62019CC0420
GIOVANNI PITRUZZELLA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2020. szeptember 17. (
1
)
C‑420/19. sz. ügy
Maksu‑ ja Tolliamet
kontra
Heavyinstall OÜ
(a Riigikohus [legfelsőbb bíróság, Észtország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Az adókból, vámokból, illetékekből és egyéb intézkedésekből eredő követelések behajtására irányuló kölcsönös segítségnyújtás – Biztosítási intézkedésekre irányuló megkeresés – A megkereső tagállam bíróságának biztosítási intézkedések meghozatalára vonatkozó határozata – A megkeresett tagállam bíróságának arra vonatkozó hatásköre, hogy megvizsgálja a saját nemzeti szabályozása és közigazgatási gyakorlata alapján a biztosítási intézkedések meghozatalát indokoló feltételek fennállását”
I. Bevezetés
1.
Köti‑e a 2010/24/EU irányelv (
2
) által előírt, az adókból, vámokból, illetékekből és egyéb intézkedésekből eredő követelések behajtására irányuló kölcsönös segítségnyújtás keretében biztosítási intézkedésekkel megkeresett tagállami bíróságot a megkereső tagállami bíróságnak az ilyen intézkedések meghozatalának szükségességével és lehetőségével kapcsolatos álláspontja, amennyiben a megkereső tagállam a megkereséssel együtt az említett álláspontot ismertető dokumentumot is benyújtja?
2.
Röviden erről szól a Riigikohus (legfelsőbb bíróság, Észtország) által előzetes döntéshozatal céljából a Bíróság elé terjesztett kérelemben felvetett kérdés.
3.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem forrását az a jogorvoslati kérelem képezi, amelyet a Maksu‑ ja Tolliamet (adó‑ és vámhatóság, Észtország; a továbbiakban: észt adóhatóság) terjesztett elő a Tallinna Ringkonnakohus (tallinni fellebbviteli bíróság, Észtország) azon határozata ellen, amellyel ez utóbbi elutasította a Heavyinstall OÜ társasággal (a továbbiakban: Heavyinstall) kapcsolatos biztosítási intézkedések engedélyezése iránti kérelmét. E kérelmet a finn hatóság által a 2010/24 irányelv értelmében vett kölcsönös segítségnyújtással kapcsolatos rendelkezéseknek megfelelően azt észt hatóságnak megküldött, biztosítási intézkedésekre irányuló megkeresés nyomán terjesztette elő.
II. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
4.
A 2010/24 irányelv „Vitarendezés” címet viselő 14. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A követeléssel, a megkereső tagállamban végrehajtást engedélyező, eredeti okirattal vagy a megkeresett tagállamban végrehajtást engedélyező, egységes okirattal, valamint a megkereső tagállam illetékes hatósága általi kézbesítés érvényességével kapcsolatos viták a megkereső tagállam illetékes szerveinek hatáskörébe tartoznak. Amennyiben a behajtási eljárás során a követelésre, a megkereső tagállamban végrehajtást engedélyező, eredeti okiratra vagy a megkeresett tagállamban végrehajtást engedélyező, egységes okiratra vonatkozóan valamely érdekelt fél jogorvoslati kérelmet terjeszt elő, a megkeresett hatóságnak tájékoztatnia kell az érintett felet arról, hogy az érintett félnek az ügyet a megkereső tagállam illetékes hatósága elé kell terjesztenie, az abban a tagállamban hatályos jogszabályokkal összhangban.
(2)   A megkeresett tagállamban tett végrehajtási intézkedésekkel vagy a megkeresett tagállam illetékes hatósága általi kézbesítés érvényességével kapcsolatos vitákat – a szóban forgó tagállam jogszabályainak és rendelkezéseinek megfelelően – a megkeresett tagállam illetékes szerve elé kell terjeszteni.
[…].”
5.
A 2010/24 irányelv „Biztosítási intézkedésekre irányuló megkeresés” címet viselő 16. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A megkereső hatóság kérésére a megkeresett hatóság – amennyiben hasonló helyzetben a megkereső tagállam nemzeti jogszabályai és közigazgatási gyakorlata is lehetővé tesz biztosítási intézkedéseket – ha nemzeti jogszabályai lehetővé teszik és közigazgatási gyakorlatával összhangban biztosítási intézkedéseket tesz a követelés behajtásának biztosítására, amennyiben a megkeresés időpontjában az adós vitatja a követelést vagy a megkereső tagállamban végrehajtást engedélyező okiratot, vagy ha a követelésre vonatkozóan még nem bocsátottak ki a megkereső tagállamban végrehajtást engedélyező okiratot.
A megkeresett tagállamban végrehajtandó biztosítási intézkedésekre irányuló megkereséshez csatolni kell a megkereső tagállamban végrehajtandó biztosítási intézkedések engedélyezése céljából kiállított, a kölcsönös segítségnyújtás tárgyát képező követelésre vonatkozó dokumentumot, amennyiben létezik ilyen. Ezt a dokumentumot a megkeresett tagállamban nem szükséges elismerni, és a tagállam azt nem egészíti ki és nem helyettesíti.
[…].”
6.
A 2010/24 irányelv „A megelőző intézkedésekre irányuló megkeresésekre vonatkozó szabályok” címet viselő 17. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A 16. cikk teljesülése érdekében, a 10. cikk (2) bekezdését, a 13. cikk (1) és (2) bekezdését, a 14. és a 15. cikket értelemszerűen kell alkalmazni.”
7.
A 2010/24 irányelv „A megkeresett hatóság kötelezettségeinek korlátozása” címet viselő 18. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A megkeresett hatóság nem köteles a 10–16. cikkben előírt segítségnyújtásra, ha a követelés behajtása – az adós helyzete miatt – a megkeresett tagállamban komoly gazdasági vagy társadalmi nehézségeket okozna, amennyiben hasonló hazai követelések esetében az említett tagállam hatályos törvényei, rendeletei és közigazgatási gyakorlata engedélyez ilyen kivételt.
(2)   A megkeresett hatóság nem köteles az 5. és a 7–16. cikkben előírt segítségnyújtásra, amennyiben az 5., 7., 8., 10. vagy 16. cikk szerinti eredeti segítségnyújtás iránti megkeresés olyan követelésekre vonatkozik, amelyek esetében a követelésnek a megkereső tagállambeli esedékességi időpontja és a segítségnyújtás iránti eredeti megkeresés időpontja között több mint öt év telt el.
[…]
(3)   A tagállamokat nem lehet segítségnyújtásra kötelezni, ha az ezen irányelv hatálya alá eső követelések összege, amelyek behajtásához a segítséget kérték, 1500 EUR‑nál kevesebb.
(4)   A megkeresett hatóság tájékoztatja a megkereső hatóságot a segítségnyújtás iránti megkeresés elutasításának okairól.”
B.
Az észt jog
8.
A Maksukorralduse seadus (az adózás rendjéről szóló törvény, a továbbiakban: az adózás rendjéről szóló észt törvény) „Az adóhatóság végrehajtási cselekményei” címet viselő 130. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Ha az adóalany nem tett eleget pénzügyi kötelezettségének az adóhatóság közigazgatási aktusában vagy a 128. § (4) bekezdésének 2) vagy 3) pontja szerinti határozatban meghatározott határidőn belül, az adóhatóság megkezdi a tartozás végrehajtás útján történő behajtását. Az adóhatóság jogosult
1.
az érintett hozzájárulása nélkül a rendelkezési tilalomra vonatkozó megjegyzés ingatlan‑nyilvántartásba vagy más vagyonnyilvántartásba történő bejegyzését kérni;
2.
ingatlanon, a hajólajstromba bejegyzett hajón vagy a polgári légi járművek lajstromába bejegyzett légi járművön önálló zálogjog alapítását kérni a tulajdonról szóló törvénynek a bírósági önálló zálogjog szabályozására vonatkozó rendelkezései alapján;
3.
pénzügyi jogokra végrehajtást vezetni a jelen törvény és a végrehajtási eljárást szabályozó jogi aktusok rendelkezéseinek megfelelően;
4.
az egyéb olyan vagyoni jogok feletti rendelkezést megtiltani, amelyekre nem vezethető végrehajtás a jelen bekezdés 3. pontja értelmében, és az e jogokkal kapcsolatos rendelkezési tilalomra vonatkozó megjegyzésnek az e jogokra vonatkozó megfelelő nyilvántartásba, illetve lajstromba történő bejegyzését kérni;
5.
értékpapíroknak vagy valamely értékpapírszámlának az értékpapír‑nyilvántartásról szóló törvény rendelkezéseinek megfelelő zárolását elrendelni. […]”
9.
Az adózás rendjéről szóló észt törvény „Biztosítási intézkedések a pénzkövetelés vagy a kötelezettség megállapítása előtt” címet viselő 1361. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Ha az adók megfelelő megfizetésének ellenőrzése során megalapozott gyanú merül fel arra vonatkozóan, hogy a valamely adójogszabályból eredő kötelezettség vagy pénzkövetelés megállapítását követően annak végrehajthatósága lényegesen nehezebbnek vagy lehetetlennek bizonyulhat az adóalany magatartása miatt, az adóhatóság vezetője vagy az általa erre felhatalmazott tisztviselő a jelen törvény 130. §‑ának (1) bekezdésében meghatározott egyik végrehajtási intézkedés engedélyezése iránti kérelmet intézhet a közigazgatási bírósághoz.
[…].”
III. A tényállás, az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
10.
2018. március 13‑án a finn adóhatóság a 2010/24 irányelv 16. cikke alapján biztosítási intézkedésekre irányuló megkeresést küldött az észt adóhatóságnak a Heavyinstall‑lal kapcsolatban (a továbbiakban: segítségnyújtás iránti megkeresés) az e társaságot előreláthatóan terhelő adófizetési kötelezettségek teljesítésének biztosítása érdekében. A kérelemhez csatolta a Keski-Pohjanmaan käräjäoikeus (keski pohjanmaa‑i elsőfokú bíróság, Finnország) 2018. február 8‑i határozatát, amely a finn adóhatóság erre irányuló kérelmét követően 320022 euró összegű követelés biztosítása céljából engedélyezte a fent említett társaság vagyonának lefoglalását.
11.
E bíróság álláspontja szerint, mivel a Heavyinstall állandó üzleti telephelye és érdekeinek központja Finnországban található, adókötelezettségeit e tagállamban köteles teljesíteni. A Heavyinstall azonban egyrészt nem vallott be és nem is fizetett meg adót Finnországban, noha ott állandó üzleti telephellyel rendelkezett, másrészt pedig a társaság egyetlen tagja valótlan tájékoztatást nyújtott mind a társaság gazdasági tevékenységét, mind a saját lakóhelyét illetően. Következésképpen fennáll annak a kockázata, hogy a társaság a folyamatban lévő adóigazgatási eljárás végén meghatározásra kerülő adókötelezettségeket illetően is hasonló magatartást tanúsít majd, közelebbről pedig eltitkolja, elvonja vagy egyébként harmadik személyekre ruházza át, adja át vagy biztosítsa a saját vagyonát, vagy olyan más jellegű cselekményeket végez, amelyek meghiúsíthatják a finn adóhatóság követelésének behajtását.
12.
A segítségnyújtási kérelem nyomán az észt adóhatóság 2018. március 29‑én biztosítási intézkedések, konkrétan a Heavyinstall járműveivel (két pótkocsi egyenként hozzávetőleg 7500 euró értékben és egy tehergépjármű körülbelül 9500 euró értékben) kapcsolatos rendelkezési tilalmak bejegyzésének és a vállalkozás bankszámláinak az összes észt hitelintézetnél 297304 euró összegben történő ideiglenes zárolásának engedélyezése iránti kérelmet (a továbbiakban: biztosítási intézkedések engedélyezése iránti kérelem) terjesztett a Tallinna Halduskohus (tallinni közigazgatási bíróság, Észtország) elé.
13.
Az említett bíróság 2018. április 3‑i végzésével elutasította a biztosítási intézkedések engedélyezése iránti kérelmet.
14.
Az észt adóhatóság a fent említett végzést követően jogorvoslati kérelmet terjesztett a Tallinna Ringkonnakohus (tallinni fellebbviteli bíróság) elé, amely azt elutasította, mivel nem volt meggyőződve arról, hogy a Heavyinstall‑t terhelő adókötelezettségek teljesítése nehezebbnek vagy lehetetlennek bizonyulhat a társaság magatartása miatt, tehát hogy teljesül az adózás rendjéről szóló észt törvény 1361. §‑ának (1) bekezdésében meghatározott feltétel.
15.
Az észt adóhatóság a fellebbviteli bíróság végzése ellen jogorvoslati kérelmet terjesztett a Riigikohus (legfelsőbb bíróság, Észtország; a továbbiakban: kérdést előterjesztő bíróság) elé, amelyben e végzés hatályon kívül helyezését, és olyan új végzés meghozatalát kéri, amely helyt ad a Heavyinstall‑lal kapcsolatos biztosítási intézkedések végrehajtása iránti kérelmének. A kérdést előterjesztő bíróság e jogorvoslati eljárás keretében a 2010/24 irányelv, különösen pedig ezen irányelv biztosítási intézkedésekre irányuló megkereséssel kapcsolatos 16. cikkének értelmezését vizsgálja.
16.
A kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint az alapeljárás tárgyát képező jogvita eldöntése szempontjából azon kérdés tisztázása bír döntő jelentőséggel, hogy valamely tagállami bíróság egy másik tagállam adóhatósága által a 2010/24 irányelv 16. cikke alapján előterjesztett, biztosítási intézkedések iránti kérelem tárgyában történő döntéshozatal során maga is értékelheti‑e az e kérelem alátámasztása céljából előterjesztett bizonyítékokat, és saját meggyőződése szerint dönthet‑e arról, hogy teljesülnek‑e a biztosítási intézkedések alkalmazásának feltételei, vagy e bíróságnak a megkereső tagállami bíróság által végzett a jogi értékelésből kell kiindulnia.
17.
A kérdést előterjesztő bíróság tehát úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti és 2019. május 29‑i végzésével előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni az adókból, vámokból, illetékekből és egyéb intézkedésekből eredő követelések behajtására irányuló kölcsönös segítségnyújtásról szóló, 2010. március 16‑i 2010/24 tanácsi irányelv 16. cikkét, hogy azon tagállami bíróság, amely biztosítási intézkedésekre irányuló megkeresést kapott, az e megkeresés tárgyában a nemzeti jogszabályok alapján történő döntéshozatal során (amire a megkeresett bíróságnak a 16. cikk [(1) bekezdésének] első mondata alapján lehetősége van) kötve van a kérelmező székhelye szerinti állam bíróságának a biztosítási intézkedések szükségességével és lehetőségével kapcsolatos álláspontjához, ha a bírósághoz az ezen álláspontot tartalmazó dokumentumot nyújtottak be (a 16. cikk [(1) bekezdése] második albekezdésének utolsó mondata, amely szerint ezt a dokumentumot a megkeresett tagállamban nem szükséges elismerni, és a tagállam azt nem egészíti ki és nem helyettesíti)?”
IV. Jogi elemzés
18.
A kérdést előterjesztő bíróság előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésével arra kíván választ kapni, hogy úgy kell‑e értelmezni a 2010/24 irányelv 16. cikkét, hogy azon tagállami bíróság, amely biztosítási intézkedésekre irányuló megkeresést kapott, az e megkeresés tárgyában a nemzeti jogszabályok alapján történő döntéshozatal során kötve van a megkereső tagállam bíróságának a biztosítási intézkedések szükségességével és lehetőségével kapcsolatos álláspontjához, ha a bírósághoz az ezen álláspontot tartalmazó dokumentumot nyújtottak be.
19.
A jelen előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés maga után vonja annak meghatározását, hogy annak a tagállami bíróságnak, amely a 2010/24 irányelv által életre hívott, tagállamok közötti kölcsönös segítségnyújtás rendszere keretében biztosítási intézkedések meghozatalára irányuló megkeresést kap, mire terjed ki a hatásköre, különös tekintettel két önálló szempontra, vagyis a kért biztosítási intézkedések meghozatalának szükségességére és lehetőségére.
20.
Elöljáróban rámutatok arra, hogy a 2010/24 irányelv 16. cikke (1) bekezdésének második albekezdése alapján a biztosítási intézkedések meghozatalával kapcsolatos segítségnyújtás iránti megkereséshez csatolható a biztosítási intézkedések meghozatala céljából a megkereső tagállamban készített és a kölcsönös segítségnyújtás iránti kérelemmel érintett követeléssel kapcsolatos dokumentum. (
3
) E dokumentum lehet valamely közigazgatási határozat vagy a megkereső tagállam bírósága által meghozott határozat. (
4
)
21.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő alapeljárásban a finn hatóság által az észt hatóságnak megküldött, biztosítási intézkedések meghozatalával kapcsolatos segítségnyújtás iránti megkereséshez csatolták azt a bírósági határozatot, amely a biztosítási intézkedések Heavyinstall tekintetében történő meghozatala finn jogban meghatározott feltételei fennállásának elemzését tartalmazta. Az elsőfokú bíróság és a fellebbviteli bíróság is felülvizsgálta az észt jogi kritériumok alapján az említett feltételek fennállását.
22.
A kérdést előterjesztő bíróság tehát ebben az összefüggésben kéri a Bíróságtól a 2010/24 irányelv 16. cikkének értelmezését annak vizsgálata céljából, hogy a tagállamok közötti kölcsönös segítségnyújtás fent említett irányelv által életre hívott rendszerében a szóban forgó rendelkezés lehetővé teszi‑e a megkeresett tagállam bírósága számára, hogy értékelje a megkereső tagállam bírósága által meghozott határozatból álló csatolt dokumentumot, és ha igen, milyen mértékben, valamint annak a saját meggyőződése alapján történő vizsgálata céljából, hogy teljesülnek‑e a megkereső hatóság által kért biztosítási intézkedések meghozatalának szükségességével és lehetőségével kapcsolatos feltételek.
23.
A kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban előadja, hajlik arra, hogy helyt adjon a 2014/24 irányelv 16. cikke olyan értelmezésének, amely szerint a megkereső tagállam bíróságának a segítségnyújtás iránti megkereséshez csatolt határozata a biztosítási intézkedések megkeresett tagállam bírósága előtti igazságügyi értékelésének eljárása szempontjából kizárólag bizonyítási eszköznek minősül, amelyet a megkeresett tagállam bíróságának meg kell vizsgálnia annak ellenőrzése céljából, hogy e tagállam joga alapján teljesülnek‑e a biztosítási intézkedések meghozatalának feltételei.
24.
A Bíróság elé észrevételeket terjesztő felek nem értenek egyet a szóban forgó rendelkezés értelmezését illetően. A svéd kormány egyetért a kérdést előterjesztő bíróság álláspontjával, és szintén úgy véli, hogy a megkereső tagállam bíróságának a biztosítási intézkedések meghozatalát engedélyező határozata a megkeresett tagállam bírósága előtti eljárásban pusztán bizonyítási eszköznek minősül. Ezzel szemben az észt és a magyar kormány úgy véli, hogy a megkeresett tagállam bíróságát köti a megkereső tagállam bíróságának a biztosítási intézkedések meghozatalának szükségességével és lehetőségével kapcsolatos álláspontja, ha e bírósághoz az ezen álláspontot tartalmazó dokumentumot nyújtanak be.
25.
Az Európai Bizottság azzal érvel, hogy – kivételes eseteket leszámítva – a megkereső hatóság feladata, hogy megvizsgálja a biztosítási intézkedések szükségességét. Ami viszont az ilyen intézkedések engedélyezésének lehetőségét illeti, a segítségnyújtás iránti megkereséshez csatolt dokumentum pusztán utal azok megkereső tagállamban történő meghozatalának lehetőségére.
26.
A kérdést előterjesztő bíróság által előzetes döntéshozatal céljából feltett kérdés megválaszolása tehát a 2010/24 irányelv 16. cikkének értelmezését igényli.
27.
E tekintetben az állandó ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy mind az uniós jog egységes alkalmazásának követelményéből, mind pedig az egyenlőség elvéből az következik, hogy a jelentésének és hatályának meghatározása érdekében a tagállami jogokra kifejezett utalást nem tartalmazó uniós jogi rendelkezést rendes körülmények között az egész Unióban önállóan és egységesen kell értelmezni, figyelembe véve nemcsak azok kifejezéseit, hanem e rendelkezések összefüggéseit és a kérdéses szabályozás célját is. (
5
)
28.
Először is, ami a 2010/24 irányelv 16. cikkét illeti, e rendelkezés (1) bekezdésének első albekezdése akként rendelkezik, hogy a megkereső hatóság kérésére a megkeresett hatóság két esetben tesz biztosítási intézkedéseket a követelés behajtásának biztosítására: egyrészt akkor, ha a megkeresés időpontjában az adós vitatja a követelést vagy a megkereső tagállamban végrehajtást engedélyező okiratot, másrészt pedig akkor, ha a követelésre vonatkozóan még nem bocsátottak ki a megkereső tagállamban végrehajtást engedélyező okiratot.
29.
Ezenfelül a biztosítási intézkedések megkeresett hatóság általi meghozatala két feltételhez van kötve, amelyek közül az egyik a megkeresett tagállamra, a másik pedig a megkereső tagállamra vonatkozik.
30.
Így a biztosítási intézkedéseket egyrészt akkor lehet elfogadni, „ha [azokat a megkeresett tagállam] nemzeti jogszabályai lehetővé teszik közigazgatási gyakorlatával összhangban”, másrészt pedig „amennyiben hasonló helyzetben a megkereső tagállam nemzeti jogszabályai és közigazgatási gyakorlata is lehetővé tesz biztosítási intézkedéseket”.
31.
Ezenfelül a szóban forgó cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből az következik, hogy a megkeresett tagállamban végrehajtandó biztosítási intézkedésekre irányuló megkereséshez csatolni kell a megkereső tagállamban végrehajtandó biztosítási intézkedések engedélyezése céljából kiállított, a kölcsönös segítségnyújtás tárgyát képező követelésre vonatkozó dokumentumot. (
6
)
32.
Az említett második albekezdés utolsó mondata emellett akként rendelkezik, hogy e dokumentumot a megkeresett tagállamban nem szükséges elismerni, és a tagállam azt nem egészíti ki és nem helyettesíti.
33.
Végezetül, a szóban forgó irányelv 16. cikkének (2) bekezdése értelmében a biztosítási intézkedésekre irányuló megkereséshez csatolható egyéb, a megkereső tagállamban kiállított olyan dokumentum is, amely eltér az (1) bekezdés második albekezdésében említett dokumentumtól.
34.
A 2010/24 irányelv 16. cikkének elemzéséből az következik, hogy bár e rendelkezés nem határozza meg kifejezetten a megkeresett tagállam bíróságát a kölcsönös segítségnyújtás rendszerében biztosítási intézkedésekre irányuló megkeresés előterjesztésével kapcsolatban megillető hatáskör terjedelmét, e tekintetben bizonyos útmutatást ad.
35.
Egyrészt, a szóban forgó rendelkezés – arra az esetre, ha a megkeresett tagállam bírósága a saját nemzeti joga alapján ilyen megkeresést terjeszt elő – akként rendelkezik, hogy az elvégzendő elemzés annak ellenőrzésére korlátozódik, hogy a kért biztosítási intézkedések elfogadását a nemzeti jogszabályok „lehetővé teszik‑e”, és az annak közigazgatási gyakorlatával összhangban áll‑e. Következésképpen úgy tűnik, az e bíróság által a saját joga alapján elvégzendő elemzés annak lehetőségére korlátozódik, hogy meghozhat‑e a saját jogrendjében a segítségnyújtás iránti megkeresésben kérthez hasonló biztosítási intézkedéseket. (
7
)
36.
Másrészt, e rendelkezésből az következik, hogy a megkereső hatóságnak (adott esetben) a megkereséshez csatolt és a biztosítási intézkedések megkereső tagállamban történő meghozatalát lehetővé tevő dokumentumát a megkeresett tagállamban nem szükséges elismerni, és a tagállam azt nem egészíti ki és nem helyettesíti. Következésképpen az ilyen esetleges kísérő dokumentumban szereplő elemzést – amely általánosságban arra vonatkozik, hogy a megkereső tagállam nemzeti joga alapján teljesülnek‑e a biztosítási intézkedések meghozatalának feltételei – nem kell kiegészíteni vagy helyettesíteni a megkeresett tagállamban, ami az észt és a magyar kormány állításának megfelelően arra utal, hogy a kért biztosítási intézkedések meghozatalának szükségességével és ezen intézkedések megkereső tagállamban történő meghozatalának lehetőségével kapcsolatosan abban szereplő megfontolások kötik a megkeresett tagállam bíróságát (
8
).
37.
A 2010/24 irányelv 16. cikkének e rendelkezés szó szerinti elemzéséből kirajzolódó értelmezését egyébként a rendszertani elemzés és az irányelv céljainak elemzése is alátámasztja.
38.
Másodszor, a 2010/24 irányelv 16. cikke kontextusának elemzését illetően rá kell mutatni arra, hogy e rendelkezés a szóban forgó irányelv „behajtási vagy biztosítási intézkedéseket” szabályozó IV. fejezetében található.
39.
Az említett IV. fejezet keretében a 10–15. cikk a 2010/24 irányelv értelmében előterjesztett behajtási megkeresések különböző aspektusait szabályozza, a 16. és 17. cikk a biztosítási intézkedésekkel kapcsolatos segítségnyújtás iránti megkeresésekre vonatkozik és a 18–20. cikk a megkeresések mindkét típusát illetően közös kérdésekkel foglalkozik. A fent említett irányelv 17. cikke értelmében a behajtási megkeresésekre vonatkozó egyes rendelkezések, köztük különösen a „Vitarendezés” címet viselő 14. cikk értelemszerűen alkalmazandó az irányelv 16. cikkének teljesülése érdekében.
40.
A Bíróságnak konkrétan a 2010/24 irányelv említett 14. cikkével kapcsolatban már volt módja arra, hogy tisztázza a hatáskörök – megkereső és megkeresett – tagállamok bíróságai közötti megosztásának terjedelmét és az annak alapját képező elgondolást.
41.
Ezen ítélkezési gyakorlatból ugyanis az következik, hogy a 2010/24 irányelv 14. cikke egyrészt a követeléssel, a megkereső tagállamban végrehajtható eredeti okirattal vagy a megkeresett tagállamban végrehajtható egységes okirattal, valamint a megkereső tagállam illetékes hatósága általi kézbesítés érvényességével, másrészt pedig a megkeresett tagállamban tett végrehajtási intézkedésekkel vagy ez utóbbi tagállam illetékes hatósága általi kézbesítés érvényességével kapcsolatos viták elbírálása tekintetében hatáskörmegosztást ír elő a megkereső hatóság székhelye szerinti tagállam és a megkeresett hatóság székhelye szerinti tagállam szervei között. (
9
)
42.
A Bíróság kifejtette, hogy e hatáskörmegosztás szükségszerűen következik abból a körülményből, hogy a követelés a megkereső tagállamban hatályos jogszabályok alapján keletkezik, az e követelés behajtásának végrehajtását lehetővé tevő okiratokat pedig e jogszabályok alapján állítják ki, míg a végrehajtási intézkedéseket a megkeresett tagállamban, az ez utóbbi tagállam alkalmazandó jogi rendelkezéseivel összhangban hozzák meg. (
10
)
43.
Úgy tűnik, az ítélkezési gyakorlat által a behajtás céljából történő segítségnyújtás terén a 2010/24 irányelv 14. cikkére tekintettel felvázolt gondolatmenet – amely értelemszerűen vonatkozik a biztosítási intézkedések meghozatalával kapcsolatban az irányelv 16. cikke alapján előterjesztett, kölcsönös segítségnyújtás iránti megkeresésre is – analógia útján alkalmazható a megkereső tagállam bírósága és a megkeresett tagállam bírósága közötti hatáskörmegosztás meghatározására, amennyiben a biztosítási intézkedések meghozatalával kapcsolatos kölcsönös segítségnyújtás iránti megkeresést – a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő ügyhöz hasonlóan – a megkereső állam bírósága olyan határozatához csatolják, amelyben az megállapítja, hogy nemzeti joga alapján teljesülnek a biztosítási intézkedések meghozatalának feltételei.
44.
E gondolatmenetet követve a megkereső tagállam bírósága és a megkeresett tagállam bírósága közötti olyan hatáskörmegosztásra lehet következtetni, amelynek értelmében a megkereső tagállam bírósága a követeléssel kapcsolatos jogviták, valamint a megkereső tagállamban hatályban lévő jogszabályok alapján meghatározott, biztosítási intézkedések meghozatalát lehetővé tevő feltételek tekintetében rendelkezik hatáskörrel, míg a megkeresett tagállam bírósága a biztosítási intézkedések megkeresett tagállamban, e tagállam jogszabályi rendelkezéseinek és közigazgatási gyakorlatának megfelelően történő meghozatalának eljárására rendelkezik hatáskörrel.
45.
E megfontolásokból az következik, hogy a 2010/24 irányelv 16. cikkében szereplő rendelkezés kontextusának elemzése alapján arra az álláspontra lehet helyezkedni, hogy a megkeresett tagállam bírósága, mint az alapeljárásban az észt bíróság, hatáskörrel rendelkezik arra, hogy megvizsgálja a területén a biztosítási intézkedések meghozatalára irányuló eljárásnak ezen állam jogszabályi rendelkezéseinek és közigazgatási gyakorlatának való megfelelőségét, arra azonban nem rendelkezik hatáskörrel, hogy a biztosítási intézkedések meghozatala lényeges feltételeinek teljesülését vizsgálja, amennyiben e tekintetben a megkereső tagállam bírósága határozatot hozott.
46.
Egyébiránt az ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy a tagállamok közötti kölcsönös bizalom elvén alapuló 2010/24 irányelv a megkeresett tagállam bíróságai tekintetében a megkereső tagállam aktusai felülvizsgálatának hatáskörét nem biztosítja. (
11
) Ezenfelül a megkereső vagy a megkeresett tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai a legalkalmasabbak arra, hogy értelmezzék a nemzeti jogukat, és hogy határozzanak valamely aktus jogszerűségéről. (
12
)
47.
Egyébiránt a 2010/24 irányelv csak kivételes, szigorúan értelmezendő esetekben (
13
) teszi lehetővé a megkeresett tagállam hatóságai számára, hogy megtagadják a kölcsönös segítségnyújtást.
48.
Így a 2010/24 irányelv „A megkeresett hatóság kötelezettségeinek korlátozása” címet viselő 18. cikke három olyan konkrét esetről rendelkezik, amelyben a megkeresett tagállam – mind a követelések behajtására, mind pedig a biztosítási intézkedésekre irányuló megkeresést illetően – megtagadhatja a kölcsönös segítségnyújtást, nevezetesen egyrészt akkor, ha a követelés behajtása vagy a biztosítási intézkedések meghozatala – az adós helyzete miatt – a megkeresett tagállamban komoly gazdasági vagy társadalmi nehézségeket okozna, másrészt akkor, ha több mint öt év telt el annak az aktusnak a meghozatala óta, amely lehetővé tenné a követelés behajtását vagy a biztosítási intézkedések meghozatalát, harmadrészt pedig akkor, ha nem éri el az 1500 euró összeget az a követelés, amelynek behajtását kérik vagy amellyel kapcsolatban biztosítási intézkedések meghozatalát kérik.
49.
Ezenfelül a Bíróság rámutatott arra, hogy a kölcsönös segítségnyújtás iránti megkeresés kivételes jelleggel akkor is elutasítható, ha megállapításra kerül, hogy sértheti azon tagállam közrendjét, amelyhez a megkeresett hatóság tartozik. (
14
)
50.
Harmadszor, úgy vélem továbbá, hogy a 2010/24 irányelv céljainak elemzése megerősíti a fenti megfontolásokat.
51.
Mindenekelőtt, amint azt fentebb kiemeltem, a 2010/24 irányelv a kölcsönös bizalom elvén alapul. A kölcsönös segítségnyújtásnak az ezen irányelv által létrehozott rendszere végrehajtása attól függ, hogy fennáll‑e ez a bizalom az érintett nemzeti hatóságok között. (
15
)
52.
Ezenfelül a fent említett irányelv elfogadása – amint az az irányelv (4) preambulumbekezdéséből kitűnik – egyrészt azt a célt szolgálta, hogy kiterjessze a behajtásra irányuló segítségnyújtás hatályát az adókból (beleértve a vámokat is) és illetékekből eredő követelésekre, másrészt pedig azt, hogy a segítségnyújtás iránti egyre gyakoribb megkeresésekre tekintettel a segítségnyújtást hatékonyabbá és eredményesebbé tegye. A 2010/24 irányelvben előírt kölcsönös segítségnyújtási rendszer zökkenőmentes működésének igényét az irányelv (6) preambulumbekezdése is említi.
53.
Ezt követően a (10) preambulumbekezdés különösen a biztosítási intézkedéseket illetően kiemeli, hogy a belső piacon belüli megnövekedett mobilitás és a Szerződés, valamint más jogszabályok által a nemzeti területen nem letelepedett adóalanyoktól kérhető garanciákra vonatkozóan előírt korlátozások fényében ki kell terjeszteni a más tagállamban behajtásra vagy biztosítási intézkedésekre irányuló megkeresés lehetőségét.
54.
A fent említett feltételekkel, különösen pedig a 2010/24 irányelv alapját képező kölcsönös bizalom elvével ellentétes lenne, ha a megkeresett tagállam bírósága az ügy körülményei alapján újból megvizsgálná a biztosítási intézkedések meghozatala feltételeinek teljesülését akkor, amikor e feltételek fennállását a megkereső tagállam bírósága a megkereséshez csatolt határozatában már megállapította. Mivel ez azzal a kockázattal járna, hogy lehetetlenné tenné vagy túlzottan megnehezítené a segítségnyújtás iránti megkeresés teljesítését, az irányelv által előírt kölcsönös segítségnyújtás rendszerének zökkenőmentes működésével, valamint hatékonyságával és eredményességével is ellentétes lenne.
55.
Ezenfelül az ilyen újbóli vizsgálat ellentétes lenne mind a biztosítási intézkedések meghozatalának eljárását jellemző gyorsaság sajátos igényével, mind pedig az ilyen segítségnyújtási eljárás keretében annak igényével, hogy el lehessen kerülni, hogy két érintett tagállam bíróságai azonos tényállás tekintetében egymással ellentétes értékeléseket végezzenek.
56.
A 2010/24 irányelv céljaival tehát ellentétes az irányelv 16. cikkének olyan értelmezése, amelynek révén a megkeresett tagállam bírósága – a fenti 47–49. pontban említett kivételes körülmények hiányában is – elutasíthatja a biztosítási intézkedésekre irányuló megkeresést a biztosítási intézkedések meghozatalát indokoló feltételek újbóli vizsgálata alapján, amennyiben e feltételek fennállását bíróság már megállapította – mint az alapeljárásban –, és az erre vonatkozó határozatát csatolták a biztosítási intézkedésekre irányuló megkereséshez.
57.
A fenti megfontolásokból az következik, hogy a 2010/24 irányelv 16. cikkét akként kell értelmezni, hogy abban az esetben, ha biztosítási intézkedések meghozatalával kapcsolatos segítségnyújtás iránti megkeresést terjesztenek elő, amelyhez csatolják a 16. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében meghatározott, a megkereső tagállam bíróságának határozatából álló dokumentumot, a megkeresett tagállam bíróságát köti a megkereső tagállam bíróságának a meghozni kért biztosítási intézkedések szükségességével vagy feltételeinek teljesülésével, valamint a biztosítási intézkedések megkereső tagállamban történő meghozatalának lehetőségével kapcsolatos álláspontja.
V. Végkövetkeztetés
58.
A fenti megfontolások tükrében azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Riigikohus (legfelsőbb bíróság, Észtország) által előzetes döntéshozatal céljából feltett kérdésre a következőképpen válaszoljon:
Az adókból, vámokból, illetékekből és egyéb intézkedésekből eredő követelések behajtására irányuló kölcsönös segítségnyújtásról szóló, 2010. március 16‑i 2010/24/EU tanácsi irányelv 16. cikkét akként kell értelmezni, hogy abban az esetben, ha biztosítási intézkedések meghozatalával kapcsolatos segítségnyújtás iránti megkeresést terjesztenek elő, amelyhez csatolják az e rendelkezés (1) bekezdésének második albekezdésében meghatározott, a megkereső tagállam bíróságának határozatából álló dokumentumot, a megkeresett tagállam bíróságát köti a megkereső tagállam bíróságának a meghozni kért biztosítási intézkedések szükségességével vagy feltételeinek teljesülésével, valamint a biztosítási intézkedések megkereső tagállamban történő meghozatalának lehetőségével kapcsolatos álláspontja.
(
1
)	Eredeti nyelv: olasz.
(
2
)	Az adókból, vámokból, illetékekből és egyéb intézkedésekből eredő követelések behajtására irányuló kölcsönös segítségnyújtásról szóló, 2010. március 16‑i 2010/24/EU tanácsi irányelv (HL 2010. L 84., 1. o.).
(
3
)	Az ilyen megkereséshez azonban nem csatolható a 2010/24 irányelv 12. cikke szerinti egységes okirat, mivel e rendelkezésnek az irányelv 12. cikkével együttes olvasata alapján ezen okiratot főszabály szerint behajtási megkeresések céljából alkalmazzák. Az egységes okirat ugyanakkor megalapozhatja az irányelv 14. cikke (4) bekezdésének második albekezdése alapján előterjesztett, biztosítási intézkedések iránti megkeresést, ha az említett cikk (1) bekezdése szerinti jogvita (lásd az alábbi 41. pontot) a behajtási megkeresés előterjesztését követően és ez utóbbi biztosítása céljából merül fel. Ez utóbbi eset egyértelműen eltér a 16. cikkben előirányzott esetektől (lásd az alábbi 28. pontot).
(
4
)	Ez az adókból, vámokból, illetékekből és egyéb intézkedésekből eredő követelések behajtására irányuló kölcsönös segítségnyújtásról szóló 2010/24/EU tanácsi irányelv egyes rendelkezéseivel kapcsolatos részletes szabályok megállapításáról szóló, 2011. november 18‑i 1189/2011/EU bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2011. L 302., 16. o.) III. mellékletében szereplő, a biztosítási intézkedés iránti kérelem okainak és körülményeinek részleteiről szóló nyilatkozatmintából következik. E minta szerint ugyanis a 2010/24/EU irányelv 16. cikkén alapuló, biztosítási intézkedésekre irányuló megkeresés a megkereső államban biztosítási intézkedéseket engedélyező közigazgatási határozaton vagy a biztosítási intézkedések indokoltságát megerősítő bírósági határozaton alapulhat, valamint a releváns határozatot csatolni kell (lásd a fent említett minta 2.2 és 2.3 pontját).
(
5
)	Lásd többek között: 2019. december 19‑iGRDF ítélet (C‑236/18, EU:C:2019:1120, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Lásd még: 2020. január 23‑iEnergiavirasto ítélet (C‑578/18, EU:C:2020:3519, 24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
6
)	E tekintetben megjegyzem, hogy a szóban forgó rendelkezés angol és német változata az olasz és a francia változathoz képest még konkrétabban utal arra, hogy e dokumentumot, amennyiben létezik, csatolni kell.. Egyébiránt e kötelezettség fennállása e változatokban már a „csatolni kell” jelen idejű használatából is levezethető.
(
7
)	Kiemelés tőlem.
(
8
)	Kiemelés tőlem.
(
9
)	2019. március 14‑iMetirato ítélet (C‑695/17, EU:C:2019:209, 33. pont).
(
10
)	2019. március 14‑iMetirato ítélet (C‑695/17, EU:C:2019:209, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
11
)	A 2010/24 irányelv 14. cikkét illetően lásd ebben az értelemben: 2018. április 26‑iDonnellan ítélet (C‑34/17, EU:C:2018:282, 41. és 44. pont).
(
12
)	Lásd ebben az értelemben: 2019. március 14-iMetirato ítélet (C‑695/17, EU:C:2019:209, 36. pont).
(
13
)	Lásd: 2018. április 26‑iDonnellan ítélet (C 34/17, EU:C:2018:282, 47. pont).
(
14
)	Lásd ebben az értelemben: 2018. április 26‑iDonnellan ítélet (C‑34/17, EU:C:2018:282, 47. pont).
(
15
)	Lásd: 2018. április 26‑iDonnellan ítélet (C‑34/17, EU:C:2018:282, 41. pont).