62024TJ0058_RES
Věc T‑58/24
Tiktok Technology Ltd
v.
Evropská komise
Rozsudek Tribunálu (prvního rozšířeného senátu) ze dne 10. září 2025
„Digitální služby – Nařízení (EU) 2022/2065 – Rozhodnutí Komise, kterým se stanoví výše poplatku za dohled za rok 2023 – Článek 43 odst. 3 až 5 nařízení 2022/2065 – Článek 4 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2023/1127 – Metodika pro výpočet průměrného měsíčního počtu aktivních příjemců – Úprava časových účinků zrušení“
Sbližování právních předpisů – Digitální služby – Nařízení 2022/2065 – Stanovení poplatku za dohled u velmi velkých on-line platforem a velmi velkých internetových vyhledávačů – Metodika pro výpočet průměrného měsíčního počtu aktivních příjemců – Metodika společná pro velmi velké platformy a velmi velké vyhledávače – Přípustnost
(Nařízení Evropského parlamentu a Rady 2022/2065, čl. 33 odst. 3 a 4, čl. 43 odst. 3 až 5, čl. 87 odst. 4 až 6; nařízení Komise 2023/1127, čl. 4 odst. 1 a 2)
(viz body 32, 34)
Sbližování právních předpisů – Digitální služby – Nařízení 2022/2065 – Stanovení poplatku za dohled u velmi velkých on-line platforem a velmi velkých internetových vyhledávačů – Metodika pro výpočet průměrného měsíčního počtu aktivních příjemců – Přijetí v individuálním prováděcím aktu – Protiprávnost – Povinnost tuto metodiku přijmout prostřednictvím aktu v přenesené pravomoci
(Nařízení Evropského parlamentu a Rady 2022/2065, čl. 33 odst. 3 a 4, čl. 43 odst. 3 až 5, čl. 87 odst. 4 až 6; nařízení Komise 2023/1127, čl. 4 odst. 1 a 2)
(viz body 37, 41–43, 45, 46, 50)
Žaloba na neplatnost – Zrušující rozsudek – Účinky – Omezení Soudním dvorem – Prováděcí rozhodnutí Komise, kterým se stanoví výše poplatku za dohled – Zrušení – Zachování účinků napadeného aktu do jeho nahrazení v přiměřené lhůtě nejvýše dvanácti měsíců – Odůvodnění vycházející z důvodů právní jistoty a řádného plnění úkolů v oblasti dohledu, kterými je Komise pověřena nařízením 2022/2065
(Článek 264 a čl. 266 první pododstavec SFEU)
(viz body 60, 61, 63, 65, 66)
Shrnutí
Tribunál, kterému byly předloženy dvě žaloby na neplatnost rozhodnutí Evropské komise, jimiž se stanoví výše poplatku za dohled na rok 2023 zaprvé za služby Facebook a Instagram a zadruhé za službu TikTok, se poprvé vyjádřil k výkladu ustanovení týkajících se stanovení poplatku za dohled, který mají hradit poskytovatelé velmi velkých on-line platforem (dále jen „VLOP“) (
1
) za účelem financování úkolů v oblasti dohledu, kterými je Komise podle DSA pověřena. Tribunál v obou projednávaných věcech rozhodl, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení tím, že přijala společnou metodiku výpočtu průměrného měsíčního počtu příjemců služby (dále jen „MPAP“) v prováděcím aktu, a nikoli v aktu v přenesené pravomoci, a následně napadená rozhodnutí zrušil.
Žalobkyně, Meta Platforms Ireland Ltd pro služby Facebook a Instagram na straně jedné a TikTok Technology Ltd pro službu TikTok na straně druhé, jsou společnostmi poskytujícími služby, které byly určeny jako VLOP. V souladu s článkem 43 DSA jsou tyto společnosti povinny platit roční poplatek za dohled určený k pokrytí nákladů na dohled vynaložených Komisí.
Dvěma prováděcími rozhodnutími ze dne 27. listopadu 2023 stanovila Komise výši tohoto poplatku na rok 2023 zaprvé za služby Facebook a Instagram a zadruhé za službu TikTok (
2
). Výše tohoto poplatku byla v souladu s čl. 43 odst. 3 druhým pododstavcem DSA stanovena na základě metodiky a postupů stanovených v nařízení v přenesené pravomoci 2023/1127 (
3
), zejména v jeho článku 5. Pro účely stanovení výše uvedeného poplatku použila Komise metodiku společnou pro všechny VLOP a všechny velmi velké internetové vyhledávače, kterou přiložila ke každému z napadených rozhodnutí, aby určila MPAP určených služeb a rozdělila mezi tyto služby roční poplatek za dohled v souladu se zásadami uvedenými v článku 43 DSA.
Žalobkyně tato rozhodnutí napadly před Tribunálem, přičemž se dovolávaly mimo jiné protiprávnosti metodiky výpočtu MPAP, jelikož Komise vykonala svou přenesenou pravomoc prostřednictvím individuálních prováděcích aktů.
Závěry Tribunálu
Tribunál nejprve zkoumal, zda DSA umožňuje použít společnou metodiku výpočtu MPAP, a teprve poté posoudil, zda Komise v projednávané věci porušila článek 43 DSA, když tuto metodiku přijala v rámci prováděcího aktu.
V první řadě konstatoval, že žádné z ustanovení DSA nebo nařízení v přenesené pravomoci 2023/1127 nebrání tomu, aby se Komise řídila při výpočtu MPAP určitou metodikou. Kromě toho uvedl, že pro účely použití článku 43 DSA není relevantním prvkem MPAP každé určené služby v absolutním vyjádření, ale jeho relativní hodnota ve vztahu k hodnotám ostatních určených služeb.
V projednávané věci měl Tribunál za to, že Komise mohla mít oprávněné pochybnosti o celkové soudržnosti metod pro výpočet MPAP používaných různými poskytovateli, a to tím spíše, že údaje některých z nich neměla k dispozici. Z toho vyplývá, že byla oprávněna společnou metodiku použít v zájmu transparentnosti a rovného zacházení s uvedenými poskytovateli s ohledem na skutečnost, že podle článku 43 DSA musí být rozdělení poplatků za dohled úměrné MPAP každé určené služby.
Kromě toho jelikož ze znění čl. 4 odst. 2 druhého pododstavce nařízení v přenesené pravomoci 2023/1127 vyplývá, že toto nařízení nestanoví mezi třemi uvedenými zdroji informací žádnou hierarchii, neboť jsou jasně formulovány jako alternativy, nebyla Komise povinna některý z těchto zdrojů upřednostnit anebo jej nezohlednit. Komise se tudíž ve smyslu uvedeného ustanovení správně rozhodla vycházet z jakýchkoli jiných informací, které jí byly dostupné.
Ve druhé řadě Tribunál poznamenal, že z obecné systematiky a cílů DSA vyplývá, že pojem „MPAP“ musí být chápán jednotně a soudržně bez ohledu na kontext a účel jeho provádění. Pokud by totiž bylo záměrem normotvůrce stanovit odlišné právní režimy podle toho, zda je účelem použití MPAP určení služby jako VLOP nebo velmi velký internetový vyhledávač, nebo stanovení poplatku za dohled, výslovně a jasným a přesným způsobem by to formuloval.
S ohledem na výše uvedené úvahy Tribunál rozhodl, že i když je Komise zajisté oprávněna přijmout pro výpočet MPAP společnou metodiku, nemůže se nicméně vyhnout kontrole postupu přijímání aktů v přenesené pravomoci, jak je stanoven zejména v čl. 87 odst. 4 a 6 DSA, tím, že tuto společnou metodiku jednoduše připojí ke každému prováděcímu aktu.
I když je v tomto ohledu pravda, že na rozdíl od čl. 33 odst. 3 DSA článek 43 téhož nařízení výslovně nehovoří o přijetí aktu v přenesené pravomoci za účelem stanovení metodiky pro výpočet MPAP, nic to nemění na tom, že uvedený článek ukládá Komisi povinnost zajistit, aby roční poplatky za dohled byly úměrné MPAP každé určené služby, a zároveň povinnost stanovit metodiku a postupy pro stanovení těchto poplatků v rámci aktu v přenesené pravomoci, a nikoli v prováděcím aktu.
Jinými slovy, z kontextuálního a systematického výkladu relevantních ustanovení DSA vyplývá, že ačkoli článek 43 DSA na metodiku uvedenou v článku 33 téhož nařízení výslovně neodkazuje, zakládá zjevnou spojitost mezi metodikou pro stanovení ročních poplatků za dohled, která může být stanovena toliko přijetím aktu v přenesené pravomoci, a MPAP určených služeb, na jejichž základě mají být poplatky stanoveny. Použitá metodika pro výpočet MPAP je proto neoddělitelně spjata se stanovením poplatku za dohled a musí být považována za podstatný a nepostradatelný prvek pro jeho stanovení.
Ve třetí řadě měl Tribunál za to, že vzhledem k tomu, že je výpočet MPAP podstatným a nepostradatelným prvkem pro stanovení poplatku, povinnost Komise stanovená v čl. 43 odst. 4 DSA stanovit v aktu v přenesené pravomoci „podrobnou“ metodiku a postupy pro stanovení poplatků implicitně, avšak nutně znamená povinnost stanovit v takovém aktu přinejmenším dostatečně podrobné prvky metodiky pro výpočet MPAP.
Posledně uvedené ustanovení každopádně Komisi v podstatě ukládá povinnost upřesnit a konkretizovat DSA tak, že v aktu v přenesené pravomoci rozvede detaily, které nebyly normotvůrcem definovány. Jelikož Komise v nařízení v přenesené pravomoci 2023/1127 pouze obecně uvádí tři zdroje informací, a sice údaje oznámené poskytovatelem podle čl. 24 odst. 2 DSA, informace požadované podle čl. 24 odst. 3 DSA a jakékoli jiné informace, které jí jsou dostupné, nelze mít za to, že Komise čl. 43 odst. 4 DSA dodržela.
Vzhledem k tomu, že MPAP je jak podstatným prvkem metodiky pro stanovení poplatku za dohled, tak pojmem, který je třeba chápat jednotně a soudržně v celém DSA, měl Tribunál za těchto podmínek za to, že z čl. 43 odst. 3 DSA ve spojení s čl. 33 odst. 3 uvedeného nařízení vyplývá, že Komise tím, že přijala metodiku pro výpočet MPAP v rámci prováděcího aktu, a nikoli v aktu v přenesené pravomoci, porušila čl. 43 odst. 3, 4 a 5 a článek 87 téhož nařízení. Napadená rozhodnutí tudíž zrušil.
Tribunál však rozhodl o zachování účinků těchto rozhodnutí do doby, než v přiměřené lhůtě, která nepřesáhne dvanáct měsíců ode dne nabytí právní moci těchto rozsudků Tribunálu, budou přijata nezbytná opatření, která z uvedených rozsudků vyplývají.
Vzhledem k důvodům pro zrušení napadených rozhodnutí měl totiž Tribunál za to, že Komise nebude moci přijmout nová rozhodnutí ukládající žalobkyním zaplacení poplatku za dohled bez předchozího stanovení metodiky pro výpočet MPAP prostřednictvím aktu v přenesené pravomoci. Nová rozhodnutí, kterými se stanoví poplatky za dohled za rok 2023, by tak mohla být případně přijata až po změně nařízení v přenesené pravomoci 2023/1127 nebo po přijetí nového aktu v přenesené pravomoci, kterým se stanoví metodika pro výpočet MPAP. Zamítnutí návrhu na zachování účinků napadených rozhodnutí by tudíž mohlo ohrozit právní jistotu a řádné plnění úkolů v oblasti dohledu, kterými je Komise podle DSA pověřena.
(
1
) – Ve smyslu čl. 33 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2022/2065 ze dne 19. října 2022 o jednotném trhu digitálních služeb a o změně směrnice 2000/31/ES (nařízení o digitálních službách) (Úř. věst. 2022, L 277, s. 1, dále jen „DSA“).
(
2
) – Prováděcí rozhodnutí Komise C(2023) 8176 final ze dne 27. listopadu 2023, kterým se stanoví výše poplatku za dohled za služby Facebook a Instagram podle čl. 43 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2022/2065 a prováděcí rozhodnutí Komise C(2023) 8173 final ze dne 27. listopadu 2023, kterým se stanoví výše poplatku za dohled za službu TikTok podle čl. 43 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2022/2065.
(
3
) – Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2023/1127, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2022/2065 o podrobné metodiky a postupy týkající se poplatků za dohled, které Komise účtuje poskytovatelům velmi velkých on-line platforem a velmi velkých internetových vyhledávačů (Úř. věst. 2023, L 149, s. 16).