62016CC0039
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE
JULIANE KOKOTT
od 27. travnja 2017. (
1
)
Predmet C‑39/16
Argenta Spaarbank NV
protiv
Belgische Staat
(zahtjev koji je uputio Rechtbank van eerste aanleg Antwerpen (Prvostupanjski sud u Antwerpenu, Belgija))
„Porezno zakonodavstvo – Direktiva 90/435/EEZ – Direktiva o matičnim društvima i društvima kćerima – Članak 1. stavak 2., članak 3. stavak 2. i članak 4. stavak 2. – Oslobađanje dohotka od dividendi od poreza na dobit – Troškovi udjela – Zlouporaba prava”
I – Uvod
1.
U okviru ovog prethodnog postupka valja razjasniti protivi li se Direktivi 90/435/EEZ (
2
) (u daljnjem tekstu: Direktiva o matičnim društvima i društvima kćerima) belgijski propis u skladu s kojim se rashodi za kamate nekog društva ne mogu priznati kao rashodi kojima se umanjuje dobit u opsegu u kojem to društvo u istom poreznom razdoblju prima dividende oslobođene od poreza iz udjela koji mu ne pripadaju najmanje godinu dana. Pritom nije važna povezanost između plaćenih kamata i udjela.
2.
Pitanje se postavlja u kontekstu poreznog tretmana rashoda za kamate na koji se 2000. i 2001. pozvala Argenta Spaarbank, kreditna institucija sa sjedištem u Belgiji. Budući da je u odgovarajućem poreznom razdoblju primala i dividende od udjela u poduzetniku koje je imala manje od godine dana, porezna uprava postupala je s rashodom za kamate u iznosu tog dohotka od dividendi kao s rashodom koji se ne može odbiti.
3.
Od Suda se traži, s jedne strane, da spornu mjeru ispita s obzirom na članak 4. stavak 2. Direktive, u skladu s kojim države članice mogu predvidjeti zabranu odbitka za troškove udjela. S druge strane, sud koji je uputio zahtjev pita bi li propis mogao biti obuhvaćen člankom 1. stavkom 2. direktive, u skladu s kojim se ne dovode u pitanje nacionalne odredbe za sprečavanje utaje poreza. Međutim, najprije je potrebno ispitati je li država članica uopće vezana direktivom u opisanim okolnostima.
II – Pravni okvir
A – Pravo Unije
4.
Direktivu o matičnim društvima i društvima kćerima u skladu s njezinim člankom 1. stavkom 1. svaka država članica primjenjuje, među ostalim, na raspodjele dobiti koju primaju društva iz te države od svojih društava kćeri iz drugih država članica.
5.
Člankom 1. stavkom 2. Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima predviđa se:
„Ova Direktiva ne isključuje primjenu unutarnjih ili odredaba temeljenih na ugovoru za sprečavanje prevare ili zlouporabe.”
6.
U skladu s člankom 3. stavkom 1. točkom (a) Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima „status matičnog društva” dodjeljuje se za potrebe primjene te direktive „barem svakom matičnom društvu iz države članice koje ispunjava uvjete određene u članku 2. i ima najmanje 25 % udjela u kapitalu društva iz druge države članice koje ispunjava jednake uvjete”.
7.
Odstupajući od toga države članice u skladu s člankom 3. stavkom 2. drugom alinejom Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima imaju mogućnost izbora da „ne primjenjuju ovu Direktivu na trgovačka društva iz te države članice, koja ne zadrže udio s kojim se kvalificiraju kao matična društva, u neprekinutom razdoblju od najmanje dvije godine […]”.
8.
Člankom 4. Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima određuje se:
„1.
Kada matično društvo kao član svojeg društva kćeri prima raspodijeljenu dobit, država matičnog društva, osim kada je društvo kći likvidirano:
–
suzdržava se od oporezivanja takvih dobiti; ili
–
oporezuje takve dobiti pri čemu ovlašćuje društvo da odbije od iznosa poreza dio poreza na dobit pravnih osoba koji je isplatilo društvo kći za dobit koju je ono raspodijelilo […] u granicama iznosa odgovarajućeg nacionalnog poreza.
2.
Svaka država članica zadržava mogućnost da odluči da se troškovi koji se odnose na udio kapitala u društvu kćeri i gubici koji proizlaze iz raspodjele dobiti društva kćeri ne odbijaju od oporezive dobiti matičnog društva. Kada su u takvom slučaju troškovi upravljanja koji se odnose na udio kapitala određeni kao jedinstvena stopa, određeni iznos ne smije prelaziti 5 % dobiti koju raspodjeljuje društvo kći.
[…]” [neslužbeni prijevod]
B – Belgijsko pravo
9.
Iz članka 202. stavaka 1. i 2. Wetboeka van de inkomstenbelastingen 1992. (Zakon o porezu na dohodak iz 1992., u daljnjem tekstu: WIB92), u njegovoj verziji relevantnoj u ovom predmetu, proizlazi da se dividende od dobiti razdoblja oporezivanja odbijaju ako u trenutku odluke o raspodjeli ili njihove raspodjele društvo koje prima dividende posjeduje udio od najmanje 5 % u kapitalu društva koje raspodjeljuje dobit. Ako kreditna institucija prima dohodak od dividendi, ne postoji prag najmanjeg udjela.
10.
U skladu s člankom 204. stavkom 1. WIB92, dohodak koji se može odbiti na temelju članka 202. smatra se uključenim u dobit razdoblja oporezivanja u iznosu od 95 % primljenog ili naplaćenog iznosa.
11.
Člankom 198. stavkom 10. WIB92 određuje se:
„Ne dovodeći u pitanje primjenu članka 55., kamate do visine iznosa koji odgovara iznosu dividendi koje se mogu odbiti u skladu s člancima 202. do 204., a koje društvo primi na ime dionica koje u trenutku njihova prijenosa nije držalo u neprekinutom razdoblju od najmanje godine dana, ne uzimaju se u obzir kao trošak poslovanja.”
III – Glavni postupak i postupak pred Sudom
12.
Ovaj postupak temelji se na sporu između kreditne institucije Argenta Spaarbank NV i belgijskih poreznih tijela.
13.
Argenta Spaarbank je poslovnih godina 1999. i 2000. (porezna razdoblja 2000. i 2001.) primila dividende u iznosu koji odgovara 75837,87 eura odnosno 296491,04 eura iz udjela u društvima sa sjedištem u Belgiji i u drugim državama članicama Unije, koja joj u trenutku raspodjele dividendi još nisu pripadala punih godinu dana.
14.
U istim godinama tužitelj je platio iznose kamata koji odgovaraju 290089631,16 eura odnosno 330244583,95 eura, koji su iskazani u stavci „kamate i slični troškovi” računa dobiti i gubitka. U skladu s razmatranjima suda koji je uputio zahtjev nesporno je da plaćene kamate nisu povezane sa zajmom za stjecanje predmetnih udjela.
15.
Primjenom članka 198. stavka 10. WIB92 porezna uprava dodala je rashodima koji se ne mogu odbiti kamate u opsegu primljenih dividendi od udjela koji su se posjedovali manje od godine dana. Argenta Spaarbank na to je prigovorila da je područje primjene navedene odredbe ograničeno na slučajeve u kojima postoji uzročna veza između kamata i dividendi, za koje se zahtijeva odbitak na temelju članka 202. WIB92.
16.
Sud koji je uputio zahtjev ne slaže se s tim mišljenjem, ali dvoji o tomu protivi li se članak 198. stavak 10. WIB92 zbog toga Direktivi o matičnim društvima i društvima kćerima. Stoga se 8. siječnja 2016. na temelju članka 267. UFEU‑a obratio Sudu sa sljedećim pitanjima:
„1.
Protivi li se članak 198. stavak 10. WIB92, u verziji koja se primjenjuje na porezna razdoblja 2000. i 2001., članku 4. stavku 2. Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima, u dijelu u kojem se njime određuje da se kamate ne uzimaju u obzir kao trošak poslovanja do visine iznosa koji odgovara iznosu dividendi koje se mogu priznati kao odbitak u skladu s člancima 202. do 204. WIB92, a koje društvo primi na ime dionica koje u trenutku njihova prijenosa nije držalo u neprekinutom razdoblju od najmanje godinu dana, pri čemu se ne razlikuje jesu li navedeni troškovi kamata povezani s (financiranjem) udjela na ime kojeg se primaju dividende koje mogu biti oslobođene od poreza?
2.
Je li članak 198. stavak 10. WIB92, u verziji koja se primjenjuje na porezna razdoblja 2000. i 2001., odredba o sprečavanju poreznih utaja i zlouporaba u smislu članka 1. stavka 2. Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima i ako jest, prekoračuje li članak 198. stavak 10. WIB92 ono što je nužno za sprečavanje takvih poreznih utaja i zlouporaba, u dijelu u kojem se njime određuje da se kamate ne uzimaju u obzir kao trošak poslovanja do visine iznosa koji odgovara iznosu dividendi koje se mogu priznati kao odbitak u skladu s člancima 202. do 204., a koje društvo primi na ime dionica koje u trenutku njihova prijenosa nije držalo u neprekinutom razdoblju od najmanje godinu dana, pri čemu se ne razlikuje jesu li navedeni troškovi kamata povezani s (financiranjem) udjela na ime kojeg se primaju dividende koje mogu biti oslobođene od poreza?”
17.
U postupku pred Sudom Argenta Spaarbank, Kraljevina Belgija i Europska komisija podnijele su pisana očitovanja te su sudjelovale na raspravi održanoj 30. ožujka 2017.
IV – Pravna ocjena
A – Uvodna razmatranja
18.
Za bolje razumijevanje prethodnih pitanja valja se najprije prisjetiti svrhe i strukture Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima i kratkim prikazom razjasniti njezino prenošenje u Belgiji, u mjeri u kojoj je to ovdje relevantno.
19.
Cilj je Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima da prekogranične raspodjele dobiti koje su obuhvaćene njezinim područjem primjene budu neutralne u poreznom smislu. Ekonomsko dvostruko oporezivanje dobiti, najprije u slučaju društva kćeri sa sjedištem u jednoj državi članici, a zatim u slučaju njezina matičnog društva sa sjedištem u drugoj državi članici, potrebno je izbjeći (
3
).
20.
U tu se svrhu člankom 4. stavkom 1. Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima predviđa da se država članica matičnog društva suzdržava od oporezivanja primljenih raspodjela dobiti ili u slučaju njihova oporezivanja ovlašćuje društvo da odbije porez koji je isplatilo društvo kći. Međutim, u skladu s člankom 4. stavkom 2. Direktive države članice zadržavaju mogućnost da odluče da se troškovi koji se odnose na udio kapitala društva kćeri ne odbijaju za matično društvo. U tom pogledu troškovi upravljanja mogu se odrediti kao jedinstvena stopa, ali tada određeni iznos ne smije prelaziti 5 % dobiti koju raspodjeljuje društvo kći.
21.
Belgija je radi prenošenja članka 4. Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima donijela propis u skladu s kojim se, u slučaju ispunjenja zakonom utvrđenih uvjeta, primljene dividende na razini rezidentnog matičnog društva u udjelu od 95 % mogu odbiti od dobiti tog društva, a preostalih 5 % podliježe porezu na njegov dohodak.
22.
Međutim, ako društvo prima dividende od udjela koji mu u trenutku njihove daljnje prodaje još nisu pripadali punih godinu dana, člankom 198. stavkom 10. WIB92, koji je u međuvremenu stavljen izvan snage, predviđa se da nema mogućnosti odbitka kamata na koje se društvo pozvalo za isto porezno razdoblje u odgovarajućem opsegu. Naposljetku to ima za posljedicu da do oslobođenja predmetnog dohotka od dividendi ne dolazi uvijek kada društvo prijavi više rashode za kamate.
23.
Svojim dvama pitanjima sud koji je uputio zahtjev u biti želi znati protivi li se ta odredba Direktivi o matičnim društvima i društvima kćerima.
B – Dopuštenost
24.
Belgija osporava dopuštenost prethodnih pitanja.
25.
Prema mišljenju te države članice pojašnjenje glavnog postupka ne ovisi o odgovorima na prethodna pitanja jer Direktiva o matičnim društvima i društvima kćerima u ovom slučaju nije primjenjiva. Članak 198. stavak 10. WIB92 odnosi se na udjele s razdobljem držanja kraćim od jedne godine. Međutim, člankom 3. stavkom 2. direktive upravo se dopušta odstupanje od primjene direktive s obzirom na takve udjele.
26.
Dopuštenost prethodnih pitanja na temelju članka 267. UFEU‑a pretpostavlja da su ona relevantna za rješavanje glavnog postupka. Pritom je mjerodavna ocjena suda koji je uputio zahtjev (
4
), koju Sud u načelu ne ispituje, osim u slučaju očitih pogrešaka (
5
).
27.
Takve pogreške nisu razvidne u ovom slučaju. Glavni postupak u konačnici se odnosi na porezni tretman dividendi koje je Argenta Spaarbank primila, među ostalim, na temelju udjela u poduzetnicima sa sjedištem u drugim državama članicama. Na to se pitanje odnosi Direktiva o matičnim društvima i društvima kćerima. Suprotno tomu, stajalište koje zastupa Belgija, prema kojem u konkretnim okolnostima nije vezana direktivom, valja razjasniti tek u okviru sadržajne ocjene zahtjeva za prethodnu odluku.
28.
Stoga su prethodna pitanja dopuštena.
C – Odgovori na prethodna pitanja
29.
Kako bi se dao odgovor na prethodna pitanja, najprije valja ispitati primjenjivost Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima (odjeljak 1.). U nastavku ću razmotriti članak 4. stavak 2. direktive (odjeljak 2.), a na kraju članak 1. stavak 2. (odjeljak 3.).
1. Primjenjivost Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima
30.
U ovom slučaju primjenjivost Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima pretpostavlja da se Argenta Spaarbank s obzirom na primljene dividende može smatrati matičnim društvom u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) direktive. U skladu s tekstom te odredbe predmetno društvo zato treba imati najmanje 25 % udjela u kapitalu društva iz druge države članice, ali se može predvidjeti i manji prag („barem svak[o] matičn[o] društv[o]”).
31.
Belgija je to i učinila povodom prenošenja Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima jer je u članku 202. WIB92 utvrdila najmanju vrijednost udjela od 5 %, a za kreditne institucije uopće ne vrijedi nikakav prag. Stoga se Argenta Spaarbank svakako treba uzimati u obzir kao matično društvo u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) direktive.
32.
Međutim, Belgija ističe da je članak 198. stavak 10. WIB92 obuhvaćen odredbom o odstupanju na temelju članka 3. stavka 2. druge alineje Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima. U skladu s tom odredbom države članice ovlaštene su izuzeti svoja društva od primjene direktive ako ona ne posjeduju udio na temelju kojeg se smatraju matičnim društvima u neprekinutom razdoblju od najmanje dvije godine. Argenta Spaarbank i Komisija na to prigovaraju da Belgija nije iskoristila tu ovlast.
33.
Slažem se sa stajalištem Belgije iz sljedećih razloga.
34.
Člankom 3. stavkom 2. drugom alinejom Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima odobrava se državama članicama da ne primijene tu direktivu s obzirom na dividende od udjela s razdobljem držanja kraćim od dvije godine (
6
). Naime, društvo primatelj u takvom se slučaju ne smatra matičnim društvom u smislu direktive. Prema sudskoj praksi cilj je odredbe suzbiti zlouporabe. One podrazumijevaju da se udjeli stječu samo u svrhu ostvarivanja koristi od poreznih pogodnosti predviđenih direktivom, a da ih se ne namjerava dugoročno zadržati (
7
).
35.
Iz teksta članka 3. stavka 2. druge alineje Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima ne proizlaze detaljnije odredbe o konkretnom načinu na koji države članice trebaju izvršavati ovlast koja im je dodijeljena tom odredbom. Osobito se iz toga ne može zaključiti da za učinkovitu primjenu ovlasti pogodnosti iz direktive uvijek valja uskratiti u cijelosti. Naprotiv, kao što je Sud već presudio, postoji margina prosudbe (
8
).
36.
Međutim, ako država članica može predvidjeti da se u slučaju dohotka od dividendi od udjela koji se ne drže najmanje dvije godine oslobođenje u cijelosti uskrati, ono a fortiori mora biti dopušteno ako se takav dohodak u skladu s propisom na temelju članka 198. stavka 10. WIB92 u načelu oslobađa, ali se u slučaju istodobnog pozivanja na rashode za kamate u konačnici prebije s njima.
37.
Suprotno stajalištu Komisije pritom nije relevantno što je članak 198. stavak 10. WIB92 donesen tek 1996., odnosno četiri godine nakon isteka roka za prenošenje Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima. Naime, za mogućnost da država članica iskoristi ovlast na temelju članka 3. stavka 2. druge alineje ne postoji vremensko ograničenje.
38.
Jednako tako nije važno što članak 198. stavak 10. WIB92, u skladu s njegovim nastankom, nije zamišljen kao mjera za prenošenje članka 3. stavka 2. druge alineje Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima, nego se njime, naprotiv, trebalo spriječiti iskorištavanje dvostruke mogućnosti odbitka stjecanjem udjela zaduživanjem. Mjerodavan može biti samo sadržaj odredbe koja je naposljetku dobila zakonsku snagu. Međutim, on je obuhvaćen ovlašću na temelju članka 3. stavka 2. druge alineje.
39.
Osim toga, nema nikakve dvojbe u pogledu načela pravne sigurnosti ako se smatra da se u članku 198. stavku 10. WIB92 u dovoljnoj mjeri provodi mogućnost na temelju članka 3. stavka 2. druge alineje Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima. Osobito nije važno to što ta odredba nije utvrđena u okviru članaka 202. i 204. WIB92 donesenih radi prenošenja članka 4. direktive, nego u vezi s odredbama o mogućnosti odbitka troškova poslovanja. Naime, tekst članka 198. stavka 10. WIB92 jasan je i određen, a njegova primjena predvidljiva za pravne subjekte (
9
).
40.
Već na temelju toga može se stoga zaključiti da se Direktivi o matičnim društvima i društvima kćerima ne protivi propis države članice kao što je članak 198. stavak 10. WIB92.
41.
Za slučaj da Sud ne prihvati ta razmatranja i u ovom slučaju smatra da je Direktiva o matičnim društvima i društvima kćerima primjenjiva, u nastavku ću još podredno ispitati članak 4. stavak 2. i članak 1. stavak 2. direktive.
2. Članak 4. stavak 2. Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima
42.
Prema stajalištu koje zastupaju Argenta Spaarbank i Komisija, članku 4. stavku 2. Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima protivi se propis kao što je članak 198. stavak 10. WIB92. Naime, prilikom primjene tog propisa ne uzima se u obzir jesu li kamate za koje se smatra da se ne odbijaju povezane s udjelima za koje su primljene oslobođene dividende. Međutim, člankom 4. stavkom 2. direktive države članice ovlašćuju se samo za to da propišu da se „troškovi koji se odnose na udio kapitala […] društva kćeri” ne odbijaju.
43.
Slijedom toga, za ocjenu tog argumenta pojam troškova koji se odnose na udio kapitala u društvu kćeri valja tumačiti u smislu članka 4. stavka 2. Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima. Pritom valja uzeti u obzir tekst propisa te strukturu i ciljeve direktive (
10
).
44.
Već se tekstom članka 4. stavka 2. Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima upućuje na to da se može uskratiti samo pozivanje na one troškove koji su povezani s udjelom i koji su s njima u uzročnoj vezi („troškovi koji se odnose na udio”) kao na troškove kojima se umanjuje dobit (
11
). U to se osobito ubrajaju kamate za tuđi kapital pozajmljen radi stjecanja odgovarajućeg udjela. Time se a contrario države članice sprečava da predvide da se ne odbijaju troškovi kod kojih nema takve povezanosti.
45.
Takvo tumačenje u skladu je sa strukturom članka 4. Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima. Njegov stavak 2. predstavlja odredbu o odstupanju u odnosu na stavak 1., u skladu s kojim se država članica suzdržava od oporezivanja dobiti koju prima rezidentno matično društvo kao član svojeg društva kćeri ili je odbija od poreza koji je potonje društvo platilo na dobit (
12
). Kao iznimku od pravila članak 4. stavak 2. direktive stoga treba tumačiti usko (
13
).
46.
To nadalje potvrđuje i svrha članka 4. stavka 2. Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima. Naime, kao što je Sud već odlučio, ta odredba služi donošenju mjera kojima se nastoji spriječiti da matično društvo ostvari dvostruku poreznu olakšicu (
14
). U suprotnom bi društvo s jedne strane moglo primiti dobit iz udjela oslobođenu na temelju članka 4. stavka 1. prve alineje direktive, a s druge se strane pozivati na kamate kojima se umanjuje dobit i koje plaća za zajmove uzete za financiranje stjecanja tih udjela. Međutim, iz toga slijedi da uskraćivanje odbitka troškova bez uzročne povezanosti s udjelom nije obuhvaćeno svrhom iznimke na temelju članka 4. stavka 2. direktive te je stoga nedopušteno.
47.
Naposljetku bi postojala i opasnost da bi se širokim tumačenjem pojma troškova koji se odnose na udio kapitala u društvu kćeri u smislu članka 4. stavka 2. direktive o matičnim društvima i društvima kćerima oduzeo korisni učinak članku 4. stavku 1. Naime, u tom slučaju bi države članice mogle onemogućiti izbjegavanje ekonomskog dvostrukog oporezivanja koje je svrha potonje odredbe tako što zauzvrat ne bi dopustile odbitak rashoda za kamate u odgovarajućem iznosu.
48.
Stoga se članku 4. stavku 2. Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima protivi propis države članice čijom se primjenom na rashode za kamate do visine oslobođenog dohotka od dividendi od udjela općenito ne može pozivati kao na rashode kojima se umanjuje dobit a da se ne uzme u obzir jesu li kamate uzročno povezane s tim udjelima.
3. Članak 1. stavak 2. Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima
49.
Slažem se sa stajalištem koje zastupaju Argenta Spaarbank, Komisija i sâma Belgija te smatram da članak 198. stavak 10. WIB92 ne predstavlja propis za sprečavanje porezne utaje i zlouporabe koji se ne protivi Direktivi o matičnim društvima i društvima kćerima na temelju njezina članka 1. stavka 2.
50.
Članak 1. stavak 2. Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima tvori okvir kojim se određuju granice postupanja država članica kada uskraćuju odobravanje pogodnosti iz direktive radi sprečavanja porezne utaje i zlouporabe. Iz teksta te odredbe a contrario slijedi da se direktivi protive takve odredbe koje ne služe tim svrhama i prekoračuju ono što je nužno za to (
15
).
51.
U članku 1. stavku 2. Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima stoga se odražava opće načelo prava Unije u skladu s kojim je zabranjena zlouporaba prava (
16
). Stranke se ne mogu s namjerom zlouporabe pozivati na pravo Unije (
17
).
52.
Točno je da, kao što Komisija pravilno navodi, valja smatrati zlouporabnom praksu uzimanja zajma s izraženom namjerom financiranja udjela te njihove ponovne prodaje nakon kratkog vremena. Naime, stvarni je cilj takvog postupka umjetno smanjenje porezne osnovice matičnog društva (
18
). Međutim, upravo je sprečavanje takvih postupaka svrha članka 3. stavka 2. druge alineje i članka 4. stavka 2. Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima, tako da već zato nije potrebno uzeti u obzir njezin članak 1. stavak 2. (
19
).
V – Zaključak
53.
S obzirom na sve prethodno navedeno, predlažem da se na zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rechtbank van eerste aanleg Antwerpen (Prvostupanjski sud u Antwerpenu, Belgija) odgovori na sljedeći način:
1.
Direktivi 90/435/EEZ ne protivi se pravni propis države članice kao što je članak 198. stavak 10. WIB92, u skladu s kojim se kamate ne uzimaju u obzir kao trošak poslovanja do visine iznosa koji odgovara iznosu oslobođenih dividendi koje društvo prima od udjela koje u trenutku njihova prijenosa nije držalo u neprekinutom razdoblju od najmanje godine dana.
Podredno, za slučaj da Sud smatra da članak 198. stavak 10. WIB92 nije obuhvaćen člankom 3. stavkom 2. drugom alinejom direktive:
2.
Članku 4. stavku 2. Direktive 90/435/EEZ protivi se pravni propis države članice kao što je članak 198. stavak 10. WIB92, čijom se primjenom na rashode za kamate do visine oslobođenog dohotka od dividendi od udjela općenito ne može pozivati kao na rashode kojima se umanjuje dobit a da se ne uzme u obzir jesu li kamate uzročno povezane s tim udjelima. Takav propis također nije nacionalna odredba o sprečavanju poreznih utaja i zlouporaba čija se primjena ne protivi Direktivi 90/435/EEZ na temelju njezina članka 1. stavka 2.
(
1
)	Izvorni jezik: njemački
(
2
)	Direktiva Vijeća od 23. srpnja 1990. o zajedničkom sustavu oporezivanja koji se primjenjuje na matična društva i društva kćeri iz različitih država članica (SL L 225, str. 6.), koja je u međuvremenu stavljena izvan snage i zamijenjena Direktivom Vijeća 2011/96/EU od 30. studenoga 2011. (SL L 345, str. 8.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 218.)
(
3
)	Vidjeti presude od 3. travnja 2008., Banque Fédérative du Crédit Mutuel (C‑27/07, EU:C:2008:195, t. 24.), i od 12. veljače 2009., Cobelfret (C‑138/07, EU:C:2009:82, t. 29.).
(
4
)	Vidjeti presude od 16. srpnja 1992., Asociación Española de Banca Privada i dr. (C‑67/91, EU:C:1992:330, t. 25.), od 13. ožujka 2001., PreussenElektra (C‑379/98, EU:C:2001:160, t. 38.), i od 15. siječnja 2013., Križan i dr. (C‑416/10, EU:C:2013:8, t. 53.). Prema sudskoj praksi prethodna pitanja uživaju pretpostavku relevantnosti, vidjeti presude od 7. rujna 1999., Beck i Bergdorf (C‑355/97, EU:C:1999:391, t. 22.), od 16. lipnja 2015., Gauweiler i dr. (C‑62/14, EU:C:2015:400, t. 25.), i od 21. prosinca 2016., Vervloet i dr. (C‑76/15, EU:C:2016:975, t. 57.).
(
5
)	Vidjeti među ostalim presude od 15. prosinca 1995., Bosman (C‑415/93, EU:C:1995:463, t. 61.), od 14. listopada 2004., Omega (C‑36/02, EU:C:2004:614, t. 20.), i od 15. listopada 2015, Balázs (C‑251/14, EU:C:2015:687, t. 26.).
(
6
)	Vidjeti rješenje od 18. lipnja 2012., Amorim Energia (C‑38/11, neobjavljeno, EU:C:2012:358, t. 31. do 33.).
(
7
)	Vidjeti presudu od 17. listopada 1996., Denkavit i dr. (C‑283/94, C‑291/94 i C‑292/94, EU:C:1996:387, t. 31.).
(
8
)	Vidjeti u pogledu razdoblja držanja i primjenjivog upravnog postupka presudu od 17. listopada 1996., Denkavit i dr. (C‑283/94, C‑291/94 i C‑292/94, EU:C:1996:387, t. 39.).
(
9
)	Vidjeti presude od 15. veljače 1996., Duff i dr. (C‑63/93, EU:C:1996:51, t. 20.), od 10. rujna 2009., Plantanol (C‑201/08, EU:C:2009:539, t. 46.), od 11. lipnja 2015., Berlington Hungary i dr. (C‑98/14, EU:C:2015:386, t. 77.), i od 13. listopada 2016., Polkomtel (C‑231/15, EU:C:2016:769, t. 29.).
(
10
)	Vidjeti presude od 17. listopada 1996., Denkavit i dr. (C‑283/94, C‑291/94 i C‑292/94, EU:C:1996:387, t. 24. i 26.), od 8. lipnja 2000., Epson Europe (C‑375/98, EU:C:2000:302, t. 22. i 24.), i od 3. travnja 2008., Banque Fédérative du Crédit Mutuel (C‑27/07, EU:C:2008:195, t. 22.).
(
11
)	Vidjeti u tom smislu osobito presudu od 18. rujna 2003., Bosal (C‑168/01, EU:C:2003:479, t. 25. u vezi s t. 8.).
(
12
)	Vidjeti presudu od 12. veljače 2009., Cobelfret (C‑138/07, EU:C:2009:82, t. 33.)
(
13
)	Vidjeti u tom smislu presude od 17. listopada 1996., Denkavit i dr. (C‑283/94, C‑291/94 i C‑292/94, EU:C:1996:387, t. 27.), i od 25. rujna 2003., Océ Van der Grinten (C‑58/01, EU:C:2003:495, t. 86.).
(
14
)	Vidjeti presudu od 22. prosinca 2008., Les Vergers du Vieux Tauves (C‑48/07, EU:C:2008:758, t. 42.).
(
15
)	Vidjeti točku 22. mojeg mišljenja u predmetu Eqiom i Enka (C‑6/16, EU:C:2017:34).
(
16
)	Vidjeti presudu od 5. srpnja 2007., Kofoed (C‑321/05, EU:C:2007:408, t. 38. i navedenu sudsku praksu).
(
17
)	Vidjeti presude od 12. svibnja 1998., Kefalas i dr. (C‑367/96, EU:C:1998:222, t. 20.); od 23. ožujka 2000., Diamantis (C‑373/97, EU:C:2000:150, t. 33.); od 21. veljače 2006., Halifax i dr. (C‑255/02, EU:C:2006:121, t. 68.); od 13. ožujka 2014., SICES i dr. (C‑155/13, EU:C:2014:145, t. 29.), i od 28. srpnja 2016., Kratzer (C‑423/15, EU:C:2016:604, t. 37.).
(
18
)	Vidjeti i presudu od 17. listopada 1996., Denkavit i dr. (C‑283/94, C‑291/94 i C‑292/94, EU:C:1996:387, t. 31.).
(
19
)	Vidjeti presudu od 17. listopada 1996., Denkavit i dr. (C‑283/94, C‑291/94 i C‑292/94, EU:C:1996:387, t. 31.).