62018CC0262
PRIIT PIKAMÄE
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2019. december 19. (
1
)
C‑262/18. P. és C‑271/18. P. sz. egyesített ügyek
Európai Bizottság
kontra
Dôvera zdravotná poist'ovňa a.s. (C‑262/18 P)
és
Szlovák Köztársaság
kontra
Dôvera zdravotná poist'ovňa a.s.
(C‑271/18 P)
„Fellebbezés – Állami támogatások – Egészségbiztosítási szervezetek – A »vállalkozás« fogalma – Összetett gazdasági értékelések – A Törvényszék bírósági felülvizsgálatának terjedelme – A »gazdasági tevékenység« fogalma – A szociális biztonsági rendszeren belül működő más jogalanyok nyereségszerzési célja – Az egészségbiztosítási szolgáltatások minősége és kínálata tekintetében folytatott verseny”
Tartalomjegyzék
I. A jogvita előzményei
II. A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
III. A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
IV. A fellebbezések
A. A C‑271/18. P. sz. ügyben a Szlovák Köztársaság által hivatkozott, a Törvényszék bírósági felülvizsgálati jogköre határainak megsértésére alapított, első jogalapról
1. A felek érvei
2. Értékelés
3. A Szlovák Köztársaság által a C‑271/18. P. sz. ügyben hivatkozott első jogalapra vonatkozó következtetés
B. A C‑262/18. P. sz. ügyben a Bizottság által hivatkozott első, és a C‑271/18. P. sz. ügyben a Szlovák Köztársaság által hivatkozott negyedik, az indokolási kötelezettség megsértésére alapított jogalapról
1. A felek érvei
2. Értékelés
3. A C‑262/18. P. sz. ügy első jogalapjára és a C‑271/18. P. sz. ügy negyedik jogalapjára vonatkozó következtetés
C. A C‑262/18. P. sz. ügyben a Bizottság által hivatkozott második, és a C‑271/18. P. sz. ügyben a Szlovák Köztársaság által hivatkozott harmadik, az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett „vállalkozás” fogalmának értelmezése során megvalósított téves jogalkalmazásra alapított jogalapról
1. A felek érvei
2. Értékelés
a) Előzetes észrevételek
b) A szociális biztonsági rendszeren belül működő más jogalanyok nyereségszerzési célkitűzésének a gazdasági tevékenységnek minősítés szempontjából fennálló relevanciájáról
c) A gazdasági tevékenységnek minősítéshez elegendő mértékű verseny fennállásáról
3. A C‑262/18. P. sz. ügyre vonatkozó fellebbezés második jogalapjára és a C‑271/18. P. sz. ügyre vonatkozó fellebbezés harmadik jogalapjára vonatkozó következtetés
D. A C‑262/18. P. sz. ügyben a Bizottság által hivatkozott harmadik, és a C‑271/18. P. sz. ügyben a Szlovák Köztársaság által hivatkozott második, bizonyos bizonyítékok elferdítésére alapított jogalapról
1. A felek érvei
2. Értékelés
3. A C‑262/18. P. sz. ügyben benyújtott fellebbezés harmadik jogalapjára, és a C‑271/18. P. sz. ügyben benyújtott fellebbezés második jogalapjára vonatkozó következtetés
V. A csatlakozó fellebbezések
A. A felek érvei
B. Értékelés
C. A C 262/18. P. és a C‑271/18. P. sz. ügyben benyújtott csatlakozó fellebbezésekre vonatkozó következtetések
VI. A Törvényszékhez benyújtott keresetről
VII. A költségekről
VIII. Végkövetkeztetés
1.
A jelen fellebbezésekkel az Európai Bizottság és a Szlovák Köztársaság az Európai Unió Törvényszéke 2018. február 5‑iDôvera zdravotná poist'ovňa kontra Bizottság ítéletének (T‑216/15, nem tették közzé, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2018:64) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítéletben a Törvényszék helyt adott a Dôvera zdravotná poisťovňa a.s. (a továbbiakban: Dôvera) által az e tagállam által a Spoločná zdravotná poisťovňa a.s. (a továbbiakban: SZP) és a Všeobecná zdravotná poisťovňa a.s. (a továbbiakban: VšZP) javára végrehajtott pénzügyi támogatási intézkedéssorozatról szóló C(2014) 7277 final bizottsági határozat (
2
) (a továbbiakban: vitatott határozat) megsemmisítése iránt benyújtott keresetnek.
2.
Ez az ügy, noha a szociális biztonsági rendszeren belül működő jogalanyoknak a Szerződés versenyjogi szabályainak alkalmazása céljából „vállalkozásnak” minősítésével kapcsolatos gazdag ítélkezési gyakorlatba illeszkedik, lehetőséget biztosít a Bíróság számára, hogy többek között az e rendszeren belül működő egyéb, nyereségszerzésre törekvő piaci szereplők jelenléte által az e minősítésre kiváltott hatás vonatkozásában különösen üdvözlendő iránymutatásokat adjon. Ráadásul a Bíróságnak először kell állást foglalnia azon bírósági felülvizsgálat terjedelmét illetően, amely a Bizottság által egy jogalany vállalkozásnak minősítése kérdésének megvizsgálása keretében elfogadott értékelésekre vonatkozik.
I. A jogvita előzményei
3.
1994‑ben a szlovák egészségbiztosítási rendszer az egyetlen állami egészségbiztosító társaságból álló egységes rendszerről egy olyan plurális modellre váltott, amelyben állami és magánszervezetek is működnek. 2005‑ben a rendszer reformja többek között valamennyi biztosítótársaság jogi formáját sui generis jogi személyről a kereskedelmi jog szerint bejegyzett korlátolt felelősségű társasággá változtatta. 2007‑ben egy jogszabály 2008. január 1‑jei hatállyal abszolút tilalmat írt elő a biztosítótársaságok számára a nyereség osztalék formájában történő kifizetésére vonatkozóan. A szlovák alkotmánybíróság azon ítéletét követően, amely ezt a tilalmat alkotmányellenesnek nyilvánította, 2011 júliusában a jogszabályt módosították, és így bizonyos feltételekkel engedélyezték e társaságok számára a nyereségük felosztását.
4.
Jelenleg a szlovák lakosok három egészségbiztosítási szervezet közül választhatnak:
–
az SZP és a VšZP állami biztosítótársaság, amelyek 2010. január 1‑jén olvadtak össze;
–
a Dôvera, egy magántulajdonban lévő biztosítótársaság és
–
az Union zdravotná poisťovňa a.s. (a továbbiakban: Union), egy magántulajdonban lévő biztosítótársaság.
5.
A Dôvera részéről a Szlovák Köztársaság által az SZP‑nek és a VšZP‑nek nyújtott állítólagos állami támogatás tárgyában benyújtott panaszra válaszul a Bizottság 2013. július 2‑án megindította a hivatalos vizsgálati eljárást.
6.
2014. október 15‑én a Bizottság elfogadta a vitatott határozatot, amely megállapítja, hogy a kérdéses intézkedések nem minősülnek állami támogatásnak, mivel a Szlovákiában szervezett és végrehajtott kötelező egészségbiztosítási tevékenység nem tekinthető gazdasági tevékenységnek, és ezért az SZP és a VšZP, mint ezen intézkedések kedvezményezettje, nem minősülhet az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett „vállalkozásnak”.
II. A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
7.
A Dôvera a Törvényszék Hivatalához 2015. április 24‑én benyújtott keresetlevelével keresetet indított a vitatott határozat megsemmisítése iránt, melynek alátámasztására két jogalapra hivatkozott. Az első jogalapban e társaság lényegében arra hivatkozott, hogy a Bizottság az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett „vállalkozás” fogalmának értelmezése során két vonatkozásban tévesen alkalmazta a jogot. Először is nem vizsgálta meg, hogy az SZP és az VšZP olyan vállalkozásnak tekinthető‑e, amely akár a szlovák kötelező egészségbiztosítási rendszeren belül, akár azon kívül bármilyen gazdasági tevékenységet végez, amely esetben e társaságokat vállalkozásoknak kellett volna minősíteni. Másodszor megállapította, hogy a szlovák egészségbiztosítási rendszerben működő társaságok által végzett tevékenység „gazdasági” jellegének megállapítása a gazdasági és nem gazdasági jellegű elemek súlyozásától függ, míg az említett társaság szerint bármilyen gazdasági elemnek az egészségbiztosítási rendszerben való jelenléte elegendő ahhoz, hogy e tevékenységet gazdasági jellegűnek lehessen minősíteni. A második jogalapban a Dôvera lényegében arra hivatkozott, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot és mérlegelési hibákat követett el, amikor a szlovák egészségbiztosítási rendszerben a nem gazdasági jellegű elemeket elsődlegesnek tekintette a gazdasági jellegű elemekhez képest.
8.
A Törvényszék az első jogalap vizsgálata nélkül helyt adott a másodiknak, és ez alapján megsemmisítette a vitatott határozatot.
9.
A Törvényszék, miután felidézte a „vállalkozás” fogalmára, és különösen a szociális biztonsági rendszerekre vonatkozó ítélkezési gyakorlatot, (
3
) megvizsgálta, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta‑e a jogot, amikor megállapította, hogy szlovák kötelező egészségbiztosítási rendszer gazdasági jellegű elemei nem érintik e rendszer nem gazdasági jellegű elemeit. (
4
) E vizsgálat céljából a Törvényszék mindenekelőtt elismerte, hogy a szóban forgó rendszerben lényegében a következő nem gazdasági jellegű elemek jelennek meg:
–
az egészségbiztosítási szervezetek jogilag kötelesek elfogadni a csatlakozását minden olyan szlovák lakosnak, aki azt kérelmezi, és nem tagadhatják meg a biztosítást tőlük a koruk, egészségi állapotuk vagy megbetegedésük kockázata miatt;
–
egy olyan kötelező járulékfizetési rendeletről van szó, amelyben a járulékok összegét a törvény a biztosítottak jövedelme arányában, azonban az általuk kapott ellátásoktól vagy a – többek között – a biztosított életkorából vagy egészségi állapotából származó kockázatoktól függetlenül határozza meg;
–
minden biztosítottat egyforma alapszintű ellátás illet meg;
–
létezik egy olyan kockázatkiegyenlítési rendszer, amelyben a magasabb kockázatú személyeket biztosító szervezetek pénzeszközöket kapnak az alacsonyabb kockázatú portfólióval rendelkező szervezetektől;
–
az egészségbiztosítási szervezeteket egyedi szabályok szabályozzák; a szervezetek, amellett, hogy azonos jogállással, jogokkal és kötelezettségekkel rendelkeznek, valamennyien az állami egészségbiztosítás végrehajtására jönnek létre, és nem végezhetnek a törvényben meghatározott tevékenységeken kívüli tevékenységeket;
–
az egészségbiztosítási szervezetek tevékenysége egy szabályozó hatóság ellenőrzése alá tartozik, amely felügyeli, hogy e szervezetek megfelelnek‑e a fentiekben leírt jogi keretnek, és beavatkozik, amennyiben azt megsértik.
10.
Ennélfogva a Törvényszék a megtámadott ítélet 58. pontjában megállapította, hogy „helyt kell adni a Bizottság azon következtetésének, amely szerint lényegében a kötelező szlovák egészségbiztosítási rendszer jelentős szociális, szolidaritási és szabályozási szempontokkal rendelkezik”.
11.
Ezt követően a Törvényszék e rendszer gazdasági elemeinek számbavételével folytatta az elemzését. (
5
) A Törvényszék különösen azt állapította meg, hogy először is az egészségbiztosító társaságokat megillető, nyereség elérésére, valamint egy részének felhasználására és felosztására vonatkozó lehetőség megkérdőjelezheti a tevékenységük nem gazdasági jellegét. Ennek keretében nem releváns azon megállapítás, hogy ez a lehetőség a rendszer állandóságának, valamint a szociális és szolidaritási céljai megvalósításának biztosítását szolgáló szigorú követelmények teljesítésétől függ, mivel a szlovák egészségbiztosító társaságok lehetősége arra, hogy szabadon törekedjenek a nyereségszerzésre és azt szabadon realizálják, mindenképpen azt bizonyítja, hogy a céljuk a nyereségszerzés, és ezáltal az általuk folytatott piaci tevékenységek a gazdasági dimenzióba tartoznak.
12.
Másodszor, a Törvényszék megállapította, hogy „bizonyos” verseny áll fenn a különböző egészségbiztosító társaságok kínálatának minősége és terjedelme között. E tekintetben azt is megállapította, hogy még ha a szlovák kötelező egészségbiztosítási rendszeren belül megjelenő verseny nem érinti sem a kötelező juttatásokat, sem a járulékok összegét, ez a verseny mégis „erőteljes és összetett” marad, tekintettel arra a tényre, hogy az említett szervezetek az általuk jogszabály alapján nyújtott kötelező juttatásokat ingyenes kiegészítő szolgáltatásokkal egészíthetik ki, és hogy a biztosítottak szabadon választhatnak az egészségbiztosítási szolgáltatók között, és évente egyszer szolgáltatót válthatnak. (
6
)
13.
Ezáltal, ezen egészségbiztosítási szervezetek nyereségszerzési céljára, és a szolgáltatások minősége és kínálata vonatkozásában fennálló „erőteljes” versenyre tekintettel a Törvényszék a szlovákiai egészségbiztosítási szolgáltatási tevékenységet gazdasági tevékenységnek minősítette. (
7
)
III. A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
14.
A C‑262/18. P. sz. ügyben előterjesztett fellebbezésében a Bizottság – a Finn Köztársaság támogatásával – azt kéri, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet,
–
az ügyet utalja vissza a Törvényszék elé, vagy másodlagosan az ügyet érdemben bírálja el, és
–
a költségekről jelenleg ne határozzon, vagy a Dôverát és az Uniont kötelezze a költségek viselésére.
15.
A Szlovák Köztársaság azt kéri, hogy a Bíróság:
–
adjon helyt a fellebbezésnek, és
–
a Dôverát és az Uniont kötelezze a költségek viselésére, vagy a költségekről jelenleg ne határozzon.
16.
A Dôvera azt kéri, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el a fellebbezést, és
–
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
17.
A C‑271/18. P. sz. ügyben előterjesztett fellebbezésében a Szlovák Köztársaság – a Finn Köztársaság támogatásával – azt kéri, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet,
–
utasítsa el a keresetet, vagy másodlagosan az ügyet utalja vissza a Törvényszék elé, és
–
a Dôverát és az Uniont kötelezze a költségek viselésére, vagy a költségekről jelenleg ne határozzon.
18.
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet,
–
az ügyet utalja vissza a Törvényszék elé, vagy másodlagosan az ügyet érdemben bírálja el, és
–
a költségekről jelenleg ne határozzon, vagy a Dôverát és az Uniont kötelezze a költségek viselésére.
19.
A Dôvera és az Union azt kéri, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el a fellebbezést, és
–
a Szlovák Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
20.
A C‑262/18. P. és C‑271/18. P. sz. ügyekben benyújtott csatlakozó fellebbezéseiben a Dôvera azt kéri, hogy a Bíróság:
–
annyiban helyezze hatályon kívül a megtámadott ítélet 58. pontját, amennyiben az kimondja, hogy a Dôvera nem vitatta azt az állítást, amely szerint a szlovák egészségbiztosítási rendszer „jelentős szociális, szolidaritási és szabályozási szempontokkal” rendelkezik.
21.
Az Union azt kéri, hogy a Bíróság:
–
annyiban helyezze hatályon kívül a megtámadott ítélet 58. pontját, amennyiben az kimondja, hogy a Dôvera nem vitatta azt az állítást, amely szerint a szlovák egészségbiztosítási rendszer „jelentős szociális, szolidaritási és szabályozási szempontokkal” rendelkezik, és
–
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
22.
A Szlovák Köztársaság azt kéri, hogy a Bíróság:
–
a csatlakozó fellebbezést mint elfogadhatatlant utasítsa el, és
–
a Dôverát kötelezze a költségek viselésére.
23.
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
–
a csatlakozó fellebbezést mint elfogadhatatlant utasítsa el, vagy másodlagosan helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet,
–
az ügyet utalja vissza a Törvényszék elé, vagy másodlagosan az ügyet érdemben bírálja el, és
–
a költségekről jelenleg ne határozzon, vagy a Dôverát és az Uniont kötelezze a költségek viselésére.
24.
A Bíróság elnöke 2018. november 19‑i határozatával elrendelte a C‑262/18. P. és a C‑271/18. P. sz. ügy egyesítését a szóbeli szakasz lefolytatása és az ítélet meghozatala céljából.
25.
A Bíróság a 2019. október 1‑jei tárgyaláson meghallgatta a Bizottság, a Szlovák Köztársaság, a Dôvera és az Union szóbeli előadásait.
IV. A fellebbezések
26.
Fellebbezéseik alátámasztására – a Finn Köztársaság támogatásával – a Bizottság három, a Szlovák Köztársaság pedig négy jogalapra hivatkozik. Mivel a Bizottság által hivatkozott három jogalap lényegében megfelel a Szlovák Köztársaság által hivatkozott második, harmadik és negyedik jogalapnak, ezért a jelen indítványban a Szlovák Köztársaság által hivatkozott első jogalap vizsgálatát követően e jogalapokat együttesen vizsgálom meg.
A.
A C‑271/18. P. sz. ügyben a Szlovák Köztársaság által hivatkozott, a Törvényszék bírósági felülvizsgálati jogköre határainak megsértésére alapított, első jogalapról
1. A felek érvei
27.
A Szlovák Köztársaság úgy véli, hogy a Törvényszék a megtámadott ítéletben túllépte az állami támogatásokról szóló bizottsági határozatokkal kapcsolatos bírósági felülvizsgálati jogkörét, amikor azt a kérdést, hogy a szóban forgó kötelező egészségbiztosítási tevékenység gazdasági tevékenységnek minősül‑e, teljeskörűen megvizsgálta. A Szlovák Köztársaság szerint ugyanis ez a kérdés kétségtelenül összetett gazdasági értékeléseket foglal magában, amelyekkel kapcsolatban a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata elismerte a Bizottság széleskörű mérlegelési mozgásterét. Márpedig a Törvényszék a megtámadott ítéletben nem tartotta tiszteletben ezt a mérlegelési mozgásteret, hanem a saját gazdasági értékelésével helyettesítette a Bizottság értékelését.
28.
A Dôvera és az Union azt állítja, hogy e jogalap nem megalapozott. Kérelmük alátámasztása érdekében azzal érvelnek, hogy annak a kérdésnek az eldöntése, hogy a szlovákiai kötelező egészségbiztosítási tevékenység gazdasági tevékenységnek minősül‑e, nem igényel összetett gazdasági értékeléseket, csupán a tények egyszerű vizsgálatát. Az ilyen értékelések ugyanis csak akkor lennének szükségesek, ha egy támogatási intézkedésnek a belső piaccal való, az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdése szerinti összeegyeztethetőségéről lenne szó. Mindenesetre a Törvényszék által a megtámadott ítéletben megfogalmazott értékelés egy nyilvánvaló mérlegelési hiba megállapításához vezet annyiban, amennyiben a Törvényszék megállapította, hogy a vitatott határozatban figyelembe vett bizonyítékok nem támasztják alá az e határozatban levont következtetéseket.
2. Értékelés
29.
Előzetesen annak megállapításához, hogy a Törvényszék ténylegesen túllépte‑e a bírósági felülvizsgálati jogkörét, szükségesnek tartom néhány észrevétel megfogalmazását az állami támogatásokra vonatkozó említett felülvizsgálat intenzitásával kapcsolatos elvekre vonatkozóan.
30.
Ezen a területen a Bizottság határozatainak jogszerűségére vonatkozóan általában kétféle felülvizsgálatot végez az uniós bíróság: teljes körű felülvizsgálatot, amely keretében a saját értékelésével helyettesíti a Bizottság értékelését, vagy a szűkebb terjedelmű korlátozott felülvizsgálatot (
8
). Ez utóbbi esetben a bíróság „annak ellenőrzésére korlátozódik, hogy betartották‑e az eljárási szabályokat és az indokolási kötelezettséget, hogy helytállóak voltak‑e a vitatott döntés alapjául szolgáló tények, hogy e tények értékelésekor nem történt‑e nyilvánvaló mérlegelési hiba, valamint hogy nem történt‑e hatáskörrel való visszaélés” (
9
).
31.
A hagyományos ítélkezési gyakorlat szerint a Bizottság által a határozatban végzett mérlegelések összetett gazdasági vagy technikai jellege jelenti azt a tényezőt, amelynek jelenléte esetén az uniós bíróság a teljes körű helyett egyszerű korlátozott felülvizsgálatot végez. (
10
) A Bizottság ezen jellegből eredő mérlegelési mozgásterének tiszteletben tartására irányuló követelmény az, amely a korlátozottabb terjedelmű bírósági felülvizsgálatra kötelez.
32.
Következésképpen az elemzés első szakasza, amely az uniós bíróság által elvégzendő felülvizsgálat terjedelmének meghatározására irányul, annak a kérdésnek az ellenőrzéséből áll, hogy az e bíróság vizsgálatának alávetett értékeléseket összetett gazdasági értékeléseknek kell‑e minősíteni.
33.
Ezzel összefüggésben az „összetett gazdasági értékelés” fogalmára vonatkozó általános meghatározás hiányában az ítélkezési gyakorlat értelmében mindenekelőtt arra a kérdésre kell választ adni, hogy a Bizottság értékeléseit, amelyekre ez a vizsgálat kiterjed, az állami támogatás fogalmával vagy a belső piaccal való összeegyeztethetőséggel összefüggésben végezték‑e el.
34.
Ez utóbbi esetben nem lenne szükség az elemzés elvégzésére, mivel – amint azt a Bíróság minden esetben megállapította – az összeegyeztethetőségnek az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésére tekintettel lefolytatott vizsgálata szükségszerűen összetett gazdasági értékeléseket tartalmaz (
11
).
35.
Ezzel szemben, az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésében előírt vizsgálat főszabály szerint nem hagy teret ilyen értékeléseknek, tekintettel arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az állami támogatás fogalma jogi jellegű, és azt objektív körülmények alapján kell értelmezni. (
12
) A Bíróság azonban elismerte, hogy e fogalom alkalmazásához bizonyos esetekben összetett gazdasági értékelésekre van szükség.
36.
A Bíróságnak a Szlovák Köztársaság által hivatkozott első jogalap elbírálásához éppen azt a kérdést kell megvizsgálnia, hogy az állami támogatás fogalmának keretében történő vállalkozásnak minősítéssel kapcsolatban a Bizottság által végzett értékelések a fenti esetek valamelyikébe tartoznak‑e.
37.
A Szlovák Köztársaság a fellebbezésében csak annyit állít, hogy amikor a Bizottság megvizsgálta, hogy a szlovák kötelező egészségbiztosítási rendszerben működő társaságok a „vállalkozás” fogalmába tartoznak‑e, kétségtelenül összetett gazdasági értékeléseket alkalmazott. Érvelésének alátámasztására a Szlovák Köztársaság számos olyan határozatra hivatkozik, amelyekben a Bíróság megállapította, hogy a Bizottság értékelései ténylegesen ilyen jellegűek. Noha a Bíróság elismerte, hogy ezek az értékelések összetett gazdasági jelleget mutatnak, a Szlovák Köztársaság szerint nincs olyan ok, amely a jelen ügyekben szóban forgó értékeléseket megfosztaná az ilyen jellegtől.
38.
Az ezen érv megalapozottságával kapcsolatos véleményem kifejtése érdekében szükségesnek látom az említett határozatokban elvégzett értékelések tárgyának azonosítását (
13
):
–
a DSG kontra Bizottság ügyben (
14
) a Bizottság szóban forgó értékelése arra kérdésre vonatkozott, hogy egy magánvállalkozás számára biztosított hitelkeretet – figyelembe véve e magánvállalkozás pénzügyi helyzetét és jövedelmezőségi kilátásait – ugyanolyan feltételekkel növelt volna‑e meg, vagy hosszabbított volna‑e meg egy magánbefektető, mint a német kormány;
–
a Spanyolország kontra Lenzing ügyben (
15
) a szóban forgó értékelés arra a kérdésre vonatkozott, hogy – figyelembe véve számos tényezőt és körülményt, különösen a követelésekhez kapcsolódó garanciákat és az adós társaság életképességének és jövedelmezőségének kilátásait – a két érintett spanyol állami szervezethez hasonlóan viselkedett volna‑e egy magánhitelező, azaz adósságátütemezési megállapodást kötött volna egy magánvállalkozással, és az említett megállapodásnak az érintett társaság általi megsértését követően nem érvényesítette volna végrehajtás útján a követeléseit;
–
a Chronopost és La Poste kontra UFEX és társai ügyben (
16
) a szóban forgó értékelés arra a kérdésre vonatkozott, hogy a rendes postai ágazatban a francia állami szolgáltató által a gyorsposta‑szolgáltatás igazgatását ellátó, a tíz éven keresztül e szolgáltató közvetett ellenőrzése alatt álló társaság részére biztosított logisztikai és kereskedelmi segítségnyújtás ellentételezése megfelel‑e azon magatartásnak, amelyet egy magánbefektető ugyanilyen feltételek mellett tanúsított volna;
–
a Bizottság kontra Scott ügyben (
17
) a szóban forgó értékelés arra a kérdésre vonatkozott, hogy egy társaság által egy francia hatóságok által értékesített földterületért fizetett vételár megfelel‑e annak az árnak, amelyet egy magáneladó elfogadott volna;
–
a Land Burgenland és társai kontra Bizottság ügyben (
18
) a szóban forgó értékelés arra a kérdésre irányult, hogy az osztrák hatóságok egy regionális bank nem a legmagasabb árajánlatot tevő, hanem más részére lényegesen alacsonyabb vételáron történő eladása során – a különböző körülményekre, különösen az ügylet bizonyosságának mértékére és az ehhez kapcsolódó pénzügyi kockázatokra tekintettel – egy magáneladóhoz hasonlóan jártak‑e el.
39.
Márpedig véleményem szerint egyáltalán nem kétséges, hogy pusztán a Bíróság e határozatainak sorozatára történő hivatkozás önmagában nem indokolhatja, hogy az SZP és a VšZP vállalkozásnak minősítésére vonatkozó értékelések összetett gazdasági jellegűvé váljanak, mivel az ezekben a határozatokban összetett gazdasági jellegűnek tekintett értékelések egyike sem irányult annak megállapítására, hogy az állami támogatásban részesülő jogalany a „vállalkozás” fogalmába tartozik‑e.
40.
Ezzel szemben a Szlovák Köztársaság által hivatkozott határozatokban szereplő összetett gazdasági jelleggel bíró valamennyi értékelés célja, hogy a különböző formákban megjelenő piacgazdasági magánszereplő kritériumának – nevezetesen a magánbefektető, a magánhitelező és a magáneladó kritériumának (a továbbiakban: a gazdasági magánszereplő kritériuma) (
19
) – alkalmazásával vizsgálja az előny fennállását, ami számomra nem tűnik meglepőnek, tekintve, hogy egy olyan vizsgálat keretében, amelyet az állami támogatás fennállására vonatkozó feltételek teljesülésének megállapítása érdekében kell elvégeznie, a Bíróság tudomásom szerint csak az említett kritérium alkalmazására vonatkozó értékelések összetett gazdasági jellegét ismerte el, (
20
) kijelentve, hogy ez az értékelés minden esetben ilyen jelleget feltételez. (
21
)
41.
Amennyiben a Szlovák Köztársaság fellebbezésében hallgatólagosan azzal érvelne, hogy a gazdasági magánszereplő kritériumára vonatkozó következtetést a jelen ügyekben analógia útján alkalmazni kell, akkor meg kell vizsgálni, hogy azokat a megfontolásokat, amelyek alapján a Bíróság elismerte a gazdasági magánszereplő kritériuma alkalmazásának összetett gazdasági jellegét, át lehet‑e venni a Bizottság azon értékeléseivel kapcsolatban, amelyek annak megállapítását szolgálják, hogy az SZP és a VšZP a Szlovák Köztársaság véleményének megfelelően a „vállalkozás” fogalmába tartozik‑e.
42.
Meg kell határozni, melyek ezek a megfontolások. Először is, az érintett értékelések gazdasági jellegére tekintettel nem kétséges, hogy mivel egy gazdasági magánszereplő minden további megfontolás nélkül az előrelátható jövedelmezőségi lehetőségei szerint jár el, (
22
) a magatartásának megfelelőségére vonatkozó vizsgálat szükségszerűen magában foglalja a gazdasági adatok elemzését. Másodszor, ami az említett értékelések összetett jellegét illeti, ez véleményem szerint azzal magyarázható, hogy a gazdasági magánszereplő kritériuma nem követeli meg a bizonyított, de kizárólag hipotetikus gazdasági adatok megállapítását, mivel egy piaci fellépés jövedelmezőségi kilátásainak előzetes elemzéséről van szó. (
23
) Éppen ez a jövőre, a gazdasági kilátásokra vonatkozó elem az, amely véleményem szerint megalapozza a gazdasági magánszereplő kritériumának alkalmazásából származó értékelések összetett gazdasági jellegét. Úgy vélem, e megállapítást egyébiránt megerősíti a Bizottság kontra Scott ítélet egyik szakasza, amelyben a Bíróság többek között arra a következtetésre jutott, hogy mivel a perbeli földterületnek az érintett magánvállalkozás részére történő értékesítése során sem feltételektől mentes pályázati eljárásra, sem pedig független szakértői értékelésre nem került sor, „a Bizottság feladata ezért összetett volt, és a perbeli földterület piaci értékének csupán megközelítő becslését eredményezhette” (
24
).
43.
Összességében úgy tűnik, hogy a Bizottság által a gazdasági magánszereplő kritériumának alkalmazása során elvégzett értékelések összetett gazdasági jellege azon a tényen alapul, hogy a gazdasági prognózisokkal járó kockázat olyan értelmezési erőfeszítést tesz szükségessé, amely az uniós bíróságnak nem áll módjában, ami igazolja a Bizottság számára biztosított mérlegelési mozgásteret. (
25
)
44.
Nyilvánvaló, hogy ezeket a megfontolásokat nem lehet analógia útján alkalmazni a Bizottság által elvégzett olyan, a gazdasági előrejelzés egyetlen elemét sem tartalmazó értékelésekre, amelyek célja annak megállapítása, hogy az állami támogatásban részesülő jogalanyt az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett vállalkozásnak kell‑e tekinteni.
45.
Ezért meg kell vizsgálni, hogy mindennek ellenére az említett értékelések, és különösen azok, amelyek a szociális biztonsági rendszeren belül működő jogalanyok vállalkozásnak minősítésére vonatkoznak, tekinthetőek‑e összetett gazdasági jelleggel rendelkezőknek olyan megfontolások alapján, amelyek eltérnek a gazdasági magánszereplő kritériumának alkalmazása esetén az ilyen jelleg elismerését megalapozó megfontolásoktól.
46.
Véleményem szerint nemleges választ kell adni.
47.
Úgy vélem ugyanis, hogy a Bizottság ezen értékelései a fentiekben kifejtett okokból egyáltalán nem bírnak összetett gazdasági jelleggel.
48.
Először is megjegyzem, hogy – amint az a „vállalkozás” fogalmának értelmezése során megvalósított tévesen jogalkalmazásra alapított jogalapok vizsgálatából kitűnik (
26
) – az a kérdés, hogy a szociális biztonsági rendszeren belül működő jogalanyok tevékenysége gazdasági jelleggel bír‑e, és ezáltal lehetővé teszi‑e e jogalanyok vállalkozásnak minősítését, magában foglalja az érintett társadalombiztosítási ellátást nyújtó tevékenység gyakorlását szabályozó nemzeti jogrendszer meghatározott elemeinek fennállására – így a szociális biztonsági rendszerhez való csatlakozás kötelező vagy önkéntes jellegére, a járulékok összegének szabad meghatározására, vagy e szabadság hiányára, vagy az ezen összeg és a nyújtott szolgáltatások közötti függőségi vagy egymástól független viszonyra – irányuló vizsgálatot.
49.
Márpedig mindenekelőtt számomra nem kétséges, hogy az ezen elemek fennállására vonatkozó értékelések, amelyek tárgya a nemzeti jogi szabályozás tartalma, kifejezetten jogi, nem pedig gazdasági természetűek.
50.
Ami az összetett jelleget illeti, még ha a „plurális” rendszerekben ezek az értékelések a gazdasági és nem gazdasági jellegű elemek súlyozásában állnak is, nem hiszem, hogy e gyakorlat összetettsége olyan fokú, amely mérlegelési mozgástér biztosítását indokolja a Bizottság számára, amit az is alátámaszt, hogy a Bíróság a jelen indítvány 115. és 120. pontjában említett ítéletek alapját képező előzetes döntéshozatali ügyekben maga végezte el ezeket az értékeléseket.
51.
A fentiekre tekintettel véleményem szerint nem szükséges megvizsgálni ennek a jogalapnak a kifejtését, amelyben a Szlovák Köztársaság azt kifogásolja, hogy a Törvényszék nem állapította meg a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibáját. Úgy vélem ugyanis, hogy ez az okfejtés annak – a jelen ügyekben általam megcáfolni javasolt – megállapításnak a függvénye, hogy a „vállalkozás” fogalma azt jelenti, hogy a Bizottság összetett gazdasági értékeléseket végez.
52.
Ezért úgy gondolom, hogy a Törvényszék nem lépte túl a bírósági felülvizsgálati jogkörének a vonatkozó ítélkezési gyakorlatban meghatározott határait, amikor a megtámadott ítéletben a saját értékelésével helyettesítette a Bizottság által az SZP és a VšZP vállalkozásnak minősítésével kapcsolatban elvégzett értékelést.
3. A Szlovák Köztársaság által a C‑271/18. P. sz. ügyben hivatkozott első jogalapra vonatkozó következtetés
53.
A fentiek alapján azt javaslom a Bíróságnak, hogy a C‑271/18. P. sz. ügyben benyújtott fellebbezés első jogalapját mint megalapozatlant utasítsa el.
B.
A C‑262/18. P. sz. ügyben a Bizottság által hivatkozott első, és a C‑271/18. P. sz. ügyben a Szlovák Köztársaság által hivatkozott negyedik, az indokolási kötelezettség megsértésére alapított jogalapról
1. A felek érvei
54.
A Bizottság és a Szlovák Köztársaság – a Finn Köztársaság támogatásával – arra hivatkozik, hogy a megtámadott ítélet indokolása egyszerre ellentmondásos és elégtelen. Ez az indokolás különösen annak megismerését nem teszi lehetővé, hogy melyik jogi kritériumot alkalmazták a megtámadott ítéletben. Ugyanis, noha a Törvényszék a vitatott határozatot úgy semmisítette meg, hogy helyt adott a keresetben a gazdasági és nem gazdasági elemek súlyozására vonatkozóan hivatkozott második jogalapnak, a megtámadott ítélet 58. és 63–69. pontjából kitűnik, hogy a Törvényszék valójában a kereset első jogalapjában javasolt jogi kritériumot alkalmazta, amely szerint az egészségbiztosítási rendszeren belül bármely gazdasági jellegű elem megléte elegendő ahhoz, hogy az e rendszeren belül működő szervezetek által végzett tevékenységet gazdasági tevékenységnek lehessen minősíteni.
55.
A Szlovák Köztársaság hozzáteszi, hogy a megtámadott ítélet indokolása nem teszi lehetővé azoknak az okoknak a megértését, amelyek miatt a Törvényszék eltért a Bíróság ítélkezési gyakorlatától, illetve annak megértését, hogy a Törvényszék milyen jelentőséget tulajdonított a nyereség egy részének felhasználására és felosztására vonatkozó, az egészségbiztosítási szervezeteket megillető lehetőségnek, vagy a fennálló verseny korlátozott mértékének. A nyereséget illetően a Törvényszék különösen azt a tényt hagyta figyelmen kívül, hogy a vitatott határozat tárgyát képező egyik intézkedést olyan időszakban kellett alkalmazni, amikor a biztosítótársaságok számára nem volt megengedett a nyereség felosztása. A fennálló verseny mértékét illetően a megtámadott ítélet azért ellentmondásos, mivel a Törvényszék egyrészről azt állapította meg, hogy ezek a társaságok csak „bizonyos mértékű” versenyben állnak egymással, másrészről azt, hogy ez a verseny „erőteljes és összetett”.
56.
A Dôvera és az Union ezzel szemben úgy érvel, hogy a megtámadott ítélet indokolása kellőképpen egyértelmű és pontos. Különösen ezen ítélet 54. pontjából az tűnik ki, hogy a Törvényszék nem a Dôvera által az első jogalapjában javasolt jogi kritériumot alkalmazta, hanem a szlovák kötelező egészségbiztosítási rendszerbe beépített különböző elemek közötti súlyozást alkalmazta. Ennek keretében a megtámadott ítélet 69. pontja csupán obiter dictumnak minősül, és ezen ítélet 63–68. pontjából egyértelműen kitűnik, hogy a kötelező egészségbiztosítási rendszerben működő társaságok tevékenysége gazdasági jellegének megállapítása két együttes elem – azaz az ezen társaságok közötti verseny fennállása, valamint az SZP‑n és a VšZP‑n kívüli szervezetek nyereségszerzési célkitűzése – fennállásán alapult. Ami az egészségbiztosító társaságok által elért nyereség felhasználását és felosztását illeti, a fennálló jogi korlátozások szokásosnak tekinthetőek a biztosítási tevékenységek esetén, és nem jelentik azt, hogy a szóban forgó tevékenységek nem rendelkeznek gazdasági jelleggel. Egyebekben a Törvényszék által a fennálló verseny mértékére vonatkozóan tett megállapítások teljes mértékben koherensek.
2. Értékelés
57.
A jelen jogalap alapjául szolgáló kifogások a megtámadott ítélet indokolásának állítólag elégtelen és ellentmondásos jellegére vonatkoznak. E kifogásokat egyenként kell megvizsgálni.
58.
Először is, azzal a kifogással kapcsolatban, amely szerint a Törvényszéknek a megtámadott ítéletben megfogalmazott érvelése és az általa levont következtetés azt támasztja alá, hogy még ha a kereset második jogalapjának helyt adva semmisítette is meg a vitatott határozatot, valójában a felperes által a keresetének első jogalapja keretében javasolt jogi kritériumot alkalmazta, megjegyzem, hogy ez a kifogás a megtámadott ítélet 58. és 63–69. pontjának a fentiekben felidézett értelmezésén alapul.
59.
A kereset második jogalapjának vizsgálata során a Törvényszék a megtámadott ítélet 58. pontjában megerősítette a Bizottság azon következtetését, amely szerint a szlovák rendszer alapvetően a szolidaritáson alapul, és ezen ítélet 64. pontjában elfogadta a Bizottság utólagos magyarázatát, amely szerint a szlovák kötelező egészségbiztosítási rendszer gazdasági jellemzőit e rendszer szociális és szolidaritási célkitűzései megvalósításának biztosítása érdekében vezették be. Ennek eredményeként a Törvényszéknek el kellett volna utasítania ezt a jogalapot, mivel a Bizottság által a határozatában alkalmazott, és az elsőfokú eljárás felperese által a keresete második jogalapja keretében elfogadott jogi kritérium arra a kérdésre irányul, hogy a szóban forgó rendszer alapvetően szolidaritáson alapul‑e, vagy lényegében gazdasági jellegű, és a Törvényszéknek a fent említett pontokban tett megállapításai világossá teszik, hogy az első lehetőség a helyes. Ezzel szemben a megtámadott ítélet 68. pontjában a Törvényszék helyt adott ennek a jogalapnak, és a vitatott határozatot azon megállapítás alapján semmisítette meg, amely szerint a nyereségszerzésre törekvő egyéb gazdasági szereplők jelenléte és a szlovák kötelező egészségbiztosítási rendszerben fennálló versenyhelyzet az e rendszeren belül folytatott tevékenység gazdasági jellegét bizonyítja. Ezért önmagában ez a két gazdasági tényező alkalmas arra, hogy a szlovákiai kötelező egészségbiztosítási szolgáltatást a meghatározó szociális, szolidaritási és szabályozási szempontok ellenére gazdasági tevékenységgé változtassa.
60.
E kifogást megalapozottnak látom azon előfeltevés alapján, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 58. pontjában megállapította, hogy a szlovák kötelező egészségbiztosítási rendszer „meghatározó” szociális, szolidaritási és szabályozási szempontokkal rendelkezik.
61.
Ezzel összefüggésben megjegyzem, hogy a megtámadott ítéletnek az eljárás nyelve szerinti, vagyis az angol nyelvű változatában a Törvényszék mindenekelőtt az 54. pontban emlékeztetett arra, hogy a Bizottság megállapítása szerint az említett rendszer társadalmi, szolidaritási és szabályozási jellemzői meghatározóak (predominant). Ezt követően, ezen ítélet 55. pontjában úgy vélem azt állapította meg, hogy ezeknek a jellemzőknek a vitatott határozatban történő leírásából valójában az derül ki, hogy ezek „jelentősek”(significant). Végül, a megtámadott ítélet 56. és 57. pontjában a Törvényszék az említett jellemzők azonosításával megvizsgálta ez utóbbi megállapítás helyességét, és így ezen ítélet 58. pontjában igenlő választ adott.
62.
Márpedig, jóllehet a megtámadott ítélet 58. pontja a társadalmi, szolidaritási és szabályozási szempontokat „meghatározóknak”(predominant) minősíti, véleményem szerint nem fér kétség ahhoz, hogy – tekintve, hogy az említett ítélet 55. pontjában foglalt megállapítás alátámasztására szolgál – e pontot úgy kell értelmezni, hogy ezeket a szempontokat „jelentőseknek”(significant) minősíti, amit egyébként a megtámadott ítélet francia nyelvű változata is megerősít. E nyelvi változat 58. pontjában ugyanis megjelenik a „jelentős”(important) szó, amelyet sajnálatos módon az ítélet angol nyelvű változatában „meghatározóknak”(prédominants) fordítottak.
63.
Ezen túlmenően, és mindenekelőtt ezen elemek „meghatározóknak” történő minősítése semmiképpen sem összeegyeztethető magával a megtámadott ítélet 58. pontjának utolsó mondatával („that finding is not challenged by the applicant”), mivel nem vitatott, hogy a szlovák kötelező egészségbiztosítási rendszer ilyen jellemzését a Dôvera több alkalommal kifejezetten vitatta az elsőfokú eljárás során.
64.
Kétségtelen, hogy a megtámadott ítélet 58. pontja megerősíti a vitatott határozat következtetéseit („In the light of those various factors, it is necessary to uphold the Commission’s conclusion that, in essence, the Slovak compulsory health insurance scheme had predominant social, solidarity and regulatory features” (
27
)), amely határozatban a Bizottság többször megállapította a szóban forgó nem gazdasági elemek meghatározó jellegét. Ugyanakkor e pont szövegének az „in essence”(lényegében) kifejezéssel történő kiegészítése véleményem szerint arra utal, hogy ezt a következtetést a Törvényszék annyiban hagyta jóvá, amennyiben a szlovák kötelező egészségbiztosítási rendszeren belül gyakorolt tevékenység gazdasági jellegűként történő jellemzése céljából az említett elemek meglétére, nem pedig azokra a következményekre vonatkozik, amelyeket ezen elemek megléte e rendszer szolidaritási szintje vonatkozásában előidéz.
65.
Ennélfogva, ha elfogadjuk, hogy a megtámadott ítélet 58. pontjában a Törvényszék annak megemlítésére szorítkozott, hogy e rendszer nem gazdasági jellegű elemei „jelentősek”, nem látom, hogy az általa nyújtott indokolás hogyan tekinthető ellentmondásosnak.
66.
Ugyanis, mivel a Törvényszék nem erősítette meg a Bizottság azon következtetését, amely szerint a szlovák kötelező egészségbiztosítási rendszer lényegében a szolidaritáson alapul, hanem csak annyit ismert el a rendszer gazdasági és nem gazdasági jellegű elemeinek súlyozására vonatkozó jogi kritérium alkalmazásának keretén belül, hogy e rendszer „jelentős” nem gazdasági jellegű elemeket tartalmaz, a Törvényszék azon következtetése, amely szerint a megtámadott ítélet 63–67. pontjában vizsgált gazdasági elemekre tekintettel a szlovákiai kötelező egészségbiztosítási szolgáltatási tevékenység gazdasági tevékenység, véleményem szerint teljes mértékben összhangban áll az előfeltevésével.
67.
E körülmények között álláspontom szerint a jelen kifogást el kell utasítani.
68.
Másodszor, ami az előző kifogástól elkülönülőnek tűnő kifogást illeti, amely szerint a megtámadott ítélet 69. pontját, amennyiben azt állapítja meg, hogy a nyereségszerzési célú egészségbiztosítási szervezetek jelenléte „továbbgyűrűző hatás” útján az SZP‑t és a VšZP‑t vállalkozássá változtatja, úgy kell értelmezni, hogy ez az elem önmagában elegendő a szlovákiai kötelező egészségbiztosítási szolgáltatási tevékenység gazdasági jellegének megállapításához, e kifogás számomra nem meggyőző.
69.
Az elemzés megkezdése előtt az említett pontot teljes egészében fel kell idézni. E pontban a Törvényszék megállapítja, hogy „ezt a következtetést[, amely szerint a szóban forgó tevékenység gazdasági jellegű,] nem lehet megkérdőjelezni, még annak megállapítása esetén sem, hogy az SZP és a VšZP nem nyereségszerzésre törekszik. Kétségtelen, hogy amikor a vizsgált tevékenységeket végző szervezetek nem rendelkeznek ilyen céllal, de mozgástér illeti meg őket abban, hogy a biztosítottak magukhoz vonzása érdekében bizonyos mértékig versenyezzenek egymással, ez a verseny nem kérdőjelezi meg automatikusan a tevékenységük nem gazdasági jellegét, különösen akkor, ha ezt a versenyelemet annak érdekében vezették be, hogy az egészségbiztosítási pénztárakat arra ösztönözzék, hogy tevékenységüket a helyes gazdálkodás elveinek megfelelően végezzék (2004. március 16‑iAOK Bundesverband és társai ítélet, C‑264/01, C‑306/01, C‑354/01 és C‑355/01, EU:C:2004:150, 56. pont). A fenti 48. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból azonban kitűnik, hogy az a körülmény, hogy az áruk vagy szolgáltatások kínálata nonprofit célból történik, nem akadálya annak, hogy az ezen ügyleteket a piacon végző jogalany vállalkozásnak minősüljön, amennyiben e kínálat más, nyereségszerzésre törekvő piaci szereplők kínálatával versenyez. Ebből következik, hogy a tevékenység gazdasági jellegét nem kizárólag az adott piacon fennálló versenyhelyzet ténye határozza meg, hanem inkább a nyereségszerzésre törekvő piaci szereplőknek az említett piacon való jelenléte a meghatározó. Márpedig a jelen esetben erről van szó, mivel a felek által nem vitatott, hogy az érintett piac többi szereplője ténylegesen nyereségszerzésre törekszik, így az SZP‑t és a VšZP‑t a továbbgyűrűző hatás révén vállalkozásnak kell tekinteni”.
70.
Ha egy pusztán formális jellegű vizsgálatra szorítkoznék, akkor megerősíthetném a Bizottság és a Szlovák Köztársaság értelmezését. Megjegyzem ugyanis, hogy a Törvényszék egyfelől a megtámadott ítélet 69. pontjában szereplő megállapításokat tette, miután ezen ítélet 68. pontjában megállapította, hogy a szóban forgó tevékenység gazdasági jellege a szolgáltatások minőségével és kínálatával kapcsolatos versenyből, valamint nyereségszerzésre törekvő egyéb piaci szereplők jelenlétéből adódik, ami azon szándéka tanújelének tekinthető, hogy e következtetését oly módon pontosítsa, mely szerint a tevékenység gazdasági jellegének megállapításához nem mindkét elem teljesülése, hanem kizárólag az egyéb piaci szereplők nyereségszerzési célkitűzése szükséges. Másfelől a Törvényszék többször olyan megfogalmazást használt, amely a szóban forgó két elem közötti hierarchiára („[…] hanem inkább a nyereségszerzésre törekvő piaci szereplők jelenléte az említett piacon” (
28
)), illetve a szolgáltatások minőségével és kínálatával kapcsolatos verseny fennállásának mellékes jellegére („mivel a felek által nem vitatott, hogy az érintett piac többi szereplője ténylegesen nyereségszerzésre törekszik, […] az SZP‑t és a VšZP‑t a továbbgyűrűző hatás révén vállalkozásnak kell tekinteni” (
29
)) utal.
71.
Ugyanakkor, ami a megtámadott ítélet 69. pontjának lényegi tartalmát illeti, nyilvánvalónak tűnik, hogy annak nem célja az ezen ítélet 68. pontjában szereplő azon következtetés megváltoztatása, amely szerint a szlovákiai kötelező egészségbiztosítási szolgáltatási tevékenység gazdasági jellege a versenyhelyzetnek és más nyereségszerzésre törekvő piaci szereplőknek a szociális biztonsági rendszerben való egyidejű jelenlétén alapul. A Bizottság és a Szlovák Köztársaság állításával ellentétben ugyanis e pont beillesztése véleményem szerint annak köszönhető, hogy a Törvényszék azon kérdés vizsgálata során, hogy egy olyan tevékenység, mint amilyen a jelen ügyekben szerepel, az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében gazdasági jellegűnek tekintendő‑e, egyszerűen a nyereségszerzésre törekvő más piaci szereplők jelenléte figyelembevételének jogi alapját akarta pontosítani.
72.
Úgy vélem, ez következik az említett pont átfogalmazásából.
73.
A Törvényszék érvelése ugyanis egy feltételezésből indul ki – ami azt a hamis benyomást keltheti, hogy obiter dictumról van szó –, amely szerint az SZP és a VšZP nem törekszik nyereségszerzésre. (
30
) A Törvényszék azzal folytatja, hogy ha ez az eset áll fenn, akkor az a tény, hogy az érintett szociális biztonsági rendszeren belül működő társaságok szabad mozgásteret kapnak abból a célból, hogy versenyt folytassanak egymással, önmagában nem teszi lehetővé a tevékenységük nem gazdasági jellegének megkérdőjelezését. Ezzel szemben – amint a Törvényszék a Bíróság ítélkezési gyakorlatára hivatkozással kifejti – e tevékenység szükségszerűen gazdasági jelleggel bír abban az esetben, ha azok a piaci szereplők, amelyek kínálata versenyez az SZP és a VšZP kínálatával, nyereségszerzésre törekednek. Ennek következtében – a Törvényszék ezen a ponton, anélkül hogy erre kifejezetten utalt volna, az ügy értékeléséről egy általánosabb elv ismertetésére tér át – a nyereségszerzésre törekvő piaci szereplők jelenléte a versenyhelyzet fennállásával együttesen olyan tényezőnek minősül, amely egyike a tevékenységek gazdasági jellegét meghatározó elemeknek. Ennélfogva a Törvényszék szerint, mivel nem vitatott az a tény, hogy a szlovák kötelező egészségbiztosítási rendszeren belül működő más társaságok vitathatatlanul nyereségszerzésre törekednek, az SZP és a VšZP tevékenységét a vállalkozásnak minősítésük szempontjából gazdasági jellegűnek kell tekinteni.
74.
Ennek következtében, véleményem szerint ezt a második kifogást is el kell utasítani.
75.
Harmadszor, azon kifogást illetően, amely szerint a Törvényszék nem fejtette ki a Bíróság azon ítélkezési gyakorlatától való eltérés okait, amely egy adott szociális biztonsági rendszert minden esetben az azt meghatározó szempontok alapján minősített, megjegyzem, hogy e kifogás azon megállapítás, amely szerint a szlovák kötelező egészségbiztosítási rendszer „meghatározó” szociális, szolidaritási és szabályozási szempontokkal rendelkezik (a megtámadott ítélet 58. pontja), és az e rendszeren belül végzett tevékenység gazdasági jellegét megállapító következtetés (ezen ítélet 68. pontja) közötti állítólagos ellentmondáson alapul.
76.
Mivel – amint arra a jelen indítvány 61–64. pontjában már rámutattam – a megtámadott ítélet 58. pontja ezeket a szempontokat nem „meghatározóaknak”, hanem egyszerűen csak „jelentőseknek” minősíti, e kifogást véleményem szerint el kell utasítani.
77.
Negyedszer, ami azt a kifogást illeti, hogy a Törvényszék nem vette figyelembe a nyereség felhasználásának és felosztásának a szlovák jogszabályok által előírt jogi korlátozásait, ezzel szemben úgy vélem, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 64. pontjában megfelelően indokolta az álláspontját, amikor megállapította, hogy az egészségbiztosító társaságok gazdasági tevékenységének minősítésénél nem annak a ténynek van jelentősége, hogy fennáll‑e ezen társaságok lehetősége a nyereség felhasználására és felosztására, hanem annak, hogy lehetőségük van‑e arra, hogy szabadon törekedjenek a nyereségszerzésre, mivel ez utóbbi lehetőség azt tanúsítja, hogy egy jogalany célja a nyereségszerzés, és így a gazdasági dimenzióban működik.
78.
Következésképpen, mivel a Törvényszéknek a megtámadott ítélet e szakaszában szereplő megállapításai nem szenvednek hiányosságban, úgy vélem, hogy ezt a kifogást el kell utasítani.
79.
Ötödször, azon kifogást illetően, amelyben azt kifogásolják, hogy a Törvényszék figyelmen kívül hagyta, hogy a vitatott határozat tárgyát képező egyik intézkedést olyan időszakban kellett alkalmazni, amikor a egészségbiztosítási szervezetek számára nem volt megengedett a nyereség kifizetése, az a véleményem, hogy – azzal szemben, amit a C‑271/18. P. sz. ügyben benyújtott válaszbeadványában a Dôvera állít – erre a kifogásra nem a fellebbezés szakaszában hivatkoztak először, és ezért elfogadható. (
31
) Ugyanakkor, a kifogás érdemi részét illetően meggyőződésem, hogy e kifogásnak nem lehet helyt adni, mivel – amint azt az Union a válaszbeadványában megjegyezte – az állandó ítélkezési gyakorlat szerint azon kérdést, hogy valamely állami támogatási intézkedés az EUMZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősül‑e, olyan objektív elemek alapján kell eldönteni, amelyeket a bizottsági határozat meghozatalának időpontjában értékelnek. (
32
) Következésképpen a Törvényszéknek a jelen ügyekben meg kellett vizsgálnia azt, hogy a bizottsági határozat elfogadását megelőzően fennálló helyzet alapján az SZP és a VšZP vállalkozásnak minősül‑e. Márpedig ebben az időszakban, vagyis 2014 októberére a nyereség kifizetésére vonatkozó tilalmat a szlovák alkotmánybíróság már körülbelül három és fél évvel korábban megsemmisítette, és így az nem volt hatályos. Miután ezáltal e tekintetben a Törvényszéknek nem felróható az indokolás elégtelen jellege, véleményem szerint ezt a kifogást el kell utasítani.
80.
Végül, az indokolás ellentmondásos jellegére vonatkozó kifogást illetően, amely azon alapul, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 65. pontjában azt állapította meg, hogy a szlovák kötelező egészségbiztosítási rendszeren belül működő szervezetek csak „bizonyos mértékű” versenyben állnak egymással, míg ezen ítélet 67. pontjában azt, hogy ez a verseny „erőteljes és összetett”, egyetértek a Dôvera és az Union azon érvével, amely szerint a szóban forgó eltérés azon az előfeltevésen alapul, hogy a megtámadott ítélet 65. pontjában alkalmazott szóhasználat a verseny „korlátozott mértékének” vagy „korlátozott mértékben” támasztott versenynek felel meg, míg valójában ez a terminológia semleges, és csak úgy értelmezhető, hogy a verseny mértéke nem korlátlan. Ezen, a verseny mértékének minősítésében fennálló különbséget ugyanis az a körülmény magyarázza, hogy míg a Törvényszék a „bizonyos” melléknevet azon elemek egyikének in abstracto meghatározására használja, amelyek befolyásolhatják a tevékenység gazdasági jellegét, az „erőteljes és összetett” mellékneveket egy ilyen értékelés eredményeként a szlovák egészségbiztosítási rendszeren belül működő társaságok között ténylegesen fennálló verseny mértékének meghatározása céljából alkalmazza.
81.
E körülmények között az a véleményem, hogy ezt a kifogást is el kell utasítani.
3. A C‑262/18. P. sz. ügy első jogalapjára és a C‑271/18. P. sz. ügy negyedik jogalapjára vonatkozó következtetés
82.
A fentiek alapján azt javaslom a Bíróságnak, hogy a C‑262/18. P. sz. ügyre vonatkozó fellebbezés első jogalapját és a C‑271/18. P. sz. ügyre vonatkozó fellebbezés negyedik jogalapját mint megalapozatlant teljes egészében utasítsa el.
C.
A C‑262/18. P. sz. ügyben a Bizottság által hivatkozott második, és a C‑271/18. P. sz. ügyben a Szlovák Köztársaság által hivatkozott harmadik, az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett „vállalkozás” fogalmának értelmezése során megvalósított téves jogalkalmazásra alapított jogalapról
1. A felek érvei
83.
A Bizottság és a Szlovák Köztársaság – a Finn Köztársaság támogatásával – arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte az EUMSZ 107. cikk értelmében vett „vállalkozás” fogalmát, és figyelmen kívül hagyta a Bíróság ítélkezési gyakorlatát, nevezetesen az AOK Bundesverband és társai ítéletet, (
33
) a Poucet és Pistre ítéletet, (
34
) a Cisal ítéletet, (
35
) a Kattner Stahlbau ítéletet (
36
) és az AG2R Prévoyance ítéletet, (
37
) amikor a megtámadott ítélet 63–69. pontjában megállapította, hogy a szlovák egészségbiztosítási rendszeren belül működő szervezetek nyereségszerzési célkitűzésére irányuló tevékenysége, valamint az e szervezetek között fennálló bizonyos mértékű verseny fennállása elegendő ahhoz, hogy a nem gazdasági jellegű elemek többsége ellenére e szervezetek tevékenységét „gazdasági tevékenységnek” lehessen minősíteni. A Szlovák Köztársaság hozzáteszi, hogy a Törvényszék megközelítése a Fédération française des sociétés d’assurance és társai ítélettel, (
38
) az Albany ítélettel, (
39
) a Brentjens ítélettel, (
40
) a Drijvende Bokken ítélettel (
41
) és a Pavlov és társai ítélettel (
42
) is ellentétes.
84.
Egyebekben, a Törvényszék figyelmen kívül hagyta a Bíróság ítélkezési gyakorlatát, amikor a megtámadott ítélet 69. pontjában megállapította, hogy önmagában a nyereségszerzésre törekvő, és a nonprofit szereplőkkel azonos tevékenységet folytató piaci szereplők jelenléte „továbbgyűrűző hatás útján” az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett vállalkozássá alakítja ez utóbbi nonprofit szervezeteket. Az AOK Bundesverband és társai ítéletből (
43
) ugyanis kitűnik, hogy amellett, hogy a szlovák egészségbiztosítási rendszernek „szociális, egymástól függő és szabályozási [domináns] szempontjai vannak (
44
)”, azon körülmény alapján, hogy gazdasági jellemzőinek célja „a rendszer állandóságának, valamint szociális és szolidaritási céljai megvalósításának biztosítás[a]” (
45
), a Törvényszéknek arra kellett volna következtetnie, hogy az említett rendszer nem gazdasági jellegű. A megtámadott ítélet 64. pontja a nyereséget illetően egyrészről az e nyereség megszerzésére és realizálására irányuló szabad törekvés lehetősége, másrészről a felhasználásának és felosztásának szigorúan szabályozott lehetősége közötti mesterséges megkülönböztetésen alapul.
85.
A Dôvera és az Union ezzel szemben úgy érvel, hogy a megtámadott ítélet összhangban áll a Bíróság ítélkezési gyakorlatával. Ez az ítélet ugyanis tartalmazza a szóban forgó különféle elemek, a jelentőségük és tárgyuk előírt elemzését. Véleményük szerint az AOK Bundesverband és társai ítéletet (
46
) illetően jelentős ténybeli különbségek vannak az ezen ítéletben vizsgált rendszer és a szlovák egészségbiztosítási rendszer között.
86.
Úgy vélik továbbá, hogy az a kifogás, amely szerint a Törvényszék megközelítése alapjaiban különbözik a Bíróság ítélkezési gyakorlatától, a megtámadott ítélet 58. pontjának téves értelmezésén alapul, tekintve, hogy a Törvényszék ebben a pontban nem azt állapította meg, hogy a szlovák kötelező egészségbiztosítási rendszerben a gazdasági elemek „meghatározóak”, hanem csak annyit, hogy ezek az elemek „jelentősek”.
87.
Egyebekben a Dôvera és az Union úgy véli, hogy a Bizottság állításával ellentétben a Törvényszék a megtámadott ítélet 64. pontjában nem ismerte el, hogy e rendszer gazdasági jellemzőinek bevezetése szociális és szolidaritási célok biztosítását szolgálja. Véleményük szerint a nyereség felhasználásának és elosztásának korlátozása szokásos, és nem vezet a verseny korlátozásához. Emellett a „nyereség felhasználásának és felosztásának lehetősége” nem kapcsolódik elválaszthatatlanul „annak lehetőségéhez, hogy szabadon törekedjenek a nyereségszerzésre, és azt szabadon realizálják”.
88.
Végül, a Dôvera és az Union úgy véli, hogy a megtámadott ítélet 69. pontjával szemben megfogalmazott kifogás hatástalan, mivel e pont egy obiter dictumot tartalmaz.
2. Értékelés
a) Előzetes észrevételek
89.
Annak megállapítása érdekében, hogy – a Bizottság és a Szlovák Köztársaság állításának megfelelően – a Törvényszék tévesen alkalmazta‑e a jogot az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésében szereplő „vállalkozás” fogalmának értelmezése során, mindenekelőtt újra emlékeztetni kell arra, hogy egyfelől a szlovák kötelező egészségbiztosítási rendszeren belül működő jogalanyok közötti verseny fennállása, másfelől a vizsgált jogalanytól eltérő, nyereségszerzésre törekvő piaci szereplők jelenléte az a két elem, amely alapján a Törvényszék arra a következtetésre jutott, hogy a szociális, szolidaritási és szabályozási jellegű jelentős szempontok megléte ellenére az említett rendszeren belül gyakorolt tevékenységet gazdasági jellegűnek kell tekinteni.
90.
Következésképpen először is annak a kérdésnek a vizsgálatát látom szükségesnek, amelyet eleve a legvitatottabbnak ítéletek, nevezetesen azt, hogy az a tény, hogy ezek a piaci szereplők nyereségszerzésre törekednek, releváns elem‑e az adott tevékenységet végző jogalany tevékenysége gazdasági vagy nem gazdasági jellegének meghatározása szempontjából, ami e jogalanynak az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett vállalkozásnak minősítését szolgálja (a b) cím).
91.
Ezt követően, egy ilyen elem relevanciájának kizárása után, a Bíróságnak a szociális biztonsági rendszeren belül gyakorolt tevékenységek vállalkozásnak minősítésével kapcsolatos ítélkezési gyakorlata alapján megvizsgálom, hogy a szlovák kötelező egészségbiztosítási rendszerben megengedett verseny alapján lehet‑e e rendszer szociális, szolidaritási és szabályozási szempontjai ellenére arra a következtetésre jutni, hogy a kötelező egészségbiztosítási szolgáltatási tevékenységet gazdasági jellegűnek kell tekinteni, amint azt a Törvényszék a megtámadott ítéletben megállapította. E tekintetben nemleges választ javaslok (a c) cím).
b) A szociális biztonsági rendszeren belül működő más jogalanyok nyereségszerzési célkitűzésének a gazdasági tevékenységnek minősítés szempontjából fennálló relevanciájáról
92.
Amint azt a fentiekben már említettem, a megtámadott ítélet 68. és 69. pontja kimondja, hogy a Szlovákiában kötelező egészségbiztosítást nyújtó más gazdasági szereplők nyereségszerzési célkitűzése a Törvényszék szerint a vizsgált tevékenység gazdasági jellegére utaló elem.
93.
A Törvényszék ezáltal elutasította azt a Bizottság által képviselt álláspontot, amely annak megállapításával, hogy nem lehet különbséget tenni a nyereség realizálása és felhasználása, illetve felosztása között, az érintett piacon jelen lévő piaci szereplők közötti verseny fennállásának vizsgálata keretében értékelte az említett piaci szereplőknek a nyereség felhasználására és felosztására való lehetőségét. Pontosabban, a határozatában a Bizottság úgy vélte, hogy – amint arra a megtámadott ítélet 64. pontjában a Törvényszék emlékeztetett – a megszerzett nyereség felhasználásának és felosztásának lehetősége nem alkalmas az SZP és a VšZP által végzett tevékenység nem gazdasági jellegének kétségbe vonására, tekintettel arra a tényre, hogy e lehetőségre szigorúbb szabályozás vonatkozik, mint a hagyományos piaci ágazatokban, és a rendszer állandóságának, valamint a szóban forgó rendszer szociális és szolidaritási céljai megvalósításának biztosítását szolgáló követelmények teljesítésétől függ. A Törvényszék ezzel kapcsolatban, noha elismerte e megállapítás helyességét, rámutatott arra, hogy az a szóban forgó tevékenység gazdasági jellegének kizárása céljából nem releváns, „feltéve, hogy az érintett piac szereplői a nyereségszerzés logikáját követik” (
47
).
94.
Nem tudom megerősíteni a Törvényszék ezen értelmezését.
95.
E tekintetben megjegyzem, hogy a Bíróság a szociális biztonsági rendszerekre vonatkozó ítélkezési gyakorlatában az érintett jogalanyok által gyakorolt tevékenység jellegének értékelése során egyszer sem vette figyelembe ezt az elemet.
96.
Így elvárható lenne, hogy a Törvényszék egy olyan másik ítélkezési gyakorlatot körvonalaz a számunkra, amely a szóban forgó elem figyelembevételének jogalapját képezheti. A megtámadott ítélet 69. pontjában ugyanis a Törvényszék „a fenti 48. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatra”, nevezetesen a Bíróság által a Cassa di Risparmio di Firenze és társai, (
48
) valamint a MOTOE (
49
) ügyekben hozott ítéletre hivatkozik.
97.
E kettős hivatkozás véleményem szerint kiemelt figyelmet igényel.
98.
A Cassa di Risparmio di Firenze és társai ítélettel (
50
) kapcsolatban a Törvényszék a Bíróság által adott azon válaszra hivatkozik, amely olasz banki alapítványok tevékenységének gazdasági, illetve nem gazdasági jellegével kapcsolatos, olyan esetben, amikor ezen alapítványok a közérdek és társadalmi hasznosság terén meghatározott céljaik eléréséhez szükséges vagy annak megfelelő, kereskedelmi, ingatlan‑ és egyéb vagyoni ügyleteket folytatnak. A Törvényszék különösen ezen ítélet 122. és 123. pontjára hivatkozik, amelyben a Bíróság megállapította, hogy az említett alapítványok tevékenyégét gazdasági jellegűnek kell tekinteni annak ellenére, hogy az árukat vagy szolgáltatásokat nonprofit célból kínálják, mivel „ezt más, nyereségorientált gazdasági szereplőkkel versenyezve teszi[k]”.
99.
A MOTOE ítéletet (
51
) illetően a Törvényszék ezen ítélet 27. pontjára hivatkozik, amelyben a Bíróság nagytanácsa egy olyan kérdés tekintetében emlékeztetett a Cassa di Risparmio di Firenze és társai ítélet (
52
) fent említett szakaszára, amely az érintett jogalany nyereségszerzési céljának hiánya által egy motorkerékpár‑versenyek szervezésére és ennek keretében szponzorálási, reklám‑ és biztosítási szerződések megkötésére irányuló tevékenység gazdasági jellegével kapcsolatban kifejtett hatására vonatkozott.
100.
Ebből következik, hogy – amint azt a Bíróság nagytanácsa a MOTOE ítéletben (
53
)megerősítette – a Cassa di Risparmio di Firenze és társai ítélet (
54
) 123. pontjában található az a jogi alap, amely alapján a Törvényszék azt állította, hogy abban a rendszerben, amelyben az adott jogalany működik, más nyereségszerzésre törekvő piaci szereplők is jelen vannak, ami az ilyen jogalany tevékenységének gazdasági jellege tekintetében a versenyhelyzet fennállásával együtt meghatározó elemnek minősül.
101.
Márpedig a Szlovák Köztársaság által a fellebbezésében kifejtettekhez hasonlóan úgy vélem, hogy a Törvényszék nem értette meg tökéletesen a két szóban forgó ítélet közötti kapcsolatot, tekintve, hogy a MOTOE ítéletben (
55
) a Bíróságnak nem állt szándékában, hogy általános jelleggel ruházza fel a Cassa di Risparmio di Firenze és társai ítélet (
56
) 123. pontjában alkalmazott formulát, hanem annak hatályát pontosította.
102.
Ugyanis, noha a Bíróság a MOTOE ítélet (
57
) 27. pontjában ez utóbbi ítéletre hivatkozott, amikor a Görög Autó‑ és Túraklub (a továbbiakban: ELPA) egyes tevékenységei gazdasági jellegének megállapítása érdekében a nyereségszerzési céljának hiánya által gyakorolt hatásról határozott, a MOTOE ítélet (
58
) következő pontjában a Bíróság lényegében rámutatott, hogy az alábbiakban kifejtett okokból semmiféle hatással nem jár az ELPA tevékenysége jellegének minősítésére az a tény, hogy az ELPA‑val azonos ágazatban működő Motosykletistiki Omospondia Ellados NPID (MOTOE) is nonprofit szervezet: „Egyfelől nem zárható ki, hogy Görögországban – azon nonprofit egyesületeken kívül, amelyek tevékenysége motorkerékpár‑versenyek szervezésében és kereskedelmi jellegű hasznosításában áll – léteznek olyan egyesületek is, amelyek e tevékenységet nyereségszerzési céllal folytatják, és ezáltal versenyben állnak az ELPA‑val. Másfelől az adott piacon árukat vagy szolgáltatásokat kínáló nonprofit egyesületek kölcsönösen versenyhelyzetben lehetnek. Ezen egyesületek gazdasági sikere vagy túlélése ugyanis hosszú távon azon képességüktől függ, hogy az érintett piacon talpon tudnak‑e maradni az általuk kínált szolgáltatásokkal, a többi gazdasági szereplő által kínált szolgáltatások hátrányára.”
103.
Így a Bíróság véleményem szerint azt állapította meg, hogy egy tevékenység még akkor is gazdasági jellegűnek minősíthető, ha a nyereségszerzésre törekvő versenytársak jelenléte tisztán hipotetikus („nem zárható ki, hogy […] léteznek”), vagy ha a versenytársak egyáltalán nem törekednek nyereségszerzésre („nonprofit szervezetek kölcsönösen versenyben lehetnek”). (
59
)
104.
Ezáltal a Bíróság, anélkül hogy megpróbálta volna a Cassa di Risparmio di Firenze és társai ítéletben (
60
) alkalmazott formulát az ezen ítéletben szereplő ténybeli háttéren túlmenően alkalmazni, véleményem szerint a saját ítélkezési gyakorlatát egyértelműsítette, amikor rámutatott, hogy a vizsgált tevékenységet végző jogalany versenytársainak nyereségszerzési célja semmiképpen sem releváns tényező egy tevékenység jellegének értékelése során. Ezzel szemben kizárólag az a tény releváns, hogy az érintett jogalanyok versenyhelyzetben vannak.
105.
Végül meg kell jegyezni, hogy egy másik területen a Bíróság már elfogadta, hogy bizonyos tevékenységek nem gazdasági jellegűek lehetnek annak ellenére, hogy nyereségszerzésre törekvő piaci szereplők gyakorolják azokat. (
61
) A Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania ítéletben ugyanis úgy ítélte meg, hogy a közoktatási rendszer részét képező, és állami forrásokból finanszírozott intézmények – függetlenül attól, hogy a magánforrásokból finanszírozott intézmények ugyanezeket a szolgáltatásokat díjazás ellenében nyújtják – nem folytatnak gazdasági tevékenységet akkor, amikor oktatási szolgáltatásokat nyújtanak. (
62
)
106.
Úgy tűnik, ezt az értelmezést erősíti a „vállalkozás” fogalmára vonatkozó hagyományos ítélkezési gyakorlat. Egy adott jogalany által kitűzött nyereségszerzési cél ugyanis általában a jogállásától függ, és ezen ítélkezési gyakorlat szerint ez utóbbi egy jogalany „vállalkozásnak” minősítése szempontjából nem releváns. (
63
)
107.
Ezért úgy vélem, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésében említett „vállalkozás” kifejezést, amikor a megtámadott ítélet 68. pontjában megállapította, hogy a magán biztosítótársaságok nyereségszerzési célkitűzése az SZP és a VšZP kötelező egészségbiztosítási szolgáltatási tevékenységének gazdasági jellegére utaló elem.
c) A gazdasági tevékenységnek minősítéshez elegendő mértékű verseny fennállásáról
108.
Előzetesen röviden fel kell idézni azokat az elveket, amelyek alapján a Bíróság az uniós versenyjog területén körvonalazta a „vállalkozás” fogalmát.
109.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ezt a fogalmat funkcionálisan kell értelmezni, és az kiterjed valamennyi gazdasági tevékenységet végző jogalanyra, függetlenül annak jogállásától és finanszírozásának módjától (
64
). E tekintetben a Bíróság gazdasági tevékenységként határoz meg minden olyan tevékenységet, amely áruk vagy szolgáltatások adott piacon történő kínálatában áll (
65
).
110.
Másként kifejezve, az a tény, hogy egy tevékenység gazdasági vagy nem gazdasági jellegűnek minősül, jelentős következménnyel jár, mivel éppen ezen értékelés eredményétől függ az a kérdés, hogy a Szerződés versenyjogi szabályai a vizsgált tényállásra alkalmazhatóak‑e. Ebből következően, amikor a Bíróságnak egy ilyen értékelést kell elvégeznie – amint azt Maduro főtanácsnok a FENIN kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványában (
66
) helyesen bemutatta –, szükségképpen „ingoványos talajra” lép, mivel egyensúlyt kell találnia a belső piacon fennálló torzításmentes verseny védelme és a tagállami hatáskörök tiszteletben tartása között.
111.
Ezért az említett értékelés különleges jelentőséget kap akkor, amikor a tagállamok kizárólagos hatáskörébe tartozó területeken végzett tevékenységek – a jelen esetben a szociális biztonsági rendszer szervezése – gazdasági vagy nem gazdasági jellegének értékeléséről van szó.
112.
Egy ilyen területen a fent említett egyensúly a következő módon valósult meg. Egyrészről az ítélkezési gyakorlat következetesen megerősítette, hogy a tagállamok főszabály szerint szabadon, tetszésük szerint alakíthatják ki a szociális biztonsági rendszerüket, (
67
) és másrészről azt sugallta, hogy a tagállamoknak ennek ellenére tiszteletben kell tartaniuk a koherencia követelményét abban az értelemben, hogy csak azzal a feltétellel vonhatnak ki egyes tevékenységeket a versenyszabályok alkalmazása alól, ha ténylegesen teljesítik a szolidaritás elvét. (
68
)
113.
A Bíróság vizsgálatának tárgya ugyanis az egyes szociális biztonsági rendszerek gyakorlati működését szabályozó nemzeti szabályok eredménye. Más szóval, a Bíróság a következő kérdést teszi fel: a nemzeti jogi hátteret oly módon alakították‑e ki, hogy arra kell következtetni, hogy az érintett rendszeren belül működő jogalanyok az árukat vagy szolgáltatásokat piacon, vagy még pontosabban versenyhelyzetben kínálják? A szóban forgó tevékenységet csak nemleges válasz esetén lehet nem gazdasági jellegűnek minősíteni, és így a versenyszabályok alkalmazását kizárni.
114.
Ha a vizsgált szociális biztonsági rendszerek vegyes jellegűek, tekintve, hogy nem gazdasági elemeket ötvöznek a piac jelenlétére utaló elemekkel, az e rendszerekben végzett tevékenység minősítése a szóban forgó elemek, a jelentőségük és céljuk elemzésétől függ. Más szavakkal, ezen elemek minősítése „fokozatosság kérdése” (
69
).
115.
A Bíróság által e téren alkalmazott kazuisztikus megközelítés ellenére a felek által a beadványaikban megvitatott határozatok első csoportja, nevezetesen a Poucet és Pistre ítélet, (
70
) a Cisal ítélet, (
71
) az AOK Bundesverband és társai ítélet, (
72
) a Kattner Stahlbau ítélet (
73
) és az AG2R Prévoyance ítélet (
74
) vizsgálata lehetővé teszi azon jellemzők – nevezetesen először is a rendszer társadalmi célja, másodszor a szolidaritás elvének végrehajtása, és harmadszor az állam ellenőrzése – felfedését, amelyek rávilágítanak, hogy egy tevékenység nem rendelkezik gazdasági jelleggel.
116.
Kétség sem férhet hozzá, hogy a szlovákiai kötelező egészségbiztosítási rendszer mindezen jellemzőkkel rendelkezik, amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 55–57. pontjában elismerte. Először is szociális célkitűzést követ, mivel a célja az, hogy egészségbiztosítást biztosítson valamennyi szlovák állampolgár számára, vagyontól és egészségi állapotuktól függetlenül. Másodszor, magában foglalja azon elemek nagy részét, amelyek az ítélkezési gyakorlat szerint a szolidaritás elvének végrehajtását tanúsítják, mivel e rendszer kötelező tagságot, a biztosítottak jövedelme arányában és a – többek között – a biztosított életkorából vagy egészségi állapotából származó kockázatoktól függetlenül meghatározott összegű kötelező járulékokat, valamennyi biztosított számára azonos, törvényben előírt kötelező juttatásokat, a nyújtott ellátások és a befizetett járulékok összege közötti közvetlen kapcsolat hiányát, valamint kockázatkiegyenlítési rendszert ír elő. (
75
) Harmadszor, ez a rendszer magában foglalja azokat az elemeket, amelyeket az ítélkezési gyakorlat úgy tekint, hogy az állami ellenőrzés meglétére utalnak, vagyis azt a tényt, hogy minden egészségbiztosítási szervezet egy ilyen biztosítás végrehajtására jött létre, és nem végezhet a törvényben felsorolt tevékenységeken kívüli tevékenységeket, azt, hogy az említett szervezetek nem befolyásolhatják a járulékok összegét és a törvényben előírt kötelező juttatások mértékét, valamint a jogszabályoknak való megfelelésre vonatkozóan egy szabályozó hatóság (szlovák egészségügyi felügyeleti hatóság vagy „HSA”) által ellátott felügyeletet, amely jogsértés esetén beavatkozik. (
76
)
117.
A szolidaritás ilyen mértékére tekintettel a Bíróságnak a jelen jogalapok vizsgálata során abban a kérdésben kell állást foglalnia, hogy – a Törvényszék által a megtámadott ítélet 65–68. pontjában szereplő elemzésből levont következtetésnek megfelelően – a biztosítótársaságok számára a szlovák jogalkotó által abból a célból biztosított mozgástér, hogy versenyt folytathassanak egymással, mindazonáltal elegendő‑e ahhoz, hogy a szlovákiai egészségbiztosítási szolgáltatási tevékenység gazdasági tevékenységnek minősüljön. E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a Törvényszék a következő elemekre hivatkozik: először is a beszerzési eljárás minősége és hatékonysága tekintetében fennálló versenyre, másodszor a kínálat minősége és terjedelme tekintetében fennálló versenyre, amennyiben az egészségbiztosítási szervezetek a kötelező juttatásokat ingyenes kiegészítő szolgáltatásokkal egészíthetik ki, és harmadszor arra a körülményre, hogy a biztosítottak szabadon választhatnak az egészségbiztosítási szolgáltatók között, és évente egyszer szolgáltatót válthatnak.
118.
Márpedig, ami a beszerzési eljárások minőségét és hatékonyságát érintő versenyt illeti, amely az egészségügyi szolgáltatókkal való tárgyalási és a szerződéskötési szabadság következménye, már most szükségesnek tartom kijelenteni, hogy ezt az elemet nem lehet figyelembe venni a szlovákiai kötelező egészségbiztosítási szolgáltatási tevékenység jellegének értékelésekor.
119.
A FENIN kontra Bizottság ítéletben (
77
) ugyanis a Bíróság már kimondta, hogy mivel nem a vásárlási tevékenység mint olyan, hanem az adott piacon termékek vagy szolgáltatások kínálására irányuló tevékenység az, amely a „gazdasági tevékenység” fogalmát jellemzi, nem lehet elkülöníteni a vásárlási tevékenységet a termék felhasználásától a vásárlási tevékenység jellegének értékelése keretében, ami azt jelenti, hogy a megvásárolt termék utólagos felhasználásának gazdasági jellege, illetve annak hiánya szükségszerűen meghatározza a vásárlási tevékenység jellegét is. Ebből következik, hogy a jelen ügyekben nem állapítható meg, hogy az egészségügyi szolgáltatások igénybevételével kapcsolatos verseny fennállása a kötelező egészségbiztosítási szolgáltatási tevékenység gazdasági jellegére utal, mivel egy ilyen vásárlási tevékenység jellege ez utóbbi szolgáltatási tevékenység jellegétől függ. (
78
)
120.
A kínálat minősége és terjedelme tekintetében fennálló verseny, valamint a biztosított személyeknek az egészségbiztosítási szolgáltatók közötti szabad választási lehetőségét illetően mindenekelőtt megjegyzem, hogy a Szlovák Köztársaság által a fellebbezésében megfogalmazott állítással ellentétben az a tény, hogy azok a Bíróság által mostanáig a gazdasági környezet megteremtőjének tekintett szociális biztonsági rendszerek, mint amelyek a Fédération française des sociétés d’assurance és társai ítéletben, (
79
) az Albany ítéletben, (
80
) a Brentjens’ ítéletben, (
81
) a Drijvende Bokken ítéletben, (
82
) valamint a Pavlov és társai ítéletben (
83
) a jogvita tárgyát képezték, a jelen esethez képest lényegesen jelentősebb gazdasági elemeket tartalmaztak (a mentesítés lehetősége mellett történő kötelező vagy önkéntes csatlakozás, a tőkefelhalmozás elvén alapuló rendszerek, a járulékok összegének meghatározása és az érintett jogalanyok számára elérhető szolgáltatások tartalma), önmagában nem bizonyítja, hogy a szóban forgó elemek nem elegendőek a jelen ügyekben érintett tevékenység gazdasági jellegének megállapításához.
121.
Ezzel szemben úgy látom, hogy egy ilyen következtetéshez az AOK Bundesverband és társai ítéletben (
84
) foglaltak alapján lehet eljutni, amelyben a német egészségbiztosítási pénztárak által gyakorolt tevékenység jellegével kapcsolatban fordultak a Bírósághoz.
122.
Véleményem szerint az ezen ügyben tárgyalt rendszernek két olyan jellemző vonása van, amely révén e rendszer összevethető a szlovák kötelező egészségbiztosítási rendszerrel. Elsőként az ez utóbbi rendszerben előírttal megegyező fokú szolidaritást írt elő, amelyet főszabály szerint valamennyi munkavállaló számára kötelező csatlakozás, alapvetően a biztosítottak jövedelmének függvényében meghatározott összegű járulékok, (
85
) a kötelező ellátások csoportjai tekintetben a törvényben felsorolt, és az összes biztosított számára azonos ellátások, a befizetett járulékok és a nyújtott ellátások közötti közvetlen kapcsolat hiánya, valamint egy, a költségeknek és a kockázatoknak az érintett különböző egészségbiztosítási pénztárak általi közös viselése révén létrejött közösségi forma jellemez. (
86
) Másodszor, ugyanazokat a versenyelemeket építette be, mint a szlovák rendszer, mivel az egészségbiztosítási pénztárak választható kiegészítő szolgáltatásokkal egészíthették ki a törvényben előírt kötelező ellátásokat, és a biztosítottak szabadon megválaszthatták az egészségbiztosítási pénztárukat. (
87
)
123.
Ebben az összefüggésben a Bíróság lényegében úgy ítélte meg, hogy a rendszer szolidaritási szempontjaira tekintettel a versenyelemek nem teszik lehetővé az egészségbiztosítási szolgáltatási tevékenység gazdasági jellegének megállapítását. Noha a biztosított személyek jogait ezen értékelés során nem vették figyelembe, az a körülmény, hogy az egészségbiztosítási pénztárak szabadon választható kiegészítő szolgáltatások nyújthattak, nem eredményezte ezt a minősítést, mivel a Bíróság szerint a kötelező ellátások „lényegében azonosak” (
88
) voltak. Márpedig, tekintettel az előző pontban hivatkozott közös vonásokra, meg vagyok győződve arról, hogy a Bíróság által ebben az ítéletben levont következtetés átültethető a jelen ügyekre, (
89
) annál is inkább, mivel a Szlovákiában az egészségbiztosító társaságok által kínált kötelező, és minden biztosított számára azonos ellátások köre rendkívül széles (
90
), ugyanis a kapcsolódó ingyenes ellátások a nem kötelező oltások megtérítésére és a telefonos ügyfélszolgálatok különböző nyitvatartási idejére korlátozódnak.
124.
Véleményem szerint a szóban forgó tevékenység nem gazdasági jellegét az a tény sem kérdőjelezheti meg, hogy a szlovák jogszabályok lehetővé teszik az egészségbiztosító társaságok számára a tevékenységükből származó nyereség felhasználását és felosztását.
125.
Ezen állításom jogi alapja ismét az AOK Bundesverband és társai ítéletben (
91
) található.
126.
Emlékeztetek ugyanis arra, hogy a német rendszerben a jelen ügyekben szóban forgó rendszerrel közös elemeken kívül egy kiegészítő versenyelem is jelen van, amelynek egy, a jelen ügyekben érintett rendszerhez hasonló plurális rendszeren belül folytatott tevékenység jellegének elemzése során számottevő súlyúnak kell lennie, vagyis hogy e rendszer lehetővé tette az egészségbiztosítási pénztárak számára, hogy a járulékok mértékének önálló meghatározásával ez utóbbiak összege tekintetében versenyezzenek egymással. (
92
)
127.
Márpedig ezen ítélet 56. pontja szerint még a járulékokkal kapcsolatos verseny lehetősége sem zárhatja ki a tevékenység nem gazdasági jellegét, mivel ezt az elemet abból a célból vezették be, „hogy a német egészségbiztosítási rendszer megfelelő működése érdekében az egészségbiztosítási pénztárakat helyes gazdálkodásra, vagyis a lehető leghatékonyabb és legkevésbé költséges működésre ösztönözz[ék]”. Más szavakkal, a Bíróság még annak ellenére is megállapította, hogy az egészségbiztosítási ellátásra irányuló tevékenység Németországban nem gazdasági jellegű, hogy a verseny mértéke kétségkívül magasabb volt, mint a jelen ügyekben, mivel – ily módon a biztosítási szervezeteket hatékonyabb működésre ösztönözve – a nemzeti jogalkotó szándéka a rendszer szociális célja megvalósításának biztosítására irányult.
128.
Úgy vélem, hogy a jelen ügyekben ugyanez a megállapítás érvényes. Ugyanis, amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 64. pontjában elfogadja, a nyereség felhasználásának és felosztásának lehetőségére „szigorúbb szabályozás vonatkozik, mint a hagyományos piaci ágazatokban”, mivel e lehetőség „a rendszer állandóságának, valamint szociális és szolidaritási céljai megvalósításának biztosítását szolgáló követelmények teljesítésétől függ”. Ezek a követelmények a többi társasággal szemben megkövetelt 10% helyett a törzstőke 20%‑áig terjedő tartalék létrehozására vonatkozó kötelezettséget, valamint a várólistán szereplő biztosított személyek tervezett egészségügyi ellátásainak fedezésére szolgáló biztosítástechnikai tartalékok kötelező létrehozását tartalmazták. (
93
) Márpedig e követelmények jelenléte véleményem szerint egyértelműen arra utal, hogy a nyereség felhasználásának és felosztásának lehetősége a szlovák kötelező egészségbiztosítási rendszer életképességének és folyamatosságának biztosítására irányuló célt szolgálja, ezáltal hozzájárulva ez utóbbi szociális céljának eléréséhez. (
94
)
129.
Általánosabban úgy gondolom, hogy a Bíróságnak lehetőségében áll, hogy a meghozandó ítéletében pontosítsa azt az elvet, amely az AOK Bundesverband és társai ítéletből (
95
) véleményem szerint ered, és amely szerint egy tevékenység akkor tekinthető nem gazdasági jellegűnek, és ezáltal akkor vonható ki az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének hatálya alól, amennyiben a vizsgált nemzeti szociális biztonsági rendszerből kitűnik, hogy a nemzeti jogalkotó következetes módon követi a rendszer szociális célját. (
96
)
130.
Mindezen megfontolások alapján úgy vélem, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor túlbecsülte a szlovák kötelező egészségbiztosítási rendszer által biztosított verseny mértékének hatását, és így tévesen állapította meg a megtámadott ítélet 70. pontjában, hogy az SZP és a VšZP gazdasági jellegű tevékenysége gyakorlása miatt az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdésében rögzített „vállalkozás” fogalmába tartozik.
3. A C‑262/18. P. sz. ügyre vonatkozó fellebbezés második jogalapjára és a C‑271/18. P. sz. ügyre vonatkozó fellebbezés harmadik jogalapjára vonatkozó következtetés
131.
A fentiek alapján azt javaslom, hogy a Bíróság adjon helyt a C‑262/18. P. sz. ügyre vonatkozó fellebbezés második jogalapjának és a C‑271/18. P. sz. ügyre vonatkozó fellebbezés harmadik jogalapjának.
D.
A C‑262/18. P. sz. ügyben a Bizottság által hivatkozott harmadik, és a C‑271/18. P. sz. ügyben a Szlovák Köztársaság által hivatkozott második, bizonyos bizonyítékok elferdítésére alapított jogalapról
1. A felek érvei
132.
A Bizottság és a Szlovák Köztársaság – a Finn Köztársaság támogatásával – arra hivatkozik, hogy a Törvényszék az ügy iratainak több elemét elferdítette. Ilyen elferdítésen alapul különösen a megtámadott ítélet 67. pontjában szereplő megállapítás, amely szerint a biztosítottak megszerzésének lehetőségéből fakadóan a szolgáltatások minősége tekintetében „erőteljes és összetett” verseny áll fenn. A Törvényszék által a megtámadott ítélet 65. és 66. pontjában azonosított versenyelemek ugyanis csupán olyan verseny fennállására utalnak, amely az egészségbiztosítási szolgáltatások bizonyos marginális szempontjaival kapcsolatos minőségre korlátozódik.
133.
A Szlovák Köztársaság hozzáteszi, hogy a Törvényszék azon tény figyelmen kívül hagyásával is elferdítette a bizonyítékokat, hogy a vitatott határozat tárgyát képező egyik intézkedést olyan időszakban kellett alkalmazni, amikor a biztosítási szervezetek számára nem volt megengedett a nyereség felosztása. Szintén elferdítést valósít meg a megtámadott ítélet 64. pontjában szereplő megállapítás, amely szerint a szlovákiai biztosítási szervezetek számára lehetséges, hogy „szabadon” törekedjenek a nyereségszerzésre és azt szabadon realizálják.
134.
A Dôvera és az Union úgy véli, hogy ezek a jogalapok elfogadhatatlanok, mivel a Bizottság és a Szlovák Köztársaság nem jelölte meg, hogy melyek az elferdített bizonyítékok, hanem megelégedtek azzal, hogy a tények új értékelését kérték a Bíróságtól. A Törvényszék előtti bemutatott bizonyítékok mindenesetre megerősítik a Törvényszék által az erőteljes és összetett verseny fennállására vonatkozóan levont következtetést.
135.
Ezenkívül – mivel arra először a fellebbezési szakaszban hivatkoztak – elfogadhatatlan, és mindenképpen hatástalan és megalapozatlan az az érv, amely szerint a Törvényszéknek figyelembe kellett volna vennie azt a tényt, hogy a vitatott határozat tárgyát képező egyik intézkedést olyan időszakban kellett alkalmazni, amikor a biztosítási szervezetek számára nem volt megengedett a nyereség felosztása. A nyereségre való „szabad” törekvés és realizálás lehetőségének megállapítása nem áll ellentmondásban a nyereség realizálására vonatkozó szabályozás létezésével.
2. Értékelés
136.
Előzetesen hasznosnak látom a Bíróság által a bizonyítékok elferdítésével kapcsolatban elfogadott ítélkezési gyakorlatból eredő néhány alapelv ismertetését.
137.
Mindenekelőtt emlékeztetek arra, hogy a hagyományos ítélkezési gyakorlat szerint annak mérlegelése, hogy az eljárási iratok bizonyító erejűek‑e, vagy sem, egyedül a Törvényszék hatáskörébe tartozik, és e mérlegelésnek a fellebbezési eljárás keretében történő felülvizsgálata nem tartozik a Bíróságra, kivéve a bizonyítékok elferdítésének esetét. (
97
)
138.
Az elferdítésnek nyilvánvalóan ki kell tűnnie az ügy irataiból, anélkül hogy szükséges lenne a tényállás és a bizonyítékok újbóli értékelése. (
98
) A bizonyítékok elferdítésének bizonyításához nem elegendő a Törvényszéktől eltérően értelmezni ezeket a bizonyítékokat. (
99
) Ezzel összefüggésben a fellebbezőnek pontosan meg kell jelölnie a Törvényszék által elferdített bizonyítékokat, és bizonyítania kell azokat az elemzési hibákat, amelyek a Törvényszéket az értékelése során ezen elferdítéshez vezették. (
100
)
139.
A jelen esetben, először is az egészségbiztosítási szervezetekkel szemben fennálló ideiglenes nyereségfelosztási tilalom létezésére vonatkozó bizonyítékok elferdítésére alapított kifogással kapcsolatban kiindulásként megjegyzem, hogy ellentétben azzal, amit a Dôvera válaszbeadványában állít, a Szlovák Köztársaság már emlékeztetett erre a körülményre a Törvényszékhez benyújtott beavatkozási beadványa 53. pontjában, így nincs szó olyan érvről, amelyet először a fellebbezési szakaszban terjesztettek elő. Ugyanakkor azt is megjegyzem, hogy a Szlovák Köztársaság a fellebbezésében megelégedett annak jelzésével, hogy a nyereség felosztásának tilalma több eljárási iratból is kiderül, azonban nem említ egyetlen olyan bizonyítékot sem, amelyet a Törvényszék nyilvánvalóan tévesen mutatott be a megtámadott ítéletben. Véleményem szerint ez a kifogás valójában azt rója fel a Törvényszéknek, hogy ezt a bizonyítékot, mivel az általa végzett értékelés szempontjából irrelevánsnak ítélte, nem vette figyelembe. Ez azonban a bizonyítékok olyan értékelését képezi, amely fellebbezés esetén nem tartozik a Bíróság felülvizsgálati jogkörébe. Ezért úgy vélem, hogy ezt a kifogást elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.
140.
Másodszor, arra a kérdésre vonatkozóan, hogy a bizonyítékok elferdítésének minősül‑e a Törvényszék által a megtámadott ítélet 64. pontjában tett megállapítás, amely szerint a szlovákiai biztosítási szervezetek „szabadon” törekedhetnek a nyereségszerzésre, és azt szabadon realizálhatják, megjegyzem, hogy a Szlovák Köztársaság nem jelöl meg egyetlen olyan konkrét bizonyítékot sem, amelyet a Törvényszék elferdíthetett, csupán általánosságban hivatkozik az „ügy irataira”. Számomra lényegében úgy tűnik, hogy az állítólagos torzítás leple alatt a Szlovák Köztársaság valójában a tények hibás értékelését rója fel a Törvényszéknek. Nem vitatja ugyanis, hogy a Törvényszék megfelelően megértette a szlovák jogszabályok által előírt korlátozásokat, hanem arra hivatkozik, hogy a Törvényszék álláspontjával ellentétben a szóban forgó korlátozások nem csupán a nyereség egészségbiztosítási szervezetek általi felhasználásának és felosztásának lehetőségére vonatkoznak, hanem e nyereség realizálásának lehetőségére is. Ezért véleményem szerint a jelen kifogást elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.
141.
Harmadszor, a Bizottság és a Szlovák Köztársaság a bizonyítékok azáltal történő elferdítésére hivatkozik, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 67. pontjában azt állította, hogy a szlovák egészségbiztosítási rendszerben „erőteljes és összetett” verseny áll fenn. Ezzel kapcsolatban úgy vélem, hogy ez a kifogás lényegében megismételi a Bizottság által felhozott második jogalap, és a Szlovák Köztársaság által felhozott harmadik jogalap keretében, a Törvényszék téves jogalkalmazása jellemzésére vonatkozóan kifejtett érveket, amelyek elutasítását javasoltam a jelen indítvány 89–130. pontjában előadott okokból.
142.
Amennyiben a Bíróság a Bizottság jelen jogalapját és a Szlovák Köztársaság ez utóbbi kifogását ténylegesen a bizonyítékok elferdítésére irányulónak tekinti, elegendő megállapítani, hogy a Szlovák Köztársaság egyszer sem jelölte meg azokat a bizonyítékokat, amelyek tartalmát a Törvényszék a megtámadott ítéletben elferdítette. Ami a Bizottságot illeti, jóllehet valóban hivatkozik e bizonyítékok egyikére, nevezetesen egy lefedettségre vonatkozó kimutatásra, amely a különféle egészségbiztosítási szervezetek lefedettségének különbségeit szemlélteti, az is igaz, hogy egyáltalán nem azonosítja azokat az elemzési hibákat, amelyek következtében Törvényszék az elferdítést megvalósította. Ennélfogva véleményem szerint a Bizottság jogalapját és a Szlovák Köztársaság szóban forgó kifogását elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.
3. A C‑262/18. P. sz. ügyben benyújtott fellebbezés harmadik jogalapjára, és a C‑271/18. P. sz. ügyben benyújtott fellebbezés második jogalapjára vonatkozó következtetés
143.
A fent említett megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a C‑262/18. P. sz. ügyben benyújtott fellebbezés harmadik jogalapját és a C‑271/18. P. sz. ügyben benyújtott fellebbezés második jogalapját teljes egészében nyilvánítsa elfogadhatatlannak.
V. A csatlakozó fellebbezések
A.
A felek érvei
144.
Csatlakozó fellebbezéseiben a Dôvera egyetlen jogalapra hivatkozik, nevezetesen arra, hogy a Törvényszék eljárási hibát követett el, és megsértette az indokolási kötelezettségét, amikor a megtámadott ítélet 58. pontjában megállapította, hogy a Dôvera nem vitatta azt a megállapítást, amely szerint a szlovák egészségbiztosítási rendszer „[meghatározó] (
101
) szociális, szolidaritási és szabályozási szempontokkal” rendelkezik. E jogalap alátámasztása érdekében felhívja a figyelmet az általa első fokon benyújtott beadványai több szakaszára, amelyekben kifejezetten elutasította ezt a megállapítást.
145.
Ez a jogalap ugyanakkor a Dôvera szerint esetleges, amennyiben csak abban a valószínűtlen esetben szükséges, ha a Bíróság a megtámadott ítélet említett pontjának megfogalmazását szigorúan értelmezve figyelmen kívül hagyja az említett ítélet eljárási nyelvi változatának, vagyis az angol nyelvű változatának fordítási hibáját, amely az említett rendszer szociális, szolidaritási és szabályozási szempontjait „meghatározóként”(prédominants) jelöli meg, jóllehet a francia nyelvű változatban „jelentősként” kerültek meghatározásra.
146.
Az Union csatlakozik a Dôvera kérelmeihez.
147.
A Bizottság azt válaszolja, hogy a csatlakozó fellebbezések elfogadhatatlanok, azonban a Bíróságnak, abban az esetben, ha elfogadhatóaknak nyilvánítja azokat, a megtámadott ítélet angol nyelvű változata alapján meg kell állapítania a megalapozottságukat. A Szlovák Köztársaság arra hivatkozik, hogy ezen ítélet angol nyelvű változatában nincs fordítási hiba, és a csatlakozó fellebbezések mindenképpen elfogadhatatlanok.
B.
Értékelés
148.
A jelen indítvány 61–64. pontjában kifejtett megfontolásokra tekintettel, véleményem szerint a megtámadott ítélet angol nyelvű változatának 58. pontja fordítási hibát tartalmaz. Mivel úgy gondolom, hogy ez a hiba a megtámadott ítélet egyszerű értelmezésével kijavítható, úgy vélem, hogy a Bíróságnak nem kellene megvizsgálnia a csatlakozó fellebbezéseket.
149.
Azonban abban az esetben, ha a Bíróság megállapítja, hogy e vizsgálat szükséges, úgy vélem, nem fér kétség ahhoz, hogy e vizsgálat eredményeként a Dôvera eljáráshoz fűződő érdekének hiánya miatt e csatlakozó fellebbezések elfogadhatatlanságát kell megállapítani.
150.
A Bíróság ítélkezési gyakorlatából ugyanis az következik, hogy az eljáráshoz fűződő érdek addig áll fenn, amíg a csatlakozó fellebbezés az eredményén keresztül alkalmas arra, hogy az azt benyújtó fél számára előnnyel járjon (
102
).
151.
Márpedig a Törvényszék első fokon helyt adott a Dôvera keresetének, és megsemmisítette a vitatott határozatot. Ezért nem látom be, milyen előnye származhat a Dôverának abból, ha a Bíróság helyt ad a csatlakozó fellebbezéseinek, és hatályon kívül helyezi a megtámadott ítélet 58. pontját abban a részében, amelyben a Törvényszék megállapította, hogy a Dôvera nem vitatta azt a megállapítást, amely szerint a szlovák kötelező egészségbiztosítási rendszer meghatározó szociális, szolidaritási és szabályozási szempontokkal rendelkezik. Még ha a Bíróság helyt is adna a jelen csatlakozó fellebbezéseknek, ez a módosítás a megtámadott ítélet indokolását érintené, és nem lenne hatással annak rendelkező részére, továbbá a rendelkező részt – amelyben a Törvényszék helyt adott a Dôvera keresetének – semmiképpen sem lehetne úgy módosítani, hogy az bármilyen előnnyel járjon a Dôvera számára.
C.
A C 262/18. P. és a C‑271/18. P. sz. ügyben benyújtott csatlakozó fellebbezésekre vonatkozó következtetések
152.
E megfontolásokra tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy mellőzze a Dôvera által a C‑262/18. P. és a C‑271/18. P. sz. ügyben benyújtott csatlakozó keresetek vizsgálatát.
VI. A Törvényszékhez benyújtott keresetről
153.
Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikkének első bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozott, és a Bíróság a Törvényszék határozatát hatályon kívül helyezi, az ügyet érdemben maga is eldöntheti, amennyiben a per állása megengedi, vagy határozathozatalra visszautalhatja a Törvényszék elé.
154.
A jelen ügyekben úgy vélem, hogy a Bíróság olyan helyzetben van, hogy el tudja bírálni a Dôvera által a Törvényszék előtt hivatkozott jogalapokat.
155.
A második jogalapot illetően azt javaslom, hogy azt a Bíróság a jelen indítvány 89–130. pontja alapján utasítsa el.
156.
A jelen indítvány 7. pontjában összegzett első jogalapot illetően szintén azt javaslom, hogy azt a Bíróság teljes egészében utasítsa el. E jogalap első kifogását illetően ugyanis a „vállalkozás” kifejezésnek az általam a jelen indítvány 109. pontjában kifejtett funkcionális megközelítéséből következik, hogy egy jogalany vállalkozásnak minősítése mindig az adott tevékenység alapján történik. Más szavakkal egy olyan jogalany, amely egyaránt végez gazdasági és nem gazdasági tevékenységet, csak az előbbi alapján tekintendő vállalkozásnak. Következésképpen ezt a kifogást el kell utasítani. A második kifogást illetően, amint az a jelen indítvány 114. és 115. pontjában felidézett állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, a plurális egészségbiztosítási rendszereken belül végzett tevékenység gazdasági jellegűnek minősítése a nemzeti rendszer különböző gazdasági és nem gazdasági jellegű elemeinek, valamint a jelentőségüknek és a céljuknak elemzésében álló súlyozás függvénye. Ebből logikusan következik, hogy jogilag téves az az érv, amely szerint bármely gazdasági elem elegendő az ilyen minősítéshez. Ennélfogva véleményem szerint a második kifogást szintén el kell utasítani.
VII. A költségekről
157.
A Bíróság eljárási szabályzata 184. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozott, és a Bíróság maga hoz a jogvita kapcsán végleges határozatot, a Bíróság határoz a költségekről.
158.
Az eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján, amelyet ugyanezen szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte A Bizottság és a Szlovák Köztársaság kérelmének megfelelően a Dôverát kell kötelezni a Törvényszék előtti és a jelen fellebbezési eljárás keretében felmerült költségek viselésére.
159.
Az eljárási szabályzat 140. cikkének (1) bekezdése alapján az eljárásba beavatkozó tagállamok és intézmények maguk viselik saját költségeiket. Ezért a Finn Köztársaság az eljárásokba beavatkozó félként maga viseli a jelen fellebbezési eljárás keretében felmerült költségeit.
160.
Az eljárási szabályzat 140. cikkének (3) bekezdése alapján a Bíróság elrendelheti, hogy az előző bekezdésekben nem említett beavatkozó felek maguk viseljék saját költségeiket. A Bíróságnak köteleznie kell arra az Uniont, hogy maga viselje a Törvényszék előtti és a jelen fellebbezési eljárás keretében felmerült saját költségeit.
VIII. Végkövetkeztetés
161.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt javasolom a Bíróságnak, hogy a következőképpen határozzon:
1)
A Bíróság az Európai Unió Törvényszéke 2018. február 5‑iDôvera zdravotná poist'ovňa kontra Bizottság ítéletét (T‑216/15, nem tették közzé, EU:T:2018:64) hatályon kívül helyezi.
2)
A Bíróság a Dôvera zdravotná poisťovňa a.s. által az Európai Unió Törvényszéke elé terjesztett keresetet elutasítja.
3)
A Bíróság a csatlakozó fellebbezéseket elutasítja.
4)
A Bíróság a Dôvera zdravotná poisťovňát kötelezi a saját költségein felül az Európai Bizottság részéről a Törvényszék előtti eljárásban, valamint a jelen fellebbezési eljárásban felmerült költségek viselésére. Ezenkívül a Bíróság e társaságot kötelezi a Szlovák Köztársaság részéről a jelen fellebbezési eljárásban felmerült költségek viselésére is.
5)
Az Union zdravotná poisťovňa a.s. maga viseli a Törvényszék előtti eljárásban, valamint a jelen fellebbezési eljárásban felmerült saját költségeit.
6)
A Finn Köztársaság maga viseli a jelen fellebbezési eljárásban felmerült saját költségeit.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	A Szlovák Köztársaság által a Spoločná zdravotná poisťovňa, a.s. (SZP) és a Všeobecná zdravotná poisťovňa, a.s. (VšZP) javára végrehajtott SA.23008 (2013/C) (ex 2013/NN) számú intézkedésekről szóló, 2014. október 15‑i (EU) 2015/248 bizottsági határozat (HL 2015. L 41., 25. o.).
(
3
)	A megtámadott ítélet 45–53. pontja.
(
4
)	A megtámadott ítélet 54. pontja.
(
5
)	A megtámadott ítélet 63. és 64. pontja.
(
6
)	A megtámadott ítélet 65–67. pontja.
(
7
)	A megtámadott ítélet 68. pontja.
(
8
)	Lásd ebben az értelemben: 1996. február 29‑iBelgium kontra Bizottság ítélet (C‑56/93, EU:C:1996:64, 11. pont); 2003. május 8‑iOlaszország és SIM 2 Multimedia kontra Bizottság ítélet (C‑328/99 és C‑399/00, EU:C:2003:252, 39. pont); 2008. július 1‑jei Chronopost és La Poste kontra UFEX és társai ítélet (C‑341/06 P és C‑342/06 P, EU:C:2008:375, 143. pont); 2008. december 22‑iBritish Aggregates kontra Bizottság ítélet (C‑487/06 P, EU:C:2008:757, 114. pont).
(
9
)	Lásd többek között: 1996. február 29‑iBelgium kontra Bizottság ítélet (C‑56/93, EU:C:1996:64, 11. pont).
(
10
)	Lásd: 2010. szeptember 2‑iBizottság kontra Deutsche Post ítélet (C‑399/08 P, EU:C:2010:481, 97. pont).
(
11
)	1980. szeptember 17‑iPhilip Morris Holland kontra Bizottság ítélet (730/79, EU:C:1980:209, 24. pont), amelyben a Bíróság első alkalommal pontosította, hogy az összeegyeztethetőség értékelése során „a Bizottság diszkrecionális jogkörrel rendelkezik, amely közösségi összefüggésekben elvégzendő gazdasági és társadalmi jellegű értékeléseket foglal magában”.
(
12
)	A Bíróság által folyamatosan megismételt formuláról van szó, amely a 2000. május 16‑iFranciaország kontra Ladbroke Racing és Bizottság ítéletben (C‑83/98 P, EU:C:2000:248, 25. pont) jelent meg először.
(
13
)	A Szlovák Köztársaság által hivatkozott határozatok egyike, azaz a 2005. február 15‑iBizottság kontra Tetra Laval ítélet (C‑12/03 P, EU:C:2005:87) nem tárgya az elemzésemnek, mivel azt nem állami támogatásokkal, hanem antitröszttel kapcsolatban hozta a Bíróság. Véleményem szerint ez az elem szükségképpen azt is magában foglalja, hogy a szóban forgó ítélet nem releváns annak meghatározása szempontjából, hogy összetett gazdasági értékelésnek minősülnek‑e a Bizottságnak azon kérdésre vonatkozó értékelései, hogy az SZP és a VšZP az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésében szereplő „vállalkozás” fogalmába tartozik‑e, mivel ezt a megállapítást jelentős mértékben befolyásolja az állami támogatás objektív jellege.
(
14
)	2002. április 25‑i végzés (C‑323/00 P, EU:C:2002:260).
(
15
)	2007. november 22‑i ítélet (C‑525/04 P, EU:C:2007:698).
(
16
)	2008. július 1‑jei ítélet (C‑341/06 P és C‑342/06 P, EU:C:2008:375).
(
17
)	2010. szeptember 2‑i ítélet (C‑290/07 P, EU:C:2010:480).
(
18
)	2013. október 24‑i ítélet (C‑214/12 P, C‑215/12 P és C‑223/12 P, EU:C:2013:682).
(
19
)	E kritériumok meghatározását az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikkének (1) bekezdésében említett állami támogatás fogalmáról szóló bizottsági közlemény (HL 2016, C 262., 1. o.) 74. pontja tartalmazza.
(
20
)	A Szlovák Köztársaság által hivatkozott határozatok mellett lásd még: 1996. február 29‑iBelgium kontra Bizottság ítélet (C‑56/93, EU:C:1996:64, 10. és 11. pont); 2003. május 8‑iOlaszország és SIM 2 Multimedia kontra Bizottság ítélet (C‑328/99 és C‑399/00, EU:C:2003:252, 38. és 39. pont).
(
21
)	Lásd: 2007. november 22‑iSpanyolország kontra Lenzing ítélet (C‑525/04 P, EU:C:2007:698, 59. pont); 2010. szeptember 2‑iBizottság kontra Scott ítélet (C‑290/07 P, EU:C:2010:480, 68. pont); 2013. január 24‑iFrucona Košice kontra Bizottság ítélet (C‑73/11 P, EU:C:2013:32, 74. pont); 2016. november 30‑iBizottság kontra Franciaország és Orange ítélet (C‑486/15 P, EU:C:2016:912, 90. pont).
(
22
)	Lásd e tekintetben: 1986. július 10‑iBelgium kontra Bizottság ítélet (234/84, EU:C:1986:302, 14. pont).
(
23
)	Lásd többek között: 2012. június 5‑iBizottság kontra EDF ítélet (C‑124/10 P, EU:C:2012:318, 82–85. és 105. pont).
(
24
)	2010. szeptember 2‑i ítélet (C‑290/07 P, EU:C:2010:480, 70. pont). Kiemelés tőlem.
(
25
)	Lásd: Ritleng, D., „Le juge communautaire de la légalité et le pouvoir discrétionnaire des institutions communautaires”, AJDA, 1999, 9. sz., 645. o.
(
26
)	Lásd: a jelen indítvány C. címe.
(
27
)	Kiemelés tőlem.
(
28
)	Kiemelés tőlem.
(
29
)	Kiemelés tőlem.
(
30
)	Ugyanis a Dôvera és az Union az általuk a jelen egyesített ügyekben benyújtott válaszbeadványaikban arra hivatkoztak, hogy e kifogást, tekintve, hogy az egy obiter dictum ellen irányul, hatástalannak kell tekinteni. Az általam a jelen indítvány 71. pontjában kifejtett értelmezésből kitűnik, hogy nem értek egyet ezzel az olvasattal.
(
31
)	Emlékeztetek arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint, ha valamely félnek megengednék, hogy először a Bíróság előtt hozzon fel olyan érvet, amelyet a Törvényszék előtt nem terjesztett elő, az azt jelentené, hogy a Törvényszék által eldöntött jogvitán túlterjedő jogvitával fordulhatna a Bírósághoz, amelynek hatásköre a fellebbezési eljárásban korlátozott. Lásd ebben az értelemben: 2019. július 29‑iBayerische Motoren Werke és Freistaat Sachsen kontra Bizottság ítélet (C‑654/17 P, EU:C:2019:634).
(
32
)	Lásd többek között: 2008. december 11‑iBizottság kontra Freistaat Sachsen ítélet (C‑334/07 P, EU:C:2008:709, 50. pont).
(
33
)	2004. március 16‑i ítélet (C‑264/01, C‑306/01, C‑354/01 és C‑355/01, EU:C:2004:150).
(
34
)	1993. február 17‑i ítélet (C‑159/91 és C‑160/91, EU:C:1993:63).
(
35
)	2002. január 22‑i ítélet (C‑218/00, EU:C:2002:36).
(
36
)	2009. március 5‑i ítélet (C‑350/07, EU:C:2009:127).
(
37
)	2011. március 3‑i ítélet (C‑437/09, EU:C:2011:112).
(
38
)	1995. november 16‑i ítélet (C‑244/94, EU:C:1995:392).
(
39
)	1999. szeptember 21‑i ítélet (C‑67/96, EU:C:1999:430).
(
40
)	1999. szeptember 21‑i ítélet (C‑115/97–C‑117/97, EU:C:1999:434).
(
41
)	1999. szeptember 21‑i ítélet (C‑219/97, EU:C:1999:437).
(
42
)	2000. szeptember 12‑i ítélet (C‑180/98–C‑184/98, EU:C:2000:428).
(
43
)	2004. március 16‑i ítélet (C‑264/01, C‑306/01, C‑354/01 és C‑355/01, EU:C:2004:150).
(
44
)	A megtámadott ítélet 58. pontja.
(
45
)	A megtámadott ítélet 64. pontja.
(
46
)	2004. március 16‑i ítélet (C‑264/01, C‑306/01, C‑354/01 és C‑355/01, EU:C:2004:150).
(
47
)	Kiemelés tőlem.
(
48
)	2006. január 10‑i ítélet (C‑222/04, EU:C:2006:8).
(
49
)	2008. július 1‑jei ítélet (C‑49/07, EU:C:2008:376).
(
50
)	2006. január 10‑i ítélet (C‑222/04, EU:C:2006:8).
(
51
)	2008. július 1‑jei ítélet (C‑49/07, EU:C:2008:376).
(
52
)	2006. január 10‑i ítélet (C‑222/04, EU:C:2006:8).
(
53
)	2008. július 1‑jei ítélet (C‑49/07, EU:C:2008:376).
(
54
)	2006. január 10‑i ítélet (C‑222/04, EU:C:2006:8).
(
55
)	2008. július 1‑jei ítélet (C‑49/07, EU:C:2008:376).
(
56
)	2006. január 10‑i ítélet (C‑222/04, EU:C:2006:8).
(
57
)	2008. július 1‑jei ítélet (C‑49/07, EU:C:2008:376).
(
58
)	2008. július 1‑jei ítélet (C‑49/07, EU:C:2008:376).
(
59
)	Úgy látom, hogy a Bíróságra jelentős hatással volt Kokott főtanácsnok ezen ügyre vonatkozó indítványának vonatkozó szakasza (C‑49/07, EU:C:2008:142, 41. és 42. pont), amely szerint „[a]z sem szól továbbá a gazdasági tevékenység és az ezzel összefüggő vállalkozási minőség feltételezése ellen, hogy valamely, az ELPA‑hoz hasonló szervezet egy nonprofit egyesület jogállásával bír, vagyis haszonszerzési cél nélkül végzi a tevékenységét. Az ilyen szervezeteknek is lehetőségük van arra, hogy más gazdasági szereplőkkel versenyezve szolgáltatásaikkal piacra lépjenek, és mindegy, hogy a többi gazdasági szereplő nonprofit jelleggel vagy üzletszerűen végzi‑e a tevékenységét. Ezt a szóban forgó ügy különösen szemléletesen mutatja, hiszen itt rögtön két görög nonprofit egyesület – az ELPA és a MOTOE – tűzte ki célul motorkerékpár‑versenyek szervezését és értékesítését Görögországban. Az ilyen szervezetek sikere hosszabb távon attól függ, hogy az általuk kínált szolgáltatásaikkal talpon tudnak‑e maradni e szolgáltatások más kínálóival szemben, és biztosítani tudják‑e tevékenységük finanszírozását” (kiemelés tőlem). Az egyetlen eltérés az, hogy a Bíróság a főtanácsnokkal ellentétben ezt a következtetést a 2006. január 10‑iCassa di Risparmio di Firenze és társai ítélet (C‑222/04, EU:C:2006:8) 123. pontja hatályának pontosításaként próbálja bemutatni, ami véleményem szerint a jelen ügyekben ahhoz vezetett, hogy a Törvényszék hibásan értelmezte a jogot.
(
60
)	2006. január 10‑i ítélet (C‑222/04, EU:C:2006:8).
(
61
)	Amint arra a Bizottság a fellebbezésében rámutatott, a Törvényszék is elfogadta ezt az elvet. A 2017. szeptember 28‑iAanbestedingskalender és társai kontra Bizottság ítéletben (T‑138/15, nem tették közzé, EU:T:2017:675) ugyanis helybenhagyta azt a vitatott határozatot, amely megállapította, hogy annak ellenére, hogy nyereségszerzésre törekvő piaci szereplők is üzemeltetnek hasonló platformokat, nem minősül gazdasági tevékenységnek egy e‑közbeszerzési platform üzemeltetése, amelyet annak biztosítására hoztak létre, hogy az ajánlatkérők teljesítsék a közbeszerzésekre vonatkozó egyes uniós irányelvekből eredő jogi kötelezettségeiket. Az ezen ítélettel szemben benyújtott fellebbezést a Bíróság nemrégen elutasította (2019. november 7‑iAanbestedingskalender és társai kontra Bizottság ítélet, C‑687/17 P, nem tették közzé, EU:C:2019:932).
(
62
)	2017. június 27‑i ítélet (C‑74/16, EU:C:2017:496, 50. pont). Célszerűnek tűnik megemlíteni, hogy ezen ítélet 46. pontjában a Bíróság emlékeztetett a 2006. január 10‑iCassa di Risparmio di Firenze és társai ítélet (C‑222/04, EU:C:2006:8) 123. pontjában szereplő formulára. Ugyanakkor a vizsgált tevékenység jellegével kapcsolatban általa levont következtetés véleményem szerint azt tanúsítja, hogy az „amennyiben e kínálat más, nyereségorientált gazdasági szereplők kínálatával versenyez” mondat nem értelmezhető úgy, mint amely e két elem egyidejű megvalósulását követeli meg.
(
63
)	Ez az állandó ítélkezési gyakorlat az 1991. április 23‑iHöfner és Elser ítéletig (C‑41/90, EU:C:1991:161, 21. pont) nyúlik vissza.
(
64
)	Ez az ítélkezési gyakorlat az 1991. április 23‑iHöfner és Elser ítéletig (C‑41/90, EU:C:1991:161, 21. pont) nyúlik vissza. A közelmúltból lásd: 2018. november 6‑iScuola Elementare Maria Montessori kontra Bizottság, Bizottság kontra Scuola Elementare Maria Montessori és Bizottság kontra Ferracci ítélet (C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873, 103. pont).
(
65
)	Lásd: 2018. július 25‑iBizottság kontra Spanyolország és társai ítélet (C‑128/16 P, EU:C:2018:591, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
66
)	Poiares Maduro főtanácsnok FENIN kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑205/03 P, EU:C:2005:666, 26. pont).
(
67
)	1999. június 17‑iBelgium kontra Bizottság ítélet (C‑75/97, EU:C:1999:311, 37. pont).
(
68
)	Lásd ebben az értelemben: Poiares Maduro főtanácsnok FENIN kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑205/03 P, EU:C:2005:666, 27. pont). Lásd még a 2004. március 16‑iAOK Bundesverband és társai ítélettel (C‑264/01, C‑306/01, C‑354/01 és C‑355/01, EU:C:2004:150) kapcsolatban a jelen indítvány 125–127. és 129. pontjában általam megfogalmazott megfontolásokat.
(
69
)	Jacobs főtanácsnok AOK Bundesverband és társai egyesített ügyekre vonatkozó indítványa (C‑264/01, C‑306/01, C‑354/01 és C‑355/01, EU:C:2003:304, 35. pont).
(
70
)	1993. február 17‑i ítélet (C‑159/91 és C‑160/91, EU:C:1993:63).
(
71
)	2002. január 22‑i ítélet (C‑218/00, EU:C:2002:36).
(
72
)	2004. március 16‑i ítélet (C‑264/01, C‑306/01, C‑354/01 és C‑355/01, EU:C:2004:150).
(
73
)	2009. március 5‑i ítélet (C‑350/07, EU:C:2009:127).
(
74
)	2011. március 3‑i ítélet (C‑437/09, EU:C:2011:112).
(
75
)	Az eddig felsorolt elemek vonatkozásában lásd: 1993. február 17‑iPoucet és Pistre ítélet (C‑159/91 és C‑160/91, EU:C:1993:63, 10., 12., 13. és 18. pont); 2002. január 22‑iCisal ítélet (C‑218/00, EU:C:2002:36, 39–44. pont); 2004. március 16‑iAOK Bundesverband és társai ítélet (C‑264/01, C‑306/01, C354/01 és C‑355/01, EU:C:2004:150, 47–52. pont); 2009. március 5‑iKattner Stahlbau ítélet (C‑350/07, EU:C:2009:127, 44–59. pont); 2011. március 3‑iAG2R Prévoyance ítélet (C‑437/09, EU:C:2011:112, 47–52. pont).
(
76
)	1993. február 17‑iPoucet és Pistre ítélet (C‑159/91 és C‑160/91, EU:C:1993:63, 10., 14. és 18. pont); 2002. január 22‑iCisal ítélet (C‑218/00, EU:C:2002:36, 43–44. pont); 2004. március 16‑iAOK Bundesverband és társai ítélet (C‑264/01, C‑306/01, C‑354/01 és C‑355/01, EU:C:2004:150, 48–52. pont); 2009. március 5‑iKattner Stahlbau ítélet (C‑350/07, EU:C:2009:127, 60–65. pont); 2011. március 3‑iAG2R Prévoyance ítélet (C‑437/09, EU:C:2011:112, 53–65. pont).
(
77
)	2006. július 11‑i ítélet (C‑205/03 P, EU:C:2006:453, 26. pont).
(
78
)	Lásd még: a vitatott határozat 93. pontja.
(
79
)	1995. november 16‑i ítélet (C‑244/94, EU:C:1995:392).
(
80
)	1999. szeptember 21‑i ítélet (C‑67/96, EU:C:1999:430).
(
81
)	1999. szeptember 21‑i ítélet (C‑115/97–C‑117/97, EU:C:1999:434).
(
82
)	1999. szeptember 21‑i ítélet (C‑219/97, EU:C:1999:437).
(
83
)	2000. szeptember 12‑i ítélet (C‑180/98–C‑184/98, EU:C:2000:428).
(
84
)	2004. március 16‑i ítélet (C‑264/01, C‑306/01, C‑354/01 és C‑355/01, EU:C:2004:150).
(
85
)	2004. április 16‑iAOK Bundesverband és társai ítélet (C‑264/01, C‑306/01, C‑354/01 és C‑355/01, EU:C:2004:150, 6. és 7. pont).
(
86
)	2004. április 16‑iAOK Bundesverband és társai ítélet (C‑264/01, C‑306/01, C‑354/01 és C‑355/01, EU:C:2004:150, 52. és 53. pont).
(
87
)	2004. április 16‑iAOK Bundesverband és társai ítélet (C‑264/01, C‑306/01, C‑354/01 és C‑355/01, EU:C:2004:150, 8. és 9. pont).
(
88
)	2004. március 16‑iAOK Bundesverband és társai ítélet (C‑264/01, C‑306/01, C‑354/01 és C‑355/01, EU:C:2004:150, 52. pont).
(
89
)	Meg kell jegyezni, hogy Dôvera a tárgyaláson azzal érvelt, hogy ez nem lehetséges, mivel ez a két eset három szempontból különbözik egymástól: először, a szlovák piacon működő egészségbiztosítási szervezetek nem törekednek nyereségszerzésre; másodszor, kereskedelmi társaságok formájában jönnek létre; harmadszor, közvetlenül tárgyalhatnak és szerződhetnek az egészségügyi szolgáltatókkal. A jelen indítvány 118. és 119. pontjában már kifejtettem annak indokát, hogy ez utóbbi elemet miért nem lehet figyelembe venni. Ami a biztosítási szervezetek nyereségszerzési célját illeti, a jelen indítvány 92–107. pontja tartalmazza annak indokolását, hogy ez az elem miért nem bír relevanciával egy jogalany vállalkozásnak minősítése szempontjából. Végül, azzal kapcsolatban, hogy ezeket a szervezeteket kereskedelmi társasági formában hozzák létre, ismét emlékeztetek arra a hagyományos ítélkezési gyakorlatra, amely szerint egy olyan jogalany jogállása, amelynek nyereségszerzési célja nyilvánvalóan másodlagos, nem releváns az említett minősítés szempontjából. Lásd ez utóbbi vonatkozásában: 2015. október 22‑iEasyPay és Finance Engineering ítélet (C‑185/14, EU:C:2015:716, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
90
)	A megtámadott ítéletben a Törvényszék nem vonta kétségbe a vitatott határozat (87) preambulumbekezdésében szereplő azon megállapítást, amely szerint a törvény alapján kötelező szolgáltatások terjedelme valójában rendkívül széles körű, mivel a Szlovákiában biztosított csaknem valamennyi egészségügyi kezelésre kiterjed. Ezzel kapcsolatban megjegyzem, hogy a Szlovák Köztársaság a fellebbezésében azt állítja, hogy a nyújtott egészségügyi ellátások összességének 98,9%‑át az egészségbiztosító társaságok a kötelező egészségbiztosítás jogcímén teljes egészében megtérítik, így a verseny támasztásának lehetősége a fennmaradó egészségügyi szolgáltatások 1,1%‑ára vonatkozik.
(
91
)	2004. március 16‑i ítélet (C‑264/01, C‑306/01, C‑354/01 és C‑355/01, EU:C:2004:150).
(
92
)	2004. március 16‑iAOK Bundesverband és társai ítélet (C‑264/01, C‑306/01, C‑354/01 és C‑355/01, EU:C:2004:150, 7. pont).
(
93
)	Lásd: a vitatott határozat 7. lábjegyzete és (15) preambulumbekezdése.
(
94
)	Lásd: a vitatott határozat (95) preambulumbekezdése.
(
95
)	2004. március 16‑i ítélet (C‑264/01, C‑306/01, C‑354/01 és C‑355/01, EU:C:2004:150).
(
96
)	A jelen indítvány 112. pontjában általam megemlített koherencia követelményéről van szó.
(
97
)	2008. szeptember 11‑iNémetország és társai kontra Kronofrance ítélet (C‑75/05 P és C‑80/05 P, EU:C:2008:482, 78. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
98
)	Lásd: 2017. április 4‑iMédiateur kontra Staelen ítélet (C‑337/15 P, EU:C:2017:256, 83. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
99
)	Lásd: 2018. július 25‑iQuaMa Quality Management kontra EUIPO ítélet (C‑139/17 P, nem tették közzé, EU:C:2018:608, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
100
)	Lásd: 2018. július 25‑iSpanyolország kontra Bizottság ítélet (C‑588/17 P, nem tették közzé, EU:C:2018:607, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
101
)	Ez a megtámadott ítélet angol nyelvű változatában alkalmazott kifejezés szó szerinti magyar fordítása. A francia nyelvű változat a „jelentős” fogalmat használja.
(
102
)	Lásd többek között: 2011. december 21‑iIride kontra Bizottság ítélet (C‑329/09 P, nem tették közzé, EU:C:2011:859, 48–51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).