62023CC0654
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
MACIEJE SZPUNARA
přednesené dne 27. března 2025 (
1
)
Věc C‑654/23
Inteligo Media SA
proti
Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (ANSPDCP)
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Curtea de Apel Bucureşti (odvolací soud v Bukurešti, Rumunsko)]
„Řízení o předběžné otázce – Směrnice 2002/58/ES – Článek 13 odst. 1 – Použití elektronické pošty pro účely přímého marketingu – Článek 13 odst. 2 – Pojem ‚obchodní sdělení‘ – Nařízení (EU) 2016/679 – Článek 95 – Článek 83 odst. 2 – Povinnost uvést odůvodnění“
Úvod
1.
Tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Bucureşti (odvolací soud v Bukurešti, Rumunsko) se především týká otázky, do jaké míry a za jakých podmínek jsou taková sdělení, jako jsou informace zasílané e-mailem, dovolena podle čl. 13 odst. 2 směrnice 2002/58/ES (
2
) a zda je třeba použít ustanovení nařízení (EU) 2016/679 (
3
).
2.
V projednávané věci jsem dospěl k názoru, že marketingové praktiky, k nimž se uchýlil dotčený hospodářský subjekt, nemohou být v rozporu s unijním režimem ochrany údajů. Jak bude dále uvedeno, samotná podstata marketingových praktik je totiž založena na interakci s osobními údaji a je běžné, že subjekt údajů vyměňuje údaje za odpovídající výhodu.
Právní rámec
Unijní právo
3.
Článek 95 GDPR, nadepsaný „Vztah ke směrnici 2002/58/ES“, zní takto:
„Toto nařízení neukládá žádné další povinnosti fyzickým nebo právnickým osobám, pokud jde o zpracování ve spojení s poskytováním veřejně dostupných služeb elektronických komunikací ve veřejných komunikačních sítích v Unii, co se týče záležitostí, u nichž se na ně vztahují konkrétní povinnosti s týmž cílem stanovené ve směrnici 2002/58/ES.“
4.
Článek 13 směrnice 2002/58, nadepsaný „Nevyžádaná sdělení“, stanoví:
„1.   Automatické volací a komunikační systémy bez zásahu člověka (automatické volací přístroje), faximilní přístroje (faxy) nebo elektronickou poštu je možno použít pro účely přímého marketingu pouze v případě účastníků nebo jedinců, kteří k tomu dali předchozí souhlas.
2.   Bez ohledu na odstavec 1, pokud fyzická nebo právnická osoba získává od svých zákazníků jejich elektronické kontaktní údaje pro elektronickou poštu v souvislosti s prodejem výrobku nebo služby a v souladu se směrnicí 95/46/ES[ (
4
)], může tato fyzická či právnická osoba využít tyto elektronické kontaktní údaje pro účely přímého marketingu svých vlastních obdobných výrobků nebo služeb pouze za předpokladu, že je zákazníkům jasně a zřetelně poskytnuta možnost zdarma a jednoduchým způsobem nesouhlasit s takovým využitím jejich elektronických kontaktních údajů v okamžiku shromažďování těchto kontaktních údajů a při zasílání každého jednotlivého sdělení, pokud zákazník původně toto využití neodmítl.
[…]“
Rumunské právo
5.
Ustanovení rumunského práva, na která se předkládající soud odvolává, jsou čl. 1 odst. 2 a články 12 a 13 Legea nr. 506/2004 privind prelucrarea datelor cu caracter personal și protecția vieții private în sectorul comunicaților electronice (zákon č. 506/2004 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací) a čl. 1 odst. 8 Legea nr. 365/2002 privind comerțul electronic (zákon č. 365/2002 o elektronickém obchodu). Posledně uvedené ustanovení definuje pojem „obchodní sdělení“ jako „všechny formy sdělení určeného k přímé či nepřímé podpoře zboží či služeb nebo obrazu […] prodejce nebo osoby, která vykonává regulované povolání […]“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
6.
Společnost Inteligo Media SA je vydavatelem internetové novinářské publikace avocatnet.ro, která denně informuje širokou veřejnost o legislativních změnách v Rumunsku.
7.
Uživatelé internetové publikace mohou bezplatně a bez vykonání dalších úkonů zobrazovat omezený (maximální) počet článků stanovený samotnou publikací (v době rozhodné z hlediska skutkového stavu se jednalo o šest článků).
8.
Dne 27. července 2018 zavedla společnost Inteligo Media systém placeného přihlášení k odběru s názvem „Serviciu Premium“ (dále jen „služba Premium“) pro uživatele, kteří po dosažení maximálního limitu šest zobrazených článků chtěli získat přístup k dalším článkům internetové publikace.
9.
Přihlášení k odběru služby Premium vyžadovalo, aby si uživatel bezplatně vytvořil účet jakožto uživatel platformy. Předpokladem vytvoření účtu bylo poskytnutí e-mailové adresy ze strany uživatele a jeho souhlas se smluvními podmínkami pro poskytování služby Premium společností Inteligo Media.
10.
Přihlášením k odběru služby Premium získal uživatel přístup ke dvěma dalším článkům měsíčně a právo dostávat denně informace (newsletter), prostřednictvím e-mailu, s názvem „Personal Update“ (Osobní aktualizace) (pokud uživatel nevyjádřil přání tuto službu nevyužívat), jakož i přístup, za poplatek a volitelně, ke všem článkům v publikaci a prostřednictvím e-mailu k sérii podrobnějších denních informací nazvaných „Sinteze Informative“ (dále jen „Informační přehledy“).
11.
Informace „Personal Update“ obsahovaly v podstatě podrobnosti o legislativních novinkách z předchozího dne s hypertextovými odkazy na příslušné články uveřejněné v rámci publikace.
12.
Aby uživatelé mohli při zadávání své e-mailové adresy vyjádřit, že si nepřejí dostávat informace „Personal Update“, obsahoval formulář pro vytvoření účtu políčko „Nu vreau să primesc Personal Update, informarea transmisă zilnic gratuit pe e-mail de avocatnet.ro“ („Nepřeji si dostávat Personal Update, informace zasílané každý den zdarma e-mailem z avocatnet.ro“), které musel dotyčný uživatel označit. Stejně tak při přijímání jakýchkoli informací prostřednictvím e-mailu mohli uživatelé, kteří si již nepřáli dostávat nadále informace „Personal Update“, zvolit možnost „Dezabonare“ (dále jen „Odhlášení odběru“).
13.
V případě uživatelů, kteří si na platformě vytvořili účet za jiným účelem, než je přihlášení k odběru bezplatné služby Premium a přístup k dalšímu obsahu, bylo políčko vztahující se k informacím „Personal Update“ naprogramováno tak, aby se nezobrazovalo, a těmto kategoriím uživatelů nebyly informace „Personal Update“ zasílány.
14.
Dne 26. září 2019 vyhotovil Autoritatea Națională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (Národní úřad pro dohled nad zpracováním osobních údajů, Rumunsko; dále jen „ANSPDCP“) protokol o správním zjištění a uložení správní sankce, kterým společnosti Inteligo Media uložil správní pokutu ve výši 42714 rumunských lei (RON) (odpovídající částce 9000 eur). Ve výše uvedeném protokolu bylo konstatováno, že společnost Inteligo Media od července roku 2018 zpracovávala osobní údaje (e-mailové adresy, hesla, uživatelská jména) 4357 uživatelů (fyzických osob) na základě právního základu, který nebyl přiměřený účelu předmětného zpracování, konkrétně každodennímu zasílání informací „Personal Update“ e-mailem, aniž by doložila, že získala výslovný souhlas dotčených uživatelů se zpracováním jejich osobních údajů pro tento účel. ANSPDCP dospěl k závěru, že společnost Inteligo Media porušila čl. 5 odst. 1 písm. a) a b), čl. 6 odst. 1 písm. a) a článek 7 GDPR.
15.
Společnost Inteligo Media podala stížnost k Tribunalul București – Secția a II-a de Contencios Administrativ și Fiscal (soud prvního stupně v Bukurešti – druhý senát pro správní a daňové spory, Rumunsko), kterou se domáhala především zrušení protokolu ANSPDCP a zproštění odpovědnosti za správní delikt.
16.
Rozsudek uvedeného soudu ze dne 5. června 2020, kterým byla zamítnuta stížnost žalobkyně, byl v odvolacím řízení zrušen Curtea de Apel București (odvolací soud v Bukurešti, Rumunsko) a věc byla vrácena zpět k novému projednání.
17.
Po novém projednání věci Tribunalul București – Secția a II-a de Contencios Administrativ și Fiscal (soud prvního stupně v Bukurešti – druhý senát pro správní a daňové spory) občanskoprávním rozsudkem ze dne 15. prosince 2021 částečně vyhověl stížnosti a snížil výši uložené pokuty; potvrdil však rozhodnutí o správním deliktu spáchaném porušením požadavku získat výslovný souhlas ve vztahu ke zpracování údajů prostřednictvím informací „Personal Update“, a to v souladu s GDPR.
18.
Žalobkyně i žalovaný podali proti výše uvedenému občanskoprávnímu rozsudku odvolání. O těchto odvoláních probíhají řízení před předkládajícím soudem, tedy Curtea de Apel București (odvolací soud v Bukurešti).
19.
Předkládající soud má za to, že řešení sporu v původním řízení závisí na určení vhodného právního základu pro zpracování osobních údajů dotčených v původním řízení, a podmínek, které musí být splněny, aby se jednalo o legální zpracování v souladu se směrnicí 2002/58 a GDPR.
20.
Podle uvedeného soudu je třeba vyjasnit zaprvé podmínky, za nichž lze e-mailovou adresu uživatele považovat za získanou „v souvislosti s prodejem výrobku nebo služby“ ve smyslu čl. 13 odst. 2 směrnice 2002/58, zadruhé rozsah pojmu „přímý marketing“ uvedeného v článku 13 této směrnice a zatřetí otázku, zda je tento pojem rovnocenný pojmu „obchodní sdělení“, který použil vnitrostátní zákonodárce při provádění článku 13 uvedené směrnice.
21.
Dále, pokud by v projednávané věci nebyly e-mailové adresy uživatelů získány „v souvislosti s prodejem výrobku nebo služby“ ve smyslu čl. 13 odst. 2 směrnice 2002/58, bylo by třeba určit, zda se v důsledku zaslání informací „Personal Update“ prostřednictvím e-mailu uplatní čl. 13 odst. 1 uvedené směrnice týkající se získání předchozího souhlasu uživatelů, a potvrdit, která ustanovení stanoví sankci za případné porušení uvedeného ustanovení.
22.
Konečně předkládající soud považuje za nezbytné upřesnit povinnosti, které má ANSPDCP při uplatňování čl. 83 odst. 2 GDPR, a to v rozsahu, v jakém tyto povinnosti nevyplývají ze znění uvedeného článku.
23.
Za těchto okolností se předkládající soud rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
V případě, že vydavatel internetových novinářských publikací, které poskytují informace široké veřejnosti, která se na dané odvětví nespecializuje, týkající se legislativních změn zveřejňovaných každý den v Rumunsku, získá e-mailovou adresu uživatele, když si tento uživatel bezplatně vytvoří uživatelský účet, který mu dává možnost: i) bezplatného přístupu k dodatečnému počtu článků z dané publikace; ii) dostávat e-mailem denní informace obsahující souhrn legislativních změn, o nichž pojednávají články v publikaci, a hypertextové odkazy na příslušné články; a iii) za úplatu přistupovat k dalším nebo rozsáhlejším článkům a analýzám z publikace oproti bezplatně zasílaným denním informacím:
a)
je taková e-mailová adresa získána vydavatelem internetových novinových publikací ‚v souvislosti s prodejem výrobku nebo služby‘ ve smyslu čl. 13 odst. 2 [směrnice 2002/58]?
b)
je zasílání takových informací, jako jsou informace popsané v bodě ii), vydavatelem publikací prováděno ‚pro účely přímého marketingu svých vlastních obdobných výrobků nebo služeb‘ ve smyslu čl. 13 odst. 2 [směrnice 2002/58]?
2)
V případě kladné odpovědi na otázku č. 1 písm. a) a b), které podmínky z podmínek stanovených v čl. 6 odst. 1 písm. a) až f) [GDPR] musí být považovány za použitelné, pokud vydavatel používá e-mailovou adresu uživatele za účelem zasílání takových denních informací, jako jsou informace popsané v otázce č. 1 bodě ii), a to v souladu s požadavky čl. 13 odst. 2 [směrnice 2002/58]?
3)
Musí být čl. 13 odst. 1 a 2 [směrnice 2002/58] vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, která používá pojem ‚obchodní sdělení‘ uvedený v čl. 2 písm. f) [směrnice 2000/31/ES (
5
)] namísto pojmu ‚přímý marketing‘ uvedeného ve [směrnici 2002/58]? V případě záporné odpovědi, představují takové informace, jako jsou informace popsané v otázce č. 1 bodě ii), ‚obchodní sdělení‘ ve smyslu čl. 2 písm. f) [směrnice 2000/31]?
4)
V případě záporných odpovědí na otázku č. 1) písm. a) a b):
a)
představuje zasílání prostřednictvím e-mailu takových denních informací, jako jsou informace popsané v otázce č. 1 bodě ii) výše, ‚[použití elektronické pošty] pro účely přímého marketingu‘ ve smyslu čl. 13 odst. 1 [směrnice 2002/58]?; zejména
b)
musí být článek 95 [GDPR] ve spojení s čl. 15 odst. 2 [směrnice 2002/58] vykládán v tom smyslu, že nedodržení podmínek pro získání platného souhlasu uživatele podle čl. 13 odst. 1 [směrnice 2002/58] bude sankcionováno podle článku 83 [GDPR] nebo podle ustanovení vnitrostátního práva obsažených v právním aktu, kterým byla provedena [směrnice 2002/58] a který obsahuje konkrétní použitelné sankce?
5)
Musí být čl. 83 odst. 2 [GDPR] vykládán v tom smyslu, že dozorový úřad, který rozhoduje o uložení správní pokuty a který stanoví její výši v každém jednotlivém případě, je povinen ve správním aktu o uložení pokuty analyzovat a vysvětlit dopad každého z kritérií uvedených v písmenech a) až k) na rozhodnutí o uložení správní pokuty a na rozhodnutí o výši uložené správní pokuty?“
24.
Písemná vyjádření předložili účastníci původního řízení, Rumunsko a Evropská komise. Společnost Inteligo Media a Komise se zúčastnily jednání, které se konalo dne 27. listopadu 2024.
Posouzení
K první a čtvrté otázce
25.
Podstatou první otázky a první části čtvrté otázky předkládajícího soudu, které budu zkoumat společně, je, zda lze mít za to, že e-mailová adresa uživatele získaná při vytvoření internetového účtu, který mu dává možnost i) bezplatného přístupu k řadě článků z dotčené publikace, ii) dostávat e-mailem denní informace obsahující souhrn legislativních změn, o nichž pojednávají články v publikaci, jakož i hypertextové odkazy na tyto články a iii) za úplatu přistupovat k dalším nebo podrobnějším článkům a analýzám z publikace, je získána „v souvislosti s prodejem výrobku nebo služby“ a zda zasílání denních informací popsaných v bodě ii) představuje „přímý marketing“ týkající se „obdobných výrobků nebo služeb“ ve smyslu čl. 13 odst. 2 směrnice 2002/58.
26.
Článek 13 této směrnice upravuje legalitu nevyžádaných sdělení.
27.
V této souvislosti čl. 13 odst. 1 směrnice 2002/58 povoluje používání automatických volacích systémů bez zásahu člověka (automatické volací přístroje), faximilní přístroje (faxy) nebo elektronickou poštu pro účely přímého marketingu, pokud jsou sdělení předávána uživatelům, kteří k tomu dali předchozí souhlas, tj. těm, kteří se „přihlásili k odběru“.
28.
Naproti tomu čl. 13 odst. 2 směrnice 2002/58 zavádí výjimku, podle níž mohou být elektronické kontaktní údaje získané od uživatelů v souladu s GDPR a v souvislosti s prodejem výrobku nebo služby použity k přímému marketingu obdobných výrobků nebo služeb bez předchozího souhlasu, pokud je uživatelům při shromažďování jejich kontaktních údajů poskytnuta možnost „odmítnout“ přijímání takových sdělení. Pokud je uživatel neodmítne v tomto okamžiku, je další možnost jejich odmítnutí poskytnuta při obdržení každého jednotlivého sdělení přímého marketingu.
29.
Tato ustanovení společně upravují podmínky, za nichž jsou přímá marketingová sdělení přípustná. Pokud by Soudní dvůr dospěl k závěru, že takové sdělení, jako je sdělení dotčené ve věci v původním řízení, nepředstavuje přímý marketing, nespadalo by do působnosti žádného z uvedených ustanovení a analýza Soudního dvora by byla omezena na oblast působnosti GDPR. Proto je třeba v první řadě určit, zda takové sdělení, jako je informace „Personal Update“, představuje přímý marketing.
30.
Soudní dvůr uvedl, že pro určení, zda je účelem sdělení přímý marketing, je třeba ověřit, zaprvé zda takovéto sdělení sleduje obchodní účel a zadruhé zda je adresováno přímo a individuálně spotřebiteli (
6
).
31.
Sdělení, které sleduje obchodní účel, je sdělení týkající se „nákupu a prodeje […] za účelem dosažení příjmů nebo zisku“, nebo sdělení, které s nimi souvisí (
7
). Otázka, zda informace „Personal Update“ slouží takovému účelu, je mezi zúčastněnými sporná. Jak tvrdí ANSPDCP a rumunská vláda, obsah těchto informací byl čistě redakční (
8
), a proto je vyloučeno, aby byla kvalifikována jako přímý marketing. Společnost Inteligo Media a Komise naopak tvrdí, že zasílané informace mají obchodní účel, neboť podporují články dostupné na platformě vydavatele.
32.
Jsem přesvědčen spíše o správnosti druhého argumentu. Je zřejmé, že záměrem těchto e-mailů není bezplatně poskytnout přehled legislativních změn v Rumunsku, který si uživatel může přečíst v plném rozsahu z pohodlí své e-mailové schránky v rámci složky příchozích zpráv. Místo toho poskytují informace „Personal Update“ tím, že obsahují hypertextové odkazy na články uvedené na internetových stránkách publikace, uživatelům „ukázky“ článků s cílem přimět je rychleji se seznámit s osmi články, které si mohou každý měsíc bezplatně přečíst.
33.
V tomto ohledu je užitečné rozlišovat mezi „pevným“ a „měřeným“ placeným obsahem, který používají on-line tiskové publikace. V případě pevného placeného obsahu musí uživatel zaplatit předplatné před získáním přístupu k jakémukoli obsahu. Ačkoliv tento systém zajišťuje vydavatelům přímý zisk, kdykoli uživatel získá přístup k jakémukoli článku, z pohledu vydavatelů představuje riziko odrazení potenciálních zákazníků. Naproti tomu „měřený“ placený obsah je strategie, kterou vydavatelé používají k tomu, aby uživatele nakonec přiměli k zakoupení úplného předplatného tím, že jim umožní bezplatný přístup k omezenému počtu článků, než bude vyžadována platba (
9
).
34.
Obchodní účel měřeného placeného obsahu společnosti Inteligo Media je zřejmý, vezmeme-li v úvahu cílové publikum informací „Personal Update“. Lze předpokládat, že každý uživatel, který poskytne své elektronické kontaktní údaje webu avocatnet.ro za účelem prohlížení více než šesti bezplatných článků měsíčně a zasílání e-mailových informací, má přinejmenším základní zájem být informován o legislativních změnách v Rumunsku. Informace „Personal Update“ zajišťují, že každý den bude těmto uživatelům přímo nabídnuto několik hypertextových odkazů na články na témata, která je zajímají. Je pravděpodobné, že tito uživatelé si během několika dnů nebo týdnů zobrazí osm článků, takže jim nezbude jiná možnost než zaplatit úplné předplatné, pokud si budou chtít přečíst jakékoliv další články po zbývající část měsíce.
35.
Informace „Personal Update“ tedy tím, že podněcuje uživatele k zakoupení úplného předplatného, sleduje obchodní účel spočívající ve vytváření příjmů v rámci modelu měřeného placeného obsahu.
36.
Aby se jednalo o přímý marketing, musí být informace „Personal Update“ rovněž adresována přímo a individuálně spotřebiteli (
10
). Soudní dvůr uvedl, že tato podmínka je splněna, když se sdělení objeví přímo ve složce doručených zpráv soukromé e-mailové schránky dotyčného uživatele. Podle předkládacího rozhodnutí byly právě takto předávány informace „Personal Update“ uživatelům, kteří poskytli své elektronické kontaktní údaje společnosti Inteligo Media.
37.
V souladu s judikaturou Soudního dvora tedy platí, že takové sdělení, jako je sdělení dotčené ve věci v původním řízení, představuje přímý marketing.
38.
Dále je třeba zkoumat, zda jsou dotčené e-mailové adresy získávány „v souvislosti s prodejem výrobku nebo služby“ ve smyslu čl. 13 odst. 2 směrnice 2002/58. Pokud by tomu tak bylo, pak by předchozí souhlas nebyl nutný.
39.
Samotná směrnice 2002/58 neposkytuje mnoho vodítek, pokud jde o přesný význam uvedené formulace. Takové znění ustanovení, které výslovně neodkazuje na právo členských států za účelem vymezení svého smyslu a rozsahu, musí být zpravidla vykládáno autonomním a jednotným způsobem v celé Unii (
11
).
40.
Podle obecně přijímané definice je „prodej“ smlouvou, která nezbytně zahrnuje zaplacení ceny výměnou za zboží nebo službu (
12
).
41.
Vzhledem k tomu, že se v projednávané věci jedná o službu, lze navíc hledat vodítko v judikatuře Soudního dvora ke směrnici 2000/31 a k relevantním ustanovením Smlouvy.
42.
V souvislosti se směrnicí 2000/31 Soudní dvůr uvedl, že odměnu za službu nemusí nutně hradit osoby, které z ní mají prospěch (
13
). Soudní dvůr upřesnil, že toto platí v případě, že je služba poskytována poskytovatelem bezplatně s cílem upozornit na jeho zboží nebo služby, neboť náklady na tuto činnost jsou zahrnuty do ceny propagovaného zboží či služeb (
14
).
43.
Tak je tomu právě v situaci dotčené v původním řízení. Jak bylo uvedeno výše, služba poskytovaná společností Inteligo Media „bezplatně“ (tj. poskytování informací „Personal Update“ a přístup k dalším článkům) měla za cíl podpořit koupi úplného předplatného, čímž plnila reklamní účel. Stejně jako v rozsudku ve věci McFadden jsou náklady na poskytování takové služby zahrnuty do ceny hlavní služby, kterou je v projednávané věci úplné předplatné. Tato nepřímá forma odměny splňuje požadavek na zaplacení ceny vyplývající z definice pojmu „prodej“ podané Soudním dvorem.
44.
Kromě toho ani v rámci volného pohybu služeb podle článků 56 a 57 SFEU není podstatné, kdo je osobou, která poskytovateli za službu poskytuje odměnu (
15
). Z ustálené judikatury tedy vyplývá, že článek 57 SFEU nevyžaduje, aby za poskytnutou službu platily osoby, které z ní mají prospěch (
16
).
45.
Mimoto nelze ztrácet ze zřetele skutečnost, že v moderní digitální éře jsou data sama o sobě považována za zboží (
17
). Lze tudíž předpokládat, že k tomu, aby byly údaje shromážděny „v souvislosti s prodejem“, postačuje, aby uživatel namísto finančního protiplnění poskytl své osobní údaje výměnou za zboží nebo službu, které pro něj mají hodnotu.
46.
Závěrem navrhuji odpovědět na první otázku a první část čtvrté otázky tak, že čl. 13 odst. 2 směrnice 2002/58 musí být vykládán v tom smyslu, že e-mailová adresa uživatele získaná při vytvoření internetového účtu, který mu dává možnost i) bezplatného přístupu k řadě článků z dotčené publikace, ii) dostávat e-mailem denní informace obsahující souhrn legislativních změn, o nichž pojednávají články v publikaci, jakož i hypertextové odkazy na tyto články a iii) za úplatu přistupovat k dalším nebo podrobnějším článkům a analýzám z publikace, je získána „v souvislosti s prodejem výrobku nebo služby“. Zasílání denních informací popsaných v bodě ii) představuje „přímý marketing“ týkající se „obdobných výrobků nebo služeb“ ve smyslu tohoto ustanovení.
47.
Vzhledem k navrhované odpovědi na první otázku a první část čtvrté otázky není třeba odpovídat na druhou část čtvrté otázky.
Ke druhé otázce
48.
Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, která z podmínek stanovených v čl. 6 odst. 1 písm. a) až f) GDPR se uplatní v případě, že správce údajů používá e-mailovou adresu uživatele k zasílání takových denních informací, jako jsou informace „Personal Update“, a to v souladu s čl. 13 odst. 2 směrnice 2002/58.
49.
Článek 95 GDPR stanoví, že toto nařízení neukládá žádné další povinnosti fyzickým nebo právnickým osobám, pokud jde o zpracování ve spojení s poskytováním veřejně dostupných služeb elektronických komunikací ve veřejných komunikačních sítích v Unii, co se týče záležitostí, u nichž se na ně vztahují konkrétní povinnosti s týmž cílem stanovené ve směrnici 2002/58. Vztah mezi touto směrnicí a GDPR se tudíž řídí zásadou lex specialis derogat legi generali: vždy, když směrnice 2002/58 obsahuje zvláštní ustanovení, z něhož vyplývají povinnosti se stejným cílem, jaký sledují odpovídající ustanovení GDPR, musí být použito ustanovení směrnice 2002/58.
50.
Mám za to, že čl. 13 odst. 2 směrnice 2002/58 komplexně upravuje podmínky a účely zpracování, jakož i práva subjektu údajů, a ukládá správci „zvláštní povinnosti“ ve smyslu článku 95 GDPR, pokud jde o automatizovaný a přímý marketing v souvislosti s prodejem výrobku nebo služby. Především se domnívám, že čl. 13 odst. 2 směrnice 2002/58 komplexně řeší otázku souhlasu. To lze dovodit zejména z toho, že toto ustanovení představuje výjimku z čl. 13 odst. 1 této směrnice, který vyžaduje předchozí souhlas.
51.
Legalita zpracování tudíž může být prokázána na základě čl. 13 odst. 2 směrnice 2002/58. Není možné, resp. ani nutné odvolávat se na GDPR, konkrétně na jeho čl. 6 odst. 1 písm. a) až f).
52.
Navrhuji proto odpovědět na druhou otázku tak, že čl. 13 odst. 2 směrnice 2002/58 ve spojení s článkem 95 GDPR musí být vykládán v tom smyslu, že pokud správce údajů používá e-mailovou adresu uživatele k zasílání denních informací v souladu s čl. 13 odst. 2 směrnice 2002/58 a zpracování osobních údajů bylo na základě tohoto ustanovení shledáno jako legální, článek 6 GDPR se nepoužije.
Ke třetí otázce
53.
Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda musí být čl. 13 odst. 1 a 2 směrnice 2002/58 vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, která při provádění této směrnice nahrazuje pojem „přímý marketing“ pojmem „obchodní sdělení“, jak je definován v čl. 2 písm. f) směrnice 2000/31.
54.
Článek 2 písm. f) směrnice 2000/31 vymezuje pojem „obchodní sdělení“ jako všechny formy sdělení určeného k přímé či nepřímé podpoře zboží či služeb nebo obrazu podniku, organizace nebo osoby, která je činná v oblasti obchodu, průmyslu, řemesel nebo vykonává regulované povolání.
55.
Podle tohoto ustanovení platí, že informace umožňující přímý přístup k činnosti podniku, organizace nebo osoby, zejména doménové jméno nebo e-mailová adresa, nejsou samy o sobě obchodním sdělením, stejně jako sdělení týkající se zboží, služeb nebo obrazu podniku, organizace nebo osoby získané nezávisle, zejména jsou-li poskytovány bez finančního protiplnění.
56.
Nicméně, jak bylo vysvětleno výše, sdělení představující „přímý marketing“ ve smyslu směrnice 2002/58 musí mít obchodní účel a musí být adresováno přímo a individuálně spotřebiteli. V tomto rámci má obchodní sdělení širší rozsah, který zahrnuje pojem „přímý marketing“, a proto veškerý přímý marketing představuje obchodní sdělení, ale ne každé obchodní sdělení představuje přímý marketing.
57.
Mám tedy za to, že třetí otázka je z hlediska věci dotčené v původním řízení hypotetická, a tudíž v kontextu této žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce nepřípustná. Není nezbytná pro řešení sporu dotčeného v původním řízení. Předkládající soud může projednávanou věc vyřešit, aniž by bylo nutné odpovídat na třetí otázku. V rámci projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce totiž nepřísluší vnitrostátnímu soudu in abstracto zkoumat, zda členský stát správně provedl sekundární právo. Je lépe ponechat tuto otázku na řízení o nesplnění povinnosti.
K páté otázce
58.
Podstatou páté otázky předkládajícího soudu je, zda je dozorový úřad při ukládání správní pokuty povinen v dotyčném správním aktu analyzovat a vysvětlit dopad každého z kritérií stanovených v čl. 83 odst. 2 písm. a) až k) GDPR.
59.
Vzhledem k tomu, že se tato otázka týká případné použitelnosti GDPR na projednávanou věc a že moje analýza mě přivedla k závěru, že na projednávanou věc se vztahuje pouze čl. 13 odst. 2 směrnice 2002/58, není třeba na tuto otázku odpovídat.
60.
Následující poznámky jsou proto uvedeny pouze pro případ, že by Soudní dvůr konstatoval, že se ve věci použije GDPR.
61.
Podle znění čl. 83 odst. 2 GDPR musí být při rozhodování o tom, zda uložit správní pokutu, a rozhodování o výši správní pokuty v jednotlivých případech řádně zohledněny okolnosti, které jsou v tomto ustanovení následně uvedeny (
18
).
62.
Zatímco v čl. 83 odst. 2 GDPR jsou v první řadě stanoveny povinnosti příslušných orgánů (a nikoli práva subjektů údajů), v čl. 83 odst. 8 GDPR je uvedeno, že na výkon pravomocí dozorovým úřadem podle tohoto článku se vztahují vhodné procesní záruky v souladu s právem Unie a členského státu, včetně účinné soudní ochrany a spravedlivého procesu (
19
).
63.
Kromě toho musí být čl. 83 odst. 2 GDPR vykládán s ohledem na obecnou zásadu unijního práva, podle níž platí, že právo na řádnou správu zahrnuje povinnost správních orgánů odůvodňovat svá rozhodnutí. Tato povinnost správního orgánu odůvodnit rozhodnutí dostatečně specifickým a konkrétním způsobem, aby dotčená osoba mohla pochopit důvody individuálního opatření, které se jí nepříznivě dotýká, je logickým důsledkem zásady dodržování práva na obhajobu, které je obecnou zásadou unijního práva (
20
).
64.
Závěrem lze říci, že pokud je osoba schopna pochopit důvody individuálního opatření, které se jí nepříznivě dotýká, je tato zásada dodržena, aniž by bylo nutné podrobně se zabývat každým z kritérií uvedených v čl. 83 odst. 2 GDPR.
Závěry
65.
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na otázky položené Curtea de Apel Bucureşti (odvolací soud v Bukurešti, Rumunsko) takto:
„1)
Článek 13 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (Směrnice o soukromí a elektronických komunikacích)
musí být vykládán v tom smyslu, že
e-mailová adresa uživatele získaná při vytvoření internetového účtu, který mu dává možnost i) bezplatného přístupu k řadě článků z dotčené publikace, ii) dostávat e-mailem denní informace obsahující souhrn legislativních změn, o nichž pojednávají články v publikaci, jakož i hypertextové odkazy na tyto články a iii) za úplatu přistupovat k dalším nebo podrobnějším článkům a analýzám z publikace, je získána ‚v souvislosti s prodejem výrobku nebo služby‘. Zasílání denních informací popsaných v bodě ii) představuje ‚přímý marketing‘ týkající se ‚obdobných výrobků nebo služeb‘ ve smyslu tohoto ustanovení.
2)
Článek 13 odst. 2 směrnice 2002/58 ve spojení s článkem 95 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů)
musí být vykládán v tom smyslu, že
pokud správce údajů používá e-mailovou adresu uživatele k zasílání denních informací v souladu s čl. 13 odst. 2 směrnice 2002/58 a zpracování osobních údajů bylo na základě tohoto ustanovení shledáno jako legální, článek 6 nařízení 2016/679 se nepoužije.“
(
1
) – Původní jazyk: angličtina.
(
2
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (Směrnice o soukromí a elektronických komunikacích) (Úř. věst. 2002, L 201, s. 37; Zvl. vyd. 13/29, s. 514) ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/136/ES ze dne 25. listopadu 2009 (Úř. věst. 2009, L 137, s. 11).
(
3
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. 2016, L 119, s. 1; oprava, Úř. věst. 2018, L 127, s. 2, oprava, Úř. věst. 2021, L 74, s. 35) (dále jen „DGPR“).
(
4
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. 1995, L 281, s. 31; Zvl. vyd. 13/15, s. 355).
(
5
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) (Úř. věst. 2000, L 178, s. 1; Zvl. vyd. 13/25, s. 399).
(
6
) – Viz rozsudek ze dne 25. listopadu 2021, http://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/?uri=CELEX:62020CJ0102 (C‑102/20, EU:C:2021:954, bod 47).
(
7
) – Oxford English Dictionary, pojem „commerce“ (obchod), k dispozici na adrese https://www.oed.com/dictionary/commerce_n?tab=meaning_and_use#8735085.
(
8
) – Pojmem „editorial“ (redakční, redakční článek) se rozumí „obsah novin, časopisů atd., který napsala nebo upravila jeho redakce, na rozdíl od reklamy“. Oxford English Dictionary, k dispozici na adrese https://www.oed.com/dictionary/editorial_adj?tab=meaning_and_use#5741224.
(
9
) – Viz Papadopoulos, P., Snyder, P., Athanasakis, D. a Livshits, B., Keeping out the Masses: Understanding the Popularity and Implications of Internet Paywalls, v publikaci WWW ’20: Proceedings of The Web Conference 2020, Association for Computing Machinery, New York, NY, USA, 1433–1444. https://doi.org/10.1145/3366423.3380217.
(
10
) – Viz rozsudek ze dne 25. listopadu 2021, http://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/?uri=CELEX:62020CJ0102 (C‑102/20, EU:C:2021:954, bod 47).
(
11
) – Viz rozsudek ze dne 22. června 2021, Latvijas Republikas Saeima (Trestné body) (C‑439/19, EU:C:2021:504, bod 81 a citovaná judikatura).
(
12
) – Pokud jde o situaci, kdy dochází k převodu vlastnického práva k hmotnému či nehmotnému statku, viz rozsudky ze dne 3. července 2012, UsedSoft (C‑128/11, EU:C:2012:407, bod 42), a ze dne 16. září 2021, The Software Incubator (C‑410/19, EU:C:2021:742, bod 40).
(
13
) – Viz rozsudek ze dne 15. září 2016, Mc Fadden (C‑484/14, EU:C:2016:689, body 41 a 42 a citovaná judikatura).
(
14
) – Viz rozsudek ze dne 15. září 2016, Mc Fadden (C‑484/14, EU:C:2016:689, bod 42).
(
15
) – Viz například Müller-Graff, P.-C., v Streinz, R. (vyd.), EUV/AEUV Kommentar, C. H. Beck, Mnichov, 3. vydání, 2018, čl. 56 AEUV, bod 21.
(
16
) – Viz rozsudek ze dne 23. února 2016, Komise v. Maďarsko (C‑179/14, EU:C:2016:108, bod 155 a citovaná judikatura).
(
17
) – Pokud jde o hlubší diskusi o transformaci údajů do digitálních aktiv, viz Noto La Diega, G. v Bakhoum, M., Conde Gallego, B., Mackenrodt, M., a Gintarė Surblytė-Namavičienė, G. (vyd.), Personal Data in Competition, Consumer Protection and Intellectual Property Law: Towards a Holistic Approach?, Berlín, 2018, s. 452. V této souvislosti uvedl deník The Economist, že celosvětově nejcennější zdroj „již nepředstavuje ropa, ale data“, viz Regulating the Internet Giants: The World’s Most Valuable Resource Is No Longer Oil, but Data, The Economist (6. května, 2017), http://www.economist.com/news/leaders/21721656-data-economy-demands-new-approach-antitrust-rules-worlds-most-valuable-resource.
(
18
) – Toto ustanovení se odráží v bodě 150 odůvodnění GDPR, podle něhož by měly být správní pokuty v každém jednotlivém případě určeny příslušným dozorovým úřadem při zohlednění všech příslušných okolností konkrétní situace s náležitým přihlédnutím zejména k povaze, závažnosti a době trvání tohoto porušení a k jeho důsledkům a opatřením přijatým v zájmu zajištění souladu s povinnostmi vyplývajícími z GDPR a v zájmu prevence či zmírnění důsledků tohoto porušení.
(
19
) – Toto ustanovení se odráží v bodě 148 odůvodnění GDPR, které má téměř totožné znění. Je zajímavé, že tento bod odůvodnění odkazuje na Listinu základních práv Evropské unie, a nikoli na právo členského státu.
(
20
) – Viz rozsudek ze dne 8. května 2019, PI (C‑230/18, EU:C:2019:383, bod 57).