62022CJ0602_RES
Дело C‑602/22 P
ABLV Bank AS, в ликвидация
срещу
Единен съвет за преструктуриране
Решение на Съда (голям състав) от 11 декември 2025 година
„Обжалване — Икономическа и парична политика — Банков съюз — Регламент (ЕС) № 806/2014 — Единен механизъм за преструктуриране на кредитни институции и някои инвестиционни посредници — Член 7 — Разпределение на задачите в рамките на Единния механизъм за преструктуриране — Член 18 — Процедура за преструктуриране — Условия — Решение на Единния съвет за преструктуриране (ЕСП) да не приеме схема за преструктуриране — Компетентност на ЕСП“
Икономическа и парична политика — Икономическа политика — Единен механизъм за преструктуриране на кредитни институции и някои инвестиционни посредници — Решение да не се приеме схема за преструктуриране — Изключителна компетентност на Единния съвет за преструктуриране — Условие — Неизпълнение на кумулативните условия за откриване на процедура за преструктуриране
(Регламент № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета, член 18, параграф 1—6)
(вж. т. 71—84)
Институции на Европейския съюз — Упражняване на правомощия — Делегиране — Условия — Делегиране на агенциите на правомощия за вземане на решения — Видове делегиране и последици — Делегиране на ясно определени изпълнителни правомощия — Липса на чувствително изменение на съответните правомощия — Делегиране на дискреционно правомощие, предполагащо широка свобода на преценка по основните въпроси на съответната политическа сфера — Потенциално изместване на отговорността
(член 290 ДФЕС)
(вж. т. 87—90)
Институции на Европейския съюз — Упражняване на правомощия — Делегиране — Условия — Делегиране на Единния съвет за преструктуриране (ЕСП) на правомощия за вземане на решения — Приемане от ЕСП на схема за преструктуриране — Широко право на преценка — Нормативни разпоредби, с които се избягва изместването на отговорността от Комисията към ЕСП
(Регламент № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета, член 18, параграф 1—7)
(вж. т. 91, 92, 97 и 99)
Жалба за отмяна — Актове, подлежащи на обжалване — Понятие — Актове, които произвеждат задължително правно действие — Подготвителни актове — Решение, с което Единният съвет за преструктуриране (ЕСП) приема схема за преструктуриране — Влизане в сила — Непораждане на задължителни правни последици — Изключване — Одобрително решение на Комисията, съответно на Съвета на Европейския съюз, с което окончателно се определя съдържанието на тази схема — Включване
(член 263 ДФЕС; Регламент № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета, член 18, параграфи 1—8 и член 30, параграфи 1 и 2)
(вж. т. 94 и 96)
Право на Европейския съюз — Принципи — Право на ефективна съдебна защита — Закрепване в Хартата на основните права на Европейския съюз — Съдебен контрол върху решенията, приети от Единния съвет за преструктуриране (ЕСП) — Контрол, който се свежда до проверка дали фактите са установени точно и дали не е допусната явна грешка в преценката — Нарушение — Липса
(член 263 ДФЕС; Харта на основните права на Европейския съюз, член 47)
(вж. т. 129—132)
Икономическа и парична политика — Икономическа политика — Единен механизъм за преструктуриране на кредитни институции и някои инвестиционни посредници — Приемане на схема за преструктуриране — Условия — Отчитане на обстоятелствата, в резултат на които субектът е проблемен или има вероятност да стане проблемен — Изключване
(Регламент № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета, съображение 58 и член 18, параграфи 1 и 4)
(вж. т. 156)
Резюме
Сезиран с жалба срещу решението на Общия съд от 6 юли 2022 г., ABLV Bank/ЕСП (T‑280/18, EU:T:2022:429), която отхвърля, Съдът, заседаващ в голям състав, се произнася за първи път по въпроса компетентен ли е Единният съвет за преструктуриране (наричан по-нататък „ЕСП“) да вземе решение да не приеме схема за преструктуриране.
Жалбоподателят ABLV Bank AS е установена в Латвия кредитна институция и дружеството майка на групата ABLV. ABLV Bank Luxembourg SA е установена в Люксембург кредитна институция и е едно от дъщерните дружества от групата ABLV, чийто единствен акционер е жалбоподателят. Тези две институции са квалифицирани като „значими субекти“ и на това основание подлежат на надзора на Европейската централна банка (ЕЦБ) в рамките на единния надзорен механизъм (ЕНМ) (
1
).
На 13 февруари 2018 г. United States Department of the Treasury (министерство на финансите на Съединените американски щати) обявява проект на мярка, целяща да определи жалбоподателя като институция, представляваща сериозен риск в областта на изпирането на пари. След това съобщение жалбоподателят вече не е в състояние да извършва плащания в щатски долари. ЕЦБ приканва Finanšu un kapitāla tirgus komisija (Комисия за финансовите и капиталовите пазари, Латвия) и Commission de surveillance du secteur financier (Комисия за надзор на финансовия сектор, Люксембург) да спрат плащанията на финансовите задължения съответно на жалбоподателя и на ABLV Bank Luxembourg. На 23 февруари 2018 г. ЕЦБ стига до извода, че жалбоподателят и ABLV Bank Luxembourg са проблемни или има вероятност да станат проблемни. С две решения от 23 февруари 2018 г., отнасящи се съответно до жалбоподателя и до ABLV Bank Luxembourg, Единният съвет за преструктуриране (ЕСП) приема преценката на ЕЦБ, че те са проблемни или има вероятност да станат проблемни, но все пак смята, че по отношение на тях не е необходимо действие по преструктуриране в обществен интерес (
2
).
Съображения на Съда
Що се отнася до твърдяната от жалбоподателя грешка при прилагане на правото във връзка с направеното от Общия съд тълкуване на член 18 от Регламент № 806/2014, който отхвърля основанието, изведено от липсата на компетентност на ЕСП да вземе формално решение да не приеме схема за преструктуриране по смисъла на тази разпоредба, Съдът припомня, първо, че според постоянната му практика относно тълкуването на разпоредба от правото на Европейския съюз следва да се вземат предвид не само нейният текст, но и контекстът ѝ и целите на правната уредба, от която тя е част (
3
).
Най-напред, в текста на член 18 от този регламент се посочва (
4
), че ЕСП приема схема за преструктуриране по-специално по отношение на финансовите институции и групите, които се смятат за значими, единствено когато прецени, че са изпълнени условията на посочения регламент (
5
), а именно, първо, съответният субект или група е проблемен/а или има вероятност да стане проблемен/а, второ, липсват алтернативни мерки спрямо преструктурирането и трето, необходимост от преструктурирането в обществен интерес.
В това отношение, що се отнася до първото от тези условия, от Регламент № 806/2014 (
6
) следва, че ЕЦБ извършва оценката дали съответният субект или съответната група е проблемен/а или има вероятност да стане проблемен/а (наричана по-нататък „оценката“), след консултация с ЕСП и че последният може да извърши такава оценка единствено след като уведоми ЕЦБ за намерението си и тя не извърши такава оценка в рамките на три календарни дни след получаването на тази информация. Такава оценка на ЕЦБ води до започване на процедурата, предвидена в член 18 от този регламент, и следователно до проверка на условията, предвидени в Регламента (
7
), от страна на ЕСП. Следователно тази разпоредба урежда компетентността на ЕСП да разгледа тези условия във всички случаи, когато процедурата за преструктуриране е инициирана въз основа на оценката на ЕЦБ или е извършена от самия него, макар да липсват изрични указания относно последствията, които трябва да се предприемат в резултат на тази процедура, когато ЕСП смята, че тези условия не са изпълнени. Освен това, макар разпоредбите на Регламент № 806/2014 (
8
) да поставят влизането в сила на схемата за преструктуриране в зависимост от одобряването ѝ от Комисията, при липсата на възражения от нейна страна или на Съвета, такова участие на последните не е предвидено в хипотезата, в която не е приета схема за преструктуриране, което в такъв случай представлява последната фаза от процедурата за преструктуриране, предвидена в този регламент.
По-нататък, що се отнася до контекста, Съдът отбелязва, от една страна, че член 7, параграф 2 от Регламент № 806/2014 не може да изключи компетентността на ЕСП да вземе решение да не приеме схема за преструктуриране. Макар да е налице несъответствие между текстовете на тази разпоредба на различните езици, Съдът припомня, че според постоянната съдебна практика изцяло буквално тълкуване на текст от правото на Съюза на един или няколко езика, без да се вземат предвид текстовете на останалите езици, не може да има предимство, тъй като еднаквото прилагане на нормите на Съюза налага те да се тълкуват именно в светлината на текстовете на всички езици на Съюза. От друга страна, в съображение 33 от Регламент № 806/2014 се уточнява, че ЕСП следва да подготви всички „решения относно процедурата за преструктуриране“ и да приемe тези решения във възможно най-голяма степен, което показва, че законодателят на Съюза е възприел широко разбиране за видовете решения, които ЕСП е натоварен да приеме в рамките на Единния механизъм за преструктуриране.
Накрая, що се отнася до целите, преследвани с Регламент № 806/2014, от съображенията (
9
) му следва, че той има за цел чрез установяването на единен и централизиран процес на вземане на решения в областта на преструктурирането да гарантира по-бърз и ефективен процес на вземане на решения във връзка с преструктурирането в банковия съюз, по-специално с цел да се осигури по-голяма предвидимост на възможните последици от неизпълнението на задълженията от страна на дадена банка, да се поддържа финансовата стабилност, да се осигури непрекъснатост на основните финансови услуги и да се защитят вложителите. Оценка на ЕЦБ, че съответният субект е проблемен или има вероятност да стане проблемен (
10
), обаче води до започване на процедурата по член 18 от този регламент и следователно до проверка на условията, предвидени в тази разпоредба, от страна на ЕСП.
Ето защо Съдът приема, че тълкуване на посочения член 18 в смисъл, че ЕСП не е компетентен да вземе решение да не приеме схема за преструктуриране, когато смята, че тези условия не са изпълнени, не би позволило да се гарантира достатъчна прозрачност относно последиците от процедурата за преструктуриране, водена от ЕСП в резултат на констатация, че даден субект е проблемен или има вероятност да стане проблемен, и по този начин да се осигури определена предвидимост по отношение на последиците от такова проблемност, по-специално що се отнася до мерките, които ще бъдат предприети в резултат на такава констатация. В това отношение Съдът припомня, че в случай че ЕСП прецени, че посочените условия не са изпълнени, такъв извод е последната фаза от процедурата за преструктуриране (
11
). От съображения за прозрачност обаче е важно компетентните национални органи да бъдат информирани за последиците от процедурата за преструктуриране, водена от ЕСП.
Поради това Съдът смята, че Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че член 18 от Регламент № 806/2014 трябва да се тълкува в смисъл, че ЕСП е компетентен да вземе решение да не приеме схема за преструктуриране, когато прецени, че условията, предвидени в параграф 1 от този член, не са изпълнени.
Второ, Съдът приема, че този извод не се поставя под въпрос от практиката му, установена с решения от 13 юни 1958 г., Meroni/Върховен орган (9/56, EU:C:1958:7), и от 18 юни 2024 г., Комисия/ЕСП (C‑551/22 P, EU:C:2024:520).
В това отношение Съдът припомня, че въведеният с Регламент № 806/2014 режим се основава на констатацията (
12
), че упражняването на правомощията за преструктуриране е въпрос на политиката на Съюза във връзка с преструктурирането, която единствено институциите на Съюза могат да определят, и че при приемането на всяка конкретна схема за преструктуриране е налице свобода на преценка, предвид значителното въздействие на решенията за преструктуриране върху финансовата стабилност на държавите членки и на Съюза като цяло. От друга страна, законодателят на Съюза е счел за необходимо да предвиди подходящо участие на Съвета и на Комисията, а именно участие, което засилва необходимата оперативна самостоятелност на ЕСП, като същевременно зачита принципите на делегиране на правомощия на агенциите, изведени от практиката на Съда (
13
).
По-специално, що се отнася до разпоредбите на член 18 от Регламент № 806/2014, Съдът е постановил, че те могат да избегнат изместване на отговорност (
14
). Всъщност, като предоставят на ЕСП правомощието да преценява дали условията за приемане на схема за преструктуриране са изпълнени в конкретния случай, и да определя инструментите, необходими за целите на такава схема, тези разпоредби възлагат на Комисията или евентуално на Съвета отговорността за окончателната оценка на аспектите, във връзка с които е налице свобода на преценка, които са въпрос на политиката на Съюза за преструктуриране на кредитни институции. Последните аспекти предполагат претегляне на различни цели и интереси, свързани със запазването на финансовата стабилност на Съюза и целостта на вътрешния пазар, с отчитането на бюджетната независимост на държавите членки и със защитата на интересите на акционерите и кредиторите.
От друга страна, Съдът отбелязва, че макар на ЕСП да се предоставя широко право на преценка по възможността да бъде приложена процедура за преструктуриране, то е ограничено от обективни критерии и условия, които очертават полето на действие на ЕСП и са свързани както с условията, така и с инструментите за преструктуриране. Освен това Регламент № 806/2014 предвижда участието на Комисията и на Съвета в процедурата по приемане на схема за преструктуриране, която, за да влезе в сила, трябва да бъде одобрена от Комисията и евентуално от Съвета (
15
).
Така Съдът приема, че макар Регламент № 806/2014 (
16
) да предвижда, че ЕСП отговаря за изготвянето и приемането на схема за преструктуриране, последният все пак не притежава правомощието да приема актове, пораждащи самостоятелни правни последици, и уточнява, че в такава процедура одобрението на Комисията е необходима предпоставка за влизането в сила на схемата за преструктуриране, както и за определянето на съдържанието ѝ. Съдът обаче подчертава, че от това не може да се направи извод, че според него ЕСП в никакъв случай не разполага с правомощието да приема акт, който поражда самостоятелни правни последици. Всъщност съображенията в решение от 18 юни 2024 г., Комисия/ЕСП (C‑551/22 P, EU:C:2024:520), имат за цел да обосноват преценката, че схема за преструктуриране не може да породи задължителни правни последици независимо от одобрителното решение на Комисията. Тези съображения се отнасят само до хипотезата на схемите за преструктуриране.
Освен това, макар Съдът да приема, че се изисква подходящо участие на Комисията и на Съвета при приемането на схема за преструктуриране, за да се осуети изместване на отговорност, той се позовава на съвкупност от елементи, характеризиращи приемането на схема за преструктуриране от ЕСП. Наличието на тези елементи обаче липсва, когато ЕСП вземе решение да не приеме схема за преструктуриране.
От една страна, от член 18, параграф 6 от Регламент № 806/2014 Съдът заключава, че за да приеме схема за преструктуриране, ЕСП трябва да прецени, упражнявайки свободата си на преценка, два отделни аспекта на разглежданото положение, първият — относно това дали са изпълнени условията, оправдаващи приемането на такава схема (
17
), и вторият — относно определянето на инструментите за преструктуриране, необходими (
18
) за целта, както и евентуално относно използването на Фонда. Приемането от ЕСП на решение да не приеме схема за преструктуриране, обаче изисква единствено той да стигне до извода, че кумулативните условия, оправдаващи приемането на такава схема, не са изпълнени, което го освобождава от това да трябва да определя инструментите, които са необходими за преструктурирането, прибягването до които изисква конкретно претегляне на различни цели и интереси, посочени по-горе.
Ето защо обхватът на дискреционните преценки, които ЕСП трябва да направи, за да реши да не приеме схема за преструктуриране, по необходимост е по-ограничен от този на преценките, които той трябва да направи, за да реши да приеме такава схема. Всъщност правомощието на ЕСП да прецени дали условията, предвидени в член 18, параграф 1 от Регламент № 806/2014, са изпълнени, е ограничено от обективни критерии и условия, които очертават полето на действие на ЕСП (
19
).
От друга страна, за разлика от схема за преструктуриране, решение да не се приеме схема за преструктуриране, само по себе си не може да доведе до налагането на конкретни мерки или до ангажирането на средства, тъй като единствената му последица е да прекрати процедурата за преструктуриране, водена от ЕСП.
Следователно с оглед на всички тези съображения Съдът отхвърля като неоснователни доводите на жалбоподателя, че тълкуването на член 18, параграф 1 от посочения регламент, възприето от Общия съд в обжалваното съдебно решение, не се основава нито на текста на тази разпоредба, нито на същия регламент и не зачита определените в посочената разпоредба предели на правомощията на ЕСП, произтичащи от практиката на Съда, установена с решения от 13 юни 1958 г., Meroni/Върховен орган (9/56, EU:C:1958:7), и от 18 юни 2024 г., Комисия/ЕСП (C‑551/22 P, EU:C:2024:520).
От друга страна, като приема, че останалите доводи и основания, изтъкнати от жалбоподателя, трябва да бъдат отхвърлени, Съдът отхвърля жалбата.
(
1
)	По силата на Регламент (ЕС) № 1024/2013 на Съвета от 15 октомври 2013 година за възлагане на Европейската централна банка на конкретни задачи относно политиките, свързани с пруденциалния надзор над кредитните институции (ОВ L 287, 2013 г., стр. 63).
(
2
)	По смисъла на член 18 от Регламент (ЕС) № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 година за установяването на еднообразни правила и еднообразна процедура за преструктурирането на кредитни институции и някои инвестиционни посредници в рамките на Единния механизъм за преструктуриране и Единния фонд за преструктуриране и за изменение на Регламент (ЕС) № 1093/2010 (ОВ L 225, 2014 г., стр. 1, наричан по-нататък „Регламентът за ЕМП“).
(
3
)	Вж. решения от 17 ноември 1983 г., Merck (292/82, EU:C:1983:335, т. 12), и от 25 февруари 2025 г., BSH Hausgeräte (C‑339/22, EU:C:2025:108, т. 27).
(
4
)	Член 18, параграфи 1 и 6.
(
5
)	Член 18, параграф 1, букви a)—в) от Регламент № 806/2014.
(
6
)	Член 18, параграф 1, втора алинея от Регламент № 806/2014.
(
7
)	Вж. в този смисъл решение от 6 май 2021 г., ABVL Bank и др./ЕЦБ (C‑551/19 P и C‑552/19 P, EU:C:2021:369, т. 67).
(
8
)	Член 18, параграф 7 от Регламент № 806/2014.
(
9
)	Съображения 2, 10—12, 31, 58 и 122.
(
10
)	По смисъла на член 18, параграф 1, буква а) от Регламент № 806/2014.
(
11
)	Член 18 от Регламент № 806/2014.
(
12
)	По същество в съображения 24 и 26 от Регламент № 806/2014.
(
13
)	Решение от 13 юни 1958 г., Meroni/Върховен орган (9/56, EU:C:1958:7). Вж. също в този смисъл решения от 22 януари 2014 г., Обединено кралство/Парламент и Съвет (C‑270/12, EU:C:2014:18), и от 18 юни 2024 г., Комисия/ЕСП (C‑551/22 P, EU:C:2024:520, т. 69).
(
14
)	По смисъла на съдебната практика, установена с решение от 13 юни 1958 г., Meroni/Върховен орган (9/56, EU:C:1958:7).
(
15
)	Решение от 18 юни 2024 г., Комисия/ЕСП (C‑551/22 P, EU:C:2024:520, т. 77).
(
16
)	Членове 7 и 18.
(
17
)	Член 18, параграф 1 от Регламент № 806/2014.
(
18
)	Член 22, параграф 2 от Регламент № 806/2014.
(
19
)	Член 18, параграфи 1, 4 и 5 от Регламент № 806/2014.