akcīzes nodokļa.
2.
Turklāt Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (
3
) 14. panta 1. punkts paredz piemērot atbrīvojumu tikai tad, ja zaudējumi nodokļu atlikšanas režīmā radušies negadījuma vai nepārvaramas varas rezultātā vai ir uzskatāmi par zaudējumiem, kas radušies “šo preču īpatnību dēļ”. Cour de Cassation lūdz Tiesu interpretēt šos jēdzienus.
II – Atbilstošās tiesību normas
A – Direktīva 92/12
3.
Saskaņā ar 3. pantu Direktīvu 92/12 piemēro arī minerāleļļām, kā tās ir definētas attiecīgajās direktīvās.
4.
5. panta 1. punktā pienākums uzlikt akcīzes nodokli ir noteikts šādi:
“Direktīvas 3. panta 1. punktā minētajām precēm Kopienas teritorijā, kā tā definēta 2. pantā, uzliek akcīzes nodokli to saražošanas vai importa brīdī.
“Akcīzes preces imports” nozīmē šīs preces ievešanu Kopienas teritorijā [..].”
5.
Turpretī 6. panta 1. punkts nosaka akcīzes nodokļa rašanos tā īstajā nozīmē, tātad nodokļa parāda rašanos:
“1.   Akcīzes nodoklis kļūst iekasējams brīdī, kad preces laiž apgrozībā vai kad konstatē iztrūkumus, kam saskaņā ar 14. panta 3. punktu ir uzliekams akcīzes nodoklis.
Akcīzes preču laišana apgrozībā nozīmē:
a)
novirzi, tajā skaitā nelikumīgu novirzi, no atlikšanas režīma;
b)
tādu preču izgatavošanu, tajā skaitā nelikumīgu izgatavošanu, uz ko neattiecas atlikšanas režīms;
c)
šādu preču importu, tajā skaitā nelikumīgu importu, ja uz šīm precēm nav attiecināts nodokļa atlikšanas režīms.”
6.
Direktīvas 14. pants nosaka, ar kādiem nosacījumiem zaudējumi ir atbrīvoti no nodokļa:
“1.   Apstiprinātus noliktavas saimniekus atbrīvo no nodokļa tādu zaudējumu gadījumā, kas radušies nodokļu atlikšanas režīmā un uzskatāmi par negadījuma vai nepārvaramas varas izraisītiem un ko konstatējušas attiecīgās dalībvalsts apstiprinātas iestādes. Nodokļa atlikšanas režīmā tos arī atbrīvo no nodokļa attiecībā uz zaudējumiem, kas ir iespējami šo preču īpatnību dēļ, tās ražojot un apstrādājot, glabājot un pārvadājot. Katra dalībvalsts pieņem nosacījumus, saskaņā ar kādiem piešķir šos nodokļa atbrīvojumus. Šie atbrīvojumi tāpat attiecas uz 16. pantā minētajiem tirgotājiem, kad tie ved preces saskaņā ar akcīzes nodokļa atlikšanas režīmu.
2.   Šā panta 1. punktā minētie zaudējumi, kas rodas, pārvadājot preces akcīzes nodokļa atlikšanas režīmā Kopienas iekšienē, konstatējami atbilstīgi galamērķa dalībvalsts noteikumiem.
3.   Neskarot 20. pantu, iztrūkumam, kas nav 1. punktā minētie zaudējumi un zaudējumi, uz kuriem 1. punktā minētie atbrīvojumi neattiecas, uzliek nodokli, pamatojoties uz likmēm, kuras piemēro attiecīgajās dalībvalstīs brīdī, kad radušies zaudējumi, ko pienācīgi konstatējušas kompetentas iestādes, vai – vajadzības gadījumā – brīdī, kad reģistrēts iztrūkums.”
B – Valsts tiesību normas
7.
Francijas Muitas kodeksa, ar ko pēc iesniedzējtiesas sniegtās informācijas ir transponēta Direktīva 92/12, 158.c pants ir formulēts šādi:
“Produktu zudums, kuriem piemērota naftas produktu nodokļu noliktavas procedūra, nav apliekams ar nodokļiem, ja varas iestādēm ir sniegts pamatojums:
1)
ka šie zudumi ir radušies nejauša negadījuma vai nepārvaramas varas [cas fortuit ou de force majeure] dēļ;
2)
vai arī tie ir radušies produktu īpatnību dēļ. Šim nolūkam finanšu ministra dekrēti katram preču un transporta veidam var noteikt vienotu robežu pieļaujamajam zudumam, kas netiek aplikts ar nodokli.”
III – Fakti un prejudiciālie jautājumi
8.
Senžistšalesēnas [Saint-Just Chaleyssin] (Izēras [Isère] departaments) komūnas teritorijā dažu dienu laikā no naftas vada noplūda degviela. SPMR pa šo naftas vadu transportēja degvielu uz Šveici, atliekot akcīzes nodokli. 1997. gada 1. janvārī tam sekoja naftas vada plīsums. Tā rezultātā no naftas vada zemē izplūda degviela, no kuras atguva tikai daļu.
9.
Šajā sakarā SPMR lūdza to atbrīvot no akcīzes nodokļa par 795201 litriem degvielas, kas esot zaudēti. Pēc attiecīgā lūguma noraidīšanas muitas iestāde cēla prasību par nodokļa nomaksu, kas sākotnēji tika noraidīta. Pēc tam Cour d’Appel [Apelācijas tiesa] daļēji apmierināja prasību un atzina, ka izskatāmajā lietā nav konstatējams nejaušs negadījums vai nepārvarama vara Muitas kodeksa 158.c panta izpratnē. Francijas tiesībās par nepārvaramu varu uzskata tikai tādus notikumus, kas nav paredzami un nav novēršami un kurus izraisa no attiecīgās personas neatkarīgi ārējie apstākļi.
10.
SPMR apstrīd šo atzinumu, ceļot apelācijas sūdzību Cour de Cassation [Kasācijas tiesā]. Pakārtoti SPMR apgalvo, ka zaudējumi ir radušies produktu īpatnību dēļ. Cour de Cassation ar 2006. gada 11. jūlija spriedumu uzdod Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
1)
Vai nepārvaramas varas jēdziens, kura ir pamatā zaudējumiem, kas radušies nodokļu atlikšanas režīmā Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību 14. panta 1. punkta izpratnē, ir jāizprot kā neparedzami un nepārvarami apstākļi, kas radušies neatkarīgi no apstiprinātiem noliktavu saimniekiem, kuri atsaucas uz šiem apstākļiem savas prasības par nodokļu atlikšanu pamatojumam, vai arī pietiek ar to, ka attiecībā uz apstiprinātiem noliktavu saimniekiem šie apstākļi ir bijuši nepārvarami?
2)
Vai produktu, kas izplūduši no naftas vada, daļēju zaudējumu sakarā ar to, ka tie ir šķidrā veidā un ka zemes, uz kuras tie izplūda, struktūra neļāva tos atgūt, kā rezultātā tie tika aplikti ar nodokli, var uzskatīt par zaudējumiem preču īpatnību dēļ iepriekš minētās Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta izpratnē?
11.
Tiesā savus apsvērumus sniedza SPMR, Francijas, Itālijas un Polijas valdības, kā arī Eiropas Kopienu Komisija.
IV – Vērtējums
A – Sākotnējas piezīmes
12.
Direktīvas 92/12 6. panta 1. punktā ir noteikts, ka akcīzes nodoklis tādām ar nodokli apliekamām precēm kā minerāleļļām kļūst iekasējams ne tikai brīdī, kad preces laiž apgrozībā, bet arī tad, kad konstatē iztrūkumus, kam saskaņā ar Direktīvas 92/12 14. panta 3. punktu ir uzliekams akcīzes nodoklis. Tomēr atbilstoši 14. panta 1. punktam iztrūkumi ir atbrīvoti no nodokļa tādu zaudējumu gadījumā, kas radušies nodokļu atlikšanas režīmā un uzskatāmi par
—
negadījuma (cas fortuit),
—
nepārvaramas varas (force majeure) izraisītiem zaudējumiem vai
—
zaudējumiem, kas radušies šo preču īpatnību dēļ.
13.
Uzdodot pirmo prejudiciālo jautājumu, iesniedzējtiesa grib noskaidrot, vai izplūdusī degviela ir uzskatāma par nepārvaramas varas radītu zaudējumu, un, uzdodot otro jautājumu – vai to var uzskatīt par “zaudējumu” no nodokļa atbrīvoto zaudējumu trešās grupas izpratnē.
14.
Šajā sakarā jāizsaka divas piezīmes. Pirmkārt, ir jāuzsver, ka 14. panta 1. punktā minētie jēdzieni ir jāuzskata par autonomiem Kopienu tiesību jēdzieniem.
15.
Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta trešais teikums gan paredz, ka katra dalībvalsts pieņem nosacījumus, saskaņā ar kādiem piešķir šos nodokļa atbrīvojumus. Tomēr Komisija pamatoti uzsver, ka Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta trešo teikumu nevar interpretēt tādējādi, ka dalībvalstīm ir tiesības patstāvīgi definēt attiecīgos “nepārvaramas varas” un “zaudējumu” jēdzienus savu valsts tiesību sistēmu izpratnē.
16.
Atbilstoši Direktīvas 92/12 preambulas ceturtajam apsvērumam akcīzes nodokļa iekasēšanai visās dalībvalstīs būtu jābūt identai, lai nodrošinātu iekšējā tirgus izveidi un darbību. Šis direktīvas mērķis būtu apdraudēts, ja pamata nosacījumi, lai piemērotu atbrīvojumu no nodokļa, būtu atkarīgi tikai no valsts tiesībās noteiktās nodokļa atbrīvojuma nosacījumu definīcijas. Dalībvalstu tiesības noteikt nosacījumus nodokļa atbrīvojuma piešķiršanai drīzāk attiecas tikai uz tādiem nodokļa atbrīvojuma piešķiršanas apstākļiem, piemēram, uz administratīvās procedūras detaļām, ko direktīva neregulē, bet neattiecas uz šo atbrīvojumu saturu (
4
).
17.
Turklāt Tiesa “nepārvaramas varas” jēdzienu līdz šim arī citās tiesību jomās vienmēr ir interpretējusi kā Kopienu tiesību jēdzienu, neatsaucoties uz valstu tiesībās izmantoto šā jēdziena izpratni (
5
).
18.
Izsakot otru piezīmi, ir jākonstatē, ka, balstoties uz iesniedzējtiesas izklāstītajiem apstākļiem, izskatāmajā lietā neapšaubāmi ir runa par degvielas “zudumu” Direktīvas 92/12 izpratnē. Komisija pamatoti norāda, ka tā tas ir arī gadījumā, ja šo jēdzienu interpretē atbilstoši Direktīvas 79/623/EEK (
6
) 4. pantā līdzīgi formulētajam jēdzienam. Saistībā ar šo noteikumu Tiesa nolēma, ka zudumu nav tad, ja pastāv risks, ka trūkstošā prece nonāk tirdzniecībā Kopienā, kas jo īpaši ir iespējams zādzības gadījumā (
7
). Turpretī izskatāmajā lietā degviela ir neatgūstami iesūkusies zemē, tādēļ maisījums ir jāsavāc un jāpārstrādā kā atkritumi. Tādējādi ir izslēgta iespēja, ka degviela varētu nonākt tirdzniecībā.
B – Par pirmo prejudiciālo jautājumu
19.
Uzdodot pirmo jautājumu, iesniedzējtiesa piedāvā Tiesai izvēlēties starp divām iespējām, lai precīzāk definētu nepārvaramas varas jēdzienu. Tā jautā, vai notikumam, kas izraisījis zudumus, ir jābūt neparedzamam un nepārvaramam un vai tas ir jāizraisa apstākļiem, kas atrodas ārpus noliktavu saimnieku ietekmes sfēras, vai arī noteicošais ir tas, ka šie apstākļi ir nepārvarami.
20.
Jautājums acīmredzami ir formulēts, pamatojoties uz Francijas tiesībās spēkā esošo nepārvaramas varas jēdziena izpratni. Komisija pamatoti norāda, ka, ņemot vērā apstākli, ka interpretēts tiek autonoms Kopienu tiesību jēdziens, tomēr nevar izmantot terminoloģiju, kura balstās uz. valsts tiesībās izmantoto jēdzienu izpratni un kura ir norādīta lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu Tādēļ turpmāk ir jāizstrādā patstāvīga “nepārvaramas varas” jēdziena izpratne.
21.
Lai gan iesniedzējtiesa skaidri nejautā par negadījuma (cas fortuit) jēdzienu, vispirms ir jānoskaidro, kāda ir saikne starp šo jēdzienu un nepārvaramas varas izraisītu zaudējumu.
1) Par saikni starp negadījuma (cas fortuit) jēdzienu un nepārvaramas varas jēdzienu
22.
Saskaņā ar Direktīvas 92/12 vācu valodas redakciju atbrīvojums no nodokļa ir spēkā ne vien nepārvaramas varas radītu zaudējumu, bet arī negadījuma rezultātā radītu zaudējumu gadījumā. Turklāt, balstoties uz vārdu nozīmi, ar negadījumu ir jāsaprot jebkuras lietas neatgriežams zaudējums, neņemot vērā konkrētos apstākļus vai arī noliktavas saimnieka atbildību par šo zaudējumu. Izolēti aplūkojot vācu valodas redakciju, izskatāmajā lietā varētu runāt par negadījumu, jo izplūdusī degviela ir iesūkusies zemē un to vairāk nevar izmantot tam, kam tā ir paredzēta. Tādējādi izplūdušais daudzums būtu jāatbrīvo no nodokļa, neraugoties uz nepārvaramas varas esamību vai neesamību.
23.
Tomēr vācu valodas redakcija atšķiras no citām direktīvas valodu redakcijām. Ciktāl var noprast, tās nepārvaramas varas jēdzienu nesaista ar negadījuma jēdzienu, bet gan ar jēdzienu, kas atbilst Francijas tiesībās sastopamajam cas fortuit, ko vācu valodā visprecīzāk var iztulkot kā “Zufall” [neparedzēti apstākļi] (
8
). Ja kāda tiesību akta redakcijas dažādās valodās ir atšķirīgas vai vismaz pastāv iespēja to interpretēt atšķirīgi, attiecīgā tiesību norma interpretējama atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai, ņemot vērā attiecīgā regulējuma kopsakarības un mērķi (
9
).
24.
Ņemot vērā tiesiskā regulējuma kontekstu, negadījuma jēdziens, līdzīgi kā citās valodu redakcijās, ir jāsaprot nejaušības nozīmē (
10
). Proti, ja ar negadījuma jēdzienu būtu jāsaprot jebkurš neatgūstams zaudējums – vai tas noticis kāda vainas dēļ vai nē –, šādā gadījumā nepārvaramas varas radītais zaudējums gandrīz pilnībā zaudētu savu īpašo nozīmi. Tas tādēļ, ka nepārvaramas varas radītais zaudējums gandrīz vienmēr ir saistīts ar preces bojāeju (
11
).
25.
Turklāt šeit izmantotais jēdzienu pāris ir atrodams arī citās tiesību normās, piem., Tiesas Statūtu 45. panta 2. punktā (
12
). Tomēr šeit tas vācu valodā ir pārtulkots kā “höhere Gewalt oder Zufall” [neparedzēti apstākļi vai force majeure]. Tādēļ jāpieņem, ka atbrīvojumu no nodokļa piešķir tikai tad, ja zaudējumu ir radījuši neparedzēti apstākļi vai nepārvarama vara, bet nevis vienkārši preces bojāejas gadījumā.
26.
Iesniedzējtiesa konkrēti lūdz interpretēt tikai “nepārvaramas varas” jēdzienu, nepievēršoties neparedzētu apstākļu (cas fortuit) jēdzienam. To droši vien izskaidro apstāklis, ka Francijas tiesībās, atšķirībā no Vācijas tiesībām (
13
), pamatā valda uzskats, ka šie jēdzieni pārklājas un nav skaidri jānošķir viens no otra (
14
).
27.
Tiesa attiecīgos jēdzienus līdz šim nav norobežojusi arī Kopienu tiesībās (
15
), bet gan, balstoties uz tiem pašiem kritērijiem, bieži ir kopīgi izvērtējusi attiecīgo jēdzienu pāri, nesniedzot tuvākus skaidrojumus (
16
). Tomēr parasti Tiesa savos apsvērumos galveno uzmanību velta nepārvaramas varas jēdzienam un nepiešķir īpašu nozīmi neparedzētu apstākļu jēdzienam (
17
). Tādējādi arī izskatāmajā lietā pamatā ir jāizvērtē nepārvaramas varas jēdziena interpretācija.
2) Par nepārvaramas varas jēdziena interpretāciju
28.
Līdz šim Tiesa nav detalizēti interpretējusi nepārvaramas varas jēdzienu Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta izpratnē. Tomēr tai vairākkārt ir bijusi izdevība skaidrot šo jēdzienu saistībā ar citiem tiesiskajiem regulējumiem. Pirmajā posmā es pievērsīšos judikatūrai, kas pieņemta citās tiesību jomās, un pēc tam izvērtēšu, vai Direktīvai 92/12 to var piemērot bez ierobežojumiem vai tā tomēr jāpielāgo.
a) Tiesas judikatūra citās jomās
29.
Lielākā daļa judikatūras attiecībā uz nepārvaramu varu ir saistīta ar noteikumiem par lauksaimniecības produktu tirgu kopēju organizāciju. Tomēr par attiecīgā jēdziena interpretāciju Tiesa jau ir lēmusi arī judikatūrā saistībā ar tās Statūtu 45. pantu.
30.
Tā nosaka, ka ar Kopienu tiesībās noteikto nepārvaramas varas vai arī neparedzētu apstākļu jēdzienu pamatā saprot tikai neparastus un neparedzamus apstākļus, ko persona, kas uz tiem atsaucas, nevar kontrolēt, un kuru sekas, neraugoties uz pienācīgu rūpību, nav novēršamas (
18
). No tā izriet, ka gan nepārvaramas varas, gan arī neparedzētu apstākļu jēdziens ietver kā objektīvus, tā arī subjektīvus elementus, kur pirmie attiecas uz neparastiem un ārpus ieinteresētās personas ietekmes esošiem apstākļiem, bet pēdējie – uz attiecīgās personas pienākumu vērsties pret neparasta notikuma sekām un bez pārmērīgām pūlēm veikt atbilstošus pasākumus (
19
).
31.
Tiesa gan atkārtoti uzsver, ka attiecīgajam jēdzienam dažādās Kopienu tiesību piemērošanas jomās nav vienāds saturs un tādēļ tā nozīme ir jānosaka, pamatojoties uz atbilstošām tiesību normām, kuru ietvaros tam jādarbojas (
20
). Tomēr iepriekš minētajai definīcijai ir jābūt spēkā, “izņemot īpašo jomu īpatnības, kurās tā tiek piemērota” (
21
). Tādējādi kļūst skaidrs, ka katra tiesiskā regulējuma kontekstā definīcija nav no jauna jāizstrādā, bet gan noteiktos gadījumos vispārīgā definīcija ir tikai jāpielāgo.
b) Piemērošana konkrētajā gadījumā
32.
Šeit rodas jautājums, vai tādā situācijā, kāda ir izskatāmajā lietā, par nepārvaramas varas esamību liecina jau tradicionālā definīcija.
33.
No subjektīvā viedokļa tā prasa, lai notikuma sekas, neraugoties uz pienācīgu rūpību, nebūtu novēršamas. Arī lietas dalībnieki izskatāmajā tiesvedībā ir vienoti jautājumā par to, ka nepārvaramas varas esamības pamatnosacījums ir vainas vai nolaidīgas rīcības neesamība, ka tādējādi par nepārvaramu varu nevar runāt tad, ja persona, kas uz to atsaucas, konkrētajā gadījumā nav izrādījusi pienācīgu rūpību.
34.
Itālijas valdība šajā sakarā norāda, ka pieņēmums par nepārvaramas varas esamību atkrīt jau tādēļ vien, ka nevar izslēgt SPMR nevērīgu rīcību, veicot naftas vada tehnisko apkopi. Tomēr – kā pamatoti norāda Komisija, Francijas un Polijas valdības – izvērtēt jautājumu, vai SPMR var vainot nolaidīgā rīcībā, ir iesniedzējtiesas kompetencē.
35.
Tomēr saskaņā ar iepriekš minēto definīciju vainas neesamība nav pietiekams apstāklis. Sākotnējam notikumam vēl ir jābūt arī neparastam un neparedzamam un persona, kas atsaucas uz nepārvaramu varu, nedrīkst to kontrolēt. Tādējādi papildus ir jāizpilda Tiesas šādi formulētais objektīvais kritērijs – apstākļiem ir jābūt neparastiem un tiem jāatrodas ārpus ieinteresētās personas ietekmes.
36.
Izskatāmajā lietā degvielas noplūdi izraisīja plaisa naftas vadā, kā arī it īpaši tai sekojošais naftas vada plīsums. Tādējādi degvielas noplūdes pamatā ir naftas vada tehniska kļūme. Atgadījumi, kas ir cieši saistīti ar naftas vada apsaimniekotāju izmantoto tehnisko ierīču darbību, principā ietilpst apsaimniekotāju ietekmes sfērā, jo tieši viņi izvēlas šīs ierīces un nodrošina tehnisko apkopi un tas skar uzņēmējdarbības riska (kaut arī, iespējams, neliela) īstenošanos.
37.
Šaubas rodas arī par to, vai šādas tehniskas kļūmes ir neparastas un neparedzamas, jo pagātnē Tiesa šajā sakarā ir noteikusi diezgan augstas prasības. Piemēram, tā par neparastu un neparedzamu neatzina pat tādu notikumu, kas bija rets fenomens (
22
). Tādējādi arī kāda ražošanas līdzekļa salīdzinoši retu tehnisku kļūmi nevar klasificēt kā neparastu un neparedzamu, jo tehniskas kļūmes draudi ir risks, kas raksturīgs jebkurai tehniskai ierīcei. Turpretī izvērtēt, vai plaisas rašanās izņēmuma kārtā ir tik rets fenomens, ka neviens apsaimniekotājs saprātīgi nevarēja paredzēt tās rašanos, ir fakta jautājums, uz ko ir jāatbild iesniedzējtiesai.
38.
Līdz ar to, piemērojot tradicionālo definīciju tādā situācijā, kāda ir izskatāmajā lietā, neskarot turpmāko faktu konstatāciju pamata prāvā, jāsecina, ka šis nav nepārvaramas varas gadījums.
3) Definīcijas pielāgošana Direktīvas 92/12 mērķiem?
39.
Tomēr Komisija un SPMR uzskata, ka iepriekš minētā definīcija ir jāpielāgo attiecīgā tiesiskā konteksta īpatnībām un direktīvas mērķiem. Tās uzskata, ka notikums neietilpst noliktavas saimnieka atbildības sfērā jau tajā gadījumā, ja tas, neraugoties uz pienācīgu rūpību, ko izrāda noliktavas saimnieks, ir nenovēršams. Izvirzot papildu prasību, lai notikums, kas izraisīja zaudējumus, būtu iedarbojies uz naftas vadu no ārpuses, kā arī, lai tas būtu bijis neparedzams, tiek radīta situācija, kad risks vienpusēji tiek uzlikts noliktavas saimniekam. Šāda situācija nav pamatota arī tādēļ, ka noliktavas saimniekiem bija atļauja, kā to nosaka Direktīvas 92/12 12. pants.
40.
SPMR uzsver, ka izskatāmajā lietā, pirmkārt, prece neapšaubāmi ir gājusi bojā un tādējādi ir nodrošināts, ka tā nevar nonākt tirdzniecībā Kopienā. Otrkārt, SPMR kā noliktavas saimniece nav vainīga šajā zaudējumā. Šādā situācijā, ņemot vērā direktīvas izvirzīto mērķi, nav nekāda pamata akcīzes nodokļa iekasēšanai.
41.
Tomēr šādam apgalvojumam ir jānostata pretim skaidrais Direktīvas 92/12 14. panta formulējums. Tas iztrūkumu konstatāciju uzskata par patstāvīgu nodokļa aprēķināšanas nosacījumu un neizvirza tādu atspēkojamu pieņēmumu, ka iztrūkstošā prece ir nonākusi tirdzniecībā Kopienā.
42.
Īpaši plaša nepārvaramas varas jēdziena interpretācija nešķiet obligāta, arī ņemot vērā Komisijas argumentus par taisnīgu riska sadali.
43.
Šajā sakarā vispirms ir jāņem vērā, ka direktīva iztrūkumu aplikšanu ar nodokli uzskata par normu un atbrīvojums no nodokļa ir tikai atkāpe no tās. Tomēr atkāpes ir jāinterpretē šauri. Turklāt saskaņā ar vispārējo valodas lietojumu nepārvaramas varas jēdziens pats norāda uz to, ka tas attiecas tikai uz ierobežotu gadījumu skaitu.
44.
SPMR un Komisijas pārstāvētais viedoklis galu galā pielīdzinātu nepārvaramas varas kritēriju būtiski plašākam vainas neesamības jēdzienam. Tomēr nodokļu tiesības nepazīst tādu kritēriju kā vaina. Gluži pretēji, riska sadale jomā, kas saistīta ar plaša patēriņa preču aplikšanu ar nodokli, balstās uz ietekmes sfēru sadali un nevis uz noteiktu rūpības kritēriju ievērošanu. Izskatāmajā lietā galvenais ir jautājums, kurš parasta uzņēmējdarbības riska iestāšanās gadījumā būs atbildīgs par sekām, kas saistītas ar nodokļu nomaksu. Šajā sakarā jāsecina, ka risks par transportēšanai izmantojamās ierīces, ko izvēlējies noliktavas saimnieks, tehnisku kļūmi ir jāuzņemas pašam noliktavas saimniekam.
45.
Ir jāpiekrīt Komisijai un SPMR, ka tādējādi noliktavas saimnieks uzņemas diezgan lielu risku, ka viņam ir jāsamaksā nodokļi par zaudētu preci. Tomēr šādu riska sadali pamato tas, ka noliktavas saimnieks transportē un kontrolē preci, kas ir apliekama ar nodokli jau brīdī, kad tā tiek saražota vai ievesta Kopienas teritorijā (
23
). Lai nodrošinātu preču netraucētu tranzītu uz trešām valstīm, transportēšanas laikā Kopienā nodokļu iekasēšana tiek atlikta. Ņemot vērā, ka tādējādi noliktavas īpašnieks bauda viņam labvēlīgu īpašo nodokļa režīmu, ir tikai godīgi, ja viņam šī režīma piemērošanas laikā uzliek no viņa atbildības sfēras izrietošos riskus.
46.
Fakts, ka noliktavas saimniekam atbilstoši Direktīvas 92/12 12. pantam jāsaņem attiecīga atļauja un ka viņam saskaņā ar 13. pantu ir uzlikti noteikti pienākumi, nevar kalpot par iemeslu, lai daļēji atbrīvotu viņu no ar nodokļu nomaksu saistītajiem riskiem par akcīzes preču transportēšanu pa naftas vadu un uzliktu tos valstij. Atļaujai tikai jānodrošina, ka noliktavas saimnieks ir pietiekami uzticams, lai īstenotu nodokļu atlikšanas režīmu.
47.
Arī atbrīvojums no nepieciešamības sniegt garantiju nodokļu atlikšanas režīma laikā, ko attiecībā uz transportēšanu pa cauruļvadiem pieļauj 15. panta 3. punkta 2. apakšpunkts, tikai ņem vērā to, ka šāda transportēšanas veida gadījumā manipulāciju un zaudējumu iespējamība ir neliela. Tomēr, ja, pretēji gaidītajam, šādi iztrūkumi rodas, tādā gadījumā spēkā ir iepriekš minētais riska atbildības sadalījums. Tāpat arī valsts izsniegtā atļauja naftas vada izveidei un ekspluatācijai nav pamats tās līdzatbildībai par akcīzes nodokli iztrūkumiem, kas tehniskas kļūmes dēļ izplūst no naftas vada.
48.
Visbeidzot jānoraida arī arguments, ka prece faktiski nav tikusi izmantota, bet gan ir zudusi vēl pirms izmantošanas. Tas tādēļ, ka pienākums maksāt nodokli neizvirza nosacījumu, lai akcīzes prece būtu faktiski izmantota atbilstoši mērķim. Šādā gadījumā preces pircējam, kurš nodokli jau ir samaksājis, samaksātais nodoklis būtu jāsaņem atpakaļ, ja ar nodokli apliktā prece iet bojā pirms tā tiek izmantota atbilstoši mērķim. Tomēr direktīva to neparedz. Tādēļ, piemēram, pircējam nav tiesību prasīt nodokļa atmaksāšanu, ja viņam pēc pirkuma izdarīšanas no somas izkrīt vīna pudele un vīns izlīst uz ielas, kas bez šaubām nav tas izmantošanas veids, kam vīns ir paredzēts.
4) Starpsecinājumi
49.
Tādējādi kopumā jāsecina, ka pastāvīgajā judikatūrā izstrādātā nepārvaramas varas definīcija šķiet piemērota arī attiecīgajā kontekstā.
50.
Tādējādi uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka nepārvarama vara, kas ir pamatā zaudējumiem, kuri radušies nodokļu atlikšanas režīmā Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta izpratnē, prasa, lai zaudējumi būtu radušies neparastu un neparedzamu apstākļu dēļ, ko persona, kas atsaucas uz nepārvaramu varu, nevar ietekmēt un kuru sekas, neraugoties uz pienācīgu rūpību, nav novēršamas.
C – Par otro jautājumu
51.
Ar otro prejudiciālo jautājumu tiek jautāts, vai izplūdušās naftas iesūkšanos zemē var uzskatīt par zaudējumiem, kas radušies preču īpatnību dēļ, proti, tādēļ, ka attiecīgā prece ir šķidrums.
52.
Visi lietas dalībnieki, izņemot SPMR, uzskata, ka izskatāmais nav no nodokļa atbrīvoto zaudējumu gadījums Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta izpratnē. Tas tāpēc, ka jēdziens “zaudējum[i], kas ir iespējami šo preču īpatnību dēļ”, jau pēc sava formulējuma attiecas tikai uz tādiem zaudējumiem, kas rodas tikai dabīgu iemeslu dēļ, bez īpašu apstākļu iejaukšanās (
24
). Kā piemēru var minēt iztvaikošanu kā noteiktu vielu gaistamības sekas.
53.
Izskatāmajā lietā zaudējumu cēlonis ir plaisa un tam sekojošais naftas vada plīsums, tātad nelaimes gadījums. Tādējādi tas galvenokārt ir zaudējums, kas radies nelaimes gadījuma rezultātā, un nevis dabisks zaudējums normālā transportēšanas procesā, ko var izskaidrot tikai ar preces īpatnībām.
54.
Šajā situācijā neko nemaina arī tas, ka tikai naftas produktu šķidrā substance padarīja iespējamu vēlāko iesūkšanos zemē. Tas tāpēc, ka pretējā gadījumā katru minerāleļļas noplūdi un tai sekojošo iesūkšanos zemē, neatkarīgi no cēloņa, kas radīja šo noplūdi, varētu izskaidrot ar preces īpatnībām un līdz ar to tā būtu atbrīvota no nodokļa – pat tad, ja to izraisa transportētāja apzināta vai kļūdaina rīcība (
25
). Šāda situācija būtu pretrunā iepriekš minētajai noliktavas saimnieka atbildībai par savu ietekmes sfēru.
55.
Francijas valdība apgalvo, ka šādu interpretāciju apstiprina fakts, ka vairākas dalībvalstis ir pieņēmušas tiesību normas, lai noteiktu uz praktisko pieredzi balstītas no nodokļa atbrīvotu dabisko zaudējumu robežas.
56.
Šajā sakarā arī SPMR atsauce uz secinājumiem lietā Esercizio Magazzini Generali (
26
) ir nepamatota. Tas tā ir tāpēc, ka neatkarīgi no tā, vai attiecīgajos secinājumos izmantotais piemērs (
27
), lai skaidrotu Direktīvas 69/74 (
28
) 11. pantu, ir atbilstīgs, šī lieta attiecas uz tiesību normu, kuras teksts nav identisks atbilstošajai tiesību normai izskatāmajā lietā: Ja šajā lietā interpretējamais 11. pants ir par “daudzumiem, kas neatgriezeniski zuduši šo preču īpatnību dēļ” vai arī franču valodā vienkārši “pertes [..] dues [..] à des causes dépendant de la nature des marchandises”, tad izskatāmajā lietā no nodokļa tiek atbrīvoti tikai “zaudējumi” vai attiecīgi “pertes naturelles”.
V – Secinājumi
57.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Cour de Cassation prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
“1)
nepārvarama vara, kas ir pamatā zaudējumiem, kuri radušies nodokļu atlikšanas režīmā Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību 14. panta 1. punkta izpratnē, prasa, lai zaudējumi būtu radušies neparastu un neparedzamu apstākļu dēļ, ko persona, kas atsaucas uz nepārvaramu varu, nevar ietekmēt un kuru sekas, neraugoties uz pienācīgu rūpību, nav novēršamas;
2)
produktu, kas izplūduši no naftas vada, daļēju zaudējumu sakarā ar to, ka tie ir šķidrā veidā un ka zemes, uz kuras tie izplūda, struktūra neļāva tos atgūt, nevar uzskatīt par zaudējumiem preču īpatnību dēļ Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta izpratnē.”
(
1
)	Oriģinālvaloda – vācu.
(
2
)	Konkrēti – Administration des douanes et droits indirects [Muitas un netiešo nodokļu dienests] un Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières [Valsts muitas informācijas un izmeklēšanas direkcija], turpmāk tekstā – “DNRED”.
(
3
)	Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīva 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (OV L 76, 1. lpp.). Direktīva tostarp ir vairākkārt grozīta, tomēr grozījumi nav skāruši attiecīgos noteikumus.
(
4
)	Šajā sakarā skat. 2006. gada 15. jūnija spriedumu lietā C-494/045 Heintz van Landewijck (Krājums, I-5381. lpp., 41. punkts), kā arī par līdzīgi formulētu Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 13. panta A daļas 1. punktu, 2005. gada 26. maija spriedumu lietā C-498/03 Kingscrest un Montecello (Krājums, I-4427. lpp., 24. punkts un tajā minētā judikatūra) un manus 2005. gada 15. decembra secinājumus apvienotajās lietās C-443/04 un 444/04 Solleveld un van den Hout-van Eijnsbergen (2006. gada 27. aprīļa spriedums, Krājums, I-3617. lpp., 21. punkts).
(
5
)	Skat., piemēram, 18. un 19. zemsvītras piezīmē minētos spriedumus.
(
6
)	Padomes 1979. gada 25. jūnija Direktīva par noteikumu saskaņošanu, kas ietverti normatīvajos un administratīvajos aktos par muitas parādu (OV L 179, 31. lpp.).
(
7
)	1983. gada 5. oktobra spriedums apvienotajās lietās 186/82 un 187/82 Esercizio Magazzini Generali (Recueil, 2951. lpp., 14. punkts).
(
8
)	Skat., piem., turpinājumā minētās valodu redakcijas, kurās direktīva sākotnēji tika pieņemta: angļu valodā – “fortuitous events”, spāņu valodā – “caso fortuito”, itāļu valodā – “casi fortuiti”, dāņu valodā – “haendelige begivenheder”, holandiešu valodā – “toevallige omstandigheden”, portugāļu valodā – “casos fortuitos”, grieķu valodā – “τυχαία περιστατικά”.
(
9
)	1990. gada 27. marta spriedums lietā C-372/88 Cricket St. Thomas (Recueil, I-1345. lpp., 19. punkts), 2006. gada 9. marta spriedums lietā C-174/05 Zuid-Hollandse Milieufederatie un Natuur en Milieu (Krājums, I-2443. lpp., 20. punkts) un 2006. gada 23. novembra spriedums lietā C-300/05 ZVK (Krājums, I-11169. lpp., 16. punkts).
(
10
)	Tādējādi Austrijā un Vācijā direktīva ir transponēta burtiski, kas, ņemot vērā negadījuma juridiskā jēdziena nozīmi šajās tiesību sistēmās, var radīt saturiskas atkāpes no direktīvas (skat., piem., Austrijas 1995. gada Likuma par nodokli naftas produktiem [Mineralölsteuergesetz 1995] (BGBl. 1994, 630. lpp.) 38. pantu un Vācijas Likuma par enerģijas nodokli [Energiesteuergesetz] (BGBl. 2006 I, 1534. lpp.) 14. panta 1. punktu).
(
11
)	Tikai zādzības radīta zaudējuma gadījumā (pieņemot, ka tas jāuzskata par nepārvaramas varas gadījumu) lieta nav uzreiz “gājusi bojā”.
(
12
)	Skat., piem., Tiesas Statūtu 45. panta 2. punktu.
(
13
)	Šeit bieži nošķir “vienkāršus neparedzētus apstākļus” no nepārvaramas varas kā “speciāliem neparedzētiem apstākļiem”.
(
14
)	Šajā sakarā skat. Terré/Simler/Lequette. Droit civil – Les obligations. Éditions Dalloz, 9. izdevums, 2005, 581. punkts un tajā minētās turpmākas norādes.
(
15
)	Tiesa savā 1994. gada 15. decembra spriedumā lietā C-195/91 P Bayer/Komisija (Recueil, I-5619. lpp., 33. punkts) ir skaidri atstājusi atklātu jautājumu par to, vai starp abiem jēdzieniem ir atšķirība.
(
16
)	Skat., piemēram, Tiesas 1967. gada 2. marta spriedumu lietā 25/65 Simet u.c./Augstā iestāde (Recueil, 39. lpp., 56. punkts), Tiesas 1993. gada 5. marta rīkojumu lietā C-102/92 Ferriere Acciaierie Sarde/Komisija (Recueil, I-801. lpp., 20. punkts), iepriekš 15. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Bayer/Komisija, 32. punkts.
(
17
)	Šajā sakarā tikai vienā vienīgajā ļoti sen pieņemtajā spriedumā lietā SIMET/Augstā iestāde (minēts iepriekš 16. zemsvītras piezīmē, 56. lpp.) attiecībā uz Tiesas Statūtu 45. pantu Tiesa, nenošķirot nepārvaramas varas jēdzienu, atzinusi par neparedzētiem apstākļiem situāciju, kad prasības pieteikums Tiesā reģistrēts tikai četras dienas pēc tā saņemšanas Luksemburgā.
(
18
)	Pastāvīgā judikatūra; skat., piemēram, Tiesas 1987. gada 5. februāra spriedumu lietā 145/85 Denkavit (Recueil, 565. lpp., 11. punkts), 1993. gada 7. decembra spriedumu lietā C-12/92 Huygen (Recueil, I-6381. lpp., 31. punkts), 2006. gada 5. oktobra spriedumu lietā C-105/02 Komisija/Vācija (Krājums, I-9659. lpp., 89. punkts) un tajā pašā dienā pieņemto spriedumu lietā C-377/03 Komisija/Beļģija (Krājums, I-9733. lpp., 95. punkts).
(
19
)	Iepriekš 15. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Bayer/Komisija, 32. punkts; 2005. gada 18. janvāra rīkojums lietā C-325/03 P Zuazaga Meabe/HABM (Krājums, I-403. lpp., 25. punkts).
(
20
)	Iepriekš 18. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Huygen, 30. punkts; 1998. gada 29. septembra spriedums lietā C-263/97 First City Trading u.c. (Recueil, I-5537. lpp., 41. punkts).
(
21
)	Iepriekš 16. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Ferriere Acciaierie Sarde/Komisija, 20. punkts.
(
22
)	Savā 1993. gada 13. oktobra spriedumā lietā C-124/92 An Bord Bainne un Inter-Agra (Recueil, I-5061. lpp., 15. punkts) Tiesa par neparastu un neparedzamu neatzina situāciju, kad eksportētājvalsts tiesību normas, kas bez grozījumiem bija spēkā 30 gadu garumā, tika grozītas, tās iepriekš nepublicējot un par to iepriekš nepaziņojot.
(
23
)	Skat. Direktīvas 92/12 5. panta 1. punktu.
(
24
)	Franču valodā – “perte naturelle” – tas kļūst īpaši skaidrs.
(
25
)	Šo domu varētu attīstīt vēl tālāk: galu galā jebkuru kādas preces iznīcināšanu var izskaidrot ar tās īpatnībām, piemēram, preces iznīcināšanu, to sadedzinot – ar tās degtspēju, preču saplīšanu – ar to trauslumu utt.
(
26
)	Ģenerāladvokāta Mančīni [Mancini] 1983. gada 6. jūlija secinājumi apvienotajās lietās 186/82 un 187/82 Esercizio Magazzini Generali (Recueil, 2951. lpp.).
(
27
)	Ģenerāladvokāts Mančīni secinājumu 3. punktā kā piemēru zaudējumiem, kas ir iespējami šo preču īpatnību dēļ, min mazutu, kas cisternas bojājuma dēļ, kurā tas atrodas, ir izlijis uz ielas.
(
28
)	Padomes 1969. gada 4. marta Direktīva par normatīvu un administratīvu aktu saskaņošanu attiecībā uz muitas noliktavām (OV L 58, 7. lpp.).