62024CJ0245_RES
C‑245/24. sz. ügy
„Lukoil Bulgaria” EOODés„Lukoil Neftohim Burgas” AD
kontra
Komisia za zashtita na konkurentsiata
(az Administrativen sad Sofia‑oblast [Bulgária] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (harmadik tanács), 2025. december 18.
„Előzetes döntéshozatal – Verseny – EUMSZ 102. cikk – Erőfölénnyel való visszaélés – A gépjármű‑üzemanyagok tárolásának piaca – Visszaélés – Nélkülözhetetlen infrastruktúrához való hozzáférés harmadik vállalkozásokkal szembeni megtagadása – Állami pénzeszközökből finanszírozott infrastruktúra – Ezen infrastruktúra privatizációja”
Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések – Elfogadhatóság – Előzetes döntéshozatal szükségessége és az előterjesztett kérdések relevanciája – A nemzeti bíróság általi értékelés – A feltett kérdések relevanciájának vélelme
(EUMSZ 267. cikk)
(lásd: 21–25. pont)
Erőfölény – Visszaélés – A valamely vállalkozás tevékenységéhez szükséges termékhez vagy szolgáltatáshoz való hozzáférésnek a másik, erőfölényben lévő vállalkozás általi megtagadása – Kőolajtermék‑szállítási és ‑tárolási infrastruktúrához való hozzáférés megtagadása – Ugyanazon erőfölényben lévő vállalkozás részét képező két társaság által harmadik vállalkozásokkal szembeni megtagadás – A nemzeti jog értelmében több jogsértést megvalósító megtagadás – Erőfölénnyel való visszaélés – Az erőfölényben lévő vállalkozásnak felrótt átfogó magatartásra tekintettel történő értékelés – A nemzeti versenyhatóság azon kötelezettsége, hogy az erőfölénnyel való visszaélést a nemzeti jog értelmében vett minden egyes jogsértés vonatkozásában megvizsgálja – Hiány
(EUMSZ 102. cikk)
(lásd: 30–42. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
Erőfölény – Visszaélés – A valamely vállalkozás tevékenységéhez szükséges termékhez vagy szolgáltatáshoz való hozzáférésnek a másik, erőfölényben lévő vállalkozás általi megtagadása – Kőolajtermék‑szállítási és ‑tárolási infrastruktúrához való hozzáférés megtagadása – Olyan infrastruktúra, amelyet a hatóságok alakítottak ki azt megelőzően, hogy azt az erőfölényben lévő vállalkozás megszerezte, illetve azt megelőzően, hogy e vállalkozásra kizárólagos jogokat ruháztak – Az ezen infrastruktúrához való hozzáférés megtagadása visszaélésszerű jellegének értékelése – Az erőfölényben lévő vállalkozás által saját tevékenysége érdekében kialakított infrastruktúrához való hozzáférés megtagadása vonatkozásában kialakított kritériumok szerinti értékelés – Feltételek – Az erőfölényben lévő vállalkozást a szóban forgó infrastruktúrához való hozzáférés vonatkozásában megillető teljes döntéshozatali autonómia – Olyan erőfölényben lévő vállalkozás, amely az infrastruktúrát vagy az ezen infrastruktúrára vonatkozó kizárólagos jogokat versenyeljárásból eredő áron és feltételek mellett szerezte meg
(EUMSZ 102. cikk)
(lásd: 44–57. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
Összefoglalás
A Bíróság előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában eljárva arról határoz, hogy az EUMSZ 102. cikk milyen feltételekkel alkalmazható az olyan nélkülözhetetlen infrastruktúrához való hozzáférés erőfölényben lévő vállalkozás általi megtagadására, amely egy korábbi állami monopólium privatizációját követően került e vállalkozás rendelkezése alá.
Egy 1999‑ben kötött privatizációs szerződés alapján a Lukoil gazdasági csoport, amelynek részét képezi a „Lukoil Bulgaria” EOOD (a továbbiakban: Lukoil Bulgaria) és a „Lukoil Neftohim Burgas” AD (a továbbiakban: Lukoil Burgas), egy kőolajtermékek szállítására és tárolására szolgáló, korábban egy bolgár állami vállalat által üzemeltetett infrastruktúra tulajdonosává vált. Ezen infrastruktúra három kőolajvezetékből, hét tárolóból, valamint kőolajterminálokból áll.
E privatizációt követően a Lukoil Burgas – Bulgária legnagyobb kőolajtermék‑előállítója – üzemelteti a burgaszi finomítót, és koncesszióval rendelkezik a roszeneci kikötői terminál üzemeltetésére. A kőolajtermékek forgalmazásával foglalkozó Lukoil Bulgaria Bulgária egész területén tárolókkal, adóraktárakkal, valamint töltőállomások országos hálózatával rendelkezik.
Miután megállapították, hogy 2020 márciusában Bulgáriában az üzemanyagok kiskereskedelmi ára kisebb mértékben csökkent, mint a kőolaj világpiaci ára, megbízták a Komisia za zashtita na konkurentsiatát (versenyvédelmi bizottság, Bulgária) (a továbbiakban: bolgár versenyhatóság), hogy vizsgálja ki a kiskereskedelmi üzemanyagárak képzésével kapcsolatos versenyjogi jogsértés esetleges fennállását.
A vizsgálatot követően e hatóság megállapította, hogy 2016 és 2021 között a Lukoil Bulgaria és a Lukoil Burgas az erőfölénnyel való visszaélés több formáját követte el közös versenyellenes célból azáltal, hogy más gyártókkal, illetve importőrökkel szemben megtagadták az általuk üzemeltetett szállítási és tárolási infrastruktúrához való hozzáférést. E társaságok megtagadták többek között az adóraktárakhoz, a tengeri tárolókhoz, valamint a rendelkezésükre álló kőolajvezetékekhez való hozzáférést (a továbbiakban: vitatott magatartások).
A bolgár versenyhatóság úgy ítélte meg, hogy e magatartások egy részét a verseny védelméről szóló bolgár törvény értelmében vett „termékértékesítés vagy szolgáltatásnyújtás indokolatlan megtagadásának” kell minősíteni, míg más magatartásokat az e törvény értelmében vett „a termelés, az értékesítés és a műszaki fejlesztés fogyasztók kárára történő korlátozásának” kell minősíteni. Mindemellett az, hogy e magatartások a Lukoil csoport közös stratégiájának részét képezték, arra késztette e hatóságot, hogy azokat mind az EUMSZ 102. cikkbe, mind pedig a verseny védelméről szóló törvény rendelkezéseibe ütköző egységes jogsértésnek tekintse. E hatóság szankció címén a Lukoil Bulgariával és a Lukoil Burgasszal szemben bírságokat szabott ki.
Mivel a Lukoil Bulgaria és a Lukoil Burgas e határozatot az Administrativen sad Sofia‑oblast (Szófia megyei közigazgatási bíróság, Bulgária) előtt vitatta, e bíróság úgy határozott, hogy előzetes döntéshozatal céljából több, a vitatott magatartásoknak az EUMSZ 102. cikkre tekintettel történő vizsgálatára vonatkozó kérdést terjeszt a Bíróság elé.
A Bíróság álláspontja
Emlékeztetve arra, hogy a bolgár versenyhatóság szerint a vitatott magatartások némelyike az ugyanazon nélkülözhetetlen infrastruktúra részét képező eszközökhöz való hozzáférés megtagadásaként vizsgálandó, míg más magatartások a kereskedelem korlátozásának minősülnek, a kérdést előterjesztő bíróság először is arra keresi a választ, hogy a vitatott magatartások EUMSZ 102. cikk értelmében vett erőfölénnyel való visszaélésnek minősítése megköveteli‑e, hogy a bolgár versenyhatóság bizonyítsa azt, hogy az e rendelkezésben előírt feltételek mind a kereskedelem korlátozásának minősülő magatartások, mind pedig a szóban forgó eszközökhöz való hozzáférés megtagadásának minősülő magatartások tekintetében teljesülnek.
E tekintetben a Bíróság megállapítja, hogy az alapeljárás két, ugyanazon vállalkozáshoz tartozó társaság egyoldalú magatartására vonatkozik, amely társaságokat lényegében azért szankcionálták egyedileg, mert megtagadták az ellenőrzésük alatt álló több olyan eszközhöz való hozzáférést, amely eszközök együttesen nélkülözhetetlen infrastruktúrának minősülnek az érintett piacon. Ennélfogva azt róják a Lukoil Burgas és a Lukoil Bulgaria terhére, hogy az EUMSZ 102. cikkre tekintettel ugyanolyan típusú visszaélésszerű magatartást, és nem eltérő típusú magatartást tanúsítottak.
A Bíróság emlékeztet arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az uniós versenyjog, azáltal hogy a vállalkozások tevékenységeire vonatkozik, döntő szempontként határozza meg a piaci magatartás egységességét, anélkül hogy a különböző társaságoknak a külön jogi személyiségükből eredő formális elkülönülése kizárhatna egy ilyen, a versenyszabályok alkalmazása szempontjából fennálló egységet.
E megfontolások fényében a Bíróság azt a választ adja a kérdést előterjesztő bíróságnak, hogy ahhoz, hogy valamely versenyhatóság úgy ítélhesse meg, hogy két, ugyanazon erőfölényben lévő vállalkozás részét képező társaság magatartása, amely e hatóság szerint abban áll, hogy e társaságok megtagadják az ellenőrzésük alá helyezett – és az e vállalkozás által ellenőrzött ugyanazon nélkülözhetetlen infrastruktúra részét képező – eszközökhöz való hozzáférést, és e tekintetben korlátozzák a kereskedelmet, az EUMSZ 102. cikkben tiltott erőfölénnyel való visszaélésnek minősül, az említett hatóságnak nem kell megállapítania, hogy az e rendelkezésben foglalt feltételek mind az ezen eszközökhöz való hozzáférés indokolatlan megtagadásának minősülő magatartások, mind pedig a kereskedelem korlátozásának minősülő magatartások tekintetében teljesülnek, amennyiben bizonyítani tudja, hogy e feltételek az e vállalkozásnak felrótt átfogó visszaélésszerű magatartás tekintetében teljesülnek.
Másodszor, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az EUMSZ 102. cikket úgy kell‑e értelmezni, hogy a Bronner ítélet (
1
) 41. pontjában meghatározott feltételek, amelyek lehetővé teszik annak megállapítását, hogy a valamely infrastruktúrához való hozzáférés megtagadása erőfölénnyel való visszaélésnek minősülhet, nem alkalmazhatók akkor, ha ezen infrastruktúrát nem az erőfölényben lévő vállalkozás alakította ki a saját tevékenységei érdekében, hanem a hatóságok, és az említett infrastruktúrát e vállalkozás az államtól szolgáltatási koncesszió keretében vagy privatizációs ügylet eredményeként szerezte meg.
A Bronner ítélet 41. pontjában a Bíróság lényegében úgy ítélte meg, hogy az erőfölényben lévő vállalkozás által saját tevékenységei érdekében kialakított és a rendelkezése alá tartozó infrastruktúrához való hozzáférés megtagadása erőfölénnyel való visszaélésnek minősülhet, feltéve hogy e megtagadás a jellegénél fogva képes megszüntetni a hozzáférés kérelmezője által az érintett piacon támasztott minden versenyt, és objektíve nem igazolható, továbbá az infrastruktúra maga nélkülözhetetlen e kérelmező tevékenységének gyakorlásához abban az értelemben, hogy ezen infrastruktúrának nem létezik semmilyen valódi vagy lehetséges alternatívája.
E tekintetben a Bíróság hangsúlyozza, hogy különösen annak szükségessége, hogy az erőfölényben lévő vállalkozások továbbra is ösztönözve legyenek arra, hogy a fogyasztók érdekében beruházzanak minőségi termékek vagy szolgáltatások fejlesztésébe, indokolja a Bronner ítélet 41. pontjában megfogalmazott feltételek alkalmazását abban az esetben, amikor az erőfölényben lévő vállalkozás egyrészt saját tevékenységei érdekében fejlesztett ki infrastruktúrát, és másrészt ezen infrastruktúra az ő rendelkezése alá tartozik. Mivel e két utóbbi kritérium kumulatív, elegendő, ha azok egyike nem teljesül, ahhoz, hogy a Bronner ítéletben meghatározott feltételek alkalmazhatatlanok legyenek.
Azon kritériumot illetően, amely szerint a szóban forgó infrastruktúrának az erőfölényben lévő vállalkozás rendelkezése alá kell tartoznia, a Bíróság kifejti, hogy az a tény, hogy valamely erőfölényben lévő vállalkozás az általa üzemeltetett infrastruktúrához való hozzáférést illetően nem rendelkezik teljes döntéshozatali autonómiával, elegendő annak kizárásához, hogy úgy lehessen tekinteni, hogy az infrastruktúra e vállalkozás rendelkezése alá tartozik, és következésképpen elegendő a Bronner ítélet 41. pontjában meghatározott feltételek alkalmazásának kizárásához. Ilyen helyzetben e feltételek két alkalmazási kritériumának kumulatív jellege teljesen irrelevánssá teszi azt a kérdést, hogy a szóban forgó infrastruktúrát az erőfölényben lévő vállalkozás a saját tevékenységei érdekében alakította‑e ki.
Ellentétben azzal, amit a Lukoil Bulgaria és a Lukoil Burgas állít, ugyanez vonatkozik arra az esetre is, ha az infrastruktúrát, amely tekintetében az erőfölényben lévő vállalkozás nem rendelkezik teljes döntéshozatali autonómiával, a hatóságok állami pénzeszközökből hozták létre és fejlesztették ki, majd azt e vállalkozás versenyben meghatározott áron szerezte meg, és abban az említett vállalkozás beruházásokat hajtott végre, függetlenül a fizetett ár és az elvégzett beruházások nagyságától.
Ezzel szemben akkor, ha az erőfölényben lévő vállalkozás ilyen teljes döntéshozatali autonómiával rendelkezik, nem tekinthető úgy, hogy az a tény, hogy valamely infrastruktúrát hatóságok által vagy állami pénzeszközökből hoztak létre vagy fejlesztettek ki, elegendő ahhoz, hogy minden esetben kizárja a Bronner ítélet 41. pontjában meghatározott feltételek alkalmazását. Amennyiben ugyanis az erőfölényben lévő vállalkozás versenyeljárásból eredő áron és feltételek mellett szerzett meg ilyen infrastruktúrát, vagy olyan kizárólagos jogokat, amelyek e vállalkozásnak olyan döntéshozatali autonómiát biztosítanak, amely lehetővé teszi számára az ilyen infrastruktúrához való hozzáférés teljes ellenőrzését, ezen infrastruktúra e vállalkozás által létrehozott vagy kifejlesztett infrastruktúrához hasonlít. Ellenben akkor, ha megállapítást nyer, hogy a privatizációs eljárás nem volt alkalmas az ár és a megszerzési feltételek versenyjellegének biztosítására, az ilyen azonos kezelést ki kell zárni.
A fentiekre tekintettel a Bíróság azt a választ adja a kérdést előterjesztő bíróságnak, hogy az EUMSZ 102. cikket úgy kell értelmezni, hogy a Bronner ítélet 41. pontjában meghatározott feltételek, amelyek lehetővé teszik annak megállapítását, hogy a valamely infrastruktúrához való hozzáférés megtagadása erőfölénnyel való visszaélésnek minősülhet, alkalmazhatók az olyan infrastruktúrára, amelyet a hatóságok alakítottak ki azt megelőzően, hogy azt az erőfölényben lévő vállalkozás privatizációs ügylettel megszerezte, illetve azt megelőzően, hogy azt e vállalkozás az e hatóságok által ráruházott kizárólagos jogok értelmében használja, feltéve egyrészt, hogy e privatizációs ügyletre vagy a kizárólagos jogok átruházására olyan feltételek mellett került sor, amelyek alkalmasak az ár és e privatizáció egyéb feltételei versenyjellegének biztosítására, másrészt pedig az említett vállalkozás az ezen infrastruktúrához való hozzáférést illetően teljes döntéshozatali autonómiával rendelkezik.
(
1
)	1998. november 26‑iBronner ítélet (C‑7/97, EU:C:1998:569).