62023CO0786
RJEŠENJE SUDA (šesto vijeće)
4. srpnja 2024. (
*1
)
„Žalba – Članak 181. Poslovnika Suda – Institucionalno pravo – Članak 265. UFEU‑a – Tužba zbog propusta – Puna primjena odredaba schengenske pravne stečevine u Rumunjskoj – Obveza donošenja odluke na temelju Akta o uvjetima pristupanja Republike Bugarske i Rumunjske Europskoj uniji – Žalba koja je djelomično očito nedopuštena i djelomično očito neosnovana”
U predmetu C‑786/23 P,
povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 18. prosinca 2023.,
Eugen Tomac, sa stalnom adresom u Bruxellesu (Belgija), kojeg zastupa R. Duta, avocat,
žalitelj,
a druga stranka postupka je:
Vijeće Europske unije,
tuženik u prvostupanjskom postupku,
SUD (šesto vijeće),
u sastavu: T. von Danwitz, predsjednik vijeća, P. G. Xuereb (izvjestitelj) i A. Kumin, suci,
nezavisni odvjetnik: A. M. Collins,
tajnik: A. Calot Escobar,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči obrazloženim rješenjem, u skladu s člankom 181. Poslovnika Suda,
donosi sljedeće
Rješenje
1
Svojom žalbom Eugen Tomac zahtijeva ukidanje rješenja Općeg suda Europske unije od 26. listopada 2023., Tomac/Vijeće (T‑244/23, u daljnjem tekstu: pobijano rješenje, EU:T:2023:685), kojim je taj sud odbio njegovu tužbu koja je podnesena na temelju članka 265. UFEU‑a i kojom je zahtijevao, s jedne strane, da se utvrdi da je Vijeće Europske unije nezakonito propustilo poduzeti korake kako bi odlučilo o punoj primjeni odredaba schengenske pravne stečevine u Rumunjskoj i, s druge strane, da mu se prizna svojstvo „povlaštenog tužitelja” te da mu se na taj način zajamče sva pripadajuća prava, mogućnost isticanja tužbenih razloga i korištenja pravnim sredstvima.
Pravni okvir
2
U skladu s člankom 4. Akta o uvjetima pristupanja Republike Bugarske i Rumunjske Europskoj uniji i prilagodbama Ugovora na kojima se temelji Europska unija (SL 2005., L 157, str. 203., u daljnjem tekstu: Akt o pristupanju), priloženog Ugovoru između država članica Europske unije i Republike Bugarske i Rumunjske o pristupanju Republike Bugarske i Rumunjske Europskoj uniji (SL 2005., L 157, str. 11.) na temelju članka 2. stavka 2. tog ugovora koji je potpisan 25. travnja 2005. i stupio je na snagu 1. siječnja 2007.:
„1.   Odredbe schengenske pravne stečevine koja je uključena u okvir Europske unije […] i akti koji se temelje na tim odredbama ili se odnose na njih, a koji su navedeni u Prilogu II., te svaki novi akt takve prirode donesen prije datuma pristupanja, obvezujući su i primjenjuju se u Bugarskoj i Rumunjskoj od datuma pristupanja.
2.   Odredbe schengenske pravne stečevine koja je uključena u okvir Europske unije i akti koji se temelje na tim odredbama ili se odnose na njih, a nisu navedeni u stavku 1., iako su obvezujući za Bugarsku i Rumunjsku od datuma pristupanja, primjenjuju se u svakoj od tih država samo na temelju odgovarajuće odluke Vijeća, nakon provjere, u skladu sa schengenskim postupcima evaluacije primjenjivima u tom području, da su potrebni uvjeti za primjenu svih relevantnih dijelova pravne stečevine ispunjeni u državi o kojoj je riječ.
Nakon savjetovanja s Europskim parlamentom, Vijeće donosi odluku jednoglasnim djelovanjem svojih članova koji predstavljaju vlade država članica u odnosu na koje su odredbe iz ovog stavka već stupile na snagu i predstavnika vlade države članice u odnosu na koju te odredbe trebaju stupiti na snagu. […]” [neslužbeni prijevod]
Okolnosti spora
3
Opći sud iznio je okolnosti spora u točkama 2. do 23. pobijanog rješenja, a za potrebe ovog postupka one se mogu sažeti na sljedeći način.
4
Žalitelj je zastupnik u Europskom parlamentu s rumunjskim državljanstvom.
5
Nakon pristupanja Uniji 1. siječnja 2007., Rumunjska je u razdoblju od 2009. do 2011. poduzela niz koraka na temelju schengenskih postupaka evaluacije kako bi ispunila kriterije koji su potrebni za punu primjenu odredaba schengenske pravne stečevine.
6
Predsjedništvo Vijeća sastavilo je dva nacrta odluke Vijeća o punoj primjeni odredaba schengenske pravne stečevine u Rumunjskoj nakon kojih su donesene različite rezolucije Parlamenta u kojima je izražena potpora pristupanju Rumunjske schengenskom području i Vijeće pozvano da poduzme mjere koje su potrebne u tu svrhu. Međutim, ta dva nacrta nisu dovela do glasovanja u Vijeću.
7
Na temelju članka 4. stavka 2. Akta o pristupanju, predsjedništvo Vijeća sastavilo je 29. studenoga 2022. nacrt Odluke Vijeća br. 15218/22 o punoj primjeni odredaba schengenske pravne stečevine u Bugarskoj i Rumunjskoj (u daljnjem tekstu: Nacrt br. 15218/22).
8
Na svojem sastanku od 8. prosinca 2022. sastav Vijeća za pravosuđe i unutarnje poslove (PUP) zasjedao je kako bi odlučio o Nacrtu br. 15218/22 koji je uvršten u točku 3. podtočku (a) dnevnog reda tog sastanka, kojom se predviđalo da se može zatražiti glasovanje u pogledu njegova mogućeg donošenja od strane predstavnika vlada država članica. Budući da jednoglasnost nije postignuta, taj nacrt nije donesen.
9
Porukom elektroničke pošte od 15. prosinca 2022. žalitelj je upitao glavnu direktoricu za PUP Glavnog tajništva Vijeća može li mu dostaviti rezultate glasovanja o Nacrtu br. 15218/22, kao i zapisnik sa sastanka Vijeća od 8. prosinca 2022. ili s njim povezano izvješće.
10
Porukom elektroničke pošte od 16. prosinca 2022. glavna direktorica za PUP Glavnog tajništva Vijeća odgovorila je žalitelju da Nacrt br. 15218/22 zapravo nije donesen na tom sastanku i da se, u skladu s člancima 8. i 9. Poslovnika Vijeća, s obzirom na to da je riječ o vijećanju o nezakonodavnom aktu koje nije otvoreno za javnost, rezultati glasovanja ne objavljuju. Dodala je da nije objavljen ni zapisnik s navedenog sastanka.
11
Dopisom od 6. veljače 2023. žalitelj je ministru, članu sastava Vijeća za PUP, proslijedio poziv na djelovanje upućen Vijeću na temelju članka 265. drugog stavka UFEU‑a kako bi ta institucija odlučila o punoj primjeni odredaba schengenske pravne stečevine u Rumunjskoj, u skladu s člankom 4. stavkom 2. Akta o pristupanju. U potporu tom zahtjevu za djelovanje osobito se pozvao na povredu načela jednakosti, nediskriminacije i lojalne suradnje među državama članicama. Osim toga, s obzirom na to da je utvrđeno da Rumunjska ispunjava uvjete za postupak evaluacije, njezino pristupanje ne može se odbiti pod izgovorom neopravdanog protivljenja samo jedne države članice i Vijeće je trebalo zanemariti to očito neopravdano protivljenje, osobito u smislu članka 4. Akta o pristupanju.
12
Dopisom od 13. travnja 2023. glavni direktor za opću i institucijsku politiku (GIP) Vijeća odgovorio je žalitelju. Podsjetio ga je na uvjet jednoglasnosti predviđen u članku 4. stavku 2. Akta o pristupanju čije je poštovanje nužno za donošenje odluke u smislu tog članka. Zatim mu je naveo da Nacrt br. 15218/22 nije dobio jednoglasnost predstavnika država članica o kojima je riječ na sastancima održanima 8. i 9. prosinca 2022. te da su se stoga pregovori o punoj primjeni odredaba schengenske pravne stečevine u Rumunjskoj nastavili kako bi se postigla jednoglasnost koja se zahtijeva u Aktu o pristupanju.
Tužba pred Općim sudom i pobijano rješenje
13
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 10. svibnja 2023. žalitelj je na temelju članka 265. UFEU‑a pokrenuo protiv Vijeća postupak zbog propusta kako bi se utvrdilo da je ta institucija nezakonito propustila poduzeti sve korake kako bi odlučila o punoj primjeni odredaba schengenske pravne stečevine u Rumunjskoj, na temelju članka 4. stavka 2. Akta o pristupanju, s jedne strane, i njemu priznalo svojstvo „povlaštenog tužitelja” te mu se na taj način zajamčila sva pripadajuća prava, mogućnost isticanja tužbenih razloga i korištenje pravnim sredstvima, s druge strane.
14
Dana 26. listopada 2023. Opći sud je na temelju članka 126. svojeg Poslovnika odbio tu tužbu kao očito pravno neosnovanu bez poduzimanja daljnjih koraka u postupku.
15
Kad je riječ o prvom dijelu tužbenog zahtjeva, Opći sud je u točki 30. pobijanog rješenja zaključio da se člankom 4. Akta o pristupanju ne utvrđuje nikakav rok nakon čijeg isteka odluku Vijeća na temelju tog članka treba donijeti ili smatrati donesenom.
16
Usto, Opći sud je, među ostalim, istaknuo u točki 31. tog rješenja da osobito iz glasovanja koje se predviđa člankom 4. Akta o pristupanju i uvjeta jednoglasnosti koji se tim člankom propisuje proizlazi da predstavnici vlada država članica o kojima je riječ nisu dužni u svim okolnostima donijeti odluku u smislu navedenog članka, nego, naprotiv, u tom pogledu raspolažu diskrecijskom ovlasti koja isključuje pravo pojedinaca da od njih, a time i od Vijeća, u trenutku vijećanja o nacrtu odluke zatraže zauzimanje određenog stajališta.
17
Stoga je u točki 32. navedenog rješenja Opći sud naglasio da je glavni direktor za GIP pravilno istaknuo da Vijeće nije moglo zakonito zanemariti nepostizanje jednoglasnosti prilikom glasovanja predstavnika dotičnih država članica jer bi u protivnom povrijedilo uvjete utvrđene u članku 4. stavku 2. Akta o pristupanju.
18
U točki 33. istog rješenja Opći sud je zaključio da u trenutku poziva na djelovanje koji je žalitelj uputio Vijeću ta institucija nije imala nikakvu obvezu da donese odluku na temelju članka 4. Akta o pristupanju, nego je na njoj bilo da djeluje u skladu s uvjetom jednoglasnosti koji je izričito predviđen u članku 4. Akta o pristupanju.
19
U točkama 34. i 35. pobijanog rješenja Opći sud je dodao da u okviru svojih nadležnosti Vijeće nije propustilo djelovati kako bi prije podnošenja tužbe poduzelo sve korake koji su potrebni za donošenje odluke u smislu članka 4. Akta o pristupanju, s obzirom na to da je predsjedništvo Vijeća sastavilo tri nacrta koji su se odnosili na punu primjenu odredaba schengenske pravne stečevine u Bugarskoj i Rumunjskoj. Stoga Vijeće nije nezakonito propustilo djelovati u smislu članka 265. UFEU‑a.
20
Kad je riječ o drugom dijelu tužbenog zahtjeva, Opći sud je u točki 37. pobijanog rješenja podsjetio na to da se u skladu s člankom 263. drugim stavkom UFEU‑a svojstvo „povlaštenog tužitelja” priznaje isključivo državama članicama, Parlamentu, Vijeću odnosno Europskoj komisiji te je stoga odlučio da se žalitelju ne može dodijeliti to svojstvo.
Žaliteljevi zahtjevi i postupak pred Sudom
21
Svojom žalbom podnesenom 18. prosinca 2023. žalitelj od Suda u biti zahtijeva da ukine pobijano rješenje i vrati predmet drugom sastavu Općeg suda kako bi on odlučio o njegovu zahtjevu te, podredno, da preinači to rješenje.
O žalbi
22
Na temelju članka 181. Poslovnika Suda, kad je žalba u potpunosti ili djelomično očito nedopuštena ili očito neosnovana, taj sud može u svakom trenutku, na prijedlog suca izvjestitelja, nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika, obrazloženim rješenjem odlučiti, u potpunosti ili djelomično, odbaciti odnosno odbiti tu žalbu.
23
U ovom predmetu valja primijeniti tu odredbu.
24
U potporu svojoj žalbi žalitelj ističe dva žalbena razloga, od kojih se prvi temelji na pogrešci koja se tiče prava u tumačenju roka za donošenje odluke na temelju članka 4. stavka 2. Akta o pristupanju, a drugi na povredi Općeg suda određenih općih pravnih načela, poput načelâ pravne sigurnosti, slobodnog kretanja osoba i robe, nediskriminacije i jednakog postupanja, „pružanja pomoći” te lojalne suradnje među državama članicama, kao i na očitoj pogrešci u ocjeni.
Prvi žalbeni razlog
25
U pogledu prvog žalbenog razloga, koji se temelji na tome da obveza donošenja odluke na temelju članka 4. stavka 2. Akta o pristupanju u razumnom roku proizlazi iz članka 3. stavaka 2. i 3. UEU‑a kao i članka 4. stavka 2. UEU‑a, valja istaknuti da tim odredbama nije predviđena nikakva obveza takve naravi u pogledu Vijeća i da, usto, u točki 30. pobijanog rješenja Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava kada je utvrdio da članak 4. Akta o pristupanju ne predviđa rok nakon čijeg isteka odluku Vijeća na temelju tog članka treba donijeti ili smatrati donesenom.
26
Prema tome, prvi žalbeni razlog treba odbiti.
Drugi žalbeni razlog
27
Kad je riječ o drugom žalbenom razlogu, žalitelj prije svega tvrdi da se nedonošenjem odluke u smislu članka 4. stavka 2. Akta o pristupanju krše određena opća pravna načela poput onih iznesenih u točki 24. ovog rješenja.
28
U tom pogledu valja podsjetiti na to da iz članka 256. stavka 1. drugog podstavka UFEU‑a, članka 58. prvog stavka Statuta Suda Europske unije kao i članka 168. stavka 1. točke (d) i članka 169. stavka 2. Poslovnika Suda proizlazi da se u žalbi moraju precizno navesti osporavani dijelovi obrazloženja odluke Općeg suda čije se ukidanje traži te pravni argumenti koji posebno podupiru taj zahtjev, inače će žalba ili dotični žalbeni razlog biti nedopušteni (presuda od 10. rujna 2020., Hamas/Vijeće, C‑386/19 P, EU:C:2020:691, t. 31. i navedena sudska praksa).
29
Mora se utvrditi, s jedne strane, da žalitelj ne navodi osporavane dijelove obrazloženja pobijanog rješenja glede načela spomenutih u točki 24. ovog rješenja te, s druge strane, da ne ističe nikakvu argumentaciju na temelju koje se može dovesti u pitanje utvrđenje Općeg suda u točki 33. pobijanog rješenja prema kojem u trenutku poziva na djelovanje koji je žalitelj uputio Vijeću ta institucija nije imala nikakvu obvezu da donese odluku na temelju članka 4. Akta o pristupanju jer bi u protivnim povrijedila, među ostalim, uvjet jednoglasnosti predviđen u tom članku.
30
Osim toga, što se tiče navodnog diskriminatornog postupanja prema Rumunjskoj u odnosu na Republiku Hrvatsku, valja utvrditi da žalitelj ne objašnjava kako bi takva razlika u postupanju, pod pretpostavkom da je dokazana, utjecala na donošenje odluke u smislu članka 4. stavka 2. Akta o pristupanju.
31
Naposljetku, u dijelu u kojem žalitelj u biti predbacuje Općem sudu da nije odlučio da je Vijeće moralo zanemariti uvjet jednoglasnosti tako da odluči kvalificiranom većinom u skladu s člankom 31. stavkom 2. prvom alinejom UEU‑a, valja utvrditi da je ta odredba dio poglavlja 2. glave V. UEU‑a kojom su predviđene posebne odredbe u vezi sa zajedničkom vanjskom i sigurnosnom politikom i stoga nije relevantna za tumačenje članka 4. stavka 2. Akta o pristupanju.
32
Prema tome, drugi žalbeni razlog treba odbaciti.
33
Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da žalbu valja u cijelosti odbaciti kao djelomično očito nedopuštenu i odbiti kao djelomično očito neosnovanu.
Troškovi
34
U skladu s člankom 137. Poslovnika, koji se primjenjuje na žalbeni postupak na temelju članka 184. stavka 1. tog Poslovnika, odluka o troškovima donosi se u rješenju kojim se završava postupak.
35
Budući da je u konkretnom slučaju ovo rješenje doneseno prije nego što je žalba dostavljena drugoj stranci u postupku i, posljedično, prije nego što je ona mogla snositi troškove, valja odlučiti da će žalitelj snositi vlastite troškove.
Slijedom navedenoga, Sud (šesto vijeće) rješava:
1.
Žalba se odbacuje kao djelomično očito nedopuštena i odbija kao djelomično očito neosnovana.
2.
Eugen Tomac snosi vlastite troškove.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski