62020CJ0231_RES
Predmet C-231/20
MT
protiv
Landespolizeidirektion Steiermark
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgerichtshof)
Presuda Suda (drugo vijeće) od 14. listopada 2021.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Slobodno pružanje usluga – Članak 56. UFEU-a – Igre na sreću – Stavljanje na raspolaganje zabranjenih lutrija – Kazne – Proporcionalnost – Novčane kazne u najmanjem iznosu – Kumuliranje – Nepostojanje najvišeg iznosa – Zamjenska kazna oduzimanja slobode – Proporcionalno sudjelovanje u troškovima postupka – Članak 49. stavak 3. Povelje Europske unije o temeljnim pravima”
Slobodno pružanje usluga – Ograničenja – Igre na sreću – Nacionalni propisi kojima se predviđaju kazne za povredu monopola u području igara na sreću – Ocjena zakonitosti kazni koju provodi nacionalni sud – Ocjena usklađenosti tih kazni sa slobodnim pružanjem usluga – Doseg
(čl. 56. UFEU-a)
(t. 27.-29., 33.-35., t. 1. izreke)
Slobodno pružanje usluga – Ograničenja – Igre na sreću – Stavljanje na raspolaganje zabranjenih lutrija – Kazne – Novčane kazne u najmanjem iznosu i zamjenske kazne oduzimanja slobode izrečene zbog neovlašteno postavljenih automata za igre na sreću – Kumuliranje novčanih i drugih kazni – Nepostojanje najvišeg iznosa – Proporcionalno sudjelovanje u troškovima postupka – Dopuštenost – Pretpostavke – Poštovanje načela proporcionalnosti – Poštovanje prava na pristup sudu
(čl. 56. UFEU‑a; Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 47. i čl. 49. st. 3.)
(t. 39.-47., 49.-51., 53., 56-58., t. 2. izreke)
Kratak prikaz
U jednom objektu u Austriji jedno je društvo 2016. u komercijalne svrhe stavilo na raspolaganje deset automata za igre na sreću, čime je povrijedilo monopol u području navedenih igara. Naime, u skladu s austrijskim Saveznim zakonom o igrama na sreću zabranjene su lutrije za koje nije izdana koncesija ili dozvola i koje nisu isključene iz monopola savezne države u području tih igara. Njihovo organiziranje putem automata bez potrebne koncesije kažnjivo je djelo za koje je predviđena novčana kazna uz zamjensku kaznu oduzimanja slobode i sudjelovanje u troškovima postupka za izricanje kazni, u iznosu od 10 % izrečenih kazni. Kad je riječ o tome poštuje li pravna osoba predmetne odredbe, u načelu se smatra odgovornom osoba koja je pozvana da zastupa društvo prema trećima.
Tako je zastupniku spomenutog društva, nakon što je proglašen krivim za navedena kažnjiva djela, najprije izrečena novčana kazna u iznosu od 100000 eura (odnosno 10000 eura za svako kažnjivo djelo) i zamjenska kazna oduzimanja slobode u trajanju od 30 dana (odnosno tri dana za svako kažnjivo djelo), uz plaćanje iznosa od 10000 eura na ime sudjelovanja u troškovima postupka. Nakon što su protiv te odluke podneseni pravni lijekovi, navedene su kazne smanjene na, redom, 40000 eura, 10 dana i 4000 eura.
Nakon što je pozvan da ocijeni zakonitost te nove kazne, Verwaltungsgerichtshof (Upravni sud, Austrija) odlučio je uputiti Sudu više prethodnih pitanja koja se odnose na usklađenost predmetnih nacionalnih propisa sa slobodnim pružanjem usluga, utvrđenim u članku 56. UFEU-a.
U svojoj presudi Sud pojašnjava, među ostalim, opseg obveze nacionalnih sudova da ispitaju, s obzirom na slobodno pružanje usluga, sustav kazni u području igara na sreću.
Ocjena Suda
Sud najprije navodi da treba odvojeno ispitati za svako od ograničenja predviđenih nacionalnim zakonodavstvom u području igara na sreću, što uključuje i predviđene kazne, može li se njime osigurati postizanje jednog ili više ciljeva na koje se poziva država članica o kojoj je riječ i prekoračuje li se njime ono što je nužno za njihovo ostvarenje.
Prema tome, nacionalni sud od kojega je zatražena ocjena zakonitosti kazne u tom području mora posebno ocjenjivati njezinu usklađenost sa slobodnim pružanjem usluga, u smislu članka 56. UFEU-a, i to s obzirom na konkretne načine njezina određivanja. Ta se ocjena mora provesti čak i ako je već ocijenjeno da su druga ograničenja koja su povezana sa zasnivanjem monopola u području igara na sreću usklađena s navedenom odredbom.
Nadalje, sud smatra, među ostalim, da kada ograničenja u području igara na sreću koja su utvrdile države članice odgovaraju važnim razlozima u općem interesu, osiguravaju ostvarenje cilja kojem teže i ne prekoračuju ono što je nužno za njegovo postizanje, izricanje kazni odgovara istim važnim razlozima u općem interesu kao i navedena ograničenja. Međutim, strogost kazni mora odgovarati težini povreda koje suzbijaju i poštovati načelo proporcionalnosti kazni, utvrđeno u članku 49. stavku 3. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.
Na taj način, kad je riječ, kao prvo, o izricanju najmanje novčane kazne za svaki neovlašteno postavljeni automat za igre na sreću, bez najvišeg ukupnog iznosa novčanih kazni, Sud utvrđuje da takva mjera nije sama po sebi neproporcionalna s obzirom na težinu kažnjivih djela o kojima je riječ. Točno je da ona može rezultirati kaznama u visokom iznosu, ali omogućava eliminiranje ekonomske koristi koja bi se mogla ostvariti počinjenjem sankcioniranih kažnjivih djela. Međutim, na sudu je koji je uputio zahtjev da se uvjeri u to da najmanji izrečeni iznos te ukupni iznos izrečenih novčanih kazni nisu neproporcionalni u odnosu na tu korist.
Kad je riječ, kao drugo, o zamjenskoj kazni oduzimanja slobode, Sud ističe da ona služi tomu da osigura učinkovito sankcioniranje kažnjivih djela u slučaju nemogućnosti naplate novčane kazne te se ni ona ne pokazuje sama po sebi neproporcionalnom u odnosu na vrstu i težinu kažnjivih djela o kojima je riječ. Međutim, u predmetnom slučaju, svaki automat za igre na sreću može dovesti do izricanja takve kazne, pri čemu se ne predviđa najdulje ukupno trajanje kazni. Na taj način, budući da uračunavanje tih kazni može rezultirati kaznom oduzimanja slobode u vrlo dugom trajanju, na sudu je koji je uputio zahtjev da provjeri je li trajanje izrečene kazne prekomjerno u odnosu na težinu utvrđenih kažnjivih djela.
Naposljetku i kao treće, kad je riječ o propisivanju sudjelovanja u troškovima postupka u iznosu od 10 % izrečenih novčanih kazni, Sud naglašava da naplaćivanje sudskih troškova pridonosi dobrom funkcioniranju pravosudnog sustava s obzirom na to da čini izvor financiranja pravosudne djelatnosti država članica. Međutim, na sudu je koji je uputio zahtjev da se uvjeri u to da navedeno sudjelovanje nije prekomjerno u odnosu na stvarne troškove postupka i da se njime ne povređuje pravo na pristup sudu, utvrđeno u članku 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.