62021TJ0485_RES
T‑485/21. sz. ügy
Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (BNetzA)
kontra
Energiaszabályozók Európai Uniós Együttműködési Ügynöksége
A Törvényszék ítélete (kibővített harmadik tanács), 2024. szeptember 25.
„Energia – A villamos energia belső piaca – Kapacitásszámítási régió – CORE‑régió – A teher‑újraelosztás és az ellenkereskedelem költségmegosztási módszertanának ACER általi elfogadása – A tűréshatár jogszerű hurokáramlások tekintetében való meghatározása – Az (EU) 2019/943 rendelet 16. cikkének (13) bekezdése”
Energia – A villamos energia belső piaca – 2019/943 rendelet – A villamosenergia‑átviteli rendszer szűk keresztmetszeteinek kezelése – Az övezetek közötti szűk keresztmetszetek enyhítésére irányuló beavatkozó intézkedések végrehajtása – A beavatkozó intézkedések költségeinek megosztására irányuló módszertan – 220 kV vagy annál nagyobb feszültségszintű belső hálózati elemen megvalósított beavatkozó intézkedések figyelembevétele – Megengedhetőség
(2019/943 európai parlamenti és tanácsi rendelet, (2) és (35) preambulumbekezdés, 1. cikk, a) pont, 2. cikk, 3. pont, 16. cikk, (4) bekezdés, (8) bekezdés, első albekezdés, b) pont, és 13. cikk; 2015/1222 bizottsági rendelet, (2) és (12) preambulumbekezdés, 2. cikk, 2. pont, 9. cikk, (11) bekezdés, 74. cikk, (2) és (4) bekezdés, valamint 2017/1485 bizottsági rendelet, 76. cikk, (1) bekezdés, b) pont, iii. és v. alpont)
(lásd: 53–113., 119–133. pont)
Az Európai Unió ügynökségei – Energiaszabályozók Együttműködési Ügynöksége (ACER) – Hatáskörök – Terjedelem – A villamosenergia‑átviteli rendszer szűk keresztmetszeteinek enyhítése érdekében végrehajtott beavatkozó intézkedések költségeinek megosztására irányuló módszertan elfogadása – Az ACER hatásköreinek bírósági felülvizsgálatra alkalmas objektív kritériumok alapján történő pontos körülhatárolása – Megengedhetőség
(2019/942 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 5. cikk, (3) bekezdés, 6., 28. és 29. cikk, valamint 2019/943 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 16. cikk, (13) bekezdés; 2015/1222 bizottsági rendelet, 9. cikk, (11) bekezdés)
(lásd: 114–117. pont)
Energia – A villamos energia belső piaca – 2019/943 rendelet – A villamosenergia‑átviteli rendszer szűk keresztmetszeteinek kezelése – Az övezetek közötti szűk keresztmetszetek enyhítésére irányuló beavatkozó intézkedések végrehajtása – A beavatkozó intézkedések költségeinek megosztására irányuló módszertan – A hurokáramlásoknak a belső áramlásokkal szembeni elsődleges figyelembevétele – Megengedhetőség
(2019/943 európai parlamenti és tanácsi rendelet, (27) preambulumbekezdés, 16. cikk, (8) bekezdés, és 13. cikk)
(lásd: 142–157., 167. pont)
Energia – A villamos energia belső piaca – 2019/943 rendelet – A villamosenergia‑átviteli rendszer szűk keresztmetszeteinek kezelése – Az övezetek közötti szűk keresztmetszetek enyhítésére irányuló beavatkozó intézkedések végrehajtása – A beavatkozó intézkedések költségeinek megosztására irányuló módszertan – A bizonyos toleranciaszintet meg nem haladó hurokáramlásokból eredő költségek kizárása – A tűréshatárnak az Energiaszabályozók Együttműködési Ügynöksége (ACER) által az alkalmazandó jogi keretnek nem megfelelő módon történő meghatározása – Megengedhetetlenség – Kivétel – Az ACER arra vonatkozó bennefoglalt hatásköre, hogy az alkalmazandó jogi keretnek nem megfelelő módon határozza meg a toleranciaszintet – Feltételek – Nem teljesült feltételek
(EUSZ 4. cikk, (3) bekezdés; 2019/942 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 6. cikk, (10) bekezdés, második albekezdés, a) pont, (11) bekezdés és (12) bekezdés; 2019/943 európai parlamenti és tanácsi rendelet, (34) preambulumbekezdés és 16. cikk, (13) bekezdés; 2015/1222 bizottsági rendelet, 9. cikk, (11) bekezdés, és 74. cikk, (6) bekezdés, a) pont)
(lásd: 180–246., 250–256., 263–276. pont)
Megsemmisítés iránti kereset – Megsemmisítést kimondó ítélet – Joghatások – Az uniós bíróság általi korlátozás – Feltételek
(EUMSZ 264. cikk, második bekezdés)
(lásd: 281., 284–288. pont)
Összefoglalás
A Törvényszék – helyt adva egy nemzeti szabályozó hatóság által benyújtott megsemmisítés iránti keresetnek – megsemmisíti az Energiaszabályozók Európai Uniós Együttműködési Ügynöksége (ACER) fellebbezési tanácsának (a továbbiakban: fellebbezési tanács) határozatát azzal az indokkal, hogy az a hurokáramlások tűréshatárának meghatározását illetően jogellenes. Ugyanakkor a bíróság megerősíti egyrészt a teher‑újraelosztás és az ellenkereskedelem ACER által elfogadott költségmegosztási módszertana – amely magában foglalja a nem „kritikus” belső hálózati elemeket – alkalmazási körének jogszerűségét, másrészt pedig a költségmegosztásban a hurokáramlásoknak tulajdonított elsőbbséget.
2015. július 24‑én az Európai Bizottság elfogadta a 2015/1222 rendeletet. (
1
) E rendelet számos követelményt fogalmaz meg a villamosenergia‑ágazatban a másnapi és a napon belüli piacok tekintetében az övezetközi kapacitásfelosztásra és a szűk keresztmetszetek kezelésére vonatkozóan, köztük többek között a határkeresztező vonatkozású teher‑újraelosztási és ellenkereskedelmi költségek megosztására irányuló közös módszertan meghatározását. (
2
)
E rendelet alapján a „CORE”‑régió (
3
) átvitelirendszer‑üzemeltetői az említett módszertanra vonatkozó javaslatot nyújtottak be e régió valamennyi nemzeti szabályozó hatóságához.
Mivel a nemzeti szabályozó hatóságok nem jutottak megállapodásra e javaslattal kapcsolatban, az ACER ugyanezen rendelet alapján 2020. november 30‑án a költségmegosztási módszertan jóváhagyásáról szóló határozatot fogadott el (a továbbiakban: vitatott költségmegosztási módszertan).
A felperes, a Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (BNetzA) németországi nemzeti szabályozó hatóságként fellebbezést nyújtott be e határozattal szemben a fellebbezési tanácshoz. Mivel ez utóbbi elutasította e fellebbezést, e hatóság keresetet nyújtott be a Törvényszékhez a fellebbviteli tanács határozatának (a továbbiakban: megtámadott határozat) megsemmisítése iránt.
A Törvényszék álláspontja
A Törvényszék a fellebbezők által felhozott jogalapok közül hármat vizsgál meg, nevezetesen a vitatott költségmegosztási módszertan alkalmazási körének jogellenes kiterjesztésén alapuló jogalapot, a költségmegosztásban a belső áramlásokkal szemben a hurokáramlásoknak tulajdonított elsőbbségen alapuló jogalapot, valamint a jogszerű hurokáramlásokra vonatkozó tűréshatár téves meghatározásán alapuló jogalapot.
A vitatott költségmegosztási módszertan alkalmazási körére vonatkozó jogalapról
A Törvényszék előzetesen emlékeztet arra, hogy a teher‑újraelosztás (
4
) és az ellenkereskedelem (
5
) a villamosenergia‑átviteli rendszer szűk keresztmetszeteinek enyhítése érdekében végrehajtott költséges beavatkozó intézkedések. (
6
)
A 2015/1222 rendelet 74. cikke (2) és (4) bekezdése e tekintetben előírja a határkeresztező vonatkozású beavatkozó intézkedéseket érintő költségmegosztó megoldások elfogadását, és kimondja, hogy a költségmegosztási módszertanban meg kell határozni, hogy az övezetközi kapacitás garantálását célzó teher‑újraelosztás vagy ellenkereskedelem alkalmazása miatt felmerült költségek közül melyek alkalmasak egy kapacitásszámítási régió, a jelen esetben a CORE‑régió valamennyi átvitelirendszer‑üzemeltetője közötti megosztásra.
Egyébiránt a 2019/943 rendelet 16. cikkének (13) bekezdése előírja a két ajánlattételi övezet közötti szűk keresztmetszetek enyhítésére irányuló beavatkozó intézkedések költségeinek annak alapján történő megosztását, hogy a valamely övezet belső ügyleteiből eredő áramlások mennyiben járulnak hozzá a két övezet között megfigyelt szűk keresztmetszethez. (
7
)
A vitatott költségmegosztási módszertan alkalmazási köre nemcsak az övezetek közötti hálózati elemekre (rendszerösszekötők), hanem a 220 kilovolt (kV) vagy annál nagyobb feszültségszintű belső hálózati elemekre is kiterjed. E módszertan szerint ugyanis a határkeresztező vonatkozású teher‑újraelosztási és ellenkereskedelmi intézkedéseket főszabály szerint a határkeresztező vonatkozású hálózati elemek szűk keresztmetszetének enyhítésére irányuló valamennyi teher‑újraelosztási és ellenkereskedelmi intézkedés alkotja, amint azokat többek között a CORE régió vonatkozásában a regionális üzembiztonsági koordináció módszertana (a továbbiakban: ROSC‑módszertan) meghatározza. A ROSC‑módszertan szerint a határkeresztező vonatkozású hálózati elemek az övezetközi kapacitás számításához figyelembe vett valamennyi kritikus hálózati elem, valamint a 220 kV vagy annál nagyobb feszültségszintű belső hálózati elemek.
A felperes szerint a megosztásból ki kell zárni a rendszerösszekötőknek vagy legalábbis kritikus hálózati elemeknek nem minősülő belső hálózati elemekhez rendelt beavatkozó intézkedések költségeit, mivel az ezen elemeken jelentkező szűk keresztmetszetek „belső” szűk keresztmetszetek, amelyek nem tartoznak az „övezetek közötti” szűk keresztmetszet meghatározásába.
A Törvényszék e tekintetben pontosítja, hogy a 2015/1222 rendelet 74. cikke (4) bekezdésének b) pontja azon beavatkozó intézkedések költségeinek megosztására irányul, amelyek célja az övezetközi kapacitás garantálására. Mivel a 2015/1222 rendelet végrehajtási jogi aktus, azt az alaprendeletével, azaz a 2019/943 rendelettel összhangban kell értelmezni, amely rendelet 16. cikkének (13) bekezdése az övezetközi kereskedelem biztosítása érdekében aktivált beavatkozó intézkedések költségeire vonatkozik.
Így annak igazolása érdekében, hogy a megtámadott határozatban megerősített, vitatott költségmegosztási módszertan összeegyeztethető‑e a fent hivatkozott rendelkezésekkel, a 2019/943 rendelet 16. cikke (13) bekezdésének megfelelően meg kell határozni, hogy mely szűk keresztmetszeteket kell összehangoltan enyhíteni az övezetközi kereskedelem biztosítása érdekében, ami ezt követően lehetővé teszi annak megállapítását, hogy a vitatott módszertan tárgyát képező beavatkozó intézkedések célja az‑e, hogy a 2015/1222 rendelet 74. cikke (4) bekezdésének b) pontja értelmében garantálják az övezetközi kapacitást.
Először is a Törvényszék e tekintetben rámutat arra, hogy pusztán az a körülmény, hogy a vitatott költségmegosztási módszertan alkalmazási köre kiterjed a 220 kV‑nál nagyobb vagy annak megfelelő feszültségszintű hálózati elemeken megfigyelt szűk keresztmetszetek által okozott költségekre, nem lehet ellentétes a 2019/943 rendelet 16. cikkének (13) bekezdésével, mivel e rendelkezés kizárólag annak meghatározását vonja maga után, hogy mely szűk keresztmetszeteket kell összehangolt módon enyhíteni az övezetközi kereskedelem biztosítása érdekében.
Másodszor, az a körülmény, hogy a szűk keresztmetszetek enyhíthetők az egyes kritikus hálózati elemek kapacitásának akár 30%‑ának felhasználásával, míg e kapacitás 70%‑ának rendelkezésre kell állnia az övezetközi kereskedelem számára, nem jelenti azt, hogy kizárólag az említett kritikus elemeken végrehajtott beavatkozó intézkedések költségeit kellene megosztani. A nem kritikus hálózati elemekre vonatkozó korrekciós intézkedések ugyanis hozzájárulhatnak a kritikus hálózati elemek szűk keresztmetszetének enyhítéséhez, ezáltal garantálva az övezetközi kapacitást.
Harmadszor, a Törvényszék hozzáteszi, hogy a teher‑újraelosztás és ellenkereskedelem költséges beavatkozó intézkedéseire kizárólag a ROSC‑módszertan által meghatározott regionális üzembiztonsági értékelési folyamat (a továbbiakban: CROSA‑folyamat) keretében kerül sor, amelynek célja többek között az e módszertan értelmében vett határkeresztező vonatkozású beavatkozó intézkedések összehangolása. A korrekciós intézkedések ezen folyamat keretében történő optimalizálása magában foglalja a leginkább hatásos korrekciós intézkedés azonosítását valamennyi, 220 kV vagy annál nagyobb feszültségszintű hálózati elem (kritikus vagy nem kritikus) szűk keresztmetszetének megszüntetésére.
Ebből az következik, hogy CROSA‑folyamat keretében összehangolt módon kezelt valamennyi szűk keresztmetszet a 2019/943 rendelet 16. cikkének (13) bekezdése értelmében vett „övezetek közötti” szűk keresztmetszetnek felel meg, és az e folyamat keretében a szóban forgó szűk keresztmetszetek enyhítése érdekében aktivált valamennyi korrekciós intézkedés a 2015/122 rendelet 74. cikke (4) bekezdése b) pontjának megfelelően hozzájárul az övezetközi kapacitás garantálásához. Következésképpen a „szennyező fizet” elvvel összhangban e korrekciós intézkedések költségeit meg kell osztani az átvitelirendszer‑üzemeltetők között.
A hurokáramlásoknak tulajdonított elsőbbségre vonatkozó jogalapról
A felperes arra hivatkozik, hogy a vitatott költségmegosztási módszertan tévesen elsőbbséget tulajdonít a hurokáramlásoknak mint a szűk keresztmetszetek forrásának a belső áramlásokhoz képest, ami nem felel meg a 2019/943 rendelet 16. cikke (13) bekezdésének, amely szerint a költségeket ezen áramlásoknak „a szűk keresztmetszethez való hozzájárulás alapján” kell elosztani.
A vitatott költségmegosztási módszertan alapján, miután azonosítják az érintett hálózati elemen a túlterheltséget, (
8
) a különböző típusú áramlások közötti elsőbbségi sorrendet állapítanak meg, amelynek értelmében a szűk keresztmetszethez hozzájáruló, bizonyos tűréshatárt meghaladó hurokáramlásokat úgy azonosítják, mint amelyek elsősorban járulnak hozzá az esetleges túlterheléshez, míg a szűk keresztmetszethez hozzájáruló belső áramlásokat úgy azonosítják, mint amelyek másodsorban járulnak hozzá az említett túlterheléshez.
Pontosítva, hogy minden áramlás csak annyiban járul hozzá a túlterheléshez, amennyiben meghaladja az érintett hálózati elem maximális kapacitását, a Törvényszék megállapítja, hogy a költségek belső áramlásokkal és hurokáramlásokkal kapcsolatos részét ezen áramlások azon mértéke alapján kell meghatározni, amely meghaladja az érintett hálózati elem maximális kapacitását, a módszertan 7. cikkének (6) bekezdésében megállapított elsőbbségi sorrend szerint.
Ezenfelül a Törvényszék úgy véli, hogy a 2019/943 rendelet 16. cikkének (13) bekezdésében használt „a szűk keresztmetszethez való hozzájárulás alapján” kifejezést úgy is lehet értelmezni, hogy az érintett hálózati elemen történő minden áramlás ugyanúgy „hozzájárul” az esetleges szűk keresztmetszethez. Ugyanakkor a Törvényszék megállapítja, hogy a 2019/943 rendelet 16. cikkének (13) bekezdése maga vezet be különbségtételt a belső áramlások és a hurokáramlás között, tűréshatár meghatározását írva elő a belső ügyletekből eredő azon áramlások tekintetében, amelyek az adott ajánlattételi övezetben nem érik el a strukturális szűk keresztmetszet nélkül várható szintet (a továbbiakban: tűréshatár). A Törvényszék szerint úgy tűnik, hogy ezt a tűréshatárt csak a hurokáramlások tekintetében kell meghatározni, mivel azt az egyes önálló ajánlattételiövezet‑határok tekintetében kell meghatározni. Ezenkívül a hurokáramokra vonatkozó toleranciaszint meghatározását még strukturális szűk keresztmetszetek hiányában is igazolja az a körülmény, hogy ezen áramlások egy összekapcsolt, nagymértékben hurkolt villamosenergia‑hálózatban bizonyos mértékig elkerülhetetlenek, és következésképpen azokat ki kell zárni a beavatkozó intézkedések miatt felmerülő költségek megosztásából, amennyiben nem haladják meg ezt a szintet.
E körülmények között a 2019/943 rendelet 16. cikkének (13) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az lehetővé teszi, hogy a beavatkozó intézkedések költségeinek elosztása során eltérően kezeljék a belső áramlásokat és a tűréshatárt meghaladó hurokáramlásokat, mivel az ilyen különbségtétel indokoltnak tűnik azoknak a szóban forgó szabályozás kontextusában fennálló eltérő jellegére tekintettel.
A hurokáramlások tűréshatárára vonatkozó jogalapról
A felperes vitatja továbbá az ACER által a vitatott költségek megosztásának módszertanában meghatározott és a fellebbezési tanács által a megtámadott határozatban megerősített tűréshatárt a hurokáramlások (
9
) vonatkozásában.
E tekintetben a Törvényszék emlékeztet arra, hogy a 2019/943 rendelet 16. cikkének (13) bekezdése szerint a korrekciós intézkedések költségeinek az e rendelkezésben említett megosztásából ki kell zárni az ajánlattételi övezetek belső ügyleteiből eredő azon költségeket, amelyek hozzájárulnak a két ajánlattételi övezet között megfigyelt szűk keresztmetszethez, de az adott ajánlattételi övezetben nem érik el a strukturális szűk keresztmetszet (
10
) nélkül várható szintet”. Ugyanezen rendelkezés értelmében a tűréshatárt az egyes önálló ajánlattételiövezet‑határok tekintetében kell elemezni és meghatározni.
A jelen ügyben, mivel az átvitelirendszer‑üzemeltetők nem végezték el a szükséges elemzést, az ACER úgy tekintette, hogy jogosult, sőt köteles arra, hogy elemzése hiányában a patthelyzet elkerülése érdekében a vitatott költségmegosztási módszertanban ideiglenesen maga határozzon meg tűréshatárt. Így az ACER közös tűréshatárt állapított meg a CORE régió valamennyi ajánlattételi övezete tekintetében, amelyet egyenlően osztott el azon ajánlattételi övezetek számával, amelyekből a hurokáramlások erednek.
A Törvényszék azonban megállapítja, hogy az ACER által rögzített tűréshatár sérti a 2019/943 rendelet 16. cikkének (13) bekezdésében megállapított azon követelményeket, amelyek szerint a tűréshatárnak a „strukturális szűk keresztmetszet nélkül várható szint[nek]” kell megfelelnie, és azt „az egyes önálló ajánlattételiövezet‑határok tekintetében” kell meghatározni.
Az első követelmény meghatározását illetően a 2019/943 rendelet 16. cikke (13) bekezdésének első albekezdésében előírt elemzés feltételezi többek között a hálózati beruházások és az ajánlattételi övezetek strukturális szűk keresztmetszetek megszüntetése érdekében történő esetleges újbóli felosztásának elemzését. Márpedig az ACER, amely elismeri, hogy nem végzett ilyen elemzést, a tűréshatárt – az érintett átvitelirendszer‑üzemeltetők által adott eltérő vélemények „átlagaként” – az érintett hálózati elem maximális kapacitásának 10%‑ában állapította meg.
A második követelményt illetően, noha az ACER által alkalmazott megosztás az egyes ajánlattételi övezetek tekintetében egyedi tűréshatárt eredményez, amennyiben e tűréshatárt az egyes releváns hálózati elemek egyedi maximális kapacitása, és azon ajánlattételi övezetek száma alapján határozzák meg, amelyekből az e hálózati elemeken áthaladó hurokáramlások erednek, az nem felel meg az e cikk által előírt egyéniesítésnek, amely megköveteli, hogy a tűréshatárt a szóban forgó ajánlattételi övezetek jellemzői és az azok közötti különböző határok alapján határozzák meg.
A Törvényszék ezt követően megvizsgálja, hogy az ACER a jelen ügyben fennálló sajátos helyzetben rendelkezett‑e olyan bennefoglalt hatáskörrel, amely feljogosítja arra, hogy a 2019/943 rendelet 16. cikkének (13) bekezdésében előírtaktól eltérő módon határozza meg a tűréshatárt.
Először is megállapítja, hogy a jogszerűség elvére tekintettel főszabály szerint nem fogadható el, hogy egy olyan uniós ügynökség, mint az ACER, eltérhessen az alkalmazandó jogi kerettől. Továbbá, jóllehet a 2019/943 rendelet lehetővé teszi az ACER számára, hogy egyértelműen körülhatárolt körülmények között ideiglenes határozatot hozzon, a korrekciós intézkedések költségeinek megosztására vonatkozó módszertanban szereplő tűréshatár meghatározása nem tartozik e körülmények közé. Végül a hatékonysághoz fűződő érdekre való puszta hivatkozás nem elegendő ahhoz, hogy az ACER számára hatáskört keletkeztessen, kivéve ha a szóban forgó rendelkezések hatékony érvényesülésének biztosításához fűződő valós szükségletnek felel meg.
E tekintetben az ACER többek között azzal a határidővel igazolta a vitatott költségmegosztási módszertan anélkül történő elfogadásának szükségességét, hogy a 2019/943 rendelet 16. cikkének (13) bekezdésében előírt elemzést megvárhatta volna, amelyet e módszer elfogadására számára előírtak, valamint azzal, hogy az átvitelirendszer‑üzemeltetők késedelmesen dolgozták ki a költségmegosztásra vonatkozó módszertani javaslatot. Márpedig egyrészt az ACER számára a szóban forgó módszertan elfogadására előírt határidő tájékoztató jellegű volt, és ennélfogva az meghosszabbítható volt. Másrészt az arra vonatkozó kötelezettség, hogy a 2019/943 rendelet 16. cikkének (13) bekezdésében előírt elemzés elvégzése révén tűréshatárt határozzanak meg, azt követően lépett hatályba, hogy a CORE‑régió átvitelirendszer‑üzemeltetői benyújtották a költségmegosztási módszertanra vonatkozó javaslatukat a régió valamennyi nemzeti szabályozó hatóságához. Ezenkívül az ACER nem bizonyítja, hogy elősegítette ezen elemzés elvégzését, jóllehet ezt a lojális együttműködés elve alapján így kellett volna eljárnia.
Mivel az ACER nem bizonyította a szóban forgó rendelkezések hatékony érvényesülésének biztosításához szükséges valós igény fennállását, nem támaszkodhatott bennefoglalt hatáskörre a tűréshatár vitatott költségmegosztási módszertanban történő meghatározása érdekében.
A fentiek összességére tekintettel a Törvényszék megsemmisíti a fellebbezési tanács által elfogadott megtámadott határozatot abban a részében, amelyben az helybenhagyja az ACER 2020. november 30‑i határozatát, és elutasítja a felperesek e határozattal szemben benyújtott fellebbezését.
(
1
)	A kapacitásfelosztásra és a szűk keresztmetszetek kezelésére vonatkozó iránymutatás létrehozásáról szóló, 2015. július 24‑i (EU) 2015/1222 bizottsági rendelet (HL 2015. L 197., 24. o.).
(
2
)	A 2015/2022 rendelet 74. cikke.
(
3
)	A CORE régió a Belgiumot, a Cseh Köztársaságot, Németországot, Franciaországot, Horvátországot, Luxemburgot, Magyarországot, Hollandiát, Ausztriát, Lengyelországot, Romániát, Szlovéniát és Szlovákiát magában foglaló földrajzi terület, amelyet a 2015/1222 rendelet 15. cikkének megfelelően kapacitásszámításra hoztak létre.
(
4
)	A villamos energia belső piacáról szóló, 2019. június 5‑i (EU) 2019/943 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2019. L 158., 54. o.) 2. cikkének 26. pontja úgy határozza meg a teher‑újraelosztást, mint egy vagy több átvitelirendszer‑üzemeltető vagy elosztórendszer‑üzemeltető által – a termelés, a terhelés vagy mindkettő módosítása révén – hozott intézkedést, többek között korlátozást, a villamosenergia‑rendszerben megvalósuló fizikai áramlás megváltoztatása és a fizikai szűk keresztmetszet enyhítése vagy a rendszerbiztonság más módon történő biztosítása céljából.
(
5
)	A 2019/943 rendelet 2. cikkének 27. pontja értelmében az ellenkereskedelem a fizikai szűk keresztmetszet enyhítésére a rendszerüzemeltetők által elindított, két ajánlattételi övezet közötti övezetközi kereskedelem. A szűk keresztmetszetet, amely az üzembiztonságot érintő, beavatkozó intézkedést szükségessé tevő kockázatot jelent, a 2019/943 rendelet 2. cikkének 4. pontja szerint olyan helyzetként határozzák meg, amelyben a piaci szereplők által jelzett, hálózati területek közötti kereskedési igények nem elégíthetők ki maradéktalanul, mert jelentős mértékben kihatnának a fizikai áramlásra olyan hálózati elemekben, amelyek ezen áramlások továbbítására nem képesek. A szűk keresztmetszetet fizikai áramlások okozzák.
(
6
)	A 2015/1222 rendelet 2. cikkének 13. pontja értelmében a beavatkozó intézkedés az üzembiztonság fenntartása érdekében egy vagy több átvitelirendszer‑üzemeltető által manuálisan vagy automatikusan alkalmazott bármely intézkedés.
(
7
)	A 2019/943 rendelet 2. cikkének 65. pontja az ajánlattételi övezetet úgy határozza meg, mint „a legnagyobb földrajzi terület, amelyen belül a piaci résztvevők kapacitásfelosztás nélkül képesek villamos energiával kereskedni”.
(
8
)	A túlterhelés főszabály szerint az áramlások azon mennyiségének felel meg, amely meghaladja az érintett hálózati elem maximális kapacitását.
(
9
)	A vitatott költségmegosztási módszertan szerint a hurokáramlás „valamely hálózati elemen történő fizikai áramlás, ahol a forrás és a nyelő ugyanabban az övezetben, a hálózati elem vagy annak egy része pedig eltérő övezetben található”.
(
10
)	A 2019/943 rendelet 2. cikkének 6. pontja úgy határozza meg a „strukturális szűk keresztmetszetet, mint „az átviteli rendszer olyan szűk keresztmetszet[ét], amely egyértelműen meghatározható, előrelátható, földrajzilag időben stabil, és a villamosenergia‑rendszerben uralkodó szokásos körülmények között gyakran előfordul”.