62022CJ0375
TIESAS SPRIEDUMS (piektā palāta)
2026. gada 26. februārī (
*1
)
Apelācija – Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Kravu gaisa pārvadājumu tirgus – Eiropas Komisijas lēmums, ar ko konstatēts LESD 101. panta, Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 53. panta un Nolīguma starp Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par gaisa transportu 8. panta pārkāpums – Kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumu cenu elementu (degvielas piemaksas, drošības piemaksas un atteikuma maksāt komisijas maksu par piemaksām) saskaņošana – Vienots un turpināts pārkāpums – Pierādījumu neesība, ka viens dalībnieks ir zinājis par divām pārkāpuma sastāvdaļām – Komisijas lēmuma daļēja vai pilnīga atcelšana – Komisijas teritoriālā kompetence – “Pasaules mēroga” aizliegtas vienošanās konstatējums
Lietā C‑375/22 P
par apelācijas sūdzību atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantam, ko 2022. gada 9. jūnijā iesniegusi
Latam Airlines Group SA
, Santjago [Santiago] (Čīle),
Lan Cargo SA
, Santjago,
ko pārstāv O. Geiss, Rechtsanwalt, B. Hartnett, avocat, un W. Sparks, advocaat,
apelācijas sūdzības iesniedzējas,
otra lietas dalībniece –
Eiropas Komisija, ko pārstāv P. Caro de Sousa un A. Dawes, pārstāvji, kuriem palīdz G. Peretz, KC,
atbildētāja pirmajā instancē,
TIESA (piektā palāta)
šādā sastāvā: ceturtās palātas priekšsēdētājs I. Jarukaitis [I. Jarukaitis] (referents), kas pilda piektās palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesneši J. Regans [E. Regan] un D. Gracijs [D. Gratsias],
ģenerāladvokāts: A. Rants [A. Rantos],
sekretāre: R. Stefanova‑Kamiševa [R. Stefanova‑Kamisheva], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2024. gada 10. aprīļa tiesas sēdi,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2024. gada 5. septembra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Ar apelācijas sūdzību Latam Airlines Group SA (turpmāk tekstā – “Latam Airlines”) un Lan Cargo SA lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2022. gada 30. marta spriedumu Latam Airlines
Group un Lan Cargo/Komisija (T‑344/17, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”, EU:T:2022:185), ar ko minētā tiesa noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzēju prasību, ar kuru galvenokārt lūgts atcelt Komisijas Lēmumu C(2017) 1742 final (2017. gada 17. marts) par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu, EEZ līguma 53. pantu un Nolīguma starp Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par gaisa transportu 8. pantu (Lieta AT.39258 – Kravu gaisa pārvadājumi) (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”), ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzējām, un atcelt vai samazināt tām ar šo lēmumu uzliktā naudas soda apmēru.
Atbilstošās tiesību normas
EK un Šveices gaisa transporta nolīgums
2
Nolīgums starp Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par gaisa transportu, kas parakstīts Luksemburgā 1999. gada 21. jūnijā un Eiropas Kopienas vārdā apstiprināts ar Padomes un attiecībā uz nolīgumu par zinātnisku un tehnoloģisku sadarbību arī Komisijas Lēmumu 2002/309/EK, Euratom (2002. gada 4. aprīlis) par septiņu nolīgumu noslēgšanu ar Šveices Konfederāciju (OV 2002, L 114, 1. lpp.; labojums – OV 2015, L 210, 38. lpp.) (turpmāk tekstā – “EK un Šveices gaisa transporta nolīgums”), stājās spēkā 2002. gada 1. jūnijā. Šā nolīguma 8. un 9. pants mutatis mutandis atbilst attiecīgi LESD 101. un 102. pantam.
3
Minētā nolīguma 11. pantā noteikts:
“1.   Nolīguma 8. un 9. panta noteikumus piemēro [..] Kopienas iestādes saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem, kas noteikti šā Nolīguma pielikumā, ņemot vērā ciešākas sadarbības vajadzību starp Kopienas un Šveices iestādēm.
2.   Šveices iestādes saskaņā ar 8. un 9. panta noteikumiem lemj par visu nolīgumu, lēmumu un saistīto darbību pieņemamību [..] attiecībā uz maršrutiem starp Šveici un trešām valstīm.”
4
Padomes Regula (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101.] un [102.] pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), saistībā ar šo nolīgumu kļuva piemērojama no 2007. gada 5. decembra atbilstoši Lēmumam Nr. 1/2007 par Kopienas/Šveices Apvienotās gaisa pārvadājumu komitejas izveidi saskaņā ar Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas Nolīgumu par gaisa transportu [Apvienotās Kopienas un Šveices gaisa transporta komitejas, kas izveidota ar Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas Nolīgumu par gaisa transportu, Lēmumam Nr. 1/2007] (2007. gada 5. decembris), ar ko aizstāj Eiropas Kopienas un Šveices gaisa transporta nolīguma pielikumu (OV 2008, L 34, 19. lpp.). No šī datuma tā aizstāja Padomes Regulu (EEK) Nr. 3975/87 (1987. gada 14. decembris) par procedūru konkurences noteikumu piemērošanai attiecībā uz uzņēmumiem gaisa transporta nozarē (OV 1987, L 374, 1. lpp.), kas EK un Šveices gaisa transporta nolīguma pielikumā bija ietverta kopš nolīguma stāšanās spēkā.
LESD
5
LESD 101. panta 1. punktā noteikts:
“Turpmāk norādītais ir aizliegts kā nesaderīgs ar iekšējo tirgu: visi nolīgumi uzņēmumu starpā, uzņēmumu apvienību lēmumi un saskaņotas darbības, kas var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm un kuru mērķis vai sekas ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci iekšējā tirgū, un jo īpaši darbības, ar kurām:
a)
tieši vai netieši nosaka iepirkuma vai pārdošanas cenas, vai kādus citus tirdzniecības nosacījumus;
b)
ierobežo vai kontrolē ražošanu, tirgus, tehnikas attīstību vai investīcijas;
c)
sadala tirgus vai piegādes avotus;
[..].”
EEZ līgums
6
1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (OV 1994, L 1, 3. lpp.; turpmāk tekstā – “EEZ līgums”) 53. pants mutatis mutandis atbilst LESD 101. pantam.
7
Regula Nr. 1/2003, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 2004. gada 26. februāra Regulu (EK) Nr. 411/2004 (OV 2004, L 68, 1. lpp.), tika iekļauta EEZ līgumā, pirmkārt, ar EEZ Apvienotās komitejas Lēmumu Nr. 130/2004 (2004. gada 24. septembris), ar ko groza EEZ līguma XIV pielikumu (Konkurence), 21. protokolu (Par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas attiecas uz uzņēmumiem) un 23. protokolu (Par uzraudzības iestāžu sadarbību) (OV 2005, L 64, 57. lpp.) – šis lēmums stājās spēkā 2005. gada 19. maijā –, un, otrkārt, ar EEZ Apvienotās komitejas Lēmumu Nr. 40/2005 (2005. gada 11. marts), ar ko groza EEZ līguma XIII pielikumu (Transports) un 21. protokolu (par uzņēmumiem piemērojamo konkurences noteikumu īstenošanu) (OV 2005, L 198, 38. lpp.), – šis lēmums stājās spēkā tajā pašā dienā.
Regula Nr. 1/2003
8
Regulas Nr. 1/2003 16. panta 1. punktā noteikts:
“Ja valstu tiesas atbilstoši [LESD 101.] pantam vai [102.] pantam lemj par līgumiem, lēmumiem vai darbībām, uz kurām jau attiecas [Eiropas] Komisijas lēmums, tās nevar pieņemt lēmumus, kuri ir pretrunā ar Komisijas pieņemto lēmumu. Tām arī jāizvairās no to lēmumu pieņemšanas, kas var būt pretrunā ar lēmumu, kuru iecerējusi Komisija tādu lietu izskatīšanā, ko tā uzsākusi. Lai to panāktu, valstu tiesa var izvērtēt, vai jāaptur tās tiesas procesi. Šis pienākums neierobežo tiesības un pienākumus, ko paredz [LESD 267.] pants.”
9
Šīs regulas 23. panta 2. un 3. punktā paredzēts:
“2.   Komisija ar lēmumu var uzlikt soda naudas [naudas sodus] uzņēmumiem un uzņēmumu apvienībām, ja tās tīši vai nolaidības dēļ:
a)
pārkāpj [LESD 101.] vai [102.] pantu vai
[..].
Attiecībā uz katru uzņēmumu un uzņēmumu apvienību, kas piedalās pārkāpumā, soda nauda [naudas sods] nepārsniedz 10 % no tās kopējā apgrozījuma iepriekšējā uzņēmējdarbības gadā.
[..]
3.   Nosakot soda naudas [naudas soda] apmēru, ņem vērā pārkāpuma smagumu un ilgumu.”
10
Minētās regulas 32. panta c) punktā bija paredzēts, ka tā neattiecas uz “gaisa pārvadājumiem starp Kopienas lidostām un trešām valstīm”.
11
No 2004. gada 1. maija šī tiesību norma ir atcelta ar Regulas Nr. 411/2004 3. pantu.
Tiesvedības priekšvēsture un strīdīgais lēmums
12
Tiesvedības priekšvēsturi un strīdīgo lēmumu, kas izklāstīti pārsūdzētā sprieduma 1.–61. punktā, šīs tiesvedības vajadzībām var rezumēt šādi.
13
Latam Airlines ir Lan Cargo mātesuzņēmums. Lan Cargo darbojas gaisa kravu pārvadājumu pakalpojumu tirgū.
14
Kravu pārvadājumu nozarē aviosabiedrības nodrošina preču pārvadājumus pa gaisa ceļiem (turpmāk tekstā – “pārvadātāji”). Parasti pārvadātāji sniedz kravu pārvadājumu pakalpojumus ekspeditoriem, kuri organizē šo kravu sūtīšanu nosūtītāju vārdā. Savukārt šie ekspeditori maksā pārvadātājiem cenu, ko veido, pirmkārt, tarifi, kas aprēķināti par kilogramu, un, otrkārt, dažādas piemaksas.
Administratīvais process
15
2005. gada 7. decembrī Komisija atbilstoši tās paziņojumam par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [tā apmēra] samazināšanu karteļu gadījumos [aizliegtu vienošanos lietās] (OV 2002, C 45, 3. lpp.) saņēma Deutsche Lufthansa AG un tās divu meitasuzņēmumu Lufthansa Cargo AG un Swiss International Air Lines AG iesniegtu pieteikumu par atbrīvojumu no naudas soda. Šajā pieteikumā bija ziņots par pretkonkurences saziņu starp vairākiem pārvadātājiem attiecībā uz kravu gaisa pārvadājumu tirgū sniegto pakalpojumu cenu veidojošiem elementiem, proti, par tā saukto “degvielas” un “drošības” piemaksu ieviešanu, kā arī par šo pārvadātāju atteikumu maksāt ekspeditoriem komisijas maksu par šīm piemaksām (turpmāk tekstā – “atteikums maksāt komisijas maksu”).
16
2006. gada 14. un 15. februārī Komisija vairāku pārvadātāju telpās veica nepieteiktas pārbaudes.
17
Pēc šīm pārbaudēm vairāki pārvadātāji, tostarp Latam Airlines un Lan Cargo, iesniedza pieteikumu par atbrīvojumu no naudas soda saskaņā ar šā sprieduma 15. punktā minēto Paziņojumu par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos [aizliegtu vienošanos lietās].
18
2007. gada 19. decembrī Komisija nosūtīja paziņojumu par iebildumiem 27 pārvadātājiem, tostarp Latam Airlines un Lan Cargo, kas pēc tam iesniedza rakstveida apsvērumus. Uzklausīšana notika no 2008. gada 30. jūnija līdz 4. jūlijam.
Sākotnējais lēmums
19
2010. gada 9. novembrī Komisija pieņēma Lēmumu C(2010) 7694, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [LESD] 101. pantu, EEZ līguma 53. pantu un Nolīguma starp Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par gaisa transportu 8. pantu (Lieta COMP/39258 – Kravu gaisa pārvadājumi) (turpmāk tekstā – “sākotnējais lēmums”). Šis lēmums bija adresēts 21 pārvadātājam, tostarp Latam Airlines un Lan Cargo.
20
Minētā lēmuma pamatojumā bija norādīts, ka apsūdzētie pārvadātāji ir saskaņojuši savu rīcību kravu pārvadājumu pakalpojumu cenu noteikšanas jomā, vienojoties par degvielas piemaksu, drošības piemaksu un atteikumu maksāt komisijas maksu, un tādējādi piedalījušies vienotā un turpinātā LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un EK un Šveices gaisa transporta nolīguma 8. panta pārkāpumā, kas aptver Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) un Šveices teritoriju.
2015. gada 16. decembra spriedumi
21
Ar 2015. gada 16. decembra spriedumu Latam AirlinesGroup un Lan Cargo/Komisija (T‑40/11, EU:T:2015:986) Vispārējā tiesa atcēla sākotnējo lēmumu, ciktāl tas attiecās uz Latam Airlines un Lan Cargo. Ar divpadsmit citiem tās pašas dienas spriedumiem Vispārējā tiesa arī pilnībā vai daļēji atcēla šo lēmumu, ciktāl tas attiecās uz divpadsmit citiem pārvadātājiem vai pārvadātāju grupām.
22
Vispārējā tiesa uzskatīja, ka minētajā lēmumā trūkst pamatojuma.
Strīdīgais lēmums
23
2016. gada 20. maijā Komisija sākotnējā lēmumā minētajiem pārvadātājiem, kuri par šo lēmumu bija cēluši prasību Vispārējā tiesā, nosūtīja vēstuli, informējot par savu nodomu no jauna pieņemt lēmumu, ar kuru tiktu konstatēta to dalība vienotā un turpinātā LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un EK un Šveices gaisa transporta nolīguma 8. panta pārkāpumā visos sākotnējā lēmumā minētajos maršrutos. Tiem tika dots viens mēnesis apsvērumu iesniegšanai. Visi šie pārvadātāji ir izmantojuši šo iespēju.
24
2017. gada 17. martā Komisija pieņēma strīdīgo lēmumu, kas adresēts 19 pārvadātājiem, tostarp Latam Airlines un Lan Cargo.
25
Strīdīgajā lēmumā norādīts, ka apsūdzētie pārvadātāji saskaņoja rīcību attiecībā uz cenu noteikšanu par kravu pārvadājumu pakalpojumiem visā pasaulē, izmantojot degvielas piemaksu, drošības piemaksu un atteikumu maksāt komisijas maksu (turpmāk tekstā – “strīdīgā aizliegtā vienošanās”), tādējādi izdarot vienotu un turpinātu LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un EK un Šveices gaisa transporta nolīguma 8. panta pārkāpumu.
26
Šā lēmuma 4. iedaļā “Faktu apraksts” Komisija tostarp norādīja, ka izmeklēšanā tika atklāta pasaules mēroga aizliegta vienošanās, kuras pamatā bija ilgstošā laikposmā uzturētas divpusējas un daudzpusējas saziņas tīkls starp konkurentiem attiecībā uz rīcību, ko tie bija nolēmuši, paredzējuši vai plānojuši īstenot saistībā ar dažādiem iepriekšējā punktā minētajiem kravu pārvadājumu pakalpojumu cenas elementiem. Tā uzsvēra, ka šā saziņas tīkla kopējais mērķis bija saskaņot konkurentu rīcību attiecībā uz cenu noteikšanu vai mazināt nenoteiktību attiecībā uz to cenu politiku. Turpinājumā Komisija aprakstīja saziņu par attiecīgi degvielas piemaksu, drošības piemaksu un atteikumu maksāt komisijas maksu un izvērtēja faktiskos pierādījumus, kas attiecas, pirmkārt, uz strīdīgo aizliegto vienošanos kopumā un, otrkārt, uz katru minētā lēmuma adresātu.
27
Strīdīgā lēmuma 5. iedaļā “Atbilstošo konkurences tiesību normu piemērošana” Komisija piemēroja LESD 101. pantu lietas faktiem, vienlaikus precizējot, ka atsauces uz šo pantu jālasa arī kā atsauces uz EEZ līguma 53. pantu un EK un Šveices gaisa transporta nolīguma 8. pantu, ņemot vērā, ka šīs tiesību normas ir piemērojamas mutatis mutandis, ja vien nav noteikts citādi.
28
Komisija šajā ziņā attiecībā uz tās kompetenci izvērtēja savas temporālās un teritoriālās kompetences robežas, lai konstatētu konkurences tiesību normu pārkāpumu konkrētajā gadījumā un uzliktu par to sodu.
29
Pirmkārt, strīdīgā lēmuma 822.–832. apsvērumā, kas veido tā 5.2. apakšiedaļu “Komisijas kompetence”, Komisija būtībā norādīja, ka LESD 101. pantu nepiemēros nolīgumiem un darbībām pirms 2004. gada 1. maija saistībā ar maršrutiem starp lidostām Eiropas Savienībā un lidostām ārpus EEZ (turpmāk tekstā – “maršruti starp Savienību un trešām valstīm”), EEZ līguma 53. pantu nepiemēros nolīgumiem un darbībām pirms 2005. gada 19. maija saistībā ar maršrutiem starp Savienību un trešām valstīm un maršrutiem starp lidostām valstīs, kuras ir EEZ līguma līgumslēdzējas puses un nav Savienības dalībvalstis, un lidostām trešās valstīs (turpmāk tekstā – “maršruti starp EEZ, izņemot Savienību, un trešām valstīm”) un visbeidzot – EK un Šveices gaisa transporta nolīguma 8. pantu nepiemēros nolīgumiem un darbībām pirms 2002. gada 1. jūnija saistībā ar maršrutiem starp Savienībā esošajām lidostām un Šveices lidostām (turpmāk tekstā – “maršruti starp Savienību un Šveici”). Minētā lēmuma 832. apsvērumā tā precizēja, ka ar šo lēmumu tā “nekādi netiecas atklāt jelkādu [EK un Šveices gaisa transporta nolīguma] 8. panta pārkāpumu saistībā ar kravu pārvadājumu pakalpojumiem [starp] Šveici [un] trešām valstīm”.
30
Otrkārt, strīdīgā lēmuma 1036.–1046. apsvērumā, kas veido tā 5.3.8. apakšiedaļu “LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērojamība ienākošajiem maršrutiem”, Komisija izklāstīja iemeslus, kuru dēļ tā noraidījusi vairāku apsūdzēto pārvadātāju argumentus, ka – no starptautisko publisko tiesību normu skatpunkta – Komisija esot pārsniegusi savas teritoriālās kompetences robežas, konstatēdama šo abu tiesību normu pārkāpumu maršrutos no trešām valstīm uz EEZ (turpmāk tekstā – “ienākošie maršruti”).
31
It īpaši minētā lēmuma 1045. apsvērumā Komisija norādīja, ka pretkonkurences darbībām attiecībā uz ienākošo maršrutu kravu pārvadājumu pakalpojumiem varēja “būt nepastarpinātas, būtiskas un paredzamas sekas Savienības un EEZ teritorijā, ņemot vērā, ka uz EEZ veikto gaisa pārvadājumu izmaksu palielināšanās un tātad augstākas importēto preču cenas pēc būtības var ietekmēt patērētājus EEZ teritorijā”. Tā piebilda, ka aplūkojamajā lietā šīm darbībām šāda ietekme varēja būt arī uz kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumiem, ko sniedz citi pārvadātāji EEZ teritorijā starp mezglpunktiem (“hubs”), kurus EEZ izmanto trešo valstu pārvadātāji, un šo sūtījumu galamērķa lidostām EEZ teritorijā, ko neapkalpo trešās valsts pārvadātājs.
32
Turklāt šā lēmuma 1046. apsvērumā Komisija norādīja, ka strīdīgā aizliegtā vienošanās tika “īstenota pasaules mērogā”, ka vienošanās attiecībā uz ienākošajiem maršrutiem bija LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta vienota un turpināta pārkāpuma daļa un ka piemaksu vienveidīga piemērošana visā pasaulē bija šīs aizliegtās vienošanās pamatelements.
33
Strīdīgā lēmuma 5.3. apakšiedaļa, kas attiecas uz LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un EK un Šveices gaisa transporta nolīguma 8. panta piemērošanu konkrētajā lietā, ietver 833.–1052. apsvērumu. Pirmkārt, minētā lēmuma 846. apsvērumā Komisija uzskatīja, ka apsūdzētie pārvadātāji bija saskaņojuši savu rīcību un ietekmējuši cenu noteikšanu, “un visbeidzot tas izpau[dās] kā cenu noteikšana saistībā ar” degvielas piemaksu, drošības piemaksu un komisijas maksas maksāšanu ekspeditoriem par piemaksām. Minētā lēmuma 861. apsvērumā tā secināja, ka “kravu pārvadājumu pakalpojumu cenu noteikšanas saskaņošanas vispārējo sistēmu”, kuras esība tika atklāta tās veiktajā izmeklēšanā, liecina par “saliktu pārkāpumu, kas sastāv no dažādām darbībām, kuras var kvalificēt vai nu kā nolīgumu, vai arī kā saskaņotu darbību, un šajā saistībā konkurenti varēja ar konkurenci saistītos riskus apzināti aizstāt ar savstarpēju praktisku sadarbību”.
34
Otrkārt, strīdīgā lēmuma 869. apsvērumā Komisija norādīja, ka “aplūkojamā rīcība ir [LESD] 101. panta vienots un turpināts pārkāpums”, 870.–902. apsvērumā precizējot, ka attiecīgajām darbībām bija vienots pretkonkurences mērķis kavēt konkurenci kravu pārvadājumu nozarē EEZ teritorijā, ka tās attiecās uz kravu pārvadājumu pakalpojumu sniegšanu un to cenu noteikšanu, kā arī uz vieniem un tiem pašiem uzņēmumiem, ka tām bija vienots un turpināts raksturs un ka tās attiecās uz trim sastāvdaļām, proti, degvielas piemaksu, drošības piemaksu un atteikumu maksāt komisijas maksu. Šajā ziņā Komisija šā lēmuma 883. apsvērumā norādīja, ka Lan Cargo bija iesaistīta vienā no vienotā pārkāpuma sastāvdaļām, proti, degvielas piemaksā, bet ka tā arī zināja par apspriedēm starp pārvadātājiem par drošības piemaksu un komisijas maksu maksāšanu par piemaksām.
35
Treškārt, minētā lēmuma 903. apsvērumā Komisija secināja, ka konkrētās pretkonkurences rīcības mērķis bija ierobežot konkurenci vismaz Savienības, EEZ un Šveices teritorijā. Strīdīgā lēmuma 917. apsvērumā tā būtībā piebilda, ka tāpēc nav jāņem vērā šīs rīcības konkrētās sekas.
36
Ceturtkārt, strīdīgā lēmuma 972.–1021. apsvērumā Komisija izvērtēja tiesisko regulējumu septiņās trešās valstīs, par kurām vairāki apsūdzētie pārvadātāji apgalvoja, ka šis regulējums tiem licis vienoties par piemaksām, tādējādi liedzot piemērot atbilstošās konkurences tiesību normas. Komisija uzskatīja, ka šie pārvadātāji nav pierādījuši, ka tie ir rīkojušies šo trešo valstu radītā spiediena dēļ.
37
Piektkārt, šā lēmuma 1024.–1035. apsvērumā Komisija norādīja, ka vienotais un turpinātais pārkāpums varēja būtiski ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, starp EEZ līguma līgumslēdzējām pusēm un starp EK un Šveices gaisa transporta nolīguma līgumslēdzējām pusēm.
38
Strīdīgā lēmuma 7. iedaļa “Pārkāpuma ilgums” ietver šā lēmuma 1146.–1169. apsvērumu. Kā izriet no minētā lēmuma 1146. apsvēruma, Komisija uzskatīja, ka strīdīgā aizliegtā vienošanās sākusies 1999. gada 7. decembrī un ilgusi līdz 2006. gada 14. februārim. Minētajā 1146. apsvērumā tā precizēja, ka ar šo aizliegto vienošanos tika pārkāpts:
–
LESD 101. pants – no 1999. gada 7. decembra līdz 2006. gada 14. februārim attiecībā uz gaisa transportu starp lidostām Savienības teritorijā;
–
LESD 101. pants – no 2004. gada 1. maija līdz 2006. gada 14. februārim attiecībā uz gaisa transportu maršrutos starp Savienību un trešām valstīm;
–
EEZ līguma 53. pants – no 1999. gada 7. decembra līdz 2006. gada 14. februārim attiecībā uz gaisa transportu starp lidostām EEZ teritorijā (turpmāk tekstā – “EEZ iekšējie maršruti”);
–
EEZ līguma 53. pants – no 2005. gada 19. maija līdz 2006. gada 14. februārim attiecībā uz gaisa transportu maršrutos starp EEZ, izņemot Savienību, un trešām valstīm;
–
EK un Šveices gaisa transporta nolīguma 8. pants – no 2002. gada 1. jūnija līdz 2006. gada 14. februārim attiecībā uz gaisa transportu maršrutos starp Savienību un Šveici.
39
Šā lēmuma 1169. apsvērumā Komisija norādīja, ka attiecībā uz Lan Cargo pārkāpums ildzis no 2003. gada 25. februāra līdz 2006. gada 14. februārim. Iepriekš strīdīgā lēmuma 1103.–1108. apsvērumā tā bija precizējusi, ka ir jāprezumē, ka Latam Airlines, kurai šajā laikposmā piederēja 99,9 % Lan Cargo kapitāla, īsteno izšķirošu ietekmi uz savu meitasuzņēmumu un līdz ar to tā ir solidāri atbildīga ar Lan Cargo par visu minēto laikposmu.
40
Minētā lēmuma rezolutīvās daļas 1., 3. un 4. pantā noteikts:
“1. pants
Saskaņojot rīcību attiecībā uz cenu noteikšanu par kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanu visā pasaulē saistībā ar degvielas piemaksu, [drošības piemaksu] un komisijas maksas maksāšanu par piemaksām, turpmāk minētie uzņēmumi ir izdarījuši šādu [LESD] 101. panta, [EEZ līguma] 53. panta un [EK un Šveices gaisa transporta nolīguma] 8. panta vienotu un turpinātu pārkāpumu attiecībā uz šādiem maršrutiem šādos laikposmos.
1)
Šādi uzņēmumi ir pārkāpuši [LESD 101.] pantu un EEZ līguma 53. pantu attiecībā uz [EEZ iekšējiem maršrutiem] šādos laikposmos:
[..]
i)
[Latam Airlines] – no 2003. gada 25. februāra līdz 2006. gada 14. februārim;
j)
J) [Lan Cargo] – no 2003. gada 25. februāra līdz 2006. gada 14. februārim;
[..].
2)
Šādi uzņēmumi ir pārkāpuši [LESD] 101. pantu attiecībā uz [maršrutiem starp Savienību un trešām valstīm] šādos laikposmos:
[..]
i)
[Latam Airlines] – no 2004. gada 1. maija līdz 2006. gada 14. februārim;
j)
[Lan Cargo] – no 2004. gada 1. maija līdz 2006. gada 14. februārim;
[..].
3)
Šādi uzņēmumi ir pārkāpuši EEZ līguma 53. pantu attiecībā uz [maršrutiem starp EEZ, izņemot Savienību, un trešām valstīm] šādos laikposmos:
[..]
i)
[Latam Airlines] – no 2005. gada 19. maija līdz 2006. gada 14. februārim;
j)
[Lan Cargo] – no 2005. gada 19. maija līdz 2006. gada 14. februārim;
[..].
4)
Šādi uzņēmumi ir pārkāpuši [EK un Šveices gaisa transporta nolīguma] 8. pantu attiecībā uz [maršrutiem starp Savienību un Šveici] šādos laikposmos:
[..]
i)
[Latam Airlines] – no 2003. gada 25. februāra līdz 2006. gada 14. februārim;
j)
[Lan Cargo] – no 2003. gada 25. februāra līdz 2006. gada 14. februārim;
[..].
3. pants
Par šā lēmuma 1. pantā minēto vienoto un turpināto pārkāpumu uzliek šādus naudas sodus [..]::
[..]
i)
[Latam Airlines un Lan Cargo] solidāri: 8220000 [EUR];
[..].
4. pants
Uzņēmumi, kas minēti 1. pantā, nekavējoties izbeidz minētajā pantā norādīto vienoto un turpināto pārkāpumu, ja tie vēl nav to izdarījuši.
Tāpat tiem ir jāatturas no jebkādas darbības vai rīcības, kurai būtu tāds pats vai līdzīgs mērķis vai sekas.”
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
41
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2017. gada 31. maijā, Latam Airlines un Lan Cargo cēla prasību – prioritāri – atcelt strīdīgo lēmumu, ciktāl tas attiecas uz šīm sabiedrībām, un – pakārtoti – atcelt uzlikto naudas sodu vai samazināt tā apmēru.
42
Prasības pamatošanai tās izvirzīja septiņus pamatus.
43
Pirmais no šiem pamatiem bija par tiesību kļūdām un faktu kļūdām, atzīstot Latam Airlines un Lan Cargo atbildību par vienotu un turpinātu pārkāpumu tā sastāvdaļās, kas saistītas ar drošības piemaksām un atteikumu maksāt komisijas maksas. Otrais pamats attiecās uz tiesību kļūdām un faktu kļūdām, konstatējot Latam Airlines un Lan Cargo dalību pārkāpumā tā sastāvdaļā, kas attiecas uz degvielas piemaksu. Trešais pamats attiecās uz Komisijas kompetences neesību atzīt šo pārvadātāju atbildību EEZ iekšējos maršrutos, maršrutos EEZ teritorijā, izņemot maršrutus starp Savienību un trešām valstīm, un maršrutos starp Savienību un Šveici. Ceturtajā pamatā Komisijai tika pārmests, ka tā ir pieļāvusi faktu kļūdas un tiesību kļūdas, konstatējot, ka pastāv “pasaules mēroga aizliegta vienošanās”. Šim pēdējam pamatam ir četras daļas, no kurām trešajā norādīts, ka Komisija ir pārsniegusi savu kompetenci un radījusi neskaidrību attiecībā uz pārkāpuma ģeogrāfisko tvērumu. Sestais pamats attiecās uz tiesību uz aizstāvību pārkāpumu un atbilstoša pamatojuma neesību, jo Latam Airlines un Lan Cargo būtībā apgalvoja, ka strīdīgais lēmums ir balstīts uz jaunu faktu un juridisko vērtējumu, par kuru tās nevarēja tikt uzklausītas.
44
Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa apmierināja pirmo pamatu, daļēji apmierināja otro un trešo pamatu un noraidīja pārējos pamatus. Līdz ar to tā atcēla strīdīgā lēmuma 1. panta 1. punkta i) un j) apakšpunktu, 3. punkta i) un j) apakšpunktu un 4. punkta i) un j) apakšpunktu, kā arī šā lēmuma 1. panta 2. punkta i) un j) apakšpunktu, ciktāl pēdējā minētajā tiesību normā ir konstatēta apelācijas sūdzības iesniedzēju dalība, pirmkārt, vienotā un turpinātā pārkāpuma sastāvdaļās, kas saistītas ar drošības piemaksu un atteikumu maksāt komisijas maksas, un, otrkārt, vienotā un turpinātā pārkāpuma sastāvdaļā, kas attiecas uz degvielas piemaksu pirms 2005. gada 22. jūlija. Tā atcēla arī minētā lēmuma 3. panta i) punktu, apelācijas sūdzības iesniedzējām solidāri uzliktā naudas soda apmēru noteica 2244000 EUR un pārējā daļā prasību noraidīja.
Lietas dalībnieku prasījumi apelācijas tiesvedībā
45
Apelācijas sūdzībā Latam Airlines un Lan Cargo lūdz Tiesu:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl ar to ir noraidīta to prasība;
–
atcelt strīdīgo lēmumu, ciktāl tas uz tām attiecas, vai – pakārtoti – atcelt to daļēji un samazināt naudas soda apmēru, un
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.
46
Komisija lūdz Tiesu noraidīt apelācijas sūdzību un piespriest Latam Airlines un Lan Cargo atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Par apelācijas sūdzību
47
Apelācijas sūdzības pamatojumam Latam Airlines un Lan Cargo izvirza četrus pamatus, no kuriem pirmais attiecas uz tiesību kļūdu, jo Vispārējā tiesa ir tikai daļēji atcēlusi strīdīgo lēmumu, otrais – uz tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, jo tā nav pamatojusi procesa izbeigšanu pret atsevišķiem paziņojumā par iebildumiem minētajiem uzņēmumiem, trešais – uz tiesību kļūdu attiecībā uz Komisijas kompetenci konstatēt “pasaules mēroga aizliegtas vienošanās” esību un ceturtais – uz tiesību kļūdām saistībā ar pārkāpuma ģeogrāfiskā apjoma noteikšanu.
Par pirmo pamatu, kas attiecas uz strīdīgā lēmuma tikai daļēju atcelšanu
Lietas dalībnieku argumenti
48
Pirmajam pamatam būtībā ir trīs daļas.
49
Šī pamata pirmajā daļā Latam Airlines un Lan Cargo apgalvo, ka Vispārējā tiesa, neatceldama strīdīgo lēmumu pilnībā, ir pārkāpusi LESD 101. panta 1. punktu.
50
Vispārējā tiesa, kas strīdīgo lēmumu atcēla tikai, ciktāl tajā ir konstatēta to dalība vienotā un turpinātā pārkāpuma sastāvdaļās, kas saistītas ar drošības piemaksu un atteikumu maksāt komisijas maksas, vienlaikus apstiprinot šo lēmumu attiecībā uz to dalību šajā pārkāpumā sastāvdaļā, kas attiecas uz degvielas piemaksu, sākot no 2005. gada 22. jūlija, neesot izvērtējusi, vai elementi, kurus tā pasludināja par atceltiem, bija nodalāmi un vai atlikusī sastāvdaļa ir tāda, kas negroza vienotā un turpinātā pārkāpuma būtību
51
Tomēr no 2012. gada 6. decembra sprieduma Komisija/Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778) 38. punkta izrietot, ka Savienības tiesību aktu ir iespējams daļēji atcelt tikai tad, ja elementi, kurus lūdz atcelt, ir nodalāmi no pārējā tiesību akta tādējādi, ka šāda daļēja atcelšana negroza tiesību akta būtību.
52
Šajā gadījumā sastāvdaļas, kas saistītas ar drošības piemaksu un atteikumu maksāt komisijas maksas, nevarot tikt nodalītas no vienotā un turpinātā pārkāpuma, negrozot tā būtību. Komisija pati strīdīgā lēmuma 863. apsvērumā esot uzskatījusi, ka būtu bijis samāksloti vēlēties sadalīt strīdīgo rīcību, ko raksturo vienots mērķis, to aplūkojot tā, it kā to veidotu atsevišķi pārkāpumi. 2013. gada 4. jūlija spriedumā Komisija/Aalberts Industries u.c. (C‑287/11 P, EU:C:2013:445, 65. punkts) Tiesa, lai secinātu, ka minētajā lietā aplūkotais pārkāpums nebija sadalāms, esot ņēmusi vērā šajā lietā aplūkotā lēmuma motīvu, kas formulēts identiski. Turklāt Komisija šajā lēmumā neesot norādījusi, ka dalība pretkonkurences rīcībā, kas saistīta ar degvielas piemaksu, pati par sevi ir pārkāpums. Tā arī nevarot pamatoties uz minētā lēmuma 871. apsvērumu, saskaņā ar kuru noteiktas sanāksmes, noteiktas saziņas vai noteikta informācijas apmaiņa starp konkurentiem varētu tikt uzskatīti par pārkāpumiem kā tādiem. Visbeidzot – sastāvdaļas, kas attiecas uz drošības piemaksu un atteikumu maksāt komisijas maksas, neesot tikai papildu sastāvdaļas salīdzinājumā ar sastāvdaļu, kas saistīta ar degvielas piemaksu. Pēdējā minētajā aspektā no 2016. gada 21. janvāra sprieduma Galp Energía España u.c./Komisija (C‑603/13 P, EU:C:2016:38) izrietot, ka tikai daļēja vienīgi papildu sastāvdaļu atcelšana negroza vienota un turpināta pārkāpuma būtību. Latam Airlines un de Lan Cargo piebilst, ka nodalāmības neesība esot īpaši acīmredzama attiecībā uz drošības piemaksu, kas, pēc to domām, ir degvielas piemaksai līdzvērtīga sastāvdaļa, nevis tikai tās papildinājums.
53
Ar pirmā pamata otro daļu, kas attiecas uz pamatojuma neesību, Latam Airlines un Lan Cargo pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir izmantojusi apļveida argumentāciju un nav pamatojusi pārsūdzētā sprieduma 632. punktā ietverto apgalvojumu, ka tās nav pierādījušas, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu, atzīstot tās par atbildīgām par vienoto un turpināto pārkāpumu tā sastāvdaļā, kas attiecas uz degvielas piemaksu. Tādējādi Vispārējā tiesa neesot izvērtējusi, vai vienotā un turpinātā pārkāpuma sastāvdaļas, kas attiecas uz drošības piemaksu un atteikumu maksāt komisijas maksas, ir nodalāmas un vai atlikusī sastāvdaļa ir tāda, ka tā negroza šāda pārkāpuma būtību.
54
Šī pamata trešajā daļā Latam Airlines un Lan Cargo apgalvo, ka ar šā sprieduma 53. punktā atgādināto pamatojumu Vispārējā tiesa ir apvērsusi pierādīšanas pienākumu, uzskatot – tās nav pierādījušas, ka tās nav atbildīgas par sastāvdaļu, kas saistīta ar degvielas piemaksu, lai gan Komisijai ir jāsniedz pierādījumi par LESD 101. panta pārkāpumiem.
55
Komisija apgalvo, ka pirmais pamats nav pamatots.
Tiesas vērtējums
– Ievada apsvērumi
56
Jāatgādina, ka ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa apmierināja Latam Airlines un Lan Cargo izvirzīto pirmo pamatu par tiesību kļūdām, konstatējot Lan Cargo dalību vienotā un turpinātā pārkāpuma sastāvdaļās, kas saistītas ar drošības piemaksu un komisijas maksu samaksu. Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 631. punktā no tā secināja, ka strīdīgā lēmuma 1. panta 2. punkts ir jāatceļ, ciktāl ar to uz Latam Airlines un Lan Cargo ir attiecinātas šīs divas vienotā un turpinātā pārkāpuma sastāvdaļas. Tomēr minētā sprieduma 632. punktā tā piebilda, ka pretēji tam, ko apgalvo Latam Airlines un Lan Cargo, strīdīgais lēmums nav jāatceļ pilnībā šo iemeslu dēļ, jo, lai gan Komisija attiecībā uz to atbildību par minētajām sastāvdaļām ir pieļāvusi kļūdas, tās nav pierādījušas, ka Komisija ir pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatējot, ka tās ir piedalījušās minētajā pārkāpumā.
57
Tāpēc jāpārbauda, vai Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdas, atteikdamās pilnībā atcelt strīdīgo lēmumu.
58
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Savienības tiesību aktu ir iespējams daļēji atcelt tikai tad, ja elementi, kuru atcelšana tiek lūgta, ir nodalāmi no tiesību akta pārējās daļas, un ja šāda daļēja atcelšana negroza tiesību akta būtību (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2020. gada 14. maijs, NKT Verwaltung un NKT/Komisija, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, 292. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2022. gada 16. februāris, Ungārija/Parlaments un Padome, C‑156/21, EU:C:2022:97, 293. punkts un tajā minētā judikatūra).
59
Tiesa precizēja nosacījumus tāda Komisijas lēmuma daļējai atcelšanai, ar kuru konstatēta uzņēmuma dalība vairākās pretkonkurences rīcībās, kas veido vienotu un turpinātu pārkāpumu.
60
2012. gada 6. decembra sprieduma Komisija/Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778) 44. punktā Tiesa nosprieda, ka tad, ja uzņēmums ir tieši piedalījies vienā vai vairākās pretkonkurences rīcībās, kas veido vienotu un turpinātu pārkāpumu, bet nav pierādīts, ka šis uzņēmums ar savu rīcību ir centies veicināt pārējo aizliegtās vienošanās dalībnieku kopīgo mērķu sasniegšanu un ka tas ir zinājis par visām citām minēto dalībnieku iecerētajām vai īstenotajām prettiesiskajām rīcībām minēto mērķu īstenošanai vai ka tas ir varējis saprātīgi paredzēt šādas rīcības un bija gatavs uzņemties risku, Komisijai ir tiesības noteikt tam atbildību tikai par rīcībām, kurās tas tieši ir piedalījies, un par rīcībām, ko bija iecerējuši vai īstenojuši citi dalībnieki, lai sasniegtu tos pašus mērķus, kuri bija šim uzņēmumam un attiecībā uz kuriem ir pierādīts, ka tas ir zinājis par šādām rīcībām vai ir varējis saprātīgi tās paredzēt un bijis gatavs uzņemties par tām risku.
61
Minētā sprieduma 45. punktā tā piebilda, ka šāds apstāklis tomēr nevar izraisīt to, ka šis uzņēmums tiek atbrīvots no atbildības par rīcībām, par kurām nav strīda, ka tas tajās ir piedalījies, vai par kurām to faktiski var saukt pie atbildības. Minētajā 45. punktā, kā arī 2022. gada 16. jūnija sprieduma Quanta Storage/Komisija (C‑699/19 P, EU:C:2022:483) 90. punktā tā arī norādīja – tam, ka uzņēmums nav piedalījies visos aizliegto vienošanos veidojošajos elementos, vai tam, ka uzņēmumam ir bijusi neliela loma tajos aspektos, kuros tas ir piedalījies, nav nozīmes, lai pierādītu šā uzņēmuma pārkāpuma esību, jo šie apstākļi ir jāņem vērā, izvērtējot pārkāpuma smagumu un attiecīgajā gadījumā nosakot naudas sodu.
62
2012. gada 6. decembra sprieduma Komisija/Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778) 46. punktā, kas ir pārņemts 2022. gada 16. jūnija sprieduma Sony Corporation un Sony Electronics/Komisija (C‑697/19 P, EU:C:2022:478) 68. punktā, Tiesa precizēja, ka tomēr Komisijas lēmumu, ar ko vispārēju aizliegtu vienošanos kvalificē par kopēju un turpinātu pārkāpumu, varētu sadalīt tikai tad, ja, pirmkārt, minētajam uzņēmumam administratīvās procedūras laikā ir bijusi iespēja saprast, ka tas tiek vainots arī katrā vienošanos veidojošajā rīcībā, un tādējādi šajā ziņā aizstāvēties un, otrkārt, minētais lēmums šajā aspektā ir pietiekami skaidrs.
63
Tiesa 2012. gada 6. decembra sprieduma Komisija/Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778) 47. punktā no tā ir secinājusi, ka tad, ja ir izpildīti šā sprieduma 46. punktā paredzētie nosacījumi un ja Savienības tiesa konstatē, ka Komisija nav juridiski pietiekami pierādījusi, ka uzņēmums, piedalīdamies kādā pretkonkurences darbībā, kas veido vienoto, turpināto pārkāpumu, zināja par pārējām citu aizliegtās vienošanās dalībnieku veiktajām pretkonkurences darbībām ar tādu pašu mērķi vai ka tas būtu varējis tās paredzēt un bija gatavs uzņemties risku, tad vienīgās sekas ir tādas, ka šo uzņēmumu nevar sodīt par šīm pārējām darbībām un tādējādi – par kopējo, turpināto pārkāpumu kopumā un ka strīdīgais lēmums šajā vienā aspektā ir uzskatāms par nepamatotu. Lēmuma, ar kuru uzņēmums tiek atzīts par atbildīgu par vienotu un turpinātu pārkāpumu kopumā, lai gan šis uzņēmums tajā ir piedalījies tikai vienā no tā sastāvdaļām, dalāmība tātad nav pakļauta citiem nosacījumiem kā vien iepriekš minētajiem.
64
Šajā gadījumā no pārsūdzētā sprieduma 581. un 615., kā arī 630.–632. punkta izriet, ka Vispārējā tiesa uzskatīja, ka Komisija, lai gan tā ir pierādījusi, ka šie pārvadātāji piedalījās vienotā un turpinātā pārkāpuma sastāvdaļā, kas saistīta ar degvielas piemaksu, sākot no 2005. gada 22. jūlija, tomēr tā nav juridiski pietiekami pierādījusi, ka minētajiem pārvadātājiem piemita prasītā informētība par vienoto un turpināto pārkāpumu abās pārējās sastāvdaļās, kas saistītas ar drošības piemaksu un atteikumu maksāt komisijas maksas.
65
Tādēļ Latam Airlines un Lan Cargo argumenti ir jāizvērtē, ņemot vērā šā sprieduma 60.–63. punktā minēto judikatūru.
– Par pirmo daļu, kas attiecas uz to, ka Vispārējā tiesa nav izvērtējusi atcelto elementu nodalāmību
66
Ar pirmā pamata pirmo daļu Latam Airlines un Lan Cargo būtībā pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, atceļot strīdīgo lēmumu tikai, ciktāl tas attiecas uz to dalību vienotā un turpinātā pārkāpuma sastāvdaļās, kas saistītas ar drošības piemaksu un atteikumu maksāt komisijas maksas, lai gan, pēc to domām, konstatējuma, saskaņā ar kuru Komisija ir kļūdaini uzskatījusi, ka otrajai apelācijas sūdzības iesniedzējai bija prasītā informētība par šīm divām vienotā un turpinātā pārkāpuma sastāvdaļām, sekām bija jābūt šā lēmuma atcelšanai pilnībā.
67
No šā sprieduma 60.–63. punktā minētās judikatūras izriet, ka, tā kā Savienības tiesas konstatējums, ka Komisija nav juridiski pietiekami pierādījusi, ka uzņēmums, piedaloties kādā pretkonkurences rīcībā, kas veido vienoto, turpināto pārkāpumu, zināja par pārējām citu aizliegtās vienošanās dalībnieku veiktajām pretkonkurences rīcībām ar tādu pašu mērķi vai ka tas būtu varējis tās paredzēt un bija gatavs uzņemties risku, nav pamats šī uzņēmuma atbrīvošanai no atbildības par rīcībām, par kurām ir skaidrs, ka tas tajās ir piedalījies, vai par kurām ir skaidrs, ka to par tām var saukt pie atbildības, Savienības tiesai ir jāaprobežojas ar tajā apstrīdētā Komisijas lēmuma daļēju atcelšanu. Tā kā Komisijas lēmums, kurā ir apstiprināta kāda uzņēmuma dalība aizliegtā vienošanās darbībā, pārkāpjot LESD 101. pantu, ir viena vai vairāku šādu pārkāpumu veidojošu rīcību konstatējums, daļēja atcelšana nevar grozīt šāda lēmuma būtību (spriedums, 2012. gada 6. decembris, Komisija/Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, 50. un 51. punkts).
68
Šādos apstākļos, atceļot strīdīgo lēmumu tikai daļēji, ciktāl ar to netika apšaubīta Lan Cargo dalība informācijas apmaiņā saistībā ar degvielas piemaksu, Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu.
69
Apelācijas sūdzības iesniedzēju arguments, saskaņā ar kuru Komisija pati strīdīgā lēmuma 863. punktā ir uzskatījusi, ka bija “mākslīgi vēlēties sadalīt [..] turpinātu rīcību, ko raksturo vienots mērķis, to aplūkojot tā, it kā to veidotu atsevišķi pārkāpumi, lai gan runa bija par vienotu pārkāpumu, kas pakāpeniski izpaudās gan kā nolīgumi, gan kā saskaņotas darbības”, nevar pamatot citādu secinājumu. Proti, no pārsūdzētā sprieduma 471.–581. punkta, kuri veltīti pierādījumu par Lan Cargo dalību vienotā un turpinātā pārkāpuma sastāvdaļā, kas attiecas uz degvielas piemaksu, pārbaudei, nepārprotami izriet, ka Vispārējā tiesa uzskatīja nevis, ka šī sastāvdaļa ir atsevišķs un izolēts pārkāpums, bet ka Komisijai bija pamats uzskatīt, ka, tā kā Lan Cargo piedalījās šajā sastāvdaļā un tā kā tā zināja – pierādīti vai prezumēti – par citām rīcībām, kas attiecas uz minēto sastāvdaļu, vienoto un turpināto pārkāpumu, ar kuru apsūdzētie pārvadātāji bija saskaņojuši savu rīcību kravu pārvadājumu pakalpojumu cenu noteikšanas jomā, varēja attiecināt uz šo pārvadātāju. Šo vērtējumu apstiprina pārsūdzētā sprieduma 429. punktā izdarītais konstatējums, ka degvielas piemaksa ir kravu pārvadājumu pakalpojumu cenas elements un ka vienotā un turpinātā pārkāpuma sastāvdaļa, kas attiecas uz degvielas piemaksu, līdz ar to attiecās uz kravu pārvadājumu pakalpojumu cenu noteikšanu.
70
Taču tas, ka Komisija nav pierādījusi, ka Lan Cargo zināja gan par informācijas apmaiņu saistībā ar drošības piemaksu, gan par atteikumu maksāt komisijas maksas, nevarēja liegt piedēvēt konstatētajam pārkāpumam tā vienoto un turpināto raksturu, kurā tomēr šis pārvadātājs nevarēja tikt vainots kopumā (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2015. gada 24. jūnijs, Fresh Del Monte Produce/Komisija un Komisija/Fresh Del Monte Produce, C‑293/13 P un C‑294/13 P, EU:C:2015:416, 160. punkts).
71
Attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentu, kas balstīts uz 2013. gada 4. jūlija spriedumu Komisija/Aalberts Industries u.c. (C‑287/11 P, EU:C:2013:445), pietiek ar norādi, kā izriet no tā 60.–63. punkta, ka šis spriedums attiecas uz gadījumu, kad – atšķirībā no šīs lietas – attiecīgā uzņēmuma dalība vienotā un turpinātā pārkāpumā nebija pierādīta.
72
Tātad pirmā pamata pirmā daļa ir jānoraida kā nepamatota.
– Par trešo daļu, kas attiecas uz pierādīšanas pienākuma apvēršanu
73
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru lietas dalībniekam vai iestādei, kas norāda uz konkurences normu pārkāpumu, par to ir jāsniedz pierādījumi un uzņēmumam vai uzņēmumu apvienībai, kas konstatējuma par šo normu pārkāpumu atspēkošanai izvirza kādu pamatu aizstāvībai, ir jāsniedz pierādījumi, ka ir izpildīti tādas tiesību normas piemērošanas nosacījumi, no kuras izriet šis aizstāvības pamats, lai minētajai iestādei tādējādi nāktos atsaukties uz citiem pierādījumiem. Tomēr, pat ja pierādīšanas pienākums atbilstoši šiem principiem ir Komisijai, uzņēmumam vai attiecīgajai asociācijai, viena lietas dalībnieka norādītie faktiskie apstākļi var likt otram lietas dalībniekam sniegt skaidrojumu vai pamatojumu, ko neizdarot, var secināt, ka noteikumi par pierādīšanas pienākumu ir izpildīti (spriedumi, 2004. gada 7. janvāris, Aalborg Portland u.c./Komisija, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P un C‑219/00 P, EU:C:2004:6, 78. un 79. punkts, kā arī 2010. gada 17. jūnijs, Lafarge/Komisija, C‑413/08 P, EU:C:2010:346, 29. un 30. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
74
Šajā lietā jānorāda, ka apelācijas sūdzības pirmā pamata trešajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzējas pārmet Vispārējai tiesai pierādīšanas pienākuma apvēršanu pārsūdzētā sprieduma 632. punktā, lai gan to argumentācija balstās uz kļūdainu pārsūdzētā sprieduma izpratni.
75
Minētajā 632. punktā ir atsauce uz pārsūdzētā sprieduma 581. punktu. Pēc Komisijas sniegto pierādījumu analīzes Vispārējā tiesa minētā sprieduma 580. punktā norādīja, ka šī iestāde pamatoti uzskatīja, ka Lan Cargo bija prasītā informētība par vienotā un turpinātā pārkāpuma sastāvdaļu, kas saistīta ar degvielas piemaksu, bet tikai no 2005. gada 22. jūlija, un ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu, pirms šī datuma atzīdama apelācijas sūdzības iesniedzējas par atbildīgām par vienoto un turpināto pārkāpumu tā sastāvdaļā, kas attiecas uz degvielas piemaksu. Minētā sprieduma 581. punktā tā piebilda, ka, ņemot vērā apelācijas sūdzības iesniedzēju dalību šajā pārkāpuma sastāvdaļā pēc pēdējā minētā datuma, nevar uzskatīt, ka Komisijas kļūda var izraisīt strīdīgā lēmuma atcelšanu pilnībā. Tādējādi Vispārējā tiesa nav apvērsusi pierādīšanas pienākumu par apelācijas sūdzības iesniedzēju dalību pārkāpumā, ciktāl tā būtībā uzskatīja, ka Komisijai ir jāsniedz pierādījumi par šo dalību un ka pierādījumi par Latam Airlines un Lan Cargo dalību vienotā un turpinātā pārkāpuma daļā, kas attiecas uz degvielas piemaksu, tika iesniegti, sākot no 2005. gada 22. jūlija.
76
Aplūkojot šajā kontekstā, pārsūdzētā sprieduma 632. punktā ietvertais apgalvojums, saskaņā ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzējas nav “pierādījušas, ka Komisija būtu pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatējot, ka tās ir piedalījušās” strīdīgajā lēmumā minētajā vienotajā un turpinātajā pārkāpumā, var tikt saprasts tikai tādējādi, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju pirmajā prasības pamatā izvirzītie argumenti nav pietiekami, lai pamatotu šā lēmuma atcelšanu pilnībā.
77
Tātad pirmā pamata trešā daļa ir jānoraida kā nepamatota.
– Par otro daļu, kas attiecas uz pamatojuma nenorādīšanu
78
No pirmā pamata pirmās un trešās daļas pārbaudes izriet, ka Vispārējā tiesa, nepieļaujot tiesību kļūdu un neapvēršot pierādīšanas pienākumu, uzskatīja, ka konstatējums, saskaņā ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzējas nevar tikt vainotas par dalību vienotā un turpinātā pārkāpuma sastāvdaļās, kas saistītas ar drošības piemaksām un atteikumu maksāt komisijas maksas, nevar pamatot strīdīgā lēmuma atcelšanu pilnībā, ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzējām.
79
Šādos apstākļos šī pamata otrā daļa, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzējas būtībā pārmet Vispārējai tiesai, ka tā pārsūdzētā sprieduma 632. punktā nav juridiski pietiekami izklāstījusi iemeslus, kuru dēļ strīdīgā lēmuma pilnīga atcelšana attiecībā uz tām šajā lietā nebija pamatota, ir jānoraida kā neiedarbīga.
80
Vispārējās tiesas pieļautās tiesību kļūdas attiecībā uz pienākumu norādīt pamatojumu nevar izraisīt pārsūdzētā spriedumu atcelšanu, ja izrādās, ka tā rezolutīvā daļa ir balstīta uz citu tiesisko pamatojumu (spriedums, 2015. gada 12. februāris, Komisija/IPK International, C‑336/13 P, EU:C:2015:83, 64. punkts un tajā minētā judikatūra).
81
Saskaņā ar šo judikatūru, pieņemot, ka pārsūdzētā sprieduma 632. punktā nav pietiekami skaidri norādīti iemesli, kuru dēļ Vispārējā tiesa uzskatīja, ka tai nav jāatceļ strīdīgais lēmums pilnībā, ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzējām, ar šo apstākli nepietiek, lai pamatotu pārsūdzētā sprieduma atcelšanu.
82
Tātad pirmā pamata otrā daļa, kas attiecas uz pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi, jānoraida kā neiedarbīga.
83
No tā izriet, ka pirmais pamats jānoraida kā daļēji neiedarbīgs un daļēji nepamatots.
Par otro pamatu, kas attiecas uz tiesību uz aizstāvību pārkāpumu
Lietas dalībnieku argumenti
84
Ar otro pamatu Latam Airlines un Lan Cargo pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, izvērtējot to tiesību uz aizstāvību tvērumu.
85
Šim pamatam ir divas daļas.
86
Ar tā pirmo daļu apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, izvērtējot tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, kas izriet no tā, ka Komisija nav pamatojusi atteikšanos no iebildumiem attiecībā uz trīspadsmit pārvadātājiem un vienu pakalpojumu sniedzēju.
87
Latam Airlines un Lan Cargo argumentācijas pamatojumam atsaucas uz judikatūru, kas izriet no 2014. gada 9. oktobra sprieduma ICF/Komisija (C‑467/13 P, EU:C:2014:2274), un apgalvo, ka šajā gadījumā atteikšanās no iebildumiem būtiski mainīja konstatēto pārkāpumu pierādījumus, līdz ar to Komisijai bija jāļauj pārvadātājiem, kuriem galu galā bija adresēts tās lēmums, darīt zināmu savus apsvērumus par šo atteikšanos.
88
Šajā ziņā tās norāda, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 555. un 574. punktā esot atsaukusies uz 2005. gada 22. jūlija elektroniskā pasta vēstuli, kurai esot bijusi nozīmīga loma tās vērtējumā par apelācijas sūdzības iesniedzēju dalību strīdīgajā lēmumā minētajā pārkāpumā, lai gan noteikti pārvadātāji, saistībā ar kuriem tā atteicās no iebildumiem, arī esot atbildējuši uz šo vēstuli. Tās piebilst, ka pārsūdzētā sprieduma 350. un 351. punktā Vispārējā tiesa esot noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentāciju par procesa izbeigšanu pret citu pārvadātāju, par kuru tām bija aizdomas, ka minētā procesa izbeigšana izriet no valsts spiediena esības, jo apelācijas sūdzības iesniedzējas nebija iesniegušas pierādījumus par šāda spiediena esību.
89
Turklāt šo pašu iemeslu dēļ Latam Airlines un Lan Cargo apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā vismaz nav norādīts pamatojums, jo Vispārējā tiesa nav izklāstījusi iemeslus, kuru dēļ tā uzskatīja, ka atteikšanās no iebildumiem būtiski negroza pierādījumus.
90
Šī pamata otrajā daļā tās pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir sagrozījusi pierādījumus, pārsūdzētā sprieduma 568. punktā konstatēdama, ka 2025. gada 22. jūlija elektroniskā pasta vēstules izraisītā informācijas apmaiņa un it īpaši reakcija uz tīmekļvietnes infowarding.com izmantošanu un pārvadātāja mēģinājumu sazināties ar šajā vietnē publicētās degvielas piemaksas reklāmas autoru “ne mazāk liecina par vairāku apsūdzēto pārvadātāju paustajām cerībām, ka [degvielas piemaksas] tirgū tiek ievērota disciplīna”. Apelācijas sūdzības iesniedzējas uzskata, ka ir skaidrs, ka šī reakcija un mēģinājums no uzņēmumiem, kas nebija strīdīgā lēmuma adresāti, nevarēja liecināt par to, ko sagaida “apsūdzētie pārvadātāji”, kas ir šā lēmuma adresāti.
91
Komisija uzskata, ka šis pamats nav pamatots.
Tiesas vērtējums
92
Jākonstatē, ka otrā pamata pirmā daļa ir balstīta uz kļūdainu šā sprieduma 87. punktā minētās judikatūras interpretāciju. Proti, kā Vispārējā tiesa būtībā ir norādījusi pārsūdzētā sprieduma 252. punktā, lai ievērotu pienākumu norādīt pamatojumu, Savienības iestādei tās pieņemtā tiesību aktā nav jāizklāsta iemesli, kuru dēļ līdzīgi akti, kas adresēti trešajām personām, nav tikuši pieņemti. Tātad Komisijai lēmumā, ar kuru konstatēts konkurences tiesību normu pārkāpums, nav jāizklāsta iemesli, kuru dēļ tā ir nolēmusi nevajāt vai nesodīt noteiktus uzņēmumus par attiecīgo pārkāpumu.
93
Tāpat Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 254. punktā pamatoti ir atgādinājusi judikatūru, saskaņā ar kuru, ja Komisija atsakās no visiem iebildumiem, kas vērsti pret noteiktām sabiedrībām, kuras sākotnēji bija iesaistītas attiecīgajā procedūrā, tai nevar būt pienākums ļaut sabiedrībām, kurām galu galā adresēts tās lēmums, darīt zināmu savu viedokli par šo atteikšanos, jo papildu iebildumu paziņošana ieinteresētajām personām un līdz ar to – tiem dotā iespēja paust savu viedokli attiecībā uz tiem ir saistoša tikai tad, ja Komisijai ir jāsauc pie atbildības attiecīgie uzņēmumi par jauniem aktiem vai ievērojami jāgroza apstrīdēto pārkāpumu pierādījumi (spriedums, 2014. gada 9. oktobris, ICF/Komisija, C‑467/13 P, EU:C:2014:2274, 36. punkts).
94
No šīs judikatūras izriet tikai tas, ka Komisijai ir pienākums uzklausīt jaunus uzņēmumus, pret kuriem tā ir turpinājusi procesu, ja pēc tam, kad ir izbeigtas lietas pret dažiem citiem uzņēmumiem, tai pie atbildības ir jāsauc pirmie uzņēmumi par jaunām darbībām vai tā būtiski groza pierādījumus, ko tā pret tiem izvirzīs. Savukārt pretēji tam, ko, šķiet, uzskata apelācijas sūdzības iesniedzējas, minētā judikatūra nevar tikt saprasta tādējādi, ka Komisijai, pirmkārt, tiek uzlikts pienākums no jauna uzklausīt uzņēmumus, pret kuriem tā ir turpinājusi procesu par pierādījumiem, par kuriem šiem uzņēmumiem jau ir bijusi iespēja izteikties, un, otrkārt, tiek uzlikts pienākums savā lēmumā izklāstīt veidu, kādā procedūras izbeigšana pret atsevišķiem uzņēmumiem varētu ietekmēt tās veikto šo pierādījumu vērtējumu.
95
Šajā lietā no pārsūdzētā sprieduma neizriet un apelācijas sūdzības iesniedzējas neapgalvo, ka tās Vispārējā tiesā būtu apgalvojušas, ka pēc tam, kad tika izbeigts process pret atsevišķiem uzņēmumiem, Komisijai bija pienākums uz tām attiecināt jaunus tiesību aktus vai ka tā būtu būtiski grozījusi pierādījumus, kurus tā attiecībā uz tiem bija paredzējusi ņemt vērā. Šādos apstākļos Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatot, ka Komisijai nebija pienākuma strīdīgajā lēmumā izklāstīt iemeslus, kuru dēļ tā ir izbeigusi procesu pret noteiktiem uzņēmumiem, vai ļaut apelācijas sūdzības iesniedzējām paust savu viedokli par šo atteikšanos.
96
Tātad otrā pamata pirmā daļa ir jānoraida kā nepamatota.
97
Attiecībā uz otrā pamata otro daļu jāatgādina, ka apelācijas sūdzības iesniedzējam, apgalvojot, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi pierādījumus, saskaņā ar LESD 256. pantu, Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmo daļu un Tiesas Reglamenta 168. panta 1. punkta d) apakšpunktu ir precīzi jānorāda, kurus pierādījumus tā ir sagrozījusi, un jānorāda kļūdas vērtējumā, kuru dēļ, viņaprāt, Vispārējā tiesa šo sagrozīšanu ir izdarījusi. Turklāt saskaņā ar pastāvīgo judikatūru sagrozīšanai ir acīmredzami jāizriet no lietas materiāliem tādējādi, lai nebūtu jāveic jauna faktu un pierādījumu izvērtēšana (spriedums, 2022. gada 10. novembris, Komisija/Valencia Club de Fútbol, C‑211/20 P, EU:C:2022:862, 55. punkts un tajā minētā judikatūra).
98
Tāpēc nepietiek ar to, ka tiek pierādīts, ka dokumentu varētu interpretēt citādi, nekā to ir darījusi Vispārējā tiesa (spriedums, 2024. gada 5. marts, Kočner/Europol, C‑755/21 P, EU:C:2024:202, 96. punkts un tajā minētā judikatūra).
99
Šajā lietā vienīgais, kas Vispārējai tiesai tiek pārmests ar apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentāciju, kura rezumēta šā sprieduma 90. punktā, ir tas, ka tā, iespējams, nav ņēmusi vērā faktu, ka reakcijas uz 2005. gada 22. jūlija elektroniskā pasta vēstuli un mēģinājumu sazināties ar reklāmas autoru, uz kuru attiecas šī elektroniskā pasta vēstule, bija no uzņēmumiem, kuri nebija strīdīgā lēmuma adresāti.
100
No 2005. gada 22. jūlija elektroniskā pasta vēstules un atbildēm uz to, kas ietvertas pirmās instances lietas materiālos, izriet, kā Vispārējā tiesa ir norādījusi pārsūdzētā sprieduma 565. punktā, ka šī elektroniskā pasta vēstule bija adresēta tostarp vairākiem strīdīgā lēmuma adresātiem un ka to uzņēmumu vidū, kuri uz to atbildēja, bija arī vismaz viens pārvadātājs, kas bija strīdīgā lēmuma adresāts. Turklāt Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 566. punktā ir vienīgi norādījusi, ka “pārvadātājs” bija mēģinājis sazināties ar attiecīgās reklāmas autoru, uz kuru attiecas minētā elektroniskā pasta vēstule, un nav apgalvojusi, ka šis pārvadātājs ir strīdīgā lēmuma adresāts.
101
Šādos apstākļos nevar uzskatīt, ka ir pierādīts, ka 2005. gada 22. jūlija elektroniskā pasta vēstules un apelācijas sūdzības iesniedzēju apgalvoto atbilžu uz to analīzē ir pieļautas kļūdas.
102
Attiecībā uz pārējo jānorāda, ka, aizbildinoties ar apgalvojumu par šīs elektroniskā pasta vēstules un atbilžu uz to sagrozīšanu, apelācijas sūdzības iesniedzējas patiesībā apstrīd Vispārējās tiesas veikto pierādījumu vērtējumu.
103
Taču jāatgādina, ka saskaņā ar LESD 256. panta 1. punktu un Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmo daļu apelācijas sūdzības iesniedz tikai par tiesību jautājumiem. Tātad tikai Vispārējās tiesas kompetencē ir konstatēt un izvērtēt atbilstošos faktus. Tādējādi šo faktu izvērtēšana, izņemot to sagrozīšanas gadījumus, nav tiesību jautājums, kas pats par sevi būtu pakļauts Tiesas kontrolei apelācijas tiesvedībā (spriedums, 2024. gada 10. septembris, Komisija/Īrija u.c., C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 110. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
104
Līdz ar to, ciktāl ar argumentiem, kas apkopoti šā sprieduma 90. punktā, apelācijas sūdzības iesniedzējas vēlas panākt, lai Tiesa no jauna izvērtētu 2005. gada 22. jūlija elektroniskā pasta vēstuli un uz to sniegto atbilžu vērtību un piemērojamību, šie argumenti ir nepieņemami.
105
Tātad otrā pamata otrā daļa jānoraida kā daļēji nepieņemama un daļēji nepamatota.
106
No tā izriet, ka šis pamats jānoraida kā daļēji nepieņemams un daļēji nepamatots.
Par trešo pamatu, kas attiecas uz tiesību kļūdu attiecībā uz Komisijas kompetenci konstatēt “pasaules mēroga aizliegtas vienošanās” esību
Lietas dalībnieku argumenti
107
Ar trešo pamatu, kam ir trīs daļas, Latam Airlines un Lan Cargo apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdas Komisijas kompetences vērtējumā.
108
Šī pamata pirmajā daļā tās pārmet Vispārējai tiesai, ka tā nav pārbaudījusi vai vismaz ir nepareizi izvērtējusi to pamatu par to, ka Komisijai nebija kompetences konstatēt “pasaules mēroga aizliegtas vienošanās” esību. Proti, Vispārējā tiesa esot kļūdaini pieņēmusi, ka Latam Airlines un Lan Cargo tajā apgalvo, ka strīdīgajā lēmumā ietvertā atsauce uz “pasaules mēroga aizliegtu vienošanos” norāda uz LESD 101. panta pārkāpumu, kura pretkonkurences mērķis attiecas uz visiem maršrutiem pasaules mērogā. Taču Latam Airlines un Lan Cargo prasības pieteikumā Vispārējā tiesā esot skaidri izklāstījušas, ka pasaules mēroga aizliegtās vienošanās faktu konstatējums atšķiras no konstatējuma par LESD 101. panta pārkāpumu un ka neviens juridisks pamats nevar pamatot Komisijas kompetenci veikt šādu konstatējumu.
109
Ar otro minētā pamata daļu tās apgalvo – pieņemot, ka Vispārējās tiesas apsvērumi attiecībā uz to argumentāciju tiek uzskatīti par vienkāršu faktu konstatējumu, Vispārējā tiesa ir sagrozījusi šo argumentāciju.
110
Šī paša pamata trešajā daļā Latam Airlines un Lan Cargo apgalvo, ka Komisijas kompetencē nebija konstatēt faktus par konkurenci ierobežojošu rīcību, kas notikusi ārpus iekšējā tirgus. Šādi faktu konstatējumi grozītu apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesisko stāvokli, pakļaujot tos prasībām par zaudējumu atlīdzību valsts tiesās, un tos varētu izdarīt tikai tad, ja Komisijai būtu kompetence saskaņā ar starptautiskajām publiskajām tiesībām. Taču neesot izpildīts ne kritērijs, kas balstīts uz pretkonkurences darbību īstenošanas vietu (turpmāk tekstā – “īstenošanas kritērijs”), ne kritērijs, kas balstīts uz šo darbību raksturīgajām sekām Savienībā (turpmāk tekstā – “raksturīgo seku kritērijs”), jo konkurence cenu jomā starp pārvadātājiem esot notikusi izcelsmes lidostā. Runājot par argumentāciju, kas attiecas uz akta izdevēja kompetences neesību, trešajai daļai esot absolūts raksturs un tā esot jāizvirza pēc savas ierosmes.
111
Komisija lūdz noraidīt trešo pamatu.
Tiesas vērtējums
112
Vispirms jāatgādina, ka prasības pieteikuma Vispārējā tiesā 117.–128. punktā Latam Airlines un Lan Cargo ar trešā pamata otro daļu apgalvoja, ka Komisijai nav kompetences konstatēt to dalību “pasaules mēroga aizliegtā vienošanās darbībā”. Prasības pieteikuma 119. un 120. punktā tās norādīja, ka ir iespējamas divas šīs frāzes interpretācijas, jo ar to var apzīmēt vai nu LESD 101. panta pārkāpumu, kura pretkonkurences mērķis attiecas uz visiem maršrutiem pasaules mērogā, vai arī “nerakstītu sui generis juridisku instrumentu”.
113
Turklāt prasības pieteikuma Vispārējā tiesā ceturtā pamata trešajā daļā Latam Airlines un Lan Cargo apgalvoja, ka konstatējums par aizliegtas vienošanās pastāvēšanu pasaules mērogā pārsniedz Komisijas kompetenci un rada neskaidrību attiecībā uz konstatētā pārkāpuma ģeogrāfisko tvērumu. Tās attiecīgi prasības pieteikuma 146., 147. un 148. punktā precizēja, ka “Komisijas kompetencē nav konstatēt pārkāpumu maršrutos starp divām lidostām ārpus EEZ”, ka “Komisijai ir precīzi jādefinē pārkāpuma apjoms” un ka “Komisijai [bija] skaidri jānorāda pārkāpuma priekšmets, kā arī ģeogrāfiskais un laika apjoms, uz ko tā atsaucas”.
114
Izskatot trešo pamatu, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 151. punktā uzskatīja, ka “pretēji tam, ko apgalvo [Latam Airlines un Lan Cargo], atsauce uz “pasaules mēroga aizliegtu vienošanos” [strīdīgajā lēmumā] nenorāda ne uz “nerakstītu sui generis juridisko pamatu”, ne uz LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un [EK un Šveices gaisa transporta nolīguma] 8. panta pārkāpumu” un ka “atsauce uz attiecīgo pārvadātāju rīcības koordināciju “attiecībā uz kravu pārvadājumu pakalpojumu cenu noteikšanu [..] visā pasaulē” minētā lēmuma 1. panta ievaddaļā bija tikai to faktu izklāsts, kurus Komisija [1. panta] 1.–4. punktā raksturoja kā konkurences noteikumu pārkāpumu, kas piemērojams tikai attiecībā uz tiem maršrutiem, kurus attiecīgajos laikposmos tā uzskatīja par tās kompetencē esošiem”.
115
Pārsūdzētā sprieduma 362. punktā, kurā ir atsauce uz tā 151. punktu, Vispārējā tiesa, atbildot uz ceturto pamatu, norādīja, ka Latam Airlines un Lan Cargo argumentācija “ir balstīta uz kļūdainu pieņēmumu, ka Komisija [strīdīgā] lēmuma rezolutīvajā daļā ir konstatējusi konkurences tiesību normu pārkāpumu, kas ietver maršrutus starp lidostām ārpus EEZ”.
116
Ar šādu pamatojumu Vispārējā tiesa, nesagrozot atbildēja uz tajā izvirzītajiem argumentiem, kas tostarp attiecās uz Komisijas kompetences neesību konstatēt pārkāpumu šajos maršrutos un strīdīgā lēmuma neskaidrību.
117
Līdz ar to trešā pamata pirmās divas daļas, kas attiecīgi ir par pamatojuma trūkumu un sagrozīšanu, jānoraida kā nepamatotas.
118
Saistībā ar šī pamata trešo daļu, kas attiecas uz Komisijas kompetences neesību konstatēt faktus par aizliegtu vienošanos “pasaules līmenī”, jāatgādina, ka Savienības konkurences tiesības var tikt piemērotas rīcībai, kura nav veikta Savienības teritorijā, bet kuras pretkonkurences sekas var būt jūtamas Savienības tirgū. Ja šajās tiesībās paredzēto aizliegumu piemērojamība tiktu padarīta atkarīga no aizliegtās vienošanās noslēgšanas vietas, uzņēmumiem acīmredzami tiktu nodrošināts viegls veids, kā izvairīties no minētajiem aizliegumiem. Lai aptvertu šādas rīcības, Komisija tātad savu kompetenci var pamatot ar īstenošanas kritēriju vai raksturīgo seku kritēriju (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 6. septembris, Intel/Komisija, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, 43.–46. punkts).
119
Principam, atbilstoši kuram Komisijai saskaņā ar starptautiskajām publiskajām tiesībām ir kompetence piemērot konkurences tiesības rīcībām, kas veiktas ārpus Savienības teritorijas, ja vien ir izpildīts īstenošanas kritērijs vai raksturīgo seku kritērijs, tiktu atņemta jebkāda nozīme, ja šī iestāde nevarētu veikt nekādus faktu konstatējumus par šādas rīcības esību, raksturu, mērķi vai ģeogrāfisko tvērumu.
120
Tātad Komisijas kompetences izskatīt ārpus Savienības noslēgtas aizliegtas vienošanās atzīšana noteikti nozīmē iespēju šai iestādei izdarīt faktu konstatējumus, kas tai ir nepieciešami, lai pamatotu savu kompetenci saskaņā ar starptautiskajām publiskajām tiesībām konstatēt LESD 101. panta un attiecīgā gadījumā EEZ līguma 53. panta pārkāpumu un sodīt par to.
121
Šādos apstākļos trešā pamata trešā daļa arī jānoraida kā nepamatota.
122
Tātad šis pamats ir jānoraida kopumā.
Par ceturto pamatu, kas attiecas uz tiesību kļūdām saistībā ar pārkāpuma ģeogrāfiskā apjoma noteikšanu
Lietas dalībnieku argumenti
123
Ar ceturto pamatu Latam Airlines un Lan Cargo pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pieļāvusi dažādas tiesību kļūdas, noraidīdama to pamatu par pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi saistībā ar vienotā un turpinātā pārkāpuma ģeogrāfiskā tvēruma noteikšanu.
124
Šim pamatam būtībā ir trīs daļas.
125
Minētā pamata pirmajā daļā Latam Airlines un Lan Cargo apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi strīdīgā lēmuma 1210. apsvēruma pirmo teikumu, pārsūdzētā sprieduma 153. punktā uzskatīdama, ka šajā apsvērumā, ciktāl tajā ir atsauce uz “pārkāpuma, kas ir pasaules mēroga pārkāpums, ģeogrāfisko tvērumu”, ir pieļauta pārrakstīšanās kļūda un ka ir jāsaprot, ka “[strīdīgās] aizliegtās vienošanās ģeogrāfiskais tvērums ir pasaules mēroga”. Šī apsvēruma formulējums esot skaidrs un izslēdzot jebkādu interpretāciju.
126
Šī paša pamata otrajā daļā Latam Airlines un Lan Cargo pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pārkāpusi Savienības tiesību tiesiskās skaidrības principu un tiesiskās drošības principu, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, noraidot iebildumu par strīdīgā lēmuma neviennozīmīgo raksturu attiecībā uz strīdīgās aizliegtās vienošanās ģeogrāfiskā tvēruma noteikšanu.
127
Atzīstot, ka Komisijai nebija nodoma konstatēt LESD 101. panta pārkāpumu visos maršrutos visā pasaulē, tās tomēr uzskata, ka trešās personas, it īpaši valstu tiesas, kurās varētu tikt celtas civilprasības par zaudējumu atlīdzību, var interpretēt strīdīgo lēmumu šādā nozīmē.
128
Strīdīgā lēmuma neskaidrība būtībā izrietot no tā, ka Komisija, pirmkārt, uzskatīja, ka strīdīgā rīcība ir līdzvērtīga pasaules mēroga aizliegtai vienošanās darbībai, kas īstenota visā pasaulē, otrkārt, strīdīgā lēmuma rezolutīvajā daļā iekļāva paziņojumu par cenu saskaņošanu pasaules mērogā un, treškārt, šā lēmuma 1210. apsvērumā norādīja, ka pārkāpums ir pasaules mēroga pārkāpums.
129
Tiesiskās skaidrības princips prasot, lai tādi Savienības iestāžu pieņemtie akti kā Komisijas lēmumi konkurences jomā būtu skaidri un nepārprotami.
130
Ceturtā pamata trešajā daļā Latam Airlines un Lan Cargo apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 357. punktā norādot, ka “attiecībā uz pārkāpumu, par kuriem uzlikts sods, tvērumu un raksturu nozīme principā ir [strīdīgā] lēmuma rezolutīvajai daļai, nevis tā pamatojumam, un ka tātad vienīgi šajā rezolutīvajā daļā izmantotā formulējuma skaidrības trūkuma gadījumā tas ir jāinterpretē, atsaucoties uz lēmuma pamatojumu”.
131
Tādējādi Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas Nr. 1/2003 16. pantu, kurā, nosakot, ka noteikums, ka valsts tiesas nedrīkst pieņemt lēmumus, kas būtu pretrunā “Komisijas lēmumam” par LESD 101. panta piemērošanas procedūru, nenošķir šā lēmuma rezolutīvo daļu un tā pamatojumu.
132
Komisija uzskata, ka ceturtais pamats nav pamatots.
Tiesas vērtējums
133
Kā atgādināts šā sprieduma 97. punktā, sagrozīšanai ir acīmredzami jāizriet no lietas materiāliem – bez vajadzības no jauna izvērtēt faktus un pierādījumus.
134
Šajā lietā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 153. punktā ir pareizi atkārtojusi strīdīgā lēmuma 1210. apsvēruma pirmo teikumu. Tomēr tā šo teikumu ir ievietojusi kontekstā ar pārējiem šī apsvēruma teikumiem, kā arī citiem šā lēmuma apsvērumiem.
135
Pirmkārt, pārsūdzētā sprieduma 153. punktā tā norādīja, ka atsaucei uz pārkāpuma pasaules mēroga ģeogrāfisko tvērumu sekoja frāzes, kurās precizēti maršruti, uz kuriem attiecās strīdīgā aizliegtā vienošanās.
136
Otrkārt, pārsūdzētā sprieduma 152. punktā tā iepriekš konstatēja, ka citos strīdīgā lēmuma apsvērumos ir atsauce vai nu uz “piemērojamo konkurences tiesību normu pārkāpumu, kura ģeogrāfiskais tvērums attiecas tikai uz konkrētiem maršrutu veidiem”, vai uz “pasaules mēroga aizliegtu vienošanos”, “pasaules mērogu” vai “pasaules mēroga īstenošanu”.
137
Tātad pēc tam, kad Vispārējā tiesa bija norādījusi, ka no konteksta, kādā iekļaujas izolētā atsauce uz “pasaules mēroga pārkāpumu”, kas ietverta strīdīgā lēmuma 1210. apsvēruma pirmajā teikumā, izriet, ka runa ir tikai par pārrakstīšanās kļūdu, minētā tiesa no tā secināja, ka šis teikums ir jālasa kā tāds, kas attiecas uz pasaules mēroga aizliegtu vienošanos.
138
Ņemot vērā šo īpašo kontekstu, ko uzsvērusi Vispārējā tiesa, nevar uzskatīt, ka minētā tiesa ir acīmredzami kļūdaini interpretējusi strīdīgā lēmuma 1210. apsvēruma pirmo teikumu šā sprieduma 97. punktā atgādinātās judikatūras izpratnē, ņemot vērā gan citus šī apsvēruma teikumus, gan citus minētā lēmuma apsvērumus, uzskatot, ka minētajā pirmajā teikumā izmantotais jēdziens “pārkāpums” ir pārrakstīšanās kļūda un tā vietā jālasa “aizliegtā vienošanās”.
139
No tā izriet, ka ceturtā pamata pirmā daļa jānoraida kā nepamatota.
140
Šī pamata otrajā daļā Latam Airlines un Lan Cargo būtībā pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatīdama, ka strīdīgais lēmums nav neskaidrs attiecībā uz konstatētā pārkāpuma tvērumu un ka tas nav pilnībā jāatceļ skaidrības trūkuma dēļ.
141
Tomēr Latam Airlines un Lan Cargo kļūdaini apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu strīdīgā lēmuma interpretācijā.
142
Pirmkārt, attiecībā uz šā lēmuma rezolutīvo daļu no pārsūdzētā sprieduma 151. un 358. punkta izriet, ka Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka strīdīgā lēmuma 1. panta ievaddaļā ietvertā atsauce uz cenu saskaņošanu kravu pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai visā pasaulē ir tikai to faktu konstatējums, kurus Komisija šī paša panta 1.–4. punktā bija kvalificējusi kā tajos maršrutos piemērojamo konkurences tiesību normu pārkāpumu, par kuriem tā uzskatīja, ka attiecīgajos laikposmos tie ietilpst tās kompetencē. Šis vērtējums atbilst pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas formulējumam, kurā faktiski ir nošķirts jēdziens “rīcība”, kas minēts tikai preambulā, un jēdziens “pārkāpums”, kas definēts minētās rezolutīvās daļas 1.–4. punktā.
143
Otrkārt, attiecībā uz strīdīgā lēmuma pamatojumu Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 152.–154. punktā pamatoti ir interpretējusi visus minētos motīvus, it īpaši tos, kas izklāstīti tā 74., 112., 832., 903. un 1210. apsvērumā, no kuriem tā secināja, ka šis lēmums ir balstīts uz atšķirību starp vienkāršu faktu konstatējumu par rīcību, kurai ir pasaules mēroga ģeogrāfiskais tvērums, un konstatējumu par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpumu, kura mērķis ir ierobežot konkurenci konkrētos maršrutos.
144
Tātad Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, no tā secinot, ka strīdīgajā lēmumā nav pieļauta neskaidrība attiecībā uz vienotā un turpinātā pārkāpuma apjoma definīciju un ka līdz ar to šī iemesla dēļ tas nebija pilnībā jāatceļ.
145
Tātad ceturtā pamata otrā daļa nav pamatota.
146
Šī pamata trešajā daļā Latam Airlines un Lan Cargo pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pārkāpusi Regulas Nr. 1/2003 16. pantu, pārsūdzētā sprieduma 357. punktā dodot priekšroku strīdīgā lēmuma rezolutīvajai daļai salīdzinājumā ar tā pamatojumu, lai gan 16. pantā ir atsauce uz Komisijas lēmumu kopumā.
147
Saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 16. panta pirmo teikumu, ja valstu tiesas atbilstoši LESD 101. vai 102. pantam lemj par nolīgumiem, lēmumiem vai darbībām, uz kurām jau attiecas Komisijas lēmums, tās nevar pieņemt lēmumus, kuri ir pretrunā Komisijas pieņemtajam lēmumam.
148
Lai kāds arī būtu pamatojums, uz kuru ir balstīts Savienības iestādes pieņemts lēmums, tikai šā lēmuma rezolutīvā daļa, lasot to kontekstā ar tā pamatojumu, kas ir tā nepieciešamais atbalsts, var radīt tiesiskas sekas (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2004. gada 28. janvāris, Nīderlande/Komisija, C‑164/02, EU:C:2004:54, 21. punkts). Saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 16. panta pirmo teikumu šīs sekas ir saistošas valstu tiesām.
149
Tādējādi, pārsūdzētā sprieduma 357. punktā apgalvodama, ka, “runājot par pārkāpumu, par kuriem ir uzlikts sods, tvērumu un raksturu, nozīme principā ir [strīdīgā] lēmuma rezolutīvajai daļai, nevis pamatojumam, un ka tātad tikai rezolutīvajā daļā izmantotā formulējuma skaidrības trūkuma gadījumā tas ir jāinterpretē, atsaucoties uz lēmuma pamatojumu”, Vispārējā tiesa nav pārkāpusi Regulas Nr. 1/2003 16. panta pirmo teikumu.
150
No tā izriet, ka ceturtā pamata trešā daļa, tāpat kā ceturtais pamats kopumā, jānoraida kā nepamatota.
151
Tā kā neviens no Latam Airlines un Lan Cargo apelācijas sūdzības pamatojumam izvirzītajiem pamatiem nav apmierināts, apelācijas sūdzība ir jānoraida pilnībā.
Par tiesāšanās izdevumiem
152
Atbilstoši Reglamenta 184. panta 2. punktam, ja apelācijas sūdzība nav pamatota, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem.
153
Saskaņā ar šī reglamenta 138. panta 1. punktu, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz minētā reglamenta 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
154
Tā kā Komisija ir lūgusi piespriest Latam Airlines un Lan Cargo atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā spriedums šīm sabiedrībām ir nelabvēlīgs, tām jāpiespriež segt savus un atlīdzināt Komisijas tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:
1)
Apelācijas sūdzību noraidīt.
2)
Latam Airlines Group SA un Lan Cargo SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.