62024CJ0509
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (devátého senátu)
27. listopadu 2025 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách – Směrnice 93/13/EHS – Článek 6 odst. 1 – Článek 7 odst. 1 – Smlouva o bankovním účtu – Řízení o platebním rozkazu – Přezkum zneužívající povahy smluvních ujednání z úřední povinnosti – Návrh soudu na snížení pohledávky o částku plynoucí z použití ujednání považovaného za zneužívající – Souhlas prodávajícího nebo poskytovatele a možnost požadovat tuto částku v následném řízení – Zásada efektivity – Účast spotřebitele na přezkumu případně zneužívající povahy smluvního ujednání“
Ve věci C‑509/24,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 3 de Arucas (soud prvního stupně a vyšetřující soud č. 3 v Arucasu, Španělsko) ze dne 30. června 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 22. července 2024, v řízení
Investcapital Ltd
proti
M. H. S.,
SOUDNÍ DVŮR (devátý senát),
ve složení: M. Condinanzi (zpravodaj), předseda senátu, N. Jääskinen a R. Frendo, soudci,
generální advokát: R. Norkus,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za španělskou vládu: A. Torró Molés, jako zmocněnec,
–
za italskou vládu: S. Fiorentino, jako zmocněnec, ve spolupráci s: M. Cherubini, avvocato dello Stato,
–
za Evropskou komisi: I. Galindo Martín a P. Kienapfel, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článků 6 a 7 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288, oprava Úř. věst 2016, L 303, s. 26).
2
Tato žádost byla předložena v rámci řízení zahájeného společností Investcapital Ltd, postupníkem pohledávky ze smlouvy o běžném bankovním účtu otevřeném na jméno M. H. S., který je spotřebitelem, za účelem vydání platebního rozkazu na zaplacení peněžitého dluhu vyplývajícího z této smlouvy.
Právní rámec
Unijní právo
3
Dvacátý čtvrtý bod odůvodnění směrnice 93/13 zní:
„vzhledem k tomu, že soudy nebo správní orgány členských států musí mít k dispozici přiměřené a účinné prostředky, aby zabránily dalšímu používání nepřiměřených podmínek ve smlouvách se spotřebiteli“.
4
Článek 6 odst. 1 této směrnice stanoví:
„Členské státy stanoví, že zneužívající ujednání použitá ve smlouvě uzavřené prodávajícím nebo poskytovatelem se spotřebitelem nejsou podle jejich vnitrostátních právních předpisů pro spotřebitele závazná a že smlouva zůstává pro strany závaznou za stejných podmínek, může-li nadále existovat bez dotyčných zneužívajících ujednání.“
5
Článek 7 odst. 1 uvedené směrnice stanoví:
„Členské státy zajistí, aby v zájmu spotřebitelů a soutěžitelů byly k dispozici odpovídající a účinné prostředky zabraňující dalšímu používání zneužívajících ujednání ve smlouvách, které uzavírají prodávající nebo poskytovatelé se spotřebiteli.“
Španělské právo
LEC
6
Článek 815 odst. 3 Ley 1/2000 de Enjuiciamiento Civil (zákon 1/2000, občanský soudní řád) ze dne 7. ledna 2000 (BOE č. 7 ze dne 8. ledna 2000, s. 575) ve znění použitelném na původní řízení (dále jen „LEC“) stanoví:
„Pokud z dokumentů připojených k návrhu vyplývá, že požadovaná částka není správná, informuje o tom soudní tajemník soud, který případně může usnesením vyzvat navrhovatele, aby přijal nebo odmítl návrh na vydání platebního rozkazu na částku nižší, než která byla původně požadována a kterou stanoví.
Stejně tak, pokud se má za to, že dluh je založen na smlouvě uzavřené prodávajícím nebo poskytovatelem se spotřebitelem nebo uživatelem, soudní tajemník před vydáním platebního rozkazu informuje soud, který, dospěje-li k závěru, že by některá z ujednání, na nichž je založen návrh nebo na jejichž základě je určena výše požadované částky, mohla být považována za zneužívající, může usnesením navrhnout vydání platebního rozkazu na částku, která z požadované částky vylučuje částku plynoucí z použití takového ujednání.
V obou případech musí navrhovatel předložený návrh přijmout nebo odmítnout ve lhůtě deseti dnů a po jejím marném uplynutí se má za to, že jej přijal. V žádném případě nelze přijetí návrhu navrhovatelem chápat jako částečné vzdání se nároku a navrhovatel může část, které nebylo vyhověno, uplatnit pouze v příslušném určovacím řízení.
Je-li návrh přijat, je odpůrci uložena povinnost zaplatit tuto částku.
V opačném případě se má za to, že navrhovatel vzal svůj návrh zpět a může svůj nárok uplatnit pouze v příslušném určovacím řízení.
Proti usnesení vydanému v posledně uvedeném případě se může účastník řízení přímo odvolat.“
7
Článek 818 odst. 1 první pododstavec LEC stanoví:
„Podá-li dlužník ve lhůtě odpor, věc bude s konečnou platností rozhodnuta v příslušném řízení a vydaný rozsudek bude mít účinky pravomocně rozhodnuté věci.“
Obecný zákon o ochraně spotřebitelů a uživatelů
8
Článek 83 konsolidovaného znění obecného zákona o ochraně spotřebitelů a uživatelů, schváleného Real Decreto Legislativo 1/2007 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios y otras leyes complementarias (královské legislativní nařízení 1/2007, kterým se schvaluje konsolidované znění obecného zákona o ochraně spotřebitelů a uživatelů a dalších souvisejících zákonů) ze dne 16. listopadu 2007 (BOE č. 287 ze dne 30. listopadu 2007, s. 49181) ve znění použitelném na původní řízení stanoví:
„Zneužívající ujednání jsou absolutně neplatná a považují se za nesjednaná. Za tímto účelem soud po vyslechnutí stran prohlásí neplatnost zneužívajících ujednání obsažených ve smlouvě, která však zůstává pro smluvní strany závazná za stejných podmínek, může-li nadále existovat i bez těchto ujednání.
Podmínky, které jsou do smluv zahrnuty netransparentně a na úkor spotřebitelů, jsou absolutně neplatné.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
9
Dne 16. dubna 2024 podala společnost Investcapital k Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 3 de Arucas (soud prvního stupně a vyšetřující soud č. 3 v Arucasu, Španělsko), který je předkládajícím soudem, návrh na vydání platebního rozkazu proti M. H. S., kterým se domáhala zaplacení částky 1234,01 eura, z toho 229,17 eura z titulu jistiny, 38,73 eura z titulu běžných úroků, 39,68 eura z titulu úroků z prodlení a 921,15 eura z titulu poplatků nebo provizí, odpovídající pohledávce postoupené bankou B. S. A. Tato pohledávka souvisí se smlouvou, kterou M. H. S. uzavřel dne 16. března 2018 s bankou B. S. A. a jejímž předmětem bylo otevření bankovního účtu.
10
Vzhledem k tomu, že se jedná o smlouvu uzavřenou prodávajícím nebo poskytovatelem se spotřebitelem, byl o tom předkládající soud v souladu s čl. 815 odst. 3 LEC informován soudním tajemníkem, aby mohl posoudit případnou zneužívající povahu ujednání, na jejichž základě byl podán návrh na vydání platebního rozkazu.
11
V rámci posouzení případné zneužívající povahy těchto ujednání si předkládající soud klade otázku ohledně slučitelnosti čl. 815 odst. 3 LEC s unijním právem, zejména se směrnicí 93/13 vykládanou ve světle judikatury Soudního dvora.
12
Uvedený soud konstatuje, že v případě zjištění zneužívající povahy smluvního ujednání se musí soud, k němuž byl podán návrh na vydání platebního rozkazu, v souladu s čl. 815 odst. 3 LEC omezit na návrh na snížení částky pohledávky a vyloučit částku plynoucí z použití takového ujednání. Podle tohoto ustanovení přijetí tohoto návrhu navrhovatelem platebního rozkazu neznamená vzdání se částky zamítnuté tímto soudem, jelikož tento navrhovatel může vždy požadovat její zaplacení v rámci určovacího řízení.
13
Předkládající soud uvádí, že článek 815 LEC tedy neumožňuje rozhodnout o neplatnosti ujednání považovaných za zneužívající, i když podle článku 83 obecného zákona o ochraně spotřebitelů a uživatelů jsou taková ujednání absolutně neplatná a považují se za nesjednaná. Má za to, že spotřebitel je nadále vázán smluvními ujednáními, která byla po přezkumu provedeném soudem, jemuž byl předložen návrh na vydání platebního rozkazu, shledána jako zneužívající.
14
Za těchto podmínek se Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 3 de Arucas (soud prvního stupně a vyšetřující soud č. 3 v Arucasu) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Musí být články 6 a 7 směrnice [93/13] vykládány v tom smyslu, že mechanismus soudního přezkumu, který pouze vylučuje z nároku vzneseného prodávajícím nebo poskytovatelem ty částky, které jsou založeny na zneužívajících ujednáních, přičemž prodávající nebo poskytovatel může tytéž částky uplatnit v jiném řízení, může představovat ‚odpovídající a účinný prostředek‘ k tomu, aby spotřebitel nebo uživatel nebyl vázán takovými zneužívajícími ujednáními?
2)
Musí být články 6 a 7 směrnice [93/13] vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava obsažená v čl. 815 odst. 3 [LEC], která omezuje důsledky přezkumu zneužívající povahy v řízení o platebním rozkazu na vyloučení těch částek, které jsou založeny na zneužívajících ujednáních, z nároku uplatněného prodávajícím nebo poskytovatelem, aniž z tohoto přezkumu vyvozuje všechny důsledky, které podle vnitrostátního práva vyplývají z posouzení této zneužívající povahy, jako je prohlášení neplatnosti?
3)
Musí být články 6 a 7 směrnice [93/13] vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava obsažená v čl. 815 odst. 3 [LEC], která nepočítá s účastí spotřebitele nebo uživatele na přezkumu zneužívající povahy, který provádí soud?“
K předběžným otázkám
K první a druhé otázce
K přípustnosti
15
Španělská vláda vyjadřuje pochybnosti o přípustnosti první a druhé otázky z důvodu jejich hypotetické povahy, jelikož se týkají jiného řízení, než je řízení o platebním rozkazu, a sice případného určovacího řízení, které podle vnitrostátního práva umožňuje přezkum jiných návrhů, než jsou návrhy podané v rámci řízení o vydání platebního rozkazu.
16
Je třeba připomenout, že je pouze věcí vnitrostátního soudu, kterému byl spor předložen a jenž musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, aby s ohledem na konkrétní okolnosti věci v původním řízení posoudil relevanci otázek, které Soudnímu dvoru klade. Týkají-li se tedy položené otázky výkladu nebo platnosti pravidla unijního práva, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout. Z toho vyplývá, že se na předběžnou otázku týkající se unijního práva vztahuje domněnka relevance. Odmítnout rozhodnutí o takové otázce je ze strany Soudního dvora možné pouze tehdy, je-li zjevné, že žádaný výklad unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo také jestliže Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny [rozsudek ze dne 2. února 2023, Towarzystwo Ubezpieczeń Ż (Klamavé vzorové pojistné smlouvy), C‑208/21, EU:C:2023:64, body 42 a 43, jakož i citovaná judikatura].
17
O takový případ se přitom v projednávané věci nejedná.
18
Předkládací rozhodnutí totiž dostatečně přesně popisuje právní a skutkový rámec původního řízení, které se týká návrhu na vydání platebního rozkazu ohledně peněžité pohledávky vyplývající ze smlouvy o běžném bankovním účtu. Informace poskytnuté předkládajícím soudem umožňují určit jak rozsah položených otázek, tak jejich vztah k předmětu tohoto řízení. Podstatou první a druhé otázky předkládajícího soudu je zejména to, zda je s články 6 a 7 směrnice 93/13 slučitelná vnitrostátní právní úprava, podle níž soud, k němuž byl podán návrh na vydání platebního rozkazu, může navrhnout vydání platebního rozkazu na částku sníženou o částku odpovídající použití smluvního ujednání, které považuje za zneužívající, ale nemůže toto ujednání zrušit, přičemž část pohledávky, která byla zamítnuta, může věřitel následně uplatnit v rámci soudního určovacího řízení.
19
Za těchto podmínek není zjevné, že by výklad směrnice 93/13 požadovaný v první a druhé otázce neměl žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení nebo že by daný problém byl hypotetický.
20
V důsledku toho musí být tyto otázky považovány za přípustné.
K věci samé
21
Podstatou první a druhé otázky předkládajícího soudu, které je třeba posoudit společně, je, zda musí být čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13 vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví jednak, že soud, k němuž prodávající nebo poskytovatel podal vůči spotřebiteli návrh na vydání platebního rozkazu, může navrhnout snížení částky pohledávky, kterým vyloučí částky plynoucí z použití smluvního ujednání, které považuje za zneužívající, ale nemůže z tohoto důvodu konstatovat neplatnost tohoto ujednání, a jednak že tento prodávající nebo poskytovatel má po přijetí tohoto návrhu možnost zahájit jiné soudní řízení s cílem vymoci od tohoto spotřebitele částku pohledávky zamítnutou tímto soudem.
22
Především je třeba připomenout, že systém ochrany zavedený směrnicí 93/13 vychází z myšlenky, že se spotřebitel nachází v nerovném postavení vůči prodávajícímu nebo poskytovateli, co se týče vyjednávací síly i úrovně informovanosti (rozsudek ze dne 17. května 2022, Ibercaja Banco, C‑600/19, EU:C:2022:394, bod 35 a citovaná judikatura).
23
Článek 6 odst. 1 této směrnice ukládá členským státům povinnost zajistit, aby spotřebitel nebyl zneužívajícími ujednání vázán, aniž by musel podat žalobu a dosáhnout rozsudku potvrzujícího zneužívající povahu těchto ujednání [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. června 2023, Getin Noble Bank (Pozastavení plnění smlouvy o úvěru), C‑287/22, EU:C:2023:491, bod 37].
24
Toto ustanovení musí být považováno za normu, která je rovnocenná vnitrostátním předpisům, jež jsou ve vnitrostátním právním řádu kogentní. Jedná se kromě toho o kogentní ustanovení, jehož cílem je nahrazení formální rovnováhy, kterou smlouva nastoluje mezi právy a povinnostmi smluvních stran, rovnováhou skutečnou, která může obnovit rovnost mezi těmito smluvními stranami (rozsudek ze dne 21. prosince 2016, Gutiérrez Naranjo a další, C‑154/15, C‑307/15 a C‑308/15, EU:C:2016:980, body 54 a 55).
25
Zaprvé z toho vyplývá, že přísluší vnitrostátnímu soudu, aby za podmínek stanovených v jeho právu i bez návrhu posoudil, zda je smluvní ujednání spadající do oblasti působnosti uvedené směrnice zneužívající, a aby vyloučil jeho použití tak, aby nemělo pro dotčeného spotřebitele závazné účinky, vyjma případu, kdy s tím spotřebitel nesouhlasí [rozsudek ze dne 30. června 2022, Profi Credit Bulgaria (Automatický zápočet v případě zneužívajícího ujednání), C‑170/21, EU:C:2022:518, bod 31 a citovaná judikatura].
26
Zadruhé podle ustálené judikatury platí, že čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13 nevyžaduje, aby kromě smluvního ujednání prohlášeného za zneužívající vyloučil vnitrostátní soud ta, která nebyla jako zneužívající kvalifikována. Toto ustanovení – a zejména jeho druhá část – totiž směřuje nikoliv ke zrušení všech smluv obsahujících zneužívající ujednání, ale k nastolení rovnováhy mezi smluvními stranami vyloučením použití ujednání považovaných za zneužívající, přičemž se v zásadě zachová platnost ostatních ujednání dotyčné smlouvy. Tato smlouva musí kromě změny vyplývající ze zrušení zneužívajících ujednání v zásadě nadále existovat bez jakékoli jiné změny. Uvedená smlouva tedy může být zachována, je-li v souladu s vnitrostátním právem taková další existence smlouvy bez zneužívajících ujednání právně možná [rozsudek ze dne 30. června 2022, Profi Credit Bulgaria (Automatický zápočet v případě zneužívajícího ujednání), C‑170/21, EU:C:2022:518, body 34 a 35, jakož i citovaná judikatura].
27
Kromě toho s ohledem na povahu a význam veřejného zájmu, kterým je ochrana spotřebitelů, ukládá čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13 ve spojení s dvacátým čtvrtým bodem odůvodnění této směrnice členským státům povinnost zajistit přiměřené a účinné prostředky zabraňující dalšímu používání zneužívajících ujednání ve smlouvách, které uzavírají prodávající nebo poskytovatelé se spotřebiteli (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 14. června 2012, Banco Español de Crédito, C‑618/10, EU:C:2012:349, bod 68, a ze dne 17. května 2022, Ibercaja Banco, C‑600/19, EU:C:2022:394, bod 38 a citovaná judikatura).
28
I když Soudní dvůr již několikrát vymezil způsob, jakým vnitrostátní soud musí zajistit ochranu práv, která pro spotřebitele vyplývají z této směrnice, nic to nemění na tom, že unijní právo v zásadě neharmonizuje postupy použitelné na posouzení údajně zneužívající povahy smluvního ujednání, jak vyplývá i ze znění čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13, a vztahuje se na ně tedy vnitrostátní právní řád členských států, a to na základě zásady jejich procesní autonomie s tím, že nesmí být méně příznivé než ty, kterými se řídí obdobné situace ve vnitrostátním právu (zásada rovnocennosti), ani nesmějí v praxi znemožňovat nebo nadměrně ztěžovat výkon práv přiznaných unijním právem (zásada efektivity) (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. února 2024, Investcapital, C‑724/22, EU:C:2024:182, bod 30 a citovaná judikatura).
29
K zásadě rovnocennosti je třeba uvést, že Soudní dvůr nemá k dispozici žádnou informaci, která by mohla vzbudit pochybnosti o souladu vnitrostátní právní úpravy dotčené ve věci v původním řízení s touto zásadou.
30
Pokud jde o zásadu efektivity, je třeba uvést, že každý případ, v němž vyvstává otázka, zda vnitrostátní procesní ustanovení znemožňuje nebo nadměrně ztěžuje použití unijního práva, musí být přezkoumán s přihlédnutím k postavení tohoto ustanovení v řízení jako celku, průběhu a zvláštnostem řízení, jakož i případně se zohledněním základních zásad vnitrostátního právního systému, jako například práva na obhajobu, zásady právní jistoty a řádného průběhu řízení. Zvláštnosti řízení však nemohou představovat okolnost, která může mít dopad na právní ochranu, které se musí spotřebitelům dostat na základě ustanovení směrnice 93/13 (rozsudek ze dne 17. května 2022, Impuls Leasing România, C‑725/19, EU:C:2022:396, bod 45 a citovaná judikatura).
31
Kromě toho Soudní dvůr upřesnil, že povinnost členských států zajistit účinnost práv, která jednotlivcům vyplývají z unijního práva, s sebou nese, zejména pokud jde o práva vyplývající ze směrnice 93/13, požadavek účinné soudní ochrany, potvrzený v čl. 7 odst. 1 této směrnice a zakotvený rovněž v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, který se použije mimo jiné na definici procesních podmínek týkajících se soudních řízení založených na takových právech (rozsudek ze dne 24. června 2025, GR REAL, C‑351/23, EU:C:2025:474, bod 53 a citovaná judikatura).
32
V tomto ohledu je třeba připomenout, že účinnou ochranu práv vyplývajících ze směrnice 93/13 lze zaručit pouze za podmínky, že vnitrostátní procesní systém umožňuje v rámci řízení o vydání platebního rozkazu nebo řízení o výkonu takového rozkazu, aby soud přezkoumal i bez návrhu případnou zneužívající povahu ujednání obsažených v dotyčné smlouvě (rozsudek ze dne 20. září 2018, EOS KSI Slovensko, C‑448/17, EU:C:2018:745, bod 45 a citovaná judikatura).
33
V projednávané věci z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že ve španělském procesním právu je řízení o platebním rozkazu nekontradiktorním řízením, které je omezeno na vymáhání peněžitých pohledávek a jehož cílem je zajistit rychlé a účinné vymáhání splatných, likvidních a vymahatelných pohledávek.
34
Návrh na vydání platebního rozkazu týkající se pohledávky ze smlouvy uzavřené prodávajícím nebo poskytovatelem se spotřebitelem, je v souladu s čl. 815 odst. 3 LEC oznámen soudním tajemníkem soudu za účelem posouzení i bez návrhu případné zneužívající povahy jakéhokoli smluvního ujednání, na němž je návrh založen nebo které určuje vymahatelnou částku. Má-li soud za to, že některé z dotčených ujednání může být kvalifikováno jako zneužívající, může usnesením navrhnout snížení částky pohledávky, kterým vyloučí částky plynoucí z použití tohoto ujednání.
35
Podle informací, které má Soudní dvůr k dispozici, nebudou mít zneužívající smluvní ujednání, na nichž je založen návrh na vydání platebního rozkazu nebo která určují vymahatelnou výši uplatňované pohledávky, v rámci řízení o platebním rozkazu žádný účinek, neboť je soud vyloučí ještě před tím, než je spotřebiteli případně uloženo uhradit dluh. Je na prodávajícím nebo poskytovateli, aby případně využil následného určovacího řízení, aby vymohl svou pohledávku v plné výši.
36
S výhradou ověření, která musí provést předkládající soud, je třeba v tomto ohledu uvést, jak zdůraznila španělská vláda v písemném vyjádření, že v rámci posledně uvedeného řízení může soud, jemuž byla věc předložena, i bez návrhu přezkoumat zneužívající povahu ujednání smlouvy uzavřené prodávajícím nebo poskytovatelem se spotřebitelem, jakož i případně prohlásit zneužívající smluvní ujednání za neplatná.
37
Kromě toho je pro úplnost třeba uvést, že Evropská komise v písemném vyjádření před Soudním dvorem uvedla, že pokud spotřebitel podá ve lhůtě odpor proti platebnímu rozkazu, je podle článku 818 LEC řízení o platebním rozkazu ukončeno soudním tajemníkem a nahrazeno řízením, v jehož rámci mají jak spotřebitel, tak prodávající nebo poskytovatel právo být vyslechnuti a soud, jemuž byla věc předložena, může i bez návrhu nebo na návrh spotřebitele přezkoumat zneužívající povahu smluvních ujednání, jehož výsledkem může být nejen vyloučení částky založené na ujednání považovaném za zneužívající, ale také prohlášení neplatnosti tohoto ujednání. Je však na předkládajícím soudu, aby ověřil přesný obsah uvedeného vnitrostátního ustanovení.
38
Je tedy zřejmé, že čl. 815 odst. 3 LEC stanoví, že soud i bez návrhu provádí přezkum zneužívající povahy smluvních ujednání, jehož účinky se omezují na konkrétní předmět návrhu na vydání platebního rozkazu, a to v souladu s povahou a účelem tohoto řízení, neboť tento přezkum může vést k případnému snížení výše uplatňované pohledávky, aniž jsou ujednání považovaná za zneužívající prohlášena za neplatná. Kromě toho řízení zahájené v návaznosti na odpor proti platebnímu rozkazu podanému spotřebitelem na základě článku 818 LEC, jakož i určovací řízení případně zahájené prodávajícím nebo poskytovatelem na základě čl. 815 odst. 3 LEC mohou vést k přezkumu zneužívající povahy dotčeného ujednání v rámci kontradiktorní diskuze mezi účastníky řízení a případně k prohlášení neplatnosti tohoto ujednání, či dokonce této smlouvy soudem, jemuž byla věc předložena.
39
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na první a druhou otázku odpovědět tak, že čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13, nazírané ve světle zásady efektivity, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví jednak, že soud, k němuž prodávající nebo poskytovatel podal vůči spotřebiteli návrh na vydání platebního rozkazu, může navrhnout snížení částky pohledávky, kterým vyloučí částky plynoucí z použití smluvního ujednání, které považuje za zneužívající, ale nemůže z tohoto důvodu konstatovat neplatnost tohoto ujednání, a jednak že tento prodávající nebo poskytovatel má po přijetí tohoto návrhu možnost zahájit jiné soudní řízení s cílem vymoci od tohoto spotřebitele částku pohledávky zamítnutou tímto soudem, pokud se uvedený spotřebitel může v rámci jiných soudních řízení domoci určení neplatnosti smluvního ujednání považovaného za zneužívající.
K třetí otázce
40
Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13 brání vnitrostátní právní úpravě, která nepočítá s účastí spotřebitele na přezkumu, který provádí soud, k němuž prodávající nebo poskytovatel podal vůči tomuto spotřebiteli návrh na vydání platebního rozkazu, a který se týká případné zneužívající povahy smluvních ujednání, na nichž je tento návrh založen nebo která určují výši uplatňované pohledávky.
41
V tomto ohledu je třeba připomenout, že Soudní dvůr rozhodl, že zásada kontradiktornosti obecně nejen poskytuje každému účastníku řízení právo seznamovat se s listinami a vyjádřeními předloženými soudu protivníkem a vyjadřovat se k nim, nýbrž zahrnuje rovněž právo účastníků řízení seznamovat se s právními důvody, na kterých soud hodlá založit své rozhodnutí, uplatněnými soudem i bez návrhu, a vyjadřovat se k nim. Soudní dvůr zdůraznil, že ke splnění požadavků spojených s právem na spravedlivý proces je třeba, aby se účastníci řízení seznámili jak se skutkovými, tak s právními okolnostmi, které jsou rozhodné pro výsledek řízení, a měli možnost se k nim kontradiktorně vyjádřit (rozsudek ze dne 21. února 2013, Banif Plus Bank, C‑472/11, EU:C:2013:88, bod 30 a citovaná judikatura).
42
Z toho vyplývá, že v případě, že vnitrostátní soud, který na základě informací o skutkových nebo právních okolnostech, které má k dispozici, nebo které mu byly sděleny v návaznosti na důkazní opatření, jež přijal za tímto účelem bez návrhu, zjistil, že se na ujednání vztahuje směrnice 93/13, konstatuje poté co provedl posouzení i bez návrhu, že toto ujednání má zneužívající povahu, je obecně povinen informovat o tom účastníky řízení a vyzvat je, aby se k tomu kontradiktorně vyjádřili způsobem, který v tomto ohledu stanoví vnitrostátní procesní pravidla (rozsudek ze dne 21. února 2013, Banif Plus Bank, C‑472/11, EU:C:2013:88, body 31 a 36).
43
Soudní dvůr dále rozhodl, že čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní soud, k němuž byl podán návrh na vydání platebního rozkazu, přičemž dlužník, který je spotřebitelem, se daného řízení neúčastní až do vydání tohoto platebního rozkazu, je povinen i bez návrhu nepoužít zneužívající ujednání smlouvy uzavřené mezi tímto spotřebitelem a příslušným prodávajícím nebo poskytovatelem, na němž je založena část uplatněného nároku. V takovém případě má tento soud možnost tento návrh částečně zamítnout za podmínky, že tato smlouva může nadále existovat bez jakékoli jiné změny, úpravy či doplnění, což přísluší ověřit uvedenému soudu [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 30. června 2022, Profi Credit Bulgaria (Automatický zápočet v případě zneužívajícího ujednání), C‑170/21, EU:C:2022:518, bod 38].
44
S ohledem na vnitrostátní procesní pravidla upravující průběh řízení o platebním rozkazu popsaného v bodech 34 až 38 tohoto rozsudku nemá v projednávané věci skutečnost, že čl. 815 odst. 3 LEC nepočítá s účastí spotřebitele na přezkumu zneužívající povahy smluvního ujednání, na němž může být založen návrh na vydání platebního rozkazu, ale přiznává soudu, jemuž byla věc předložena, pravomoc navrhnout platební rozkaz na částku uplatňované pohledávky sníženou o částku plynoucí z použití ujednání považovaného za zneužívající, vliv na právo spotřebitelů na obhajobu, a zejména na zásadu kontradiktornosti.
45
V tomto ohledu je s výhradou ověření, která musí provést předkládající soud, zřejmé, že usnesení vydané soudem, jemuž byla věc předložena, poté, co žalující prodávající nebo poskytovatel přijal tento návrh, poskytuje každé ze stran informace a možnost kontradiktorně se vyjádřit jak ke skutkovým, tak právním okolnostem, které byly rozhodující pro výsledek tohoto usnesení, ale nemá závazné účinky věci pravomocně rozsouzené nebo jiné prekluzivní účinky. Kromě toho čl. 815 odst. 3 LEC spadá do rámce zkráceného řízení o platebním rozkazu, které je koncipováno jako nástroj pro zrychlení řízení určený k zajištění rychlého vymáhání splatných, likvidních a vymahatelných pohledávek. Účast spotřebitele na přezkumu zneužívající povahy smluvních ujednání zůstává zajištěna, jelikož španělské procesní právo podle všeho stanoví v rámci následného kontradiktorního řízení možnost, aby spotřebitel plně uplatnil svá práva a prostředky obhajoby.
46
Ze spisu, který má Soudní dvůr k dispozici, totiž vyplývá, že na jedné straně uvedené usnesení může být přezkoumáno v rámci běžných řízení ve věci samé, která plně respektují zásadu kontradiktornosti mezi účastníky řízení, přičemž spotřebitel má možnost podat proti danému usnesení odpor v souladu s podmínkami stanovenými v článku 818 LEC. Na druhé straně vzhledem k tomu, že podle čl. 815 odst. 3 LEC nelze přijetí návrhu žalujícím prodávajícím nebo poskytovatelem v žádném případě postavit na roveň částečnému vzdání se jeho práv, může posledně uvedený uplatnit tu část pohledávky, ve které nebylo návrhu vyhověno, v rámci určovacího řízení, kterého se spotřebitel účastní při plném dodržení zásady kontradiktornosti.
47
V důsledku toho je třeba na třetí otázku odpovědět tak, že čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která nepočítá s účastí spotřebitele na přezkumu, který provádí soud, k němuž prodávající nebo poskytovatel podal vůči tomuto spotřebiteli návrh na vydání platebního rozkazu, a který se týká případné zneužívající povahy smluvních ujednání, na nichž je tento návrh založen nebo která určují výši uplatňované pohledávky, pokud výsledkem řízení o platebním rozkazu není akt zakládající překážku věci pravomocně rozsouzené a zásada kontradiktornosti je zaručena v rámci případných následných řízení mezi uvedeným spotřebitelem a tímto prodávajícím nebo poskytovatelem o stejných nárocích uplatňovaných tímto prodávajícím nebo poskytovatelem.
K nákladům řízení
48
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (devátý senát) rozhodl takto:
1)
Článek 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách, nazírané ve světle zásady efektivity,
musí být vykládány v tom smyslu, že
nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví jednak, že soud, k němuž prodávající nebo poskytovatel podal vůči spotřebiteli návrh na vydání platebního rozkazu, může navrhnout snížení částky pohledávky, kterým vyloučí částky plynoucí z použití smluvního ujednání, které považuje za zneužívající, ale nemůže z tohoto důvodu konstatovat neplatnost tohoto ujednání, a jednak že tento prodávající nebo poskytovatel má po přijetí tohoto návrhu možnost zahájit jiné soudní řízení s cílem vymoci od tohoto spotřebitele částku pohledávky zamítnutou tímto soudem, pokud se uvedený spotřebitel může v rámci jiných soudních řízení domoci určení neplatnosti smluvního ujednání považovaného za zneužívající.
2)
Článek 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13
musí být vykládány v tom smyslu, že
nebrání vnitrostátní právní úpravě, která nepočítá s účastí spotřebitele na přezkumu, který provádí soud, k němuž prodávající nebo poskytovatel podal vůči tomuto spotřebiteli návrh na vydání platebního rozkazu, a který se týká případné zneužívající povahy smluvních ujednání, na nichž je tento návrh založen nebo která určují výši uplatňované pohledávky, pokud výsledkem řízení o platebním rozkazu není akt zakládající překážku věci pravomocně rozsouzené a zásada kontradiktornosti je zaručena v rámci případných následných řízení mezi uvedeným spotřebitelem a tímto prodávajícím nebo poskytovatelem o stejných nárocích uplatňovaných tímto prodávajícím nebo poskytovatelem.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: španělština.