62015CC0411
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
H. SAUGMANDSGAARD ØE
представено на 28 юли 2016 година (
1
)
Дело C‑411/15 P
Timab Industries,
Cie financière et de participations Roullier (CFPR)
срещу
Европейска комисия
„Обжалване — Картели — Европейски пазар на фосфатите за храни за животни — Оттегляне на жалбоподателите от процедурата за постигане на споразумение — Обикновено административно производство — Неприлагане на вероятния диапазон на глоби, съобщен в хода на процедурата за постигане на споразумение — Обхват на правомощието за пълен съдебен контрол на Общия съд на Европейския съюз — Спазване на принципите на защита на оправданите правни очаквания и на равно третиране“
I – Увод
1.
Предмет на настоящото дело е жалба, подадена от дружеството Timab Industries и дружеството Cie financière et de participations Roullier (CFPR) (наричани по-нататък заедно „Timab и др.“) срещу решение от 20 май 2015 г., Timab Industries и CFPR/Комисия (T‑456/10, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“) (
2
), с което Общият съд на Европейския съюз отхвърля жалбата им за отмяна на Решение C(2010) 5001 окончателен на Европейската комисия (
3
) (наричано по-нататък „спорното решение“), както и тяхното искане, предявено при условия на евентуалност, за намаляване на размера на наложената с това решение глоба.
2.
Обжалваното съдебно решение има две забележителни особености, тъй като в него Общият съд за пръв път се произнася, от една страна, по процедурата за постигане на споразумение по делата за картели, въведена с Регламент (ЕО) № 622/2008 (
4
), а от друга страна, по случая, наречен „хибрид“ (
5
), в който две решения на Комисията, с които се налагат глоби за едно и също нарушение, имат различни адресати и са резултат от две различни по същността си процедури. В действителност положението, предмет на спора, се характеризира с обстоятелството, че Комисията приема две решения от една и съща дата, отнасящи се за едно и също нарушение, едното съобщено на предприятията, участвали в процедурата за постигане на споразумение до нейното приключване, а другото — съобщено на предприятията — по-специално Timab и др. — решили да се оттеглят от тази процедура и да изберат обикновеното административно производство. Подадената до Общия съд жалба, поставяща въпроси в две неразглеждани до този момент насоки, му дава повод, произнасяйки се в разширен състав, да изложи в това решение важни предварителни съображения във връзка с процедурата за постигане на споразумение (
6
).
3.
В съответствие с искането на Съда настоящото заключение се ограничава до анализа на третото и четвърто правно основание в жалбата. Те по същество се отнасят главно до въпроса за обхвата на признатото на Общия съд правомощие за пълен съдебен контрол, и за спазване на принципите на защита на оправданите правни очаквания и на равно третиране в специалния контекст на хибридно положение, в което процедурата за постигане на споразумение и обикновената процедура са се развили успоредно. Посочвам веднага, че според мен, по съображенията, които излагам по-долу, Общият съд не е нарушил нито този обхват, нито посочените принципи, нито правилата, уреждащи тези процедуриq и следователно няма основание жалбата да бъде уважена на тези две правни основания.
II – Обстоятелства, предхождащи спора, и производство пред Общия съд
4.
Обстоятелствата, предхождащи спора, са изложени подробно в обжалваното съдебно решение, към което се препраща (
7
). Основните и необходими за осмислянето на настоящото заключение съображения могат да бъдат обобщени, както следва.
5.
Вследствие на извършени през 2004 г. проверки Комисията приема, че шест предприятия, действащи в сектора на фосфатите за храни за животни (наричани по-нататък „ФХЖ“), сред които са Timab и др., са взели участие в картел, което може да съставлява едно-единствено продължено нарушение на член 101 ДФЕС и на член 53 от споразумението от Споразумението за ЕИП (
8
).
6.
С писма от 19 февруари 2009 г. Комисията уведомява всички участници в картела за откриването на административна процедура за приемане на решение съгласно Регламент (ЕО) № 1/2003 (
9
) и им задава въпроса дали са готови да участват в разговорите за постигане на споразумение съгласно член 10а от Регламент № 773/2004, изменен с Регламент № 622/2008.
7.
Всички засегнати предприятия се включват в процедурата за постигане на споразумение. В рамките на разговорите за постигане на споразумение Комисията информира Timab и др. (
10
), че възнамерява да им наложи глоба, която да заплатят солидарно, в размер на 41—44 милиона евро поради участието им в едно-единствено продължено нарушение от 31 декември 1978 г. до 10 февруари 2004 г. Тя уточнява, че тази сума включва (
11
), освен намаление от 10 % поради постигането на споразумение (
12
), намаление от 35 % поради смекчаващи обстоятелства на основание на приложимите насоки (
13
), договорено поради това че заинтересованите са позволили на Комисията да удължи собственото им участие в картела, както и намаление от 17 % на основание на програмата за освобождаване от глоби и намаляване на техния размер (
14
).
8.
За разлика от останалите предприятия, Timab и др. решават да се оттеглят от процедурата за постигане на споразумение и поради това спрямо тях се образува обикновено административно производство. Вследствие на това оттегляне, настъпило през 2009 г., те са имали достъп до преписката, отговорили са на изложението на възраженията на 2 февруари 2010 г. и са участвали в изслушване, проведено на 24 февруари 2010 г.
9.
На 20 юли 2010 г. Комисията приема две решения по едно и също дело, по-специално, от една страна, решението, чиито адресати са участниците в картела, които са провели докрай процедурата за постигане на споразумение (
15
), и от друга страна, спорното решение, съобщено на Timab и др. В последното решение Комисията приема, че жалбоподателите са участвали в съответното нарушение от 16 септември 1993 г. до 10 февруари 2004 г. и им налага глоба, която да заплатят солидарно, в размер на 59850000 EUR, която включва само намаление от 5 % на основание на освобождаването от глоби и намаляване на техния размер (
16
).
10.
С жалба, подадена на 1 октомври 2010 г., Timab и др. сезират Общия съд с искане за пълна или поне отчасти отмяна на спорното решение и, при условията на евентуалност, за намаляване на размера на глобата, наложена им със същото решение (
17
). Жалбоподателите изтъкват главно че, налагайки им глоба много по-висока от максималната стойност на диапазона, предвиден в хода на разговорите с цел постигане на споразумение, Комисията незаконно санкционирала оттеглянето им от процедурата за постигане на споразумение (
18
).
11.
С обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля трите групи правни основания (
19
), предявени от Timab и др. в подкрепа на техните искания за отмяна и изменение на решението, и ги осъжда да заплатят съдебните разноски.
III – Производство пред Съда и искания на страните
12.
На 27 юли 2015 г. Timab и др. подават в секретариата на Съда жалба, с която искат от Съда да отмени обжалваното съдебно решение и да върне делото на Общия съд, за да се намали по подходящ начин размерът на спорната глоба. Като инцидентно искане те молят да се установи, че Общият съд е нарушил правото им на справедлив съдебен процес поради неразумната продължителност на съдебното производство. Накрая, те молят да се осъди Комисията да заплати всички съдебни разноски.
13.
Комисията приканва Съда, от една страна, да отхвърли жалбата с мотив, че всичките пет основни правни основания, както и правното основание, изтъкнато от Timab и др. във връзка с инцидентното им искане, са неотносими, недопустими или неоснователни, и от друга страна, да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.
14.
Съдебно заседание не е проведено.
IV – Aнализ
15.
Третото и четвърто правно основание на жалбата, които заедно съставляват предмета на настоящото заключение, се отнасят до връзката между процедурата за постигане на споразумение, установена с Регламент № 622/2008 (
20
), която Timab и др. избират да прекратят, и обикновеното административно производство, уредено в общите разпоредби на Регламент № 773/2004, изменен с посочения регламент, което в крайна сметка е приложимо спрямо тях поради направения избор.
16.
Съгласно тези две правни основания жалбоподателите поддържат, че потвърждавайки спорното решение, Общият съд нарушил обхвата на правомощието си за пълен съдебен контрол и в това отношение опорочил решението си с противоречиви мотиви. Освен това четвъртото правно основание съдържа доводи, че Общият съд нарушил принципите на оправдани правни очаквания и на равно третиране. Накрая, със същото правно основание Timab и др. упрекват Общият съд, че е допуснал грешка при прилагане на правото в хода на процедурата за постигане на споразумение. Ще анализирам тези правни основания от тези три гледни точки.
А– Относно твърдението за нарушаване на правомощието за пълен съдебен контрол, признато на Общия съд (трето правно основание и втори аспект на първата част от четвъртото правно основание)
17.
Най-напред ще разгледам критиките по същество, които Timab и др. излагат във връзка с начина, по който Общият съд е използвал правомощието си за пълен съдебен контрол, преди да се спра по-сбито на изтъкваните противоречия в мотивите, също от гледна точка на това правомощие, както в третото, така и в четвъртото правно основание.
1. По упражняването на правомощието за пълен съдебен контрол от Общия съд
18.
Жалбоподателите твърдят по същество, че Общият съд не изпълнил задълженията си за съдебен контрол, тъй като не извършил достатъчна проверка на всички обстоятелства относно наложената им със спорното решение глобаq и по-специално относно намаленията, които те искали да получат.
19.
С третото си правно основание Timab и др. поддържат, че Общият съд не упражнил по подходящ начин правомощието си за пълен съдебен контрол, „приемайки, че твърдените „нови обстоятелства“ позволяват на Комисията, след оттегляне на жалбоподателите от процедурата за постигане на споразумение, да наложи голямо увеличение на глобата за нарушение със значително намалена продължителност“, без да провери реалността на обстоятелствата, на които се позовава тази институция (
21
). Те твърдят, че в преписката няма никакви нови фактически обстоятелства след оттеглянето и че единственото ново обстоятелство, ако такова изобщо съществува, се състои в по-точното проучване на положението от страна на Комисията, която в резултат на това признава, че жалбоподателите не са участвали в нарушението след 1978 г. (
22
), въпреки че тя е трябвало да стигне до тази констатация още на етапа на постигането на споразумение.
20.
Комисията главно изтъква, че това правно основание трябва да се отхвърли като неотносимо, тъй като се основава на нерелевантно сравнение на положението в хода на процедурата за постигане на споразумение с положението при приемане на спорното решение, въпреки че, както правилно е посочил Общият съд, след като е изоставена процедурата за постигане на споразумение, приетото в резултат от обикновената процедура решение трябва да се преценява само с оглед на качествата на самата тази процедура. Тя добавя, че жалбоподателите променят смисъла на приетото от Общия съд в направеното от тях изложение на обжалваното съдебно решение (
23
). При условия на евентуалност Комисията твърди, че въпросното правно основание е недопустимо, тъй като Общият съд е осъществил контрол за законосъобразност върху спорното решение, като е проверил всички обстоятелства, които са взети предвид при изчисляване на глобата, и че неговата преценка на фактите не може да бъде предмет на жалба.
21.
Припомням, че както се посочва в обжалваното съдебно решение, съгласно трайно установената съдебна практика, що се отнася до съдебния контрол върху решенията на Комисията, с които се налагат глоби за нарушение на правните норми на Съюза в областта на конкуренцията, контролът за законосъобразност се допълва с правомощието за пълен съдебен контрол, признато на съда на Съюза по силата на член 31 от Регламент № 1/2003 във връзка с член 261 ДФЕС. Когато се произнася на основание на посоченото правомощие, Общият съд е длъжен да провери доколко уместен е размерът на тези глоби и, ако е необходимо, да отмени, намали или увеличи този размер (
24
).
22.
Когато се произнася в тази област в рамките на производство по обжалване, Съдът не може, по съображения за справедливост, да замести със свои изводите, направени от Общия съд, с цел да провери начина, по който Комисията е оценила във всеки отделен случай степента на тежест на незаконосъобразното поведение (
25
). Всъщност само Общият съд е компетентен да установява и преценява изложените пред него факти, като, освен в случай на изопачаване на посочените доказателства, тази преценка не представлява правен въпрос, който в това си качество да подлежи на контрол от страна на Съда (
26
). Тъй като този контрол се ограничава до явните грешки (
27
), само ако приеме, че размерът на санкцията е не просто неподходящ, но и прекомерен до степен на непропорционалност, Съдът би следвало да приеме, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото в това отношение и да отмени обжалваното съдебно решение (
28
).
23.
В конкретния случай Комисията правилно изтъква, че въпросът, поставен пред Общия съд, е не толкова да се установи дали е оправдано да се наложи по-голяма глоба за по-краткотрайно нарушение (
29
), както по същество твърдят жалбоподателите, а по-скоро да се установи дали тази институция правилно е мотивирала изчисляването на наложената със спорното решение глоба и за тази цел е взела предвид всички доказателства, с които е разполагала към момента на приемане на това решение.
24.
Считам обаче, че Общият съд е упражнил напълно правомощието си за пълен съдебен контрол, осъществявайки задълбочен контрол както по отношение на законосъобразността на спорното решение, така и по отношение на подходящия характер на размера на глобата, приет с това решение (
30
). Така той е проверил надлежно обосноваността на извършения от Комисията анализ с оглед на всички обстоятелства, които са били налице при приемане на това решение, и по-специално при отчитане на обхвата на сътрудничеството на Timab и др. след оттеглянето им от процедурата по постигане на споразумение, следователно в хода на обикновената процедура (
31
). Тази преценка на фактите не може да бъде предмет на контрол от Съда в рамките на настоящата жалба, освен при доказано изопачаване на фактите.
25.
Освен това считам, че Общият съд не е допуснал никаква грешка при прилагане на правото по-специално, като правилно е потвърдил подхода на Комисията, според който оттеглянето на Timab и др. от процедурата за постигане на споразумение я е накарало да продължи по отношение на тях обикновеното административно производство, както е предвидено в точка 19 от Известието относно процедурата за постигане на споразумение (
32
). Именно поради тази промяна в процесуалното им положение жалбоподателите са могли да получат пълен достъп до преписката (
33
), да получат пълно изложение на възраженията, да му отговорят и да се възползват от изслушване (
34
), фаза на даване на отговор, през която те за първи път официално са оспорили участието си в твърдяното нарушение за периода преди 1993 г. Следователно Timab и др. изобщо не търпят неблагоприятни правни последици в резултат от този подход, състоящ се в отчитане на съществувалите към онзи момент обстоятелства, окачествени като „нови“.
26.
Накрая трябва да се констатира, че жалбоподателите не са доказали защо размерът на наложената им глоба е „прекомерен до степен на непропорционалност“ по смисъла на цитираната съдебна практика (
35
).
27.
Следователно, след като не съдържа обосновка относно наличието на изопачаване на фактите или на грешка при прилагане на правото, това трето правно основание според мен трябва да се отхвърли като недопустимо или, във всички случаи, по същество.
28.
С втория аспект на първата част от четвъртото правно основание Timab и др. изтъкват, че Общият съд също така не е упражнил правомощието си на пълен съдебен контрол, като се е въздържал да поправи грешките, противоречията (
36
) или несъответствията (
37
), които били налице в извършената от Комисията преценка на нарушението. Те го упрекват, че по този начин неправилно е потвърдил почти пълното премахване на намаленията на глобата, предоставени въз основа на програмата за освобождаване от глоби и намаляване на техния размер, или на намаленията, които е могло да бъдат предоставени извън тази програма.
29.
В самото начало подчертавам, както посочва и Комисията, че Общият съд е посветил дълги откъси от решението си на систематичната проверка на приетите от Комисията обстоятелства от значение за изчисляване на размера на глобата, наложена със спорното решение (
38
). Той по-специално е извършил задълбочен контрол върху начина, по който Комисията е преценила факторите, които са от значение за намаляването на тази глоба в полза на жалбоподателите, както на основание на освобождаването от глоби и намаляване на техния размер (
39
), така и на основание на сътрудничеството „извън освобождаването от глоби и намаляване на техния размер“ (
40
). Видно от обширните съображения на Общия съд, не считам, че в това отношение той е нарушил по какъвто и да било начин обхвата на правомощието си за пълен съдебен контрол.
30.
Изглежда, че посредством твърдението за грешки при прилагане на правото Timab и др. на практика упрекват Общия съд, че е потвърдил изцяло извършения от Комисията анализ на фактите, и искат от Съда да извърши нова фактическа преценка, което е извън неговата компетентност съгласно цитираната по-горе съдебна практика (
41
). Ето защо считам, че всички твърдения за нарушения, изтъкнати на тази основа в четвъртото правно основание, трябва да се обявят за недопустими.
31.
По съществото на делото само ще отбележа, че Комисията и Общият съд (
42
) правилно са приели, че принципът и размерът на намаляване на глобите, които могат да бъдат предоставени на основание на сътрудничеството в рамките на освобождаването от глоби и намаляване на техния размер или „извън освобождаването от глоби и намаляване на техния размер“, не са установени само въз основа на продължителността на твърдяното нарушение, а зависят от качеството на сътрудничеството и от доказателственият принос на предоставената от съответните предприятия информация, и че този принос трябва да бъде оценен от Комисията към момента на приемане на нейното окончателно решение, по-специално що се отнася до Timab и др. — в края на обикновената процедура, под ефективния контрол на Общия съд. Следователно аз считам, при условията на евентуалност, че посочените твърдения за нарушения са неоснователни при всички случаи.
2. По изтъкнатите от жалбоподателите противоречия в мотивите
32.
Както в жалбата си, така и в писмената реплика Timab и др. твърдят, че при упражняване на правомощието си за пълен съдебен контрол Общият съд опорочил решението си с различни противоречия в главните мотиви (
43
). Според мен обаче нито едно от тези твърдения не е доказано.
33.
На първо място, жалбоподателите упрекват Общият съд, че е счел оттеглянето им от процедурата за постигане на споразумение за водещо до положение на „tabula rasa“, скъсване с миналото, а в същото време въпреки това е приел спрямо тях, че са променили становището си в техния отговор на изложението на възраженията, даден в хода на обикновената процедура (
44
). Те считат, че Общият съд не е трябвало да приема, в нарушение на основните им права (
45
), довода на Комисията, че на стадия на посочения отговор се е появило „ново обстоятелство“ и то оправдава преразглеждането на размера на глобата.
34.
При все това, подобно на Комисията, подчертавам, че Timab и др. се стремят да разкрият противоречие между две групи откъси от обжалваното съдебно решение, въпреки че последните третират различни правни въпроси, първите — относно процедурата за постигане на споразумение, а вторите — относно евентуално предоставени на основание на освобождаването от глоби и намаляване на техния размер компенсации (
46
). Всъщност правилата относно постигането на споразумение и тези относно освобождаването от глоби и намаляване на техния размер не са едни и същи, като се има предвид, че съответстват на съвсем различни цели, както е припомнил Общият съд (
47
). Нещо повече, обжалваното съдебно решение правилно отделя протичането на процедурата за постигане на споразумение, която в случая не е била завършена, от обикновеното административно производство, което е приключило със спорното решение. Следователно това първо твърдение за нарушение е необосновано.
35.
На второ място, Timab и др. поддържат, че точка 96 от обжалваното съдебно решение, в която Общият съд приема — напълно правилно според мен — че „Комисията не [била] обвързана от диапазона, съобщен в хода на процедурата за постигане на споразумение“, бил в противоречие с точка 91 от това решение, в която Общият съд се позовал на обикновено „коригиране на начина за изчисляване на глобата“, което според жалбоподателите се извежда от същия диапазон.
36.
Считам основно, че това твърдение за нарушение е недопустимо, тъй като не отговаря на изискванията, на които трябва да отговаря жалбата, както те произтичат по-специално от член 168, параграф 1, буква г) от Процедурния правилник на Съда и от съдебната практика в тази област (
48
). Всъщност Timab и др. се ограничават да цитират посочените откъси от обжалваното съдебно решение, без да представят и най-малка правна обосновка в подкрепа на твърдяното противоречие в мотивите.
37.
При условия на евентуалност, що се отнася до евентуално разглеждане по същество на споменатото твърдение за нарушение, споделям анализа на Комисията, че жалбоподателите представят погрешно изявленията на Общия съд, откъсвайки неправилно от неговия контекст израза „коригиране на начина за изчисляване на глобата“, употребен в точка 91 от обжалваното съдебно решение. Всъщност цялостният прочит на тази точка и на заобикалящите я показва, че Общият съд е приел, че след като е взела предвид промяната в позицията на жалбоподателите относно продължителността на тяхното участие в нарушението, Комисията е извършила „преразглеждане“ на размера на глобата, определен съгласно правилата, съдържащи се в Известието относно освобождаването от глоби и намаляване на техния размер и в Насоките от 2006 г., но следвайки същата методика, използвана за посочения на Timab и др. диапазон на глобите.
38.
Накрая жалбоподателите посочват за първи път в писмената си реплика друго твърдяно противоречие в мотивите, което те отнасят към третото правно основание в тяхната жалба, без дори да уточнят на кои откъси от обжалваното съдебно решение се позовават (
49
), в противоречие с изискванията на член 169, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда (
50
). Този довод е явно недопустим, тъй като е едновременно нов (
51
), непълен и също правно необоснован.
39.
Следователно всички разгледани по-горе твърдения за нарушения, които се съдържат в третото правно основание и втория аспект на първата част на четвъртото правно основание, трябва да се отхвърлят.
Б– Относно твърдението за нарушение на принципите на оправданите правни очаквания и на равно третиране (първи аспект на първата част на четвъртото правно основание)
40.
В самото начало на четвъртото си правно основание жалбоподателите твърдят, че „утвърждавайки почти пълното премахване на намаленията за сътрудничество, което [те самите] не можели основателно да очакват в такива пропорции“, Общият съд нарушил едновременно принципа на защита на оправданите правни очаквания и принципа на равно третиране. В това отношение искам да посоча още на този етап, че според мен участниците в картел, които решават да се оттеглят от процедурата за постигане на споразумение, поради този факт губят облагата от положителните резултати, които могат да бъдат предоставени на страните, които решават да останат в тази процедура до края, а от това следва, че според мен самото позоваване на тези два принципа е ирелевантно (
52
).
1. По принципа на защита на оправданите правни очаквания
41.
Timab и др. се позовават на нарушаване на принципа на оправданите правни очаквания при определянето на наложената им глоба с мотив, че обратно на посоченото от Общия съд, те не са могли „основателно да очакват“ (
53
) обстоятелството, че като изберат да се оттеглят от процедурата за постигане на споразумение, намаленията за сътрудничество ще спаднат от 52 % в процедурата за постигане на споразумение до 5 % в спорното решение. Според тях Комисията направила „завой“, като по този начин се стигнало до „парадоксалния“ резултат значително да се увеличи размерът на глобата, въпреки че едновременно с това продължителността на нарушението е била намалена в значителна степен.
42.
Жалбоподателите твърдят, че подобно решение не е оправдано, тъй като, от една страна, еднакъв стандарт на доказване (
54
) и еднаква „обща методология“ (
55
) при изчисляване на глобата би трябвало да се прилагат както в обикновената процедура, така и в процедурата за постигане на споразумение, от друга страна, никакво ново доказателство не е било внесено в преписката след оттеглянето им от процедурата за постигане на споразумение, и накрая, последиците от други механизми, каквито са тези от процедурата за освобождаване от глоби и намаляване на техния размер, трябвало да се запазят, независимо от това оттегляне. Те считат, че при тези обстоятелства те не са могли да вземат „осведомено решение“ (
56
) дали да участват в процедурата за постигане на споразумение или не.
43.
Комисията поддържа, че твърденията на Timab и др. са неотносими. Тя възразява, че обстоятелството, от което произтича новият размер на глобата, възприет в спорното решение, се корени не в избраното от жалбоподателите напускане на процедурата за постигане на споразумение, а единствено в защитата, която те са развили в отговора си на изложението на възраженията, защита, която се състои в това от този момент да отричат участието си в картела преди 1993 г. Комисията добавя, че преизчисляването на тази глоба е могло да бъде предвидено от Timab и др. като се има предвид, че наложеният размер е бил резултат на стриктно прилагане на съответните правила за изчисляване с оглед на съществуващите към момента на приемане на това решение обстоятелства. Тя изтъква, че ако не са преценили правилно последиците от своите становища, заинтересованите могат да упрекват за погрешната преценка единствено себе си, а не да се позовават на каквато и да било липса на информация.
44.
Според мен въпросното твърдение за нарушение на Timab и др. не би трябвало да се уважава, тъй като то ми изглежда най-малкото неоснователно, дори недопустимо поради следните съображения.
45.
Комисията правилно подчертава, че жалбоподателите не могат основателно да упрекват Общия съд, че не е проверил, че те са могли да се оттеглят от процедурата за постигане на споразумение след „осведомено решение“, тъй като от обжалваното съдебно решение става ясно, че този съд действително е извършил такава проверка (
57
). Като се има предвид, че Общият съд сам е осъществил задълбочен контрол на спазването в случая на принципа на защита на оправданите правни очаквания (
58
), това твърдение за нарушение всъщност цели да се поиска от Съда да преразгледа фактическата преценка, извършена от този съд, без да е налице грешка при прилагане на правото или доказано изопачаване, с цел да се получи изменение на спорната глоба, което излиза извън компетентността на Съда в рамките на производство по обжалване (
59
). Ето защо това твърдение за нарушение според мен трябва да се обяви за недопустимо.
46.
С цел изчерпателност припомням, по съществото на делото, че съгласно постоянната съдебна практика принципът на защита на оправданите правни очаквания се вписва сред основните принципи на Съюза и че възможността за позоваване на него е предоставена на всеки икономически оператор, за който са се породили основателни очаквания към компетентен орган поради предоставяне на точни, безусловни и непротиворечиви уверения (
60
).
47.
Съдът обаче вече е приел, в областта на противоречащи на правото на Съюза картели, че Комисията не може да предостави никакви точни уверения относно някаква облага или освобождаване от глоба на етап от процедурата, предхождаща приемането на окончателно решение и че участниците в такъв картел следователно не могат да хранят оправдани правни очаквания в това отношение (
61
). В действителност, позовавайки се на такова очакване, икономическият оператор не може да претендира за определен размер на глобата, която трябва да бъде изчислена към момента, в който заинтересованият реши да конкретизира намерението си да сътрудничи на Комисията (
62
), с оглед на всички фактически и правни обстоятелства, съществуващи в конкретния случай към този момент (
63
).
48.
В конкретния случай Timab и др. не могат да се позовават на никакви „оправдани правни очаквания“ относно запазването на изчисленията, предоставени от Комисията в хода на процедурата за постигане на споразумение под формата на „вероятни глоби“, определени в зависимост от „елементите, взети под внимание до момента“ (
64
), по-специално за предвидения тогава период на участие в нарушението от 1978 г. до 2004 г. (
65
)
49.
Дори жалбоподателите да бяха участвали до края на процедурата за постигане на споразумение, посочените диапазони са можели да бъдат адаптирани в окончателното решение, за да се вземат предвид обстоятелствата, сведени до знанието на Комисията след нейните оценки, тъй като такъв диапазон има само примерно значение и не е задължителен, както според мен следва ясно от приложимите в тази област разпоредби (
66
). Тази липса на „оправдани очаквания“ има още по-голямо значение, тъй като след излизане от процедурата за постигане на споразумение, заинтересованите за първи път изтъкват в рамките на обикновената процедура обстоятелства, насочени към намаляване на продължителността на тяхното участие в инкриминираното нарушение, ново положение, което става повод тази институция да преразгледа изцяло своя първоначален анализ (
67
).
50.
Освен това отбелязвам, подобно на Комисията, че когато жалбоподателите са се оттеглили от процедурата за постигане на споразумение, те са разполагали с всички елементи, които са им позволявали да предвидят, че оспорването на участието им в картела през периода преди 1993 г. задължително ще се отрази върху намаленията, които могат да им бъдат предоставени, както в рамките на „освобождаването от глоби и намаляване на техния размер“, така и „извън освобождаването от глоби и намаляване на техния размер“ (
68
), защото те са знаели, че тяхното сътрудничество, което може да бъде възнаградено, се отнася главно за този период (
69
). Следователно те изобщо не могат да упрекват Общия съд, че е нарушил принципа на защита на оправданите правни очаквания.
51.
Накрая подчертавам, че ако защитаваната от Timab и др. теза бъде приета от Съда, това на практика би довело до насърчаване на преследваните предприятия първоначално да избират процедурата за постигане на споразумение, която предполага по-специално да признаят отговорността си в нарушението (
70
), с единствената цел да получат информация за това в какво ги обвиняват и гаранция за таван на глобата посредством посочения диапазон, а впоследствие да се оттеглят, за да могат да се възползват от пълен достъп до доказателствата, с които разполага Комисията, и от правото на изслушване, което им позволява да оспорват нарушението (
71
) в рамките на обикновената процедура, без изобщо да рискуват по-висока глоба, дори и при наличие на нови обстоятелства.
52.
Така жалбоподателите твърдят, че могат да кумулират предимствата на всяка една от тези два вида процедури, без да приемат насрещните ограничения, подход, който ми изглежда в противоречие с целите на Регламент № 773/2004, изменен с Регламент № 622/2008, по-специално по отношение на опростяването и ефективността на разследванията (
72
). В действителност, когато някои от предприятията, които са участвали в картел, обратно на останалите участници, изберат да не довършат процедурата за постигане на споразумение, задачата на Комисията става по-сложна, поради това че в такъв хибриден случай тя е принудена да следва успоредно двете процедури и да постанови две различни решения за едно и също нарушение (
73
).
2. По принципа на равно третиране
53.
В жалбата си Timab и др. твърдят, че Общият съд е нарушил принципа на равно третиране, като изтъкват само това, че „след като не са могли да се оттеглят от процедурата за постигане на споразумение въз основа на „осведомено решение“ и след като са били изправени пред резултат, който е най-малкото „парадоксален“, те [били] третирани по-неблагоприятно от останалите участници, които, поради това че били в състояние да предвидят размера на глобата, която ще им бъде наложена, са приели да направят предложение за постигане на споразумение“.
54.
Обратно, Комисията твърди, че от изложеното в спорното решение произтича, че не е била допусната никаква дискриминация между жалбоподателите и останалите участници в картела, след като са използвани едни и същи параметри при определяне на всички глоби, и че единствената разлика се състои в намалението от 10 %, предоставено на предприятията, постигнали споразумение (
74
).
55.
Припомням, че съгласно установената съдебна практика принципът на равно третиране е общ принцип на правото на Съюза, закрепен в членове 20 и 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз, чието спазване се гарантира от Съда и от Общия съд, включително и в областта на глобите за нарушения на правото на конкуренция (
75
). Този принцип изисква да не се третират по различен начин сходни положения и да не се третират еднакво различни положения, освен ако такова третиране не е обективно обосновано (
76
).
56.
В подкрепа на довода им, изведен от нарушение на този принцип, жалбоподателите обаче не доказват по никакъв начин, че по настоящото дело припомнените по-горе условия за прилагането му са изпълнени. По-специално те не доказват пред Съда нито че са се намирали в сходно положение спрямо останалите участници в картела, които са приели да участват докрай в процедурата за постигане на споразумение, нито че са били третирани по-неблагоприятно от тях (
77
), без тази предполагаема дискриминация да е обективно обоснована. Поради това този довод според мен би трябвало да се приеме за недопустим в съответствие с цитираната по-горе практика на Съда (
78
).
57.
При условия на евентуалност, по съществото на делото, подчертавам, че в обжалваното съдебно решение Общият съд се е постарал да уточни, че дори в хибриден случай като настоящия, в който са приети две решения с различни адресати вследствие на две отделни процедури — едната за постигане на споразумение, а другата обикновена — принципът на равно третиране е приложим, след като става въпрос за участници в един и същ картел. От това той прави правилния извод, че Насоките от 2006 г. са приложими изцяло в този контекст и че същите критерии и методи за изчисляване на глобата трябва да бъдат приложени, без дискриминация между страните в картела (
79
), с изключение на специалните правила, свойствени на процедурата за постигане на споразумение, като правото на намаление от 10 % за участниците в постигнатото споразумение (
80
). Следвайки тези изисквания, Общият съд надлежно е осъществил контрол върху обстоятелството, че Комисията е спазила посочения принцип в спорното решение, при това на няколко основания, в съответствие с исканията на Timab и др., представени пред тази юрисдикция (
81
).
58.
В заключение, считам, че твърденията за нарушения, изложени в първия аспект на първата част на четвъртото правно основание, трябва да се обявят за недопустими или във всички случаи за неоснователни.
В– Относно предполагаемите грешки при прилагане на правото, допуснати при прилагане на правилата на процедурата за постигане на споразумение (втора част на четвъртото правно основание)
59.
На първо място, Timab и др. поддържат, че поради грешка при прилагане на правото Общият съд е приел, че те са били информирани от Комисията за последиците от тяхното излизане от процедурата за постигане на споразумение. Според тях Общият съд изложил неправилно от правна гледна точка, в точка 125 от обжалваното съдебно решение (
82
), съдържанието на разговорите, проведени при изслушването от 24 февруари 2010 г., когато Комисията посочила, че при изчисляване на глобата ще държи сметка за становището на Timab и др., изразено в изявлението, че те са се присъединили към картела едва след 1993 г. Жалбоподателите изтъкват, че противно на това, което може да се разбира под родовото понятие за „сътрудничество“ (
83
), използвано в този откъс от решението, Комисията никога не е споменавала изрично в хода на обикновената процедура за отпадане на намалението от 35 % за сътрудничество „извън освобождаването от глоби и намаляване на техния размер“ и че понятието за „освобождаване от глоби и намаляване на техния размер“, споменато по време на посоченото изслушване, води само до намалението от 17 %, предвиждано в хода на процедурата за постигане на споразумение (
84
).
60.
Комисията счита, че това първо твърдение за нарушение е неотносимо. Тя сочи, според мен с право, че с него се прави необосновано смесване между, от една страна, последиците от решението на Timab и др. за оттегляне от процедурата за постигане на споразумение, и от друга страна, възможните последици от промяната на становището относно продължителността на тяхното участие в нарушението, което заинтересованите са приели в отговора им от 2 февруари 2010 г. на изложението на възраженията. Струва ми се обаче, че в откъса от обжалваното съдебно решение, който имат предвид жалбоподателите, става въпрос само за предупреждението, което им е дала Комисията по време на изслушването от 24 февруари 2010 г. поради посочената промяна в становището, а не поради изоставяне на процедурата за постигане на споразумение, както те твърдят (
85
). Следователно трябва да се констатира, че това твърдение за нарушение, което почива на неточна предпоставка, е неоснователно.
61.
На второ място, жалбоподателите твърдят, че Комисията е трябвало да посочи още на етапа на процедурата за постигане на споразумение какво квалифицира като „нови обстоятелства“, по-специално невъзможността да се докаже едно-единствено продължено нарушение, считано от 1978 г. Те твърдят, че Общият съд не упражнил правомощието си на пълен съдебен контрол, като се е въздържал да поправи грешките, допуснати според тях от Комисията в оценката ѝ за нарушението на етапа на процедурата за постигане на споразумение и потвърждавайки по този начин почти пълното премахване на намаленията на глобата.
62.
Както възразява Комисията, тук става въпрос чисто и просто за повторение на довод, вече формулиран в рамките на третото правно основание. Следователно той следва да се отхвърли на същите основания (
86
), като се отбележи, че под прикритието на твърдения за грешки при прилагане на правото, допуснати от Общия съд, жалбоподателите всъщност целят да оспорят преценката на фактите, извършена от Комисията, впоследствие от този съд, която преценка е извън правомощието за контрол на Съда (
87
). Следователно това твърдение за нарушение е недопустимо.
63.
Тъй като частите от обжалваното съдебно решение, които се имат предвид във втората част от четвъртото правно основание, не са опорочени от никаква грешка при прилагане на правото, според мен това правно основание не следва да се уважава.
64.
Следователно считам, че всички твърдения за нарушения, съдържащи се в третото и четвъртото правно основание от жалбата, трябва отчасти да бъдат обявени за недопустими и поне отчасти, ако не изцяло, да бъдат отхвърлени по същество.
V – Заключение
65.
С оглед на изложените съображения и без да се предопределя основателността на другите правни основания в жалбата, предлагам на Съда да отхвърли третото правно основание като недопустимо или, при условия на евентуалност, по същество, както и четвъртото правно основание като отчасти недопустимо и отчасти по същество или, при условия на евентуалност, като изцяло неоснователно. Не следва да се присъждат съдебни разноски.
(
1
)	Език на оригинала: френски.
(
2
)	EU:T:2015:296.
(
3
)	Решение от 20 юли 2010 година относно производство по член 101 [ДФЕС] и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/38866 — Фосфати за храни за животни).
(
4
)	Регламент на Комисията от 30 юни 2008 година за изменение на Регламент (ЕО) № 773/2004 относно провеждането на процедури за постигане на споразумение при дела за картели (ОВ L 171, 2008 г., стр. 3). Регламент (ЕО) № 773/2004 на Комисията от 7 април 2004 година се отнася за водените от Комисията производства съгласно членове 81 и 82 от Договора за ЕО [понастоящем членове 101 ДФЕС и 102 ДФЕС] (ОВ L 123, 2004 г., стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 242), като се уточнява, че по отношение на настоящото дело се прилага правото след влизане в сила на договора от Лисабон на 1 декември 2009 г., доколкото спорното решение е прието след тази дата.
(
5
)	Квалификацията е използвана в точка 72 от обжалваното съдебно решение.
(
6
)	Вж. т. 58—74 от обжалваното съдебно решение.
(
7
)	Вж. точки 1—28 от обжалваното съдебно решение. Още по-пълно описание на тези предхождащи спора обстоятелства, и по-специално на елементите на нарушението, в което Timab и др. са обвинени, се съдържа в спорното решение (стр. 5 и сл.).
(
8
)	Съгласно спорното решение (по-специално стр. 6, т. 3 и стр. 107, член 1) установеното нарушение се състои в поделяне на голяма част от европейския пазар на ФХЖ, чрез предоставянето на квоти за продажба и на клиенти на членовете на картела, както и в съгласуване на цените и в условията за продажба.
(
9
)	Регламент на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора [за ЕО] (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).
(
10
)	Съгласно член 10 а, параграф 2 от Регламент № 773/2004, изменен с Регламент № 622/2008. Вж. също точка 16 от Известие на Комисията относно воденето на производства за постигане на споразумение с оглед приемане на решения съгласно член 7 и член 23 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета при дела за картели (ОВ C 167, 2008 г., стр. 1), наричано по-нататък „Известието относно процедурата за постигане на споразумение“), членовете относно „[у]становяване и прекратяване на нарушение“ и „[г]лоби“.
(
11
)	Вж. точка 79 от обжалваното съдебно решение.
(
12
)	В точки 20—22 и 31—33 от Известието относно процедурата за постигане на споразумение се посочва, че Комисията може да компенсира страна, която сътрудничи за бързото приключване на делото благодарение на успешното протичане на процедурата за постигане на споразумение, като намали с 10 % размера на глобата, която тя дължи.
(
13
)	Насоки относно метода за определяне на глобите, налагани по силата на член 23, параграф 2, буква а) от Регламент № 1/2003 (ОВ C 210, 2006 г., стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8 том 4, стр. 264, наричани по-нататък „Насоките от 2006 г.“). Вж. точки 10, 11 и 29 от посочените насоки.
(
14
)	Вж. точки 20—27 от Известието на Комисията относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели (ОВ C 45, 2002 г., стр. 3, наричано по-нататък „Известието относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер“).
(
15
)	Решение C(2010) 5004 окончателен на Комисията относно производство по член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/38866 — Фосфати за храни за животни), което се отнася за групата Kemira (Yara Phosphates Oy, Yara Suomi Oy и Kemira Oy), Tessenderlo Chemie, групата Ercros (Ercros SA и Ercros Industriel SA), групата FMC (FMC Foret SA, FMC Netherlands BV и FMC Corporation), както и Quimitécnica.com-Comércia e Indústria Química и неговото дружество майка José de Mello SGPS.
(
16
)	Вж. стр. 83, точка 303, стр. 96, точка 340 и стр. 102, точка 359 от спорното решение, както и точка 80 от обжалваното съдебно решение.
(
17
)	Вж. точки 29, 41, 44 и сл., както и точка 214 и сл. от обжалваното съдебно решение.
(
18
)	Вж. по-специално точки 45—57 от обжалваното съдебно решение.
(
19
)	Съгласно точка 43 от обжалваното съдебно решение „[п]ървата група правни основания се отнася до процедурата за постигане на споразумение, и по-специално до факта, че жалбоподателите са се оттеглили от тази процедура [вж. точка 44 и сл. от решението], втората група правни основания се отнася до определени практики, представляващи елементи от разглеждания картел, а именно компенсаторният механизъм и условията на продажба [точка 128 и сл.], и накрая, третата група правни основания се отнася до няколко аспекта на изчисляване на размера на глобата [точка 142 и сл.]“. Първата от тези групи правни основания е от най-голямо значение с оглед на целта на настоящото заключение.
(
20
)	Наред с изчерпателното изложение на Общия съд в обжалваното съдебно решение (точки 58—74), многобройни научни източници разглеждат тази процедура, сред които посочените от Hauviller, M., et Perret, G. La procédure de transaction en droit de la concurrence: Bilan de la pratique décisionnelle de la Commission européenne (mai 2010—mai 2015). — Concurrences, 2015, № 3, р. 241. Вж. по-специално таблицата в Ledoux, V., et Roda, J.‑C. Adoption par la Commission européenne d’une procédure de “transaction” en matière d’ententes. — Contrats Concurrence Consommation, 2008, № 8—9, проучване 10, и обобщаващата схема в Petit, N. Aperçu de la procédure communautaire de transaction. — Concurrences, 2009, № 1, р. 233. Поради това в настоящото заключение няма да излагам подробни съображения относно самата тази процедура.
(
21
)	В тази връзка жалбоподателите се позовават изрично на точки 78 и 90 от обжалваното съдебно решение.
(
22
)	По този повод жалбоподателите цитират точка 318 от спорното решение.
(
23
)	Според Комисията новото обстоятелство, посочено в точка 90 от обжалваното съдебно решение, не се отнася за нов анализ на положението, което тази институция е направила по своя собствена инициатива, а за различното пояснение, направено от Timab и др. за първи път в отговор на изложението на възраженията, което е предназначено именно да даде възможност на предприятията да изложат своята гледна точка, за да се осигури спазването на състезателността в обикновената процедура (по този последен въпрос вж. заключението на генералния адвокат Jääskinen по дело Galp Energía España и др./Комисия, C‑603/13 P, EU:C:2015:482, т. 50 и цитираната съдебна практика).
(
24
)	Вж. обжалваното съдебно решение (т. 215 и цитираната съдебна практика) и решение от 21 януари 2016 г., Galp Energía España и др./Комисия (C‑603/13 P, EU:C:2016:38, т. 75 и цитираната съдeбна практика).
(
25
)	По-специално решение от 28 юни 2005 г., Dansk Rørindustri и др./Комисия (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P—C‑208/02 P и C‑213/02 P, EU:C:2005:408, т. 244 и т.245).
(
26
)	По-специално решение от 16 юни 2016 г., SKW Stahl-Metallurgie и SKW Stahl-Metallurgie Holding/Комисия (C‑154/14 P, EU:C:2016:445, т. 33).
(
27
)	Генералният адвокат Kokott подчертава в заключението си по дело Pilkington Group и др./Комисия (C‑101/15 P, EU:C:2016:258, т. 112 и цитираната съдебна практика), че такива „грешки са налице, когато, първо, Общият съд е нарушил пределите на правомощието си по член 261 ДФЕС, второ, не е отчел в достатъчна степен всички релевантни аспекти, и трето, е приложил неправилни от правна гледна точка критерии, по-специално с оглед на принципите на равно третиране и на пропорционалност“.
(
28
)	По-специално решения от 10 април 2014 г., Areva и др./Комисия (C‑247/11 P и C‑253/11 P, EU:C:2014:257, т. 177), и от 10 юли 2014 г., Telefónica и Telefónica de España/Комисия (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, т. 205 и цитираната съдебна практика).
(
29
)	Общият съд обаче се е постарал да отговори на всички доводи, изтъкнати пред него от Timab и др. в този смисъл (вж. т. 75 и сл. от обжалваното съдебно решение, която се отнася за доводите, свързани с „увеличаването на размера на глобата спрямо съобщения диапазон“), като е спазил изискванията за добро правораздаване (вж. в този смисъл Barennes, M. L’arrêt du Tribunal Timab c/Commission ou comment une transaction en matière de cartels aurait mieux valu qu’un bon procès… Revue Lamy de la Concurrence, 2015, № 45, р. 58).
(
30
)	Вж. точки 43—220 от обжалваното съдебно решение.
(
31
)	Вж. по-специално точки 90—107 от обжалваното съдебно решение.
(
32
)	Вж. точки 76 и 104 от обжалваното съдебно решение. Припомням, че точка 19 от Известието относно процедурата за постигане на споразумение гласи, че „[в] случай че съответните страни не подадат заявление за постигане на споразумение, за тях процедурата за окончателно решение на Комисията следва общите разпоредби, и по-специално по член 10, параграф 2, член 12, параграф 1 и член 15, параграф 1 от Регламент [№ 773/2004] вместо тези, с които се урежда процедурата за постигане на споразумение“. Юрисдикциите на Съюза безспорно не са обвързани от примерните правила, определени от Комисията в това известие, както и от Насоките от 2006 г., но тези правила могат да ги направляват, когато упражняват правомощието си за пълен съдебен контрол (решение от 21 януари 2016 г., Galp Energía España и др./Комисия, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, т. 90).
(
33
)	Относно факта, че достъпът до преписката е ограничен в хода на процедурата за постигане на споразумение, вж. по-специално Bernardeau, L., et Christienne, J.‑P. Les amendes en droit de la concurrence, Pratique décisionnelle et contrôle juridictionnel du droit de l’Union. Larcier, Bruxelles 2013, р. I.716.
(
34
)	Сравнителна таблица за протичането на процедурата за постигане на споразумение и обикновената административна процедура вж. в Barbier de la Serre, E. Le dispositif communautaire en matière de transactions. — Revue Lamy de la Concurrence, 2008, № 17, р. 95.
(
35
)	Вж. точка 22 от настоящото заключение.
(
36
)	Според жалбоподателите съществува противоречие, което Общият съд е трябвало да отбележи, между представената пред този съд дуплика на Комисията, в която се посочва, че предвиденото за сътрудничеството „извън освобождаването от глоби или намаляването на техния размер“ намаление от 35 % би компенсирало сътрудничеството на Timab и др. през периода 1978—2004 г., и точки 94 и 95 от обжалваното съдебно решение, в които се приема, че взетият предвид период е само периодът между 1978 г. и 1992 г.
(
37
)	По-специално било непоследователно това, че намалението, предоставяно на основание освобождаването от глоби и намаляване на техния размер, в крайна сметка е спаднало на 5 % за приетия период между 1993 г. и 2004 г., при положение че първоначално е било определено на 17 % за периода 1978—2004 г.
(
38
)	Вж. точки 142—220 от обжалваното съдебно решение.
(
39
)	Вж. по-специално точки 170—195 от обжалваното съдебно решение.
(
40
)	Що се отнася до смекчаващите обстоятелства, даващи основание за намаляване, които са предвидени в точка 29 от Насоките от 2006 г., вж. по-специално точки 95, 188 и 189 от обжалваното съдебно решение.
(
41
)	Вж. точка 22 от настоящото заключение.
(
42
)	Вж. точки 90—95 от обжалваното съдебно решение.
(
43
)	Тоест противоречията, които засягат самите мотиви на обжалваното съдебно решение, а не споменатите противоречия, произтичащи според жалбоподателите от това, че Общият съд е потвърдил несъответствията, които опорочавали съображенията на Комисията в спорното решение (вж. т. 28 и сл. от настоящото заключение).
(
44
)	В тази насока Timab и др. имат предвид по-специално точки 104 и 105 от обжалваното съдебно решение, съпоставени с точки 90, 96, 122 и 179 от това решение. Според тях, ако е налице положение на „tabula rasa“ то би следвало да заличи с обратно действие техните евентуални изказвания в хода на процедурата за постигане на споразумение, които поради това не могат да съставляват заемане на предварително становище.
(
45
)	Жалбоподателите поддържат, че твърдените от тях противоречия са накърнили правото им свободно да могат да разговарят с Комисията в рамките процедурата за постигане на споразумение и също така свободно да излязат от тази процедура, както и правото им да се защитават в рамките на обикновената процедура, без да са обвързани от „становище“, което били приели преди това.
(
46
)	Така в жалбата си Timab и др. противопоставят точки 104 и 105 на 122 от това решение, неправилно според мен, тъй като първите две точки се отнасят за обстоятелства, съобщени в хода на процедурата за постигане на споразумение — по-конкретно вероятният диапазон на глоби — докато в третата от тези точки става въпрос за отражението върху освобождаването от глоби и намаляване на техния размер на обстоятелството, че част от периода на нарушението е отпаднал с оглед на изявленията на жалбоподателите.
(
47
)	В точка 65 от обжалваното съдебно решение Общият съд подчертава основателно, че „докато политиката на освобождаване от глоби или на намаляване на техния размер има за предмет да разкрива картелите и да улеснява задачата на Комисията в това отношение, политиката за постигане на споразумение има по-скоро за цел ефективност на производството в областта на картелите [благодарение на] опростена процедура“, описана в точка 60 и сл. от това решение. Вж. също така точка 1 от Известието относно процедурата за постигане на споразумение.
(
48
)	От постоянната практика на Съда е явно, че жалбата трябва точно да посочва пороците на обжалваното съдебно решение, както и правните доводи, с които по специфичен начин се подкрепя искането, тъй като в противен случай жалбата или съответното основание ще бъдат недопустими (вж. по-специално решение от 21 януари 2016 г., Galp Energía España и др./Комисия, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, т. 43 и цитираната съдебна практика).
(
49
)	В спомената писмена реплика Timab и др. твърдят лаконично, че „Общият съд, от една страна, не може да твърди, че по силата на Известието относно процедурата за постигане на споразумение „според Комисията въпросът за наличието на нарушение не подлежи на преговори“, и от друга страна, да придава на неформалните разговори стойност на преговори, потвърждаващи съгласието на жалбоподателите с участието им в нарушението преди 1993 г.“.
(
50
)	Тази разпоредба изисква изрично, че „[с] изтъкнатите правни основания и доводи ясно се указват оспорените части от мотивите на съдебния акт на Общия съд“. Вж. също така решение от 10 юли 2014 г., Telefónica и Telefónica de España/Комисия (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, т. 29, 30 и 78, както и цитираната съдебна практика).
(
51
)	В решение от 22 юни 2016 г., DK Recycling und Roheisen/Комисия (C‑540/14 P, EU:C:2016:469, т. 62 и сл.), се припомня, че съгласно Процедурния правилник на Съда „в хода на производството не могат да се въвеждат нови основания, освен ако те не почиват върху правни или фактически обстоятелства, установени в хода на производството“. Условията за прилагане на това изключение в случая обаче не са изпълнени.
(
52
)	Всъщност считам, че страните, които са излезли от особен режим, какъвто е постигането на споразумение, от една страна, не могат да твърдят, че са имали оправдани правни очаквания във възможните резултати от правния режим, от който са избрали да се откажат, и от друга страна, не могат да претендират да се ползват от напълно еднакво третиране със страните, продължили да следват този режим.
(
53
)	Жалбоподателите извличат този израз от съображение 2 от Регламент № 622/2008 за изменение на Регламент № 773/2004, което гласи, че „страните по производството могат да имат готовност да признаят участието си в картел […], ако могат основателно да очакват предвидените заключения на Комисията по отношение на участието им в нарушението и размера на потенциалните санкции и да се съгласят с тези заключения“ (курсивът е мой).
(
54
)	Timab и др. твърдят, като имат предвид точка 318 от спорното решение, че именно защото Комисията не се придържала към един и същ стандарт на доказване преди и след напускане на процедурата за постигане на споразумение, тя в крайна сметка приела, че не може да ги счита за участници от 1978 г. в едно-единствено продължено нарушение.
(
55
)	Жалбоподателите извличат този израз от точка 37 от Насоките от 2006 г., за да критикуват отново точка 91 от обжалваното съдебно решение, в която Общият съд се позовава на „коригирането на начина за изчисляване на глобата“, което Комисията е направила. Подчертавам веднага обаче, че Общият съд изобщо не отрича, че Насоките от 2006 г. са приложими и за двата вида процедури, както се потвърждава по-специално в точки 74 и 82 от същото съдебно решение.
(
56
)	Тук жалбоподателите имат предвид точка 16 от Известието относно процедурата за постигане на споразумение, която предвижда, че „[р]анното оповестяване в контекста на разговорите за постигане на споразумение […] ще позволи страните да бъдат уведомени за основните елементи, взети под внимание до момента, като […], сериозност и продължителност на действие на предполагаемия картел, […] приблизителна оценка на вероятните глоби, […]. Това ще позволи на страните да представят убедително своите становища относно потенциалните възражения срещу тях и ще им даде възможност да вземат осведомено решение дали да се насочат към постигане на споразумение, или не“ (курсивът е мой).
(
57
)	В тази връзка Комисията се основава на точка 122 от обжалваното съдебно решение, където Общият съд приема „че е предвидимо да се преразгледа компенсацията на основание на освобождаването от глоби или намаляването на техния размер, когато изявлението в рамките на искането за освобождаване от глоби или намаляване на техния размер се отнася до част от период, който не е взет предвид. Освен това, тъй като изявлението на жалбоподателите представлява доказателството, което позволява да се разшири продължителността на собственото им участие, първоначално предвиденото намаляване „извън освобождаването от глоби или намаляването на техния размер“ също е станало ирелевантно“ (курсивът е мой).
(
58
)	Вж. точки 52 и 57, както и точки 123 и 124 от обжалваното съдебно решение.
(
59
)	По-специално решения от 30 май 2013 г., Quinn Barlo и др./Комисия (C‑70/12 P, непубликувано, EU:C:2013:351, т. 26), и от 19 декември 2013 г., Koninklijke Wegenbouw Stevin/Комисия (C‑586/12 P, непубликувано, EU:C:2013:863, т. 26).
(
60
)	По-специално решения от 24 октомври 2013 г., Kone и др./Комисия (C‑510/11 P, непубликувано, EU:C:2013:696, т. 76), и от 14 юни 2016 г., Marchiani/Парламент (C‑566/14 P, EU:C:2016:437, т. 77), наред със съдебната практика на Общия съд, цитирана в точка 123 от обжалваното съдебно решение.
(
61
)	По-специално решение от 24 октомври 2013 г., Kone и др./Комисия (C‑510/11 P, непубликувано, EU:C:2013:696, т. 78 и цитираната съдебна практика). Вж. по аналогия, по въпроса за възможността Комисията да адаптира предходната си практика в областта на глобите, за да вземе предвид промените в положението, отнасящи се по-специално до честотата, сложния характер и тежестта на нарушенията, решение от 28 юни 2005 г., Dansk Rørindustri и др./Комисия (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P—C‑208/02 P и C‑213/02 P, EU:C:2005:408, т. 169, 191 и 227), както и заключението на генералния адвокат Kokott по дело Schindler Holding и др./Комисия (C‑501/11 P, EU:C:2013:248, т. 169—174 и цитираната съдебна практика).
(
62
)	По-специално, решение от 28 юни 2005 г., Dansk Rørindustri и др./Комисия (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P—C‑208/02 P и C‑213/02 P, EU:C:2005:408, т. 188).
(
63
)	Впрочем в точка 37 от Насоките от 2006 г., на която се позовават жалбоподателите, изрично се посочва, че „особеностите на даден случай или необходимостта да се постигне възпиращ ефект в конкретен случай може да обоснове отклонение [на Комисията] от тази [обща] методология“, изложена в тези насоки.
(
64
)	Формулировка в точка 16 от Известието относно процедурата за постигане на споразумение, цитирано в бележка под линия 56 от настоящото заключение (курсивът е мой).
(
65
)	Припомням, че по време на процедурата за постигане на споразумение Timab и др. не оспорват участието си през периода от 1978 г. до 1993 г., докато след оттеглянето им от тази процедура те оспорват това.
(
66
)	Съображение 4 от Регламент № 622/2008, член 10а от Регламент № 773/2004, изменен с последния регламент, както и точки 5, 20—22 и 27—32 от Известието относно процедурата за постигане на споразумение посочват, че както предприятията са свободни да се оттеглят от процедурата за постигане на споразумение, така и Комисията разполага с широка свобода на преценка, по-специално за да измени размера на глобата или да спре тази процедура с оглед на нови елементи докато не е взето окончателно решение (вж. по-специално Bernardeau, L., et Christienne, J.‑P., op. cit., I.738—I.749).
(
67
)	Както правилно е приел Общият съд в точки 96, 123 и 124 от обжалваното съдебно решение.
(
68
)	Комисията подчертава, че Timab и др. са получили подробно описание на начина, по който е изчислен предвиденият диапазон на глоби, включително и на елементите, съответстващи на възможните намаления, в хода на процедурата за постигане на споразумение.
(
69
)	От точка 82 и сл. от обжалваното съдебно решение става ясно, че увеличаването на крайния размер на глобата е свързано и с определянето на нейния основен размер, като се има предвид, че стойността на продажбите на Timab и др. е нараснала значително през периода, възприет в спорното решение (Вж. Idot, L. Cartels et procédure de transaction. — Europe, 2015, № 7, коментар 267, точка 1).
(
70
)	Отстъпките, направени на страните, приели да участват в процедурата за постигане на споразумение, се състоят в признаване на възраженията, приемане на таван на глобата, признаване, че са могли да изложат своите становища, както и отказ от по-широк достъп до преписката или от това да бъдат изслушани (вж. член 10а от Регламент № 773/2004, изменен с Регламент № 622/2008 и точка 20 от Известието относно процедурата за постигане на споразумение).
(
71
)	Вж. т точка 19 и по аналогия точка 29 от Известието относно процедурата за постигане на споразумение.
(
72
)	Вж. съображение 4 от Регламент № 622/2008.
(
73
)	Вж. в този смисъл Idot, L., op. cit., т. 1 и Idot, L. Le Tribunal de l’Union se prononce pour la première fois sur la procédure de transaction. — Revue des contrats, 2015, № 4, р. 928.
(
74
)	В тази насока Комисията препраща към точка 320 и сл. от спорното решение, обобщени в точки 17—26 от обжалваното съдебно решение, където са изложени, за всички участници в картела, начините на изчисляване на техните глоби с подробности за размера на сумите на всеки етап.
(
75
)	По-специално решения от 10 април 2014 г., Комисия и др./Siemens Österreich и др. (C‑231/11 P—C‑233/11 P, EU:C:2014:256, т. 105), и от 12 юни 2014 г., Deltafina/Комисия (C‑578/11 P, EU:C:2014:1742, т. 75).
(
76
)	По-специално решения от 10 април 2014 г., Комисия и др./Siemens Österreich и др. (C‑231/11 P—C‑233/11 P, EU:C:2014:256, т. 106), от 12 ноември 2014 г., Guardian Industries и Guardian Europe/Комисия (C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, т. 51), както и цитираната в точки 72 и 201 от обжалваното съдебно решение съдебна практика.
(
77
)	Не разбирам по-специално защо Timab и др. твърдят, че участниците, приели да участват в постигането на споразумение, са били третирани по-благоприятно, тъй като били, така да се каже, в по-голяма степен „в състояние да предвидят размера на глобата, която ще им бъде наложена“.
(
78
)	Вж. бележка под линия 48 от настоящото заключение.
(
79
)	Всъщност, както посочва генералният адвокат Kokott в заключението си по дело Pilkington Group и др./Комисия (C‑101/15 P, EU:C:2016:258, т. 96 и цитираната съдебна практика), „принципът на равно третиране при налагането на глоби за картел обикновено е спазен, ако към всички участници в картела се прилагат еднакви критерии по отношение на изчисляването на наложените им глоби, така че качествено да не се прилага двоен стандарт по отношение на едно и също картелно нарушение“. Отчитането на същите параметри за изчисляване не е пречка обаче при определяне размера на глобата Комисията да държи сметка за смекчаващите или утежняващи обстоятелства, които са от характерни за един или друг от участниците.
(
80
)	Вж. точки 71—74 от обжалваното съдебно решение, както и, в същия смисъл, точка 216 от него.
(
81
)	Вж. точки 160—164 и 201—206 от обжалваното съдебно решение. В този последен откъс от решението си Общият съд основателно приема, че намаляването на размера на глобата, получено от друг участник в картела, и липсата на намаление на глобата, наложена на жалбоподателите, са резултат от извършения от Комисията обективен анализ съгласно точка 35 от Насоките от 2006 г., като се има предвид, че способността за плащане на жалбоподателите не била сравнима с тази на другия участник.
(
82
)	Те имат предвид специално следния откъс от посочената точка: „в хода на изслушването от 24 февруари 2010 г. [Комисията] е поискала от жалбоподателите да изяснят съотношението между искането им за освобождаване от глоби или намаляване на техния размер и фактите преди 1993 г., като е посочила, че новата квалификация на нарушението би могла да се отрази върху изчисляването на глобите, и по-специално върху добавената стойност от сътрудничеството на Timab [и др.]“ (думата е подчертана в жалбата).
(
83
)	Timab и др. изтъкват, че понятието за сътрудничество включва както намаленията, предоставени съгласно правилата относно освобождаването от глоби и намаляването на техния размер, така и намаленията извън тези правила. В точки 92 и 93 от обжалваното съдебно решение Общият съд припомня, че съгласно цитираната в тези точки съдебна практика Комисията не е длъжна да компенсира сътрудничество чрез намаляване на глобата, когато това сътрудничество не е от естество да улесни разследването — като дава възможност по-лесно да се установи съществуването на нарушение и евентуално да го прекрати — нито когато сътрудничеството се предоставя в съответствие с Известието относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер (което Общият съд нарича „Известието относно сътрудничеството“), нито когато се предоставя в съответствие със сътрудничеството „извън освобождаването от глоби или намаляването на техния размер“.
(
84
)	Относно намаленията, предвидени от Комисия в рамките на процедурата за постигане на споразумение, вж. точка 7 от настоящото заключение.
(
85
)	Комисията добавя, че отражението на това отрицание върху изчисляването на глобата, за което тя е обърнала внимание на Timab и др., впрочем би било точно същото, ако изобщо не беше правен опит за постигане на споразумение или ако в рамките на процедурата по постигане на споразумение още на този етап заинтересованите бяха оспорили успешно участието си през периода преди 1993 г.
(
86
)	Вж. по аналогия решение от 14 юни 2016 г., Marchiani/Парламент (C‑566/14 P, EU:C:2016:437, т. 113).
(
87
)	Вж. точка 19 и сл. от настоящото заключение.