62022CJ0173_RES
Mål C‑173/22
MG
mot
Europeiska investeringsbanken
Domstolens dom (första avdelningen) av den 30 november 2023
”Överklagande – Personalmål – Personal vid Europeiska investeringsbanken (EIB) – Administrativa bestämmelser tillämpliga på EIB:s personal – Lön – Familjetillägg – Utbetalning endast till den förälder som har ensam vårdnad om barnet – Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna – Artikel 41.2 – Rätten att yttra sig – Invändning om att de administrativa bestämmelserna är rättsstridiga – Principen om likabehandling – Proportionalitetsprincipen – Talan om ogiltigförklaring och skadestånd”
Tjänstemän – Principer – Rätten till försvar – Skyldighet att låta den berörda personen yttra sig innan en rättsakt som går denne emot antas – Räckvidd
(Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 41.2 a)
(se punkterna 21–24 och 32)
Tjänstemän – Anställda vid Europeiska investeringsbanken – Lön – Familjetillägg – Administrativt beslut om överföring av familjetillägget från den ena föräldern till den andra – Antagande av beslutet utan att först ha berett den förälder som berövats rätten till familjetillägget möjlighet att inkomma med synpunkter – Åsidosättande av rätten att yttra sig – Följder
(Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 41.2 a; Europeiska investeringsbankens personalföreskrifter, artikel 41)
(se punkterna 28, 31, och 33–41)
Tjänstemän – Anställda vid Europeiska investeringsbanken – Lön – Familjetillägg – Barntillägg – Villkor för beviljande – Faktisk försörjning – Interna regler inom EIB enligt vilka endast den förälder som har vårdnaden om barnet har rätt till barntillägg – Åsidosättande av principen om likabehandling och proportionalitetsprincipen.
(Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 20; Europeiska investeringsbankens personalföreskrifter, bilaga 1)
(se punkterna 45–56)
Talan väckt av tjänstemän – Skadeståndstalan – Ogiltigförklaring av den angripna rättsstridiga rättsakten – Ideell skada som kan särskiljas från rättsstridigheten och som inte kan gottgöras fullt ut genom ogiltigförklaringen – Bevisbörda
(Tjänsteföreskrifterna, artikel 91)
(se punkt 64)
Resumé
Sökanden, MG, är anställd vid Europeiska investeringsbanken (EIB) sedan 1998. År 2003 ingick MG äktenskap med A, som även hon är anställd vid EIB. De har fem barn tillsammans.
År 2017 ansökte A om äktenskapsskillnad från MG vid Tribunal d’arrondissement de Luxembourg (Distriktsdomstolen i Luxemburg, Luxemburg). Denna domstol fastställde att barnen skulle ha sin fasta bostad på A:s adress. MG beviljades umgängesrätt och rätt att ha barnen boende hos sig varannan helg och under hälften av skolloven. Genom beslut av den 20 juli 2018 förordnade den luxemburgska domaren med behörighet att besluta om interimistiska åtgärder att MG skulle betala underhåll till A med ett belopp motsvarande 300 euro för vart och ett av deras barn samt stå för vissa andra kostnader.
Genom skrivelse av den 11 oktober 2018 (nedan kallad skrivelsen av den 11 oktober 2018) underrättade EIB MG om att han inte längre skulle vara berättigad till familjetillägg, barntillägg, utbildningstillägg (nedan gemensamt kallade familjetillägg) och härledda ekonomiska rättigheter, eftersom A hade tillerkänts rätten till dessa förmåner. Denna skrivelse upprättades efter ett förlikningsförfarande som hade inletts på initiativ av A, med stöd av artikel 41 i EIB:s personalföreskrifter (
1
), utan att MG hade fått kännedom därom.
MG väckte talan om ogiltigförklaring av skrivelsen av den 11 oktober 2018. Tribunalen ogillade talan i dom av den 21 december 2021, MG/EIB. (
2
)
Efter överklagande har domstolen upphävt tribunalens dom. Domstolen fann att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den slog fast att MG:s rätt att yttra sig inte hade åsidosatts. Likaså gjorde tribunalen sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den slog fast att det inte är i strid med principerna om likabehandling och proportionalitet att i de administrativa bestämmelserna för EIB:s personal föreskriva att barnet, för att anses som ett barn för vilket en anställd är försörjningsskyldig, faktiskt måste försörjas av den anställde, varvid det till styrkande av att ett sådant faktiskt försörjningsansvar föreligger måste visas, bland annat, att barnet är bosatt hos den anställde.
Domstolens bedömning
Domstolen erinrar inledningsvis om att rätten till god förvaltning, enligt lydelsen i artikel 41.2 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan), bland annat innebär att var och en har rätt att bli hörd innan en enskild åtgärd som skulle beröra honom eller henne negativt vidtas mot honom eller henne.
Det framgår således redan av bestämmelsen ordalydelse att den är allmänt tillämplig. Av detta följer att rätten att yttra sig ska iakttas i varje förfarande som kan leda till att det antas en rättsakt som går någon emot, även när den tillämpliga lagstiftningen inte uttryckligen föreskriver en sådan formföreskrift.
I fråga om ett administrativt förfarande innebär rätten att yttra sig att den berörda personen ska ha beretts tillfälle att på ett ändamålsenligt sätt framföra sina synpunkter på utkastet till beslut, i samband med en muntlig och/eller skriftlig ordväxling som initierats av myndigheten, vilken också har bevisbördan för att så har skett. Mer specifikt ska den berörda personen uttryckligen ha underrättats om ett planerat beslut och uppmanats att framföra sina synpunkter. Det är först då som vederbörande, medveten om konsekvenserna av det beslut som övervägs, har beretts möjlighet att påverka beslutsprocessen.
I förevarande fall har EIB inte gett MG möjlighet att i rätt tid inkomma med synpunkter och därmed påverka den aktuella beslutsprocessen.
Domstolen anger även att det, för att ett åsidosättande av rätten att yttra sig ska kunna leda till ogiltigförklaring av ett för den enskilde betungande administrativt beslut, krävs att det beslutande organet ska ha förfogat över ett utrymme för skönsmässig bedömning vid antagandet av beslutet.
Så är fallet i förevarande mål. Domstolen underkänner EIB:s argument att en annan fördelning av familjetilläggen mellan MG och hans före detta hustru inte hade varit möjlig, med hänsyn till lydelsen i de administrativa bestämmelserna för EIB:s personal. Domstolen finner att det i själva verket framgår av tribunalens resonemang att EIB hade kunnat göra en annan tolkning av sina egna administrativa bestämmelser och att EIB således förfogade över ett utrymme för skönsmässig bedömning. Detta innebär att det aktuella förfarandet hade kunnat få en annan utgång om MG hade beretts tillfälle att yttra sig innan skrivelsen av den 11 oktober 2018 antogs.
Domstolen finner också att de administrativa bestämmelserna för EIB:s personal strider mot likabehandlingsprincipen och proportionalitetsprincipen, såvitt tolkningen av dem inte under några omständigheter gör det möjligt att anse att en förälder som inte har ensam vårdnad om ett barn faktiskt bidrar till barnets försörjning.
Barntillägget har nämligen ett socialt syfte och motiveras av de kostnader som uppkommer till följd av befintliga och bestämda behov knutna till barnet och dess faktiska försörjning. Det följer av detta syfte att när det med avseende på utbetalningen av barntillägget ska avgöras huruvida den förälder som har ensam vårdnad om barnet befinner sig i en situation som är jämförbar med situationen för den förälder som inte har vårdnaden om barnet, ska det avgörande kriteriet vara på vilket sätt respektive förälder bidrar ekonomiskt till barnets försörjning.
Av detta följer att om båda föräldrarna faktiskt bidrar till barnets försörjning befinner de sig, med avseende på utbetalningen av barntilläggen, i en jämförbar situation, och att utbetalning av barntillägg till endast en av dem i princip utgör en skillnad i behandling som måste vara objektivt motiverad.
Den omständigheten att en av föräldrarna har den faktiska vårdnaden om barnet, som då bor tillsammans med den föräldern, innebär i princip att nämnda förälder faktiskt kommer att bidra till barnets försörjning. En sådan omständighet utesluter emellertid inte på något sätt att också den andra föräldern, även om denne inte har ensam vårdnad om barnet, faktiskt bidrar till barnets försörjning. Detta gäller särskilt mot bakgrund av att barnet, enligt artikel 24.3 i stadgan, har rätt att regelbundet upprätthålla ett personligt förhållande till och direkta kontakter med båda föräldrarna, såvida detta inte strider mot barnets bästa.
Hänsyn måste i detta sammanhang också tas till proportionalitetsprincipen. Denna princip innebär att unionsinstitutionerna i sitt handlande inte får gå utöver vad som är ändamålsenligt och nödvändigt för att uppnå de legitima mål som eftersträvas med de aktuella bestämmelserna och att de, om valet står mellan flera ändamålsenliga åtgärder, ska välja den åtgärd som är minst ingripande och försäkra sig om att de vållade olägenheterna inte är orimliga i förhållande till de eftersträvade målen.
Ett avgörande från en nationell domstol som fastställer det belopp som en frånskild anställd är skyldig att betala för att bidra till sitt barns försörjning utgör förvisso en av de omständigheter som institutionen ska beakta. Denna omständighet befriar dock inte institutionen från skyldigheten att själv använda sitt utrymme för skönsmässig bedömning för att fastställa huruvida denna person faktiskt bidrar till barnets försörjning.
(
1
)	EIB:s personalföreskrifter antogs av EIB:s styrelse den 20 april 1960. I artikel 41, i den lydelse som var tillämplig till och med den 31 december 2019, föreskrivs följande:
”… Andra tvister än de som berör åtgärder som föreskrivs i artikel 38 är föremål för ett förlikningsförfarande inför bankens förlikningskommitté, oavsett om talan eventuellt väckts vid domstolen …. ”
(
2
)	Dom av den 21 december 2021, MG/EIB ((T‑573/20, EU:T:2021:915).