62006TO0383(02)
USNESENÍ SOUDU (druhého senátu)
14. května 2008 (
*1
)
Ve věcech T-383/06 a T-71/07,
Icuna.Com SCRL, se sídlem v Braine-le-Château (Belgie), zastoupená J. Windeyem a P. De Bandtem, advokáty,
žalobkyně,
proti
Evropskému parlamentu, zastoupenému O. Caisou-Rousseauem a M. Ecker, jako zmocněnci,
žalovanému,
jejichž předmětem je jednak ve věci T-383/06 návrh na zrušení rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 1. prosince 2006, kterým se odmítá nabídka žalobkyně podaná v rámci položky č. 2 (programový obsah) zadávacího řízení EP/DGINFO/WEBTV/2006/0003, týkajícího se vytvoření a spuštění internetového televizního kanálu Evropského parlamentu, jakož i návrh na náhradu škody údajně vzniklé žalobkyni přijetím rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006, a jednak ve věci T-71/07 návrh na zrušení rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 31. ledna 2007, kterým se ruší zadávací řízení EP/DGINFO/WEBTV/2006/0003, týkající se vytvoření a spuštění internetového televizního kanálu Evropského parlamentu, pokud jde o položku č. 2 (programový obsah), jakož i návrh na náhradu škody údajně utrpěné žalobkyní přijetím rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007,
SOUD PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (druhý senát),
ve složení I. Pelikánová (zpravodajka), předsedkyně, K. Jürimäe a S. Soldevila Fragoso, soudci,
vedoucí soudní kanceláře: E. Coulon,
vydává toto
Usnesení
Právní rámec
1
Podle článku 100 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74, dále jen „finanční nařízení“):
„1.   Schvalující osoba rozhodne v souladu s kritérii výběru a kritérii pro udělení zakázky předem stanovenými v zadávací dokumentaci a v souladu s pravidly o zadávání zakázek, komu bude zakázka přidělena.
2.   Zadavatel sdělí každému zájemci nebo uchazeči, jehož přihláška nebo nabídka byla odmítnuta, důvody odmítnutí a každému uchazeči, který učinil nabídku, jež je v souladu s požadavky, a který o to písemně požádá, vlastnosti a výhody přijaté nabídky i jméno uchazeče, kterému byla zakázka přidělena.
[…]“
2
Článek 101 finančního nařízení stanoví:
„Zadavatel může až do podpisu smlouvy upustit od zakázky nebo zrušit zadávací řízení, aniž by zájemci nebo uchazeči měli nárok na jakékoli odškodnění.
Takové rozhodnutí musí být odůvodněné a musí být dáno na vědomí zájemcům nebo uchazečům.“
3
Podle čl. 149 odst. 1 a 3 nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k finančnímu nařízení (Úř. věst. L 357, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 145, dále jen „prováděcí nařízení“), ve znění nařízení Komise (ES, Euratom) č. 1261/2005 ze dne 20. července 2005 (Úř. věst. L 201, s. 3):
„1.   Zadavatelé sdělí zájemcům a uchazečům co nejdříve rozhodnutí o [zadání zakázky] […], včetně důvodů[, pro které nezadali] zakázku […], pro kterou se uskutečnila soutěž, nebo znovu zah[ajují] řízení.
[…]
3.   U zakázek zadávaných orgány Společenství na vlastní účet podle článku 105 finančního nařízení zadavatelé oznamují […] každému vyloučenému uchazeči nebo zájemci […], že jejich nabídka nebo přihláška nebyla vybrána a v každém jednotlivém případě udají důvody odmítnutí nabídky nebo přihlášky.
Zadavatel oznámí současně s oznámeními o odmítnutí, která jsou vyloučeným zájemcům nebo uchazečům zasílána, vybranému zájemci či uchazeči rozhodnutí o zadání zakázky a uvede, že oznámené rozhodnutí daného zadavatele nijak nezavazuje.
[…]“
Skutkový základ sporu
4
Dne 6. května 2006 zveřejnil Evropský parlament v Dodatku k Úřednímu věstníku Evropské unie (Úř. věst. S 87) vyhlášení veřejné zakázky týkající se internetového televizního kanálu Evropského parlamentu. Toto zadávací řízení s označením EP/DGINFO/WEBTV/2006/0003 se skládalo ze dvou položek, týkajících se architektury a grafické koncepce (položka č. 1) a programového obsahu (položka č. 2).
5
Dopisem ze dne 14. července 2006 se žalobkyně, společnost Icuna.Com SCRL, přihlásila do zadávacího řízení pro položku č. 2, „programový obsah“, společně se společností Parallèles productions, se kterou plánovala vytvořit konsorcium.
6
Dopisem ze dne 7. srpna 2006 informoval Parlament žalobkyni, že jí byla zakázka přidělena (dále jen „rozhodnutí ze dne 7. srpna 2006“). Ke konci srpna 2006 došlo ke kontaktům mezi osobou pověřenou tímto spisem v Parlamentu a žalobkyní za účelem domluvení schůzky k podepsání smlouvy. Toto datum, původně stanovené na 1. září 2006, bylo nicméně opakovaně přeloženo.
7
Dne 14. a 18. srpna 2006 zaslali dva vyloučení uchazeči Parlamentu stížnosti. Osoba pověřená tímto spisem v Parlamentu informovala dne 8. září 2006 elektronickou poštou žalobkyni o těchto stížnostech a o skutečnosti, že spis musí být z tohoto důvodu dodatečně přezkoumán.
8
Dne 14. září 2006 informovali mediální ředitel Parlamentu a schvalující osoba pro dotčené zadávací řízení žalobkyni, že dodatečný přezkum spisu odhalil náznak zjevně nesprávného posouzení hodnotícího výboru, a že v důsledku toho rozhodl o zrušení rozhodnutí ze dne 7. srpna 2006„v duchu čl. 149 odst. 3“ prováděcího nařízení. Schvalující osoba rovněž rozhodla, že vyzve nový hodnotící výbor k novému posouzení všech obdržených nabídek. Žalobkyně na tento dopis odpověděla dopisem ze dne 19. září 2006.
9
Parlament požádal žalobkyni elektronickou poštou ze dne 28. září 2006 o to, aby mu zaslala jednak výpis z rejstříku trestů, a jednak seznam projektů, které v nedávné době uskutečnila, spolu s příslušnými potvrzeními, jakož i popis technického vybavení, které by bylo používáno pro zajištění služeb, které jsou předmětem zakázky. Žalobkyně vyhověla této žádosti dopisem ze dne 2. října 2006, kterým zaslala požadované písemnosti.
10
Dne 26. října 2006 dospěl nový hodnotící výbor k závěru, že nabídka společnosti Mostra byla z hospodářského hlediska nejvýhodnější, a navrhl přidělit zakázku této společnosti.
11
Dne 21. listopadu 2006 zaslala žalobkyně schvalující osobě dopis, ve kterém v podstatě navrhovala – s ohledem na nové rozhodnutí, které má přijmout hodnotící výbor – že bude-li třeba, vyjasní svoji nabídku a při této příležitosti se případně s touto osobou setká.
12
Rozhodnutím ze dne 1. prosince 2006 odmítl Parlament nabídku podanou žalobkyní (dále jen „rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006“). Krom toho, ze spisu vyplývá, že sporná zakázka byla přidělena společnosti Mostra.
Řízení před Soudem
13
Návrhem zapsaným v kanceláři Soudu dne 19. prosince 2006 (věc T-383/06) podala žalobkyně první žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006 a k tomu, aby jí byla poskytnuta náhrada škody, kterou utrpěla v důsledku přijetí tohoto rozhodnutí.
14
Samostatným podáním zapsaným v kanceláři Soudu téhož dne (věc T-383/06 R) podala žalobkyně návrh na předběžné opatření, směřující k odkladu vykonatelnosti rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006 a plnění smlouvy, která by byla případně Parlamentem uzavřena se společností Mostra, jakož i k předložení určitých dokumentů.
15
Dne 21. prosince 2006 v dopoledních hodinách podepsal Parlament a společnost Mostra smlouvu týkající se položky č. 2.
16
Dne 21. prosince 2006 v odpoledních hodinách vydal předseda Soudu usnesení, kterým byla na základě čl. 105 odst. 2 jednacího řádu Soudu odložena vykonatelnost rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006. Rovněž tak přikázal Parlamentu, aby, pokud již smlouvu se společností Mostra uzavřel, odložil její plnění do vydání konečného usnesení (usnesení předsedy Soudu ze dne 21. prosince 2006, Icuna.Com v. Parlament, T-383/06 R, Sb. rozh. s. II-17, zveřejněné shrnutí, dále jen „usnesení ze dne 21. prosince 2006“).
17
Jednání o předběžném opatření ve věci T-383/06 R se konalo dne 22. ledna 2007. Z protokolu o jednání vyplývá, že předseda Soudu vyzval Parlament, aby „zvážil možnost zrušení zadávacího řízení, které je předmětem […] návrhu na předběžné opatření, v souladu s článkem 101 [finančního] nařízení, a vyhlášení nového zadávacího řízení“.
18
Na základě dopisu ze dne 26. ledna 2007, zaslaného žalobkyní soudní kanceláři, zaslal Parlament v dopise ze dne 31. ledna 2007 kopii dodatku ke smlouvě se společností Mostra podepsaného dne 30. ledna 2007, na základě kterého se smlouva podepsaná dne 21. prosince 2006, týkající se položky č. 2 sporného zadávacího řízení, zrušuje s účinností od okamžiku, kdy se společnost Mostra dozvěděla o usnesení, kterým se odkládá výkon rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006, tj. od 21. prosince 2006, 17:14 hodin. Parlament rovněž v tomto dopise zmínil svůj záměr „zrušit v důsledku toho rozhodnutí o přidělení zakázky“.
19
Rozhodnutím ze dne 31. ledna 2007 rozhodla schvalující osoba o zrušení řízení, na základě kterého byla společnosti Mostra nabídnuta smlouva na položku č. 2 (dále jen „rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007“). Rovněž doporučila co nejrychlejší vyhlášení nového zadávacího řízení.
20
Dopisem ze dne 7. února 2007 žalobkyně sdělila, že s ohledem na neexistenci pravomoci Parlamentu zrušit zadávací řízení hodlá trvat na svém návrhu na předběžné opatření podaném ve věci T-383/06 R, týkající se rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006.
21
V usnesení ze dne 26. února 2007, Icuna.Com v. Parlament (T-383/06 R, Sb. rozh. s. II-17, zveřejněné shrnutí), měl předseda Soudu za to, že již není třeba rozhodovat o návrhu na předběžné opatření ve věci T-383/06 R, jelikož smlouva podepsaná mezi Parlamentem a společností Mostra byla na základě souhlasu smluvních stran zrušena a Parlament jasně uvedl, že nebude pokračovat ve výkonu rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006.
22
Návrhem zapsaným v kanceláři Soudu dne 9. března 2007 (věc T-71/07) podala žalobkyně žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007, jakož i k poskytnutí náhrady škody, kterou utrpěla přijetím tohoto rozhodnutí.
23
Samostatným podáním zapsaným v kanceláři Soudu téhož dne požádala žalobkyně Soud rovněž o to, aby rozhodl o této žalobě ve zrychleném řízení podle článku 76a jednacího řádu.
24
Samostatným podáním zapsaným v kanceláři Soudu téhož dne (věc T-71/07 R) podala žalobkyně mimoto návrh na předběžné opatření směřující jednak k tomu, aby předseda Soudu rozhodl na základě čl. 105 odst. 2 jednacího řádu před tím, než Parlament předloží své vyjádření, a jednak k odkladu vykonatelnosti rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007.
25
Dne 16. března 2007 bylo v Dodatku k Úřednímu věstníku Evropské unie (Úř. věst. S 53) zveřejněno nové vyhlášení sporné zakázky.
26
Dne 22. března 2007 vznesl Parlament samostatným podáním námitku nepřípustnosti ve věci T-71/07 podle čl. 114 odst. 1 jednacího řádu.
27
Dne 2. dubna 2007 rozhodl druhý senát Soudu o zamítnutí návrhu žalobkyně rozhodnout věc T-71/07 ve zrychleném řízení.
28
Usnesením ze dne 4. května 2007, Icuna.Com v. Parlament (T-71/07 R, Sb. rozh. s. II-39, zveřejněné shrnutí), zamítl předseda Soudu návrh na předběžné opatření ve věci T-71/07 R a rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.
29
Na žádost Soudu předložily Parlament a žalobkyně svá vyjádření k případnému spojení věcí T-383/06 a T-71/07 z 20. prosince 2007 a 7. ledna 2008.
30
Předseda druhého senátu postoupil rozhodnutí o případném spojení tomuto kolegiu v souladu s čl. 50 odst. 1 jednacího řádu. Jelikož žaloby ve věcech T-383/06 a T-71/07 spolu souvisí, rozhodl Soud, že je třeba je pro účely tohoto usnesení spojit.
Návrhová žádání účastníků řízení
31
Ve věci T-383/06 žalobkyně navrhuje, aby Soud:
—
zrušil rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006;
—
určil mimosmluvní odpovědnost Společenství, uložil Parlamentu, aby žalobkyni uhradil zaprvé částku 58700 eur jako náhradu nákladů vzniklých v rámci zadávacího řízení a zadruhé částku odpovídající nemajetkové újmě utrpěné z důvodu zásahu do její pověsti a ustanovil znalce k vyčíslení této újmy;
—
uložil Parlamentu náhradu nákladů řízení.
32
Parlament navrhuje, aby Soud ve věci T-383/06:
—
zamítl návrh na zrušení;
—
zamítl návrh na náhradu, jakož i návrh na ustanovení znalce;
—
uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
33
Ve věci T-71/07 žalobkyně navrhuje, aby Soud:
—
zamítl námitku nepřípustnosti jako zjevně neopodstatněnou;
—
podpůrně, spojil námitku nepřípustnosti s věcí samou;
—
v každém případě uložil Parlamentu náhradu dodatečných nákladů řízení vzniklých na základě námitky nepřípustnosti;
—
zrušil rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007;
—
určil mimosmluvní odpovědnost Společenství, uložil Parlamentu, aby žalobkyni nahradil celkovou škodu, která jí vznikla na základě rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007, a ustanovil znalce k vyčíslení této škody;
—
uložil Parlamentu náhradu nákladů řízení.
34
V rámci námitky nepřípustnosti vznesené ve věci T-71/07 Parlament navrhuje, aby Soud:
—
odmítl žalobu jako nepřípustnou;
—
uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
Právní otázky
35
Na základě článku 111 jednacího řádu Soudu, postrádá-li žaloba zjevně jakýkoli právní základ, může Soud, aniž by pokračoval v řízení, rozhodnout usnesením obsahujícím odůvodnění.
36
Krom toho, podle článku 113 jednacího řádu může Soud kdykoliv bez návrhu po vyslechnutí účastníků řízení rozhodnout, že se žaloba stala bezpředmětnou a že ve věci již nerozhodne.
1. K žalobě ve věci T-71/07
37
Ve věci T-71/07 je třeba, podle čl. 114 odst. 4 prvního pododstavce jednacího řádu, spojit námitku nepřípustnosti vznesenou Parlamentem s věcí samou.
K přípustnosti
Argumenty účastníků řízení
38
Ve své námitce nepřípustnosti Parlament tvrdí jednak, že žalobkyně není rozhodnutím ze dne 31. ledna 2007 bezprostředně ani osobně dotčena, a jednak, že žalobkyně nemá žádný zájem na zrušení uvedeného rozhodnutí, které nijak nepříznivě nezasahuje do jejího právního postavení.
39
Parlament dodává, že zadávací řízení tvoří nerozdílný celek a přidělení zakázky společnosti Mostra je jeho výsledkem. Parlament se domnívá, že nebylo možné žádné jiné rozhodnutí než rozhodnutí odmítnout nabídku žalobkyně a přidělit zakázku společnosti Mostra. Podle Parlamentu nebylo v žádném případě představitelné přidělit zakázku podniku, který nesplňoval kritéria výběru. Parlament se nemohl omezit pouze na zrušení rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006, kterým odmítl nabídku žalobkyně, a ponechat v platnosti část vyhodnocování nabídek, která hovořila v její prospěch.
40
Žalobkyně argumenty Parlamentu zpochybňuje. Jednak uvádí, že se jí rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007 bezprostředně dotýká, jelikož je jeho důsledkem zrušení rozhodnutí ze dne 7. srpna 2006, které ji označovalo jako vybraného uchazeče o zakázku, což ji nutí vynaložit nové náklady na účast v novém zadávacím řízení a na zajištění ochrany jejích zájmů před soudem a brání jí v získání, v rámci žaloby ve věci T-383/06, náhrady škody, kterou utrpěla v důsledku přijetí rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006.
41
Žalobkyně se dále domnívá, že je rozhodnutím ze dne 31. ledna 2007 osobně dotčena, jelikož je příčinou tohoto rozhodnutí, přijatého na základě řízení o předběžném opatření ve věci T-383/06 R, ke kterému dala podnět. Navíc se její postavení odlišuje od postavení ostatních uchazečů, jelikož pouze jí byla sporná zakázka původně přidělena. A konečně, rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007 nepříznivě ovlivňuje výsledek jejího návrhu na náhradu škodu ve věci T-383/06.
Závěry Soudu
42
Podle čl. 230 čtvrtého pododstavce ES může každá fyzická nebo právnická osoba podat žalobu proti rozhodnutím, která jsou jí určena, jakož i proti rozhodnutím, která, byť vydána ve formě rozhodnutí určeného jiné osobě, se jí bezprostředně a osobně dotýkají.
43
V projednávaném případě je třeba uvést, že rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007 není žalobkyni určeno.
44
Podle ustálené judikatury musí mít akt Společenství, aby se jednotlivce bezprostředně dotýkal ve smyslu čl. 230 čtvrtého pododstavce ES, bezprostřední účinky na právní postavení dotyčné osoby a jeho provedení musí mít čistě automatický charakter a vyplývat pouze z právní úpravy Společenství bez použití prováděcích předpisů (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 5. května 1998, Dreyfus v. Komise, C-386/96 P, Recueil, s. I-2309, bod 43 a citovaná judikatura).
45
Mimoto z ustálené judikatury vyplývá, že jiné subjekty než osoby, kterým je rozhodnutí určeno, mohou tvrdit, že jsou osobně dotčeny, pouze pokud je toto rozhodnutí zasahuje z důvodu určitých vlastností, které jsou pro ně zvláštní, nebo faktické situace, která je vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám, a tím je individualizuje způsobem obdobným tomu, jakým by byla individualizována osoba, které je rozhodnutí určeno (rozsudky Soudního dvora ze dne 15. července 1963, Plaumann v. Komise, 25/62, Recueil, s. 197, 223, a ze dne 17. ledna 1985, Piraiki-Patraiki a další v. Komise, 11/82, Recueil, s. 207, bod 11; rozsudek Soudu ze dne 27. dubna 1995, ASPEC a další v. Komise, T-435/93, Recueil, s. II-1281, bod 62).
46
A konečně, žaloba na neplatnost podaná fyzickou nebo právnickou osobou je přípustná pouze v případě, že žalobkyně má zájem na zrušení napadeného aktu. Takový zájem musí být vzniklý a trvající a musí být posouzen ke dni podání žaloby (viz rozsudky Soudu ze dne 14. dubna 2005, Sniace v. Komise, T-141/03, Sb. rozh. s. II-1197, bod 25 a citovaná judikatura, a ze dne 20. září 2007, Salvat père & fils a další v. Komise, T-136/05, Sb. rozh. s. II-4063, bod 34).
47
V projednávaném případě má rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007 bezprostřední účinky na právní postavení žalobkyně. Pokud jde o zrušení celého zadávacího řízení, důsledkem rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007 je zrušení rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006, kterým byla odmítnuta její nabídka, ale rovněž zrušení rozhodnutí ze dne 14. září 2006, které zrušilo rozhodnutí o přidělení zakázky žalobkyni, jakož i zrušení rozhodnutí ze dne 7. srpna 2006, kterým jí byla zakázka přidělena. Žalobkyně je tedy rozhodnutím ze dne 31. ledna 2007 bezprostředně dotčena. Ze stejného důvodu rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007 nepříznivě zasahuje do právního postavení žalobkyně, která má tedy zájem na jeho zrušení.
48
Žalobkyně je rovněž osobně dotčena rozhodnutím ze dne 31. ledna 2007, jelikož byla jediným účastníkem, kterému byla v rámci zrušeného zadávacího řízení zakázka přidělena. Tento prvek ji může individualizovat ve vztahu k ostatním vyloučeným účastníkům.
49
Námitku nepřípustnosti vznesenou Parlamentem proti žalobě podané žalobkyní ve věci T-71/07 je tudíž třeba zamítnout.
K návrhu na zrušení
Argumenty žalobkyně
50
Na podporu svého návrhu na zrušení ve věci T-71/07 uplatňuje žalobkyně dva důvody. První důvod vychází z nedostatku pravomoci autora aktu a porušení článku 110 finančního nařízení. Druhý žalobní důvod vychází z nedostatečného odůvodnění. Parlament ve věci T-71/07 nepředložil žalobní odpověď, a nevyjádřil se tak k žalobním důvodům uplatňovaným na podporu návrhu na zrušení.
– K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z nedostatku pravomoci autora aktu a porušení článku 110 finančního nařízení
51
Žalobkyně uvádí, že žádné ustanovení práva Společenství neumožňuje zadavateli zrušit přidělení zakázky poté, co byla podepsána smlouva s vybraným uchazečem. Především usnesení ze dne 21. prosince 2006 ani výzva předsedy Soudu učiněná na jednání o předběžném opatření ze dne 22. ledna 2007 nemůže představovat právní základ pro rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007.
52
I za předpokladu, že by bylo rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007 založeno na článku 101 finančního nařízení, podmínky použití tohoto ustanovení by v projednávaném případě nebyly splněny. Článek 101 finančního nařízení totiž omezuje pravomoc zadavatele zrušit zadávací řízení v tom smyslu, že má pravomoc přijmout takové rozhodnutí pouze do okamžiku podepsání smlouvy s vybraným uchazečem. Přitom Parlament podepsal smlouvu se společností Mostra dne 21. prosince 2006, tj. více než měsíc před přijetím rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007.
53
Pro žalobkyni bylo mimoto zrušení zadávacího řízení nepředstavitelné, jelikož zakázka již byla řádně přidělena žalobkyni rozhodnutím ze dne 7. srpna 2006.
54
Krom toho odstoupení od smlouvy se společností Mostra neznamená, že smlouva nebyla podepsána. Mimoto se zamýšlené odstoupení netýká všech účinků smlouvy, neboť ta byla zrušena s účinností od okamžiku, kdy se společnost Mostra dověděla o přerušení plnění smlouvy. Veškeré účinky, ke kterým došlo před tímto seznámením se, tedy podle žalobkyně platí i nadále.
55
Žalobkyně krom toho tvrdí, že rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007 porušuje článek 101 finančního nařízení, jelikož zrušení zadávacího řízení se týká pouze položky č. 2. Toto ustanovení neumožňuje provést částečné zrušení zadávacího řízení. Podle žalobkyně je zjevné, že jelikož položky č. 1 a 2 tvoří součást téhož zadávacího řízení, muselo by se případné zrušení týkat celého řízení, to znamená rovněž řízení týkajícího se přidělení položky č. 1.
– Ke druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení povinnosti odůvodnění
56
Žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007 porušuje povinnost odůvodnění, která představuje obecnou zásadu a je stanovena v článku 101 finančního nařízení a v čl. 149 odst. 1 prováděcího nařízení.
57
Rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007 neumožňuje pochopit důvody, které vedly Parlament k přijetí dotčeného opatření. Odkaz na „výzvu“ předsedy Soudu nemůže postačovat k odůvodnění rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007. To je ostatně v rozporu se zbývající částí rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007, jelikož Parlament měl za to, že rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007„v žádném případě nepředstavuje přiznání toho, že by rozhodnutí ze dne [14]. září 2006, kterým bylo zrušeno původní rozhodnutí o přidělení zakázky a kterým byl ustaven nový hodnotící výbor, nebylo správným způsobem jednání“.
Závěry Soudu
– K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z nedostatku pravomoci autora aktu a porušení článku 110 finančního nařízení
58
Je třeba se domnívat, že Parlament měl pravomoc přijmout rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007. Opačný názor žalobkyně vychází z nesprávného výkladu čl. 101 prvního pododstavce finančního nařízení, jehož předmětem je úprava, v případě upuštění od zakázky nebo zrušení zadávacího řízení zadavatelem, střetu mezi soukromými zájmy uchazečů a osoby, které byla zakázka přidělena, na straně jedné, a obecným zájmem, v rámci kterého má zadavatel jednat, na straně druhé. V rámci použití tohoto ustanovení je totiž třeba rozlišovat dvě fáze.
59
Zaprvé, před podpisem smlouvy s vybraným uchazečem není zadavatel vázán, a může tak v rámci plnění svých úkolů veřejného zájmu svobodně od zakázky upustit nebo zadávací řízení zrušit. Článek 101 finančního nařízení v takovém případě vylučuje jakýkoliv nárok na odškodnění zájemců nebo uchazečů z důvodu takového upuštění nebo zrušení.
60
Zadruhé, po podepsání smlouvy je zadavatel vůči vybranému uchazeči smluvně zavázán. V zásadě tedy již nemůže od zakázky upustit nebo zadávací řízení jednostranně zrušit. Jinak by tomu mohlo být pouze na základě takových výjimečných okolností, k jakým došlo v projednávaném případě, kdy se smluvní strany na základě společného souhlasu rozhodly od smlouvy odstoupit.
61
Opačný výklad čl. 101 prvního pododstavce finančního nařízení, který navrhuje žalobkyně a podle kterého již zadavatel, jakmile podepíše smlouvu s vybraným uchazečem, nemá pravomoc zadávací řízení zrušit, i když se vybraný uchazeč vzdá svého smluvního postavení, by mohl v takových případech, o jaký se jedná v projednávaném věci, ve které zadavatel po podepsání smlouvy shledal případné nedostatky v zadávacím řízení, uvést smluvní strany do bezvýchodné situace. Jednak by je plnění smlouvy vystavovalo v takovém případě nebezpečí, že jim bude uloženo její plnění odložit, což bylo ostatně v projednávaném případě předběžně učiněno, nebo že bude rozhodnutí o přidělení zakázky zrušeno na základě žaloby podané jedním z neúspěšných uchazečů k Soudu. Dále by zadavatel nemohl řízení zrušit nebo od zakázky upustit, i když by byl vybraný uchazeč, jako je tomu v projednávaném případě, připraven od smlouvy odstoupit. Přitom článek 101 finančního nařízení nelze vykládat tak, že brání společné vůli smluvních stran smlouvu zrušit ještě před začátkem jejího plnění. Za takové situace tedy musí mít zadavatel právo zadávací řízení zrušit.
62
Proto je třeba se na základě ratia legis článku 101 finančního nařízení a právní jistoty domnívat, že za okolností projednávaného případu měl Parlament pravomoc zadávací řízení zrušit.
63
Je třeba mít rovněž za to, že Parlament tím, že obě položky odlišil, neporušil článek 101 finančního nařízení. Ačkoliv se obě položky vyznačují určitým stupněm vzájemné závislosti v tom smyslu, že jsou součástí téhož zadávacího řízení, jsou nicméně nezávislé. Jednak totiž obě položky měly odlišný předmět, a to architekturu a grafickou koncepci (položka č. 1) a programový obsah (položka č. 2). Krom toho byl průběh řízení týkajícího se položky č. 1 zcela nezávislý na průběhu řízení týkajícího se položky č. 2, přičemž každá z těchto položek mohla být přidělena odlišným uchazečům bez vzájemné vazby.
– Ke druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení povinnosti odůvodnění
64
Je třeba připomenout, že čl. 101 druhý pododstavec finančního nařízení stanoví, že rozhodnutí o zrušení zadávacího řízení musí být odůvodněné a musí být dáno na vědomí zájemcům nebo uchazečům.
65
Článek 149 odst. 1 prováděcího nařízení stanoví, že zadavatelé sdělí zájemcům a uchazečům co nejdříve rozhodnutí o jejich nabídce, přičemž uvedou důvody pro rozhodnutí nezadat zakázku.
66
Podle těchto ustanovení a obecněji podle obecné povinnosti uvést odůvodnění, která vyplývá z článku 253 ES, měl Parlament povinnost oznámit současně s rozhodnutím o zrušení zadávacího řízení důvody tohoto rozhodnutí (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 8. května 2007, Citymo v. Komise, T-271/04, Sb. rozh. s. II-1375, bod 100).
67
Podle ustálené judikatury závisí dosah povinnost odůvodnění na povaze dotčeného aktu a kontextu, ve kterém byl přijat. Z odůvodnění musí jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, aby mohly chránit svá práva a ověřit, zda rozhodnutí je, či není opodstatněno, a soud Společenství mohl vykonávat svůj přezkum legality (rozsudek Soudního dvora ze dne 2. dubna 1998, Komise v. Sytraval a Brink’s France, C-367/95 P, Recueil, s. I-1719, bod 63; rozsudek Soudu ze dne 14. ledna 2004, Fleuren Compost v. Komise, T-109/01, Recueil, s. II-127, bod 119, a usnesení předsedy Soudu ze dne 20. září 2005, Deloitte Business Advisory v. Komise, T-195/05 R, Sb. rozh. s. II-3485, bod 108).
68
A konečně, co se týče konkrétněji pojmu „právní základ právního aktu“, z judikatury vyplývá, že opomenutí odkázat na přesné ustanovení nemusí představovat podstatnou vadu, pokud může být právní základ aktu určen na základě jiných prvků, přičemž takový výslovný odkaz je nezbytný pouze tehdy, pokud jsou v případě neexistence takového výslovného odkazu zúčastněné osoby a soud Společenství ponechány v nejistotě, co se týče přesného právního základu (rozsudek Soudního dvora ze dne 26. března 1987, Komise v. Rada, 45/86, Recueil, s. 1493, bod 9).
69
V projednávaném případě je úvodem třeba uvést, že žalobkyni byl v rámci řízení o předběžném opatření ve věci T-71/07 R doručen stejnopis vyjádření Parlamentu ze dne 31. ledna 2007 k protokolu o jednání o předběžném opatření ze dne 22. ledna 2007, obsahující zejména stejnopis návrhu rozhodnutí zrušit řízení, jakož i stejnopis rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007, kterým se zadávací řízení ruší.
70
Přitom, jak žalobkyně uznává ve své žalobě podané ve věci T-71/07, uvedl Parlament ve svých vyjádřeních ze dne 31. ledna 2007, že zamýšlí založit rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007 na článku 101 finančního nařízení. Mimoto body odůvodnění tohoto rozhodnutí uvádějí zejména, že usnesení ze dne 21. prosince 2006 zakazovalo Parlamentu plnění smlouvy před vyhlášením konečného rozhodnutí, že Parlament byl předsedou Soudu na jednání o předběžném opatření vyzván k posouzení možnosti zrušení řízení o zadávání veřejné zakázky a zahájení nového řízení a že se Parlament a společnost Mostra shodly na tom, že usnesení ze dne 21. prosince 2006 znemožňuje plnění smlouvy v rozumné době, a že se proto dohodly na odstoupení od této smlouvy.
71
Z okolností, za kterých došlo k přijetí rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007, jakož i z jeho odůvodnění tedy vyplývá, že se Parlament domníval, že nemá jinou možnost než zadávací řízení podle článku 101 finančního nařízení zrušit, aby zabránil tomu, že projekt internetové televize bude uskutečněn s velkým zpožděním. Je proto třeba konstatovat, že odůvodnění, které Parlament poskytl ve svém rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007, jasně sděluje jeho úvahy.
72
Takové odůvodnění umožňuje žalobkyni uplatňovat její práva a Soudu vykonávat jeho přezkum.
73
Vzhledem k výše uvedenému je třeba oba žalobní důvody vznesené žalobkyní zamítnout a zamítnout návrh na zrušení podaný ve věci T-71/07 jako zjevně postrádající jakýkoli právní základ.
K návrhu na náhradu škody
Argumenty žalobkyně
74
Žalobkyně uplatňuje mimosmluvní odpovědnost Společenství ve smyslu čl. 288 druhého pododstavce ES. Domnívá se, že na základě všech důvodů, které uplatňuje na podporu svého návrhu na zrušení, je zjevné, že se Parlament v rámci řízení, které vedlo k přijetí rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007, dopustil několika různých protiprávností. Tyto protiprávnosti, posuzovány jednotlivě nebo společně, mohou představovat závažné porušení práva Společenství.
75
Žalobkyně zaprvé tvrdí, že utrpěla škodu související s tím, že nemohla využít výhody vyplývající z rozhodnutí ze dne 7. srpna 2006, jelikož Parlament zahájil protiprávní řízení, které vedlo k přidělení zakázky jinému účastníkovi, a přijal rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007. Tato újma je obtížně vyčíslitelná, ale tvoří ji bezprostřední a předvídatelné náklady vynaložené na účast v novém zadávacím řízení. Zadruhé, žalobkyně tvrdí, že utrpěla nemajetkovou újmu. Záporné hodnocení uplatněné pro odůvodnění odmítnutí její nabídky v rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006 totiž bylo znovu uvedeno i v rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007, což představuje nepříznivý zásah do její pověsti. Tato nemajetková újma dosahuje přibližně 10 % celkové hodnoty zakázky, přičemž tato hodnota může být přesně stanovena Soudem ustanoveným znalcem.
76
Parlament ve věci T-71/07 nepředložil žalobní odpověď, a nevyslovil se tak k žalobním důvodům uplatňovaným na podporu návrhu na náhradu škody.
Závěry Soudu
77
Podle ustálené judikatury je vznik mimosmluvní odpovědnosti Společenství ve smyslu čl. 288 druhého pododstavce ES podřízen splnění souboru podmínek, tedy protiprávnosti jednání vytýkaného orgánům, skutečné škodě a existenci příčinné souvislosti mezi tvrzeným jednáním a dovolávanou škodou (rozsudek Soudního dvora ze dne 2. července 1974, Holtz & Willemsen v. Rada a Komise, 153/73, Recueil, s. 675, bod 7, a rozsudek Soudu ze dne 3. února 2005, Chiquita Brands a další v. Komise, T-19/01, Sb. rozh. s. II-315, bod 76).
78
Jelikož jsou tyto tři podmínky vzniku odpovědnosti kumulativní, neexistence jedné z nich stačí k tomu, aby byla žaloba na náhradu škody zamítnuta (rozsudek Soudního dvora ze dne 9. září 1999, Lucaccioni v. Komise, C-257/98 P, Recueil, s. I-5251, bod 14, a rozsudek Soudu ze dne 6. prosince 2001, Emesa Sugar v. Rada, T-43/98, Recueil, s. II-3519, bod 59).
79
Pokud jde o první z těchto podmínek, musí protiprávní jednání vytýkané orgánu Společenství spočívat v dostatečně závažném porušení právní normy, jejímž cílem je přiznání práv jednotlivcům (rozsudek Soudního dvora ze dne 4. července 2000, Bergaderm a Goupil v. Komise, C-352/98 P, Recueil, s. I-5291, bod 42).
80
V projednávaném případě se žalobkyně v podstatě za účelem uplatnění protiprávností, které mohou představovat dostatečně závažné porušení práva Společenství, dovolává žalobních důvodů uváděných na podporu svého návrhu na zrušení.
81
Přitom výše bylo rozhodnuto o tom, že návrh na zrušení předložený žalobkyní při neexistenci protiprávního jednání Parlamentu zjevně postrádá jakýkoli právní základ. Jelikož návrh na náhradu škody je v této věci založen na týchž argumentech, které již byly uplatněny na podporu návrhu na zrušení, je tedy třeba mít za to, že i tento návrh zjevně postrádá jakýkoli právní základ, jelikož nedošlo k dostatečně závažnému porušení právní normy, jejímž cílem je přiznat práva jednotlivcům.
82
V důsledku toho je třeba návrh na náhradu škody ve věci T-71/07 zamítnout jako zjevně postrádající jakýkoli právní základ.
2. K žalobě ve věci T-383/06
K návrhu na zrušení
83
Na základě výzvy Soudu se účastníci řízení v rámci druhé fáze výměny jejich spisů ve věci T-383/06 vyjádřili k důsledkům, které je třeba v této věci vyvodit z rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007, kterým bylo zrušeno řízení o zadání sporné zakázky.
Argumenty účastníků řízení
84
Žalobkyně se domnívá, že rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007 bylo přijato orgánem, který k tomu neměl pravomoc, a jeho důsledkem proto nemůže být to, že zbaví účinků rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006. Podle ní mají zadávací řízení a rozhodnutí, která se k němu vážou, i nadále všechny své účinky. Proto si žaloba na neplatnost ve věci T-383/06 zachovává svůj předmět.
85
Na podporu této teze uplatňuje žalobkyně v podstatě tytéž argumenty, které rozvinula v prvním žalobním důvodu na podporu svých návrhových žádání směřujících ke zrušení rozhodnutí ve věci T-71/07 (viz body 51 až 55).
86
Parlament zpochybňuje argumenty žalobkyně a domnívá se zaprvé, že zrušení celého zadávacího řízení rozhodnutím ze dne 31. ledna 2007 způsobilo ipso facto zrušení rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006, a zadruhé, že byl oprávněn uvedené rozhodnutí přijmout.
Závěry Soudu
87
Je třeba připomenout, že předmětem návrhových žádání žalobkyně směřujících ke zrušení je rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006, které bylo zrušeno rozhodnutím ze dne 31. ledna 2007. Přitom legalita rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007, kterým bylo zrušeno zadávací řízení, je předmětem žaloby na neplatnost ve věci T-71/07, která byla v bodě 73 zamítnuta jako zjevně neopodstatněná.
88
V důsledku toho má rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007 i nadále veškeré své účinky. Za těchto okolností má Soud za to, že zrušení rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006 rozhodnutím ze dne 31. ledna 2007 vedlo k výsledku, kterého se žalobkyně snažila dosáhnout svým návrhem na zrušení ve věci T-383/06, to znamená zrušení rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006 (viz v tomto smyslu usnesení Soudu ze dne 17. září 1997, Antillean Rice Mills v. Komise, T-26/97, Recueil, s. II-1347, bod 15).
89
Z toho plyne, že návrh na zrušení ve věci T-383/06 je již bezpředmětný, a že v důsledku toho již podle článku 113 jednacího řádu o tomto návrhu nerozhodne.
K návrhu na náhradu škody
Argumenty účastníků řízení
90
Žalobkyně uplatňuje mimosmluvní odpovědnost Společenství ve smyslu čl. 288 druhého pododstavce ES. Domnívá se, že na základě všech důvodů, které uplatňuje na podporu svého návrhu na zrušení, je zjevné, že se Parlament v rámci řízení, které vedlo k přijetí rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006, dopustil několika různých protiprávností.
91
V rámci svého návrhu na zrušení ve věci T-383/06 žalobkyně jednak uplatňovala zjevné vady řízení, které vedlo k přijetí rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006, a to z důvodu nedostatečné pravomoci Parlamentu, porušení článku 101 finančního nařízení a porušení článku 149 prováděcího nařízení. Dále uplatňovala porušení kritérií stanovených ve vyhlášení veřejné zakázky, porušení zásad rovného zacházení a transparentnosti a povinnosti uvést odůvodnění.
92
Podle žalobkyně mohou tyto protiprávnosti, ať jsou posuzovány jednotlivě, nebo, v každém případě, společně, představovat závažné porušení práva Společenství.
93
Újma, kterou žalobkyně utrpěla, je obtížně vyčíslitelná. Tvoří ji zaprvé náklady vynaložené na účast v zadávacím řízení ve výši 58700 eur a zadruhé bezprostřední a předvídatelná nemajetková újma související s možným zásahem do pověsti žalobkyně. Tato nemajetková újma dosahuje přibližně 10 % celkové hodnoty zakázky, přičemž tato částka může být přesně stanovena Soudem ustanoveným znalcem.
94
Parlament se domnívá, že žalobkyně není oprávněna požadovat náhradu škody vyplývající z nákladů na její účast v zadávacím řízení, jelikož jednak článek 4 obecných podmínek veřejných zakázek Parlamentu výslovně tuto možnost vylučuje, a jednak žalobkyně nepředložila sebemenší důkaz, který by umožňoval odchýlit se od zásady zakotvené judikaturou, podle které výdaje a náklady uchazeče na jeho účast v zadávacím řízení nemohou představovat škodu, která by mohla být zhojena přiznáním její náhrady.
Závěry Soudu
95
Zaprvé je třeba uvést, že co se týče údajné újmy, kterou představují náklady na účast ve zrušeném řízení o zadání veřejné zakázky, žalobkyně neprokázala příčinnou souvislost mezi jednáním, které vytýká Parlamentu, to znamená údajnými protiprávnostmi, kterých se dopustil v rámci řízení o zadání sporné zakázky, na straně jedné a újmou, kterou představují náklady na účast v tomto řízení, na straně druhé. I za předpokladu, že by totiž řízení, které vedlo k rozhodnutím ze dne 14. září a 1. prosince 2006, jakož i samotná tato rozhodnutí byly postiženy protiprávností, takže by žalobkyně mohla i nadále využívat účinků rozhodnutí ze dne 7. srpna 2006, kterým jí byla původně zakázka přidělena, jí toto rozhodnutí neposkytovalo žádný nárok na uzavření smlouvy. Naopak, rozhodnutí ze dne 7. srpna 2006 výslovně specifikovalo v souladu s čl. 149 odst. 3 druhým pododstavcem prováděcího nařízení, že neobsahuje žádný závazek ze strany Parlamentu a že Parlament má, jakožto zadavatel, možnost zadávací řízení až do okamžiku podepsání smlouvy zrušit, aniž by žalobkyně měla nárok na jakoukoliv náhradu škody. Přitom tato možnost se v projednávaném případě stala skutečností ve formě rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007. Za těchto podmínek je nutno konstatovat, že neexistuje žádná příčinná souvislost mezi jednáním, které je Parlamentu vytýkáno, a újmou, kterou žalobkyně uplatňuje.
96
Zadruhé, co se týče nemajetkové újmy tvrzené žalobkyní, ani ta není prokázána. Žalobkyně uvádí, že odmítnutí její nabídky je v rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006 odůvodněno velmi záporným hodnocením, které se může rychle rozšířit do příslušných odborných kruhů, a vážně tak nepříznivě zasahovat do její pověsti.
97
Nicméně je třeba uvést, že žalobkyně neupřesňuje, jaká záporná hodnocení by měla do její pověsti nepříznivě zasahovat. V rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006, kterým byla nabídka žalobkyně odmítnuta, vysvětluje Parlament, že žalobkyně nesplnila kritéria výběru s ohledem na své technické a finanční schopnosti. Je zjevné, že taková vysvětlení nezbytně vyvolávají záporná hodnocení, ať již kvality nabídky, nebo kvality uchazeče. Nicméně z takových záporných hodnocení nelze v zásadě vyvodit, že nepříznivě zasahují do pověsti dotčeného uchazeče, jsou-li tato hodnocení formulována bez polemiky a v souladu se skutkovými okolnostmi.
98
Parlamentu totiž za účelem rozhodnutí o přidělení zakázky, a zejména za účelem jeho odůvodnění přísluší ověřit, zda předložené nabídky splňují kritéria výběru. V tomto ohledu nelze vznést žádnou výtku vůči rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006, ve kterém je vhodným způsobem vysvětleno, že řídící pracovníci, zkušenosti, obrat, jakož i provozní hospodářský výsledek žalobkyně za nedávná účetní období byly Parlamentem hodnoceny jako nedostatečné k tomu, aby jí mohl svěřit projekt takového rozsahu, o jaký se jedná ve sporné zakázce. Taková slova nemohou být sama o sobě v rámci odmítnutí nabídky považována za nepříznivě zasahující do pověsti žalobkyně.
99
Vzhledem k výše uvedenému je třeba návrh žalobkyně na náhradu škody ve věci T-383/06 zamítnout jako zjevně postrádající jakýkoli právní základ.
K nákladům řízení
100
Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
101
Podle čl. 87 odst. 6 jednacího řádu, není-li vydáno rozhodnutí ve věci samé, rozhodne o nákladech řízení Soud podle volného uvážení. Krom toho podle čl. 87 odst. 3 prvního pododstavce jednacího řádu může Soud rozdělit náklady mezi účastníky řízení nebo rozhodnout, že každý z nich nese vlastní náklady, pokud každý účastník měl ve věci částečně úspěch i neúspěch nebo pokud jsou k tomu dány výjimečné důvody.
102
Rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006, které je předmětem žaloby ve věci T-383/06, bylo zrušeno po podání žaloby rozhodnutím přijatým Parlamentem v souladu s postupem stanoveným pro zadávací řízení. Nicméně na základě spisu nelze jak v projednávaných věcech, tak ve věcech týkajících se odpovídajících předběžných opatření vyloučit, že Parlament svým jednáním v rámci zadávacího řízení vyvolal podání žaloby ve věci T-383/06, jakož i návrhu na předběžné opatření ve věci T-383/06 R. Za těchto okolností je třeba rozhodnout, že žalobkyně ponese polovinu svých nákladů ve věcech T-383/06 a T-383/06 R, zatímco Parlament ponese vlastní náklady řízení a nahradí rovněž polovinu nákladů vynaložených žalobkyní.
103
Vzhledem k tomu, že ve věci T-71/07 Parlament požadoval náhradu nákladů řízení a žalobkyně neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení, včetně nákladů spojených s řízením o předběžném opatření ve věci T-71/07 R a s námitkou nepřípustnosti.
Z těchto důvodů
SOUD (druhý senát)
rozhodl takto:
1)
Věci T-383/06 a T-71/07 se spojují za účelem usnesení.
2)
Ve věci T-71/07 se námitka nepřípustnosti spojuje s věcí samou.
3)
Žaloba ve věci T-71/07 se zamítá jako zjevně postrádající jakýkoli právní základ.
4)
O návrhu na zrušení ve věci T-383/06 se již nerozhodne.
5)
Návrh na náhradu škody ve věci T-383/06 se zamítá jako zjevně postrádající jakýkoli právní základ.
6)
Ve věci T-383/06 ponese Parlament vlastní náklady řízení a ukládá se mu rovněž náhrada poloviny nákladů vynaložených společností Icuna.Com SCRL, včetně nákladů spojených s řízením o předběžném opatření. Icuna.Com ponese polovinu vlastních nákladů.
7)
Ve věci T-71/07 ponese Icuna.Com polovinu vlastních nákladů a ukládá se jí rovněž náhrada nákladů vynaložených Parlamentem, včetně nákladů spojených s řízením o předběžném opatření a s námitkou nepřípustnosti.
V Lucemburku dne 14. května 2008.
Vedoucí soudní kanceláře
E. Coulon
Předsedkyně
I. Pelikánová
(
*1
) – Jednací jazyk: francouzština.