62020CC0211
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
GIOVANNIJA PITRUZZELLE
od 7. travnja 2022. (
1
)
Predmet C‑211/20 P
Europska komisija
protiv
Valencia Club de Fútbol, SAD
„Žalba – Državne potpore – Potpora dodijeljena određenim profesionalnim nogometnim klubovima – Članak 107. stavak 1. UFEU‑a – Pojam prednosti – Državna jamstva – Obavijest o jamstvima – Tržišna cijena jamstva – Teret dokazivanja – Komisijina obveza dužne pažnje”
1.
Ovaj predmet odnosi se na žalbu Europske komisije kojom navedena institucija od Suda zahtijeva da ukine presudu od 12. ožujka 2020., Valencia Club de Fútbol/Komisija (T‑732/16, EU:T:2020:98; u daljnjem tekstu: pobijana presuda) kojom je Opći sud Europske unije povodom tužbe kluba Valencia Club de Fútbol, SAD (u daljnjem tekstu: klub Valencia CF) poništio Odluku Komisije (EU) 2017/365 od 4. srpnja 2016. o državnoj potpori SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP) koju je provela Španjolska u korist klubova Valencia Club de Fútbol, SAD, Hércules Club de Fútbol, SAD i Elche Club de Fútbol, SAD (
2
) (u daljnjem tekstu: sporna odluka).
2.
U okviru ove žalbe Sud će radi ocjene postojanja potpore u slučaju da je izdano pojedinačno državno jamstvo ispitati metodologiju koja se definira u Obavijesti o primjeni članaka [107.] i [108. UFEU‑a] na državne potpore u obliku jamstava (
3
) (u daljnjem tekstu: Obavijest o jamstvima), što je metodologija za koju Opći sud u pobijanoj presudi smatra da ju je Komisija povrijedila. Sud će također imati mogućnost dodatno pojasniti doseg vlastite sudske prakse u području tereta dokazivanja i Komisijine obveze dužne pažnje za utvrđivanje postojanja prednosti, osobito u okviru izdavanja određenog pojedinačnog državnog jamstva.
I. Pravni okvir
3.
Osim članka 107. UFEU‑a, u ovom predmetu relevantne su i točke 2.1., 2.2., 3.1., 3.2., 4.1. i 4.2. Obavijesti o jamstvima.
II. Okolnosti spora i sporna odluka
4.
Okolnosti spora navode se u točkama 1. do 10. pobijane presude na koje upućujem za više pojedinosti. Za potrebe ovog postupka samo ću podsjetiti na sljedeće.
5.
Klub Valencia CF profesionalni je nogometni klub sa sjedištem u Valenciji, Španjolska. Fundación Valencia neprofitna je zaklada čiji je glavni cilj očuvati, prenositi i promicati sportske, kulturne i društvene aspekte kluba Valencia CF i njegove veze sa svojim navijačima.
6.
Instituto Valenciano de Finanzas (u daljnjem tekstu: IVF), financijska institucija Generalitata Valenciana (Autonomna zajednica Valencija, Španjolska), izdao je 5. studenoga 2009. zakladi Fundación Valencia jamstvo za bankovni zajam u iznosu od 75 milijuna eura, koji je dala banka Bancaja (koja je postala Bankia), pomoću kojeg je ta zaklada, u kontekstu povećanja kapitala, stekla 70,6 % dionica kluba Valencia CF (u daljnjem tekstu: mjera 1.) (
4
).
7.
Jamstvo je pokrilo 100 % iznosa glavnice zajma te kamate i troškove transakcije za koju je izdano jamstvo. Zauzvrat, zaklada Fundaciόn Valencia trebala je IVF‑u plaćati godišnju jamstvenu premiju od 0,5 %. IVF je na ime protujamstva dobio založno pravo drugog reda na dionicama kluba Valencia CF koje je stekla zaklada Fundaciόn Valencia. Rok otplate pripadajućeg zajma bio je šest godina. Kamatna stopa pripadajućeg zajma u početku je, tijekom prve godine, iznosila 6 %, a zatim je bila jednaka jednogodišnjoj stopi „Euro Interbank Offered Rate” (Euribor), uvećanoj za maržu od 3,5 %, s minimalnom stopom od 6 %. Osim toga, primijenjena je i jednokratna naknada za neiskorišteni dio od 1 %. Planom otplate bilo je predviđeno plaćanje kamate računajući od kolovoza 2010. i plaćanje glavnice u dvije rate od 37,5 milijuna eura, 26. kolovoza 2014. odnosno 26. kolovoza 2015. Bilo je predviđeno da se otplata zajma za koji je izdano jamstvo (glavnica i kamate) treba provesti prodajom dionica kluba Valencia CF koje je stekla zaklada Fundaciόn Valencia.
8.
IVF je 10. studenoga 2010. povisio svoje jamstvo u korist zaklade Fundaciόn Valencia za 6 milijuna eura (u daljnjem tekstu: mjera 4.) (
5
).
9.
Nakon što je obaviještena o tim jamstvima, Komisija je odlukom od 4. srpnja 2006. (u daljnjem tekstu: odluka o pokretanju postupka) (
6
) pokrenula istragu radi provjere usklađenosti tih jamstava s odredbama Unije u području državnih potpora. Tijekom istrage Komisija je zaprimila informacije i očitovanja, među ostalim, od Kraljevine Španjolske, IVF‑a, kluba Valencia CF i zaklade Fundación Valencia.
10.
Spornom odlukom Komisija je među ostalim utvrdila da mjera 1. i mjera 4. čine nezakonite državne potpore.
11.
Komisija je u toj odluci najprije zaključila da je u vrijeme kad su dodijeljene mjera 1. i mjera 4. klub Valencia CF bio u teškoj situaciji (
7
). Međutim, taj klub nije bio u iznimno teškoj situaciji u smislu točke 2.2. i točke 4.1. podtočke (a) Obavijesti o jamstvima (
8
). Unatoč tomu, Komisija je smatrala da se, s obzirom na financijske teškoće u kojima je taj klub bio prije provedbe mjera, moglo smatrati da je njegov rejting bio kategorije CCC prema ljestvici rejtinga agencije za kreditni rejting Standard & Poor’s (
9
).
12.
Nakon toga, u uvodnim izjavama 85. do 87. sporne odluke, sadržanima u odjeljku 7.1.2. naslovljenom „[s]elektivna pogodnost”, Komisija je smatrala sljedeće:
„(85)
U pogledu elementa potpore u mjerama, koje sve uključuju državna jamstva, Komisija uzima u obzir Obavijest o jamstvu […] odjeljke 2.2 i 3.2. [Ta obavijest o jamstvu] određuje da Komisija već na temelju ispunjenja određenih uvjeta može isključiti postojanje državne potpore, na primjer ako zajmoprimac nije u financijskim teškoćama i ako jamstvom nije obuhvaćeno više od 80 % neotplaćenog iznosa zajma ili druge financijske obveze. Međutim, kad zajmoprimac ne plati cijenu za preuzimanje rizika povezanog s jamstvom, stječe pogodnost. Štoviše, kad je zajmoprimac poduzeće u financijskim teškoćama, ne bi pronašao financijsku instituciju koja bi mu bila spremna odobriti zajam uz bilo kakve uvjete kad ne bi bilo državnog jamstva.
(86)
U tom pogledu Komisija se ne slaže s argumentom Španjolske da su ispunjeni uvjeti Obavijesti o jamstvu […]. Primjenom tih uvjeta na dotični predmet Komisija zaključuje sljedeće:
(a)
sportski klu[b] Valencia CF […] bi[o] [je] u financijskim teškoćama (vidjeti navedene uvodne izjave 70.–82.) tijekom dodjele mjera 1. […] i 4.;
(b)
Kao što je prikazano u uvodnim izjavama 7.–9., jamstva su pokrila više od 100 % zajma;
(c)
Godišnje jamstvene premije u iznosu od 0,5 % – 1 % naplaćene za dotična jamstva ne odražavaju rizik neispunjenja obveza po zajmovima za koja su izdana jamstva s obzirom na poteškoće klub[a] Valencia CF […] te posebno s obzirom na njihov visok omjer duga i kapitala ili činjenicu da su imali negativan kapital u vrijeme dotičnih mjera.
(87)
Na temelju navedenoga Komisija zaključuje da mjere 1.[…] i 4. ne poštuju uvjete određene u Obavijesti o jamstvu […] i stoga smatra da korisnici ne bi ostvarili mjere pod istim uvjetima na tržištu i stoga su te mjere pružile korisnicima neopravdanu pogodnost”.
13.
U uvodnoj izjavi 93. sporne odluke, sadržanoj u odjeljku 7.2. naslovljenom „[b]rojčano iskazivanje potpore”, navodi se sljedeće:
„(93)
Prema odjeljku 4.2 Obavijesti o jamstvu […] Komisija smatra da je za svako jamstvo iznos potpore jednak elementu subvencije jamstva, npr. iznos koji proizlazi iz razlike između, s jedne strane, kamatne stope zajma primijenjenog zahvaljujući državnom jamstvu uz premiju za jamstvo i, s druge strane, kamatne stope koja bi se primijenila na zajam bez državnog jamstva. Komisija primjećuje da zbog ograničenog broja promatranja sličnih transakcija na tržištu, takvo mjerilo neće osigurati znatnu usporedbu. Stoga će Komisija upotrijebiti odgovarajuću referentnu stopu, što je 1000 baznih bodova u pogledu poteškoća triju nogometnih klubova i veoma nisku vrijednost osiguranja zajmova, uz 124 do 149 baznih bodova prema baznim stopama Španjolske u vrijeme mjera potpore. Uistinu, svaki je zajam osiguran zalogom o stečenim dionicama u klubovima. Međutim, klubovi su bili u teškoćama, odnosno poslovanja su rezultirala gubitcima te nije postojao vjerodostojan plan održivosti koji bi pokazao da će ta poslovanja donijeti ostvarivanje dobiti dioničarima. Stoga su ti gubitci klubova bili obuhvaćeni vrijednošću istih dionica klubova, čime je vrijednost tih dionica kao osiguranje zajma bila blizu nule. Na temelju izračuna Komisije iznos potpore mjera koje se ocjenjuju bio bi […] u slučaju kluba Valencia CF (19,193 milijuna EUR pod mjerom 1. […])”.
III. Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
14.
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 20. listopada 2016., klub Valencia CF pokrenuo je postupak za poništenje sporne odluke, pri čemu je u prilog svojoj tužbi istaknuo osam tužbenih razloga.
15.
U točkama 116. do 138. pobijane presude na koje se odnosi ova žalba Opći sud prihvatio je, isključivo u pogledu mjere 1. (
10
), treći dio prvog tužbenog razloga u kojem je klub Valencia CF istaknuo da je Komisija pogrešno smatrala da mjera 1. nije dodijeljena po tržišnoj cijeni.
16.
Opći sud smatrao je prije svega da iz Obavijesti o jamstvima proizlazi da prethodno treba odrediti eventualnu tržišnu cijenu, bilo na razini jamstva, bilo na razini pripadajućeg zajma, u odnosu na koju treba usporediti uvjete sporne transakcije, u svrhu utvrđivanja je li financijski trošak koji snosi zajmoprimac manji od onog koji bi snosio kad bi morao ishoditi isto financiranje i isto jamstvo po tržišnim cijenama. U tu svrhu, prema mišljenju Općeg suda, iz točke 3.2. podtočke (d) i točke 4.2. Obavijesti o jamstvima proizlazi da Komisija treba, kao prvo, provjeriti je li cijena plaćena za jamstvo najmanje jednako visoka kao i odgovarajuća referentna premija koja se nudi na financijskim tržištima; kao drugo, ako ne postoji takva odgovarajuća referentna premija, ukupan financijski trošak zajma za koji je izdano jamstvo, uključujući kamatnu stopu i plaćenu premiju, treba usporediti s tržišnom cijenom sličnog zajma za koji nije izdano jamstvo; naposljetku, kao treće, u nedostatku tržišne cijene sličnog zajma za koji nije izdano jamstvo, valja pribjeći referentnoj stopi (
11
).
17.
Na temelju te pretpostavke Opći sud naveo je, upućujući na uvodnu izjavu 85. i uvodnu izjavu 86. točku (c) sporne odluke, da Komisija u razmatranjima koja se odnose na opis prednosti nije navela koja je tržišna cijena u pogledu koje je ocijenila predmetnu premiju i da nije ispitala zalog osnovan u korist IVF‑a s osnova protujamstva. Opći sud smatrao je da se Komisija zadovoljila ocjenom tužiteljeva financijskog stanja da bi iz toga donijela zaključak da iznos jamstvene premije plaćene IVF‑u nije bio u skladu tržišnim uvjetima. Nadalje, Opći sud utvrdio je da je u svojem odgovoru na mjere upravljanja postupkom Komisija potvrdila da je smatrala, vodeći računa o tužiteljevu financijskom stanju, tada poduzetnika u teškoćama, da ne postoji tržišna cijena koja može poslužiti kao referenca za jamstvenu premiju. Stoga je Opći sud zaključio da, radi utvrđenja sadržava li jamstvena premija isplaćena IVF‑u prednost, Komisija se, s jedne strane, suzdržala od uzimanja u obzir svih relevantnih značajki jamstva i pripadajućeg zajma, a posebice postojanja osiguranja koje je dao zajmoprimac, te je, s druge strane, propustila potražiti tržišnu cijenu s kojom bi mogla usporediti predmetnu premiju, smatrajući da takva cijena za jednog poduzetnika u teškoćama ne postoji (
12
).
18.
U točkama 130. do 133. pobijane presude Opći sud zatim je utvrdio da je Komisija u uvodnoj izjavi 93., u okviru kvantifikacije potpore, pristupila detaljnijoj analizi. Međutim, pozivajući se na Komisijin odgovor u okviru mjera upravljanja postupkom i na odgovor na jedno pitanje koje je postavljeno na raspravi u kojem je Komisija uputila na sadržaj odluke o pokretanju postupka, Opći sud smatrao je, kao prvo, da Komisija nije istraživala postoji li „odgovarajuća referentna premija koja se nudi na financijskim tržištima”. Prema mišljenju Općeg suda, Komisija je, umjesto toga, pretpostavila da nijedna financijska institucija ne bi dala jamstvo za poduzetnika u teškoćama kad Obavijest o jamstvima ne predviđa opću pretpostavku prema kojoj u slučaju poduzetnika u teškoćama ne može postojati tržišna cijena. Kao drugo, Opći sud utvrdio je da je Komisija smatrala da je oslobođena svojih istražnih obaveza koje se odnose na postojanje tržišne cijene za slični zajam za koji nije izdano jamstvo, samo time što je iznijela svoje sumnje u tom pogledu u odluci o pokretanju postupka.
19.
Slijedom toga, Opći sud prigovorio je Komisiji, kao prvo, da je povrijedila Obavijest o jamstvima time što je pretpostavila da nijedna financijska institucija ne bi jamčila za poduzetnika u teškoćama i da stoga na tržištu nije ponuđena nikakva odgovarajuća referentna premija. Kao drugo, Opći sud smatrao je da je Komisija povrijedila svoju obvezu provedbe opće ocjene koja bi vodila računa o svakom relevantnom elementu slučaja (
13
).
20.
Kao treće, u točkama 135. do 137. pobijane presude Opći sud prigovorio je Komisiji i da nije dovoljno potkrijepila zaključak na temelju kojeg je isključila postojanje tržišne cijene za slični zajam za koji nije izdano jamstvo. U tom pogledu Opći sud smatrao je da se Komisija u odluci o pokretanju postupka zadovoljila time da iznese sumnje o postojanju sličnih transakcija, a da od dotične države članice ili drugih relevantnih izvora nije zatražila informacije o postojanju zajmova sličnih zajmu koji se nalazi u podlozi sporne transakcije, za što je bila ovlaštena. Osim toga, prema mišljenju Općeg suda, Komisija nije istaknula nijedan drugi element dobiven tijekom upravnog postupka koji bi potkrijepio zaključke o nedostatku usporedivih transakcija (
14
).
21.
Na temelju tih razmatranja Opći sud prihvatio je prvi tužbeni razlog koji je istaknuo klub Valencia CF i poništio spornu odluku u dijelu u kojem se ta odluka odnosila na mjeru 1.
IV. Zahtjevi stranaka
22.
Komisija svojom žalbom od Suda zahtijeva da ukine pobijanu presudu s obzirom na dio u kojem je Opći sud poništio spornu odluku u dijelu u kojem se ta odluka odnosi na mjeru 1., vrati predmet Općem sudu i da se naknadno odluči o troškovima.
23.
Klub Valencia CF od Suda prije svega zahtijeva da proglasi nedopuštenom žalbu koju je podnijela Komisija te, podredno, da se ta žalba odbije u cijelosti i da se Komisiji naloži snošenje troškova postupka.
24.
Kraljevina Španjolska od Suda zahtijeva da odbije Komisijinu žalbu i da joj naloži snošenje troškova postupka.
V. Analiza žalbe
A.
Sažet prikaz argumenata stranaka
25.
Svojom žalbom Komisija ističe jedan žalbeni razlog u kojem smatra da je Opći sud u točkama 124. do 138. pobijane presude povrijedio pravo Unije time što je pogrešno tumačio članak 107. stavak 1. UFEU‑a osobito u dijelu koji se odnosi na dokazivanje postojanja određene prednosti. Jedini Komisijin žalbeni razlog podijeljen je na tri dijela.
26.
U prvom dijelu Komisija ističe da je Opći sud pogrešno tumačio spornu odluku i Obavijest o jamstvima. Komisija navodi da, s obzirom na posebnu prirodu transakcije za koju je izdano jamstvo, ona na tržištu nije pronašla transakcije slične jamstvu o kojem je riječ niti zajmove za koje nije izdano jamstvo koji su slični zajmu na koji se odnosi to jamstvo. Međutim, suprotno onomu što je presudio Opći sud, Komisija nikad nije smatrala da ne postoji odgovarajuća tržišna cijena za jamstvenu premiju i da stoga nijedan subjekt na tržištu ne bi jamčio za klub Valencia CF. Naprotiv, iz uvodne izjave 93. točke (a) sporne odluke proizlazi da je Komisija izračunala tržišnu kamatnu stopu koja bi se primijenila na jamstvo o kojem je riječ. U tom pogledu iz Obavijesti o jamstvima proizlazi da u određenim iznimnim okolnostima Komisija može smatrati da ne postoji tržišna cijena za određeno jamstvo, ali to nije bio slučaj u spornoj odluci (
15
).
27.
Stoga se ocjene koje se navode u točkama 124. do 130. pobijane presude temelje na pogrešnom tumačenju sporne odluke. Konkretno, u točki 124. pobijane presude Opći sud djelomično je i selektivno tumačio spornu odluku. Taj je sud izolirano razmatrao posljednju rečenicu uvodne izjave 85. koja, iako je neprecizna, nije temelj sporne odluke. Sporna odluka temelji se pak na tome da cijena koja je plaćena za jamstvo nije dovoljna, a ne na tome da se na tržištu ne može ostvariti jamstvo ili zajam. Komisija ne osporava to da može postojati tržišna cijena i kada je jamstvo dano poduzetniku u teškoćama. Stoga točke 127. do 129. pobijane presude nisu relevantne.
28.
Osim toga, pobijana presuda temelji se na pogrešnom tumačenju Obavijesti o jamstvima, čije je određene kratke odlomke Opći sud samo ukratko ponovio a da nije slijedio njezinu logiku. Kao prvo, Opći sud pogrešno smatra da se primjena referentnih stopa može izjednačiti s pretpostavkom, kada je upotreba tih stopa bila sastavni dio empirijske analize s ciljem utvrđivanja pokazatelja tržišne cijene jamstva. Kao drugo, Opći sud pogrešno tumači Obavijest o jamstvima na način kao da se tom obavijesti predviđa stroga hijerarhija između tržišnih i referentnih metoda za utvrđivanje postojanja potpore i njezinu kvantifikaciju. Međutim, cilj svih metoda koje se predviđaju u toj obavijesti jest utvrđivanje tržišne cijene jamstva i one se temelje na tržišnim podacima. Kao treće, upotreba referentne stope ne podrazumijeva povredu obveze provedbe opće ocjene koja bi vodila računa o svakom relevantnom elementu slučaja.
29.
U drugom dijelu svojeg jedinog žalbenog razloga Komisija tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava u pogledu tereta dokazivanja postojanja prednosti koja proizlazi iz pojedinačnog jamstva i u pogledu Komisijine obveze dužne pažnje. Konkretno, Opći sud Komisiji je nametnuo prekomjeran teret dokazivanja da određeno državno jamstvo nije dodijeljeno u tržišnim uvjetima.
30.
Komisija ističe da je u ovom slučaju, kao prvo, u odluci o pokretanju postupka iznijela sumnje u pogledu postojanja sličnih jamstava na financijskom tržištu i navela da se činilo da subjekti na tržištu nisu spremni preuzeti rizik nesolventnosti korisnikâ. Kao drugo, Komisija je također državu članicu i zainteresirane osobe pozvala da u tom pogledu iznesu očitovanja, pri čemu je od Kraljevine Španjolske zatražila da joj dostavi sve informacije relevantne u svrhu ocjene potpore. Kao treće, Komisija smatra da je zaklada Fundación Valencia u svojim očitovanjima u pogledu odluke o pokretanju postupka iznijela sumnje o postojanju sličnih jamstava na tržištu.
31.
Komisija smatra da, prema sudskoj praksi, postupa u skladu s pravilima o teretu dokazivanja koja je obvezuju radi dokazivanja postojanja određene prednosti kada, kao u ovom slučaju, u odluci o pokretanju postupka iznosi argument koji se temelji na teškoćama poduzetnika korisnika jamstva i na obilježjima tog jamstva iz kojih donosi zaključak o rejtingu poduzetnika i kada, nakon što je pozvala državu članicu i zainteresirane osobe da u tom pogledu iznesu očitovanja, pri čemu je zatražila dostavu svih informacija relevantnih za ocjenu potpore, ništa u spisu ne upućuje na to da se može smatrati da postoje slične transakcije na tržištu (tu okolnost potvrdile su i zainteresirane osobe). U tim okolnostima obveza dužne pažnje ne propisuje da Komisija treba tragati za elementima čije postojanje nije vjerojatno ili je samo hipotetsko. Ne postoji nijedan logičan razlog zbog kojeg bi Komisija u tim okolnostima bila također dužna primijeniti svoje ovlasti u odnosu na državu članicu, zainteresirane treće strane ili u odnosu na druge izvore. Poziv koji se navodi u odluci o pokretanju postupka dovoljan je kako bi država članica i/ili zainteresirane osobe dostavile obavijest o sličnim transakcijama, ako one postoje. Država članica koja tvrdi da je postupala kao racionalan privatni subjekt koji posluje u tržišnom gospodarstvu ta je koja u načelu treba ispitati postoje li slične transakcije na tržištu. Javna tijela i korisnik mjere nalaze se u povoljnijem položaju od Komisije za utvrđivanje postojanja sličnih transakcija. Osim toga, Komisija se ne može pozvati da dostavi dokaze o suprotnom. Taj pristup potvrđuje se i u sudskoj praksi Suda i sudskoj praksi Općeg suda.
32.
Općenitije, što se tiče dokazivanja postojanja potpore, Komisija smatra da je dužna primijeniti svoje posebne istražne ovlasti samo kada ne raspolaže dostatnim elementima kojima bi dokazala da potpora postoji, kada joj je poznato da postoji važan dokaz kojim ne raspolaže, a koji bi mogao utjecati na ocjenu o postojanju potpore, ili kada se opravdano može pretpostaviti da podaci kojima raspolaže nisu potpuni. Nijedna od tih situacija nije postojala u ovom slučaju.
33.
U trećem dijelu svojeg jedinog žalbenog razloga Komisija tvrdi da je Opći sud iskrivio činjenice kada je u točki 137. pobijane presude utvrdio da „Komisija ne ističe ni jedan drugi element dobiven tijekom upravnog postupka koji bi potkrijepio zaključke o nedostatku usporedivih transakcija”. Naime, na raspravi pred Općim sudom Komisija se osvrnula na sumnje koje je zaklada Fundación Valencia iznijela u pogledu postojanja sličnih jamstava na tržištu, a koje se navode u točki 30. ovog mišljenja, što je element na kojem je također temeljila svoju odluku.
34.
Klub Valencia CF ističe prije svega prigovor nedopuštenosti u kojem navodi da žalbu treba proglasiti nedopuštenom. Što se tiče merituma, klub Valencia CF i Kraljevina Španjolska osporavaju Komisijine argumente.
B.
Pravna analiza
1. Dopuštenost žalbe
35.
Najprije valja ispitati prigovor nedopuštenosti koji je klub Valencia CF istaknuo u pogledu žalbe.
36.
Kao prvo, klub Valencia CF navodi da Komisija nije s preciznošću koja se zahtijeva odredila točke obrazloženja pobijane presude koje osporava. Kao drugo, klub Valencia CF ističe da s obzirom na to da Obavijest o jamstvima nije instrument pozitivnog prava Unije, njegova eventualna povreda ne može se kvalificirati kao pravno pitanje koje bi Sud mogao analizirati u okviru određene žalbe. Kao treće, klub Valencia CF smatra da je Komisija samo ponovila argumente koje je već iznijela pred Općim sudom i da nastoji ishoditi novu ocjenu činjenica, što nije dopušteno u okviru žalbenog postupka.
37.
Smatram da prigovor nedopuštenosti koji je istaknuo klub Valencia CF treba odbiti.
38.
Prije svega, Komisija u svojoj žalbi jasno navodi točke i odlomke pobijane presude na koje se odnose njezini prigovori. Osim toga, kao što to proizlazi iz točaka 25. do 33. ovog mišljenja, navodne pogreške koje se tiču prava koje Komisija prigovara Općem sudu jasno proizlaze iz argumentacije koju je predložila.
39.
Naime, Komisija osporava prije svega tumačenje pobijane presude koje je pružio Opći sud. Sud je u tom pogledu već presudio da su u okviru žalbe dopušteni razlozi kojima se osporava tumačenje određene Komisijine odluke koje je pružio Opći sud (
16
). Komisija zatim osporava tumačenje koje je Opći sud pružio u pogledu Obavijesti o jamstvima. U tom pogledu valja ponoviti, kao što to proizlazi iz ustaljene sudske prakse, da je Komisija u specifičnom području državnih potpora vezana okvirima i obavijestima koje donosi, u mjeri u kojoj oni ne odstupaju od odredaba Ugovora (
17
). Budući da je Opći sud Komisiji prigovorio da je povrijedila Obavijest o jamstvima, iz toga slijedi da razlog kojim se osporava tumačenje te obavijesti treba smatrati dopuštenim. Isto tako, navodna povreda pravnih pravila u području dokazivanja predstavlja pravno pitanje koje je dopušteno u okviru žalbe (
18
).
40.
Suprotno onomu što tvrdi klub Valencia CF, iz navedenog proizlazi da cilj Komisijine žalbe nije ni ponoviti razloge i argumente koji su već istaknuti u prvostupanjskom postupku ni dovesti u pitanje ocjenu činjenica i dokaznih sredstava koju je izvršio Opći sud.
2. Meritum: jedini žalbeni razlog
41.
Što se tiče merituma, kako bi se moglo odgovoriti na argumente koje je Komisija istaknula u svojoj žalbi, smatram da je najprije potrebno iznijeti određena razmatranja o Obavijesti o jamstvima (odjeljak (a)) te podsjetiti na načela razvijena u sudskoj praksi u pogledu tereta dokazivanja i Komisijine obveze dužne pažnje u okviru ocjene postojanja prednosti u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a (odjeljak (b)). Zatim ću na temelju navedenog ispitati jedini žalbeni razlog koji je istaknula Komisija (odjeljak (c)).
a) Obavijest o jamstvima
42.
Iz točke 1.1. Obavijesti o jamstvima proizlazi da se u njoj pružaju smjernice u pogledu načela i metodologije na temelju kojih Komisija odredbe Ugovorâ u području državnih potpora primjenjuje na državna jamstva. Prema sudskoj praksi koja se navodi u točki 39. ovog mišljenja, ta obavijest obvezuje Komisiju, ali ne Sud (
19
).
43.
Kao što to proizlazi iz točaka 2.1. i 2.2. navedene obavijesti, korist koja proizlazi iz određenog državnog jamstva temelji se na činjenici da država preuzima rizik povezan s nemogućnosti plaćanja zajma za koji je izdano jamstvo. Za preuzimanje tog rizika treba u načelu platiti odgovarajuću naknadu odnosno premiju. Prednost u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a postoji u slučaju da država djelomično ili u cijelosti odustane od naplate te premije, što dovodi do toga da poduzetnik ostvaruje pogodnost, a ujedno se crpe državna sredstva.
44.
Prema sudskoj praksi Suda (
20
), iz Obavijesti o jamstvima (
21
) proizlazi da se ocjena radi utvrđivanja postojanja prednosti, i stoga postojanja potpore, temelji na „načelu ulagača u tržišnom gospodarstvu”. Cilj te ocjene jest provjeriti je li jamstvo izdano pod uvjetima koji su prihvatljivi za privatnog subjekta koji posluje u uobičajenim uvjetima tržišnog gospodarstva.
45.
U tu svrhu u Obavijesti o jamstvima predviđa se analiza s ciljem da se prije svega utvrdi bi li razuman privatni ulagač korisniku izdao slično jamstvo u istim uvjetima i po istoj cijeni poput onih o kojima je riječ. U slučaju niječnog odgovora, postoji prednost i stoga potpora koju u drugoj fazi treba kvantificirati, pri čemu se određuje po kojoj bi cijeni u posebnim okolnostima slučaja razuman privatni ulagač eventualno izdao slično jamstvo. U načelu, iznos potpore odgovara razlici između cijene koja je stvarno plaćena za jamstvo i cijene koju bi razuman privatni ulagač zahtijevao za izdavanje takvog jamstva.
46.
Struktura Obavijesti o jamstvima slijedi ovaj sustav u dvije faze. Naime, u točki 3. te obavijesti najprije se navode određeni kumulativni uvjeti koji, ako su ispunjeni, isključuju postojanje državne potpore. Što se konkretno tiče pojedinačnih jamstava, kao što je jamstvo u ovom postupku, u točki 3.2. Obavijesti o jamstvima utvrđuje se da je dovoljno da su ispunjeni određeni uvjeti koji se navode u toj točki kako bi se isključilo postojanje državne potpore. Ti su uvjeti sljedeći: da zajmoprimac nije u financijskim teškoćama (podtočka (a)); da se opseg jamstva može pravilno odrediti u trenutku njegova izdavanja (podtočka (b)); da jamstvom nije obuhvaćeno više od 80 % zajma (podtočka (c)) i da se za jamstvo plaća tržišna cijena (podtočka (d)).
47.
U Obavijesti o jamstvima ne određuje se izričito koje su posljedice neispunjenja navedenih uvjeta. Međutim, treba smatrati da ako nije ispunjen jedan ili više od tih uvjeta to automatski i nužno ne znači da postoji državna potpora. Činjenica da se nije ispunio jedan ili više od tih uvjeta upućuje na to da postoji naznaka o postojanju potpore, što podrazumijeva da je potrebna detaljnija analiza. U tim je okolnostima osobito relevantan uvjet koji se navodi u točki 3.2. podtočki (d), odnosno da se za jamstvo plaća tržišna cijena. Ako taj uvjet nije ispunjen, odnosno ako se predmetno državno jamstvo izdaje po cijeni koja je manja od tržišne cijene, čini se nedvojbenim da se mjerom o kojoj je riječ korisniku može dodijeliti prednost i da ona stoga predstavlja državnu potporu.
48.
U točki 3.2. podtočki (d) Obavijesti o jamstvima detaljno se navode kriteriji koje treba upotrijebiti kako bi se utvrdilo izdaje li se jamstvo o kojem je riječ po tržišnoj cijeni.
49.
U prvom i drugom odlomku te podtočke pojašnjava se da je u tu svrhu najprije potrebno utvrditi postoji li „odgovarajuća referentna premija koja se nudi na financijskim tržištima”. Ako ne postoji takva referentna premija, tada „ukupan financijski trošak zajma za koji je izdano jamstvo, uključujući kamatnu stopu i plaćenu premiju, treba usporediti s tržišnom cijenom sličnog zajma za koji nije izdano jamstvo”.
50.
U trećem odlomku te podtočke zatim se pojašnjava da u obama slučajevima u svrhu utvrđivanja odgovarajuće tržišne cijene treba provesti analizu bitnih obilježja jamstva i pripadajućeg zajma što mora posebno omogućiti klasifikaciju zajmoprimca prema ocjeni rizika (rejting).
51.
U slučaju u kojem Komisija s obzirom na analizu provedenu u pogledu navedenih parametara zaključi da se izdanim jamstvom korisniku dodjeljuje prednost u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a, u drugoj fazi treba kvantificirati iznos potpore. U točki 4. Obavijesti o jamstvima navode se smjernice u pogledu kriterija koje treba upotrijebiti za tu kvantifikaciju.
52.
Kao što je već navedeno, u toj se obavijesti utvrđuje da iznos potpore u načelu odgovara razlici između cijene koja je stvarno plaćena za jamstvo i cijene koju bi razuman privatni ulagač zahtijevao za izdavanje takvog jamstva.
53.
Međutim, u određenim slučajevima moguće je da nijedan razuman privatni ulagač ne bi izdao jamstvo ako je poduzetnik u iznimno teškoj situaciji te je stoga vrlo visoka vjerojatnost da zajmoprimac neće vratiti zajam. U tom slučaju, koji se predviđa u točki 2.2. i točki 4.1. podtočki (a) Obavijesti o jamstvima, ne postoji tržišna cijena jamstva, s obzirom na to da nijedan ulagač nije spreman izdati takvo jamstvo. U takvom slučaju, koji u skladu s točkom 4.1. podtočkom (a) Obavijesti o jamstvima nastaje samo u „iznimnim okolnostima”, iznos potpore odgovara samom iznosu jamstva. To se objašnjava time što se, s jedne strane, iznos potpore ne može odrediti kao razlika između stvarno plaćene cijene i faktora koji ne postoji, s obzirom na to da ne postoji tržišna cijena za izdavanje takvog jamstva. S druge strane, s obzirom na to da je rizik neispunjenja osobito visok, država će vrlo vjerojatno biti dužna isplatiti cijeli iznos za koji je izdano jamstvo (
22
).
54.
Kako bi se kvantificirala potpora izvan ovog posebnog slučaja, potrebno je utvrditi tržišnu cijenu za izdavanje jamstva s kojom će se usporediti cijena koja je stvarno plaćena za jamstvo o kojem je riječ.
55.
U tom pogledu u točki 4.2. Obavijesti o jamstvima navodi se da kada tržište ne pruža jamstva za predmetnu vrstu transakcije, ne postoji nikakva tržišna cijena za jamstvo. Navedeno ne treba tumačiti na način da postoji slučaj poput onog koji se navodi u točki 53. ovog mišljenja, nego na način da tržišna cijena nije „empirijski” dostupna, ali da se ona ipak može izračunati. U tom slučaju potpora se kvantificira izračunom „razlike između kamatne stope na specifičnom tržištu koju bi poduzetnik trebao snositi da jamstvo nije izdano i kamatne stope koja se primjenjuje zbog državnog jamstva, nakon umanjenja za plaćene premije”. U skladu s tom točkom navedene obavijesti, „[a]ko ne postoji tržišna kamatna stopa i ako država članica umjesto te stope namjerava upotrijebiti referentnu stopu, […] uvjeti utvrđeni u Obavijesti o referentnim stopama […] vrijede za izračun intenziteta potpore određenog pojedinačnog jamstva”.
b) Načela sudske prakse o teretu dokazivanja i Komisijinoj obvezi dužne pažnje u pogledu dokazivanja postojanja prednosti
56.
Iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da je na Komisiji da podnese dokaz o postojanju državne potpore u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a te stoga i dokaz da je ispunjen uvjet dodjele prednosti korisnicima (
23
).
57.
Iz ustaljene sudske prakse također proizlazi da kada se primjenjuje načelo privatnog ulagača na Komisiji je teret da dokaže, vodeći računa osobito o informacijama koje je dostavila dotična država članica, da nisu ispunjeni uvjeti primjene tog načela (
24
).
58.
U tu svrhu, na Komisiji je da donese opću ocjenu vodeći računa o svim relevantnim dokazima u predmetu koji joj omogućuju utvrditi je li očito da poduzetnik koji je dobio sredstva ne bi usporediva sredstva dobio od privatnog subjekta (
25
). Prema sudskoj praksi, za tu primjenu kriterija privatnog ulagača relevantni su samo raspoloživi elementi i okolnosti koje su se mogle predvidjeti u trenutku kad je ta odluka o mjeri donesena (
26
).
59.
U tom pogledu, Komisija ima obvezu, u interesu dobre primjene temeljnih pravila UFEU‑a u vezi s državnim potporama, savjesno i nepristrano voditi postupak ispitivanja spornih mjera kako bi, prilikom usvajanja konačne odluke raspolagala najpotpunijim i najvjerodostojnijim mogućim dokazima (
27
).
60.
Konkretno, kada postane jasno da bi se kriterij privatnog subjekta mogao primijeniti, na Komisiji je da od dotične države članice zatraži sve relevantne informacije na temelju kojih može provjeriti jesu li ostvarene sve pretpostavke za primjenu tog kriterija (
28
).
61.
Naime, s obzirom na to da Komisija nema nužno izravna saznanja o okolnostima u kojima se odlučilo da se donese određena mjera, ona se mora radi primjene tog kriterija u velikoj mjeri osloniti na objektivne i provjerljive elemente koje je dostavila država članica o kojoj je riječ kako bi utvrdila da su ispunjeni uvjeti za primjenu kriterija privatnog ulagača (
29
).
62.
Međutim, čak i kada je ta institucija suočena s državom članicom koja joj, kršeći svoju obvezu suradnje, propušta dostaviti informacije koje joj je naređeno dostaviti, ona i tada mora svoje odluke temeljiti na elementima koji su u određenoj mjeri pouzdani i dosljedni i koji daju dovoljnu osnovu za zaključak da je poduzeće dobilo prednost koja čini državnu potporu i koji su stoga takvi da potkrjepljuju zaključke do kojih je došla (
30
).
63.
Naime, budući da obveza povrata predmetne potpore od njezina korisnika služi uklanjanju narušavanja tržišnog natjecanja uzrokovanog utvrđenom konkurentskom prednošću i ponovnoj uspostavi situacije prije davanja te potpore, Komisija ne može pretpostaviti da je poduzeće dobilo prednost koja čini državnu potporu temeljeći se samo na negativnoj predmnijevi, zasnovanoj na izostanku informacija koje bi joj omogućile da dođe do suprotnog zaključka, u nedostatku drugih dokaza kojima se može pozitivno utvrditi postojanje takve prednosti (
31
).
c) Jedini žalbeni razlog
64.
Jedini žalbeni razlog koji je Komisija istaknula protiv pobijane presude valja ispitati upravo s obzirom na prethodno navedena razmatranja.
65.
Prema mojem mišljenju, radi provjere pravilnosti analize Općeg suda s obzirom na prigovore koje je podnijela Komisija, valja krenuti od ispitivanja sporne odluke na temelju pobijane presude.
66.
U tom pogledu Komisija je u spornoj odluci najprije u odjeljku 7.1.2. utvrdila postojanje selektivne pogodnosti i zatim u odjeljku 7.2. kvantificirala potporu.
67.
U okviru odjeljku 7.1.2. Komisija je prije svega u uvodnim izjavama 73. do 77. utvrdila da je klub Valencia CF bio u teškoj situaciji, ali je u uvodnoj izjavi 80. isključila to da je klub bio u iznimno teškoj situaciji. U tom smislu u pobijanoj presudi Opći sud odbio je u točkama 51. do 106. argumente koje je istaknuo klub Valencia CF i kojima se dovodi u pitanje Komisijina analiza u pogledu teške situacije tog društva te se taj dio pobijane presude ne osporava i stoga nije obuhvaćen ovom žalbom.
68.
Nakon toga, Komisija je u uvodnim izjavama 81. od 83. sporne odluke iz te teške situacije zaključila da se može smatrati da je rejting kluba Valencia CF bio kategorije CCC prema standardnoj metodologiji agencija za kreditni rejting (konkretno, agencije Standard & Poor’s). Iako je klub Valencia CF osporio tu analizu i u trećem dijelu prvog razloga svoje tužbe u prvostupanjskom postupku, koji je Opći sud prihvatio, i u svojem odgovoru u okviru ove žalbe, valja istaknuti da u pobijanoj presudi Opći sud nije doveo u pitanje tu analizu i zaključak koji iz nje proizlazi. Stoga ta analiza i zaključak nisu obuhvaćeni ovom žalbom.
69.
Nadalje, u spornoj odluci u uvodnoj izjavi 85., koja se navodi u točki 12. ovog mišljenja, Komisija upućuje na Obavijest o jamstvima, pri čemu navodi da se njezina analiza temelji na toj obavijesti i podsjeća na određena načela iz te obavijesti. Opći sud navodi tu uvodnu izjavu i, konkretno, njezinu posljednju rečenicu u točki 124. pobijane presude. Kao što je to potvrdila sama Komisija, ta je posljednja rečenica očito neprecizna (
32
).
70.
Međutim, stvarna i prava analiza slučaja navodi se u uvodnim izjavama 86. i 87. sporne odluke.
71.
Konkretnije, u uvodnoj izjavi 86. Komisija je zaključila da ne postoje parametri koji se navode u točki 3.2. Obavijesti. Točnije, Komisija je zaključila: (a) da je klub Valencia CF poduzetnik u teškoćama (vidjeti točku 3.2. podtočku (a) Obavijesti o jamstvima); (b) da jamstvo pokriva više od 100 % zajma (vidjeti točku 3.2. podtočku (c) navedene obavijesti) i da (c) jamstvena premija od 0,5 % ne odražava rizik neispunjenja obveza po zajmu za koje je izdano jamstvo i da se stoga ne može smatrati da je cijena jamstva tržišna cijena (vidjeti točku 3.2. podtočku (d) navedene obavijesti).
72.
Na temelju te analize Komisija je u uvodnoj izjavi 87. zaključila da predmetne mjere ne ispunjavaju uvjete iz Obavijesti o jamstvima i da „stoga […] korisnici ne bi ostvarili mjere pod istim uvjetima na tržištu”.
73.
Iz prethodno navedene analize proizlazi da je Opći sud u točki 125. pobijane presude pravilno zaključio da Komisija u razmatranjima koja se odnose na opis prednosti, odnosno u odjeljku 7.1.2. sporne odluke, nije navela koja je tržišna cijena u pogledu koje je ocijenila predmetnu premiju.
74.
Komisija tek u uvodnoj izjavi 93. sporne odluke, odnosno u odjeljku 7.2. koji se odnosi na opseg potpore, primjećuje da „kamatn[a] stop[a] koja bi se primijenila na zajam bez državnog jamstva […] neće osigurati znatnu usporedbu” i to „zbog ograničenog broja promatranja sličnih transakcija na tržištu”.
75.
U tom pogledu valja podsjetiti da, kao što se navodi u točkama 48. do 50. ovog mišljenja u skladu s Obavijesti o jamstvima, kako bi se utvrdilo plaća li se na temelju „načela ulagača u tržišnom gospodarstvu” tržišna cijena za jamstvo, najprije valja provjeriti „je li cijena plaćena za jamstvo najmanje jednako visoka kao i odgovarajuća referentna premija koja se nudi na financijskim tržištima” i, ako ne postoji takva referentna premija, „ukupan financijski trošak zajma za koji je izdano jamstvo, uključujući kamatnu stopu i plaćenu premiju, treba usporediti s tržišnom cijenom sličnog zajma za koji nije izdano jamstvo”.
76.
Čini se da je u sustavu Obavijesti o jamstvima za kvalificiranje jamstva o kojem je riječ kao državne potpore odlučujuće određivanje tih referentnih cijena (odnosno „referentne premije koja se nudi na financijskim tržištima” i, ako ona ne postoji, „tržišne cijene sličnog zajma za koji nije izdano jamstvo”) u slučaju da se one mogu utvrditi.
77.
U tom pogledu, iz spisa kao i iz točaka 125. i 131. pobijane presude proizlazi da je u okviru mjera upravljanja postupkom Opći sud postavio izričito pitanje Komisiji s ciljem provjere temelja navedenog zaključka iz uvodne izjave 93. sporne odluke iz kojeg je u biti proizlazilo da ne postoje „slični zajmovi za koje nije izdano jamstvo” koji bi se mogli upotrijebiti kao parametar za utvrđivanje je li cijena koja je plaćena za jamstvo o kojem je riječ bila tržišna cijena.
78.
Na to je pitanje Komisija odgovorila da je, vodeći računa o financijskom stanju kluba Valencia CF, tada poduzetnika u teškoćama, smatrala da ne postoji tržišna cijena koja može poslužiti kao referenca za premiju o kojoj je riječ. Komisija je zatim u svojem odgovoru pojasnila da „drugim riječima, ona nije mogla pronaći slične transakcije s premijama koje plaćaju financijske institucije, s obzirom na to da takve institucije ne podržavaju riskantne transakcije poput onih koje se sastoje od jamčenja za poduzetnike koji imaju rejting CCC”. Komisija je potom uputila na točku 3.3. Obavijesti o jamstvima iz koje proizlazi da ne postoji referentna tržišna stopa za zajmove koji se dodjeljuju poduzetnicima koji imaju rejting CCC. Navedena institucija također dodaje da ništa u upravnom spisu ne upućuje na suprotno.
79.
Iz tog odgovora na pitanje Općeg suda proizlazi da je Komisija u biti, iz okolnosti na temelju koje je nakon analize koju je provela „smatra[la]” da klub Valencia CF „mo[že]” (
33
) imati rejting kategorije CCC, zaključila da nijedna financijska ustanova ne bi podržala transakciju koja je toliko riskantna kao što je to izdavanje jamstva u korist kluba Valencia CF i da je stoga, zbog tog razloga i zato što u spisu ništa nije upućivalo na suprotno, trebalo isključiti postojanje „sličnih zajmova za koje nije izdano jamstvo” koji bi se mogli upotrijebiti kao parametar usporedbe s jamstvom o kojem je riječ.
80.
U tom pogledu ističem da, osim što se ta argumentacije u prilog zaključku iz uvodne izjave 93. sporne odluke uopće ne navodi u tekstu sporne odluke, čini se da se ona temelji na rasuđivanju koje bi se moglo definirati kao „logički uvjerljivo”, ali koje se u stvarnosti ne temelji na stvarnim i pravim dokazima.
81.
Naime, kao što je to utvrdila Komisija, uvjerljivo se može smatrati da financijske institucije uglavnom ne izvršavaju transakcije izdavanja jamstva s poduzetnicima koji imaju rejting CCC, iako Komisija zapravo u prilog toj tvrdnji samo upućuje na točku 3.3. Obavijesti o jamstvima. Međutim, u ovom slučaju zaključak u pogledu nepostojanja „sličnih zajmova za koje nije izdano jamstvo”, koji bi se mogli upotrijebiti kao parametar usporedbe kako bi se utvrdilo je li cijena koja je plaćena za jamstvo o kojem je riječ tržišna cijena, na neki se način temelji na dvostrukom rasuđivanju, odnosno s jedne strane na rasuđivanju da se zbog financijskih teškoća kluba Valencia CF „smatra” da to društvo „mo[že]” imati rejting kategorije CCC te je stoga sama Komisija klubu Valencia CF dodijelila taj rejting (
34
), a s druge strane na rasuđivanju koje je posljedica dodjele tog rejtinga i koje se odnosi na to da nijedna financijska institucija s klubom Valencia CF ne bi sklopila sličnu transakciju.
82.
Sumnjam da se može smatrati da je zaključak koji se temelji isključivo na takvom logički uvjerljivom rasuđivanju u skladu sa zahtjevima u području tereta dokazivanja postojanja prednosti i Komisijine obveze dužne pažnje koji proizlaze iz sudske prakse navedene u točkama 56. do 63. ovog mišljenja.
83.
Naime, kao što se navodi u točki 57. ovog mišljenja, na Komisiji je teret da dokaže da nisu ispunjeni uvjeti primjene načela privatnog subjekta. Taj teret, kako se tumači u sudskoj praksi, Komisiji nalaže da se oslanja na dokaze kojima se može pozitivno utvrditi postojanje određene prednosti i ne može dopustiti Komisiji da se ograniči na jednostavna, iako uvjerljiva, rasuđivanja ili da se oslanja na negativne predmnijeve a da ta institucija ne može dokazati da je barem pokušala konkretno provjeriti osnovanost tih rasuđivanja elementima koji su u određenoj mjeri pouzdani i dosljedni i koji daju dovoljnu osnovu za zaključke do kojih je došla te koji su stoga takvi da potkrjepljuju te zaključke. Naime, iz ustaljene sudske prakse navedene u točki 59. ovog mišljenja proizlazi da Komisija treba savjesno i nepristrano voditi postupak ispitivanja kako bi, prilikom usvajanja konačne odluke raspolagala najpotpunijim i najvjerodostojnijim mogućim dokazima. Komisijina obveza dužne pažnje ne dopušta joj da svoje zaključke temelji samo na „logički uvjerljivom” rasuđivanju a da uopće ne pokuša ishoditi posebne informacije u prilog svojem zaključku.
84.
U tom se smislu ne slažem s Komisijinom tvrdnjom navedenom u točki 31. ovog mišljenja koja se odnosi na to da treba smatrati da je u situaciji kao što je ona u ovom slučaju ona postupila u skladu s pravilima o teretu dokazivanja koja je obvezuju i poštovala svoju obvezu dužne pažnje u skladu sa sudskom praskom. Naime, smatram da u slučaju kao što je onaj u ovom predmetu Komisija na temelju deduktivnog rasuđivanja ne može zaključiti da ne postoje „slični zajmovi za koje nije izdano jamstvo” koji bi se mogli upotrijebiti kao parametar usporedbe kako bi se utvrdilo je li cijena koja je plaćena za jamstvo o kojem je riječ tržišna cijena, pri čemu države članice i zainteresirane osobe samo poziva da podnesu očitovanja u pogledu odluke o pokretanju postupka i zaključaka sadržanih u toj odluci te navodi da ništa u spisu ne upućuje na to da se može smatrati da postoje slične transakcije na tržištu.
85.
Naime, kao što to proizlazi iz sudske praske navedene u točkama 57. i 61. ovog mišljenja, točno je da se Komisija u području potpora u velikoj mjeri oslanja na informacije koje je dostavila država članica. Međutim, s jedne strane, iz sudske prakse koja se navodi u točki 60. ovog mišljenja također proizlazi da je na Komisiji da od dotične države članice zatraži sve relevantne informacije na temelju kojih može provjeriti jesu li ostvarene sve pretpostavke za primjenu načela privatnog ulagača. Čini mi se da se običan poziv na dostavu očitovanja u pogledu odluke o pokretanju postupka ne može izjednačiti s takvim zahtjevom za informacije. S druge strane, iz sudske prakse koja se navodi u točki 62. ovog mišljenja također proizlazi da i kada dotična država članica ne surađuje, Komisija u svakom slučaju treba svoje odluke temeljiti na elementima koji su u određenoj mjeri pouzdani i dosljedni i daju dovoljnu osnovu za njezine zaključke. Stoga se Komisija ne može samo oslanjati na deduktivno rasuđivanje koje je logički uvjerljivo.
86.
To ne znači da Komisija treba tragati za dokazima čije je postojanje samo hipotetsko ili da je dužna primijeniti svoje posebne istražne ovlasti izvan slučajeva u kojima je to potrebno. Navedeno samo znači da joj njezina obveza dužne pažnje ne dopušta da se u slučaju kao što je onaj u ovom predmetu oslanja isključivo na određeno logički uvjerljivo rasuđivanje a da uopće niti ne pokuša potkrijepiti svoj zaključak o posebnim informacijama na kojima se može temeljiti njezin zaključak u skladu s kojim je trebalo isključiti postojanje „sličnih zajmova za koje nije izdano jamstvo” koji bi se mogli upotrijebiti kao parametar usporedbe s jamstvom o kojem je riječ.
87.
Iz svega prethodno navedenog proizlazi da se ne može smatrati, kao što to traži Komisija, da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava i da je toj instituciji nametnuo prekomjeran teret dokazivanja kada je u točki 135. pobijane presude zaključio da je Komisija u točki 93. sporne odluke pogrešno isključila postojanje tržišne cijene za slični zajam za koji nije izdano jamstvo „zbog ograničenog broja sličnih transakcija na tržištu”, s obzirom na to da ta konstatacija nije bila dovoljno potkrijepljena. Iz toga slijedi da treba odbiti drugi dio jedinog žalbenog razloga koji je podnijela Komisija.
88.
Prema mojem mišljenju, takva pogreška koju je počinila Komisija u pogledu elementa koji je, kao što se navodi u točkama 75. i 76. s obzirom na točke 48. do 50. ovog mišljenja, odlučujući u analizi koja se predviđa u Obavijesti o jamstvima kako bi se državno jamstvo poput onog o kojem je riječ kvalificiralo kao državna potpora, dovoljna je i kako bi se opravdao zaključak Općeg suda iz točke 134. pobijane presude u skladu s kojim je Komisija u ovom slučaju povrijedila Obavijest o jamstvima. Naime, analiza koja je u skladu s navedenom obavijesti pretpostavlja provedbu savjesne provjere postoji li eventualno tržišna cijena za sličan zajam za koji nije izdano jamstvo. Prema mojem mišljenju, iz toga slijedi da i prvi dio Komisijina jedinog žalbenog razloga treba u svakom slučaju odbiti.
89.
Što se tiče trećeg dijela jedinog Komisijinog žalbenog razloga koji se odnosi na to da je Opći sud navodno iskrivio činjenice i koji je sažet u točki 33. ovog mišljenja, valja podsjetiti da prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda iskrivljavanje mora očito proizlaziti iz sadržaja spisa a da nije potrebno provoditi novu ocjenu činjenica i dokaza (
35
).
90.
Komisija tvrdi da je Opći sud iskrivio činjenice time što je u točki 137. pobijane presude presudio da Komisija nije istaknula nijedan drugi element dobiven tijekom upravnog postupka koji bi potkrijepio njezine zaključke o nedostatku usporedivih transakcija, s obzirom na to da se oslanjala i na sumnje koje je zaklada Fundación Valencia iznijela u pogledu postojanja sličnih jamstava na tržištu u svojim očitovanjima o odluci o pokretanju postupka.
91.
U tom pogledu ističem, s jedne strane, da se ni u spornoj odluci ni u prethodno navedenom Komisijinom odgovoru na mjere upravljanja postupkom koje je naložio Opći sud uopće ne navode eventualne sumnje koje je iznijela zaklada Fundación Valencia. Osim toga, i u svakom slučaju, iz jednostavnog tumačenja odlomka očitovanja zaklade Fundación Valencia koje navodi Komisija proizlazi da je ta zaklada samo potvrdila da je „zanemarila” činjenicu jesu li na tržištu postojala slična usporediva jamstva te nije, kao što to smatra Komisija, iznijela sumnje u pogledu njihova postojanja. Smatram da se u tim okolnostima ne može prigovoriti Općem sudu da je iskrivio činjenice i, slijedom toga, ne može se prihvatiti ni treći dio Komisijina jedinog žalbenog razloga.
92.
Zaključno, smatram da iz prethodno navedenog proizlazi da je neosnovan jedini žalbeni razlog koji je podnijela Komisija. Slijedom toga, smatram da žalbu treba odbiti.
VI. Troškovi
93.
Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika Suda, kad žalba nije osnovana, Sud odlučuje o troškovima. U skladu s člankom 138. stavkom 1. tog poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
94.
Članak 140. stavak 1. Poslovnika, koji se na temelju članka 184. stavka 1. tog poslovnika također primjenjuje na žalbeni postupak, određuje da države članice i institucije koje su intervenirale u postupak snose vlastite troškove.
95.
U ovom slučaju, s obzirom na to da Komisija nije uspjela u postupku, treba joj naložiti da snosi troškove kluba Valencia CF, u skladu s njegovim zahtjevima. Kraljevina Španjolska, koja je bila intervenijent u prvostupanjskom postupku, snosit će vlastite troškove.
VII. Zaključak
96.
S obzirom na prethodna razmatranja predlažem Sudu da odluči na sljedeći način:
–
žalba se odbija;
–
Europskoj komisiji nalaže se snošenje vlastitih troškova i troškova kluba Valencia Club de Fútbol, SAD;
–
Kraljevina Španjolska snosit će vlastite troškove.
(
1
)	Izvorni jezik: talijanski
(
2
)	SL 2017., L 55, str. 12.
(
3
)	SL 2008., C 155, str. 10.
(
4
)	Vidjeti uvodne izjave 6. do 8. sporne odluke i točku 9. pobijane presude.
(
5
)	Vidjeti detaljnije uvodne izjave 12. i 13. sporne odluke te točke 5. i 9. pobijane presude.
(
6
)	SL 2014., C 69, str. 99.
(
7
)	U smislu Smjernica Zajednice o državnim potporama za sanaciju i restrukturiranje poduzeća u teškoćama (SL 2004., C 244, str. 2.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 3., str. 121.), vidjeti uvodne izjave 73. do 77. sporne odluke
(
8
)	Vidjeti uvodnu izjavu 80. sporne odluke.
(
9
)	Uvodne izjave 81. do 83. i bilješka 25. sporne odluke
(
10
)	Naime, kao što to proizlazi iz točaka 50. i 140. pobijane presude, Opći sud smatrao je da je prvi tužbeni razlog nedopušten u dijelu u kojem se odnosi na mjeru 4.
(
11
)	Koja se određuje u skladu s Obavijesti o reviziji metode za utvrđivanje referentnih i diskontnih stopa (SL 2008., C 14, str. 6.). Vidjeti točke 121. do 123. i točku 133. pobijane presude.
(
12
)	Točke 124. i 125. pobijane presude
(
13
)	Vidjeti točku 134. pobijane presude.
(
14
)	Vidjeti točke 135. do 138. pobijane presude.
(
15
)	Komisija upućuje na točku 4.1. podtočku (a) Obavijesti i kao primjer navodi odluku koja je bila predmet nedavne presude od 26. ožujka 2020., Larko/Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, t. 92. do 119.)
(
16
)	Vidjeti u tom pogledu presudu od 26. ožujka 2020., Larko/Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, t. 102. i navedena sudska praksa).
(
17
)	Vidjeti među ostalim presudu od 2. prosinca 2010., Holland Malt/Komisija (C‑464/09 P, EU:C:2010:733, t. 47. i navedena sudska praksa).
(
18
)	Vidjeti među ostalim presudu od 10. srpnja 2008., Bertelsmann i Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, t. 44. i navedena sudska praksa).
(
19
)	Vidjeti u tom pogledu među ostalim presudu od 7. ožujka 2002., Italija/Komisija (C‑310/99, EU:C:2002:143, t. 52. i navedena sudska praksa).
(
20
)	Vidjeti, u tom pogledu, među ostalim presudu od 3. travnja 2014., Francuska/Komisija (C‑559/12 P, EU:C:2014:217, t. 96.).
(
21
)	Vidjeti osobito točku 3.1. Obavijesti o jamstvima.
(
22
)	Takav slučaj dogodio se u predmetu u kojem je donesena presuda od 26. ožujka 2020., Larko/Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, vidjeti točke 92. do 119.). Vidjeti u tom pogledu i presudu od 1. veljače 2018., Larko/Komisija (T‑423/14, EU:T:2018:57, t. 180. do 194.).
(
23
)	Vidjeti među ostalim presudu od 4. ožujka 2021., Komisija/Fútbol Club Barcelona (C‑362/19 P, EU:C:2021:169, t. 62. i navedena sudska praksa).
(
24
)	Vidjeti presudu od 10. prosinca 2020., Comune di Milano/Komisija (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, t. 110.) kao i u tom smislu presudu od 26. ožujka 2020., Larko/Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, t. 65. i navedena sudska praksa).
(
25
)	Presuda od 26. ožujka 2020., Larko/Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, t. 66.)
(
26
)	Vidjeti u tom smislu presude od 5. lipnja 2012., Komisija/EDF (C‑124/10 P, EU:C:2012:318, t. 105.) i od 10. prosinca 2020., Comune di Milano/Komisija (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, t. 112).
(
27
)	Vidjeti među ostalim presude od 2. rujna 2010., Komisija/Scott (C‑290/07 P, EU:C:2010:480, t. 90.) i od 26. ožujka 2020., Larko/Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, t. 67.).
(
28
)	Vidjeti među ostalim presude od 20. rujna 2017., Komisija/Frucona Košice (C‑300/16 P, EU:C:2017:706, t. 24.); od 26. ožujka 2020., Larko/Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, t. 68.) i od 10. prosinca 2020., Comune di Milano/Komisija (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, t. 104.). Vidjeti u tom smislu i presudu od 5. lipnja 2012., Komisija/EDF (C‑124/10 P, EU:C:2012:318, t. 104.) kao i presudu od 6. ožujka 2018., Komisija/FIH Holding i FIH Erhvervsbank (C‑579/16 P, EU:C:2018:159, t. 47.).
(
29
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 10. prosinca 2020., Comune di Milano/Komisija (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, t. 112.).
(
30
)	Vidjeti presude od 17. rujna 2009., Komisija/MTU Friedrichshafen (C‑520/07 P, EU:C:2009:557, t. 54. do 56.) i od 26. ožujka 2020., Larko/Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, t. 69.).
(
31
)	Presude od 17. rujna 2009., Komisija/MTU Friedrichshafen (C‑520/07 P, EU:C:2009:557, t. 57. i 58.); od 26. ožujka 2020., Larko/Komisija (C‑244/18 P, EU:C:2020:238, t. 70.) i od 10. prosinca 2020., Comune di Milano/Komisija (C‑160/19 P, EU:C:2020:1012, t. 111.).
(
32
)	Smatram da se u toj rečenici neprecizno parafrazira rečenica iz točke 2.2. Obavijesti o jamstvima koja se odnosi na slučajeve u kojima se poduzetnik nalazi u iznimno teškoj situaciji, kao što su oni koji se navode u točki 55. ovog mišljenja. Kao što je to sama Komisija zaključila u uvodnoj izjavi 80. sporne odluke, to nije slučaj u ovom predmetu.
(
33
)	Vidjeti uvodnu izjavu 83. sporne odluke.
(
34
)	U tom pogledu ističem da klub Valencia CF i Kraljevina Španjolska navode da je Bancaja, bankarska institucija koja je dodijelila zajam, dodijelila rejting BB.
(
35
)	Vidjeti među ostalim presudu od 11. studenoga 2021., Autostrada Wielkopolska/Komisija i Poljska (C‑933/19 P, EU:C:2021:905, t. 94. i navedena sudska praksa).