62025CO0411
A BÍRÓSÁG VÉGZÉSE (a fellebbezés megengedhetőségéről határozó tanács)
2025. november 18. (
*1
)
„Fellebbezés – Európai uniós védjegy – A fellebbezések megengedhetősége – A Bíróság eljárási szabályzatának 170b. cikke – A felmerülő kérdésnek az uniós jog egységessége, koherenciája vagy fejlődése szempontjából fennálló jelentőségét bizonyító kérelem – A fellebbezés megengedhetősége”
A C‑411/25. P. sz. ügyben,
az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) (képviselik: D. Gája, D. Hanf és D. Stoyanova‑Valchanova, meghatalmazotti minőségben)
fellebbezőnek
az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján 2025. június 20‑án benyújtott fellebbezése tárgyában,
a többi fél az eljárásban:
a Versiontech Inc. (székhelye: Brooklyn [Egyesült Államok])
felperes az elsőfokú eljárásban,
a Verizon Trademark Services LLC (székhelye: Washington DC [Egyesült Államok])
beavatkozó fél az elsőfokú eljárásban,
A BÍRÓSÁG (a fellebbezés megengedhetőségéről határozó tanács),
tagjai: T. von Danwitz, a Bíróság elnökhelyettese, M. Gavalec és Csehi Z. (előadó) bírák,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az előadó bíró javaslatára és A. Rantos főtanácsnok meghallgatását követően,
meghozta a következő
Végzést
1
Az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) fellebbezésével az Európai Unió Törvényszéke 2025. április 30‑iVersiontech kontra EUIPO – Verizon Trademark Services (VersionTech) ítéletének (T‑242/24, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2025:422) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítéletben a Törvényszék hatályon kívül helyezte az EUIPO első fellebbezési tanácsának a Verizon Trademark Services LLC és a Versiontech Inc. közötti törlési eljárással kapcsolatban hozott, 2024. március 6‑i határozatát (R 31/2023‑1. sz. ügy) (a továbbiakban: vitatott határozat).
A fellebbezés megengedhetővé nyilvánítása iránti kérelemről
2
Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 58a. cikkének első bekezdése értelmében, amennyiben az EUIPO valamely független fellebbezési tanácsa által hozott határozatra vonatkozóan a Törvényszék által hozott határozat ellen fellebbezést nyújtottak be, a Bíróság előzetesen határoz a fellebbezés megengedhetőségéről.
3
Ezen alapokmány 58a. cikkének harmadik bekezdése szerint a fellebbezés a Bíróság eljárási szabályzatában meghatározott részletes szabályoknak megfelelően teljes egészében vagy részben megengedhető, ha az az uniós jog egységessége, koherenciája vagy fejlődése szempontjából jelentős kérdést vet fel.
4
Az eljárási szabályzat 170a. cikkének (1) bekezdése értelmében az említett alapokmány 58a. cikkének első bekezdése szerinti helyzetekben a fellebbezőnek a fellebbezés megengedhetővé nyilvánítása iránti olyan kérelmet kell mellékelnie a fellebbezéséhez, amelyben kifejti a fellebbezés által az uniós jog egységessége, koherenciája vagy fejlődése szempontjából felvetett jelentős kérdést, és amely tartalmazza az ahhoz szükséges összes adatot, hogy a Bíróság e kérelemről határozhasson.
5
Az eljárási szabályzat 170b. cikkének (1) és (3) bekezdése értelmében a Bíróság a lehető leghamarabb, indokolt végzéssel határoz a fellebbezés megengedhetővé nyilvánítása iránti kérelemről.
A fellebbező érvei
6
A fellebbezés megengedhetővé nyilvánítása iránti kérelmének alátámasztása érdekében az EUIPO arra hivatkozik, hogy fellebbezésének egyetlen jogalapja, amely az európai uniós védjegyről szóló, 2017. június 14‑i (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (HL 2017. L 154., 1. o.) az európai uniós védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet (HL 2009. L 78., 1. o.; helyesbítés: HL 2017. L 142., 104. o.) 8. cikke (1) bekezdésének b) pontjával és 1. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 72. cikke (3) bekezdésének megsértésén alapul, az uniós jog egységessége, koherenciája és fejlődése szempontjából jelentős kérdést vet fel.
7
Először is, az EUIPO azt állítja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 69. pontjában hibát követett el, amikor úgy ítélte meg, hogy a 2017/1001 rendelet 72. cikkének (3) bekezdésén alapuló, a fellebbezési tanács határozatának megváltoztatására vonatkozó hatásköre gyakorlásának feltételei teljesültek. E tekintetben az EUIPO azt kifogásolja, hogy a Törvényszék megítélése szerint a fellebbezési tanács állást foglalt abban a kérdésben, hogy fennáll‑e a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetéveszthetőség az ütköző védjegyek között, noha e tanács ezt a kérdést – amint az a megtámadott ítélet 22. és 60. pontjából kitűnik – kizárólag az Európai Unió érintett közönsége németül beszélő részének észlelése alapján vizsgálta, anélkül hogy e kérdésnek a ténybeli vagy jogi értékelését a közönség németül nem beszélő része tekintetében elvégezte volna.
8
Másodszor, az EUIPO szerint a Törvényszék következésképpen a megtámadott ítélet 70. pontjában a 2017/1001 rendelet 72. cikkének (3) bekezdését megsértve gyakorolta a megváltoztatásra vonatkozó hatáskörét. Az érintett közönség németül nem beszélő része tekintetében fennálló összetéveszthetőségre vonatkozó összes ténybeli és jogi elem bizonyításának hiányában ugyanis a Törvényszék nem juthatott volna arra a következtetésre, hogy a fellebbezési tanácsnak meg kellett volna állapítania a szóban forgó védjegyek közötti összetéveszthetőség hiányát az Unióban.
9
E tekintetben az EUIPO pontosítja, hogy a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetéveszthetőség fennállása érvényesen megállapítható volt kizárólag a németül beszélő közönség mint az érintett közönség nem elhanyagolható részének észlelése alapján, ugyanakkor ez nem igaz a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 64. pontjában szereplő, az összetéveszthetőség hiányára vonatkozó értékelésére, mivel az ilyen értékeléshez az Unió egész érintett közönsége tekintetében előzetesen ki kell zárni az összetéveszthetőséget. E tekintetben az EUIPO a Bíróság 2008. szeptember 18‑iArmacell kontra OHIM ítéletére (C‑514/06 P, EU:C:2008:511, 54–57. pont), valamint a Törvényszék 2023. október 25‑iQuantic Dream kontra EUIPO – Quentia (Q) ítéletére (T‑458/21, EU:T:2023:671, 73. pont) hivatkozik. Az EUIPO úgy véli, hogy a VersionTech védjeggyel szemben benyújtott törlési kérelem elutasítása annak előzetes megállapítása nélkül, hogy a VERIZON korábbi európai uniós védjeggyel való összetéveszthetősége az e védjegy oltalmának egész területén kizárt‑e, megfosztja a korábbi védjegyet a 207/2009 rendelet által biztosított oltalomtól.
10
Az EUIPO hozzáteszi, hogy még ha a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 64. pontjában szereplő értékelését úgy is kellene értelmezni, hogy a Törvényszék hallgatólagosan, de szükségszerűen figyelembe vette az érintett vásárlóközönség németül nem beszélő részének észlelését, a vitatott határozatnak a megtámadott ítélettel történő megváltoztatása azt eredményezi, hogy az utóbbi ítélet az említett határozat helyébe lép az ütköző védjegyek közötti, az érintett közönség németül nem beszélő része tekintetében fennálló összetéveszthetőség ténybeli és jogi alapon történő értékelése alapján, jóllehet a fellebbezési tanács még nem végzett ilyen értékelést.
11
Ezen tényezőkre tekintettel az EUIPO azt állítja, hogy a megváltoztatásra vonatkozó hatáskör nem indíthatja a Törvényszéket arra, hogy első alkalommal maga értékeljen olyan tényeket vagy bizonyítékokat, amelyeket a fellebbezési tanács még nem vizsgált meg (lásd többek között: 2025. január 23‑iEUIPO kontra Neoperl ítélet, C‑93/23 P, EU:C:2025:33, 70. pont), és még kevésbé arra, hogy megváltoztassa a fellebbezési tanács olyan határozatát, amely nem tartalmazza ilyen tények vagy bizonyítékok vizsgálatát, például azon bizonyítékokét, amelyek a jelen esetben az ütköző védjegyeknek az Unió németül nem beszélő érintett közönsége általi észlelésére vonatkoznak.
12
Egyébiránt az EUIPO egyrészt azt állítja, hogy a megtámadott ítélet sérti e hivatal jogilag védett érdekét, mivel a Törvényszék a vitatott határozat megváltoztatásával figyelmen kívül hagyja és véglegesen megfosztja a fellebbezési tanácsot a törlési osztály határozatának felülvizsgálatára vonatkozó kizárólagos és különös hatáskörének annak megállapítását illetően történő gyakorlásától, hogy az érintett vásárlóközönség németül nem beszélő része tekintetében fennáll‑e az ütköző védjegyek közötti összetéveszthetőség. Az EUIPO másrészt arra hivatkozik, hogy ez az ítélet sérti az elsőfokú eljárásban beavatkozó fél számára a védjegyjog által biztosított hatékony és különös bírói jogvédelemhez való jogot is, mivel a vitatott határozat megváltoztatása megfosztja e felet a fellebbezési tanács által végzett ilyen önálló vizsgálattól.
13
Ami a fellebbezésében felvetett kérdésnek az Európai Unió Bírósága alapokmánya 58a. cikkének harmadik bekezdése értelmében vett jelentőségét illeti, az EUIPO elöljáróban emlékeztet arra, hogy a 2023. július 11‑iEUIPO kontra Neoperl végzésében (C‑93/23 P, EU:C:2023:601, 24–38. pont) a Bíróság megállapította, hogy a Törvényszéknek a 2017/1001 rendelet 72. cikkének (3) bekezdése szerinti megváltoztatásra vonatkozó hatásköre terjedelmének és gyakorlása feltételeinek a meghatározása olyan kérdésnek minősül, amely túlmutat a megtámadott ítélet és végső soron a fellebbezés tárgyán, mivel „az uniós jog egységessége, koherenciája és fejlődése szempontjából jelentős kérdést” vet fel.
14
E tekintetben az EUIPO először is azt állítja, hogy a fellebbezés olyan, eljárási jellegű horizontális kérdést vet fel, amely minden olyan ügyre vonatkozik, amelyben az EUIPO fellebbezési tanácsainak a védjegyekkel és formatervezési mintákkal kapcsolatos határozatai a Törvényszék által végzett jogszerűségi felülvizsgálat tárgyát képezik.
15
Másodszor, az EUIPO szerint az említett kérdés alkotmányos jellegű. A Törvényszék ugyanis az EUSZ 13. cikk (2) bekezdése alapján ráruházott hatáskörök gyakorlása során jogilag köteles az EUMSZ 263. cikkben és a 2017/1001 rendelet 72. cikkében ráruházott hatáskörök határain belül eljárni.
16
Harmadszor, az EUIPO úgy véli, hogy a felvetett kérdés a független fellebbezési tanácsoknak az EUIPO határozataival szembeni teljes, hatékony és többszintű jogvédelem rendszerében betöltött sajátos szerepére vonatkozik.
17
Negyedszer, az EUIPO azt állítja, hogy az említett kérdés strukturális jelentőséggel bír az EUIPO határozataival szembeni jogvédelem sajátos rendszere szempontjából. Egyrészt ugyanis az a tény, hogy a Törvényszék túllépte a megváltoztatásra vonatkozó hatáskörét, sérti az EUIPO fellebbezési tanácsainak az e hivatal határozatainak felülvizsgálatára vonatkozó eredeti és kizárólagos hatáskörét. Másrészt korlátozza az EUIPO határozatai által érintett személyek jogi védelmét, megfosztva őket egy külön e célra létrehozott felülvizsgálati fórumtól.
18
Ötödször, az EUIPO úgy véli, hogy a Törvényszék által a megtámadott ítéletben elfogadott megközelítés a jogbizonytalanság kockázatát idézi elő, mivel ezt az ítéletet a Bíróság közelmúltban tett, a 2025. január 23‑iEUIPO kontra Neoperl ítéletének (C‑93/23 P, EU:C:2025:33) 70. és 71. pontjában foglalt kifejezett pontosítása ellenére hozta meg. A Bíróság ugyanis kimondta, hogy a 2017/1001 rendelet 72. cikkének (3) bekezdésében foglalt megváltoztatásra vonatkozó hatáskör nem indíthatja a Törvényszéket arra – anélkül, hogy nyilvánvalóan sértené azt a kötelező intézményi keretet, amelybe e jogkör illeszkedik –, hogy első alkalommal maga értékelje azokat a tényeket vagy bizonyítékokat, amelyeket a fellebbezési tanács még nem vizsgált meg.
19
Hatodszor, az EUIPO azt állítja, hogy a felvetett kérdés a más uniós ügynökségek azon határozataival szembeni jogvédelmet illetően is jelentőséggel bír, amelyek tekintetében az uniós jogalkotó az EUMSZ 263. cikk (5) bekezdése értelmében kötelezően előírta a független fellebbezési tanács által végzett konkrét, teljes és előzetes felülvizsgálatot.
A Bíróság álláspontja
20
Elöljáróban meg kell állapítani, hogy a fellebbezőnek kell bizonyítania, hogy a fellebbezésében felvetett kérdések jelentősek az uniós jog egységessége, koherenciája vagy fejlődése szempontjából (2021. december 10‑iEUIPO kontra The KaiKai Company Jaeger Wichmann végzés, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, 20. pont; 2025. április 29‑iSC kontra Eulex Kosovo végzés, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, 14. pont).
21
Ezen túlmenően, amint az az Európai Unió Bírósága alapokmánya 58a. cikkének az eljárási szabályzat 170a. cikkének (1) bekezdésével és 170b. cikkének (4) bekezdésével összefüggésben értelmezett harmadik bekezdéséből is kitűnik, a fellebbezés megengedhetővé nyilvánítása iránti kérelemnek tartalmaznia kell az ahhoz szükséges összes olyan adatot, amely lehetővé teszi a Bíróság számára, hogy határozhasson a fellebbezés megengedhetőségéről, valamint hogy – a fellebbezés részleges megengedhetősége esetén – meghatározhassa a fellebbezés azon jogalapjait vagy részeit, amelyekre a válaszbeadványnak ki kell terjednie. Mivel ugyanis a fellebbezések előzetes megengedhetővé nyilvánításának az ezen alapokmány 58a. cikkében említett mechanizmusa arra irányul, hogy az uniós jog egységessége, koherenciája vagy fejlődése szempontjából jelentős kérdésekre korlátozza a Bíróság felülvizsgálatát, a Bíróságnak a fellebbezés keretében kizárólag az ilyen kérdéseket felvető és a fellebbező által kialakított jogalapokat kell vizsgálnia (2021. december 10‑iEUIPO kontra The KaiKai Company Jaeger Wichmann végzés, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, 21. pont; 2025. április 29‑iSC kontra Eulex Kosovo végzés, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, 15. pont).
22
Ily módon a fellebbezés megengedhetővé nyilvánítása iránti kérelemnek minden esetben egyértelműen és pontosan kell tartalmaznia a fellebbezés alapjául szolgáló jogalapokat, ugyanilyen pontosan és egyértelműen kell meghatároznia az egyes jogalapok által felvett jogkérdést, pontosítania kell, hogy ez a kérdés jelentős‑e az uniós jog egységessége, koherenciája vagy fejlődése szempontjából, és konkrétan kell kifejtenie azokat az okokat, amelyek miatt az említett kérdés jelentős a hivatkozott kritériumra tekintettel. Konkrétan a fellebbezési jogalapokat illetően a fellebbezés megengedhetővé nyilvánítása iránti kérelemnek pontosítania kell azt az uniós jogi rendelkezést vagy azt az ítélkezési gyakorlatot, amelyet a fellebbezéssel megtámadott ítélet, illetve végzés megsértett, tömören ki kell fejtenie, hogy a Törvényszék mennyiben alkalmazta állítólagosan tévesen a jogot, továbbá jeleznie kell, hogy ez a téves jogalkalmazás milyen mértékben befolyásolta a megtámadott ítéletben, illetve végzésben szereplő megoldást. Amennyiben a hivatkozott téves jogalkalmazás az ítélkezési gyakorlat figyelmen kívül hagyásából ered, a fellebbezés megengedhetővé nyilvánítása iránti kérelemben tömören, ugyanakkor – a fellebbezés tárgyát képező ítélet vagy végzés fellebbező által megkérdőjelezett pontjainak, egyúttal pedig a Bíróság vagy a Törvényszék határozatában figyelmen kívül hagyott pontok megjelölésével – egyértelműen és pontosan ki kell fejteni először is, hogy hol található az állítólagos ellentmondás, másodszor pedig azokat a konkrét okokat, amelyek miatt ez az ellentmondás jelentős kérdést vet fel az uniós jog egységessége, koherenciája vagy fejlődése szempontjából (2021. december 10‑iEUIPO kontra The KaiKai Company Jaeger Wichmann végzés, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, 22. pont; 2025. április 29‑iSC kontra Eulex Kosovo végzés, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, 16. pont).
23
A fellebbezés megengedhetővé nyilvánítása iránti kérelem benyújtóját terhelő bizonyítási teher elvének megfelelően a fellebbezőnek bizonyítania kell, hogy – az általa a fellebbezésben hivatkozott jogkérdésektől függetlenül – a fellebbezés az uniós jog egységessége, koherenciája vagy fejlődése szempontjából olyan egy vagy több jelentős kérdést vet fel, amely túllép a fellebbezéssel megtámadott ítélet, végső soron pedig a fellebbezés keretén (lásd többek között: 2023. január 30‑ibonnanwalt kontra EUIPO végzés, C‑580/22 P, EU:C:2023:126, 15. pont; 2025. április 29‑iSC kontra Eulex Kosovo végzés, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, 17. pont).
24
E bizonyítás körében az adott ügyre jellemző konkrét elemekkel, és nem csupán általános jellegű érvekkel kell bizonyítani az ilyen kérdések fennállását és jelentőségét (2023. január 30‑ibonnanwalt kontra EUIPO végzés, C‑580/22 P, EU:C:2023:126, 16. pont; 2025. április 29‑iSC kontra Eulex Kosovo végzés, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, 18. pont).
25
A jelen ügyben először is meg kell állapítani, hogy a fellebbezés megengedhetővé nyilvánítása iránti kérelem pontosan és egyértelműen tartalmazza a fellebbezés keretében hivatkozott egyetlen jogalapot, amely a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontjával és 1. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 2017/1001 rendelet 72. cikke (3) bekezdésének megsértésén alapul.
26
Így különösen, a megengedhetővé nyilvánítás iránti kérelmében az EUIPO megjelöli mind a megtámadott ítélet általa vitatott pontjait, mind az állítólagosan megsértett uniós jogi rendelkezéseket, valamint a Törvényszék által állítólagosan elkövetett téves jogalkalmazást.
27
Amint ugyanis az a jelen végzés 7. pontjában megállapításra került, az EUIPO egyrészt azt kifogásolja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 69. pontjában úgy ítélte meg, hogy a 2017/1001 rendelet 72. cikkének (3) bekezdésén alapuló, a vitatott határozat megváltoztatására vonatkozó hatásköre gyakorlásának feltételei teljesültek, amikor arra a következtetésre jutott, hogy a fellebbezési tanács a vitatott határozatban állást foglalt a 207/2009 rendelet 8. cikk (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett, az ütköző védjegyek közötti összetéveszthetőség fennállásáról, noha e tanács ezt a kérdést – amint az a megtámadott ítélet 22. és 60. pontjából kitűnik – kizárólag az Európai Unió érintett közönsége németül beszélő részének észlelése alapján vizsgálta, anélkül hogy e kérdés ténybeli vagy jogi értékelését a vásárlóközönség németül nem beszélő része tekintetében elvégezte volna.
28
Másrészt az EUIPO azt rója fel a Törvényszéknek, amint az a jelen végzés 8–11. pontjában kifejtésre került, hogy a fentiek következtében a megtámadott ítélet 70. pontjában a 2017/1001 rendelet 72. cikkének (3) bekezdését megsértve változtatta meg a vitatott határozatot.
29
E tekintetben az EUIPO rámutat, hogy az érintett uniós vásárlóközönség németül nem beszélő része tekintetében fennálló összetéveszthetőségre vonatkozó összes ténybeli és jogi elemnek az érintett felek általi bizonyítása hiányában ugyanis a Törvényszék nem juthatott volna arra a következtetésre, hogy a fellebbezési tanácsnak meg kellett volna állapítania a szóban forgó védjegyek közötti összetéveszthetőség hiányát.
30
Ezenkívül az EUIPO a Bíróság 2008. szeptember 18‑iArmacell kontra OHIM ítéletére (C‑514/06 P, EU:C:2008:511, 54–57. pont) hivatkozva rámutat, hogy a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetéveszthetőség fennállása érvényesen megállapítható volt kizárólag a németül beszélő vásárlóközönség mint az Unió érintett közönsége nem elhanyagolható részének észlelése alapján, ugyanakkor ez nem igaz a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 64. pontjában szereplő, az összetéveszthetőség hiányára vonatkozó értékelésére, mivel egy ilyen értékeléshez az Unió egész érintett közönsége tekintetében előzetesen ki kell zárni az összetéveszthetőséget.
31
Másodszor a jelen ügyben az EUIPO meghatározza az egyetlen jogalapjában felhozott kérdést, amely lényegében a 2017/1001 rendelet 72. cikkének (3) bekezdése által a Törvényszék számára biztosított, megváltoztatásra vonatkozó hatáskör terjedelmének és gyakorlása feltételeinek meghatározásában áll, és helyesen hivatkozik arra, hogy e kérdés a jelen ügyön túlmutatóan az uniós bíróság által gyakorolt felülvizsgálati hatáskörre és annak intenzitására vonatkozik.
32
Egyébiránt az EUIPO kellőképpen kifejti azokat a konkrét okokat, amelyek miatt úgy véli, hogy a fellebbezésében felvetett jogkérdés mind az uniós jog egységessége, mind annak koherenciája és fejlődése szempontjából jelentős.
33
Az EUIPO ugyanis először is hangsúlyozza azon eljárási kérdés horizontális jellegét, hogy a Törvényszék túllépte‑e a fellebbezési tanács határozatainak megváltoztatására vonatkozó, a 2017/1001 rendelet 72. cikkének (3) bekezdése szerinti hatáskörét, valamint e kérdés relevanciáját minden olyan ügyben, amely a fellebbezési tanács uniós védjegyek és formatervezési minták lajstromozására vonatkozó határozata jogszerűségének az uniós bíróság általi felülvizsgálatára vonatkozik.
34
Másodszor helyesen állapítja meg, hogy a hatáskörök átruházásának kérdése jelentős alkotmányos jellegű kérdés, mivel a Törvényszék köteles a ráruházott hatáskörök korlátain belül eljárni.
35
Harmadszor pontosítja, hogy a Törvényszékre ruházott, megváltoztatásra vonatkozó hatáskör feltételeinek és terjedelmének kérdése különös jelentőséggel bír, amennyiben e hatáskörnek a Törvényszék általi túllépése befolyásolja a fellebbezési tanácsok kizárólagos hatáskörét, az EUIPO határozata által érintett személyek jogi védelmét, valamint általánosságban a hatékony bírói jogvédelmet.
36
E tekintetben az EUIPO emlékeztet arra, hogy a Törvényszék által a megtámadott ítéletben elfogadott megközelítés a jogbizonytalanság kockázatát idézi elő, mivel figyelmen kívül hagyja a Bíróságnak a 2025. január 23‑iEUIPO kontra Neoperl ítélet (C‑93/23 P, EU:C:2025:33) 70. és 71. pontjából következő, e kérdésre vonatkozó ítélkezési gyakorlatát.
37
Negyedszer az EUIPO hangsúlyozza, hogy a Törvényszékre ruházott, megváltoztatásra vonatkozó hatáskör feltételeinek és terjedelmének kérdése jelentős kérdés, mivel nem korlátozódik a szellemitulajdon‑jogra, hanem olyan más uniós ügynökségek határozatait is érintheti, amelyek felett az uniós bíróság jogszerűségi felülvizsgálatot gyakorol.
38
Az EUIPO által előadottakra figyelemmel meg kell állapítani, hogy a fellebbezés megengedhetővé nyilvánítása iránti jelen kérelem a jogilag megkövetelt módon bizonyítja, hogy a fellebbezés az uniós jog egységessége, koherenciája és fejlődése szempontjából fontos kérdést vet fel.
39
A fenti megfontolásokra figyelemmel a fellebbezést megengedhetőnek kell nyilvánítani.
A költségekről
40
A Bíróság eljárási szabályzata 170b. cikkének (4) bekezdése értelmében, ha a fellebbezést az Európai Unió Bíróságának alapokmánya 58a. cikkének harmadik bekezdésében meghatározott kritériumokra tekintettel egészében vagy valamely részében megengedhetővé nyilvánítják, az eljárás ezen eljárási szabályzat 171–190a. cikkének megfelelően folytatódik.
41
Az említett eljárási szabályzat 137. cikke alapján, amely e szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazandó, a költségekről az eljárást befejező ítéletben vagy végzésben kell határozni.
42
Következésképpen, mivel a Bíróság helyt adott a fellebbezés megengedhetővé nyilvánítása iránti kérelemnek, a költségekről jelenleg nem kell határozni.
A fenti indokok alapján a Bíróság (a fellebbezés megengedhetőségéről határozó tanács) a következőképpen határozott:
1)
A fellebbezés megengedhető.
2)
A Bíróság a költségekről jelenleg nem határoz.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.