62011FJ0127_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci F‑127/11,
jejímž předmětem je žaloba podaná na základě článku 270 SFEU, jenž je použitelný na smlouvu o ESAE na základě jejího článku 106a,
Gonzalo de Mendoza Asensi, dočasný zaměstnanec Evropského parlamentu, s bydlištěm ve Strassenu (Lucembursko), zastoupený P. Nelissen Gradem a G. Leblancem, advokáty,
žalobce,
proti
Evropské komisi,
zastoupené J. Currallem a B. Eggers, jako zmocněnci,
žalované,
SOUD PRO VEŘEJNOU SLUŽBU (plénum),
ve složení S. Van Raepenbusch, předseda, M. I. Rofes i Pujol, předsedkyně senátu, E. Perillo, R. Barents a K. Bradley (zpravodaj), soudci,
vedoucí soudní kanceláře: W. Hakenberg,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 26. června 2013,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Návrhem došlým kanceláři soudu dne 29. listopadu 2011 podal G. de Mendoza Asensi projednávanou žalobu znějící na zrušení rozhodnutí výběrové komise otevřeného výběrového řízení EPSO/AD/177/10 o nezařazení jeho jména na seznam úspěšných uchazečů uvedeného výběrového řízení.
Skutečnosti předcházející sporu
2. Dne 16. března 2010 Evropský úřad pro výběr personálu (EPSO) zveřejnil v Úředním věstníku Evropské unie
oznámení o otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/177/10 za účelem sestavení rezervního seznamu pro nábor administrátorů stupně AD 5 v oblastech evropské veřejné správy, práva, ekonomie, auditu a informačních a komunikačních technologií (Úř. věst. C 64 A, s. 1, dále jen „oznámení o výběrovém řízení“).
3. Oznámení o výběrovém řízení stanovilo, v článku IV, vstupní testy a v článku V, zkoušky konané v hodnotícím centru.
4. Článek V oznámení o výběrovém řízení v bodě 2 stanovil, že uchazeči pozvaní do hodnotícího centra budou hodnoceni na základě specifických dovedností ve zvoleném oboru a podle obecných schopností, tedy:
„–
schopnosti analyzovat a řešit problémy[;]
–
[s]chopnosti komunikovat[;]
–
[s]chopnosti dosahovat kvality a výsledků[;]
–
[s]chopnosti učit se a rozvíjet se[;]
–
[s]chopnost stanovit si priority a organizovat svou činnost[;]
–
[s]chopnosti být vytrvalý[;]
–
[s]chopnosti pracovat v týmu[;]
–
[ř]ídící schopnosti“.
5. Bod 2 článku V oznámení o výběrovém řízení kromě toho upřesnil, že tyto schopnosti budou zkoumány na základě případové studie ve zvoleném oboru, skupinového cvičení, ústního projevu a cíleného pohovoru.
6. Bod 4 článku V oznámení o výběrovém řízení stanovil, že schopnosti specifické pro zvolený obor budou hodnoceny od 0 do 20 bodů, s požadovaným minimem 10 bodů. Kromě toho ze spisu vyplývá, že specifické schopnosti byly hodnoceny pouze při zkoušce případové studie. Totéž ustanovení stanovilo, že obecné schopnosti budou hodnoceny od 0 do 10 bodů za každou obecnou schopnost, s požadovaným minimem 3 body za každou schopnost a 50 bodů z 80 při součtu všech bodů za všech 8 obecných schopností.
7. Žalobce se přihlásil do výběrového řízení EPSO/AD/177/10 v oblasti právo (dále jen „výběrové řízení“). Úspěšně složil vstupní testy na počítači a poté se zúčastnil zkoušek, které se konaly v hodnotícím centru v Bruselu (Belgie) dne 29. září 2010.
8. Dopisem ze dne 3. února 2011 zaslaným žalobci prostřednictvím jeho EPSO konta, EPSO žalobci sdělil, že výběrová komise shledala, že jeho výsledky byly nedostatečné k tomu, aby bylo jeho jméno zapsáno na seznam úspěšných uchazečů a že zejména za specifické schopnosti obdržel hodnocení 8 bodů z 20, zatímco požadované minimum bylo 10 bodů z 20 (dále jen „rozhodnutí o nepřijetí“). Přílohou tohoto dopisu byl dokument nazvaný „znalostní pas“, ve kterém byly uvedeny výsledky žalobce ve zkouškách obecných dovedností a specifických schopností, jakož i komentáře výběrové komise týkající se každé hodnocené obecné dovednosti.
9. Podáním učiněným faxem ze dne 8. února 2011 žalobce požadoval přezkum rozhodnutí o nepřijetí a přístup ke „všem [j]eho opraveným písemným a ústním cvičením, otázkám a odpovědím, [jakož i] k tabulce hodnocení, kterou výběrová komise použil[a] pro písemné cvičení/případovou studii“.
10. Emailem ze dne 10. února 2011 žalobce obdržel svou práci, která nebyla opravena, vypracovanou při případové studii a svůj jazykový test společně s hodnocením uplatněným při tomto testu.
11. Dopisem ze dne 4. dubna 2011 zaslaným žalobci na jeho konto EPSO, EPSO žalobci sdělil, že poté, co výběrová komise shledala určité nesrovnalosti v hodnocení jeho případové studie, rozhodla zvýšit hodnocení, kterého dosáhl za obecné schopnosti „[s]chopnost komunikovat“ a „[s]chopnost stanovit si priority a organizovat svou činnost“, jakož i hodnocení, kterého dosáhl za specifické dovednosti, které se tak z 8 bodů z 20 změnilo na 9 bodů z 20. EPSO v tomto dopise žalobci sdělil, že v důsledku těchto změn dosáhl celkového hodnocení 71,2 bodů ze 100, což je méně než nejnižší hodnocení dosažené uchazeči zapsanými na seznam úspěšných uchazečů, a to 76,10 a že tudíž výběrová komise potvrzuje své rozhodnutí nezapsat žalobce na uvedený seznam úspěšných uchazečů. Žalobci byla rovněž sdělena opravená verze dokumentu nazvaného „znalostní pas“.
12. Emailem ze dne 5. května 2011 podal žalobce stížnost na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“) proti rozhodnutí výběrové komise nezapsat jeho jméno na seznam úspěšných uchazečů. Stejnou stížností žalobce požadoval přístup k „hodnocení textu případové studie, k hodnotící tabulce, jakož i k opravám“.
13. Rozhodnutím ze dne 29. srpna 2011 EPSO, jednající v postavení orgánu oprávněného ke jmenování (dále jen „OOJ“), zamítl jeho stížnost (dále jen „rozhodnutí o zamítnutí stížnosti“).
Návrhová žádání účastníků řízení
14. Žalobce navrhuje, aby Soud:
– před rozhodnutím ve věci a z titulu organizačních procesních opatření uložil Evropské komisi, aby předložila relevantní dokumenty, aby mohl posoudit případné zjevně nesprávné skutkové a/nebo právní posouzení v rámci hodnocení jeho výkonů a zcela konkrétně, aby předložila vyhotovení případové studie, kterou se měl zabývat při písemné zkoušce v hodnotícím centru, s jeho opravenými odpověďmi;
– zrušil rozhodnutí o nepřijetí;
– zrušil rozhodnutí výběrové komise, které mu bylo sděleno dopisem ze dne 4. dubna 2011, kterým bylo potvrzeno rozhodnutí o nepřijetí;
– zrušil rozhodnutí o zamítnutí stížnosti;
– uložil žalované náhradu nákladů řízení.
15. Komise v žalobní odpovědi navrhuje, aby Soud:
– zamítl žalobu;
– uložil žalobci náhradu nákladů řízení.
16. Dopisem ze dne 29. června 2012 Soud vyzval z titulu organizačních procesních opatření účastníky řízení, aby odpověděli na určité otázky a aby předložili určité dokumenty. Zvláště vyzval Komisi, aby mu předložila variantu tématu použitého v případové studii žalobce a minimálně dvě další varianty použité při výběrovém řízení.
17. Žalobce vyhověl organizačním procesním opatřením přijatým Soudem ve stanovených lhůtách. Naproti tomu Komise ve své odpovědi ze dne 10. srpna 2012 předložila Soudu pouze část požadovaných dokumentů z důvodu, že použitá znění dalších variant témat výběrového řízení jsou vysoce choulostivá a že je zásadní, aby byla zajištěna důvěrnost metody použité v rámci výběrových postupů EPSO pro vytváření a použití variant.
18. Usnesením ze dne 19. října 2012 přijatým z titulu čl. 44 odst. 2 jednacího řádu Soud uložil Komisi, aby mu předložila variantu tématu použitého při zkoušce případové studie, kterou skládal žalobce, jakož i dvě další varianty použité při výběrovém řízení, a to variantu, ve které bylo uděleno uchazečům nejvyšší průměrné hodnocení, a variantu, ve které bylo hodnocení průměrně udělené uchazečům nejnižší. Stejným usnesením Soud vyhradil zpřístupnění požadovaných dokumentů důvěrnému zacházení vyžadujícímu splnění několika podmínek, mezi nimiž písemný závazek zástupců žalobce, že třetím osobám nezpřístupní listiny poskytnuté Komisí a zejména, že nepředloží svá vyjádření k uvedeným listinám svému klientovi nebo třetím osobám.
19. Komise předložila Tribunálu dokumenty, na které se vztahovalo usnesení ze dne 19. října 2012 ve stanovené lhůtě. Dopisem ze dne 20. listopadu 2012 se zástupci žalobce zavázali, že nezpřístupní svému klientovi nebo třetím osobám dokumenty poskytnuté Komisí, ani svá vyjádření k těmto dokumentům.
20. Rozhodnutím Soudu v plénu ze dne 31. ledna 2013 byla věc původně přidělená druhému senátu Soudu předložena plénu.
21. Usnesením ze dne 5. února 2013 Soud uložil Komisi, aby mu předložila „vyhotovení veškerých pokynů nebo tabulku pro opravy používané členy výběrové komise pro hodnocení prací uchazečů při zkoušce případové studie výběrového řízení“.
22. Podáním došlým kanceláři Soudu dne 19. února 2013 Komise předložila Soudu obecné pokyny obsahující instrukce korektorům, podrobné pokyny obsahující instrukce, pokud jde o podstatu případové studie k jednotlivým variantám nazvané „právní návod“ a průřez známkování v programu, který mají k dispozici korektoři/členové výběrové komise k hodnocení schopností uchazečů při případové studii. V průvodním dopise Komise nicméně zdůraznila, že podrobné pokyny obsahují kritéria korektury týkající se zkoušky případové studie a uvedla, že v důsledku toho se na celý tento dokument vztahuje utajení prací výběrové komise. Rovněž uvedla, že průřez hodnocením je třeba považovat za důvěrný a že v důsledku toho může být založena do spisu pouze nedůvěrná verze tohoto dokumentu.
23. Po přezkoumání dokumentů předložených Komisí Soud usnesením ze dne 18. dubna 2013 rozhodl, že do spisu založí obecné pokyny a že Komisi podrobné pokyny vrátí z důvodu, že se mu tyto pokyny po jejich prostudování nejevily nutné k tomu, aby se mohl vyjádřit k opodstatněnosti žalobních důvodů vznesených žalobcem v projednávané věci, že vyhoví žádosti Komise o zachování důvěrnosti, pokud jde o průřez známkováním a že zpřístupnění obecných pokynů a nedůvěrné verze průřezu hodnocení bude podmíněno důvěrným zacházením s podmínkami.
Úvodní úvahy
24. Soud úvodem konstatuje, že ze spisu vyplývá, že EPSO dne 3. července 2008 schválilo zprávu nazvanou „Program rozvoje“. Tento program rozvoje stanoví, pro všechna otevřená výběrová řízení organizovaná od roku 2010, přechod z metody výběru založené na hodnocení znalostí uchazečů k metodě výběru založené na hodnocení schopností uchazečů (dále jen „nová metoda“). Tento program rozvoje zejména označuje jakožto hlavní aspekt výběru personálu skupiny administrátorů (AD) využití hodnotících center, kde uchazeči musí složit několik zkoušek, mezi nimiž případovou studii, cílený pohovor, ústní projev a skupinové cvičení.
25. Pokud jde o ústní zkoušky, které se konají v hodnotícím centru, stanoví nová metoda několik opatření, která směřují k zabránění různým kognitivním předsudkům obecně zjištěným u hodnotitelů a k zajištění tak soudržnosti v hodnocení.
26. Z písemných vyjádření žalované vyplývá zejména následující:
– uchazeči jsou při jedné zkoušce dozorováni alespoň dvěma členy výběrové komise a každá obecná schopnost je hodnocena na základě dvou odlišných cvičení, takže několika členy výběrové komise;
– zkoušky jsou předem strukturovány a postupují podle předem stanovené metodiky, při níž se použijí předem stanovené ukazatele chování, aby se předešlo „halo efektu“, který způsobuje kognitivní předsudky, jež ovlivňuje vnímání osob hodnotitelem a může vést k tomu, že každý hodnotitel přeceňuje nebo podceňuje uchazeče toliko na základě prvních dojmů;
– přinejmenším polovina členů výběrových komisí jsou úředníky jednotlivých orgánů přidělenými k tomuto účelu EPSO, kteří vykonávají svou činnost členů výběrové komise na plný úvazek a kteří úspěšně absolvovali pětidenní školení o hodnotících technikách; ostatní členové výběrové komise jsou rovněž odpovídajícím způsobem proškoleni.
– na každého uchazeče se uplatňují tytéž hodnotící kritéria a tatáž metodika;
– předseda výběrové komise je přítomen prvním minutám každé zkoušky, aby dohlédl na správné použití metodiky;
– konečná rozhodnutí jsou přijímána společně celou výběrovou komisí na základě výsledků všech zkoušek;
– za účelem ověření soudržnosti hodnocení se provádějí studie a analýzy.
27. Výběrové řízení EPSO/AD/177/10 se pořádalo na základě nové metody.
Právní otázky
1. K předmětu žaloby
28. Žalobce svým druhým a třetím bodem návrhového žádání požaduje zrušení rozhodnutí o nepřijetí, jakož i zrušení rozhodnutí výběrové komise, které mu bylo sděleno dopisem ze dne 4. dubna 2011, přijaté po přezkumu, kterým bylo potvrzeno rozhodnutí o nepřijetí.
29. Nicméně podle judikatury, žádá-li uchazeč ve výběrovém řízení o přezkum rozhodnutí přijatého výběrovou komisí, je rozhodnutí přijaté touto komisí po přezkoumání jeho situace aktem nepříznivě zasahujícím do jeho právního postavení (rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. prosince 2006, Heus v. Komise, T‑173/05, bod 19). Z toho vyplývá, že rozhodnutí výběrové komise, sdělené žalobci dopisem ze dne 4. dubna 2011 nahradilo rozhodnutí o nepřijetí; a proto musí být přezkoumána pouze návrhová žádání znějící na zrušení směřovaná proti rozhodnutí sdělenému žalobci dopisem ze dne 4. dubna 2011.
30. Pokud jde o čtvrtý bod návrhových žádání znějící na zrušení rozhodnutí o zamítnutí stížnosti, je třeba připomenout, že účelem žaloby, která formálně směřuje proti zamítnutí stížnosti, je předložit Soudu akt, proti kterému směřovala stížnost, protože zamítnutí stížnosti jako takové není třeba samostatně zkoumat (rozsudek Soudu ze dne 15. září 2011, Munch v. OHIM, F‑6/10, bod 24 a citovaná judikatura).
31. V projednávané věci není třeba samostatně zkoumat rozhodnutí o zamítnutí stížnosti, jelikož se omezuje na potvrzení rozhodnutí o nepřijetí, které bylo nahrazeno rozhodnutím výběrové komise sděleným žalobci dopisem ze dne 4. dubna 2011, aniž by byl proveden přezkum situace žalobce ve světle nových argumentů nebo skutečností, takže není třeba samostatně rozhodovat o návrhovém žádání směřujícím k jeho zrušení.
32. Ze všeho předcházejícího vyplývá, že je třeba rozhodnout pouze o návrhu týkajícím se organizačních procesních opatření a o návrhovém žádání směřujícím ke zrušení rozhodnutí výběrové komise, sděleného žalobci dopisem ze dne 4. dubna 2011, kterým bylo potvrzeno rozhodnutí o nepřijetí (dále jen „napadené rozhodnutí“).
2. K návrhu týkajícímu se organizačních procesních opatření
33. Žalobce v žalobě požaduje, aby Soud, dříve než rozhodne ve věci a z titulu organizačních procesních opatření, uložil žalované, aby předložila všechny relevantní dokumenty, aby mohl posoudit případné zjevně nesprávné skutkové a/nebo právní posouzení v rámci hodnocení jeho výkonů, a zcela konkrétně, aby předložila vyhotovení případové studie, kterou se měl zabývat při písemné zkoušce v hodnotícím centru, jakož i jeho opravené odpovědi.
34. Nicméně vzhledem k listinám přiloženým účastníky řízení k jejich písemným vyjádřením a k dokumentům předloženým v rámci organizačních procesních opatření, má Soud věc za dostatečně objasněnou, aby mohl rozhodnout o žalobě a rozhodl, že není třeba vyhovět této žádosti směřující k přijetí jiných organizačních procesních opatření, než těch, která již přijal.
3. K návrhovým žádáním směřujícím ke zrušení
35. Na podporu svých návrhových žádání znějících na zrušení žalobce vznáší tři žalobní důvody vycházející z:
– porušení zásady rovného zacházení;
– porušení zásady nezávislosti výběrové komise;
– porušení povinnosti uvést odůvodnění.
K prvnímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení zásady rovného zacházení
36. Žalobce tento žalobní důvod dělí na dvě části vycházející, první, ze skutečnosti, že uchazeči, kteří byli tázáni jako poslední, měli výhodnější pozici a druhá z nadměrné fluktuace výběrové komise výběrového řízení při ústní zkoušce.
K první části prvního žalobního důvodu
– Argumenty účastníků řízení
37. Žalobce tvrdí, že zkoušky a případová studie se konaly v období tří měsíců a že témata, která byla uchazečům zadávána, se jedno od druhého podstatně nelišila. Tyto okolnosti uchazeče umístily do odlišných skutkových pozic podle pořadí. Uchazeči, kteří byli hodnoceni jako poslední, měli více času na přípravu a také mohli získat informace o obsahu některých použitých variant od uchazečů, kteří se zkoušek zúčastnili před nimi. V tomto ohledu žalobce tvrdí, že informace týkající se případových studií kolovaly mezi uchazeči, kteří již zkoušky skládali a uchazeči, které zkoušky teprve čekaly, takže posledně uvedení měli možnost zaměřit svou přípravu s přihlédnutím k těmto informacím.
38. Aby se toho EPSO vyvaroval, měl podle žalobce pořádat všechny zkoušky případové studie v tentýž den, jak to ostatně uložil rozsudek Soudního dvora Evropských společenství ze dne 27. října 1976, Prais v. Rada (130/75) a jak to EPSO učinil v případě výběrových řízení pořádaných v roce 2011.
39. Poté, co na jednání připomněl, že uchazeči mohou zkoušku případové studie skládat v němčině, angličtině nebo ve francouzštině, žalobce zdůraznil, že z dokumentů předložených Komisí v rámci organizačních procesních opatření vyplývá, že uchazeči, kteří skládali uvedenou zkoušku v němčině nebo ve francouzštině měli všichni stejnou variantu tématu. Tito uchazeči měli tedy více příležitostí získat informace od dalších uchazečů k obsahu varianty tématu, z něhož budou zkoušeni.
40. Komise má za to, že vzhledem k nové metodě a zejména k případové studii, kterou zavádí, jejímž předmětem je otestovat nikoli znalosti, ale dovednosti uchazečů, nevyžaduje se žádná specifická znalost unijního práva nebo judikatury, jsou nutné pouze velmi obecné znalosti v kombinaci s právními dovednostmi. Podle Komise ostatně skutečnost, že by byly od jiných uchazečů získány informace týkající se případové studie, by mohla být rovněž nevýhodou, protože uvedená zkouška měla být koncipována tak, aby neutralizovala případnou dřívější znalost uchazeče ohledně tématu zkoušky. Přinejmenším uchazeči, kteří mohli využít informací o zkoušce případové studie a pokoušeli se tyto informace využít k přípravě, museli konstatovat, že zkouška neodpovídala jejich přípravě.
41. Kromě toho Komise uvádí, že žalobce neposkytl žádný důkazní prostředek o údajné výměně informací k případové studii mezi uchazeči. Komise na jednání Soudu sdělila, že EPSO kontroluje výměnu informací na sociálních sítích a na jiných prostředcích elektronické komunikace, což mu umožní odhalit případný únik témat a v důsledku toho reagovat, pokud kolují příliš přesné informace. Komise tvrdí, že v projednávaném případě nebyl zjištěn žádný únik informací.
– Závěry Soudu
42. Je třeba připomenout, že v rámci soudního přezkumu rozhodnutí, kterým výběrová komise odmítne zapsat uchazeče na seznam úspěšných uchazečů, Soud ověřuje dodržení použitelných právních pravidel, tedy pravidel, zejména procesních, vymezených jednacím řádem a oznámením o výběrovém řízení a pravidel, kterými se řídí práce výběrové komise, zvláště povinnosti nestrannosti výběrové komise a zachování rovného zacházení s uchazeči výběrovou komisí, jakož i to, že nedošlo ke zneužití pravomoci (rozsudek Soudu ze dne 13. prosince 2012, Mileva v. Komise, F‑101/11, bod 40 a citovaná judikatura).
43. Pokud jde zejména o rovné zacházení s uchazeči, judikatura upřesnila, že výběrové komisi přísluší, aby striktně dohlížela na dodržování této zásady v průběhu výběrového řízení. Ačkoliv má výběrová komise širokou posuzovací pravomoc, pokud jde o náležitosti a podrobný obsah zkoušek, přísluší nicméně unijnímu soudu provádět přezkum v rozsahu nezbytném k zajištění rovného zacházení s uchazeči a objektivity při výběru mezi těmito uchazeči uskutečněnému výběrovou komisí (rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. března 2008, Giannini v. Komise, T‑100/04, bod 132).
44. V této souvislosti přísluší rovněž OOJ, jakožto pořadateli výběrového řízení, jakož i výběrové komisi jednat tak, aby všichni uchazeči téhož výběrového řízení skládali, pokud jde o písemné zkoušky, tutéž zkoušku za stejných podmínek (výše uvedený rozsudek Prais v. Rada, bod 13). Výběrové komisi tak přísluší zajistit, aby zkoušky měly citelně tutéž obtížnost pro všechny uchazeče (rozsudek Soudu ze dne 15. dubna 2010, Matos Martins v. Komise, F‑2/07, bod 171 a citovaná judikatura).
45. S každým výběrovým řízením je přitom obecně a inherentně spjato riziko nerovného zacházení vzhledem k nutně omezenému počtu otázek, které mohou být během zkoušky ke stanovenému tématu položeny. Bylo tudíž připuštěno, aby porušení zásady rovného zacházení mohlo být konstatováno pouze tehdy, pokud výběrová komise při výběru zkoušek neomezila riziko nerovných příležitostí na riziko, které je obecně inherentní všem zkouškám (výše uvedený rozsudek Giannini v. Komise, bod 133).
46. S ohledem na judikaturu připomenutou v bodech 43 až 45 tohoto rozsudku, má Soud za to, že vzhledem k povinnostem příslušejícím výběrové komisi, musí být její rozhodnutí o nezapsání uchazeče na seznam úspěšných uchazečů zrušeno, ukáže-li se, že výběrové řízení bylo pořádáno způsobem, který s sebou nese vyšší riziko nerovného zacházení, než je riziko inherentní každému výběrovému řízení, aniž by dotčený uchazeč předložil důkaz o tom, že určití uchazeči byli skutečně zvýhodněni.
47. V projednávané věci ze spisu vyplývá, že případová studie je zkouškou, jejímž cílem je posoudit dovednosti uchazeče ve fiktivní, ale realitě blízké situaci a při níž dříve nabyté znalosti hrají jen velmi omezenou roli. V tomto ohledu Tribunál konstatuje, že bod 4.1 („případová studie“) brožury „Hodnotící centrum“ poskytnuté všem uchazečům pozvaným do hodnotícího centra, tedy bod uvedený žalobcem v jeho žádosti o přezkum, upřesňuje, že uchazeči musí svou písemnou odpověď v případové studii zformulovat výhradně na základě dokumentů, které mají k dispozici.
48. Kromě toho z písemných vyjádření Komise vyplývá, že případová studie výběrového řízení byla vyhotovena v šestnácti variantách, které byly koncipovány tak, aby při zachování stejné úrovně obtížnosti, obsahovaly dostatečně charakteristické odlišnosti, aby uchazeči nemohli využít případné znalosti jiné varianty. V tomto ohledu mohl Soud konstatovat, na základě seznámení se se třemi z šestnácti variant případových studií, že tyto varianty případových studií, které zdaleka nebyly pouze sdělením několika řádek, které by mohly být uchazečem zachyceny a jednoduše vysvětleny jinému, měly podobu více než dvacetistránkových spisů obsahujících řadu velmi odlišných dokumentů.
49. Ve světle shora uvedených skutečností je třeba konstatovat, že žalobce právně dostatečně neprokázal, že by okolnost, že uchazeči zkoušení jako poslední měli více času k přípravě na zkoušku případové studie a že někteří uchazeči mohli získat informace od jiných uchazečů o obsahu varianty, ke které budou zkoušeni, mohla pro uchazeče, kteří skládali zkoušku případové studie jako poslední, znamenat skutečnou výhodu oproti jiným uchazečům.
50. Kromě toho se žalobce ani nepokusil rozporovat argumenty Komise, podle kterých je cílem nové metody zajistit, aby při zkouškách v hodnotícím centru bylo se všemi uchazeči zacházeno rovnocenně a aby výsledky uvedených zkoušek nebyly zkreslovány kognitivními předsudky hodnotitelů, tedy kognitivními předsudky, jejichž existence byla vědecky prokázána a které nemůže odpovědná správa přehlížet.
51. Pokud jde zvláště o údajné úniky informací týkajících se případové studie, je nutno konstatovat, že se žalobce omezuje na domněnky, aniž by předložil jakýkoli důkaz nebo podklad o skutečnosti těchto tvrzení. Na dotaz Soudu položený na jednání k tomuto tématu žalobce připustil, že nemá žádný objektivní důkaz o existenci těchto úniků. Mimoto, i za předpokladu, že by k takovým únikům informací docházelo, žalobce Soudu neposkytl ani žádný údaj, který by mohl zpochybnit argumenty rozvinuté Komisí, podle kterých s novou metodou je skutečnost, že uchazeč má informace o případové studii, přinejmenším zbytečná, nebo pro uchazeče přímo nevýhodná.
52. Je tedy třeba mít za to, že vzhledem ke shora uvedeným okolnostem, skutečnost, že se všechny zkoušky případové studie nekonaly v jeden den, v projednávané věci nevedla k rozdílnému zacházení s uchazeči, které by proto mohlo vést ke zvýhodnění určitých uchazečů oproti jiným, ani k vyššímu riziku nerovného zacházení, než je riziko inherentní každému výběrovému řízení.
53. Tento závěr nemůže být zpochybněn argumentem, který žalobce vyvozuje ze skutečnosti, že uchazeči, kteří si zvolili skládat zkoušku případové studie v němčině nebo ve francouzštině, skládali tuto zkoušku všichni ze stejné varianty a v několika dnech. Vzhledem k okolnostem uvedeným v bodech 47 a 48 tohoto rozsudku, nemohl žalobce prokázat, že uchazeči zkoušení jako poslední z toho mohli mít jakoukoli výhodu.
54. Nakonec se žalobce nemůže dovolávat bodu 14 rozsudku Prais v. Rada, uvedeného výše, ve kterém Soudní dvůr uvedl, „že je [...] velice důležité, aby byl den písemných zkoušek pro všechny uchazeče stejný“. Stačí totiž uvést, že tento závěr musí být posuzován ve skutkových souvislostech svého původu, a to v souvislostech písemné zkoušky stejné pro všechny uchazeče, pořádané v rámci výběrového řízení, jehož cílem bylo hodnotit znalosti uchazečů. Naproti tomu v projednávané věci je zkouškou, jejíž průběh je žalobcem napaden, případová studie, vyhotovená v šestnácti variantách, jejímž cílem je hodnotit nikoli znalosti, ale dovednosti uchazečů.
55. Ze shora uvedeného vyplývá, je třeba zamítnout první část prvního žalobního důvodu.
K druhé části prvního žalobního důvodu
– Argumenty účastníků řízení
56. Ve druhé části prvního žalobního důvodu žalobce tvrdí, že byla porušena zásada rovného zacházení, jelikož složení výběrové komise nadměrně fluktuovalo mezi jednotlivými uchazeči.
57. V tomto ohledu žalobce uvádí, že během jednotlivých zkoušek, které skládal při ústní části výběrového řízení, nebyl nikdy hodnocen stejnými členy výběrové komise a že v důsledku toho žádný člen výběrové komise nebyl přítomen při věch jeho zkouškách. Výběrová komise tím porušila jeho právo být hodnocen významným počtem členů výběrové komise. Kromě toho žalobce zdůrazňuje, že při ústních zkouškách byli členové výběrové komise u téměř všech uchazečů odlišní a že z tohoto důvodu výběrová komise mohla provést velmi částečné srovnání všech uchazečů. Ostatně podle žalobce nedostatečný počet stálých členů výběrové komise, jakož i významná fluktuace ve složení výběrové komise, nebyl vykompenzován stálou přítomností předsedy nebo místopředsedy výběrové komise.
58. Nakonec žalobce tvrdí, že osoby pověřené opravou případové studie nebyly členové výběrové komise, ale hodnotitelé určení EPSO a že každý týden byly tyto osoby nahrazeny jinými osobami. Přitom, vzhledem ke krátkým lhůtám, které byly stanoveny EPSO, neměla výběrová komise čas ověřit opravy provedené těmito zkoušejícími. V důsledku toho nemohla být zaručena soudržnost v hodnocení.
59. Komise tvrdí, že touto částí prvního žalobního důvodu žalobce zpochybňuje výhradně ústní zkoušku, ačkoli z titulu specifických dovedností, které byly hodnoceny pouze při případové studii, získal nižší známku, než je známka požadovaná. V důsledku toho Komise tvrdí, že žalobce hlavně nemá zájem vznášet tuto část prvního žalobního důvodu, jelikož i kdyby byly zrušeny známky získané v obecných schopnostech, neměl by z toho žádný užitek.
60. V každém případě má Komise za to, že tato část prvního žalobního důvodu rovněž postrádá právní základ. Podle Komise totiž zachování stability složení výběrové komise není samo o sobě cílem, jehož má být dosaženo, ale řešením používaným judikaturou k vyrovnání určitých nedokonalostí ve způsobu, jímž byly ústní zkoušky pořádány před rokem 2010. Jelikož nová metoda takové nedokonalosti nemá, není již k dodržení zásady rovného zacházení a objektivního hodnocení nezbytné, aby výběrová komise dbala o svou stabilitu po celou dobu výběrového řízení. Na jednání Komise svůj argument upřesnila tím, že prohlásila, že nepožaduje, aby bylo od zásady stability výběrové komise zcela upuštěno, ale aby byla znovu vymezena s ohledem na novou metodu.
– Závěry Soudu
61. Unijní soud je oprávněn podle okolností každého případu posoudit, zda řádný výkon spravedlnosti odůvodňuje zamítnout žalobu ve věci samé, i když předtím nerozhodl o námitce nepřípustnosti vznesené žalovanou stranou (rozsudek Soudu ze dne 28. září 2011, AZ v. Komise, F‑26/10, bod 34).
62. Za okolností projednávaní věci a v zájmu hospodárnosti řízení, je třeba přezkoumat především argumentaci ve věci samé předloženou žalobcem, bez předchozího rozhodování o přípustnosti.
63. Je třeba připomenout, že orgány Unie disponují širokou posuzovací pravomocí k vymezení pravidel pro pořádání výběrového řízení a že unijnímu soudu přísluší do těchto pravidel zasahovat pouze v nezbytném rozsahu k zajištění rovného zacházení s uchazeči a objektivity výběru mezi nimi provedeného (viz rozsudek Soudu ze dne 16. září 2013, Höpcke v. Komise, F‑46/12, bod 63).
64. Povinnost přijmout úředníky s nejvyšší úrovní způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti stanovená článkem 27 služebního řádu orgánům znamená, že OOJ a výběrová komise musí, každý při výkonu svých pravomocí, dbát na to, aby při výběrovém řízení byly dodrženy zásady rovného zacházení mezi uchazeči a objektivity hodnocení.
65. Bylo tak rozhodnuto, že široká posuzovací pravomoc, kterou je výběrová komise nadána, pokud jde o určení podmínek a podrobného obsahu zkoušek výběrového řízení, jež musí uchazeči dodržovat, musí být vyvážena přísným dodržováním pravidel upravujících organizaci těchto zkoušek. V důsledku toho výběrové komisi přísluší dbát na přísné dodržování zásady rovného zacházení s uchazeči v průběhu zkoušek a zásady objektivity výběru provedeného mezi zúčastněnými (rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 25. května 2000, Elkaïm a Mazuel v. Komise, T‑173/99, bod 87). Za tímto účelem je výběrová komise povinna zajistit soudržné uplatňování hodnotících kritérií vůči všem dotčeným uchazečům a přitom zajistit zejména stabilitu ve svém složení (viz, pokud jde o výběrovou komisi v řízení pro vytvoření rezervního seznamu dočasných zaměstnanců, rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 24. září 2002, Girardot v. Komise, T‑92/01, body 24 až 26; viz kromě toho rozsudek Soudu ze dne 29. září 2010, Honnefelder v. Komise, F‑41/08, bod 35).
66. Judikatura upřesnila, že dodržení zásad rovného zacházení a objektivního hodnocení předpokládá zajistit, v co nejvyšší možné míře, stabilitu složení výběrové komise po celou dobu trvání zkoušek (rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. listopadu 2004, Vonier v. Komise, T‑165/03, bod 39).
67. Nicméně nelze vyloučit, že soudržnost hodnocení může být zaručena jinými způsoby než zachováním stability výběrové komise po celou dobu trvání zkoušek. Soud prvního stupně tak připustil, že pokud byli řádní členové výběrové komise z důvodu překážek na jejich straně nahrazeni pro zkoušky některých uchazečů náhradními členy, aby výběrová komise mohla svou práci dokončit v přiměřené lhůtě, může složení výběrové komise nicméně zůstat dostatečně stabilní, pokud výběrová komise zavede nutnou spolupráci pro zajištění soudržného použití hodnotících kritérií (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Giannini v. Komise, body 208 až 216).
68. V tomto smyslu je třeba uvést, že opatření přijatá výběrovou komisí ke splnění povinnosti zajistit stabilitu svého složení, musí být případně posouzena vzhledem ke zvláštním znakům pořádaného výběru a k praktickým požadavkům souvisejícím s pořádáním výběrového řízení, ač se výběrová komise nemůže vyhnout povinnosti dodržet základní záruky rovného zacházení s uchazeči a objektivity mezi nimi provedeného výběru (rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 5. dubna 2005, Christensen v. Komise, T‑336/02, bod 44).
69. Je pravdou, že posouzení, která provede výběrová komise při hodnocení schopností nebo znalostí a způsobilosti uchazečů, jsou srovnávací povahy (viz rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 19. února 2004, Konstantopoulou v. Soudní dvůr, T‑19/03, bod 43). Nelze nicméně vyloučit, že vzhledem k pořádání zkoušek výběrového řízení a organizaci prací výběrové komise, pro účely zajištění srovnávací povahy posouzení výběrové komise postačí, že je její stabilita zajištěna pouze v určitých fázích výběrového řízení.
70. Jelikož zachování určité stability výběrové komise není samo o sobě závazné, ale je prostředkem k zajištění dodržení zásad rovného zacházení a objektivity hodnocení, je třeba přezkoumat, jestli způsob, jakým bylo výběrové řízení pořádáno, v projednávané věci umožnil zajistit dodržení uvedených zásad.
71. V projednávané věci je třeba zmínit, že Komise v odpověď na procesně organizační opatření a na jednání uvedla, aniž jí žalobce oponoval, že i když výběrová komise nebyla stabilní po celou dobu trvání zkoušek, přinejmenším se sešla, nejdříve když rozhodovala o způsobu, jakým způsobem se budou zkoušky odehrávat, poté každé dva nebo tři dny pokaždé, když známky udělené uchazečům byly spojeny pro posouzení schopností uchazečů, kteří byli během této doby zkoušeni, a nakonec při ověřování soudržnosti posouzení uchazečů po ukončení všech zkoušek.
72. Navíc musí být přihlédnuto rovněž k opatřením přijatým EPSO v rámci nové metody, která směřují k předcházení kognitivním předsudkům obecně zjištěným u hodnotitelů a k zajištění soudržnosti hodnocení. Soud zvláště připomíná, že uvedená opatření zahrnují použití předem strukturovaných testů, které odpovídají předem stanovené metodice, při níž se použijí předem stanovené ukazatele chování, přítomnost předsedy výběrové komise při prvních minutách všech zkoušek, jakož i uskutečňování studií a analýz za účelem ověření soudržnosti hodnocení (viz bod 26 tohoto rozsudku).
73. Zdá se tedy, že nová metoda nahrazuje dosavadní systému výběru, který vycházel z totožnosti členů výběrové komise po celou dobu trvání výběrového řízení, systémem výběru, ve kterém je stabilita výběrové komise zaručena pouze v určitých klíčových fázích řízení, ale ve kterém je rovné zacházení s uchazeči zaručeno totožností pracovních metod a použitím stejných kritérií pro posouzení výkonů uchazečů.
74. Za těchto podmínek, vzhledem ke stabilitě výběrové komise ve fázích zmíněných v bodě 71 tohoto rozsudku a k opatřením organizace a spolupráce při práci výběrové komise vyjmenovaným v bodech 72 a 73, má Soud za to, že zásady rovného zacházení a objektivity hodnocení byly v projednávané věci dodrženy.
75. V důsledku toho je třeba zamítnout jako neopodstatněné námitky, které žalobce směřuje vůči údajné nestabilitě výběrové komise, a to námitku vycházející z toho, že výběrová komise porušila údajné právo žalobce být hodnocen významným počtem členů výběrové komise, námitku vycházející z toho, že výběrová komise provedla velmi částečné srovnávací posouzení všech uchazečů a námitku vycházející z toho, že fluktuace ve složení výběrové komise měla být vyvážena stálou přítomností předsedy nebo místopředsedy výběrové komise.
76. Pokud jde o námitku týkající se toho, že EPSO využívá externí korektory a že se tito každý týden nahrazují, musí být připomenuto, že z ustálené judikatury vyplývá, že výběrová komise může využít pomoc korektorů ve všech případech, kdy to považuje za nutné. V tomto případě je řádnost postupů dodržena, jestliže se metody korektury neliší podle uchazečů a jestliže má výběrová komise konečnou posuzovací pravomoc (rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 26. ledna 2005, Roccato v. Komise, T‑267/03, bod 67). V projednávané věci žalobce ani netvrdí, že by se metody korektury lišily podle uchazečů a že výběrová komise neměla konečnou posuzovací pravomoc a nic ve spisu nenasvědčuje tomu, že by tomu tak bylo.
77. Nakonec musí být uvedeno, že žalobce nepředložil žádný důkazní prostředek na podporu svého tvrzení, podle kterého výběrová komise nemohla zajistit soudržnost hodnocení, jelikož jí OOJ nenechal čas. Každopádně ze spisu vyplývá, že výběrová komise soudržnost hodnocení přezkoumávala, jelikož v návaznosti na žádost o přezkum podanou žalobcem, výběrová komise zjistila existenci určité nesoudržnosti v hodnocení jeho případové studie a v návaznosti na to zvýšila známky, které mu původně udělila z titulu obecných schopností „[s]chopnost komunikovat“ a „[s]chopnost stanovit si priority a organizovat svou činnost“, jakož i z titulu zvláštních dovedností.
78. Vzhledem ke všem shora uvedeným skutečnostem, je třeba zamítnout druhou část prvního žalobního důvodu vycházející ze stability výběrové komise, jako neopodstatněnou, aniž je nutné určovat, zda je tato druhá část přípustná nebo relevantní.
79. Je tedy namístě zamítnout první žalobní důvod v plném rozsahu.
K druhému žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení zásady nezávislosti výběrové komise
Argumenty účastníků řízení
80. Žalobce uvádí, že většina členů výběrové komise, včetně jejího předsedy, byly úředníky přidělenými k EPSO a tudíž na něm závislí, což je v rozporu se zásadou nezávislosti výběrové komise.
81. Komise navrhuje, aby Soud tento žalobní důvod zamítl.
Závěry Soudu
82. Je třeba připomenout, že vzhledem ke klíčové úloze svěřené výběrové komisi, stanovil zákonodárce určitý počet záruk. Článek 30 služebního řádu a článek 3 přílohy III služebního řádu tak zaprvé stanoví, že pro každé výběrové řízení jmenuje OOJ výběrovou komisi, zadruhé, že kromě předsedy výběrové komise musí být ostatní členové jmenováni správou a výborem zaměstnanců, přičemž každý jmenuje stejný počet, zatřetí, že členové výběrové komise se vybírají z řad úředníků, začtvrté funkční skupina a platová třída těchto úředníků není menší než funkční skupina a platová třída obsazovaného místa, a zapáté, jestliže se výběrová komise skládá z více než čtyř členů, musí být každé pohlaví zastoupeno alespoň dvěma členy (rozsudek Soudu ze dne 15. června 2010, Pachtitis v. Komise, F‑35/08, body 53 a 54).
83. Žádné ustanovení služebního řádu naproti tomu nezakazuje, aby členy výběrové komise byli úředníci předělení EPSO zvláště pro výkon činností členů výběrové komise.
84. Kromě toho z pouhé skutečnosti, že někteří členové výběrové komise byli úředníky přiřazenými EPSO k výkonu činností členů výběrové komise na omezenou dobu, nelze dovozovat, že by EPSO mělo prostřednictvím těchto úředníků vykonávat jakýkoli vliv na práce výběrové komise.
85. Je nutno konstatovat, že žalobce ve své žalobě Soudu nepředložil důkazní prostředky nebo přesné a souhlasné podklady pro skutečnost, že by EPSO vykonával jakýkoli vliv na výběrovou komisi, a omezil se na pouhé spekulace.
86. Žalobce na jednání nicméně tento žalobní důvod rozvinul tvrzením, že s novou metodou je možné pozorovat určitý rozpor v rolích mezi výběrovou komisí a EPSO, jelikož EPSO má čím dál více pravomocí ke stanovení povahy zkoušek a způsobů, jakými mají probíhat, na rozdíl od role výběrové komise. Žalobce zvláště zdůraznil, že jak připustila sama Komise ve své žalobní odpovědi, s metodikou hodnotícího centra, má výběrová komise omezenější prostor než dříve a opatření přijatá OOJ pro zajištění soudržnosti hodnocení, jsou taková, že zbavují výběrovou komisi jejích pravomocí.
87. Nicméně argumenty předložené žalobcem nemohou dostatečně právně prokázat, že by EPSO překročilo pravomoc, kterou čl. 1 odst. 1 písm. a) a b) přílohy III služebního řádu svěřuje OOJ, a to pravomoc stanovit povahu výběrového řízení a jeho náležitosti. Konkrétně žádný dokument ve spisu neprokazuje existenci jakéhokoli zásahu EPSO při posuzování výkonů uchazečů výběrovou komisí, ani v hodnocení uchazečů nebo při vytváření seznamu úspěšných uchazečů. V tomto ohledu je třeba uvést, že nezávisle na opatřeních přijatých OOJ k zajištění soudržnosti hodnocení, v souladu s článkem 5 přílohy III služebního řádu, dohlíží na zkoušky a sestavuje seznam způsobilosti uchazečů výběrová komise a nikoli OOJ.
88. V důsledku toho je třeba zamítnout žalobní důvod vycházející z porušení zásady nezávislosti výběrové komise.
K třetímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení povinnosti uvést odůvodnění
Argumenty účastníků řízení
89. Žalobce v podstatě tvrdí, že EPSO porušil povinnost uvést odůvodnění zakotvenou v článku 25 služebního řádu tím, že mu odmítl předložit několik dokumentů a informací a zvláště otázky, při kterých neuspěl, důvody, pro které byly jeho odpovědi nesprávné, jakož i hodnotící tabulky používané pro písemné a ústní zkoušky. Kromě toho požadoval předložení vyhotovení varianty tématu, kterým se měl zabývat při zkoušce případové studie, se svými opravenými odpověďmi. Sdělení těchto skutečností pro něj bylo nutné, aby mohl pochopit své chyby, způsob, jakým byla jeho zkouška opravována a posoudit, zda nedošlo k žádnému porušení pravidel použitelných na výběrovou komisi.
90. Kromě toho má žalobce za to, že podle článku 8 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i článku 13 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 8, 12.1.2001, s. 1), byl EPSO povinen mu předložit dokumenty zmíněné v předchozím bodu.
91. Komise navrhuje zamítnutí projednávaného žalobního důvodu.
Závěry Soudu
92. Úvodem je třeba připomenout, že ačkoli podle čl. 25 druhého pododstavce služebního řádu, každé rozhodnutí přijaté podle služebního řádu, které může nepříznivě zasáhnout do práv osoby, jíž je určeno, musí být odůvodněno, pokud jde o rozhodnutí výběrové komise, musí být tato povinnost uvést odůvodnění v souladu se zachováním tajnosti vztahující se na práce výběrové komise stanovené v článku 6 přílohy III služebního řádu (rozsudek Soudního dvora ze dne 4. července 1996, Parlament v. Innamorati, C‑254/95 P, bod 24).
93. Tato tajnost prací výběrové komise byla zavedena za účelem zaručení nezávislosti výběrových komisí a objektivity jejich práce tím, že je chrání před všemi vnějšími zásahy a vlivy, ať již pocházejícími od samotné správy Společenství, dotčených uchazečů nebo třetích osob. Dodržení této tajnosti tudíž brání jak zpřístupnění stanovisek přijatých individuálně členy výběrových komisí, tak odhalení všech skutečností, které vedly k těmto posouzením osobní nebo srovnávací povahy, pokud jde o uchazeče (viz zejména výše uvedený rozsudek Konstantopoulou v. Soudní dvůr, bod 27).
94. S ohledem na tuto tajnost, sdělení známek získaných v jednotlivých zkouškách výběrového řízení v zásadě představuje dostatečné odůvodnění rozhodnutí výběrové komise (výše uvedené rozsudky Parlament v. Innamorati, bod 31, a Konstantopoulou v. Soudní dvůr, bod 32; rozsudek Soudu ze dne 28. března 2012, Marsili v. Komise, F‑19/10, bod 51).
95. Takové odůvodnění neporušuje práva uchazečů. Umožňuje jim seznámit se s hodnocením, která byla učiněna ve vztahu k jejich výkonům a případně ověřit, zda skutečně nezískali počet bodů vyžadovaný oznámením o výběrovém řízení k připuštění k některým nebo všem zkouškám a Soudu umožňuje provést soudní přezkum přiměřený pro tento typ sporu (výše uvedený rozsudek Konstantopoulou v. Soudní dvůr, bod 33).
96. Kromě toho výběrová komise není povinna při odůvodnění rozhodnutí o nepřijetí uchazeče ke zkoušce upřesňovat, které odpovědi uchazeče byly posouzeny jako nedostatečné nebo vysvětlovat, proč byly tyto odpovědi považovány za nedostatečné, jelikož takový stupeň odůvodnění není nezbytný k tomu, aby uchazeč mohl posoudit vhodnost podání stížnosti nebo případně žaloby nebo, aby mohl soud provést svůj soudní přezkum (rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 14. července 1995, Pimley-Smith v. Komise, T‑291/94, body 63 a 64, a výše uvedený rozsudek Konstantopoulou v. Soudní dvůr, bod 34).
97. V projednávané věci ze spisu vyplývá, že v návaznosti na svou žádost žalobce dne 10. února 2011 obdržel svou práci, která nebyla opravena, vypracovanou při případové studii a svůj jazykový test společně s hodnocením uplatněným při tomto testu. Kromě toho byl napadeným rozhodnutím vyrozuměn o tom, že rozhodnutí výběrové komise potvrdit rozhodnutí o nepřijetí bylo odůvodněno skutečností, že získal celkovou známku nižší, než je nejnižší známka uchazečů, kteří byli zapsáni na seznam úspěšných uchazečů. Nakonec obdržel svůj „znalostní pas“, který ukazoval nejen známky získané pro každou z hodnocených schopností, ale rovněž analytická posouzení, která byla přijata pro každou hodnocenou schopnost.
98. Je tedy nutno konstatovat, že ve světle judikatury připomenuté výše, bylo napadené rozhodnutí dostatečně odůvodněno, aniž by bylo nutné, aby EPSO předložil žalobci dokumenty, které požadoval.
99. Podpůrně má Soud za to, že EPSO nebyl povinen vyhovět povinnosti uvést odůvodnění, sdělovat žalobci opravnou verzi jeho práce, důvody, pro které byly jeho odpovědi nesprávné, hodnotící tabulky použité pro písemné a ústní zkoušky, jelikož takové dokumenty jsou součástí posouzení srovnávací povahy, která provádí výběrová komise a vztahuje se na ně tajnost prací této komise.
100. Kromě toho, pokud jde o kopii varianty tématu, kterým se měl žalobce zabývat při případové studii, Soud uvádí, že podle judikatury, ačkoliv se na dokument vztahuje tajnost prací výběrové komise, jestliže jeho zpřístupnění může prozradit individuální postoje členů výběrové komise nebo posouzení osobní nebo srovnávací povahy týkající se uchazečů (výše uvedený rozsudek Konstantopoulou v. Soudní dvůr, bod 27), důvěrnost, která se vztahuje na práce výběrové komise, nevylučuje, aby důvěrnost jednoho dokumentu výběrového řízení byla odůvodněna jinými důvody. Soud má přitom v projednávané věci za to, že odmítnutí EPSO sdělit žalobci variantu tématu, z něhož byl zkoušen, je odůvodněno nutností vyhnout se tomu, aby v případě, že další uchazeči budou rovněž požadovat získání varianty tématu, ze kterého byli zkoušeni, bylo pro ně možné tyto varianty porovnat, určit a v návaznosti na to zveřejnit metodiku použitou ke stanovení variant téhož tématu, jakož i údaje sloužící k hodnocení uchazečů.
101. Nakonec tato konstatování nejsou zpochybněna článkem 8 Listiny nebo nařízením č. 45/2001. Musí být totiž zdůrazněno, že jak upřesňuje článek 2 nařízení č. 45/2001, jsou osobními údaji chápány pouze informace, které mohou umožnit identifikaci osoby. Z toho vyplývá, že podle shora uvedených ustanovení, má žalobce právo získat přístup k údajům drženým EPSO umožňujícím jej identifikovat a nikoli přístup k jeho opravené práci, k otázkám, ve kterých neuspěl, k důvodům, pro které byly jeho odpovědi nesprávné nebo k použité hodnotící tabulce. To platí tím spíše, že, měla-li by být opravená práce uchazeče považována za osobní údaj, mohl by tento uchazeč, v souladu s článkem 14 nařízení č. 45/2001, požadovat nápravu této opravené práce, což by bylo absurdní.
102. V důsledku toho je třeba zamítnout tento žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění.
103. Jelikož žádný žalobní důvod není opodstatněný, je třeba zamítnout návrhová žádání znějící na zrušení a v důsledku toho žalobu v plném rozsahu.
K nákladům řízení
104. Podle čl. 87 odst. 1 jednacího řádu, s výhradou ostatních ustanovení osmé kapitoly druhé hlavy uvedeného řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Podle druhého odstavce tohoto článku může Soud v souladu s požadavky ekvity rozhodnout, že se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží pouze částečná náhrada nákladů řízení nebo se mu náhrada nákladů řízení neuloží.
105. Z výše uvedeného odůvodnění vyplývá, že žalobce neměl ve věci úspěch. Komise kromě toho ve svých návrhových žádáních výslovně požadovala, aby byla žalobci uložena náhrada nákladů řízení. Vzhledem k tomu, že okolnosti projednávané věci neodůvodňují použití ustanovení čl. 87 odst. 2 jednacího řádu, musí žalobce nést vlastní náklady řízení a nahradit náklady vynaložené Komisí.
Výrok
Z těchto důvodů
SOUD PRO VEŘEJNOU SLUŽBU (plénum)
rozhodl takto:
1) Žaloba se zamítá.
2) Gonzalo de Mendoza Asensi ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.