A BÍRÓSÁG 1/94. SZ. VÉLEMÉNYE1994. november 15.„A
Közösség hatásköre a szolgáltatásokról és a szellemi tulajdon
oltalmáról szóló nemzetközi szerződések megkötésére – Eljárás az
EK‑Szerződés 228. cikkének (6) bekezdése alapján”Az
EK‑Szerződés 228. cikkének (6) bekezdése alapján benyújtott
kérelemmel a Bizottság a Bíróság véleményét kérte az Európai Közösség
hatásköréről a Kereskedelmi Világszervezetet létrehozó egyezmény,
nevezetesen a szolgáltatások kereskedelméről szóló általános
megállapodás (GATS), valamint a szellemi tulajdonjogok kereskedelmi
vonatkozásairól szóló, és a hamisított áruk kereskedelmére is kiterjedő
megállapodás (TRIPs) megkötésére.TartalomjegyzékA kérelem ismertetéseI –  Az Uruguayi Forduló eredményeként létrejött megállapodásokII –  Az Európai Közösségek jogállása a WTO-banIII –  A WTO-egyezmény tárgyalása és aláírásaIV –  A Bizottság kérdései és az eljárásA –  A Bizottság kérdéseiB –  EljárásV –  A kérelem elfogadhatóságárólVI –  A kérdések megfogalmazásárólVII –  A jogvita lényegeVIII –  A felek által nem vitatott pontokIX –  Az áruk kereskedelemről szóló többoldalú egyezményekX –  A GATS- és a TRIPs-megállapodás elemzéseA –  GATS1.  A GATS létjogosultsága2.  A GATS lényege3.  A szolgáltatások meghatározása és a szolgáltatásnyújtás módjai4.  A GATS kettős „egyetemessége”5.  A vállalt kötelezettségek jellegea)  Általános kötelezettségvállalásokb)  Konkrét kötelezettségvállalások6.  A megállapodás dinamikus jellegeB –  TRIPs1.  Célkitűzések és létjogosultság2.  A TRIPs hatálya és a célkitűzések elérése érdekében elfogadott módszerek3.  Különleges anyagi jogi rendelkezéseka)  Szerzői jog és szomszédos jogokb)  Ipari tulajdoni)  Védjegyekii)  Földrajzi megjelölésekiii)  Ipari mintákiv)  Szabadalmakv)  Félvezető áramkörök térbeli elrendezése (topográfiája)vi)  Nyilvánosságra nem hozott műszaki adatok védelmevii)  Versenyellenes gyakorlat ellenőrzése licencia szerződésekben4.  Az eljárásra vonatkozó különös rendelkezések (a szellemi tulajdonjogok érvényesítése)a)  Korrekciós intézkedésekb)  Eljárási biztosítékokXI –  Közös kereskedelempolitika, GATS és TRIPs: az eljárásban részt vevő felek álláspontjaiA –  GATSB –  TRIPsXII –  GATS, TRIPs és a bennefoglalt hatáskörökA –  A bennefoglalt hatáskörökre vonatkozó általános megállapításokB –  GATS1.  A Bizottság álláspontjaa)  A belső hatáskörök meglétérőli)  Az EK-Szerződés különös rendelkezéseiből levezetett hatáskörökrőlii)  A Szerződés általános rendelkezéseiből levezethető hatáskörökről (az EK-Szerződés 100a. és 235. cikke)b)  A Közösség külső cselekvésének szükségességéről2.  Az észrevétellel élő felek álláspontjaii)  Az EK-Szerződés különös rendelkezéseiből levezetett hatáskörökrőlii)  A Szerződés általános rendelkezéseiből levezethető hatáskörökről (az EK-Szerződés 100a. és 235. cikke)C –  TRIPs1.  A Bizottság álláspontjaa)  A belső hatáskörök meglétérőli)  A másodlagos jogszabályokból levezetett hatáskörökrőlii)  A Szerződés általános rendelkezéseiből levezethető hatáskörökről (az EK-Szerződés 100a. és 235. cikke)b)  A Közösség külső cselekvésének szükségességéről2.  Az észrevétellel élő felek álláspontjaiXIII
–  Bizonyos, a tagállamokkal függő viszonyban lévő, de nem a
Közösséghez tartozó területek képviseletével kapcsolatos problémákXIV –  A hatáskör kérdésének hatása az álláspontok WTO-n belüli kifejtésének módjáraXV –  Költségvetési és pénzügyi kérdésekXVI
–  A Bizottság, a Tanács és az észrevétellel élő tagállamok által
javasolt válaszok a vélemény iránti kérelemben feltett kérdésekreXVII –  A Bíróságnak a Bizottsághoz, a Tanácshoz és a tagállamokhoz intézett kérdései és az e kérdésekre adott válaszokA –  Első kérdésB –  Második kérdésC –  Harmadik kérdésD –  Negyedik kérdésE –  Ötödik kérdésF –  Hatodik kérdésG –  Hetedik kérdésH –  Nyolcadik kérdésI –  Kilencedik kérdésJ –  Tizedik kérdésK –  Tizenegyedik kérdésA Bíróság álláspontjaI –  BevezetésII –  A kérelem elfogadhatóságárólIII –  A Bizottság kérdéseinek megfogalmazásárólIV –  A tagállamokkal függő viszonyban lévő egyes területek képviseletérőlV –  A költségvetési és pénzügyi kérdésekrőlVI –  Az áruk kereskedelmére vonatkozó többoldalú megállapodásokrólVII –  Az EK-Szerződés 113. cikkéről, a GATS-ról és a TRIPs-rőlA –  A GATSB –  A TRIPsVIII –  Az Európai Közösség bennefoglalt külső hatásköreiről, a GATS-ról és a TRIPs-rőlA –  A GATSB –  A TRIPsIX –  A tagállamok és a közösségi intézmények közötti együttműködési kötelezettségről A kérelem ismertetéseI –  Az Uruguayi Forduló eredményeként létrejött megállapodásokA
„világtörténelem legösszetettebb” gazdasági tárgyalásai (a Tanács
megfogalmazása) 1994. április 15‑én Marrakeshben, az Uruguayi
Forduló többoldalú kereskedelmi tárgyalásainak eredményeit tartalmazó
záróokmány aláírásával értek véget. A tárgyalások hét évig tartottak,
kiindulópontjuk az 1986. szeptember 20‑i Punta del Este-i
miniszteri nyilatkozat volt. Az Európai Közösségek kormányainak
záróokmányt létrehozó képviselői egyetértettek abban, hogy kívánatos
lenne, ha az 1995. január 1‑jén, vagy az ezt követő legkorábbi
lehetséges időpontban lépne hatályba.A
záróokmány tartalmazza a Kereskedelmi Világszervezetet létrehozó
egyezményt (a továbbiakban WTO-egyezmény). Ennek célja közös intézményes
keretet biztosítása a tagok közötti kereskedelmi kapcsolatok
folytatására. A megállapodás nem tartalmaz anyagi jellegű
rendelkezéseket. Az ilyen rendelkezések a különböző, a WTO-egyezmény
szerves részét képező „többoldalú kereskedelmi megállapodásokat”
tartalmazó mellékletekben szerepelnek.Azok az alábbiakat tartalmazzák:–        az
áruk kereskedelemről szóló többoldalú egyezmények, beleértve az 1994-es
GATT-ot (1.A) melléklet);–        a szolgáltatások kereskedelméről szóló általános egyezmény (1.B) melléklet)(1);–        a
szellemi tulajdonjogok kereskedelmi vonatkozásairól szóló megállapodás
(1.C) melléklet)(2);–        a vitarendezés szabályairól és eljárásairól szóló egyetértés (2. melléklet);–        kereskedelempolitikai felülvizsgálati mechanizmus (3. melléklet).A
WTO-egyezmény és mellékletei egységes „csomagot” képeznek. Azok az
államok, amelyek WTO-tagok kívánnak lenni, kötelesek az Uruguayi Forduló
keretében megtárgyalt valamennyi többoldalú megállapodást elfogadni. A
vitarendezési eljárás valamennyi többoldalú megállapodásra vonatkozik.
Ez az eljárás végső soron lehetőséget biztosít az ún. „keresztretorzió”
igénybevételére. A megállapodások, mint egész egyetlen elemének
megsértése (legyen ez az árukról, a szolgáltatásokról vagy a szellemi
tulajdonjogokról szóló rész) egy másik ágazat szerinti (a
vitarendezésről szóló egyetértési 22. cikke (3) bekezdésének b. pontja)
vagy egy másik megállapodás szerinti (az egyetértési megállapodás 22.
cikke (3) bekezdésének c. pontja) retorziót vonhat maga után. Ezen
túlmenően – amint azt a Bizottság megállapítja – „ehhez hasonlóan, a
jogsértéssel érintett ágazatától eltérő ágazatban vagy más megállapodás
keretében is felajánlható kompenzáció”.Ez
az egységes „csomag”-rendszer vet véget annak, amit „GATT á la
carte”-ként emlegettek. A Tokiói Forduló egyes megállapodásaiban való
részvétel változó volt. Ráadásul valamennyi megállapodáshoz saját
vitarendezési eljárás tartozott.A
WTO-egyezményhez további négy (a közbeszerzésre, a polgári légi járművek
kereskedelmére, a tejtermékágazatra, illetve a szarvasmarhahúsra
vonatkozó) többoldalú megállapodást csatoltak. E területeken kivételt
tesznek lehetővé az egységes „csomag” elve alól: a megállapodások csak
azon WTO-tagok esetében bírnak kötelező erővel, akik ezeket elfogadják. A
vitarendezési eljárás ugyanakkor alkalmazandó az ezeket elfogadó felek
közötti kapcsolatokban.II –  Az Európai Közösségek jogállása a WTO-banA WTO-egyezmény két rendelkezése kifejezetten az Európai Közösségekre hivatkozik.A
döntéshozatalról szóló IX. cikk előírja, hogy szavazással hozott
döntések esetén „a Miniszteri Konferencia és az Általános Tanács ülésein
a WTO minden egyes Tagja egy szavazattal rendelkezik”, és „ahol az
Európai Közösségek gyakorolja szavazati jogát, annyi számú szavazata
van, amennyi azon tagállamainak száma, amelyek a WTO tagjai”.Ezen túlmenően a WTO eredeti tagjairól szóló XI. cikknek (1) bekezdése a következőt írja elő:„1.
A WTO eredeti tagjaivá válnak, akik a jelen Egyezmény hatálybalépése
napján a GATT 1947 Szerződő Felei, valamint az Európai Közösségek,
amennyiben elfogadják a jelen Egyezményt és a Multilaterális
Kereskedelmi Megállapodásokat, valamint Engedményekről és
Kötelezettségvállalásokról szóló Listáikat a GATT 1994-hez, és
Specifikus Kötelezettségvállalási Listáikat a GATS-hoz csatolják.”III –  A WTO-egyezmény tárgyalása és aláírásaA
tárgyalások kiindulópontjául szolgáló Punta del Este-i nyilatkozatot a
Tanács és a tagállamok kormányainak képviselői jóváhagyták „annyiban,
amennyiben az rájuk vonatkozik”. A Közösségek és a tagállamok nevében a
Bizottság egyedül folytatta a tárgyalásokat. A Tanács kifejti, hogy „a
tárgyalás folytatása maximális koherenciájának biztosítása érdekében úgy
határoztak, hogy a Bizottság jár el egyedüli tárgyalóként a Közösségek
és a tagállamok nevében”. Ugyanakkor azon ülés jegyzőkönyvéből, amelyen a
Tanács a Punta del Este-i nyilatkozatot elfogadta, az derül ki, hogy „e
határozat (miszerint a Bizottság felhatalmazást kap a nyilatkozatban
előírt tárgyalások megkezdésére) nem határozza meg előre a Közösség és a
tagállamok egyes meghatározott témakörökre vonatkozó hatáskörének
kérdését”.A WTO-egyezményt egyrészről a
Tanács elnöke és Sir Leon Brittan, a Bizottság tagja írta alá az Európai
Unió Tanácsának nevében, másrészről a tagállamok képviselői kormányaik
nevében. Ezt az eljárást alkalmazták a Tanács és a tagállamok képviselői
által az 1994. március 7-8-i ülésen hozott határozat során is. A Tanács
észrevételeiből kiderül, hogy a Bizottság – a maga részéről –
biztosította, hogy az ülés jegyzőkönyvében szerepeljen azon
nyilatkozata, amely szerint „a záróokmány (...) és a csatolt
megállapodások az Európai Közösség kizárólagos hatáskörébe tartoznak”. IV –  A Bizottság kérdései és az eljárásA –  A Bizottság kérdései1994.
április 6-án, néhány nappal a WTO-egyezmény Marrakeshben történő
aláírását megelőzően, de pár héttel a záróokmánynak a Kereskedelmi
Tárgyalások Bizottsága (egy, az Uruguayi Forduló tárgyalásainak
lezárására a Punta del Este-i konferencián létrehozott testület) által
történő jóváhagyását követően, a Bizottság, az EK-szerződés 228.
cikkének (6) bekezdése alapján vélemény iránti kérelmet nyújtott be a
Bírósághoz.A kérdések a következők:„Az 1993. december 15-i záróokmányban szereplő, a GATT Uruguayi Fordulója kereskedelmi tárgyalásainak eredményeire tekintettel:1)      Az
Európai Közösség rendelkezik-e hatáskörrel arra, hogy az EK-Szerződés,
mégpedig egyedül annak 113. cikke alapján, vagy e cikk és ezzel együtt
az említett szerződés 100a. cikke és/vagy 235. cikke alapján megkösse a
WTO-t létrehozó egyezménynek a szolgáltatások kereskedelmére vonatkozó
(GATS), valamint a szellemi tulajdonjogok kereskedelmi vonatkozásaira
vonatkozó, és a hamisított áruk kereskedelmére is kiterjedő (TRIPs)
valamennyi részét?2)      Az
Európai Közösség rendelkezik-e hatáskörrel arra, hogy önállóan kösse
meg a WTO-egyezmény kizárólag az ESZAK- és az Euratom-Szerződés hatálya
alá tartozó termékekre és/vagy szolgáltatásokra vonatkozó részeit?3)      Ha
a fenti kérdésekre adott válasz igenlő, érinti-e ez a tagállamok azon
képességét, hogy megkössék a WTO-egyezményt, tekintettel arra a tényre,
hogy már megegyezés született arról, hogy a WTO eredeti tagjaivá
válnak?”B –  EljárásA
Bíróság eljárási szabályzata 107. cikkének 1. §-ával összhangban a
vélemény iránti kérelemről értesítést kapott az Európai Unió Tanácsa (a
továbbiakban: a Tanács) és valamennyi tagállam. A Tanács, a dán, a
német, a görög, a spanyol, a francia, a holland, a portugál kormány,
valamint az Egyesült Királyság kormánya írásbeli észrevételeket tett.
Kérésére az Európai Parlament is észrevételeket tehetett.V –  A kérelem elfogadhatóságárólA
Tanács – a kérelem elfogadhatóságának formális felvetése nélkül – azt
az észrevételt teszi, hogy minden olyan korábbi esetben, ahol a 228.
cikk (6) bekezdése szerinti eljárást alkalmazták, „a kérelmet a
megállapodás aláírása előtt nyújtották be”. A Tanács véleménye szerint
„komoly kétségek merülnek fel arra vonatkozóan, hogy lehetséges-e
előzetes véleményt kérni (egy már „kilátásba helyezett” megállapodással
kapcsolatban) (…) azt követően, hogy nemzetközi szinten már
kötelezettségek születtek”. A holland kormány osztja e kétségeket.A
spanyol kormány formális kifogást terjesztett elő a kérelem
elfogadhatatlansága tekintetében. A véleményre irányuló eljárás
álláspontja szerint csak akkor indítható meg, ha a Közösség még nem
vállalt nemzetközi kötelezettséget. A spanyol kormány hangsúlyozza, hogy
az aláírás célja a tárgyalásokon elfogadott szövegek hitelesítése volt,
és magában foglalta az arra irányuló kötelezettségvállalást, hogy
ezeket jóváhagyásra a megfelelő hatóságok elé terjesztik.A
francia kormány inkább politikai szempontú kritikával illeti a
Bizottságot. Az elfogadhatatlanság említése nélkül kifejti, hogy a
Bizottság – azzal, hogy kérelmével az utolsó pillanatig, azaz a
WTO-egyezmény megkötéséig és aláírásáig várt, annak ellenére, hogy a
nemzeti kormányok hatásköre körüli viták már 1992-től nyilvánvalóak
voltak – nem tanúsított együttműködési készséget, és olyan hozzáállást
választott, amely nem egyeztethető össze a Közösség és a tagállamok
egységes fellépésével. A tagállamok aligha terjeszthetik a
WTO-egyezményt parlamentjük elé jóváhagyásra, ha nem dőlt el a hatáskör
kérdése. A Tanács szintén nem nyújthat be a Parlamentnek a megállapodás
megkötésére vonatkozó javaslatot, míg bizonytalanság áll fenn a
határozat jogalapjainak és a hatáskörnek kérdését illetően.VI –  A kérdések megfogalmazásárólA Tanács bírálja a Bizottság kérdéseinek megfogalmazását.Megítélése
szerint mivel az eljárás egy olyan megállapodással kapcsolatos, amelyet
a Közösség és tagállamai saját hatáskörük alapján írtak alá, a kérdés
nem az, hogy a Közösség megkötheti-e egyedül e megállapodást (ez
szerinte elméleti kérdés), hanem az, hogy „az Uruguayi Forduló
megállapodásainak a Közösség és tagállamok általi közös megkötése
összeegyeztethető-e az Európai Közösségeket létrehozó Szerződésekben
megállapított hatáskörmegosztással”.A
portugál kormány szerint a Bizottság által megfogalmazott kérdések a
megállapodás megkötési folyamatának egy korábbi – már meghaladott –
szakaszára vonatkoznak. Valójában azt kell megállapítani, hogy a vegyes
megállapodások formája összeegyeztethető-e vagy sem az EK- és az
ESZAK-Szerződésnek a Közösség és a tagállamok közötti
hatáskörmegosztásra vonatkozó elveivel és szabályaival.Az
Egyesült Királyság kormánya a Bizottságétól eltérő sorrendben vizsgálja
a kérdéseket. A Közösség hatáskörét először a bennefoglalt hatáskörök
elméletével magyarázza, kiemelve egyúttal a tagállamok párhuzamos
hatáskörét, ezt követően pedig rámutat arra, hogy a 113. cikk miért nem
lehet a megállapodások megkötésének alapja.VII –  A jogvita lényegeAz
eldöntendő kérdések nem valamennyi, a WTO-egyezményhez csatolt
többoldalú megállapodásra, és nem a WTO-t létrehozó egyezményre
vonatkoznak.Amint azt a Tanács megjegyzi,
elsősorban az anyagi jogi rendelkezések a kérdésesek. Az intézményi
rendelkezések egyetlen kifejezetten hatásköri problémát sem vetnek fel:
az intézményi rendszerben való részvétel jogosultsága szükségszerűen
következik az anyagi jogi rendelkezésekkel kapcsolatos hatáskörből: az
intézményi rendelkezések célja az anyagi jogi szabályok „kezelésének”
biztosítása. Ezért itt nem szükséges ismertetni ezen intézményi
szabályokat.A Tanács kifejti, hogy az
anyagi jogi rendelkezések közül az árukról (a GATT 1994-es változata), a
szolgáltatásokról (GATS) és a szellemi tulajdonról (TRIPs) szóló három
nagy megállapodást kell vizsgálni.Az áruk
kereskedelmét illetően (amely az 1994-es GATT és különféle értelmező
megegyezések tárgyát képezte), a Tanács, az észrevétellel élő kormányok,
és az Európai Parlament egyetért abban, hogy a Közösség rendelkezik
hatáskörrel. Fenntartások csak az ESZAK-termékekkel (a Tanács és
valamennyi észrevétellel élő kormány által megfogalmazott fenntartások),
a kereskedelem technikai akadályairól szóló megállapodással (kizárólag a
holland kormány által megfogalmazott fenntartás) kapcsolatban, valamint
annak szükségességével kapcsolatban voltak hogy a mezőgazdaság
vonatkozásában jogalapként kiegészítő jelleggel az EK-Szerződés 43.
cikkét is alkalmazzák-e (ám ez utóbbi – a Tanács, az Egyesült Királyság
és az Európai Parlament által megfogalmazott – fenntartás nem vonja
kétségbe a Közösség kizárólagos hatáskörét).A
vita középpontjában a szolgáltatások és a szellemi tulajdon áll. A
Bizottság álláspontját nyolc tagállam (valamennyi tagállam a Belga
Királyság, a Luxemburgi Nagyhercegség, Írország és az Olasz Köztársaság
kivételével) és az Európai Parlament vitatja. A nézeteltérés röviden a
következő:A Bizottság szerint a Közösség
hatásköre kizárólagos (akár a közös kereskedelempolitika, akár –
másodlagosan – a bennefoglalt hatáskörök, pontosabban a belső és külső
hatáskörök párhuzamossága alapján). Az észrevétellel élő tagállamok
szerint a hatáskör megoszlik az államok és a Közösség között. Az
észrevétellel élő tagállamok és a Parlament mindenesetre kizárják a
közös kereskedelempolitika alapján megállapított hatáskört. A Parlament
nem foglal hivatalosan állást a Bizottság másodlagosan megfogalmazott
véleményének megalapozottságáról.VIII –  A felek által nem vitatott pontokA
nézeteltérések és a különböző felek által képviselt álláspontok
alátámasztására felhozott okfejtések ismertetése előtt ki kell emelni
azon pontokat, amelyek tekintetében úgy tűnik, egyetértés van a felek
között.–        Abból,
hogy a Tanács és valamennyi tagállam aláírta a WTO-egyezményt és annak
mellékleteit, az következik, hogy egyetértés van az egyezmény
megkötésének hasznosságát, sőt szükségességét illetően.–        Egyetértés
van abban, hogy a WTO-egyezmény megkötése – az EK-Szerződés 228.
cikkének (3) bekezdésével összhangban – megköveteli a Parlament
hozzájárulását, mivel az egyezmény sajátos intézményi keret
létrehozásáról rendelkezik.–        A
Bizottság hangsúlyozza, hogy „ha nem is jogi, de politikai okokból
(...) az Uruguayi Forduló egészének lezárásához egyhangúság szükséges”.
Ezt sem a Tanács, sem az észrevételeket tett tagállamok nem vitatták.IX –  Az áruk kereskedelemről szóló többoldalú egyezményekAz
áruk kereskedelemről szóló többoldalú egyezmények elsősorban az 1994-es
GATT-ot tartalmazzák, amely értelmezését a különféle megegyezések,
bizonyos (mezőgazdasági és textilipari) termékekről szóló
megállapodások, és a megszorító szabályozásokról – mint a kereskedelem
technikai akadályai – és az egészségügyi és növény-egészségügyi
intézkedések alkalmazásáról szóló megállapodások és a TRIM-ek („Trade
related investment measures”) pontosítják.A
Bizottság úgy véli, hogy minden ilyen megállapodás „az áruk
kereskedelmére vonatkozik, és céljuk a nemzetközi kereskedelem
kiterjesztése a kereskedelem akadályainak felszámolásával és a
kereskedelmi torzulások kiküszöbölésével”, és hogy e megállapodások az
EK-Szerződés 113. cikkének hatálya alá tartoznak.A
Tanács elismeri, hogy „a Közösség kizárólagos hatásköre kiterjed a GATT
és mellékletei szinte valamennyi rendelkezésére”, és hogy ez a hatáskör
„elsősorban a 113. cikken alapul”. Ugyanakkor hangsúlyozza, hogy
feltétlenül hivatkozni kell a 43. cikkre
– a mezőgazdaságra és az
egészségügyi, illetve növény-egészségügyi intézkedésekre vonatkozó
megállapodásokkal kapcsolatban – minthogy ezek „nem csak a mezőgazdasági
termékek nemzetközi kereskedelmével kapcsolatos kereskedelmi
intézkedésekre vonatkoznak, hanem (…) főként a mezőgazdasági piacok
belső szervezeti rendjére is”.A
mezőgazdaságot illetően az Egyesült Királyság kormánya támogatja a
Tanács álláspontját, s ezt konkrét példákon alapuló érveléssel támasztja
alá.Hoz „két példát arra, hogy a WTO-t
létrehozó egyezményhez csatolt 1.A) mellékletben szereplő megállapodások
hatással vannak a mezőgazdasági termékek belső közösségi rendszerére.
Egyrészről, a megállapodás »belső támogatást« korlátozó rendelkezései
közvetlenül befolyásolják a mezőgazdasági piacok közös szervezése által a
gazdálkodóknak és a mezőgazdasági termékeket feldolgozóknak nyújtott,
az EK-Szerződés 43. cikke alapján elfogadott támogatás összegét,
következésképpen közvetlenül hatnak e szervezés működésére. Másrészről a
mezőgazdaságról szóló megállapodás exporttámogatások csökkentésének
kötelezettségére vonatkozó korlátozó rendelkezései hatással lesznek a
közösségi mezőgazdasági termékek vonatkozásában nyújtott
export-visszatérítések – 43. cikk alapján létrehozott és irányított –
közösségi rendszerére. Szinte minden közös piaci szervezés tartalmaz
export-visszatérítésre vonatkozó rendelkezéseket, és e rendszer a Tanács
és a Bizottság által a közös szervezésekre vonatkozó rendelkezések
értelmében hozott végrehajtási rendeletek alapján működik”.Az
Egyesült Királyság hangsúlyozza, hogy ezen intézkedések a Közösségből
származó mezőgazdasági termékekre vonatkoznak, míg a
kereskedelempolitika hagyományos eszközei (mennyiségi korlátozások,
tarifális intézkedések) az importált és nem a hazai termékeket érintik.
Ebből arra következtet, hogy ezen intézkedések a 43. cikk hatálya alá
tartoznak.E mezőgazdaságra vonatkozó megjegyzések nem vonják kétségbe a Közösség kizárólagos hatáskörét.Az
Európai Parlamentnek is az a véleménye, hogy feltétlenül hivatkozni
kell a 43. cikkre, tekintettel a mezőgazdaságról szóló megállapodás nagy
jelentőségére. Rámutat, hogy az általános preferenciarendszer éppúgy
alapul a Szerződés 113. cikkén, mint annak 43. cikkén. (A Tanács 1992.
december 21-i 3917/92/EGK rendelete [HL L 396., 1. o.], és a Tanács
1993. december 20-i 3668/93/EGK rendelete [HL L 338., 22. o.]).A
holland kormány elsősorban a kereskedelem technikai akadályairól szóló
megállapodásra összpontosítja figyelmét. A Bizottsággal szemben – amely
ezen új szerződés tekintetében azt állítja, hogy a Közösség kizárólagos
hatáskörrel rendelkezik –, a holland kormány úgy véli, hogy „a Közösség
széles körben kapott kizárólagos hatáskört a kereskedelem technikai
akadályainak területén”, de „a tagállamok bizonyos irányelvek
természetéből fakadóan továbbra is rendelkeznek saját hatáskörrel,
valamint azért is, mert e területen nem valósult meg, és nem is
terveztek teljes körű harmonizációt”.Az
áruk kereskedelme területén az egyfelől a Bizottság, másfelől a Tanács
és az észrevétellel élő kormányok között kialakult vita valódi magját az
ESZAK-termékek képezik.A Bizottság szerint
az áruk kereskedeleméről szóló többoldalú megállapodások a 113. cikken
kívül nem igényelnek más jogalapot, még az ESZAK- és az Euratom-termékek
vonatkozásában sem.A Bizottság csökkenteni
igyekszik a többi fél által az ESZAK-Szerződés 71. cikkének
tulajdonított jelentőséget. Álláspontja szerint a 71. cikk azon
rendelkezése, amely szerint az a kormányok hatásköreit nem érinti, nem
jelenti a tagállamok jogainak az EK-Szerződés 232. cikkének (1)
bekezdése értelmében vett fenntartását.A Bizottság az 1975. november 11-i 1/75. sz. véleményre hivatkozik (EBHT 1975., 1355. o. és különösen 1365. o.), amely szerint:„kizárt,
hogy (az ESZAK-Szerződés 71. cikke) az EGK-Szerződés 113. és 114.
cikkét érvénytelenné tegye, és hatással legyen a Közösségnek a közös
kereskedelempolitika területére vonatkozó nemzetközi megállapodások
tárgyalására és megkötésére vonatkozó hatáskörrel történő
felruházására”.Végül a Bizottság úgy ítéli
meg, hogy az ESZAK-Szerződés szerinti kereskedelmi megállapodások
megkötésének másik jogszerű lehetőségét a 95. cikk rendelkezései
tartalmazzák.A Tanács szerint ezzel szemben
úgy ítéli meg, hogy „a GATT és mellékleteinek tagállamok általi
megkötése, amennyiben ezek rendelkezései az ESZAK-Szerződés 71. cikkében
a kereskedelempolitikával kapcsolatos kérdésekben a tagállamok számára
fenntartott hatáskörök hatálya alá tartoznak, egyértelműen
összeegyeztethető a Szerződéssel”.A spanyol
kormány hangsúlyozza a tagállamok kizárólagos hatáskörét az
ESZAK-termékek tekintetében. A görög kormány, valamint a portugál
kormány osztja ezt az álláspontot.Nézőpontja
alátámasztására az Egyesült Királyság kormánya is az ESZAK-Szerződés
71. cikkére hivatkozik, és megállapítja, hogy a tagállamok rendelkeznek
hatáskörrel, de elismeri hogy – amint azt a Bizottság kifejtette – az
ESZAK-Szerződés 95. cikkére történő hivatkozás a megállapodás
megkötésének egy másik jogszerű módja lenne.A
francia kormány úgy véli, hogy „ESZAK-termékek kereskedelmi rendszerére
vonatkozó megállapodásoknak az ESZAK-Szerződés 95. cikke alapján
történő ESZAK általi megkötése nem eredményezte azt, hogy az ESZAK-ra
ruházták a Szerződés 71. cikke által a tagállamoknak biztosított
hatásköröket”, valamint hogy „következésképpen a tagállamok maguk
dönthetnek a GATT és mellékletei megkötéséről azon ESZAK-termékek
kereskedelmével kapcsolatos rendelkezések tekintetében, amelyek az
ESZAK-Szerződés 71. cikke értelmében hatáskörükbe tartoznak.”X –  A GATS- és a TRIPs-megállapodás elemzéseA –  GATS1.     A GATS létjogosultságaMiért
van szükség a szolgáltatások kereskedelméről szóló általános
megállapodásra? Némely fejlett országban a szolgáltatások ágazata a
gazdaság vezető ágazatává vált. A Bizottság szerint egyes közgazdászok
ebben „a világgazdaság gyökeres átalakulásának előjelét” látják, „amely
során az eredeti értelemben vett termelés egyre inkább a fejlődő
országok gazdaságai felé fog tolódni, és amelyek ezáltal az előállított
termékek fő exportőreivé válnak. A fejlett gazdaságok valószínűleg
főként szolgáltatásokat és magas hozzáadott-értékű (nagy arányú
ismeretet tartalmazó) árukat fognak exportálni.” „A szolgáltatások
nemzetközi kereskedelmének expanziója lemaradt a nemzeti gazdaságokban
bekövetkezett fejlődése mögött, mivel nem léteztek a gazdasági
szereplőknek kellő biztonságot és előrelátást biztosító nemzetközi
szabályok. Innen a gondolat, hogy új szabályok tárgyalásos úton való
elfogadásával létre kell hozni egy a liberalizációt biztosító keretet.”2.     A GATS lényegeA
GATS valójában kísérlet a GATT elveinek átültetésére a szolgáltatások
területén, ahol a kereskedelmi akadályt nem vámok vagy a behozatali
kvóták jelentik, hanem a piacra jutással és a szolgáltatásnyújtók
megfelelősségével kapcsolatos szabályozások. Még nem határozták meg
valamennyi betartandó szabályt. Ahogy arra a francia kormány a WTO-val
kapcsolatban általánosságban rámutat, a GATS tárgyalási keret a már
elfogadott szabályok kidolgozására, valamint megállapodások megkötésére
új területeken.3.     A szolgáltatások meghatározása és a szolgáltatásnyújtás módjaiA
szolgáltatások fogalma nagyon széles, hiszen magában foglalja
„valamennyi ágazat valamennyi szolgáltatását a kormányzati tevékenység
során nyújtott szolgáltatások kivételével”. Ami a „kormányzati
tevékenység során nyújtott szolgáltatások” fogalmát illeti, az „azokat a
szolgáltatásokat jelenti, amelyeket nem üzleti alapon és nem egy vagy
több szolgáltatóval versengve nyújtanak” (A GATS I. cikke (3)
bekezdésének b) és c) pontja).A GATS I.
cikkének (2) bekezdése értelmében a szolgáltatások kereskedelme a
szolgáltatásnyújtás négy típusát vagy módját foglalja magában:–        A
„cross-border supply” („határokon átnyúló szolgáltatás”): egy adott tag
területéről származó szolgáltatásnak valamely másik tag területére
történő nyújtása. A Tanács a következő példát hozza: az A. országban
letelepedett építésziroda a B. országban letelepedett mérnöki irodának
készít elektromos berendezésekre vonatkozó projektet.–        A
„consumption abroad” („külföldi fogyasztás”): szolgáltatásnyújtás egy
adott tag területén valamely másik tag szolgáltatásfogyasztói számára.
Példa: A. országban nyújtott szolgáltatások B. országból érkező turisták
számára.–        A
„commercial presence” („kereskedelmi jelenlét” vagy „jogi személy
jelenléte”): a szolgáltatásnak egy adott tag szolgáltatója által
valamely másik tag területén lévő üzleti jelenléten keresztül történő
nyújtása. Az „üzleti jelenlét” a XXVIII. cikk d) pontja értelmében
„bármilyen típus üzleti vagy szakmai jelenlétet jelent, ideértve azokat,
amelyek a tag területén szolgáltatás nyújtása céljából az alábbi módon
keletkeztek:         i)     jogi
személy alapítása, megszerzése vagy fenntartása, vagy         ii)   fiók
vagy képviseleti iroda létrehozása vagy fenntartása útján”.Amint
azt a Tanács is megállapítja, ez magában foglalja azt, amikor B.
országban telepednek le és nyújtanak szolgáltatást A. ország
vállalkozásai vagy szakemberei. Ez a szolgáltatásnyújtási forma
figyelhető meg például a banki szolgáltatásoknál.–        A
„movement of persons” („személyek mozgása” vagy „természetes személyek
jelenléte”). Ez egy adott tag szolgáltatója által valamely másik tag
területén természetes személyek jelenlétén keresztül megvalósuló
szolgáltatásnyújtás. A Tanács szerint erre példa, amikor A. ország
vállalkozása B. országban nyújt szolgáltatást A. országból származó
munkavállalókkal. Erre nyilvánvaló példa az építőipari munkák elvégzése.4.     A GATS kettős „egyetemessége”A
Tanács megjegyzi, hogy a GATS kétszeresen egyetemes. Egyrészt kiterjed
valamennyi szolgáltatási ágazatra (a szolgáltatás meghatározását lásd
fent a X., A., 3. pontban), azaz egyaránt vonatkozik a közlekedésre, a
pénzügyi szolgáltatásokra és biztosításokra, a távközlésre, az
informatikai és audiovizuális szolgáltatásokra, az idegenforgalmi
ágazatra, a szálloda- és vendéglátóiparra, az építőiparra, a szellemi
szabadfoglalkozásokra, az oktatásra és az egészségügyre stb.. Másrészt a
GATS kiterjed a szolgáltatók letelepedésének és tevékenységeinek
valamennyi vonatkozására. A GATS-ot alkalmazni kell „a tagok azon
intézkedéseire, amelyek hatással vannak a szolgáltatások
kereskedelmére”, amint az meghatározásra került. Felöleli tehát:–        valamennyi,
a letelepedésre vonatkozó feltételt (akár társaság alapítása vagy
megszerzése, akár fiók létrehozása révén történik);–        valamennyi,
e tevékenységek gyakorlására irányadó feltételt (a fizetésképtelenségi
szabályoktól az adóra, vagy a személyzetre vonatkozó szabályokig).5.     A vállalt kötelezettségek jellegeMeg kell különböztetni az általános és a különleges kötelezettségvállalásokat.a)     Általános kötelezettségvállalásokA
legfontosabb kötelezettségvállalás legnagyobb kedvezményes elbánás elve
(a II. cikk (1) bekezdése). Ugyanakkor egy tíz évnél nem hosszabb
időszak alatt (lásd a mellékletet) egy ország fenntarthat olyan
intézkedést, amely megkülönböztetést tartalmaz kereskedelmi partnerei
között, amennyiben ezen intézkedés szerepel a mentességekre vonatkozó
mellékletben, és eleget tesz az ott megállapított feltételeknek. Az V.
cikk ezen túlmenően a GATT XXIV. cikkében meghatározott regionális
integrációk javára állandó mentességet állapít meg a legnagyobb
kedvezményes elbánás elve alól.Egy másik
általános kötelezettségvállalás az átláthatóság, nevezetesen minden tag
köteles közzétenni a szolgáltatásokra vonatkozó intézkedéseket és
szabályozásokat (a III. cikk (1) bekezdése), amelyek a megállapodás
megfogalmazása szerint „olyan általános alkalmazásra vonatkozó
intézkedések, amelyek hatással vannak, vagy befolyásolják a jelen
Egyezmény működését”.Megemlítendő a
szolgáltatások kereskedelmét érintő közigazgatási határozatok
felülvizsgálatára irányuló (bírósági, választottbírósági vagy
közigazgatási) eljárások megállapítására vonatkozó kötelezettségvállalás
(a VI. cikk (2) bekezdése).Megjegyzendő
továbbá az a kötelezettségvállalás, amely szerint minden tag köteles
biztosítani, hogy területén egyetlen monopolhelyzetben lévő szolgáltató
se lépjen fel a legnagyobb kedvezményes elbánás elvével vagy a konkrét
kötelezettségvállalásaival ellentétes módon (a VIII. cikk (1)
bekezdése).Végül léteznek a szolgáltatók
működési engedélyeinek, jogosítványainak vagy bizonyítványainak
elismerésére vonatkozó kötelezettségvállalások (VII. cikk).b)     Konkrét kötelezettségvállalásokA
megállapodás III. és IV. részében és a mellékletekben szereplő konkrét
kötelezettségvállalások valamennyi tagot kötelezik arra, hogy bármely
másik tagból származó szolgáltatás és szolgáltató számára biztosítsák a
piacra jutást, valamint hogy a szolgáltatásnyújtást érintő intézkedések
tekintetében ne részesítsék a többi tagországból származó
szolgáltatásokat és szolgáltatót kedvezőtlenebb elbánásban, mint a
hasonló hazai szolgáltatásokat, illetve a hasonló szolgáltatásokat
nyújtó hazai szolgáltatókat (a nemzeti elbánás elve).A
piacra jutásra vonatkozó kötelezettségvállalás hatálya alá tartozó
korlátozásokat a XVI. cikk (2) bekezdése tartalmazza: lényegében ez
olyan kötelezettség, amelynek értelmében a tagok tartózkodnak a másik
tag szolgáltatójának tevékenységeire vonatkozó mennyiségi korlátozások
megállapításától. A Tanács példaként a következő korlátokat említi:–        harmadik
ország vállalkozásai vagy állampolgárai által irányított
televízió-társaságok vagy fuvarozók maximális száma;–        „külföldi” orvosok maximális száma;–        –       maximális
„külföldi” tőkerészesedés aránya a televízió-társaságok, a fuvarozók
stb. esetében;–        –       külföldi
irányítású bankok vagy biztosítótársaságok által végzett egyes
tevékenységek gyakorlásának tilalma;–        –       az
audiovizuális ágazatban „kvóták” megállapítása harmadik országok
termékei tekintetében.E nem feltétel
nélküli, és nem abszolút kötelezettségvállalásokat az országonkénti
listákban határozzák meg. Egy tag jelezheti a listájában, hogy nem
engedélyezi a teljes piacra jutást, feltételeket támaszt (például a
kereskedelmi jelenlétet) vagy korlátozásokkal él. E feltételek és
korlátozások szerepelnek a listájában. Ugyanez vonatkozik a nemzeti
elbánással kapcsolatos kötelezettségvállalásra.Az
Európai Közösség vonatkozásában a listákat a Közösség és a tagállamok
nyújtották be; a vállalt kötelezettségek ugyanakkor név szerint
vonatkoznak az egyes tagállamokra, a feltételek és a korlátozások nem
azonosak minden tagállam esetében.E konkrét
kötelezettségvállalások többoldalú tárgyalások eredményei, amelyek
során a kölcsönösségre nem ágazati szinten, hanem általánosságban
törekedtek.6.     A megállapodás dinamikus jellegeA
Tanács jelzi, hogy a GATS – mivel annak célja egy tárgyalási keret
biztosítása – dinamikus megállapodás. A Tanács felhívja a figyelmet a
GATS-nak a liberalizáció magasabb szintjének fokozatos elérése érdekében
egymást követő tárgyalási fordulókban való részvétellel kapcsolatos
kötelezettségre vonatkozó XIX. cikkére. Meg kell említeni a X. cikket
is, amely a diszkriminációmentességen alapuló rendkívüli
védőintézkedésekről szóló többoldalú tárgyalásokról rendelkezik,
valamint a XIII. cikket is, amely kimondja, hogy a legnagyobb
kedvezményes elbánás elve, a piacra jutásra vonatkozó konkrét
kötelezettségvállalások, és a nemzeti elbánás nem alkalmazhatók a
szolgáltatásokra vonatkozó közbeszerzésére, de előírja, hogy e tárgyban
bizonyos határidőn belül többoldalú tárgyalásokat kell tartani.
Végezetül a XV. cikk a támogatásokból eredő torzító hatások
elkerüléséhez szükséges multilaterális fegyelem megalkotására irányuló
tárgyalások megkezdését írja elő.B –  TRIPs1.     Célkitűzések és létjogosultságA
TRIPs elsődleges célkitűzése – amint arra a francia kormány rámutat –,
hogy nemzetközi szinten megerősítse és összehangolja a szellemi tulajdon
oltalmát.A francia kormány kifejti, hogy
mivel kudarcot vallottak az e célból más kontextusban kifejtett
erőfeszítések, és különösen az ipari tulajdon oltalmáról szóló Párizsi
Egyezmény felülvizsgálata tekintetében 1980 és 1984 között elvégzett
munka, a fejlett országok ragaszkodtak ahhoz, hogy a szellemi
tulajdonjogok kerüljenek be az Uruguayi Fordulóba, oly módon, hogy
kihasználják a GATT egészére jellemző dinamizmus előnyeit (a
tárgyalásokra vonatkozó rendelkezéseivel együtt) és a jogviták
rendezésére vonatkozó mechanizmusát.A
Bizottság kifejti, hogy a hamisított termékek kereskedelme (bitorolt
védjegyek, imitált termékformák, hamisított szabadalommal védett
termékek vagy eljárások, könyvek, lemezek és videokazetták
kalózmásolatai) egyes harmadik országokban komoly károkat okoz a
Közösség iparának. A szellemi tulajdon hatékony oltalmának hiánya egyes
harmadik országokban úgy tekinthető, mint ami a „szellemi tulajdonjogok
tárgyát képező árukra” nézve ugyanolyan hatással jár, mint bármilyen
importkorlátozás.A Bizottság megjegyzi,
hogy mind az Egyesült Államok, mind a Közösség kereskedelmi megtorló
intézkedéseket alkalmazott az olyan országokkal szemben, amelyek nem
biztosították a szellemi tulajdon megfelelő oltalmát, vagy
megkülönböztetést alkalmaztak kereskedelmi partnereik között. Ezen
intézkedések hozzájárultak ahhoz, hogy a fejlődő országok elfogadják a
szellemi tulajdon erősebb oltalmának gondolatát, annak ellenére, hogy
korábban e jogágat az iparosodott gazdaságok részéről a kizsákmányolás
egyik eszközének tartották. Ezen túlmenően a Bizottság azt állítja, hogy
a fejlődő országok egyre inkább tisztában vannak a szellemi tulajdon
erősebb oltalmából származó előnyökkel, beleértve a helyi innováció
fokozottabb ösztönzését is.2.     A TRIPs hatálya és a célkitűzések elérése érdekében elfogadott módszerekA
TRIPs-megállapodás hatálya igen széleskörű, mivel az kiterjed mind az
irodalmi és művészeti tulajdonra (szerzői jog és szomszédos jogok), mind
az ipari tulajdonra (védjegyek, származási jelzések és
eredetmegjelölések, szabadalmak, ipari minták és know-how), de nem
tartoznak hatálya alá az új növényfajták (a TRIPs 1. cikkének (2)
bekezdése).Az I. rész (1-8. cikk) általános
rendelkezéseket és alapelveket tartalmaz. A II. rész (9-40. cikk) a
szellemi tulajdonjogok megadásával, terjedelmével és felhasználásával
kapcsolatos szabályokat határozza meg. A III. rész (41-61. cikk) a
szellemi tulajdonjogok érvényesítésének eszközeit állapítja meg. A IV.
rész (62. cikk) a szellemi tulajdonjogok megszerzésével és
fenntartásával kapcsolatos eljárásokra vonatkozik. Az V. rész (63. és
64. cikk) a viták rendezésével foglalkozik. A VI. rész (65-67. cikk)
tartalmazza az átmeneti rendelkezéseket, a VII. rész pedig (68-73. cikk)
az intézményi előírásokat és a záró rendelkezéseket állapítja meg.A
TRIPs-megállapodás a szellemi tulajdon oltalmának minimális szintjét
igyekszik megállapítani. A megállapodás értemében a tagok szabadon
alkalmazhatnak szélesebb körű oltalmat, és szabadon állapíthatják meg a
rendelkezéseinek végrehajtására irányuló legmegfelelőbb eszközöket (a
TRIPs-megállapodás 1. cikkének (1) bekezdése).A
megállapodás alkalmazhatóságát személyes feltétel határozza meg (a más
országokból származó természetes és jogi személyekre alkalmazandó jog; a
TRIPs 1. cikkének (3) bekezdése).A TRIPs
meghatározza mind a nemzeti elbánás (3. cikk), mind a legnagyobb
kedvezményes elbánás (4. cikk) elvét. Mindkét elv alól vannak kivételek.
A nemzeti elbánás elve így csak az ipari tulajdon oltalmáról szóló
Párizsi Egyezményben, az irodalmi és művészeti művek védelméről szóló
Berni Egyezményben, az előadóművészek, a hangfelvétel-előállítók és
műsorsugárzó szervezetek jogvédelméről szóló Római Egyezményben,
valamint az integrált áramkörök szellemi tulajdonáról szóló Washingtoni
Szerződésben már előírt kivételekre is figyelemmel érvényesül. Ezen
túlmenően az előadóművészek, a hangfelvétel-előállítók és műsorsugárzó
szervezetek tekintetében a nemzeti elbánásra irányuló kötelezettség a
magában a TRIPs-megállapodásban előírt jogokra korlátozódik (a
TRIPs-megállapodás 3. cikkének (1) bekezdése).A
TRIPs célkitűzéseit, fejti ki a Tanács, kétféleképpen valósítják meg:
elsőként olyan nemzetközi egyezményekre való hivatkozással történik,
mint különösen az ipari tulajdon oltalmáról szóló Párizsi Egyezmény
valamint az irodalmi és művészeti művek védelméről szóló Berni
Egyezmény, amelyeknek – a Bizottság szavaival élve – „elfogadottsági
szintje viszonylag magas”, és amely egyezmények szintén a jogok
harmonizációjának és a nemzeti elbánás biztosításának elérésére
törekszenek a nem harmonizált területeken; másrészt – hangsúlyozza a
Bizottság – bizonyos anyagi rendelkezésekkel („plusz-elemekkel”) „a
szellemi tulajdon olyan területein, ahol a résztvevő országok sürgős
szükségét érezték az oltalom kiterjesztésének”.A
Párizsi Egyezményre való hivatkozás magában foglalja azon egyezmény
valamennyi anyagi jogi rendelkezését az intézményi, záró- és átmeneti
intézkedések kivételével (a TRIPs-megállapodás 2. cikkének (1)
bekezdése). A Berni Egyezményre való hivatkozás is kiterjed az egyezmény
minden anyagi jogi rendelkezésére, kivéve a szerzők személyhez fűződő
jogosultságokra vonatkozókat (a TRIPs-megállapodás 9. cikkének (1)
bekezdése).A különleges anyagi jogi rendelkezések a TRIPs-megállapodás II., III., és IV. részében szerepelnek.Van
egy fontos kérdés, amellyel a különleges anyagi rendelkezések nem
foglalkoznak: a jogkimerülés. A TRIPs-megállapodás egyik általános
rendelkezése, a 6. cikk, a következőt mondja ki:„A
jelen megállapodás szerinti vitarendezés céljára, a fenti 3. [nemzeti
elbánás] és 4. [legnagyobb kedvezményes elbánás] cikkben foglaltak
fenntartásával, a jelen megállapodásban foglaltak a szellemi
tulajdonjogok kimerülésének kérdését nem érintik.”Emlékeztetni
kell arra, hogy a kimerülés elve zárja ki, hogy a szellemi
tulajdonjogok jogosultjai e jogokra való hivatkozással befolyást
gyakoroljanak az általuk vagy beleegyezésükkel forgalomba helyezett
termékek mozgására. A Bizottság szerint a TRIPs-megállapodás 6. cikkéből
az következik, hogy „ha a TRIPs egy tagja alkalmazza a »nemzeti«
(vámuniók vagy szabadkereskedelmi térségek esetén a »regionális«)
kimerülés elvét, akkor a TRIPs-megállapodás jogviták rendezésével
kapcsolatos rendelkezései nem alkalmazhatók (beleértve a megállapodás
megszegése miatti és nem a megszegésre vonatkozó panaszokat is)”.A
Közösség azon tagállamai, amelyek a Közösségen belüli kereskedelemben
kötelesek a kimerülés elvét alkalmazni, eltekinthetnek annak
alkalmazásától, amennyiben a behozott termék harmadik országból
származik; ugyanez vonatkozik magára a Közösségre is.Ugyanakkor,
ha egy tagállam úgy alkalmazza saját állampolgáraira nézve a kimerülés
elvét, hogy nem korlátozza azt a Közösség egy tagállamában forgalomba
bocsátott termékekre, akkor – a nemzeti elbánás elvének értelmében –
ugyanígy kell alkalmaznia azt harmadik ország állampolgáraira nézve is.
Ugyanígy, a legnagyobb kedvezményes elbánás elve kizárja, hogy
akármelyik TRIPs-tag ország különböző szabályokat alkalmazzon attól
függően, hogy a személyek e harmadik ország vagy más harmadik ország
állampolgárai-e.A Bizottság szerint, a
TRIPs-megállapodás 6. cikke lehetővé teszi, hogy egy tag „továbbra is
megtagadja olyan áruk párhuzamos behozatalát, amelyek (…) külföldi (azaz
harmadik országban történő) forgalmazása a szellemi tulajdonjog
birtokosa által vagy az ő beleegyezésével történt”. A Bizottság szerint a
kimerülés elvének a Közösségen belüli kereskedelemre történő
korlátozása „szükséges a közösségi jog rendelkezéseinek tiszteletben
tartásához és ahhoz, hogy a közösségbeli jogosultak külföldi (azaz
harmadik országbeli) piacokat szerezhessenek miközben bizonyos mértékig
továbbra is befolyásolni tudják a technológiaalapú áruk Közösségbe
történő (újra)behozatalát”.3.     Különleges anyagi jogi rendelkezéseka)     Szerzői jog és szomszédos jogokA
szerzői jogi védelem kifejezésekre vonatkozik, és nem alkalmazható
ötletekre, eljárásokra, működési módszerekre vagy matematikai
elméletekre (a TRIPs-megállapodás 9. cikkének (2) bekezdése). A védelmi
idő minimális időtartama meghatározásra került (12. cikk).A
számítógépes programok a Berni Egyezmény értelmében irodalmi műként
állnak védelem alatt (a TRIPs-megállapodás 10. cikkének (1) bekezdése).A
előadóművészek, a hangfelvételelőállítók és műsorsugárzó szervezetek
szomszédos jogait elismerésre és meghatározásra kerültek (a
TRIPs-megállapodás 14. cikke).Bérleti jog
illeti meg a számítógépes programok szerzőit. Ilyen jogok a
filmművészeti alkotások szerzőinek csak akkor adhatók, ha a bérbeadás „a
szóban forgó művek olyan széles körű másolásához vezetett, ami (az
illető tagban) a szerzőkre és jogutódaikra ruházott kizárólagos
többszörözési jog anyagi sérelméhez vezetett.b)     Ipari tulajdoni)     VédjegyekA védjegyeknek nyújtandó oltalom mind a termékek, mind a szolgáltatások védjegyeire vonatkozik.Meghatározásra
kerültek azok a megjelölések, amelyek védjegyoltalom tárgyai lehetnek,
és meghatározásra kerültek a védjegy által biztosított jogok (a
TRIPs-megállapodás 15. cikkének (1) bekezdése és 16. cikkének (1)
bekezdése).A védjegy lajstromozhatóságát
függővé tehetik annak használatától, de az ilyen használat nem lehet a
lajstromozásra irányuló kérelem benyújtásának feltétele (a 15. cikk (3)
bekezdése). Meghatározásra került a lajstromozás és a megújítások
minimális időtartama (18. cikk). Kötelező használat előírása esetén a
TRIPs a használat elmaradásának minimális időtartamát szabja meg, amely a
védjegy törlését vonhatja maga után (19. cikk).A
Párizsi Egyezmény 6a. cikke értelmében vett közismert védjegyek oltalma
kiterjesztésre került a szolgáltatásokkal kapcsolatos védjegyekre (16.
cikk (2) bekezdés), és ezen túlmenően a hasonló termékek körére is (16.
cikk (3) bekezdés).A védjegyek használati
engedélyek megadásának és átruházásának feltételeit a TRIPs-tagok
határozhatják meg. Nem tartozik ide a védjegyek kötelező használati
engedélyeinek megadása, a védjegy átruházása viszont a védjeggyel
rendelkező vállalat egyidejű átruházása nélkül is megtörténhet.ii)  Földrajzi megjelölésekA
TRIPs II. részének 3. fejezete nagyon részletes rendelkezéseket állapít
meg a földrajzi megjelölések oltalmára vonatkozóan, amelyek „valamely
tag területéről, vidékéről vagy helységéből származó olyan termékre
vonatkozó megjelölés, amelynek meghatározott minőségét, hírnevét vagy
egyéb jellemzőit lényegében a földrajzi eredet határozza meg” (a
TRIPs-megállapodás 22. cikkének (1) bekezdése).Általánosságban az a cél, hogy a következőket megakadályozzák:„a)      a
termék megjelölésében vagy külső kialakításában olyan eszközök
használatát, amelyek az áru földrajzi eredetével kapcsolatban a közönség
megtévesztésére alkalmas módon arra mutatnak vagy azt sugallják, hogy a
kérdéses termék olyan földrajzi területről származik, ami eltér annak
tényleges származási helyétől;b)      a
Párizsi Egyezmény (1967) 10. bis cikke értelmében tisztességtelen
versenycselekményt képező bármely használatot” (a TRIPs-megállapodás 22.
cikkének (2) bekezdése).A borok és a
szeszes italok földrajzi megjelöléseinek fokozott oltalmat kell
biztosítani: abban az esetben is biztosítani kell a nem a jelölt helyről
származó borokat és szeszes italokat megnevező földrajzi megjelölés
használatát akadályozó eszközök alkalmazását, „ha a termék valóságos
eredetét is feltüntetik, vagy ha a földrajzi megjelölést fordításban
vagy »fajta«, »típusú«, »-féle«, »utánzat«, illetve hasonló kifejezéssel
együtt alkalmazzák” (a TRIPs-megállapodás 23. cikkének (1) bekezdése).Ugyanakkor e szabályok csak a jövőre vonatkozóan érvényesek. Valójában„a
jelen fejezet rendelkezései nem követelik meg a tagoktól, hogy
megakadályozzák azokat az állampolgáraikat és lakosaikat egy másik tag
borokra vagy szeszes italokra vonatkozó valamely földrajzi
megjelölésének folyamatos és párhuzamos használatában árukkal és
szolgáltatásokkal kapcsolatban, akik a szóban forgó földrajzi
megjelölést folyamatosan használták ugyanarra vagy kapcsolódó árukra és
szolgáltatásokra az adott tag területén a) legalább tíz évig 1994.
április 15-ét megelőzően, vagy b) jóhiszeműen az említett időpont előtt”
(a TRIPs-megállapodás 24. cikkének (4) bekezdése).iii)  Ipari mintákAz
ipari minták is a TRIPs-megállapodás hatálya alá tartoznak. Biztosítani
kell az új vagy eredeti ipari minták oltalmát (25. cikk (1) bekezdés).
Meghatározásra került az oltalom hatálya, és megállapításra került ennek
minimális időtartama (26. cikk).Textilminták
esetében nem lehetnek olyanok az oltalom feltételei, hogy hátrányosan
befolyásolják az oltalom megszerzésének lehetőségét (a
TRIPs-megállapodás 25. cikk (2) bekezdés).iv)  SzabadalmakA
II. rész szabadalmakról szóló 5. fejezete először a
szabadalmaztathatóságról szóló rendelkezéseket tartalmazza (27. cikk).
Ennek értelmében a technika bármely területén létrehozott, akár
termékre, akár eljárásra vonatkozó bármely találmány megkülönböztetés
nélkül szabadalmaztatható (ugyanazon cikk). Ugyanakkor a fejlődő
országoknak biztosítják a lehetőséget, hogy bizonyos időre elhalasszák
az oltalom kiterjesztésének kötelezettséget olyan műszaki területeken
létrehozott termékek szabadalmaira, amelyeken jogrendjük szerint nem
érvényesül a szabadalmaztathatóság a megállapodás általános
végrehajtásának időpontjában (65. cikk (4) bekezdés). Meghatározásra
kerültek a szabadalom által biztosított jogok (28. cikk), amelyek
legalább húszéves időszakra szólnak (33. cikk). A 31. cikk olyan
rendelkezéseket tartalmaz, amelyek szűkítik azokat a körülményeket,
amelyek fennállása esetében szabadalmi kényszerengedély adható.v)     Félvezető áramkörök térbeli elrendezése (topográfiája)A
félvezető áramkörök topográfiájával kapcsolatos rendelkezések célja a
félvezető áramkörök szellemi tulajdonáról szóló Washingtoni Szerződés
hiányosságainak orvoslása. Meghatározzák mind a biztosítandó oltalom
hatályát (36. cikk), mind az oltalom időtartamát (38. cikk).vi)  Nyilvánosságra nem hozott műszaki adatok védelmeA
TRIPs-tagok kötelezettséget vállalnak, hogy a tisztességtelen
versennyel szembeni védelem biztosítása során oltalmat biztosítanak a
nyilvánosságra nem hozott információknak (a 39. cikk (1) bekezdése). Az
információk jogos birtokosai számára biztosítani kell annak lehetőségét,
hogy megakadályozhassák az információnak „a tisztességes kereskedelmi
gyakorlattal ellentétes módon, hozzájárulásuk nélkül mások által való
megszerzését vagy felhasználását és nyilvánosságra hozatalát”. E védelem
feltétele, hogy az információ titkos, kereskedelmi értékkel
rendelkezik, mivel titkos, továbbá, hogy titokban tartása érdekében az
adatok felett ellenőrzés gyakorlására feljogosított személy a
körülményekhez képest ésszerű lépést tett (a 39. cikk (2) bekezdése).vii)  Versenyellenes gyakorlat ellenőrzése licencia szerződésekbenA
tagok egyetértenek abban, hogy a szellemi tulajdonjogokkal összefüggő
bizonyos versenykorlátozó licencbeadási gyakorlat és feltételek károsan
befolyásolhatják a kereskedelmet és akadályozhatják a technológia
átadását és terjesztését (40. cikk). A TRIPs ennélfogva biztosítja
számukra a jogot, hogy pontosan meghatározzák azon gyakorlatokat és
feltételeket, amelyek a szellemi tulajdonjogokkal való visszaélést
eredményezhetnek, és megfelelő intézkedéseket tegyenek e gyakorlatok
megakadályozására vagy ellenőrzésére.4.     Az eljárásra vonatkozó különös rendelkezések (a szellemi tulajdonjogok érvényesítése)A
szellemi tulajdon egységes, minimális oltalmának megteremtéséhez nem
elég meghatározni az egyes biztosítandó jogok tartalmát.
Érvényesítésükhöz „hatékony és megfelelő eszközöket” is biztosítani kell
(lásd a TRIPs preambulumát). Ez indokolja a TRIPs-megállapodásnak a
tagok által létrehozandó minden, a TRIPs-megállapodás hatálya alá
tartozó szellemi tulajdonjogok megsértésével szembeni hatékony fellépést
lehetővé tevő eljárásokkal kapcsolatos III. részét (a 41. cikk (1)
bekezdése). E III. rész először felsorolja azokat az intézkedéseket,
amelyeket a szellemi tulajdonjogok jogosultjai bíróságtól, közigazgatási
és vámhatóságoktól követelhetnek jogaik sérelme és a jogsérelem
veszélyének fennállása esetén (lásd az a) pontot), másrészt előírja,
hogy az ilyen intézkedéseket lehetővé tevő eljárásoknak meg kell
felelniük bizonyos követelményeknek (lásd a b) pontot).a)     Korrekciós intézkedésekA
TRIPs-megállapodás tartalmazza a szellemi tulajdonjogok megsértésének
megszüntetésére vagy megakadályozására vonatkozó intézkedéseket
(ideiglenes intézkedés, kártérítés, hamisított tárgyak elkobzása vagy
megsemmisítése, büntetőjogi szankciók) és a szellemi tulajdonjogok
megsértésének megelőzésére vonatkozó intézkedéseket (ideiglenes
intézkedések, a forgalomba bocsátás vámhatóságok általi felfüggesztése).A
bíróságoknak jogosultaknak kell lenniük arra, hogy végzéssel kötelezzék
a jogsértőt az eljárást indító fél szellemi tulajdonjogainak
megsértésétől való tartózkodásra (a 44. cikk (1) bekezdése).A
bíróságoknak hatáskörrel kell rendelkezniük arra, hogy kötelezhessék a
jogsértőt megfelelő kártérítést fizetésére a jogosult részére,
amennyiben a jogsértő tudta vagy ésszerű alapon tudnia kellett volna,
hogy a jogosult szellemi tulajdonhoz fűződő jogát megsértette (a 45.
cikk (1) bekezdése).A bíróságoknak továbbá
jogosultaknak kell lenniük arra, hogy a jogsértőnek minősített árukat
minden kártalanítás nélkül a kereskedelmi csatornák mellőzésével
rendelkezzenek, mégpedig oly módon, hogy ez semmiféle kárt ne okozzon a
tulajdonosnak; vagy ha ez nem ellenkezik az érvényes alkotmányos
követelményekkel, az áruk megsemmisítését elrendelni (46. cikk).A
szándékos védjegyhamisítás és a kereskedelmi nagyságrendű (üzletszerű)
szerzői jogi kalózkodás esetére akár szabadságvesztést jelentő
büntetőjogi jogkövetkezményeket lehet elfogadni (61. cikk).A megelőző intézkedések két csoportba sorolhatók.A
bíróságoknak először is felhatalmazással kell rendelkezniük azonnali és
hatékony ideiglenes intézkedések elrendelésére a szellemi tulajdonjogot
megsértése bekövetkezte megelőzése érdekében (az 50. cikk (1)
bekezdése). Adott esetben, ezen intézkedések inaudita altera parte (a
másik fél meghallgatása nélkül) is meghozhatók (az 50. cikk (2)
bekezdése), az alperes ugyanakkor utólagos felülvizsgálatot kérhet (az
50. cikk (4) bekezdése).A tagoknak emellett
olyan eljárásokat kell elfogadniuk, amelyek lehetővé teszik, hogy az a
jogosult, akinek alapos indoka van feltételezni, hogy hamisított
védjeggyel ellátott áruk vagy szerzői jogot bitorló kalóztermékek
behozatalára kerül sor, írásos kérelmet nyújtson be az illetékes
közigazgatási hatóságoknak vagy bíróságoknak a célból, hogy a
vámhatóságok függesszék fel ezen áruk szabad forgalomba bocsátásának
engedélyezését. A tagok a szellemi tulajdonjogok más megsértései
tekintetében is hozhatnak hasonló intézkedéseket (51. cikk).Az
ilyen, az áruk szabad forgalomba bocsátását felfüggesztő intézkedések
is ideiglenes jellegűek. Fenntartásuk feltétele érdemi döntésre irányuló
eljárás megindítása (55. cikk).b)     Eljárási biztosítékokA
szellemi tulajdonjogok érvényesítésére irányuló eljárásoknak
tisztességesnek és méltányosnak kell lenni (a 41. cikk (2) bekezdése).
Az eljárások tisztességességének és méltányosságának követelménye több
módon is kifejezésre jut.A jogosultak
számára biztosítani kell szellemi tulajdonjogok érvényesítését szolgáló
polgári bírósági eljárást, az alpereseket pedig kellő időben megfelelő
részletezettségű írásbeli értesítéssel kell tájékoztatni, amely
tartalmazza az állítólagos jogsértés alapját (42. cikk). A feleknek meg
kell engedni a független jogi képviseletet, a kötelező személyes
megjelenésre vonatkozó követelmények pedig nem lehetnek túl szigorúak
(42. cikk). Az ilyen eljárásokban félként szereplőknek jogosultnak kell
lenniük igényeik megindokolására és a megfelelő bizonyítékok
előterjesztésére (42. cikk), és rendelkezniük kell azzal a joggal, hogy a
másik féltől kérhessék a birtokában levő bizonyítékok bemutatását (43.
cikk).Az érdemi döntéseket lehetőleg írásba
kell foglalni, és indokolni kell, továbbá azoknak kizárólag olyan
bizonyítékokon kell alapulniuk, amelyekre vonatkozóan a feleknek volt
alkalmuk nyilatkozni (a 41. cikk (3) bekezdése).A
felek részére biztosítani kell annak lehetőségét, hogy a végső
közigazgatási határozatok és az alapfokú bírósági határozatok ellen
keresetet lehessen benyújtani (a 41. cikk (4) bekezdése).Rendelkezni
kell a kártérítés lehetőségéről a szellemi tulajdonjog olyan
jogosultjaival szemben, akik visszaélnek a számukra biztosított
eljárásokkal vagy indokolatlanul kezdeményezik ezeket (a 48. cikk (1)
bekezdése).XI –  Közös kereskedelempolitika, GATS és TRIPs: az eljárásban részt vevő felek álláspontjaiA
fent elmondottaknak megfelelően, egyrészt a Bizottság, másrészt a
Tanács, az észrevétellel élő tagállamok és az Európai Parlament
egyáltalán nem értenek egyet abban, hogy a GATS és a TRIPs hatálya alá
tartozó kérdéseket a közös kereskedelempolitika körébe tartoznak-e,
amely az EK-Szerződés 113. cikke értelmében a Közösség kizárólagos
hatáskörébe tartozik.A feleknek a GATS-ról, illetve a TRIPs-ről alkotott álláspontjai a következőkben kerülnek bemutatásra.A –  GATSA
Bizottság fő okfejtésében úgy véli, hogy a GATS hatálya alá tartozó
szolgáltatások a közös kereskedelempolitika körébe tartoznak. E politika
nem korlátozható az árukra. A Bizottság álláspontjának lényege az, hogy
minden, a kereskedelem volumenének vagy szerkezetének közvetlen vagy
közvetett befolyásolására alkalmas megállapodás kereskedelempolitikai
megállapodás, és azt a 113. cikk alapján kell megkötni.Melyek a fő érvei?–        Először
is a Bíróság ítélkezési gyakorlata, amely kiemelte, hogy „a
kereskedelempolitika […] fogalomnak attól függetlenül ugyanaz a
tartalma, hogy azt valamely állam vagy a Közösség nemzetközi
cselekvésének területén alkalmazzák.” (fent hivatkozott 1/75. sz.
vélemény, különösen a 1362. o., negyedik bekezdés). A Bizottság szerint
egyetlen tagállam sem állíthatja komolyan, hogy a szolgáltatások
kereskedelme nem kereskedelem, és hogy az általa e területen megkötött
szerződések nem képezik a kereskedelempolitika részét.–        A
gazdaságkutatók által észlelt, az áruk és a szolgáltatások közötti
kapcsolatok vagy hasonlóságok, mivel a kereskedelmi mérlegnek mindkét
ágazat a része.–        Azok
a legújabb tudományos elméletek, amelyek gyakorlatilag egyhangúan
állapítják meg, hogy a szolgáltatások kereskedelme a közös
kereskedelempolitika része. A Bizottság elismeri azonban, hogy az
elmélet „mérsékeltebb” irányzatának egyes képviselői nem sorolják ide
azon szolgáltatásokat, amelyeket a szolgáltatásnyújtás országában
található telephelyen keresztül biztosítanak. A Bizottság szerint semmi
sem indokolja a közvetlen, határokon átnyúló szolgáltatásnyújtás – csak
ez képezné a közös kereskedelempolitika részét –, valamint a
kereskedelmi jelenlét útján történő szolgáltatásnyújtás közötti
különbségtételt, amely egy külső letelepedési politika része volna.–        A GATS célja, ami a szolgáltatások kereskedelmének liberalizációja.–        Az
alkalmazott eszközök (a legnagyobb kedvezményes elbánás, átláthatóság),
amelyek a kereskedelempolitika hagyományos eszközei. Ugyanez vonatkozik
a piacra jutással és a nemzeti elbánással kapcsolatos rendelkezésekre. A
konkrét kötelezettségvállalások listái – bár azok nagymértékben
kapcsolódnak a szabályozási korlátokhoz – a tagok árukra vonatkozó
tarifális listáihoz hasonlítanak.Egyebekben a Bizottság annak bemutatására törekszik, hogy a GATS rendelkezései a GATT hasonló rendelkezéseinek megfelelői.Az
áruk és a szolgáltatások közötti átfedést bizonyítja a keresztretorziók
lehetősége, ez az átfedés megerősíti, hogy az áruk és a szolgáltatások
egyazon kereskedelempolitikához tartoznak.A
későbbi tárgyalásokról szóló rendelkezések (lásd a fenti, a GATS
dinamikus jellegéről szóló X., A., 6. pontot) „nem módosíthatják e
megállapodás jogalapját”. „Jogalapjának meghatározása céljából minden,
az e rendelkezésekből fakadó megállapodást a későbbiekben saját
vonatkozási tekintetében kell megítélni.”A
Bizottság szerint az a tény, hogy nem harmonizáltak minden, a GATS
hatálya alá tartozó szolgáltatást a közösségi jogban, és bizonyos
esetekben ezekre továbbra is a nemzeti jog az irányadó, nem vonja
kétségbe a Közösség hatáskörét. „A GATT, és különösen a nemzeti
elbánásra vonatkozó rendelkezése, évek óta kihat a tagállamok hazai
jogszabályaira és rendeleteire (például az adójogszabályokra) anélkül,
hogy valaha is felmerült volna, hogy a GATT részben a tagállamok
hatáskörébe tartozik.”A Bizottság végül két pontosítást tesz az EK-Szerződés 59. és 75. cikkével kapcsolatban.A
Bizottság elutasít minden olyan érvelést, amely értelmében az
EK-Szerződés 59. cikkének (2) bekezdése – amely feljogosítja a Tanácsot,
hogy a szolgáltatásokkal kapcsolatos fejezet rendelkezéseit kiterjessze
harmadik országból származó, Közösségen belül letelepedett
szolgáltatókra – kizárja a szolgáltatások kereskedelmének az
EK-Szerződés 113. cikke alá történő besorolását. Az 59. cikk belső
rendelkezés, és nem kereskedelempolitikai rendelkezés. „Ez nem
szolgálhat egy olyan, egyezményekben – mint például a GATT-ban –
szereplő politika jogalapjául, amely valamennyi nemzetközi
szolgáltatásnyújtási mód szabályozására szántak.”A
Bizottság szintén kizárja annak lehetőségét, hogy – a közlekedés
vonatkozásában – a GATS a 75. cikk hatály alá esne, amely belső
hatáskörrel ruházza fel az intézményeket (lásd a 22/70. sz. Bizottság
kontra Tanács ügyben 1971. március 31-én hozott, ún. „AETR”-ítéletet
[EBHT 1970., 263. o.] a belső és a külső hatáskörök párhuzamosságáról). A
fenti AETR-ítéletre közlekedéspolitikai ágazatokra vonatkozó, nem
kereskedelmi természetű megállapodások megkötésekor lehet hivatkozni. A
közlekedéspolitikai ágazatban egyébként a Tanács elfogadott néhány
kereskedelemkorlátozó intézkedést – így a 113. cikken alapuló
kereskedelmi szankciót –, amelyek között szerepel a közlekedési
szolgáltatások kereskedelmének felfüggesztése.Az eljárásban résztvevő összes többi fél határozottan ellenzi a Bizottság által képviselt álláspontot.A
Tanács szerint a közös kereskedelempolitika fogalmának Bizottság általi
értelmezése a külgazdasági kapcsolatok közös politikájává alakítja át e
politikát. A világgazdaságban a valutaárfolyamok ingadozásai és a
bérkülönbségek jobban befolyásolják a nemzetközi kereskedelem
nagyságrendjét és áramlatait, mint például a vámtarifa változásai. „Ha a
Bizottság érvelését elfogadnánk, szükségszerűen arra a megállapodásra
jutnánk, hogy a Közösség a 113. cikk alapján kizárólagos hatáskörrel
rendelkezik a tagállamok valutaárfolyamainak szabályozására és a bér
meghatározására irányuló politika végrehajtására. Egy ilyen értelmezés
mellett teljesen kiüresedne a tagállamok gazdaságpolitikai kérdésekben
meglévő hatáskörének fogalma, legalábbis a külkapcsolatok tekintetében”.A
politikai unióról folytatott kormányközi konferencián a Bizottság a
Közösség hatásköreinek ilyen irányú kiszélesítését javasolta. A közös
kereskedelempolitika koncepcióját így a külgazdasági kapcsolatok közös
politikájának fogalma váltotta volna fel, amely magában foglalta volna
különösen „a szolgáltatásokkal, a tőkével, a szellemi tulajdonnal, a
befektetéssel, a letelepedéssel és a versennyel kapcsolatos gazdasági és
kereskedelmi intézkedéseket”, e területek kiterjesztésének
lehetőségével. E politika a Közösség kizárólagos hatáskörébe tartozott
volna (a Bizottság javaslata: az Y 17. cikk (2) bekezdése). A Közösséget
a harmadik országokkal és a nemzetközi szervezetekkel való
kapcsolatokban, illetve nemzetközi konferenciákon kizárólag a Bizottság
képviselte volna.A Tanács szerint a
Bizottság arra törekszik vélemény iránti kérelmével, hogy a
jogértelmezés eszközével érvényesítse a politikai unióról folytatott
kormányközi konferencián elvetett javaslatait. Ez az érv szerepel a
francia, és a dán kormány, valamint az Egyesült Királyság kormányának
észrevételeiben is.A Tanács nem igazán
választja szét azokat az érveket, amelyeket a szolgáltatások
kereskedelempolitikából való kizárására hoz fel, és azokat, amelyekre a
belső és külső hatáskör párhuzamosságának elméletét vizsgálva a Közösség
vegyes hatáskörének megállapítása céljából hivatkozik.A
Tanács szerint a GATS elsősorban olyan szolgáltatásnyújtásra
vonatkozik, amely a szolgáltatásokat igénybe vevők országában
biztosított kereskedelmi jelenlét révén valósul meg. Ez magából a
szolgáltatások természetéből fakad. Igénybevételük vagy felhasználásuk a
szolgáltatásnyújtás időpontjában történik, nem raktározhatók és
szállíthatók; következésképpen igénybevételük csak a szolgáltatásnyújtás
helyén történhet. A kereskedelmi jelenlétre vonatkozó szabályok
megállapítása nem más, mint a harmadik országok vállalkozásainak
letelepedésére vonatkozó feltételek szabályozása, valamint az azokra a
letelepedés után vonatkozó jogszabályok kidolgozása.A
Tanács szerint az elsődleges letelepedés szabályait a nemzeti jog
határozza meg, és az nem tartozik a közös kereskedelempolitika
fogalmának hatálya alá. Ehhez hasonlóan a Tanács a külföldi fogyasztók
esetére (Franciaországba látogató indiai turisták példája) is azt az
észrevételt teszi, hogy az idegenforgalommal kapcsolatos hatáskörök
továbbra is a tagállamokat illetik meg, és hogy a politikai unióról
folytatott kormányközi konferencia elvetette a Közösség részére történő
hatáskör-átruházásra vonatkozó javaslatot. A „személyek mozgása”
vonatkozásában a Tanács megemlíti, hogy a harmadik országok
szolgáltatója által alkalmazott, harmadik országbeli állampolgársággal
rendelkező természetes személyeknek a Közösség tagállamaiba való
belépését és tartózkodását a tagállamok joga szabályozza, és hatáskörrel
csak a tagállamok rendelkeznek. A határokon átnyúló szolgáltatásnyújtás
esetében a Tanács hangsúlyozza, hogy soha senki nem vitatta a
tagállamoknak „a szolgáltatások nemzetközi kereskedelmének”
szabályozására vonatkozó hatáskörét. „Egy tagállam bevezethet
»mozivászon-kvótákat«, amelyek kötelezik a filmszínházakat, hogy egy
minimális részt fenntartsanak a Közösségben gyártott filmek vetítésére,
és ezzel korlátozzák a nem közösségi filmek bemutatását.” Összefoglalva a
Tanács szerint tehát a szolgáltatások nemzetközi kereskedelmére csak
annyiban vonatkozik a 113. cikk, amennyiben a kérdéses szolgáltatások
közvetlenül kapcsolódnak az áruszállításhoz (például egy gép
összeszerelése).Az Egyesült Királyság kormánya sajátosabban érvel a közös kereskedelempolitika fogalmának hatályáról.Először
megállapítja, hogy a szolgáltatások vonatkozásában a Szerződés
letelepedésről és szolgáltatásokról szóló fejezetei csak a tagállamok
állampolgárait érintik. Kizárólag valamely tagállam állampolgára
jogosult arra, hogy üzleti tevékenységének elsődleges helyét hozza létre
egy tagállamban. Csak valamely tagállam egy tagállamban letelepedett
állampolgára alapíthatja üzleti tevékenységének másodlagos helyét egy
másik tagállamban. Még egyszer hangsúlyozza, hogy csak a tagállamok
állampolgárai élhetnek a szolgáltatásnyújtás szabadságával, annak
ellenére, hogy az 59. cikk (2) bekezdése rendelkezik a
szolgáltatásnyújtás szabadsága előnyének a valamely tagállamban
letelepedett, harmadik ország állampolgáraira való
kiterjeszthetőségéről.Az Egyesült Királyság
emellett azt állítja, hogy a 113. cikkre vonatkozó szó szerinti, az e
rendelkezést az áruforgalomra korlátozó értelmezés teljesen összhangban
van a Szerződés rendszerével. „Ha a tagállamok fenntarthatnák különböző
kereskedelempolitikáikat, vagyis a harmadik országokból származó
behozatalokra a tarifák és a kontingensek tekintetében eltérő szabályok
vonatkoznának, az a kereskedelmi mozgások eltérítésének következményével
járna.” A szolgáltatásoknál ezzel szemben nem áll fenn ennek veszélye:
„nem merül fel annak a kockázata, hogy a harmadik országokkal szemben
korlátozásokat alkalmazó tagállamban letelepedni szándékozó szolgáltatók
vagy személyek egy engedékenyebb szabályokkal rendelkező tagállam
közvetítésével hajtsák végre a letelepedést. Ha egy tagállam engedélyezi
harmadik ország állampolgára számára, hogy területén szolgáltatást
nyújtson, attól még ez az állampolgár nem szerez jogot a szolgáltatás
más tagállamban történő nyújtására, mivel a harmadik ország állampolgára
egyetlen tagállamnak sem állampolgára”. „Egyáltalán nincs értelme (...)
kizárólagos közös kereskedelempolitika meglétét feltételezni a
szolgáltatások terén, az viszont feltétlenül logikus, hogy az áruk
vonatkozásában legyen kizárólagos közös kereskedelempolitika.”Noha
a „szolgáltatások kereskedelme” kifejezést használják, az ezzel
kapcsolatban felmerülő kérdések különböznek a termékekkel kapcsolatban
felmerültektől. A szolgáltatások vonatkozásában a következők az alapvető
kérdések: a külföldi társaságok letelepedése, és közvetlen
befektetéseik, a szolgáltatásnyújtáshoz szükséges alkalmazottak szabad
mozgása, valamint a szolgáltatásnyújtó szakmákba történő bejutásra
vonatkozó szabályok.Az Egyesült Királyság
végül rámutat, hogy a GATS-megállapodás kiterjed a közlekedési
szolgáltatásokra is, és hogy mellékleteinek hatálya a légi közlekedésre,
illetve a tengeri közlekedésről szóló tárgyalásokra is kiterjed. Az
EK-Szerződés 61. cikkének (1) bekezdésére és 74. cikkére, valamint az
ítélkezési gyakorlatra (a fent hivatkozott AETR-ítéletre és a belvízi
hajók ideiglenes leszerelése érdekében egy európai alap létrehozásáról
szóló megállapodástervezetről szóló, 1977. április 26-i 1/76. sz.
véleményre [EBHT 1977. 741. o.]) hivatkozik azon álláspontja
alátámasztása érdekében, hogy „a Szerződésben a közlekedésről szóló
fejezet, és csak e fejezet az alapja a harmadik országokkal kötött, a
közlekedési szolgáltatások nyújtásáról szóló megállapodásoknak.”Az
Egyesült Királyság e tekintetben a Tanács gyakorlatára hivatkozik.
Amikor a Tanács olyan külső intézkedéseket hozott, amelyek fő célja a
közlekedés szabályozása volt, ezt a közlekedésről szóló fejezet alapján
tette. Az Egyesült Királyság ezzel kapcsolatban a következőket idézi: a
tagállamok és harmadik országok között a légi közlekedés területén
létező kapcsolatokra és a nemzetközi szervezetekben történő, ilyen
ügyekkel kapcsolatos fellépésekre vonatkozó konzultációs eljárás
létrehozásáról szóló, 1979. december 20-i 80/50/EGK tanácsi határozat
(HL L 18., 1980., 24. o.); az egyrészről a Közösségek, másrészől
Ausztria, Finnország, Norvégia, Portugália, Svédország, Svájc és
Törökország között létrejött, a különjárati távolsági és helyi
autóbusszal történő nemzetközi közúti személyszállításról szóló
megállapodás (ASOR) megkötéséről szóló, 1982. július 12-i 82/505/EGK
tanácsi határozat (HL L 230., 1982., 38. o.); a tagállamok közötti,
illetve a tagállamok és harmadik országok közötti tengeri szállításban a
szolgáltatásnyújtás szabadsága elvének alkalmazásáról szóló, 1986.
december 22-i 4055/86/EGK tanácsi rendelet (HL L 378., 1986., 1. o.); az
egyrészről az Európai Gazdasági Közösség, másrészről a Norvég Királyság
és a Svéd Királyság között a polgári légi közlekedésről szóló
megállapodás megkötéséről szóló, 1992. június 22-i 92/384/EGK tanácsi
határozat (HL L 200., 1992., 20. o.); az Európai Gazdasági Közösség és
az Osztrák Köztársaság közötti, az áruk vasúti és közúti tranzitjáról
szóló megállapodás megkötéséről szóló, 1992. november 27-i 92/577/EGK
tanácsi határozat (HL L 373., 1992., 4. o.); az Európai Gazdasági
Közösség és a Svájci Államszövetség közötti, a közúti és vasúti
áruszállításról szóló megállapodás megkötéséről szóló, 1992. november
30-i 92/578/EGK tanácsi határozat (HL L 373., 1992., 26. o.). Az
Egyesült Királyság megjegyzi, hogy az utóbbi két határozat kapcsán a
Bizottság jogalapként az EGK-Szerződés 113. cikkét javasolta, a Tanács
azonban az EGK-Szerződés 75. cikke alapján fogadta el azokat.A francia kormány először a WTO-egyezmény igen széleskörű hatályára hívja fel a figyelmet, amely:„potenciálisan
minden, a kereskedelmi kapcsolatok fejlődésével kapcsolatos területre
kiterjed. Tehát hatálya magában foglalhatná a Közösség valamennyi
politikáját. Ez természetesen nem jelenti azt, hogy e politikáknak –
amikor azok a WTO keretén kívülre vetülnek ki, és azzal az ürüggyel,
hogy kereskedelmi hatással rendelkeznek –, teljesen bele kellene
olvadniuk a közös kereskedelempolitikába. Egy ilyen beolvadás az
összhang vonatkozásában komoly problémákat vetne fel például a
környezetvédelem terén: ugyanazon intézkedések, annak függvényében, hogy
belső szinten vagy más külső fórumokon kerülnek szóba, a
környezetvédelmi politika részeként megosztott hatáskörbe tartoznának,
és – ha azokról a WTO-n belül tárgyalnának – a közös
kereskedelempolitikához, s ennélfogva a Közösség kizárólagos
hatáskörébe”.A Bizottság által képviselt, a
szolgáltatásokkal kapcsolatos állásponttal szemben a francia kormány
ezután néhány fent már ismertetett érvre hivatkozik, mint például a
politikai unióról folytatott kormányközi konferencia tanácskozásaival
kapcsolatos érvre, a vámunió és a közös kereskedelempolitika
kapcsolatára vonatkozó érvre, tekintettel a kereskedelem eltérítésének
veszélyére, vagy arra az érvre, hogy a határokon átnyúló
szolgáltatásnyújtás kivételével a GATS minden szolgáltatásnyújtási módra
kiterjed. A kereskedelempolitika hagyományos eszközeire történő
hivatkozás (a legnagyobb kedvezményes elbánás záradék vagy a nemzeti
elbánás elve) tekintetében, amelyeknek a Bizottság nagy jelentőséget
tulajdonít, a francia kormány pusztán azt az észrevételt teszi, hogy
ezen eszközöket használták már a tagállamok kereskedelmi kapcsolatain
kívüli területeken, például a menekültek jogállásáról szóló egyik
egyezményben. Végül a Tanácshoz hasonlóan azt állítja, hogy csak a
termékértékesítéshez közvetlenül kapcsolódó szolgáltatások tartoznak a
közös kereskedelempolitika hatálya alá.A
spanyol kormány megvizsgálja a GATS hatálya alá tartozó négy
szolgáltatásnyújtási módot, és arra a következtetésre jut, hogy csak a
három utolsó (külföldi fogyasztás, kereskedelmi jelenlét, és a személyek
mozgása) tartozik a tagállamok hatáskörébe: az EK-Szerződés 48., 52.,
és 59. cikke csak a Közösség más tagállamainak állampolgáraira nézve
szabályozzák a munkavállalók szabad mozgását, a letelepedési jogot és a
szolgáltatásnyújtás szabadságát.A portugál
kormány általánosságban hangsúlyozza, hogy a Bizottságot és a
tagállamokat szembeállító vita megoldásának kulcsa nem WTO-egyezmény
eszközeinek és céljának kérdése, hanem inkább az annak hatálya alá
tartozó területek jellege. „A nemzeti gazdaságok nemzetköziesedésének
jelenlegi szakaszában minden belső vagy külső, kétoldalú vagy
többoldalú, a gazdasági kapcsolatokkal összefüggésben elfogadott
intézkedés közvetlenül vagy közvetve befolyásolhatja a kereskedelem
volumenét vagy szerkezetét. E kritérium ezért önmagában nem szolgálhat
alapul a közös kereskedelempolitikával összefüggésben a Közösségek
kizárólagos hatáskörének megállapítására (...). Egy ilyen értelmezés a
kereskedelmi adók, a nemzeti valuták, valamint a közvetlen és közvetett
bérköltségek politikájával kapcsolatos kérdések kizárólagos közösségi
hatáskörbe való áthelyezését vonná maga után.”Különösen
a szolgáltatások vonatkozásában, a portugál kormány hangsúlyozza, hogy –
bár a határokon átnyúló szolgáltatásnyújtások kétségkívül a 113. cikk
hatálya alá tartoznak – nem ez a helyzet a szolgáltatásnyújtás többi
formájával, mint a külföldi fogyasztással és a személyek mozgásával: az
idegenforgalomra vonatkozó szabályok, a harmadik országok
állampolgárainak belépése és mozgása, akárcsak a harmadik országokból
származó munkavállalók jogállása a tagállamok saját hatáskörébe
tartoznak. A kereskedelmi jelenléttel kapcsolatban a portugál kormány
megjegyzi, hogy az EK-Szerződés 52. cikke nem állapít meg a Közösség
részére saját hatáskört harmadik országok állampolgárainak
letelepedésére vonatkozóan.A Görög
Köztársaság úgy véli, hogy a GATS megkötése – a GATS által létrehozott
intézményi szerkezet dinamikus és fejlődő jellege miatt – mindenképpen a
Közösség és a tagállamok közös fellépését feltételezi. A tagállamok
részvételét saját hatáskörük indokolja, amely hatáskörök vagy „a
Közösség hatásköreivel megosztottak, vagy azokhoz képest elsődlegesek,
vagy kizárólagosak”. A Görög Köztársaság ezt nem fejti ki
részletesebben.A holland kormány azt a
tényt emeli ki, hogy a határokon átnyúló szolgáltatásnyújtások nem
játszanak jelentős szerepet a GATS-ban, és hogy valójában a GATS a
harmadik országokból származó szolgáltatók letelepedésére és
tevékenységüknek a tagállamokban való gyakorlására vonatkozik. A
tagállamok kizárólagos hatáskörének esetére példaként a (harmadik
országokból származó) természetes személyek valamely tagállam területére
történő mozgását hozza.Hangsúlyozza azt
is, hogy a kereskedelempolitika és a közlekedéspolitika kifejezetten
különálló területekként lett megfogalmazva, és hogy a 113. cikk nem
lehet a közlekedéssel kapcsolatos külpolitikai cselekvés alapja.A
pénzügyi szolgáltatások kereskedelmét illetően felhívja a Bíróság
figyelmét egyes közösségi intézkedésekre: a hitelintézetekre vonatkozó
második tanácsi irányelv(3),
amelynek egyik címe a harmadik országokkal fennálló kapcsolatokkal
foglalkozik, a nem életbiztosításról szóló első irányelv, amely
megteremti a Közösség számára egyezményeknek a harmadik országokkal
történő megkötésének lehetőségét(4),
valamint a Svájccal kötött, az életbiztosítás körén kívül eső
biztosításokról szóló megállapodást jóváhagyó tanácsi határozat(5).
Az első két jogi aktus az 57. cikk (2) bekezdésén alapul, a harmadik
pedig az 57. cikk (2) bekezdésén és a 235. cikken. Tehát nem esett szó a
113. cikkről.A német kormány is
csatlakozik a Tanács észrevételeihez. Hangsúlyozza, hogy a GATS
szabályozza a közlekedési szolgáltatásokat, amely területtel közösségi
szinten az EK-Szerződés 74. és az azt követő cikkek foglalkoznak.
Véleménye szerint „az EK-Szerződés 113. cikke nem elég az Európai Unió
hatáskörének igazolásához, mivel a GATS hatálya alá tartozó széles
terület jóval túlmegy az áruk szabad mozgásához kapcsolódó
szolgáltatásokon.” Ezen kívül azt is kiemeli, hogy bizonyos ágazatokban –
mint például az oktatás és a kultúra – a Közösség csak igen szűk
hatáskörrel rendelkezik, hiszen az EK-Szerződés 128. cikke értelmében a
kultúrpolitika lényegében továbbra is a tagállamok hatáskörébe tartozik.
Ezen túlmenően vannak olyan ágazatok, ahol a Közösségnek egyáltalán
nincs hatásköre. A német kormány példaként olyan területeket említ, mint
a harmadik országok munkavállalóinak szolgáltatásnyújtással kapcsolatos
belépési, tartózkodási és munkavállalási joga, valamint a harmadik
országok vállalkozásainak jogállása.A dán
kormány úgy véli, hogy a Szerződés 113. cikke általában véve nem
foglalja magában a külgazdasági politikát; és a Tanácshoz és más
kormányokhoz hasonlóan e tekintetben a politikai unióról folytatott
kormányközi konferenciára hivatkozik. Kifejezetten a GATS-szal
kapcsolatban az a dán kormány véleménye, hogy a 113. cikk nem
alkalmazható szolgáltatásokról szóló megállapodás megkötésére, különösen
a közlekedés területén. Szerinte a Szerződés más rendelkezéseire kell
hivatkozni (a letelepedésről szóló fejezetre vagy a Szerződés
közlekedésre vonatkozó IV. negyedik részére).Az
Európai Parlament szerint a Bizottság a nemzetközi gazdasági
kapcsolatokat, mint egészet igyekszik a közös kereskedelempolitika alól
kivenni, és ezáltal a Szerződés 113. cikkének hatálya alá olyan
kérdéseket vonni, amelyek a szolgáltatások szabad mozgásához, a
közlekedéshez, az adózáshoz, a jogszabályok összehangolásához, stb.
tartoznak. Állítása szerint vitatható a Bizottság gazdasági feltevéseken
alapuló érvelése. Szerinte nem gazdasági előrejelzésekkel és
elméletekkel kell foglalkozni, hanem a meglévő jogi környezetben kell
vizsgálni a kérdést.Az Európai Parlament
ugyanakkor elismeri, hogy ha egy szuverén állami struktúra távlatában
gondolkodik, akkor a kereskedelmi forgalom fogalma nem csak
végtermékekre, hanem az áru kigondolásától a végső fogyasztónak való
eladásáig a folyamat valamennyi láncszemére kiterjed. Bármilyen érdekes
is ez a megfontolás, mégis meg kell hajolnia a jogszerűség, azaz a
Közösségen belüli jelenlegi szabályozás előtt.A
közös kereskedelempolitika fogalmának kiterjesztő értelmezése az
Európai Parlament jogköreit sértené, ami összeegyeztethetetlen a
parlamenti részvétel „titán-dioxid”-ítéletből levezetett alkotmányos
elvével (a C-300/98. sz. Bizottság kontra Tanács ügyben 1991. június
11-én hozott ítélet [EBHT 1991., I-2867. o.])Az
Európai Parlament kifejti, hogy a Bíróság sem az 1/78. sz. véleményében
(„a kaucsukról szóló megállapodás” [EBHT 1979., 2871. o.]), sem más
olyan esetben, mellyel hozzá fordultak, nem alkalmazta a Szerződés 113.
cikkét az áruk területén kívül.Az Európai
Parlament megjegyzi, hogy az EK-Szerződés 228. cikke (3) bekezdésének
második albekezdése – amint azt Maastrichtban módosították –, amely a
Parlament jóváhagyásához köti az intézményi keretet létrehozó
megállapodásokat, a WTO-egyezmény megkötésének szükséges jogalapja.Néhány
sajátos szolgáltatási ágazat tekintetében az Európai Parlament úgy
véli, hogy a közlekedésről szóló nemzetközi megállapodások jogalapja a
Szerződés 75. és nem a 113. cikke. A Szerződés 75. cikkét különös
szabálynak (lex specialis) kell tekinteni a Szerződés külkapcsolatokra
vonatkozó egyéb rendelkezéseihez képest. A 75. cikk (1) bekezdése a) és
c) pontjának megfogalmazásából egyértelműen kiderül, hogy e rendelkezés
minden olyan közösségi jogi aktus jogalapjául szolgálhat, amelynek célja
harmadik országokkal kapcsolatos közlekedési kérdések szabályozása,
mint a tranzit-megállapodások vagy a harmadik országokkal közös
határokra vonatkozó infrastrukturális intézkedések.Az
Európai Parlament megjegyzi, hogy a GATS közbeszerzésekre vonatkozó
rendelkezései a 113. cikk körén kívül esnek. Ezzel kapcsolatban a
jelenleg is folyamatban levő C-360/93. sz. ügyre hivatkozik, amelyben a
Közösség és Egyesült Államok közötti közbeszerzési szerződésekről szóló
megállapodásról szóló tanácsi határozatok megsemmisítését kérte, azon az
alapon, hogy e határozatok csak a 113. cikken alapultak. Véleménye
szerint az ilyen jogi aktusokat az 59-66. és a 100a. cikk alapján
kellett volna elfogadni.A Parlament végül
azt állítja, hogy amennyiben a GATS a külföldi vállalkozások
befektetéseire is vonatkozik, a Szerződés 52. cikkének és 57. cikke (2)
bekezdésének kellene jogalapul szolgálnia. E tekintetben utal a Bíróság
előtt jelenleg is folyamatban levő 2/92. sz. vélemény iránti kérelem
vonatkozásában tett észrevételeire.Az
Európai Parlament ezen túlmenően igyekszik vitatni a Bizottság által
azon álláspontjának alátámasztására felhozott érveket, hogy a
szolgáltatások a közös kereskedelempolitikához tartoznak, amely azon a
tényen alapul, hogy a gazdasági szankciókról szóló közösségi
határozatokat kizárólag a 113. cikk alapján fogadták el. Először is ezen
intézkedések arra irányultak, hogy felfüggesszék a kereskedelmi
folyamatot, azaz az árukereskedelemre hassanak, és ne a közlekedést
szabályozzák. Például az import- és exporttermékek tekintetében, az
Irakkal folytatott kereskedelemre vonatkozó embargó(6)
esetét tekintve nehezen érzékelhető, hogy ez az intézkedés miként
lehetett volna hatékony, ha nem alkalmazták volna azt a légi- és a
tengeri közlekedésre. Másodsorban pedig e határozatokat rendkívüli
helyzetben fogadták el. Olyan atipikus jogi aktusokról van szó, amelyek
jogalapja a tagállamok összehangolt politikai cselekvésre utaló
preambulumbekezdések után szerepel. Ezt leginkább az a tény mutatja,
hogy az Európai Unióról szóló szerződés teljesen külön rendelkezéseket
állapít meg ezekre vonatkozóan. A Maastrichtban bevezetett 228a. cikk
értelmében „ha az Európai Unióról szóló szerződés közös kül- és
biztonságpolitikára vonatkozó rendelkezéseinek megfelelően elfogadott
valamely közös álláspont vagy együttes fellépés egy vagy több harmadik
országgal fennálló gazdasági kapcsolatok felfüggesztésére, korlátozására
vagy teljes megszakítására irányuló fellépésről rendelkezik, a Tanács
megteszi a szükséges sürgős intézkedéseket.”B –  TRIPsA
Bizottság érvei kétféle elképzelésen alapulnak. Egyrészt a közös
kereskedelempolitika minden olyan intézkedést magában foglal, amelyeknek
fő célja a szellemi tulajdonjogok szabályozásával vagy
összehangolásával az áruk vagy szolgáltatások kereskedelme volumenének
vagy szerkezetének befolyásolása. Másrészt a szellemi tulajdonjogokról
szóló szabályok szorosan kapcsolódnak azon termékek és szolgáltatások
kereskedelméhez, amelyekre vonatkoznak. A Bizottság ebből vonja le fő
következtetésében azt, hogy a Közösség az EK-Szerződés 113. cikke
értelmében kizárólagos hatáskörrel rendelkezik.Amennyiben
a tervezett megállapodás tárgya és célja a szellemi tulajdonjogok
kereskedelmének közvetlen szabályozása, azt a közös kereskedelempolitika
területéhez tartozónak kell tekinteni.Az
egyrészt a szellemi tulajdonjogok, másrészt a termékek és szolgáltatások
közötti igen szoros kapcsolat kimutatása érdekében a Bizottság az
EK-Szerződés 36. cikkére, valamint a Bíróságnak a szolgáltatásokkal
kapcsolatban kifejlesztett megfelelő szabályára hivatkozik.A Bizottság szerint a szellemi tulajdonjogok kereskedelmi vonatkozásai a közös kereskedelempolitika hatálya alá tartoznak.A Bizottság az intézmények által folytatott gyakorlatra is támaszkodik.A Bizottság három esetet említ, amelyben a Bizottság és a Tanács azt a 2641/84/EGK rendeletet(7)
alkalmazta, amely új kereskedelempolitikai eszközt hozott létre annak
érdekében, hogy a Közösség felléphessen a harmadik országok tiltott
kereskedelmi gyakorlataival szemben, és hogy kizárhassa az ezek által a
közösségi iparnak okozott károkat. Bár ez a rendelet nem említi külön a
szellemi tulajdonjogok megsértését, a Tanács és a Bizottság eddig három
alkalommal hivatkozott rá, a Közösség érdekeinek az e területen való
védelme érdekében. A Bizottság ebből arra következtet, hogy áruk és
szolgáltatások külkereskedelmének volumenét érintő közösségi szellemi
tulajdonjogok külföldön történő biztosítása érdekében a Közösség
kizárólagos hatáskörrel rendelkezik arra, hogy – a meglévő
kereskedelempolitikai eszközök felhasználásával – a tiltott kereskedelmi
gyakorlatokkal szembeni fellépés céljából végrehajtási intézkedéseket
hozzon.Ehhez hasonlatosan a Közösség 1989.
január 1-jei hatállyal felfüggesztette a Koreai Köztársaságot azon
országok jegyzékéről, amelyek részesülhetnek az általános
preferenciarendszer előnyeiből, a szellemi tulajdonjogok területén a
közösségi ipar vonatkozásában az Egyesült Államok iparának biztosított
elbánáshoz képest történt hátrányos megkülönböztetés(8) miatti megtorlásként.Ezen
túlmenően számos, a Közösség és harmadik országok között létrejött
kétoldalú megállapodás tartalmaz a szellemi tulajdonjogok oltalmára
vonatkozó rendelkezéseket. Így például szinte valamennyi, a Szerződés
113. cikke alapján az 1980-as években kötött, a textilekről szóló
kétoldalú megállapodás tartalmaz egy, a textiltermékek védjegyeinek,
formatervezési mintáinak, és használati mintáinak oltalmával kapcsolatos
rendelkezést(9). A Szerződés
113. cikke alapján a Közösség néhány kölcsönös megállapodást is kötött
harmadik országokkal, az ezen országokból származó, és
eredetmegjelölésre jogosult borok bizonyos neveinek oltalmára(10).
Nemrégiben, a közép- és kelet-európai államokkal kötött
Európa-megállapodásokat a Közösség a szellemi tulajdon magasabb szintű
oltalmát célzó záradékokkal látta el. E megállapodások kereskedelmi és
szellemi tulajdonjogokra vonatkozó rendelkezéseit ideiglenes
megállapodásokkal hajtották végre. A Közösségben az ezen ideiglenes
megállapodásokat alkalmazó tanácsi határozatok az EK-Szerződés 113.
cikkén alapultak(11).Végezetül
1986-ban a Szerződés 113. és 235. cikke alapján a Tanács elfogadta a
hamisított áruk szabad forgalomba hozatalát tiltó intézkedések
megállapításáról szóló, 1986. december 1-jei 3842/86/EGK tanácsi
rendeletet(12). A Bizottság
szerint e rendelet – amelynek célja a hamisított áruk forgalomba
hozatalának megakadályozása – a közösségi szellemi tulajdonjogok
nemzetközi szintű oltalmára szánt, klasszikus kereskedelempolitikai
intézkedés.Álláspontjának alátámasztására a
Bizottság végül a Közösség külső cselekvésére hivatkozik, és különösen
egyrészt a védjegyek nemzetközi lajstromozásáról szóló Madridi
Megállapodásra és az integrált áramkörök szellemi tulajdonáról szóló
Washingtoni Szerződésre (IPIC) vonatkozó jegyzőkönyv létrehozására
irányuló nemzetközi konferenciákon való részvételére, másrészt a
Tanácsnak arra a határozatára, amely feljogosítja a Bizottságot, hogy a
Közösség nevében tárgyaljon egy, az előadóművészek és a
hangfelvételelőállítók jogainak oltalmáról szóló új megállapodásról(13).Amint
a felek GATS-szal kapcsolatos álláspontjainak ismertetésekor
megfigyelhető volt, a Tanács határozottan vitatja a Bizottságnak a közös
kereskedelempolitika koncepciójával kapcsolatos kiterjesztő
értelmezését. A Tanács szerint az, hogy a TRIPs kihat a kereskedelemre,
még nem elég ahhoz, hogy azt a közös kereskedelempolitika hatókörébe
vonják. Egy jogi aktus jogalapjának meghatározásához annak fő tárgyát
kell figyelembe venni. Az EK-Szerződés 100a. cikkével kapcsolatban a
Tanács a C-155/91. sz. Bizottság kontra Tanács ügyben 1993. március
17-én hozott „hulladék-irányelv” ítélet (EBHT 1993., I-939. o.) 19. és
20. pontjára hivatkozik.A GATS-szal
kapcsolatos érvelésében kifejtettekhez hasonlóan, a Tanács megjegyzi,
hogy a politikai unióról folytatott kormányközi konferencia elvetette a
Bizottság arra vonatkozó javaslatait, hogy a Közösség kapjon kizárólagos
hatáskört a szellemi tulajdonról szóló nemzetközi szerződések
megkötésére.A Tanács – a Bizottságnak egy a
tagállamok számára a Berni Egyezményhez (Párizsi Okmány) és a Római
Egyezményhez való csatlakozást előíró tanácsi határozatra vonatkozó
javaslata tekintetében tett észrevételére válaszul – kijelenti, hogy a
javaslatot éppen azért utasította el, mert a határozat így a hatáskör
rendkívüli átruházást vonta volna maga után.A
szellemi tulajdon területén a Közösség nemzetközi szinten való
jelenléte vonatkozásában a Tanács azt az észrevételt teszi, hogy
valahányszor feljogosította a Bizottságot a Közösség nevében való
tárgyalásra, ez mindig olyan kérdésekkel kapcsolatban tette, ahol
léteztek másodlagos jogszabályok.A német
kormány a TRIPs-szel kapcsolatban úgy véli, hogy az EK-Szerződés 113.
cikke a szellemi tulajdonjogoknak kizárólag a termékértékesítéssel és az
azt kísérő szolgáltatásokkal közvetlen kapcsolatban álló átruházása és
gyakorlása vonatkozásában képezhet jogalapot.Az
Egyesült Királyság kormánya kijelenti, az árukra vonatkozóan a
Szerződésben meghatározott közös kereskedelempolitika funkciója az, hogy
a belső piacon valamennyi áru szabad mozgását lehetővé tegye,
függetlenül attól, hogy azok tagállamokból vagy harmadik országokból
származnak-e, és hogy azokat egy másik tagállamban bocsátották-e szabad
forgalomba. Ez az okfejtés nem támogatja azt az érvelést, mely szerint a
közös kereskedelempolitika kiterjed a szellemi tulajdonjogok Közösségen
belüli és harmadik országokban való tiszteletben tartásának
biztosítására szánt nemzetközi megállapodások tárgyalására. Az a tény,
hogy egy tagállam elismeri egy jogosultnak egy harmadik országból
behozott áruk tekintetében fennálló szellemi tulajdonjogát, nem érinti
egy másik tagállambeli jogosult azon jogát, hogy a kérdéses termék
behozatalának korlátozásához ez utóbbi tagállam szellemi tulajdonjogra
vonatkozó jogszabályaira támaszkodjon – ez utóbbi jogosult az
EK-Szerződés 36. cikkére támaszkodhat annak érdekében, hogy védje az e
tagállam nemzeti joga szerinti jogait. Ebből következően az a tény, hogy
a szellemi tulajdonjogok nem tartoznak a közös kereskedelempolitikához,
nem eredményezi a kereskedelem eltérítését.Az
Egyesült Királyság furcsának minősíti a Bizottságnak a közös
kereskedelempolitikája hatályával kapcsolatos állításait; rámutat, hogy
lehetetlen kizárólagos közösségi hatáskör alá vonni egy olyan területet,
amelyre továbbra is nagyrészt nem összehangolt nemzeti szabályok
vonatkoznak. Azt azonban elismeri, hogy a TRIPs-megállapodás III.
részének a szabad forgalomba bocsátás vámhatóságok általi
felfüggesztéséről szóló 4. fejezete (51-60. cikk) – amelynek megfelelője
a fent említett, a hamisított árukról szóló 3842/86/EGK tanácsi
rendelet rendelkezéseiben található – a Szerződés 113. cikkének hatálya
alá tartozik.A francia kormány azt az
észrevételt teszi, hogy a megállapodásnak már a címe is azt mutatja,
hogy a TRIPs-megállapodás elsősorban nem a nemzetközi kereskedelemre
vonatkozik, a hamisított áruk kereskedelméről szóló néhány rendelkezés
(azaz a szellemi tulajdonjogok érvényesítésének eszközeivel foglalkozó
III. rész különböző rendelkezései, és a hamisított áruk nemzetközi
kereskedelmének felszámolása céljából együttműködési rendszert létrehozó
69. cikk) kivételével. A TRIPs-megállapodás lényegében a szellemi
tulajdonjogok jogosultjainak jogaira és jogosultságaira vonatkozik,
amelyek nemzetközi szintű védelmét meg kellett erősíteni, és össze
kellett hangolni.A Bizottságnak a szellemi
tulajdonnal kapcsolatos záradékoknak a harmadik államokkal kötött
megállapodásokba történő felvételére vonatkozó érvelésére válaszul a
francia kormány azt az észrevételt teszi, hogy e záradékok általában
egyetlen cikkből állnak és pusztán „megfelelő erőfeszítés”-záradékok,
amelyek valójában csak az érintett harmadik országokra vonatkoznak.A
francia kormány azt állítja, hogy – mivel a TRIPs-megállapodás fő
tárgya nem a nemzetközi kereskedelem, hanem a szellemi tulajdon oltalma –
annak nem lehet kizárólagos jogalapja csak a 113. cikk.A
dán kormány szerint a Közösségnek nem lehet a 113. cikk alapján
kizárólagos hatásköre a szellemi tulajdonnal kapcsolatos kérdésekben,
mert – amint az a C-92/92. és C-326/92. sz. Phil Collins és társai
ügyben 1993. október 20-án hozott ítéletből (EBHT 1993., I-5145. o.) is
következik – ez egy olyan terület, amely közösségi harmonizáció
hiányában a nemzeti jogszabályok hatálya alá tartozik.A
görög, a holland és a portugál kormány szintén úgy véli, hogy a
TRIPs-megállapodás – amennyiben nincs közösségi szintű harmonizáció – a
tagállamok hatáskörébe tartozik.A spanyol
kormány azt az észrevételt teszi, hogy nincs a szellemi tulajdonjog
minden aspektusára kiterjedő közösségi jogszabály, következésképpen a
hatáskör továbbra is a tagállamoknál marad, a Közösség pedig nem
követelhet e területen kizárólagos hatáskört.Arra,
hogy a Bizottság álláspontja alátámasztására a Közösség által a
szellemi tulajdon oltalma érdekében elfogadott közös
kereskedelempolitikai intézkedésekre hozott példákra támaszkodik, a
spanyol kormány azzal válaszol, hogy ezen intézkedések a behozatallal
kapcsolatos szabályokat rendezték, és semmiben nem érintették a szellemi
tulajdon vonatkozásában meglévő rendszert, és nem tartalmaztak a
kérdéssel kapcsolatos közösségi kötelezettségvállalásokat sem.Az
Európai Parlament is vitatja a Bizottság TRIPs-szel kapcsolatos
álláspontjait ugyanazon okokból, amelyeket a GATS-ra vonatkozóan
kifejtett (lásd fent a XI., A. pontot).XII –  GATS, TRIPs és a bennefoglalt hatáskörökA –  A bennefoglalt hatáskörökre vonatkozó általános megállapításokArra
az esetre, ha a Bíróság kimondaná, hogy a GATS és a TRIPs nem tartozik a
közös kereskedelempolitika hatálya alá, a Bizottság másodlagosan arra
vonatkozóan tesz megállapításokat, hogy a Közösség kizárólagos
hatáskörrel rendelkezik a Szerződés különleges rendelkezéseiből (mint
például az EK-Szerződés 54. cikke) vagy általános jellegű
rendelkezésekből (az EK-Szerződés 100a. és 235. cikke) levezetett
bennefoglalt hatáskörök doktrínája alapján. Ezzel szemben az
észrevételeket tett tagállamok és a Tanács egyrészről elismerik, hogy a
Közösség rendelkezik bizonyos hatáskörökkel, ugyanakkor fenntartják,
hogy a tagállamok is rendelkeznek hatáskörrel.A
Bizottság két olyan helyzetet ismertet, amelyben a Közösség nemzetközi
szinten kizárólagos bennefoglalt hatáskörrel rendelkezik:–        az
első helyzet: a Szerződés rendelkezései egy meghatározott cél elérése
érdekében belső hatáskörökkel ruházták fel a közösségi intézményeket, és
e cél eléréséhez szükséges a Közösség nemzetközi
kötelezettségvállalásban való részvétele (ezt a Bizottság „az 1/76. sz.
vélemény doktrínájának” nevezi). A Bizottság szerint nem feltétel e
belső hatáskörök korábbi gyakorlása.–        a
második helyzet: másodlagos jogszabályokat fogadtak el, akár a közös
politikákon kívül eső területeken is, és a tervezett nemzetközi
kötelezettségvállalások tartalmaznak olyan szabályokat, amelyek – ha a
tagállamok azokat a közös intézmények keretein kívül fogadnák el –
befolyásolhatnák vagy megváltoztatnák a meglévő közösségi szabályok
hatályát (ezt a Bizottság „AETR-doktrínának” nevezi).A
Tanács továbbra is úgy véli, hogy a Bizottság által a bennefoglalt
hatáskörök tekintetében felhozott érvek figyelmen kívül hagyják a
hatáskörök megléte és gyakorlása közötti különbséget. Csak e belső
hatáskörök Közösség általi gyakorlása esetén lehetnének az így kialakuló
külső hatásköröknek kizárólagosak. Ezen túlmenően, ha a tagállamok
belső szinten megőrzik hatáskörüket, ennek nemzetközi szinten is így
kell lennie.Az Egyesült Királyság kormánya
megállapítja, hogy ha egy javasolt nemzetközi megállapodás tárgya az
EK-Szerződés belső intézkedések megtételére feljogosító rendelkezésének
hatálya alá tartozik, és a belső rendelkezéseket e rendelkezés alapján
fogadták el, akkor a Közösség a kérdéses megállapodás szempontjából
származtathatja bennefoglalt külső hatáskörét e rendelkezésből. Az a
tény azonban, hogy a Közösségnek bennefoglalt hatásköre van nemzetközi
megállapodás megkötésére, nem zárja ki szükségszerűen a tagállamoknak a
nemzetközi megállapodás megkötésében való részvételét, különösen akkor,
ha a javasolt megállapodás tárgyára vonatkozó belső szabályok nem
kizárólagos harmonizációt tartalmazó intézkedések. Ilyen körülmények
esetén a tagállamok részt vehetnek a kérdéses nemzetközi megállapodás
megkötésében. A Bíróság ítélkezési gyakorlata által megállapított ezen
elvek szerint a Közösségnek az EK-Szerződés 54., 57., 66., 75., 84., 99.
és 100a. cikke értelmében hatásköre van a GATS-megállapodás
megkötésében, valamint a 100a., 113. és 235. cikk értelmében a
TRIPs-megállapodás megkötésében való részvételre. A tagállamok szintén
rendelkeznek a két megállapodás megkötésében való részvételre vonatkozó
hatáskörrel.Az Egyesült Királyság szerint a
Közösség hatáskörének kizárólagos vagy nem kizárólagos jellege nem csak
a Szerződés rendelkezéseiből eredeztethető, hanem az függ a közösségi
intézmények által e rendelkezések alkalmazására elfogadott intézkedések
hatályától is.A francia kormány azt az
észrevételt teszi, hogy amennyiben a Közösség belső hatáskörrel
rendelkezik, de azt még nem gyakorolta, és amennyiben a harmadik
országokkal kötött megállapodások rendelkezései nem érintik a Közösség
által elfogadott szabályokat, a tagállamok továbbra is hatáskörrel
rendelkeznek nemzetközi kötelezettségvállalások megtételére.A
német kormány szerint, csak akkor és annyiban kizárólagos a Közösség
bennefoglalt külső hatásköre, ha és amennyiben a közösségi szervek
ténylegesen gyakorolták hatáskörüket a Közösségen belül. Egy nem
gyakorolt belső jogalkotási hatáskör nem eredményezhet kizárólagos külső
hatáskört.A portugál kormány megjegyzi,
hogy a közösségi jogi aktusok által nem szabályozott kérdésekben, vagy
olyan kérdésekben, amelyek szabályozása csak a minimális harmonizálási
kritériumoknak felelnek meg, megmarad a tagállamok versengő hatásköre,
de csak átmeneti jelleggel.Az Európai
Parlament rámutat, hogy ha a Bíróság a bennefoglalt hatáskörök
doktrínája alapján elismeri a Közösség hatáskörét a WTO-egyezmény és
mellékletei megkötésére, akkor a megállapodás Közösség nevében való
megkötéséről szóló határozat jogalapját pontosan meg kell jelölni e
határozatban.B –  GATS1.     A Bizottság álláspontjaA
Bizottság érvelése két részre osztható. Az elsőben a Bizottság az
intézmények olyan belső hatásköreit sorolja fel, amelyekből levezethető a
Közösség nemzetközi hatásköre. A másodikban arra törekszik, hogy
kimutassa a Közösség fellépésének szükségességét vagy annak veszélyeit,
ha a tagállamok nem összehangolva lépnének fel a harmadik országokkal
való kapcsolataikban.a)     A belső hatáskörök meglétérőlA
Bizottság először azt próbálja bemutatni, hogy a Közösség belső
hatásköre a Szerződés letelepedési jogról és szolgáltatásokról szóló
fejezeteiből ered; érintőlegesen hivatkozik a másodlagos jogszabályokra
(i.). Ezt követően megállapítja, hogy arra az esetre, ha a Bíróság
kimondaná, hogy a Közösségnek nincs a Szerződés különös rendelkezésein
alapuló megfelelő hatásköre, fenntartja azon álláspontját, hogy a
Közösség a GATS-megállapodást a Szerződés általános rendelkezései – mint
amilyen a 100a. és a 235. cikk – alapján köthette meg (ii.).i)     Az EK-Szerződés különös rendelkezéseiből levezetett hatáskörökrőlA
Bizottság úgy véli, hogy a Közösség belső hatásköre kiterjed a GATS-ban
említett négy szolgáltatásnyújtási formára. Véleménye szerint – a
Szerződés értelmében – a szolgáltatásnyújtás szabadsága magában foglalja
a „határokon átnyúló szolgáltatásnyújtásokat” (lásd például a 33/74.
sz. Van Binsbergen-ügyben 1974. december 3-án hozott ítéletet [EBHT
1974., 1299. o.]), valamint a GATS értelmében vett „külföldi
fogyasztást” is (lásd a C-154/89. sz. Bizottság kontra Franciaország,
ún. „útikönyv”-ügyben 1991. február 26-án hozott ítélet [EBHT 1991.,
I-659. o.] 9. és 10. pontját). A kereskedelmi jelenlét útján (a GATS-ban
előírt harmadik szolgáltatásnyújtási forma) vagy személyek mozgásával
(a GATS-ban előírt negyedik és egyben utolsó szolgáltatásnyújtási forma)
nyújtott szolgáltatások is a Szerződésnek a szolgáltatásnyújtás
szabadságára (52. cikk és 60. cikk harmadik bekezdés), valamint
letelepedési jogra (52. cikk, és az 58. cikk a 66. cikkel
összefüggésben) vonatkozó rendelkezései hatálya alá tartoznak.A
Bizottság tehát álláspontja alátámasztása céljából olyan
rendelkezésekre hivatkozik, amelyek csak a Közösség tagállamainak
állampolgáraira vonatkoznak. Véleménye szerint a Szerződés letelepedési
jogról és szolgáltatásokról szóló fejezeteinek egyetlen rendelkezése sem
kötelezi a közösségi jogalkotót, hogy kizárólag a Közösségen belül
alkalmazza a ráruházott hatásköröket. Azt is megjegyzi, hogy az
AETR-ítéletben megállapított elv sajátossága az, hogy azt olyan
esetekben is alkalmazni kell, amikor a Szerződés kifejezetten csak belső
szabályok létrehozását írta elő.A
Bizottság azt az észrevételt teszi, hogy – akárcsak a Szerződésnek a
szolgáltatásnyújtás szabadságáról szóló fejezetében – a GATS-ban is a
„szolgáltatások” fogalma minden ágazat szolgáltatásaira kiterjed, kivéve
a „kormányzati hatáskör gyakorlása során” nyújtott szolgáltatásokat (a
GATS 1. cikke (3) bekezdésének b) pontja). A Bizottság szerint ez a
kivétel azért került be, hogy megakadályozza az EK-Szerződés azon
rendelkezéseivel való ütközést, amelyek kizárják a szolgáltatások
köréből a közhatalom gyakorlásával kapcsolatos tevékenységeket.Abból,
hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata arra kötelezi a tagállamokat, hogy
a közösségi jog alapján „hozzanak meg minden, a közösségi jog
érvényesülésének biztosításához szükséges eljárási és anyagi jogi
intézkedést”, a Bizottság a Közösség azon hatáskörét vezeti le, hogy
nemzetközi megállapodás keretében ugyanilyen típusú kötelezettségek
teljesítését vállalja. Ezért úgy véli, hogy a Közösség kizárólagos
hatáskörébe tartozik a GATS VI. cikke (2) bekezdésének a) pontja, amely a
WTO-tagokat olyan bíróságok vagy eljárások fenntartására vagy
létrehozására kötelezi, amelyek lehetővé teszik a szolgáltatások
kereskedelmét érintő közigazgatási határozatok felülvizsgálatát.A
GATS XVI., a piacra jutással kapcsolatos kötelezettségvállalásokról
szóló cikkére térve a Bizottság azt állítja, hogy a Közösség belső
szinten rendelkezik a szükséges hatáskörrel ahhoz, hogy eltörölje az
abban a rendelkezésben felsorolt, a piacra jutással kapcsolatos
mennyiségi korlátozásokat (kvóták, szolgáltató által alkalmazható
személyek maximális száma, a szolgáltató számára kötelező, meghatározott
társasági formák, stb.).A Közösség a
Maastrichti Szerződés megkötése óta rendelkezik olyan belső jogalkotói
hatáskörökkel, amelyek teljesen lefedik a GATS XI. cikkét. Ez azt írja
elő, hogy a WTO-tagok ne alkalmazzák a nemzetközi transzferekre és
kifizetésekre vonatkozó korlátozásokat a XII. cikkben megengedetteken
kívüli (a folyó fizetési mérleg egyensúlyának védelmére vonatkozó
korlátozás) konkrét kötelezettségvállalásokkal összefüggő, folyamatban
lévő ügyletekre. A közösségi jogban tilos minden tagállamok közötti,
valamint a tagállamok és a harmadik országok közötti tőkemozgásra
vonatkozó korlátozás (az EK-Szerződés 73b. cikkének (1) és (2)
bekezdése). Ezen túlmenően a 73c. cikk (2) bekezdése a Tanácsra ruházza a
harmadik országokba irányuló és onnan érkező, közvetlen befektetésekkel
járó tőkemozgásokkal kapcsolatos intézkedések elfogadásához szükséges
hatásköröket.Az oklevelek, bizonyítványok
és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok elismerésének
terén (a GATS VII. cikke), a Bizottság fenntartja, hogy a Közösség a
Szerződés 49., 57. és 66. cikke alapján belső hatáskörökkel rendelkezik,
amelyekkel már élt is.A Bizottság e
tekintetben a legalább hároméves szakoktatást és szakképzést lezáró
felsőfokú oklevelek elismerésének általános rendszeréről szóló, 1988.
december 21-i 89/48/EGK tanácsi irányelvre (HL L 19., 1989, 16. o.) és
szakoktatás és szakképzés elismerésének második általános rendszeréről
szóló, 1992. június 18-i 92/51/EGK tanácsi irányelvre (HL L 209., 1992,
25. o.) hivatkozik.A Bizottság elismeri,
hogy kölcsönös elismerésnek e két irányelvvel létrehozott általános
rendszere nem vonatkozik a harmadik országokban szerzett képesítésekre
vagy szakmai tapasztalatra. Véleménye szerint mégis egyértelműen
következik a C-154/93. sz. Tawil-Albertini ügyben hozott ítéletben (EBHT
1994., I-451. o.) rejlő ratio decidendi alapján, hogy a harmadik
országokban szerzett képesítések elismerésére vonatkozó intézkedések
közösségi szinten is meghozhatók (az ítélet 11-15. pontja).Végezetül
a közlekedési módok tekintetében a Közösség széles belső hatáskörökkel
rendelkezik ahhoz, hogy meghozza a szükséges intézkedéseket a közös
politika különös célkitűzéseinek elérése érdekében (az EK-Szerződés 74.
és azt követő cikkei). Mindenekelőtt, minden közlekedési mód
szolgáltatásnyújtásnak minősül, amelyhez a Szerződés céljainak elérése
érdekében különösen nagy szükség van nemzetközi fellépésre. A fent
hivatkozott 4055/86/EGK tanácsi rendelet tehát a tagállamok közötti,
illetve a tagállamok és harmadik országok közötti tengerhajózási
szolgáltatásnyújtás szabadsága elvének alkalmazására vonatkozó
szabályokat állapítja meg. Ezen túlmenően a Közösség már széles körben
gyakorolta külső szinten e hatásköreit.ii)  A Szerződés általános rendelkezéseiből levezethető hatáskörökről (az EK-Szerződés 100a. és 235. cikke)Arra
az esetre, ha a Közösség az EK-Szerződés különös rendelkezései alapján
fennálló hatáskörei nem fednék le a GATS teljes alkalmazási körét, a
Bizottság fenntartja, hogy a megállapodás megkötése megtörténhet a 100a.
cikk alapján. A Bizottság véleménye szerint e cikk „egyértelmű” jogi
kötelezettséget ró a Tanácsra, hogy lépjen fel a belső piac
megteremtésének elérése érdekében.Amennyiben
ez a jogalap nem bizonyulna megfelelőnek, a Bizottság szerint a
Szerződés 235. cikkéhez kellene folyamodni a szükséges külső
hatásköröknek a közösségi intézményekre történő ruházása érdekében. Ha a
235. cikk alkalmazásához szükséges feltételek teljesülnek, akkor a
tagállamok nem jogosultak a közösségi kereten kívül kötött megállapodás
alapján közös fellépést kezdeményezni. A Bizottság szerint teljesülnek
ezek a feltételek. A megállapodás megkötésének szükségessége nem
vitatott: a megállapodás hozzájárul a Szerződés célkitűzéseinek
megvalósításához, és közvetlen kapcsolatban áll a közös piac
működésével. A tagállamok közösségi kereten kívüli egyoldalú fellépése
viszont nem hogy nem segíti a Közösség különös célkitűzéseinek
megvalósítását, de a belső piac fokozatos veszélyeztetésével és
leépítésével valószínűleg akadályozná azt.b)     A Közösség külső cselekvésének szükségességérőlA
Bizottság először azt az észrevételt teszi, hogy ha a Közösség saját
tagállamai mellett lenne a megállapodás részese, azzal sérülne a belső
piac kohéziója. Ennek alátámasztására három érvet sorakoztat fel.Először
a pénzügyi szolgáltatások példájával világít rá arra, hogy a tagállamok
hatáskörének megállapításával hatalmi pozícióba kerülnének a harmadik
országokkal folytatott kétoldalú tárgyalásokon azok a tagállamok,
amelyek fejlett pénzügyi szolgáltatási központokkal rendelkeznek.
Viszonylag nagylelkű ajánlataikért cserébe komolyabb engedményekre
tehetnének szert. Ezért szolgáltatóik versenyhelyzete aránytalanul jobb
lenne más tagállamok szolgáltatóihoz képest.A
Bizottság szerint éppen ez az, amit a fent idézett hitelintézeti
tevékenységről szóló második 89/646 irányelv megakadályozni igyekszik.
Ez az irányelv, amely a Közösségen belül összehangolta az engedélyekre
vonatkozó feltételeket, valójában a pénzügyi szolgáltatások harmadik
országokkal történő kereskedelmére vonatkozó rendelkezéseket is
tartalmaz (lásd a harmadik országokkal fennálló kapcsolatokról szóló
III. cím 8. és 9. cikkét). További célja, hogy megszüntesse a harmadik
országok bankjainak belső piacra jutására irányadó feltételek közötti
különbségeket és viszont, annak érdekében, hogy minden harmadik ország
olyan hatékony piacra jutást biztosítson a közösségi hitelintézeteknek –
függetlenül attól, hogy mely tagállamból származnak – mint amilyet a
Közösség biztosít e harmadik országok hitelintézeteinek. Az utóbbi pont
tekintetében a második irányelv 9. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy
ha a Bizottság számára úgy tűnik, hogy egy harmadik ország nem biztosít
ilyen hozzáférést, „javaslatokat terjeszthet a Tanács elé megfelelő
tárgyalási mandátum megszerzésére, hogy a közösségi hitelintézetek
számára hasonló versenyfeltételeket érjen el. A Tanács minősített
többséggel határoz”.A Bizottság ezt
követően azt az észrevételt teszi, hogy harmadik országok valamely
tagállamban letelepedett bankfiókjai a Szerződés 58. cikkével
összhangban közösséginek minősülnek, és a többi tagállam bankjaival
versenyezhetnek, anélkül, hogy a tagállamok ezt kifogásolhatnák.Végül
a Bizottság szerint nem lehet az AETR-ítélet szigorú alkalmazásával úgy
dönteni, hogy a Közösség hatásköre csak azokra az ágazatokra terjed ki,
amelyeket belső szinten már összehangoltak, mivel még nincs minden
szolgáltatási ágazat összehangolva. E hatáskörmegosztásra vonatkozó
kritérium elfogadásával azon államok, amelyeknek a kulcsfontosságú
szolgáltatási ágazataira vonatkozó szabályokat már összehangolták,
teljesen a közösségi szabályoktól függenének, azok az államok pedig,
amelyek legfontosabb szolgáltatási ágazataira vonatkozó szabályok nem,
vagy alig kerültek összehangolásra, továbbra is szinte teljes tárgyalási
szabadsággal rendelkeznének. A Bizottság szerint egy ilyen helyzet
megfosztaná a Közösséget annak lehetőségétől, hogy a tagállamok
érdekében valamennyi szolgáltatási ágazatban kiegyensúlyozottan
tárgyaljon.A Bizottság másodsorban azt
állítja, hogy ha a tagállamok megtartanák néhány hatáskörüket, akkor az
érinthetné vagy megváltoztathatná a meglévő közösségi szabályok
alkalmazási körét. Erre vonatkozóan három érvet sorakoztat fel.Először
arra mutat rá, hogy három évvel a WTO-egyezmény hatálybalépését
követően a tagok egyoldalúan módosíthatják majd konkrét
kötelezettségvállalásaik listáját, kompenzációs kiigazítást nyújtva a
GATS azon tagjainak, akik úgy érzik, a módosítás „megfosztja őket
jogaiktól, vagy sérti azokat”. Mivel a kompenzáció a GATS-rendszerben
csak a törvények vagy rendeletek módosításával lehetséges (például
azért, hogy egy szolgáltatási ágazatban könnyebbé váljanak a piacra
jutás feltételei), a Bizottság úgy véli, hogy az ellentételezések
érinteni fogják a közösségi jogszabályokat vagy módosítják ezek
hatályát. A tagállamok ezért nem kaphatnak hatáskört a GATS megkötésére.A
Bizottság továbbá úgy véli, hogy ahhoz, hogy a nemzetközi
kötelezettségvállalások hatással legyenek a meglévő közösségi
szabályokra, nem szükséges az, hogy azokkal ellentmondásban legyenek.
Elég, ha a közösségi szabályok által „nagyrészt” lefedett területre
vonatkoznak (lásd az 1993. március 19-i 2/91. sz. vélemény [EBHT 1993.,
I-1061. o.] 25. és 26. pontját). Márpedig a GATS teljes alkalmazási
körére kiterjedően léteznek közösségi szabályok.A
Bizottság végül kifejti, hogy elvileg a konkrét kötelezettségvállalások
semmiféle módosítására nincs lehetőség a WTO-egyezmény és mellékletei
hatálybalépését követő három éven belül. Következésképpen ha a
tagállamok saját nevükben kötnék a WTO-egyezményt, akkor ezen időszak
alatt végig megtagadhatnák a közösségi jog alkalmazását azzal az
ürüggyel, hogy a közösségi jogszabályok nem egyeztethetők össze a GATS
értelmében vállalt kötelezettségeikkel.2.     Az észrevétellel élő felek álláspontjaiA Tanács és az észrevétellel élő kormányok vitatják a Bizottság álláspontját.Sem
a tagállamok, sem a Tanács nem tesz semmiféle észrevételt a Közösség
külső cselekvésének szükségességével kapcsolatban. A Bizottság által a
Szerződés különös rendelkezéseiből vagy a másodlagos jogszabályokból,
illetve az EK-Szerződés 100a. és 235. cikkében szereplő általános
jellegű rendelkezésekből levezetett közösségi hatáskört vitató
észrevételek az alábbiakban kerültek összefoglalásra.i)     Az EK-Szerződés különös rendelkezéseiből levezetett hatáskörökrőlA
Tanács, a spanyol kormány és a portugál kormány először is azt állítja,
hogy a GATS-ban szélesebb a szolgáltatások fogalma, mint a közösségi
jogban. A GATS-szal ellentétben ugyanis a Szerződés nem vonatkozik az
ingyenesen nyújtott szolgáltatásokra (a Szerződés 60. cikke).A
Tanács szerint a Bizottság nem tesz különbséget a tagállamok
állampolgáraira és társaságaira vonatkozó szabályok, illetve a harmadik
országok állampolgáraira és társaságaira vonatkozó szabályok között. A
Tanács megállapítja, hogy a Szerződés letelepedési jogra és a
szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó cikkei nem rendelkeznek a
harmadik országok állampolgáraira és társaságaira vonatkozó elbánásról.
Az egyetlen kivétel a Szerződés 59. cikkének második bekezdése. E
rendelkezés különös jogalapot létesít a harmadik országok szolgáltatást
nyújtó személyeire vonatkozó jogszabályok megalkotásához azzal a
feltétellel, hogy azok már letelepedtek a Közösségen belül. A
rendelkezés teljesen felesleges lenne, ha a Közösség – ahogyan azt a
Bizottság állítja – már rendelkezne belső hatáskörrel harmadik országok
állampolgáraira vonatkozóan a szolgáltatásnyújtás szabadsága és a
letelepedési szabadság területén.A Tanács
szerint a közösségi jog a harmadik országok állampolgáraival
kapcsolatban csak a Közösségen belüli első letelepedést követő második
letelepedéssel és szolgáltatásnyújtással kapcsolatos kérdésekre terjed
ki. A „kereskedelmi jelenlét” tekintetében a Tanács különbséget tesz a
harmadik ország társaságainak leányvállalatai és harmadik ország
társaságainak egyszerű fióktelepei között. Elismeri, hogy a közösségi
jog alkalmazható a harmadik ország társaságának közösségi
leányvállalatára. Ezzel szemben a harmadik országok társaságainak a
Közösségen belül letelepedett egyszerű fióktelepei a tagállamok
hatáskörébe tartoznak, hiszen a Szerződés 58. cikke csak magukra a
társaságokra vonatkozik.A Tanács vitatja,
hogy a Közösségnek hatásköre lenne a szolgáltatások piacára történő
jutással kapcsolatos különös kötelezettségvállalásokra, ahogy azt a
Bizottság állítja. Ugyanis a különleges kötelezettségvállalások listáit
hosszas viták után a Közösség és a tagállamok nevében helyezték letétbe,
és az e kötelezettségekkel kapcsolatos korlátozások és feltételek
tagállamonként eltérnek. A Tanács rámutat, hogy a szolgáltatásokkal
kapcsolatos különös kötelezettségvállalásokat tartalmazó, – véleménye
szerint – kulcsfontosságú okmány már felületes olvasatából is
egyértelműen kitűnik, hogy közvetlenül a tagállamok jogszabályairól van
szó. Következésképpen a Közösség és a tagállamok által vállalt
kötelezettségek többsége a tagállamok hatáskörébe tartozik. A Tanács
véleménye szerint, már e lista megléte lehetővé teszi a Bíróságnak
feltett kérdések megválaszolását.A spanyol
kormány szerint a GATS egyes nagyobb részei olyan területekre
vonatkoznak, ahol a Közösséget belső szinten semmiféle hatáskör nem
illeti meg. Véleménye szerint a GATS következő területekre vonatkozó
rendelkezései tartoznak a tagállamok hatáskörébe:–        a
harmadik országok Közösségben letelepedni szándékozó társaságai általi
szolgáltatásnyújtás (kereskedelmi jelenlét);–        a
harmadik országokból származó természetes személyek mozgása révén
megvalósuló szolgáltatásnyújtás;–        ingyenes szolgáltatásnyújtások;–        a
harmadik országok Közösségben nem letelepedett állampolgárai tőkéjének
mozgásával kapcsolatos kötelezettségek (a GATS XI. cikke), tekintettel
arra, hogy a Szerződés 67. cikke csak az olyan tőke áramlásával
kapcsolatos korlátozások megszüntetését írja elő, amely tőke valamely
tagállamban állandó lakóhellyel rendelkező személyekhez tartozik;–        a
harmadik országokban szerzett oklevelek és egyéb képesítések
elismerésével kapcsolatos kötelezettségek.A
portugál kormány megjegyzi, hogy a GATS-ban szereplő
szolgáltatásnyújtási módok, a „határon átnyúló szolgáltatások”
kivételével, a tagállamok hatáskörébe tartoznak.Hangsúlyozza,
hogy „a szolgáltatások nemzetközi liberalizációjának legfontosabb és
legjelentősebb vonatkozásai a harmadik országok társaságainak
letelepedési feltételeire, valamint a harmadik országok önálló
vállalkozóival és társaságainak alkalmazottaival kapcsolatos szabályokra
vonatkoznak.” Véleménye szerint e területek a tagállamok hatáskörébe
tartoznak.A dán kormány szerint a
szolgáltatások ágazatában elfogadott közösségi jogi aktusok kétségkívül
csak bizonyos területekre vonatkoznak. E területeken pedig az elfogadott
jogi aktusok a szolgáltatásnyújtásnak csak néhány vonatkozására
terjednek ki. Következésképpen a tagállamok azon területeken is
rendelkeznek a nemzetközi megállapodások megkötésére irányuló
hatáskörrel, ahol nincs közösségi szabályozás és azokon is, ahol van
ugyan közösségi szabályozás, de az csak részleges.A
holland kormány csatlakozik a Tanács álláspontjához, és a tagállamok
kizárólagos hatásköre vonatkozásában a harmadik országok természetes
személyeinek a Közösségbe történő mozgásának esetét említi
(munkavállalók mobilitása).Összefoglalva az
Egyesült Királyság kormánya úgy véli, hogy az EK-Szerződés 54., 57.,
66., 75., 84., 99. és 100a. cikke alapján a Közösség hatáskörrel
rendelkezik a GATS-megállapodás megkötésében történő részvételre.
Ugyanis a megállapodás bizonyos vonatkozásai a Közösség olyan hatásköri
területeihez tartoznak, amelyeket e rendelkezések lefednek, és ahol a
Közösség belső intézkedéseket hozott. Ennek ellenére nem minden, a GATS
hatálya alá tartozó gazdasági tevékenység képezte közösségi szabályozás
tárgyát. És ha fogadtak is el közösségi szabályokat, ezek gyakran csak
minimális normákat előíró harmonizációs intézkedések, amelyeket a
tagállamok túlléphetnek. Ebből az következik, hogy a tagállamok is
jogosultak részt venni a GATS megkötésében. Az
Egyesült Királyság azt emeli ki, hogy sem a letelepedésről, sem a
szolgáltatásokról szóló fejezet nem szabályozza a következőket:–        olyan
szolgáltatás nyújtását, amely harmadik ország területéről egy tagállam
területére irányul (a GATS I. cikke (2) bekezdésének a) pontja);–        harmadik
országból származó szolgáltató szolgáltatását, ha azt egy tagállam
területén való (az EK-Szerződés 58. cikkének hatálya alá eső társaságtól
eltérő) kereskedelmi jelenlét teszi lehetővé (a GATS I. cikke (2)
bekezdésének c) pontja);–        harmadik
országból származó szolgáltatásnyújtó általi szolgáltatás, amelyet
harmadik ország természetes személyeinek valamely tagállam területén
való jelenléte tesz lehetővé (a GATS I. cikke (2) bekezdésének d)
pontja).Az Egyesült Királyság külön
kiemeli, hogy a Szerződés egyetlen rendelkezése sem vonatkozik olyan
harmadik országokból származó természetes vagy jogi személyek első
letelepedésére, akik vagy amelyek a tagállamokban szeretnének
szolgáltatást nyújtani. Hangsúlyozza, hogy a Szerződés 59. cikkének
második bekezdése csak a harmadik országok Közösségen belül már
letelepedett állampolgáraira vonatkozik. Belső közösségi szabályozás
hiányában e kérdések a tagállamok hatáskörében maradnak.A
leányvállalatokkal és a fióktelepekkel kapcsolatban az Egyesült
Királyság elismeri, hogy a közösségi intézmények elfogadtak olyan
intézkedéseket, „amelyek a Közösség harmadik országok állampolgárainak
Közösségen belüli letelepedésével kapcsolatos külső hatáskörének
gyakorlására vonatkozó szabályokat” állapítanak meg az EK-Szerződés 57.
cikkének (2) bekezdése alapján.A
hitelintézetek tevékenységének megkezdésére és gyakorlására vonatkozó
törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról
szóló, 1977. december 12-i 77/780/EGK első tanácsi irányelv (HL L 322.,
1977., 30. o.) 9. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy „[...] a Közösség
a Szerződéssel összhangban egy vagy több harmadik országgal megkötött
megállapodások útján hozzájárulhat olyan rendelkezések alkalmazásához,
amelyek a Közösségen kívüli központi irodával rendelkező hitelintézetek
fióktelepei számára, a viszonosság elve alapján, azonos bánásmódot
biztosítanak a Közösség egész területén.” A fent hivatkozott 89/646/EGK
irányelv 8. és 9. cikke is azt igyekszik biztosítani, hogy a harmadik
országokban tevékenykedő közösségi hitelintézetek a Szerződés 58. cikke
értelmében közösségi társaságnak minősülő társaságok harmadik országbeli
anyavállalataiéval egyenértékű előnyöket élvezzenek.A
biztosítási ágazatban is léteznek hasonló rendelkezések. A közvetlen
életbiztosítási tevékenység megkezdésére és gyakorlására vonatkozó
törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról
szóló, 1979. március 5-i 79/267/EGK első tanácsi irányelv (HL L 63.,
1979., 1.o.) 32. cikke előírja, hogy „A Közösség a Szerződésnek
megfelelően egy vagy több harmadik országgal megkötött megállapodások
révén megállapodhat az e címben előírtaktól eltérő rendelkezések
alkalmazásáról annak érdekében, hogy a viszonosság feltétele mellett a
tagállamokban lévő biztosítottaknak megfelelő védelmet biztosítsanak” A
1990. november 8-i 90/619/EGK tanácsi irányelvvel (HL L 330., 1990., 50.
o.) bevezetett 32b. cikk (3) bekezdése pedig előírja, hogy „Amikor a
Bizottság úgy véli (…), hogy a harmadik ország nem biztosít a közösségi
biztosítóintézeteknek a Közösség által a harmadik országból származó
biztosítóintézeteknek biztosítotthoz hasonló tényleges piaci
hozzáférést, a Bizottság javaslatokat terjeszthet be a Tanácsnak
megfelelő felhatalmazást kérve tárgyalásokhoz, hogy hasonló
versenylehetőségeket érhessen el a Közösség biztosítóintézeteinek. A
Tanács minősített többséggel határoz”Az
Egyesült Királyság is megjegyzi harmadik országok természetes
személyeinek első letelepedése tekintetében, hogy létezik másodlagos
jogszabályi rendelkezés.Az 54. cikk (2)
bekezdése és 63. cikk (2) bekezdése alapján elfogadott, a letelepedés és
a szolgáltatásnyújtás területén a tagállamok állampolgárainak
Közösségen belüli mozgására és tartózkodására vonatkozó korlátozások
eltörléséről szóló, 1973. május 21-i 73/148/EGK tanácsi irányelv (HL L
172., 1973., 14. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet,
167. o.), 1. cikkének c) pontja valóban tartózkodási jogot állapít meg
harmadik országok állampolgárainak házastársa és gyermekei számára.Az
Egyesült Királyság kormánya hozzáteszi, hogy e harmadik országok jogi
vagy természetes személyeinek első letelepedésére vonatkozó kivételes
rendelkezések gyakran szűk körben érvényesülnek.A
fent hivatkozott 77/780/EGK első banki irányelv III. címe nem
akadályozza meg abban a tagállamokat, hogy szigorúbb követelményeket
alkalmazzanak a harmadik országok hitelintézeteinek fióktelepeivel
szemben, amikor azok Közösségen belüli tevékenységüket megkezdik vagy
folytatják, mint amelyek a közösségi hitelintézetek fióktelepeire
vonatkoznak. (e tekintetben lásd még a fent hivatkozott 89/646/EGK
második tanácsi irányelv preambulumát, és a biztosításokról szóló 1992.
november 10-i 92/96/EGK tanácsi irányelv 9. preambulumbekezdését, HL L
360., 1992., 1. o.).Az Egyesült Királyság
arra a megállapításra jut, hogy – e kivételes rendelkezésekre is
figyelemmel –, a harmadik országok jogi és természetes személyeinek első
letelepedése olyan terület, ahol a tagállamok megtartják átmeneti
hatáskörüket.Ezután külön megvizsgálja a
tagállamok, illetve a Közösség azon szabályokkal kapcsolatos
hatásköreit, amelyek a Közösség területén már letelepedett harmadik
országbeli hitelintézetek és a pénzintézetek leányvállalatainak és
fióktelepeinek tevékenységére vonatkoznak.E
tekintetben kifejti, hogy belső szinten, amint a harmadik országban
bejegyzett hitelintézetek és a pénzintézetek leányvállalatai vagy
fióktelepei valamely tagállamban letelepednek, a Közösségnek – a
Szerződés letelepedésről és szolgáltatásokról szóló fejezeteinek
értelmében – van hatásköre a tevékenységük szabályozására irányuló
szabályok elfogadására. Azt is hangsúlyozza, hogy bizonyos ágazatokban a
Közösség már élt e hatáskörével.Az éves
beszámolók közzétételére vonatkozó kötelezettségéről szóló, 1989.
február 13-i 89/117/EGK tanácsi irányelv (HL L 44., 1989., 40. o.;
magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 213. o.) nem csak
közösségi pénzintézetek és hitelintézetek fióktelepeire, hanem harmadik
országok pénzintézeteinek és hitelintézeteinek fióktelepeire is
vonatkozik (1. és 3. cikk). Ugyanígy a valamely tagállam jogának hatálya
alá tartozó meghatározott jogi formájú társaságoknak egy másik
tagállamban létesített fióktelepeire vonatkozó adatközlési
követelményeiről szóló, 1989. december 21-i 89/666/EGK tizenegyedik
tanácsi irányelv (HL L 395., 1989., 36.o.; magyar nyelvű különkiadás 17.
fejezet, 1. kötet, 100. o.), vonatkozik a harmadik országok
pénzintézeteinek fióktelepeire is (7-10. cikk). A fenti hivatkozott
77/780/EGK első banki irányelv III. címe és a szintén hivatkozott
79/267/EGK biztosítási irányelv III. címe is tartalmaz a Közösségen
kívüli székhellyel rendelkező pénzintézetek fióktelepeire vonatkozó
rendelkezéseket.Egyébként pedig – belső
közösségi szabályozás hiányában – a harmadik ország gazdasági társasága
leányvállalatának vagy fióktelepének tevékenységére vonatkozó szabályok
továbbra is a tagállamok hatáskörébe tartoznak.A
GATS. VI. cikke (2) bekezdésének a) pontja tekintetében (a
szolgáltatások kereskedelmére vonatkozó közigazgatási határozatok
felülvizsgálatát biztosító bíróságok vagy eljárások fenntartása vagy
létrehozása), az Egyesült Királyság kormánya azt állítja, hogy a
tagállamok hatáskörében maradnak a hatáskörrel, az eljárással és a
jogorvoslattal kapcsolatos kérdések, a másodlagos jog néhány olyan
rendelkezéseire is figyelemmel, amelyek a belső eljárásokat és
jogorvoslati lehetőségeket hangolják össze.Az
Egyesült Királyság kormánya e tekintetben az árubeszerzésre és az
építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélésével
kapcsolatos jogorvoslati eljárás alkalmazására vonatkozó törvényi,
rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1989.
december 21-i 89/665/EGK tanácsi irányelvre hivatkozik (HL L 395.,
1989., 33. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 246. o.).
Ugyanakkor kiemeli, hogy ez az irányelv részleges harmonizációs
intézkedés, amely a tagállamoknak a célkitűzések elérésére tág
mozgásteret biztosít.Ebből arra
következtet, hogy a tagállamoknak van hatáskörük részt venni a
GATS-megállapodás megkötésében az e megállapodás VI. cikke (2) bekezdése
a) pontjának hatálya alá tartozó területen.Végül
a GATS VII. cikke vonatkozásában (oklevelek és képesítések elismerése),
az Egyesült Királyság kifejti, hogy bár a közösségi szabályok
rendelkeznek a tagállamokban szerzett képesítések összehangolásáról és
kölcsönös elismeréséről, továbbra is a tagállamok illetékesek a harmadik
országokban kiállított képesítések ügyében. E tekintetben a hivatkozott
Tawil-Albertini ítéletre hivatkozik.ii)  A Szerződés általános rendelkezéseiből levezethető hatáskörökről (az EK-Szerződés 100a. és 235. cikke)A
Tanács vitatja azt a felvetést, hogy a Szerződés 100a. és 235. cikke
cselekvésre irányuló jogi kötelezettséget ír elő a közösségi jogalkotó
számára. Egy ilyen nézet elfogadása elmosná a különbséget a hatáskör és
annak gyakorlása között, és egyértelműen figyelmen kívül hagyná a
Szerződés 3b. cikkét, amely kimondja a szubszidiaritás elvét.Az
Egyesült Királyság előadja, hogy a Bíróság elutasította azt a
feltevést, hogy a minimális normákat megállapító irányelvek kizárólagos
közösségi hatáskör alapjául szolgálhatnak (lásd a fent hivatkozott 2/91.
sz. vélemény 21. pontját). Ugyanis a kizárólagos külső hatáskör csak
kizárólagos harmonizációs belső intézkedéseken alapulhat. Vagyis külső
kizárólagos hatáskör belső szabályok hiányában nem alapulhat csak a 100.
cikken.A francia kormány nem úgy értelmezi
a Szerződés 235. cikkét, mint a Bizottság. A Bizottsággal szemben úgy
véli, hogy a Tanács széles hatáskörrel rendelkezik annak eldöntésére,
hogy a Közösség valamely célkitűzésének megvalósításához szükséges-e a
Közösség fellépése. Véleménye szerint jelen esetben nem volt erre
szükség.A német kormány kifejti, hogy a
235. cikk nem ruházhatja fel a Közösséget olyan ágazatokra vonatkozó
hatáskörökkel, amelyek a tagállamok kizárólagos hatáskörébe tartoznak,
és hogy a szolgáltatások kereskedelmének nemzetközi liberalizálása
különben sem szerepel a Közösség célkitűzései között.A
portugál kormány vitatja a Bizottság azon állítását, hogy a Szerződés
235. cikkéből egy adott kérdésre vonatkozó, belső vagy külső kötelező és
kizárólagos hatáskör vezethető le. A következő érveket sorakoztatja
fel.Először is véleménye szerint a Tanács
továbbra is szabadon határozhat arról, hogy melyik módszer a
legmegfelelőbb a közösségi célkitűzések eléréséhez. Előnyben
részesíthetné például – nemzetközi vagy belső természetű okok miatt – a
Közösség és a tagállamok közötti együttműködési mechanizmus
alkalmazását, amely a nemzetközi kapcsolatok vonatkozásában vegyes
megállapodások megkötéséhez vezetne. A Bíróság is így vélekedett, amikor
kimondta, hogy „A 235. cikk – jóllehet a külkapcsolatok terén is
lehetővé teszi a Tanács számára, hogy meghozza a »megfelelő
rendelkezéseket« – semmiféle kötelezettséget nem keletkeztet, ugyanakkor
olyan jogosultságot biztosít a Tanácsnak, amellyel ha nem él, az még
nem befolyásolja egy döntés érvényességét” (a fent hivatkozott
AETR-ítélet 95. pontja). Másrészt a 235. cikk nem teszi lehetővé, hogy a
tagállamok maradvány- és saját hatásköreiket a Közösségre ruházzák.
Ugyanis elkerülhetetlen a Szerződések felülvizsgálata.A
spanyol kormány úgy véli, hogy a Szerződés 100a. és 235. cikke sok más
rendelkezés mellett a közösségi hatáskör jogalapjául szolgál.Az
Európai Parlament kifejti, hogy az EK-Szerződés 235. cikke semmi esetre
sem értelmezhető úgy, hogy sértené azon szabadságát, hogy megtagadja a
jóváhagyás megadását, ha a Szerződés célkitűzéseit és a közösségi
polgárok érdekeit figyelembe véve elfogadhatatlan számára a
megállapodás.C –  TRIPs1.     A Bizottság álláspontjaAkárcsak
a GATS-szal kapcsolatban, a Bizottság érvelése itt is két részre
osztható. Az elsőben az intézmények azon belső hatásköreit igyekszik
azonosítani a Bizottság, amelyekből a Közösség nemzetközi szintű
hatásköre levezethető. A másodikban az a célja, hogy megállapítsa a
Közösség fellépésének szükségességét, illetve annak veszélyét, ha a
tagállamok nem összehangolt módon lépnének fel a harmadik országokkal
fennálló kapcsolataikban.a)     A belső hatáskörök meglétérőlA
Bizottság először azt próbálja bizonyítani, hogy a Közösség belső
hatásköre a szellemi tulajdonra vonatkozó, meglévő másodlagos
jogszabályokból fakad (i.). Ezután – arra az esetre, ha a Bíróság úgy
határozna, hogy a Közösség nem rendelkezik megfelelő hatáskörrel a
másodlagos jogszabályok alapján – azt állítja, hogy a Közösség a
Szerződés általános rendelkezései, úgy mint a 100a. és a 235. cikk
alapján megköthetné a TRIPs-megállapodást. (ii.).i)     A másodlagos jogszabályokból levezetett hatáskörökrőlA
TRIPs-et illetően a Bizottság először kifejti, hogy az EK-Szerződés 36.
cikkének nem az a célja, hogy bizonyos kérdések kizárólag a tagállamok
hatáskörében maradjanak (lásd a C-367/89. sz. Richardt és a „Les
Accessoires Scientifiques” ügyben 1991. október 4-én hozott ítélet [EBHT
1991., I-4621. o.] 19-21. pontját).Ezután
pontonként, nagyon részletesen összehasonlítja a TRIPs-megállapodást és a
vonatkozó közösségi jogi rendelkezéseket, s ebből arra az általános
megállapításra jut, hogy a Közösségnek megvan a szükséges külső
hatásköre a TRIPs egészének megkötésére.1. A
szerzői joggal kapcsolatban (a TRIPs II. része 1. fejezetének 9-14.
cikke) a Bizottság először is elismeri, hogy a Közösség sem a Berni (az
irodalmi és művészeti művek védelméről szóló egyezmény, az 1971. július
24-i Párizsi Okmány), sem a Római Egyezménynek (az előadóművészek, a
hangfelvételelőállítók és műsorsugárzó szervezetek jogvédelméről szóló,
1961. október 26-i egyezmény) nem részese.Hangsúlyozza,
hogy a TRIPs-megállapodás II. részének a szerzői jogokra és kapcsolódó
jogokra vonatkozó 1. fejezete csak egy minimális védelem nyújtására
kötelezi a WTO-tagokat.Megjegyzi, hogy a
Tanács számos irányelvet fogadott el a szerzői jogok és a szomszédos
jogok területén, amelyek véleménye szerint belső szinten kiterjednek a
TRIPs 10-14. cikkében szabályozott területekre.A
számítógépi programok jogi védelméről szóló 1991. május 14-i 91/250/EGK
tanácsi irányelv (HL L 122., 1991., 42. o.; magyar nyelvű különkiadás
17. fejezet,
1. kötet, 114. o.) 1. cikkének (1) bekezdése a
TRIPs-megállapodás 10. cikke (1) bekezdésének felel meg, amely előírja,
hogy a Berni Egyezmény értelmében a számítógépi programokat irodalmi
művekként védik. A bérleti jogról és a haszonkölcsönzési jogról,
valamint a szellemi tulajdon területén a szerzői joggal szomszédos
bizonyos jogokról szóló, 1992. november 19-i 92/100/EGK tanácsi irányelv
(HL L 346., 1992., 61. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet,
1.
kötet, 120. o.) 2. cikkének (1) bekezdése a Bizottság szerint a
TRIPs-megállapodás bérleti jogokra vonatkozó 11. cikkének felel meg.
Ezen irányelv 6. cikkének (1) bekezdése, 7. cikke és 8. cikkének (1)
bekezdése pedig a TRIPs-megállapodás 14. cikkének hatálya alá tartozó
kérdéseket (szomszédos jogok) szabályozza. Véleménye szerint a szerzői
és egyes szomszédos jogok védelmi idejének összehangolásáról szóló,
1993. október 29-i 93/98/EGK tanácsi irányelv (HL L 290., 1993., 9. o.;
magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet,
1. kötet, 141. o.) a
TRIPs-megállapodás szerzői jog védelmi idejére vonatkozó 12. cikkének
hatálya alá tartozó tárgykörre vonatkozik. A Bizottság végül jelzi, hogy
a Tanácsnak egy, az adatbázisok jogi védelméről szóló
irányelvtervezetet (HL C 308., 1993. november 15., 1. o.) nyújtott be,
amelynek célja, hogy tisztázza az adatbázisok szerzői jog szerinti
védelmét, és hogy megteremtse az adatbázisokból való tisztességtelen
kivétel megakadályozására vonatkozó jogot. Megjegyzi, hogy e javaslatot
nem fogadták el, de hangsúlyozza, hogy a Közösség ilyen irányelv
elfogadására vonatkozó hatáskörét nem vitatták.2.
A védjegyekkel kapcsolatban (a TRIPs II. része 2. fejezetének 15-21.
cikke) a Bizottság azt jegyzi meg, hogy belső szinten a Tanács elfogadta
a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20-i 40/94/EK rendeletet
(HL 1994, L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet,
146. o.) és a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok
közelítéséről szóló, 1988. december 21-i 89/104/EGK első irányelvet (HL
1989, L 40., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92.
o.).Elismeri, hogy az első irányelv a
belső piac működésére közvetlenül ható nemzeti rendelkezésekre
korlátozódik, de hangsúlyozza, hogy a Tanács kész a későbbiekben a
nemzeti védjegyjogszabályokat közelítő új irányelvek elfogadására.3.
A földrajzi jelzéseket és az eredetmegjelöléseket illetően (a TRIPs 3.
fejezetének 22-24. cikke) a Bizottság azt hangsúlyozza, hogy az e
területen elfogadott közösségi rendelkezések sokkal pontosabbak és
kiterjedtebbek a TRIPs megfelelő szakaszában előírtaknál.Először
is a végső fogyasztók részére értékesítendő élelmiszerek címkézésére,
kiszerelésére és reklámozására vonatkozó tagállami jogszabályok
közelítéséről szóló, 1978. december 18-i 79/112/EGK tanácsi irányelv (HL
L 33., 1979., 1. o.) megtiltotta az élelmiszerek minden olyan
címkézését, amely megtévesztheti a fogyasztót az áru eredetét vagy
származását illetően. A Tanács ezután elfogadta a mezőgazdasági termékek
és élelmiszerek földrajzi jelzéseinek és eredetmegjelöléseinek
oltalmáról szóló, 1992. július 14-i 2081/92/EGK rendeletet (HL L 208.,
1992., 1. o. magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 13. kötet, 4. o.).
Végül pedig a borpiacok közös szervezésének keretében vagy a Szerződés
43. és 100a. cikkeinek alapján több olyan irányelvet fogadott el a
Tanács, amelyek a borok és a szeszes italok kiszerelésével és
megjelölésével kapcsolatosak.4. A (TRIPs
II. része 4. fejezete 25. és 26. cikkének hatálya alá tartozó)
formatervezési minták tekintetében a Bizottság rámutat, hogy a Szerződés
100a. cikke alapján benyújtott a Tanácsnak egy, a formatervezési minták
jogi védelméről szóló irányelvre vonatkozó javaslatot, amelynek célja a
nemzeti jogszabályok közelítése, valamint egy, a közösségi
formatervezési mintáról szóló rendeletre vonatkozó javaslatot. A
Bizottság szerint az oltalom szintje e két javaslatban sokkal
kiterjedtebb, mint a TRIPs-megállapodás 25. és 26. cikkében
megállapított általános kötelezettségekben.5.
A (TRIPs II. része 5. fejezete 27-34. cikkének hatálya alá tartozó)
szabadalmakkal kapcsolatban a Bizottság kifejti, hogy a közösségi
jogrend része mind a tagállamok által aláírt, de még nem hatályos, az
európai szabadalmak megadásáról szóló, 1973. október 5-i Müncheni
Egyezmény, mind a közösségi szabadalmakról szóló, 1989. december 15-i
Luxembourgi Megállapodás (HL L 401., 1989., 1. o.) Fenntartja, hogy a
Közösségnek van hatásköre szabadalmi joggal kapcsolatos rendelkezések
elfogadására, amennyiben ezek a belső piac megfelelő működéséhez
szükségesek. Ezen túlmenően, a Tanács elfogadta a gyógyszerek kiegészítő
oltalmi tanúsítványának bevezetéséről szóló, 1992. június 18-i
1768/92/EGK rendeletet (HL L 182., 1992., 1. o.; magyar nyelvű
különkiadás 13. fejezet, 11. kötet, 200. o.), és közös álláspontot
fogadott el egy, a tagállamok biotechnológiai anyagok
szabadalmazhatóságával kapcsolatos jogszabályait közelítő, a
biotechnológiai találmányok jogi oltalmáról szóló irányelvre vonatkozó
javaslatról.6. Az integrált áramkörök
topográfiáját tekintve a Bizottság rámutat, hogy a félvezető termékek
topográfiájának oltalmáról szóló, 1986. december 16-i 87/54/EGK tanácsi
irányelv (HL L 24., 1987., 36. o.; magyar nyelvű különkiadás 13.
fejezet, 8. kötet, 231. o.), belső szinten a TRIPs II. része 6.
fejezetének megfelelője (a félvezető áramkörök térbeli elrendezésére
vonatkozó 35-38. cikk).7. A
TRIPs-megállapodásnak, a szellemi tulajdonjogok végrehajtására vonatkozó
szabályokat megállapító III. részével kapcsolatban a Bizottság rámutat,
hogy a Közösség belső hatáskörei ezen a téren éppen olyan szélesek,
mint a TRIPs-megállapodás 41-61. cikkének rendelkezései. Hozzáteszi,
hogy a Közösség már gyakorolta hatásköreit a fent említett, a hamisított
áruk szabad forgalomba bocsátását megtiltó intézkedések
megállapításáról szóló, 3842/86/EGK rendelet elfogadásával.Összefoglalva,
a Bizottság úgy véli, hogy – belső szinten – a TRIPs-megállapodás
minden rendelkezésének megvan a megfelelője a másodlagos közösségi
jogszabályokban.ii)  A Szerződés általános rendelkezéseiből levezethető hatáskörökről (az EK-Szerződés 100a. és 235. cikke)A
Bizottság általánosságban ugyanazokat az érveket hozza fel amellett,
hogy a TRIPs-megállapodás megkötésének jogi alapja a 100a. cikk vagy a
235. cikk, mint amelyeket a GATS kapcsán felhozott. Az egyetlen
sajátosan TRIPs-re vonatkozó érv a következő. Mivel a TRIPs olyan
területeken állapít meg szabályokat, ahol nincsenek közösségi
harmonizációs intézkedések, megkötése eleve Közösségen belüli
harmonizációt tenne lehetővé, s ezzel hozzájárulna a belső piac
létrehozásához és működéséhez. b)     A Közösség külső cselekvésének szükségességérőlA
Bizottság fenntartja, hogy két okból is sértené a belső piac
kohézióját, ha a Közösség saját tagállamai mellett csak egy lenne a
TRIPs sok részese közül. Először is torzulna a piaci verseny, másodszor
pedig mesterségesen torzulnának a versenylehetőségek harmadik országok
piacain.A Bizottság szerint a kereskedelem
torzulása a következő kockázattal jár: ha a tagállamok szabadon
tárgyalhatnák és köthetnék meg saját megállapodásaikat a TRIPs hatálya
alá tartozó területen, a többi tagállam vállalkozásainál kedvezőbb
versenyhelyzetet teremthetnének saját vállalkozásaik számára, s így
gazdaságaik a belső piac tisztességes versenyével összeegyeztethetetlen
módon előnyhöz jutna.A Bizottság egy olyan
másodlagos jogszabályra hoz példát, amely nem teszi lehetővé, hogy a
tagállamok szabadon tárgyaljanak harmadik országokkal kétoldalú
megállapodásokról.A fent hivatkozott, a
félvezető termékek topográfiájának oltalmáról szóló, 87/54/EGK irányelv
értelmében a tagállamok csak bizonyos feltételek mellett terjeszthetik
ki e védelmet harmadik országok állampolgáraira. Az irányelvet már több
ízben használták, hogy viszonossági alapon kiterjesszék a félvezető
termékek topográfiájának oltalmát néhány olyan országra, amelyek
megfelelnek az irányelv feltételeinek és azonos szintű védelmet
nyújtanak a Közösség állampolgárainak. A tagállamok nem térhetnek el az e
védelemre vonatkozó tanácsi határozatok rendelkezéseitől. Ennek oka az
irányelv preambulumában szerepel, ahol kifejtik, hogy a tagállamok
jogszabályaiban előírt jogi védelem közötti eltérések közvetlen és
negatív hatással vannak a közös piac működésére.A
megosztott hatáskör esetén fennálló, a közösségi szabályok általános
koherenciája megsértésének veszélye tekintetében a Bizottság azon a
véleményen van, hogy a TRIPs-megállapodásnak a tagállamok általi saját
nevükben történő, valamint a Közösség általi elfogadása, az AETR-ítélet
szerint „befolyásolhatja” a közösségi jogot vagy „megváltoztathatja
annak hatályát” a következő okok miatt.Először
is – bár a TRIPs csak minimumkövetelményeket állapít meg – legalább
azon a területeken „befolyásolja” a közösségi szabályokat, ahol az e
szabályok általi védelem alacsonyabb szintű, mint a TRIPs-ben előírt.Másodsorban
– bár a TRIPs az oltalom tekintetében csak minimumszabályokat állapít
meg – azokat a TRIPs minden tagjára ki kellene terjeszteni. Ha a
tagállamok tárgyalhatnának közösségi kereten kívül harmadik országokkal,
hogy harmadik országok állampolgáraira is kiterjesszék a szellemi
tulajdon oltalmát, akkor aránytalanságok és lehetséges összeütközések
lehetnének e területre vonatkozó külső rendszereik és a közösségi
rendszer között. Harmadsorban – bár a TRIPs
csak minimumkövetelményeket ír elő – a közösségi jogszabályok nem
szabnak meg a szellemi tulajdon területén minimális oltalmi szintet. A
fent hivatkozott 2/91. sz. véleményre hivatkozva, amelyben a Bíróság
kimondta, hogy az azonos tárgykörre vonatkozó nemzetközi és közösségi
szabályok puszta együttes megléte is befolyásolhatja a közösségi jogot,
még akkor is, ha ezek nem mondanak egymásnak ellent, a Bizottság azt a
következtetést vonja le, hogy a TRIPs tagállamok általi megkötése
„befolyásolná” a meglévő közösségi szabályokat.Negyedsorban,
a TRIPs megadja tagjainak azt a jogot, hogy magasabb szintű oltalmat
biztosítsanak, amennyiben ez összeegyeztethető marad a megállapodás
minimális rendelkezéseivel. Mivel a közösségi jog a nemzeti vagy
„közösségi” kimerülés elvét alkalmazza, a közösségi jogszabályok és a
belső piac működésének befolyásolásához már az is elég lenne, ha egy
tagállam a TRIPs-ben előírt „nemzetközi kimerülés” elvét fogadná el.Végül
pedig, ha a TRIPs-et megosztott hatáskör alapján mind a Közösség, mind a
tagállamok megkötnék, azzal komolyan sérülne a közösségi jog, mert ez
gyakorlatilag az összehangolt közösségi intézkedések „befagyasztását”
vagy kiiktatását eredményezné. A közösségi jogot akkor és annyiban
„befolyásolná”, ha és amennyiben a tagállamok továbbra is élnének az
EK-Szerződés 36. cikkében rögzített arra irányuló kivétellel, hogy
védjék a szellemi tulajdonjogok sajátos tárgyát, meggátolva a közösségi
szintű összehangolást, és a belső piac létrehozását vagy megfelelő
működését.2.     Az észrevétellel élő felek álláspontjaiA
Tanács először a szellemi tulajdon tekintetében meglévő közösségi
jogszabályok helyzetét vizsgálja. A közösségi jogszabályok négy
„blokkját” különbözteti meg.–        Az
első jogszabályi „blokkot” az EK-Szerződés 43. cikke alapján elfogadott
közösségi intézkedések alkotják, amelyek a földrajzi megjelölések
oltalmára vonatkoznak.–        A
Tanács úgy véli, hogy az első blokk hatálya egybeesik a TRIPs II.
részének 3., a földrajzi megjelölésekről szóló fejezetének hatályával,
és ez esetben az AETR-ítélet értelmében teljesülnek a bennefoglalt külső
hatáskör meglétének feltételei.–        A
második jogszabályi „blokkba” a Szerződés 100a. cikke, és – néhány
esetben – az 57. és a 66. cikke alapján elfogadott, és a szellemi
tulajdon bizonyos vonatkozásaihoz kapcsolódó nemzeti jogszabályok
összehangolására irányuló közösségi intézkedések tartoznak.A
szerzői jogról és a szomszédos jogokról szóló irányelvekről van szó (a
bérleti jogról és a haszonkölcsönzési jogról, valamint a szellemi
tulajdon területén a szerzői joggal szomszédos bizonyos jogokról szóló,
1992. november 19-i 92/100/EGK tanácsi irányelv [HL L 346., 1992., 61.
o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 120. o.]; a
műholdas műsorsugárzásra és a vezetékes továbbközvetítésre alkalmazandó
egyes szerzői és szomszédos jogi szabályok összehangolásáról szóló,
1993. szeptember 27-i 93/83/EGK tanácsi irányelv [HL L 248., 1993., 15.
o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 134. o.]; a szerzői
és egyes szomszédos jogok védelmi idejének összehangolásáról szóló,
1993. október 29-i 93/98/EGK tanácsi irányelv [HL L 290., 1993., 9. o.;
magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet,
1. kötet, 141. o. ]; a
számítógépes programok jogi oltalmáról szóló, 1991. május 14-i
91/250/EGK tanácsi irányelv [HL L 122, 1991., 42. o.; magyar nyelvű
különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 114. o.; a félvezető termékek
topográfiájának oltalmáról szóló, 1986. december 16-i 87/54/EGK tanácsi
irányelv [HL L 24., 1987., 36.o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet,
8. kötet, 231. o.], a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok
közelítéséről szóló, 1988. december 21-i 89/104/EGK első tanácsi
irányelv [HL L 40., 1989., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet,
1. kötet, 92. o.]).A Tanács szerint a
második jogszabályi „blokk” csak egészen kis részben fedi le a TRIPs II.
része 1. és 2. fejezetének hatálya alá tartozó területeket (szerzői jog
és védjegyek). Azt viszont jelzi a Tanács, hogy semmiféle harmonizációs
intézkedést nem fogadtak el a (TRIPs II. része 4. és 5. fejezetének
hatálya alá tartozó) ipari minták és a szabadalmak területén. Mindenesetre
a közösségi szabályok elfogadása nem jelenti azt, hogy ezeket a
harmadik országok állampolgáraira is alkalmazni kell, míg a TRIPs-nek
éppen az az egyik célkitűzése, hogy az ezen országok állampolgáraira
alkalmazandó minimális jogszabályokat határozzon meg.–        A
közösségi jogszabályok harmadik „blokkját” az olyan közösségi
intézkedések alkotják, amelyek arra hivatottak, hogy a szellemi
tulajdonjogok bizonyos vonatkozásai tekintetében létrehozzák az
oltalomnak a tagállamok joga által létrehozott rendszereket kiegészítő
közösségi rendszerét. Ezen intézkedések magukba foglalják a fent
hivatkozott, a gyógyszerek kiegészítő oltalmi tanúsítványának
bevezetéséről szóló, 1992. június 18-i 1768/92/EGK tanácsi rendeletet
(HL L 182., 1992., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 11.
kötet, 200. o.), valamint a közösségi védjegyről szóló, 1993. december
20-i 40/94/EK rendeletet.E harmadik
blokkban szereplő intézkedéseknek a Tanács szerint nem kizárólag az a
céljuk, hogy a nemzeti jogszabályokat felváltó közösségi oltalmi
rendszert hozzanak létre. Következésképpen úgy véli, hogy – ha az
AETR-ítéletben megállapított bennefoglalt hatáskörök elmélete érvényes a
közösségi rendeletekre, ez csak e kiegészítő rendszerek tárgya
vonatkozásában áll fenn, és nem terjedhet ki azokra a területekre,
amelyek a védjegyek (részben összehangolt) nemzeti rendszerének és a
védjegyek (nem összehangolt) rendszerének tárgyát képezik.–        A
negyedik jogszabályi „blokkot” a fent idézett 3842/86/EGK rendelet
alkotja, amely a hamisított áruk szabad forgalomba bocsátását tiltó
intézkedéseket állapít meg.A Tanács szerint
e rendelet csupán a TRIPs-megállapodás III. (a szellemi tulajdonjogok
végrehajtásával kapcsolatos) részében szereplő rendelkezésének felel
meg, és különösen a hamisított áruk szabad forgalomba bocsátására
vonatkozóknak (a TRIPs 51-60. cikke). Ugyanakkor a III. rész főbb
rendelkezései (41-50. cikk és 61. cikk) továbbra is a tagállamok
hatáskörébe tartoznak. Különösen így van ez a büntetőjogi szankciók
alkalmazására vonatkozó rendelkezések (a TRIPs 61. cikke) tekintetében.A
Tanács ebből következően úgy véli, hogy az AETR-ítéletben megállapított
szabály csak azon – korlátozott – mértékben alkalmazandó, ahol a
hamisított áruk szabad forgalomba bocsátását tiltó rendelet egybevág a
TRIPs-megállapodás néhány rendelkezésével.A Tanács ebből arra következtet, hogy a Közösség és a tagállamok együttesen jogosultak a TRIPs-megállapodás megkötésére.Az
Egyesült Királyság kormánya először rámutat, hogy minden, a szellemi
tulajdonjog területén tett közösségi jogalkotási kezdeményezés gondosan
elismerte a szellemi tulajdonjogokkal kapcsolatos nemzeti jogok
folyamatos meglétét.Ebből az következik,
hogy minden tagállam megtartja saját, a szabadalmak, védjegyek, szerzői
jog és ipari minták oltalmára vonatkozó jogrendszerét. Az Egyesült
Királyság egy pontot hangsúlyoz: (bevezetése után) még a közösségi
védjegy és a közösségi szabadalom is a nemzeti jogokkal párhuzamosan –
azokat lényegében érintetlenül hagyva – fog létezni.Az
Egyesült Királyság ezután megjegyzi, hogy kevés, a szellemi
tulajdonjogok tartalmával kapcsolatos közösségi szabályt fogadtak el.
Kevés példa van a szellemi tulajdon sajátos tárgyát meghatározó nemzeti
szabályok összehangolására. Az Egyesült Királyság kettőt említ: a fent
hivatkozott, a védjegyekről szóló 89/104/EGK irányelvet, és a szintén
hivatkozott félvezetők topográfiájáról szóló 87/54/EGK irányelvet.Az
Egyesült Királyság jelzi, hogy különösen a szerzői jog és a szomszédos
jogok tekintetében, míg a TRIPs-megállapodás számos rendelkezése a
szerzői jog és a szomszédos jogok tartalmára vagy sajátos tárgyára
vonatkozik, közösségi szinten nem történt e vonatkozások tekintetében
harmonizációs kísérlet. Ebből arra következtet, hogy „a tagállamok
feladata a szerzői jog és a szomszédos jogok sajátos tárgyának
meghatározása nemzeti jogaikban, történjen ez a (Berni) Egyezményre való
hivatkozással vagy másként”.Az Egyesült
Királyság a szerzői joggal kapcsolatban arra is rámutat, hogy a
TRIPs-megállapodás 9. cikke előírja a tagországok számára a Berni
Egyezmény 1-21. cikkének betartását. Mivel a Közösség maga nem részese a
Berni Egyezménynek, kizárólag a tagállamok hatáskörébe tartozik egy
olyan megállapodás megkötéséről való döntés, amely harmadik országokkal
való kapcsolataikban az egyezmény elveinek betartására kötelezi őket.A
szabadalmak tekintetében arra emlékeztet az Egyesült Királyság, hogy
semmiféle közösségi szintű harmonizáció nem létezik. A közösségi
szabadalomról szóló egyezményre hivatkozó Bizottságnak azt feleli az
Egyesült Királyság kormánya, hogy e – hatályba még nem lépett –
egyezmény tárgyalására kormányközi és nem közösségi szinten került sor,
és hogy ez nem érinti a tagállamok szabadalmakkal kapcsolatos nemzeti
rendszereit.A szabadalmak és a szerzői jog
területén kívül az Egyesült Királyság a szellemi tulajdonjognak a
TRIPs-megállapodás hatálya alá tartozó további három olyan területét
említi, amelyekre semmiféle közösségi harmonizációs intézkedés nem
vonatkozik: az ipari minták, a nyilvánosságra nem hozott információk
védelme, és a szellemi tulajdonjogok tiszteletben tartására irányuló
intézkedések.Az Egyesült Királyság rámutat,
hogy még ott is, ahol a nemzeti jogszabályokat közösségi szinten
harmonizálták, e harmonizáció mértéke korlátozott a tagállamok
jogszabályaira történő kifejezett hivatkozás vagy annak nem kifejezett
elismerése miatt, hogy a tagállamok továbbra is saját, a szellemi
tulajdon oltalmára szolgáló rendszereiket működtessék a közösségi
jogszabályok hatályán kívül eső területeken.Ebben a vonatkozásban felhoz néhány példát.a)      A
fent idézett, a félvezetők topográfiájáról szóló 87/54/EGK irányelv
rendelkezései nem érintik azokat a jogosultságokat, amelyeket az egyes
tagállamok adnak meg az általuk megkötött nemzetközi szerződések alapján
őket terhelő kötelezettségek teljesítése során.b)      A
fent hivatkozott, a védjegyekről szóló 89/104/EGK irányelvnek nem célja
a tagállamok védjegyjogi jogszabályainak teljes közelítése, mindössze a
belső piac működésére legközvetlenebb hatással bíró rendelkezések
közelítésére korlátozódik (harmadik preambulumbekezdés). Nevezetesen a
tagállamok megőrzik azon jogosultságukat, hogy oltalomban részesítsék a
használattal megszerzett védjegyeket.c)      A
fent hivatkozott, a számítógépi programok jogi védelméről szóló
91/250/EGK irányelv nem érinti a szabadalmi jogokra, a védjegyekre, a
tisztességtelen versenyre, az üzleti titokra, a félvezetők oltalmára
vagy a szerződések jogára vonatkozó nemzeti rendelkezéseket (a 9. cikk
(1) bekezdése).d)      A
fent hivatkozott, a bérleti és haszonkölcsönzési jogról szóló
92/100/EGK irányelv teljes mértékben meghagyja a tagállamok számára azon
döntés lehetőségét, hogy a közös jogkezelést végző szervezetek
elláthatják-e, és milyen mértékben a megfelelő díjazáshoz való jog
érvényesítését, illetve azt, hogy e díjat kitől lehet igényelni vagy
beszedni (4. cikk).e)      A
műholdas műsorszórásra és a vezetékes továbbközvetítésre alkalmazandó
egyes szerzői és szomszédos jogi szabályok összehangolásáról szóló
93/83/EGK irányelv lehetővé teszi a tagállamok számára azt, hogy a
kérdéses jogok jogosultjait szélesebb körű védelemben részesítsék, mint
amilyen a 92/100/EGK irányelv 8. cikkében meghatározott, a műsorszórás
megtiltására irányuló jog (6. cikk).Az
Egyesült Királyság továbbá általánosságban azt állítja, hogy – néhány,
általa említett kivételre is figyelemmel – semmilyen, a szellemi
tulajdonra vonatkozó közösségi intézkedés nem foglalkozik a viszonosság,
a kölcsönös elismerés, vagy a harmadik államok polgárai számára
biztosítandó jogok kérdésével.Összegzésül
úgy véli, hogy a Közösségnek és a tagállamoknak együttes hatáskörük van a
TRIPs-megállapodás megkötésében való részvételre. A Közösség a
bennefoglalt hatáskörök elve alapján, valamint mivel a megállapodás
néhány korlátozott vonatkozása az EK-Szerződés 100a. és 235. cikke
alapján elfogadott belső szabályok hatálya alá tartozik, bizonyosan
rendelkezik hatáskörrel a TRIPs megkötésében való részvételre, de a
tagállamok szintén rendelkeznek hatáskörrel, hiszen a TRIPs-megállapodás
tárgya tekintetében jelentős belső hatáskört őriztek meg.Ami
a TRIPs-et és a bennefoglalt hatásköröket illeti, az Egyesült Királyság
kivételével valamennyi tagállam általánosságban véve csatlakozik a
Tanács megjegyzéseihez. Csak a német, a spanyol, a francia, a portugál
és a holland kormány fejti ki egy kicsit részletesebben ezt a kérdést.A
német kormány fenntartja, hogy a TRIPs-et vegyes megállapodás
formájában kell megkötni. Egyrészről hatáskörrel rendelkezik a Közösség,
mivel jogszabályokat alkotott a szellemi tulajdon területén. Másrészt a
tagállamok három okból is rendelkeznek hatáskörrel. A szerzői jog
összehangolása nagyrészt még nem történt meg; a témában született
nemzetközi egyezményekhez a tagállamok önállóan csatlakoztak; a
TRIPs-megállapodásból származó legtöbb kötelezettséget a tagállamok csak
önállóan teljesíthetik (különösen a különböző szellemi tulajdonjogok
alkalmazásához szükséges közigazgatási, polgári jogi, és büntetőjogi
eljárások kialakításának a kötelezettsége).A
spanyol kormány szintén úgy véli, hogy a TRIPs-et vegyes megállapodás
formájában kell megkötni. Ugyanis először is, a szellemi tulajdon és az
ipari tulajdonjogok csak bizonyos vonatkozásai tartoznak a közösségi
szabályok hatálya alá. Másodsorban a közösségi szabályozásnak nem mindig
az a célja, hogy összehangolja a nemzeti jogszabályokat. Így például a
fent hivatkozott, a közösségi védjegyről szóló 40/94/EK rendelet
érintetlenül hagyja a védjegyekre vonatkozó nemzeti jogszabályokat,
mindössze csak egy külön oltalmi rendszert alakít ki a nemzeti
védjegyekkel együtt létező közösségi védjegy vonatkozásában. Végezetül a
területre vonatkozó egyes közösségi jogszabályok mindössze az oltalom
legalacsonyabb szintjének létrehozására korlátozódnak. Ilyen körülmények
között a tagállamok megőrzik a szigorúbb intézkedések meghozatalára
vonatkozó jogosultságukat (lásd például a meghatározott területeken
termelt minőségi borokra vonatkozó különleges rendelkezések
bevezetéséről szóló, 1987. március 16-i 823/87/EGK tanácsi rendelet 18.
cikkét [HL L 84., 1987., 59. o.]).A spanyol
kormány szintén úgy véli, hogy a TRIPs-nek a szellemi tulajdonjogok
hatékony védelmének biztosítása érdekében meghozandó intézkedésekre –
úgymint a tisztességes és méltányos eljárás biztosítására, a bizonyítási
eszközök benyújtására, a meghallgatáshoz való jogra, a döntések
indokolására, a fellebbezéshez való jogra, az ideiglenes és
védintézkedésekre, a vámhatóságok hivatalból történő fellépésére,
valamint a kártérítésre és a büntetőjogi szankciókra – vonatkozó
rendelkezései a tagállamok hatáskörébe tartoznak. A közösségi
jogrendszer ugyanis nem tartalmaz semmilyen rendelkezést e kérdésekben.A
spanyol kormány ezen túlmenően kritikával illeti a Bizottságot azért,
hogy a Szerződés 36. cikkére hivatkozik. Álláspontja szerint a
hivatkozás helytelen. A 36. cikket kizárólag a „tagállamok közötti”
kereskedelemre kell alkalmazni, és az következésképpen nem alkalmazható a
szellemi tulajdon oltalmával kapcsolatos okokból eredően a harmadik
országokból származó behozatalokra alkalmazott korlátozásokra (lásd a
96/75. sz. EMI Records kontra CBS Scallplatten ügyben 1976. június 15-én
hozott ítéletet [EBHT 1976., 913. o.]).A francia kormány a Tanács által benyújtott észrevételekre hagyatkozik.Ugyanakkor
kiemeli, hogy a Bizottság álláspontja kritizálható a TRIPs-megállapodás
legfontosabb része, a szabadalmak tekintetében. Megjegyzi, hogy európai
szinten nemzetközi egyezmények szabályozzák a szabadalmak teljes
területét, amelyek közül a gyakorlatban a legfontosabb (az európai
szabadalmak megadásáról szóló, fent említett Müncheni Egyezmény) túllépi
a közösségi kereteket, hiszen tizenhét európai ország a részese.A
francia kormány továbbá azt állítja, hogy a TRIPs egyik legfontosabb
különlegessége az, hogy olyan területet érint, amely tekintetében évek
óta széleskörű többoldalú egyezmények az irányadók, amelyeket továbbra
is alkalmazni kell, és amelyeket az Egyesült Nemzetek szakosított
szerve, a Szellemi Tulajdon Világszervezete (WIPO) kezel továbbra is. A
Közösség soha nem kívánt a tagállamok helyébe lépni ezen egyezményekben,
nem tagja a WIPO-nak, és nem is kérte a felvételét. Ha elfogadnák a
Bizottság elméletét, a tagállamok valamennyi párhuzamos külső
hatáskörüket elveszítenék, és a jövőben nem köthetnének, illetve nem
kezelhetnének két- vagy többoldalú nemzetközi egyezményeket a TRIPs
hatálya alá tartozó területeken.A TRIPs tekintetében a portugál kormány szintén a Tanács észrevételeire hivatkozik.Pusztán
azt hangsúlyozza, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik (a
fent hivatkozott EMI, illetve Phil Collins és társai ítéletek), hogy a
közösségi jog jelen állapotában és a jogszabályokat összehangoló
közösségi intézkedések hiányában az irodalmi és művészeti tulajdon
oltalma feltételeinek és módozatainak meghatározása a tagállamok
feladata. Véleménye szerint az elfogadott közösségi harmonizációs
intézkedések a TRIPs-megállapodás hatálya alá tartozó ügyeknek csak egy
nagyon korlátozott részét érintik (a II. rész félvezető áramkörök
topográfiájára vonatkozó 6. fejezetét).Végezetül
a portugál kormány hangsúlyozza, hogy a tagállamok részvétele a TRIPs
III. részének a bírósági eljárásokkal (a TRIPs III. részének 2.
fejezete), valamint a büntetőeljárásokkal (a TRIPs III. részének 5.
fejezete) kapcsolatos rendelkezései miatt szükséges, hiszen e területek a
tagállamok saját hatáskörébe tartoznak.A
holland kormány úgy véli, hogy a TRIPs jórészt olyan területekre terjed
ki, amelyek tekintetében a tagállamok rendelkeznek hatáskörrel
mindaddig, amíg nem történt közösségi szintű harmonizáció. Rámutat, hogy
a közösségi védjegyre vonatkozó rendelet érintetlenül hagyja a
védjegyekre vonatkozó nemzeti jogszabályokat, valamint, hogy a
szabadalomról szóló egyezményekben megállapított szabályok kormányközi
jellegűek.Hangsúlyozza továbbá, hogy a
TRIPs olyan ügyekre vonatkozik, amelyekben a tagállamok kizárólagos
hatáskörrel rendelkeznek, különösen a TRIPs-megállapodásnak a
büntetőeljárásokra vonatkozó 61. cikke. A többi tagállamtól eltérően a
holland kormány hivatkozik az Európai Unióról szóló szerződés bel- és
igazságügyi együttműködésre vonatkozó VI. címének rendelkezéseire.
Álláspontja szerint a kormányközi konferencia – azzal, hogy a
büntetőjogi rendelkezésekkel az EK-Szerződés rendelkezéseitől
elkülönítve foglalkozott – egyértelműen azt jelzi, hogy ez a terület a
tagállamok hatáskörébe tartozik.A holland
kormány szerint már ezek az érvek is elégségesek ahhoz, hogy szükségessé
tegyék a tagállamok részvételét a TRIPs-megállapodás megkötésében. Ez
azért is nagyon fontos, mert a megállapodásból az e téren származó
kötelezettségek betartásáért kizárólag a tagállamok a felelősek.XIII –  Bizonyos, a tagállamokkal függő viszonyban lévő, de nem a Közösséghez tartozó területek képviseletével kapcsolatos problémákAzon
függő viszonyban lévő területek helyzete tekintetében, amelyeknek
külkapcsolataiért egyes tagállamok felelősek, a Bizottság szerint
kétségtelen, hogy az érintett tagállamok rendelkeznek hatáskörrel a
WTO-egyezménynek e területek nevében történő megkötésére, feltéve, hogy e
területek is részesei lehetnek a WTO-egyezménynek.A
Tanács kifejti, hogy a GATT tekintetében bizonyos tagállamok továbbra
is hatáskörrel rendelkeznek az olyan területekre – vagyis a tengerentúli
területekre – vonatkozó megállapodások megkötésére és teljesítésére,
amely területeken az Európai Közösségeket létrehozó szerződéseket nem
kell alkalmazni.Az Egyesült Királyság
kormánya rámutat, hogy kizárólag ő rendelkezik hatáskörrel a
WTO-egyezmény megkötésére azon függő viszonyban lévő területei nevében,
amelyek önállóan nem tagjai a WTO-nak. Hivatkozik a fent hivatkozott
2/91. sz. véleményre (35. pont).Ugyanezen
véleményre való hivatkozással a francia kormány kiemeli, hogy amennyiben
egy nemzetközi megállapodás rendelkezései kívül esnek a tengerentúli
országok és területek társulására vonatkozó megállapodásokon, az e
területek nemzetközi kapcsolataiért felelős tagállamok rendelkeznek
hatáskörrel a megállapodás megkötésére.A
WTO-egyezmény és az ahhoz csatolt többi megállapodás számos tekintetben
kívül esik a tengerentúli országok és területek társulására vonatkozó
megállapodásokon. Elsősorban a WTO-egyezmény és mellékletei anyagi
hatályának erejénél fogva egyes ágazatok – mint például a közlekedési
szolgáltatások nyújtása vagy a szellemi tulajdon – nem tartoznak a
tengerentúli országok és területek társulására vonatkozó megállapodások
hatálya alá. Hasonlóképpen a WTO-egyezmény és mellékletei „személyi”
hatályának erejénél fogva a tengerentúli országok és területek, illetve a
harmadik országok közötti kereskedelem, valamint a harmadik országok
állampolgárai és vállalkozásai letelepedése és az általuk történő
szolgáltatásnyújtása kérdésköre nem tartozik a tengerentúli országok és
területek társulására vonatkozó megállapodások rendelkezéseinek hatálya
alá, feltéve, hogy azok nem a Közösség valamely tagállamában telepedtek
le.A holland kormány úgy ítéli meg, hogy –
függetlenül a hatásköröknek Közösség és a tagállamok közötti megosztása
módjától – a tengerentúli országokkal és területekkel szoros
kapcsolatban álló tagállamok felhatalmazással rendelkeznek legalább
arra, hogy ezen országok és területek érdekeinek védelme céljából
önállóan kössék meg a WTO-egyezményt, és – amennyiben az egyezményt
alkalmazzák – ezen országok és területek érdekeit szem előtt tartva
járjanak el.E tekintetben emlékeztet a
Bíróságnak a természetes gumira vonatkozó nemzetközi megállapodásról
szóló, fent hivatkozott 1/78. sz. véleményére, valamint az ILO 170. sz.
egyezményéről szóló, fent hivatkozott 2/91. sz. véleményére.Hivatkozik
továbbá az EK-Szerződés 227. cikkének (3) bekezdésében és (5)
bekezdésének a) és b) pontjában említett tengerentúli országok és
területek képviseletéről szóló nyilatkozatra, amelyet az Európai Unióról
szóló szerződés megkötésekor fogadtak el. Ezt a nyilatkozatot az
Európai Unióról szóló szerződés valamennyi fejezetére vonatkozóként
értelmezi(14). Álláspontja
szerint e nyilatkozat értelmében az a tagállam, amely nemzetközi szinten
képvisel függő viszonyban lévő területeket – a lehetőségekhez képest –
köteles biztosítani, hogy eljárása nem ütközik a Közösségnek az e téren
elfogadott általános álláspontjával. A holland kormány szerint ezek az
elvek a WTO-egyezmény kezelésével összefüggésben is érvényesek.XIV –  A hatáskör kérdésének hatása az álláspontok WTO-n belüli kifejtésének módjáraA
Bizottság kiemeli, hogy azért fogadta el azt, hogy a tagállamok a WTO
tagjaivá váljanak, mert politikai okokból elfogadhatónak ítélte meg a
GATT-ban meglévő helyzet fenntartását, vagyis az Európai Közösségek és a
tagállamok együttes tagságát a szervezetben, amelyet a GATT-on belüli
álláspontok kialakítása során tanúsított közösségi fegyelem szilárdít
meg.A Bizottság úgy tekinti, hogy
amennyiben az egyezményt kizárólag a Közösség írná alá, annak az lenne a
következménye, hogy azok tagállamok, amelyek a WTO-egyezmény XI. és
XIV. cikkével összhangban a WTO teljes jogú tagjaivá válnak (lásd az
Európai Közösségeknek a WTO-beli jogállásáról szóló fenti II. részt),
többé nem tudnák teljes mértékben gyakorolni valamennyi, az őket a WTO
keretében megillető szuverén jogukat, hanem a WTO tagjaiként rájuk az
EK-Szerződés 113. vagy más vonatkozó cikkeiből származó közösségi
eljárások vonatkoznának. A Bizottság e tagállamok szóvivőjeként fog
eljárni, és a WTO-n belüli hivatalos álláspontokat csak a 113. cikkben
(vagy a Szerződés egyéb vonatkozó cikkeiben) előírt eljárások alapján
lehet majd kialakítani. A tagállamok csak annyiban tehetnek majd
nyilatkozatokat, illetve alakíthatnak ki álláspontokat, amennyiben és
amilyen mértékben erre külön felhatalmazással rendelkeznek, illetve
amennyiben valamely „függő viszonyban lévő területük” nevében tesznek
nyilatkozatot. Jelenleg pontosan ez a helyzet a GATT keretein belül.A
Bizottság fenntartja, hogy – amennyiben a tagállamok megőriznének
bizonyos önálló hatásköröket a GATS-szal vagy a TRIPs-szel kapcsolatban –
előfordulhatna, hogy a tagállamok, csakúgy, mint a Közösség olyan
helyzetbe kerülnének, amikor jogilag lehetetlen lenne számukra a
keresztretorziós intézkedések meghozatalára vonatkozó jogukat
gyakorolni. Így abban az esetben, ha egy tagállam saját hatáskörében
megfelelő felhatalmazással rendelkezne ahhoz, hogy keresztretorziós
intézkedéseket hozzon, de ugyanez a tagállam úgy ítéli meg, hogy ezen
intézkedések hatástalanok lennének abban az esetben, ha azokat a GATS
vagy a TRIPs hatálya alá tartozó területeken hozná meg, az érintett
tagállam nem rendelkezne felhatalmazással a közösségi jog alapján arra,
hogy az árukereskedelem terén retorziós intézkedéseket hozzon, mivel ez a
terület a Szerződés 113. cikke értelmében minden esetben a Közösség
kizárólagos hatáskörébe tartozik. Fordítva, amennyiben az
árukereskedelem terén a Közösség kapná meg a retorzió alkalmazására
vonatkozó jogot, de úgy ítélné meg, hogy nem képes ennek az
alkalmazására, abban a helyzetben lenne, hogy jogilag lehetetlen lenne
számára a szolgáltatások vagy a TRIPs hatálya alá tartozó területeken
retorziós intézkedések meghozatala, hiszen az ehhez szükséges hatáskörök
a tagállamoknál maradnának.A Bizottság
álláspontja szerint egyenlőtlen helyzeteket eredményezne mind a
tagállamok, mind a Közösség számára, ha a tagállamok önálló hatáskörrel
rendelkeznének a GATS és a TRIPs területén. Így például, ha a GATT, vagy
valamely, az árukra vonatkozó nemzetközi megállapodásban foglaltak
megsértése miatt egy harmadik ország retorziós jogot szerezne a
Közösséggel szemben, de – a vitarendezési egyetértés 22. cikkében
meghatározott eljárás értelmében – végül felhatalmazást kapna arra, hogy
retorziós intézkedéseket hozzon olyan területen, amely a GATS vagy a
TRIPs keretében a tagállamok kizárólagos hatáskörébe tartozik, a
tagállamokat olyan jogsértésért „büntetnék”, amely kizárólag a
Közösségnek róható fel. Hasonlóképpen, az árukereskedelem területén a
Közösséget is sújtanák retorziós intézkedések olyan jogsértésért,
amelyet egyik tagállama követett el a GATS vagy a TRIPs keretein belül.A
Tanács erősen vitatja, hogy politikai kérdés lenne a Közösség és a
tagállamok WTO-ban való részvétele eszközeinek meghatározása.
Álláspontja szerint a Közösség és a tagállamok WTO-beli közös részvétele
jogilag indokolt, és az az Európai Unióról szóló szerződés C. cikkének
második bekezdésében(15), valamint J.1. cikke (4) bekezdésének második és harmadik mondatában(16),
illetve az EK-Szerződés 5. cikkében szereplő külső tevékenység
koherenciájának elvével, valamint a Bíróság fent hivatkozott 2/91. sz.
véleményében megállapított feltételekkel összhangban történhet meg.A
Tanács kinyilvánítja, hogy tisztában van a közösségi intézményeket és a
tagállamokat arra vonatkozóan terhelő jogi kötelezettséggel, hogy a
Közösség és a tagállamok közös, összehangolt és összefüggő fellépését
biztosító megoldást találjanak. Elismeri, hogy jelenleg nem képes e
részvételi formákat meghatározó szöveg benyújtására. Állítása szerint e
tekintetben a Bizottságot terheli felelősség, amely – figyelemmel a
Közösségnek a WTO-egyezmény és mellékletei megkötésére vonatkozó
kizárólagos közösségi hatáskörérével kapcsolatos „hajlíthatatlan”
álláspontjára – nem volt hajlandó részt venni e probléma megvitatásában.A
Tanács álláspontja szerint ez nem áthidalhatatlan probléma. Az Uruguayi
Forduló tárgyalásai a Közösség és tagállamai nevében úgy zajlottak,
hogy biztosítsák a fellépés egységességét. A megállapodásoknak a WTO-n
belüli kezelése valószínűleg kevésbé lesz bonyolult, mint maguk a
tárgyalások.Nem támasztja alá semmi a
Bizottság azon feltevését, hogy az Európai Unióról szóló szerződésben, a
Szerződésekben, és a Bíróság ítélkezési gyakorlatában meghatározott
követelményeket a jövőben megsértenék. Ezen túlmenően a Bizottság
használhatja a rendelkezésére álló jogi eszközöket (a Szerződés 169. és
173. cikke) annak biztosítása érdekében, hogy a Tanács és a tagállamok
tevékenysége a közösségi joggal összhangban legyenek.Az észrevétellel élő tagállamok a Tanács véleményét osztják.Az
Egyesült Királyság kormánya a Tanácshoz hasonlóan elsőként szintén a
2/91. sz. véleményre, valamint az Európai Unióról szóló szerződés C.
cikkének második bekezdésére hivatkozik. Kiemeli, hogy pontosan az e
szövegekben körvonalazott szoros együttműködés jellemezte az Uruguayi
Forduló tárgyalásait. A tárgyalások rámutattak arra, hogy létezik és
hatékonyan működik a Közösség és a tagállamok hatáskörét is elismerő, a
harmadik országokkal folytatott tárgyalások során alkalmazandó rendszer.A
francia kormány – megjegyezve, hogy a Közösség szavazatainak száma
közvetlenül és kizárólag annak a függvénye, hogy hány tagállama tagja a
WTO-nak – a Tanácshoz hasonlóan úgy tekinti, hogy a tagállamok tagságát
nem állítólagos politikai megfontolások, hanem a rájuk ruházott
hatáskörök megléte, más szóval a Közösségnek a megállapodás megkötésére
vonatkozó nem kizárólagos jellegű hatásköre indokolja.A
holland kormány a 2/91. sz. véleményre, az EK-Szerződés 5. cikkében
meghatározott közösségi lojalitás követelményére, valamint az Európai
Unióról szóló szerződés C. cikkének második bekezdésében említett, az
Unió külső tevékenységek összhangja biztosításának a szükségességére
hivatkozik. Úgy ítéli meg, hogy a Tanács, a Közösség és a tagállamok a
WTO-n belül vállalandó tevékenységeik valamennyi vonatkozásáról – úgy
mint az álláspontok kölcsönös közelítéséről, a szóvivő funkciójának
gyakorlásáról a tárgyalások során, és a vitarendezésben való
közreműködésről – meg tudnának állapodni.Rámutat,
hogy a meglévő közösségi hatáskörökkel és a tagállamok hatásköreivel
összhangban kialakított ilyenfajta megegyezés a Közösség és a tagállamok
között rendezendő belső ügy, amely semmit sem változtat azon a tényen,
hogy a WTO-egyezmény hatálya alá tartozó területeken a Közösség nem
rendelkezik kizárólagos hatáskörrel.A
spanyol kormány elismeri azt, hogy – a WTO-egyezménynek és
mellékleteinek a tagállamok és a Közösség általi együttes megkötése
esetén – szükségessé válik a Közösség és a tagállamok jelenlegi és
jövőbeli tevékenységeinek összehangolása az új szervezeten belül. E
tekintetben hivatkozik a már említett határozatokra (1/78. sz. és 2/91.
sz. vélemény), valamint a többi észrevétellel élő kormány által már
hivatkozott, a Szerződésekben szereplő rendelkezésekre (az EK-Szerződés
5. cikkében meghatározott közösségi lojalitás követelménye).A
görög kormány mindössze azt hangsúlyozza, hogy a WTO döntéshozatali
eljárásaiban való együttes tagállami és közösségi részvétel csak abban
az esetben működőképes, amennyiben –az összhangban van – az Európai
Unióról szóló szerződés C. cikkének második bekezdésében meghatározott –
az Európai Unió külső tevékenységeinek összhangjára vonatkozó elvvel.XV –  Költségvetési és pénzügyi kérdésekA
WTO-egyezmény pénzügyi rendelkezései tekintetében a Bizottság kiemeli,
hogy noha a WTO működési költségei életbevágóak a szervezet működéséhez,
az egyezményen belül nem foglalnak el olyan központi helyet, mint az
1/78. sz. vélemény (55. pont) tárgyát képező, a természetes gumiról
szóló megállapodásban szereplő pénzügyi rendelkezések. A WTO
költségvetése a szervezet általános célkitűzései elérésének puszta
következménye.Következésképp, még akkor is,
ha a tagállamokat terhelné a megállapított hozzájárulások megfizetése,
ez nem kérdőjelezhetné meg a Közösségnek a WTO-egyezmény megkötésére
irányuló kizárólagos hatáskörét: a tagállamok olyan nemzetközi
kötelezettségeket teljesítenének a Közösség nevében, amely
kötelezettségek vállalására egyedül a Közösség rendelkezett
felhatalmazással.Ha a Bíróság mégis úgy
vélné, hogy a tagállamok saját jogukon teljesíthetnek hozzájárulásokat a
WTO költségvetéséhez, a Bizottság kiemeli, hogy az ennek eredményeképp
létrejövő vegyes hatáskörök kizárólag az új szervezet pénzügyi és
költségvetési vonatkozásaira korlátozódnának.A
portugál kormány úgy véli, hogy a Szerződés alkalmazásából eredő
kiadások nemzeti finanszírozása az egyik legfőbb oka annak, hogy a
Közösség és a tagállamok bármely nemzetközi szerződést együttesen, de
mégis autonóm módon kössenek meg. A közösségi ítélkezési gyakorlat az
1/78. sz. véleményben megerősítette ezt az értelmezést.A
portugál kormány rámutat, hogy a tagállamok fogják finanszírozni a WTO
létrehozásával és működésével járó költségeket, mivel ők eredeti tagok
(lásd a WTO-egyezmény XI. cikkét). Úgy véli, hogy már ez a tény is
elégséges indok arra, hogy a tagállamok részt vegyenek a megállapodás
megkötésében – két okból.Az első ok a
közösségi jogon alapul: a közösségi gyakorlatban az az egyik meghatározó
indoka annak, hogy valamely nemzetközi megállapodást mind a Közösség,
mind a tagállamok megkössenek, hogy a Szerződés alkalmazásából eredő
kiadásokat a tagállamok viselik.Ellentétben
a Bizottság állításával, nincs nagy jelentősége annak, hogy a
finanszírozás központi (mint ahogy ez volt a helyzet az 1/78. sz.
vélemény alapjául szolgáló, a természetes gumiról szóló megállapodás
esetében), vagy kevésbé központi helyet foglal-e el az egyezmény
rendszerében. Így az 1/78. sz. vélemény meghozatalát követően számos,
árukra vonatkozó nemzetközi megállapodást kötöttek meg vegyes
megállapodások formájában, mivel a pénzügyi felelősség az egyes nemzeti
költségvetéseket terhelte, jóllehet a hozzájárulások csak az érintett
megállapodások kezelésére létrehozott szervezetek működéséből származó
kiadások fedezetéül szolgáltak. Fordított esetben a hasonló
megállapodásokat tisztán közösségi megállapodások formájában kötötték
meg, kizárólag amiatt, hogy finanszírozásuk a közösségi költségvetést
terhelte volna.A tagállamoknak a
WTO-egyezmény megkötésében történő részvételének alátámasztásául, a
portugál kormány egy második – a saját alkotmányjogán alapuló – érvet
nyújt. A Portugál Köztársaság Alkotmánya 164. cikkének j) alpontja
értelmében a Köztársaság nemzetgyűlésének hatáskörébe tartozik mindazon
nemzetközi szerződések jóváhagyása, amelyek értelmében Portugália
nemzetközi szervezetek tagjává válik, és a jóváhagyást követően a
köztársasági elnök feladata (lásd a 137. cikk b) pontját) azok
ratifikálása. A portugál kormány álláspontja szerint Portugáliának az
Európai Közösségekhez történő csatlakozása nem zárhatja ki ezen
alkotmányos rendelkezések alkalmazását, legalábbis azokban az esetekben
nem, amikor Portugáliának a nemzetközi szervezetekben történő részvétele
a nemzeti költségvetést terhelő pénzügyi hozzájárulásokkal jár.XVI –  A Bizottság, a Tanács és az észrevétellel élő tagállamok által javasolt válaszok a vélemény iránti kérelemben feltett kérdésekreA
fenti megfontolásokra figyelemmel, a Bizottság és az észrevétellel élő
felek az alábbi válaszokat javasolják a feltett kérdésekre.A Bizottság az alábbiakat javasolja:„–      A
Kereskedelmi Világszervezetet (WTO) létrehozó egyezménynek az áruk
kereskedelmére vonatkozó részei, tehát az 1994-es GATT-megállapodás és
mellékletei az EK-Szerződés 113. cikke alapján – az ESZAK-termékek
tekintetében meglévő egyes vonatkozások lehetséges kivételével – a
Közösség kizárólagos hatáskörébe tartoznak;–        A
WTO-egyezménynek a szolgáltatások kereskedelmére vonatkozó része (GATS)
az EK-Szerződés 113. cikke vagy 235. és/vagy 100a. cikke alapján,
valamint – adott esetben – az 1/76. sz. véleményben, illetve az
AETR-doktrínában meghatározott bennefoglalt hatáskörök értelmében
szintén a Közösség kizárólagos hatáskörébe tartozik;–        A
WTO-egyezménynek a szellemi tulajdonjogok kereskedelmére vonatkozó
része (TRIPs) az EK-Szerződés 113. cikke vagy 235. és/vagy 100a. cikke
alapján, valamint – adott esetben – az 1/76. sz. véleményben, illetve az
AETR-doktrínában meghatározott bennefoglalt hatáskörök értelmében
szintén a Közösség kizárólagos hatáskörébe tartozik.”A Tanács az alábbi következtetéseket vonja le:„Az eljárásrólA
Tanács a Bíróságra hagyja annak eldöntését, hogy az esetnek a
különleges körülményei mellett – hiszen nem egy „tervezett”, hanem egy, a
„megkötése esetére” már aláírt megállapodásról van szó – az (előzetes)
vélemény iránti kérelem elfogadható-e. Mindenesetre a Tanács
elengedhetetlennek tartja a Bizottság által feltett kérdések Bíróság
általi újrafogalmazását.Az ügy érdemérőlA
Közösség néhány – különösen az ESZAK-Szerződés hatálya alá tartozó
termékekre vonatkozó rendszerre, valamint a közösségi szerződések
hatályán kívül eső tengerentúli területekre vonatkozó – kivételtől
eltekintve kizárólagos hatáskörrel rendelkezik a GATT egésze
vonatkozásában. Ezen túlmenően az AETR-ítélet értelmében a Közösség
kizárólagos hatáskörrel rendelkezik a GATS és a TRIPs bizonyos
vonatkozásai tekintetében.Ezen túlmenően,
és mindenek felett – mivel a Tanács már úgy döntött, hogy a GATS és a
TRIPs tekintetében nem gyakorolja a Közösség lehetséges hatáskörét – a
tagállamok hatásköre a döntő e két megállapodás hatálya alá tartozó
kérdések többsége vonatkozásában. Végezetül, a Szerződés jelenlegi
állapota szerint egyes, a GATS és a TRIPs hatálya alá tartozó kérdések
egyes esetekben tartozhatnak kizárólag a tagállamok hatáskörébe.”A Tanács az alábbiakat javasolja:„amennyiben a vélemény iránti kérelem elfogadható, a Bíróság azt a következőképpen válaszolja meg:Az
Európai Közösségeket létrehozó szerződéseknek a hatáskörök megosztására
vonatkozó rendelkezéseivel összeegyeztethető az, ha az Uruguayi Forduló
eredményeképp született megállapodásokat a Közösség és a tagállamok
együttesen kötik meg”.Az Egyesült Királyság kormányának javaslatai az alábbiak:„1.      Az
EK-Szerződés 54., 57., 66., 75., 84., 99. és 100a. cikke értelmében a
Közösség hatáskörrel rendelkezik a GATS-megállapodás megkötésében való
részvételre.2.      A
tagállamok úgyszintén hatáskörrel rendelkeznek GATS-megállapodás
megkötésében való részvételre.3.      A tagállamok hatáskörrel rendelkeznek a TRIPs-megállapodás megkötésében való részvételre.4.      Az
EK-Szerződés 100a., 113., és 235. cikke értelmében a Közösség is
hatáskörrel rendelkezik a TRIPs-megállapodás megkötésében való
részvételre.5.      A
tagállamok hatáskörrel rendelkeznek a Kereskedelmi Világszervezetet
létrehozó egyezmény megkötésében való részvételre”.A
francia kormány „kéri a Bíróságot, hogy a Bizottság által feltett
kérdésre adott válaszában jelentse ki, hogy a WTO-egyezmény (az ahhoz
csatolt megállapodásokkal együtt) egyszerre tartozik a Közösség és a
tagállamok hatáskörébe, és hogy – a Közösség tekintetében – a határozat
jogalapja nem lehet sem kizárólag a 113. cikk, sem pedig kizárólag a
100a., a 113. és a 235. cikk együttesen”.A
spanyol kormány kéri a Bíróságot, hogy véleményében szögezze le, hogy a
Kereskedelmi Világszervezetet létrehozó egyezmény tekintetében a
Közösség és a tagállamok osztoznak a hatáskörökben, és ennek
következtében az vegyes jellegű egyezmény.A portugál kormány az alábbi javaslatokat teszi:„–      A
WTO-egyezménynek a szolgáltatásokra, a szellemi tulajdonjogokra,
valamint az ESZAK-Szerződés hatálya alá tartozó termékekkel történő
kereskedelem szabályozására vonatkozó részei olyan kérdéseket
szabályoznak, amelyek a tagállamok saját vagy versengő hatáskörébe
tartoznak;–        a
WTO működési költségeinek a nemzeti költségvetésekből való
finanszírozása a tagállamok saját hatáskörébe tartozó kérdés;–        mivel
a WTO-egyezményben említett kérdések egyik része a Közösség, másik
része a tagállamok hatáskörébe tartozik, a vegyes megállapodási forma
nem csak hogy összeegyeztethető a közösségi hatásköröknek az
Alapszerződésekben előírt megosztási rendszerével, hanem az egyetlen
olyan forma, ami biztosítja az egységességet és az összhangot az Európai
Unió és a tagállamok érdekeinek a Kereskedelmi Világszervezeten belüli
nemzetközi képviseletében.”A német kormány javaslata:„a
GATS-ot, a TRIPs-et, az ESZAK vámtarifa megállapodásokat, valamint a
WTO-egyezményt vegyes megállapodás formájában kell megkötni. Ezeket a
Németországi Szövetségi Köztársaságnak ratifikálnia kell”.A dán kormány javaslata:„az
Európai Közösségek nem rendelkeznek (…) kizárólagos hatáskörrel a
Kereskedelmi Világszervezetet létrehozó egyezmény megkötésére”A dán kormány álláspontja szerint_„a
tagállamoknak jogukban áll eldönteni, hogy a Közösség megkösse-e az
egyezményt. A tagállamok dönthetnek a vegyes forma mellett is, úgy, hogy
az egyezményt mind a Közösség, mind a tagállamok megkötik. A dán
kormány álláspontja szerint az egyezmény végrehajtásának a kérdését
ennek a fényében kell értékelni. Nem volna helyes, hogy a Közösség kösse
meg önállóan az egyezményt azokon területeken, ahol a tagállamok
jelenleg vagy a jövőben nemzeti szinten kívánják végrehajtani az
egyezményt. Ez a helyzet a GATS- és a TRIPs-megállapodások bizonyos
részeivel. A dán kormány szükségesnek tartja, hogy – a két megállapodás
hatálya alá tartozó két területen – megmaradjon a vegyes hatáskör, és az
egyezményt kiegészítsék a szükséges jogalap megjelölésével.”Arra
az esetre, ha a Bíróság a Bizottság által beterjesztett vélemény iránti
kérelmet elfogadhatónak tartja, a holland kormány úgy véli, hogy a
WTO-egyezmény, valamint mellékletei megkötése a tagállamok és a Közösség
együttes hatáskörébe tartozik.A görög kormány„azt várja a Bíróságtól, hogy a Tanács által előadott álláspont javára döntsön”.Az Európai Parlament javasolja, hogy a Bíróság:„–      nyilvánítsa
ki, hogy a Kereskedelmi Világszervezetet létrehozó egyezményt az
EK-Szerződés 228. cikke (3) bekezdésének második albekezdése alapján
kell megkötni;–        nyilvánítsa
ki – a fent elmondottaktól függetlenül – hogy az EK-Szerződés 113.
cikke nem képez megfelelő jogalapot;–        nyilvánítsa
ki, hogy az EK-Szerződés 235. cikkére, vagy a Bíróság ítélkezési
gyakorlatára való hivatkozás semmi esetre sem értelmezhető úgy, mint ami
a Parlament számára a hozzájárulása megadására irányuló jogi
kötelezettséget keletkeztetne, még akkor sem, ha az egyezmény megkötése –
tekintettel annak tartalmára – elfogadhatatlan lenne az Európai
Parlament számára.”XVII –  A Bíróságnak a Bizottsághoz, a Tanácshoz és a tagállamokhoz intézett kérdései és az e kérdésekre adott válaszokA Bíróság úgy határozott, hogy az alábbi kérdéseket teszi fel a Bizottságnak, valamint az észrevétellel élő feleknek.A –  Első kérdésA
Bíróság felkéri a Bizottságot, hogy válaszoljon a Tanácsnak a Közösség
nevében benyújtott egyedi kötelezettségvállalások jegyzéke
létrehozásának módjára alapozott érvelésére. Ezen irat vizsgálatából
egyértelmű, hogy a szolgáltatások piacára való bejutást korlátozó
intézkedések eltörléséhez megállapított feltételek, valamint az eltörlés
korlátai tagállamonként eltérőek.Válaszában
a Bizottság kijelenti, hogy véleménye szerint a
kötelezettségvállalásoknak a Közösség által benyújtott jegyzéke
elkészítésének módja, annak tartalma és címe semmilyen kihatással nincs a
közösségi hatáskör meghatározásának kérdésére.A
Bizottság kizárólag azért ért egyet azzal, hogy a jegyzéket a Közösség
és tagállamai nevében nyújtsák be, hogy enyhítse a tagállamok amiatti
félelmét, hogy ha a szolgáltatások tekintetében meglévő
kötelezettségvállalásokra vonatkozó felajánlást nem az ő nevükben teszik
meg, nem válhatnak WTO-taggá. Ez a tisztán politikai engedmény nem
jelenti annak elismerését, hogy a tagállamok hatáskörrel rendelkeznek a
GATS megkötésére.Ami az egyes tagállamok
által a szolgáltatások piacára való bejutást korlátozó intézkedések
eltörléséhez megállapított feltételek közötti, tagállamonkénti
eltéréseket illeti, ezek magyarázata a GATS-ban elfogadott
módszertanban, valamint a közösségi jogharmonizáció befejezetlenségében
rejlik.A GATS alapvető célkitűzése a
szolgáltatások nemzetközi kereskedelmének liberalizálása. Ennek ellenére
– rugalmassági célzattal – a GATS XVI. és XVII. cikke lehetővé teszi a
WTO tagjai számára, hogy feltételeket és korlátokat állapítsanak meg
egyedi kötelezettségvállalásaik jegyzékében. Átláthatósági okokból
helyénvalóbb lett volna a létező korlátozásokat felsorolni ahelyett,
hogy egy általános „standstill-klauzulát” alkalmazzanak.A
meglévő korlátozások felsorolása tagállamonként eltér, mivel a
közösségi jogharmonizáció nem volt teljes, és mivel a tagállamok még
mindig versengő hatáskörrel rendelkeznek belső vonatkozásban. Ebből
azonban nem következik, hogy a hatáskörök külső szinten is megosztottak.Az
áruk területe szembeszökő példa lehetne a Közösség kizárólagos külső
hatáskörére, amely átfedi a részben versengő hazai hatáskört. Például a
kereskedelem technikai akadályaira vonatkozó szabályok továbbra is
részben a tagállamok hatáskörébe tartoznak belső szinten, ugyanakkor
nemzetközi szinten a Szerződés 113. cikke alapján e téren a Közösség
rendelkezik kizárólagos hatáskörrel. A Közösség e cikk felhatalmazása
alapján kötötte meg a GATT technikai akadályokról szóló megállapodást.
Ha ma kellene elkészíteni egy, a szolgáltatások terén meglévő
kötelezettségvállalások jegyzékéhez hasonló, az árukra alkalmazandó
műszaki normákkal és szabványokkal kapcsolatos helyzetre vonatkozó
listát, jelentős eltéréseket tapasztalnánk. Ez ugyanakkor nem
kérdőjelezné meg a Közösség kizárólagos hatáskörét olyan nemzetközi
szerződés megkötésére, amelynek célja ennek a területnek a
liberalizációja. A Közösség ebből arra következtet, hogy semmilyen olyan
érv nem származtatható az egyedi kötelezettségvállalások jegyzékének
tartalmából és elkészítési módjából arra, amely megállapítaná a Közösség
és a tagállamok saját önálló hatáskörét a GATS megkötésére.B –  Második kérdésA
Bizottságnak az 1/76. sz. véleményre vonatkozó összefoglalása szerint a
Közösség nemzetközi kötelezettségvállalások megtételére irányuló
hatásköre nem korlátozódik azokra a helyzetekre, amikor már élt belső
hatáskörével, hanem azokban az esetekben is fennállhat, amikor közösségi
belső intézkedéseket csak a nemzetközi kötelezettségvállalások
megkötését és végrehajthatóvá tételét követően fogadják el. A Bíróság
felkéri a Bizottságot, hogy jelölje meg a GATS és a TRIPs megkötése és
végrehajtása után elfogadni tervezett belső intézkedéseket.A
Bizottság rámutat, hogy a Tanácshoz nemrégiben eljuttatott – az
Uruguayi Forduló eredményeinek végrehajtására vonatkozó jogi aktusokra
irányuló javaslataiban – az alábbiakat javasolta:–        a
közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20-i 40/94/EK tanácsi
rendelet (HL L 11., 1994., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet,
1. kötet, 146. o.) 5. és 29. cikkének módosítása;–        a
borok, az aromás borok és a szeszes italok földrajzi jelzésére
vonatkozó tanácsi rendeletek [a borpiac közös szervezéséről szóló, 1987.
március 16-i 822/87/EGK tanácsi rendelet (HL L 84., 1987., 1. o.), a
szeszes italok meghatározására, megnevezésére és kiszerelésére vonatkozó
általános szabályok megállapításáról szóló, 1989. május 29-i
1576/89/EGK tanácsi rendelet (HL L 160., 1989., 1. o.; magyar nyelvű
különkiadás 3. fejezet, 9. kötet, 59. o.), és az ízesített bor, az
ízesített boralapú italok és az ízesített boralapú koktélok
meghatározására, megnevezésére és kiszerelésére vonatkozó általános
szabályok megállapításáról szóló, 1991 június 10-i 1601/91/EGK tanácsi
rendelet (HL L 149., 1991., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet,
11. kötet, 286. o.)] módosítása;–        arra
vonatkozó határozat, hogy a félvezető termékek topográfiájának
oltalmáról szóló, 1986. december 16-i 87/54/EGK tanácsi irányelv (HL
1987, L 24., 36. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 8. kötet,
231. o.) hatályát kiterjeszti a WTO-tagok természetes és jogi
személyeire;–        a
kalóz és hamisított áruk szabad forgalomba bocsátását, exportját, és
tranzitforgalmát tiltó intézkedések megállapítására vonatkozó módosított
rendelet-tervezet.A Bizottság hozzáteszi,
hogy most csak a WTO-egyezmény és mellékletei helyes végrehajtásához
elengedhetetlenül szükséges intézkedésekre korlátozta javaslatait. Ezért
csak a későbbiekre tervezi a GATS végrehajtásához szükséges közösségi
intézkedések bevezetését.C –  Harmadik kérdés1.      A
Bizottság kifejtette, hogy az EK-Szerződésnek egyetlen, a letelepedési
jogra és a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó rendelkezése sem
kötelezi a közösségi jogalkotót arra, hogy kizárólag belső szinten
(tehát a tagállamok állampolgárai tekintetében) éljen a ráruházott
hatáskörrel. A Bíróság felkéri a Bizottságot, hogy jelölje meg, mely
esetekben és milyen megfontolások alapján élt e jogkörével harmadik
országok állampolgárai tekintetében.A
Bizottság benyújtott egy harminchárom, a másodlagos joganyag részét
képező, és külső hatással rendelkező jogi aktusból álló jegyzéket. Ezek
közül néhánynak, amelyet a bankjog, a pénzügyi jog, a biztosítás és a
távközlés területén fogadtak el, a Szerződés 54. cikke, 57. cikkének (2)
bekezdése, vagy 66. cikke a jogalapja. Más jogi aktusokat a közlekedés
területén fogadtak el a Szerződés 84. cikkének (2) bekezdése alapján. A
Bizottság által hivatkozott legfontosabb jogi aktusokat az alábbi
kategóriákba lehet csoportosítani.a)      Bizonyos
másodlagos jogi aktusok előírják, hogy rendelkezéseiket harmadik
államokban honos társaságoknak a Közösség területén lévő fióktelepeire
is alkalmazni kell, sőt, külön rendelkezéseket állapítanak meg ezek
tekintetében.Lásd:–        a
Szerződés 54. cikkén alapuló a hitelintézeteknek és pénzügyi
intézményeknek nem a székhelyük szerinti tagállamban létesített fiókjai
éves beszámolójának a közzétételére vonatkozó, a fiókokat terhelő
kötelezettségekről szóló, 1989. február 13-i 89/117/EGK tanácsi irányelv
(HL L 44., 1989., 40. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1.
kötet, 231. o.) 3. cikkét;–        a
Szerződés 54. cikkén alapuló, a valamely tagállam jogának hatálya alá
tartozó meghatározott jogi formájú társaságoknak egy másik tagállamban
létesített fióktelepeire vonatkozó adatközlési követelményeiről szóló,
1989. december 21-i 89/666/EGK tizenegyedik tanácsi irányelv (HL L 395.,
1989., 36. o. magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 100. o.)
7. cikkét;–        a
Szerződés 57. cikkének (2) bekezdésén, és 100a. cikkén alapuló, a
pénzügyi rendszerek pénzmosás céljára való felhasználásának
megelőzéséről szóló, 1991. június 10-i 91/308/EGK tanácsi irányelvet (HL
L 166., 1991., 77. o. magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet,
153. o.);–        a
Szerződés 57. cikkének (2) bekezdésén alapuló, a betétbiztosítási
rendszerekről szóló, 1994. május 30-i 94/19/EGK európai parlamenti és
tanácsi irányelvet (HL L 135., 5. o. magyar nyelvű különkiadás 6.
fejezet, 2. kötet, 252. o.). Ezen irányelv 6. cikke előírja, hogy a
tagállamok ellenőrzik, hogy a Közösségen kívüli székhellyel rendelkező
hitelintézet által létrehozott fióktelep az ezen irányelvben előírtakkal
egyenértékű védelemmel rendelkezik-e. Amennyiben nem rendelkeznek
ezzel, a tagállamok előírhatják, hogy csatlakozzanak valamely, az
érintett tagállam területén működő betétbiztosítási rendszerhez.b)      Pénzügyi
területen a közösségi szabályokat kell alkalmazni valamennyi olyan
értékpapírra, amelyet valamely tagállamban található vagy ott működő
értékpapírtőzsdén jegyeznek, vagy a jegyzés iránti kérelmének elbírálása
folyamatban van, még akkor is, ha az értékpapír kibocsátójának
székhelye harmadik állam területén található.Lásd
a Szerződés 54. cikke (3) bekezdésének g) pontján, valamint annak 100.
cikkén alapuló, az értékpapírok hivatalos tőzsdei jegyzésre történő
bevezetéséről szóló, 1979. március 5-i 79/279/EGK tanácsi irányelv (HL L
66., 1979., 21. o.) 1. cikkét, valamint az értékpapírok értéktőzsdére
történő hivatalos jegyzésekor közzéteendő tájékoztató összeállítására,
vizsgálatára és terjesztésére vonatkozó követelmények összehangolásáról
szóló, 1980. március 17-i 80/390/EGK tanácsi irányelv (HL L 100., 1980.,
1. o.) 1. cikkét.c)      Nagyon
hasonló módon egy irányelv a harmadik országok azon vállalataira
vonatkozik, amelyek részvényeit valamely közösségi értéktőzsdén
hivatalosan jegyzik.Lásd a Szerződés 54.
cikke (3) bekezdésének g) pontján, valamint annak 100. cikkén alapuló, a
valamely hivatalos tőzsdén jegyzett részvényt kibocsátó társaságok
által rendszeresen kibocsátandó tájékoztatásról szóló, 1982. február
15-i 82/121/EGK tanácsi irányelvet (HL L 48., 1982., 26. o. magyar
nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 167. o.).Egy
másik irányelv rendelkezései azokra a harmadik országbeli társaságokra
vonatkoznak, amelyek egy olyan társaságban szereznek jelentős
részesedést, illetve idegenítik el egy olyan társaságban meglévő
jelentős részesedésüket, amely társaság valamely tagállam
jogszabályainak a hatálya alá tartozik, és amelynek részvényeit valamely
közösségi értéktőzsdén hivatalosan jegyzik.Lásd
a Szerződés 54. cikkén alapuló, valamely, a tőzsdén jegyzett
társaságban való jelentős részesedés megszerzése, vagy az ilyen jelentős
részesedés eladása esetén közzéteendő tájékoztatásról szóló, 1988.
december 12-i 88/627/EGK tanácsi irányelvet (HL L 348., 1988., 62. o.
magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 167. o.)d)      A
„Határok nélküli televíziózás” irányelv megköveteli a tagállamoktól,
hogy valamennyi televíziós műsorszolgáltatás, amelyet akár a tagállam
joghatósága alá tartozó televíziós műsorszolgáltató szervezet, akár bár
nem a joghatósága alá tartozó, de a tagállam által biztosított
frekvenciát vagy műhold kapacitást használó, vagy a tagállam területén
található műholddal kapcsolatban lévő televíziós műsorszolgáltató
szervezet betartsa a tagállamban a közönségnek szánt műsorokra
alkalmazandó jogszabályokat.Lásd a
Szerződés 57. cikkének (2) bekezdésén, valamint annak 66. cikkén
alapuló, tagállamok törvényi, rendeleti vagy közigazgatási
intézkedésekben megállapított, televíziós műsorszolgáltató tevékenységre
vonatkozó egyes rendelkezéseinek összehangolásáról szóló, 1989. október
3-i 89/552/EGK tanácsi irányelvet (HL L 298., 1989., 23. o.; magyar
nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 224. o.).e)      A
másodlagos jogszabályok körébe tartozó egyes jogi aktusok
felhatalmazzák a Közösséget harmadik országok hatóságaival való
együttműködésre abból a célból, hogy növeljék a közösségi jogszabályok
hatékonyságát.Lásd:–        a
Szerződés 57. cikkének (2) bekezdésén alapuló, a hitelintézetek
összevont felügyeletéről szóló, 1992. április 6-i 92/30/EGK tanácsi
irányelvet (HL L 110., 1992., 52. o.). Az irányelv 8. cikke
felhatalmazza a Tanácsot, hogy megállapodásokat kössön harmadik
országokkal abból a célból, hogy megállapodjanak az összehangolt alapon
történő ellenőrzés gyakorlásainak eszközeiről, egyrészt azon
hitelintézetek tekintetében, amelyek anyavállalata tevékenysége
végzésének központja harmadik országban található, másrészt azon
hitelintézetek tekintetében, amelyek harmadik országokban találhatók, és
amelyek anyavállalataként működő hitelintézet vagy pénzügyi vállalat
tevékenysége végzésének központja a Közösségben található;–        a
Szerződés 100a. cikkén alapuló, a bennfentes kereskedelemről szóló
szabályok összehangolásáról szóló, 1989. november 13-i 89/592/EGK
tanácsi irányelvet (HL L 334., 1989., 30. o.). Az irányelv 11. cikke
felhatalmazza a Közösséget, hogy megállapodásokat kössön harmadik
államokkal az irányelv hatálya alá tartozó területeken.f)      A
másodlagos jogszabályok körébe tartozó egyes jogi aktusok
felhatalmazzák a Közösséget arra, hogy megállapodásokat kössön egy vagy
több harmadik országgal abból a célból, hogy az említett jogi aktusokban
megállapítottaknál kedvezőbb szabályokat állapítsanak meg a harmadik
országbeli vállalkozások Közösségen belüli fióktelepei számára,
amennyiben a közösségi vállalkozások fióktelepei a harmadik országokban
hasonló elbánásban részesülnek (viszonosság elve). A Bizottság e téren
az alábbiakra hivatkozik:–        a
Szerződés 57. cikkén alapuló, a hitelintézeti tevékenység megkezdésére
és gyakorlására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási
rendelkezések összehangolásáról, 1977. december 12-i 77/780/EGK első
tanácsi irányelv (HL L 322., 1977., 30. o.) 9. cikkének (3) bekezdését;–        a
szintén a Szerződés 57. cikkén alapuló, a közvetlen életbiztosítási
tevékenység megkezdésére és gyakorlására vonatkozó törvényi, rendeleti
és közigazgatási szabályok összehangolásáról szóló, 1979. március 5-i
79/267/EGK első tanácsi irányelv (HL L 63., 1979., 1. o.) 32. cikkét;–        a
Szerződés 57. cikkének (2) bekezdésén alapuló, az életbiztosításon
kívüli közvetlen biztosítási tevékenység megkezdésére és gyakorlására
vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási szabályok
összehangolásáról szóló, 1973. július 24-i 73/239/EGK első tanácsi
irányelv (HL L 228., 1973., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet,
1. kötet, 14. o.) 29. cikkét. Ezen irányelv 29. cikke értelmében a
Szerződés 57. cikkének (2) bekezdése, valamint 235. cikke alapján
aláírtak egy megállapodást a Svájci Államszövetséggel (HL L 205., 1991.,
2. o.).g)      A
másodlagos jogszabályok körébe tartozó más jogi aktusok a közösségi
gazdasági szereplők számára biztosított, a harmadik országok piacaira
való bejutásának értékelésére vonatkozó állandó eljárását írják elő.
Amennyiben úgy tűnik, hogy a közösségi vállalkozásoknak nem nyújtanak
olyan piacra jutási lehetőséget, mint amilyeneket a Közösség a harmadik
országok vállalkozásai számára biztosít, a Bizottság a helyzet megoldása
céljából tárgyalásokat kezdeményezhet a kérdéses harmadik országgal,
vagy javasolhatja a Tanácsnak, hogy zárja le a közösségi piacot e
harmadik országok közösségi leányvállalatai előtt.A Bizottság e tekintetben az alábbiakra hivatkozik:–        a
Szerződés 57. cikkének (2) bekezdésén alapuló, a hitelintézeti
tevékenység megkezdésére és gyakorlására vonatkozó törvényi, rendeleti
és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról, és a Tanács 77/780/EGK
irányelvének módosításáról szóló, 1989. december 15-i 89/646/EK második
tanácsi irányelv (HL L 386., 1989., 1. o.) 8. és 9. cikke;–        az
életbiztosítás körén kívül eső közvetlen biztosítási tevékenységekre
vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések
összehangolásáról szóló 73/239/EGK és 88/357/EGK irányelvnek elsősorban a
gépjármű-felelősségbiztosítás tekintetében történő módosításáról szóló,
1990. november 8-i 90/618/EGK tanácsi irányelv (HL L 330., 1990., 4.
o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 252. o.) 4. cikke;–        a
közvetlen életbiztosítási tevékenységekre vonatkozó törvényi, rendeleti
és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról, a szolgáltatásnyújtás
szabadságának tényleges gyakorlását elősegítő rendelkezések
megállapításáról, valamint a 79/267/EGK irányelv módosításáról szóló,
1990. november 8-i 90/619/EGK második tanácsi irányelv (HL L 330.,
1990., 50. o.) 8. cikke;–        a
Szerződés 57. cikkének (2) bekezdésén alapuló, az értékpapír
befektetési szolgáltatásokról szóló, 1993. május 10-i 93/22/EGK tanácsi
irányelv (HL L 141. szám, 27. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet,
2. kötet, 43. o.) 7. cikke.h)      Pénzügyi
területen a tanácsi irányelvek felhatalmazzák a Közösséget, hogy
megállapodásokat kössön harmadik országokkal, a nyilvános
kibocsátásoknak a valamely értéktőzsdére való bevezetése céljából az
érintett harmadik ország(ok) szabályaival összhangban elkészített és
ellenőrzött tájékoztatóknak – a viszonosságra is figyelemmel történő –
elismerése érdekében.Lásd a Szerződés 54.
cikkének (2) bekezdésén alapuló, a fent említett 80/390/EGK irányelvet
módosításáról szóló, 1987. június 22-i 87/345/EGK tanácsi irányelvet (HL
L 185._1987., 81. o.), valamint a Szerződés 54. cikkén alapuló, az
átruházható értékpapírok nyilvános ajánlattételekor közzéteendő
tájékoztató összeállítására, vizsgálatára és terjesztésére vonatkozó
követelmények összehangolásáról szóló, 1989. április 17-i 89/298/EGK
tanácsi irányelvet (HL L 124., 1989., 8.o.; magyar nyelvű különkiadás 6.
fejezet, 1. kötet, 216. o.).i)      A
közbeszerzések terén egy irányelv azt írja elő, hogy visszautasítható
valamely szolgáltatásnyújtásra irányuló olyan ajánlat, amelyben a
harmadik országból származó termékek aránya meghaladja az ajánlatot
alkotó termékek összértékének 50 %-át, kivéve, ha a Közösség a közösségi
vállalkozásoknak az érintett harmadik állam piacára hasonló módon és
hatékonysággal történő bejutását biztosító megállapodást kötött az
érintett harmadik állammal. Lásd a
Szerződés 57. cikkének (2) bekezdésén, valamint annak 66., 100a. és 113.
cikkén alapuló, a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési
ágazatokban működő vállalkozások beszerzési eljárásairól szóló, 1990.
szeptember 17-i 90/531/EGK tanácsi irányelv (HL L 297., 1990., 1. o.)
29. cikkét.Ezen irányelv 29. cikke alapján
az Európai Közösség egyetértési memorandum formájában a kormányzati
beszerzésekről szóló megállapodást kötött az Amerikai Egyesült
Államokkal. A megállapodás a közösségi vállalkozások számára az Egyesült
Államok piacaira történő hatékony és hasonló bejutást biztosít az
elektromos energia ágazatban történő szolgáltatásnyújtásra vagy
munkavégzésre irányuló szerződések odaítélése tekintetében [lásd a
Szerződés 113. cikkén alapuló, a megállapodás jóváhagyásáról szóló 1993.
május 10-i 93/323/EGK tanácsi határozatot (HL L 125., 1993., 1. o.),
valamint a szintén a Szerződés 113. cikkén alapuló, a 90/531/EGK
irányelv rendelkezései előnyeinek az Egyesült Államokra történő
kiterjesztéséről szóló, 1993. május 10-i 93/324/EGK tanácsi határozatot
(HL L 125., 1993., 54. o.)].Egy másik
irányelv előírja, hogy amennyiben a Bizottság megállapítja, hogy – a
szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződések odaítélése tekintetében – egy
harmadik ország a közösségi vállalkozásoknak nem biztosít a Közösség
által e harmadik ország vállalkozásai számára nyújtott hatékony piacra
jutást, javasolhatja a Tanácsnak, hogy függessze fel vagy szigorítsa a
szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződéseknek az alábbiak számára
történő odaítélését :–        az érintett harmadik ország jogszabályai hatálya alá tartozó vállalkozások;–        az
a) pontban meghatározott vállalkozásokhoz kapcsolódó, a létesítő okirat
szerinti közösségi székhellyel rendelkező olyan vállalkozások, amelyek
nem rendelkeznek közvetlen és hatékony gazdasági kapcsolattal egyetlen
tagállam gazdaságával sem;–        az
olyan vállalkozások, amelyek ajánlataiban az érintett harmadik
országból származó szolgáltatások szerepelnek.Lásd
az EGK-Szerződés 57. cikkének (2) bekezdésén, valamint annak 66., 100a.
és 113. cikkén alapuló, a vízügyi, energiaipari, szállítási és
távközlési ágazatokban működő vállalkozások beszerzési eljárásainak
összehangolásáról szóló, 1993. június 14-i 93/38/EGK tanácsi irányelvet
(HL L 199., 1993., 84. o. magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2.
kötet, 194. o.)j)      A
tengeri szállítás terén egy rendelet megállapítja az egyes harmadik
országok nemzetközi vonalhajózást végző hajótulajdonosok tisztességtelen
árképzési gyakorlatával szemben alkalmazandó eljárást.Lásd
a Szerződés 84. cikkének (2) bekezdésén alapuló, a tengeri fuvarozásban
alkalmazott tisztességtelen árképzési gyakorlatokról szóló, 1986.
december 22-i 4057/86/EGK tanácsi rendeletet (HL L 378., 1986., 14. o.;
magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 1. kötet, 251. o.).Egy
másik rendelet azt az eljárást állapítja meg, amit akkor kell
alkalmazni, ha egy harmadik ország vagy annak ügynökségeinek
tevékenysége korlátozza vagy veszélyezteti a tagállamok hajózási
társaságainak vagy valamely tagállam jogszabályai alapján lajstromozott
hajók szabad hozzáférését (1. cikk). A rendelet hatálya kiterjed a
harmadik országok olyan hajózási társaságaira, amely forgalmat bonyolít
saját országa vagy egy másik harmadik ország, és egy vagy több tagállam
között (2. cikk). A rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja
lehetőséget biztosít az ilyen vállalatok ellen összehangolt
ellenintézkedések meghozatalára.Lásd a
Szerződés 84. cikkének (2) bekezdésén alapuló, az óceánokon lebonyolódó
kereskedelemben a rakományokhoz való szabad hozzáférés biztosítását
szolgáló összehangolt intézkedésekről szóló, 1986. december 22-i
4058/86/EGK tanácsi rendeletet (HL L 378., 1986., 21.o.; magyar nyelvű
különkiadás 7. fejezet, 1. kötet, 258. o.).2.
Általánosabb szinten a Bíróság felkéri a Bizottságot, hogy – amennyiben
a Tanács és néhány, az eljárásban észrevételt előterjesztő állam
állításának megfelelően a hatáskör a tagállamok állampolgáraira
korlátozódik – fejtse ki azokat az érveket, amelyek alapján az ily módon
korlátozott belső hatáskörből le lehet vezetni egy olyan külső hatáskör
létezését, amely magába foglalja a harmadik államok polgárokkal szemben
alkalmazandó elbánást.Elöljáróban a
Bizottság leszögezi, hogy mind a GATS, mind az EK-Szerződés a hátrányos
megkülönböztetés tilalmának elvén alapul, és a szolgáltatásnyújtás
liberalizációjára vonatkozó céljai elérése érdekében ugyanazon jogi
eszközökhöz folyamodik. Így a Szerződés 52. és 59. cikke megakadályozza a
tagállamokat abban, hogy az állampolgárság alapján történő
megkülönböztetés-mentesség elvét sértő intézkedéseket hozzanak, míg a
GATS a tagjai számára megtiltja, hogy megkülönböztessék a különböző
tagok állampolgárait (a legnagyobb kedvezményes elbánásra vonatkozó
klauzula), valamint, hogy eltérően kezeljék a nemzeti és külföldi
szolgáltatókat a piacra jutás, és a tevékenységeik gyakorlása
tekintetében irányadó feltételek vonatkozásában (a piacra jutásra, és a
nemzeti elbánásra vonatkozó klauzulák).Emiatt
– ha a párhuzamos hatáskör elmélete alapján elismernék a Közösségnek a
GATS megkötésére vonatkozó külső hatáskörét – ez nem jelentené azt, hogy
a Közösség külső hatáskörei szélesebb alkalmazási körrel rendelkeznek,
mint belső hatáskörei, hanem ezek hasonlóak, sőt, esetleg szűkebbek is.Ezt
követően a Bizottság két érvet hoz fel amellett, hogy a Közösség külső
hatásköre magába foglalja a harmadik országok állampolgáraival szemben
alkalmazandó elbánást: egyrészt a külső fellépés szükségességét,
másrészt a közösségi szabályok megsértésének kockázatát.A
külső fellépés szükségessége tekintetében a Bizottság kiemeli, hogy a
közösségi szolgáltatók számára a Szerződés által nyújtott gazdasági
előnyök – a belső piac kialakítása következtében – szinte elérték teljes
terjedelműket. Jelenleg a szolgáltatások harmadik országokkal
folytatott kereskedelmének liberalizációja az, ami a legjobb kilátásokat
kínálja a tagállamok gazdasági fejlődésének fenntartása tekintetében. A
Bizottság szerint a Közösség a harmadik országok piacain a közösségi
gazdasági szereplők számára nem próbálhat kereskedelmi előnyöket elérni,
ha cserébe nem képes a harmadik országok szolgáltatói számára a közös
piacon hasonló előnyöket nyújtani, ami azt jelenti, hogy a Közösségnek
hatáskörrel kell rendelkeznie ezeknek a közös piacra történő bejutása
szabályozására.A közösségi fellépés e két
vonatkozása közötti szoros kölcsönös függésre a Bizottság két példát
említ: az Európai Gazdasági Közösség és a Svájci Államszövetség között
1989. október 10-én megkötött, az életbiztosítás kivételével valamennyi
közvetlen biztosításról szóló egyezményt, valamint a második banki
irányelvet. A Svájci Államszövetséggel megkötött megállapodás 1. cikke
kijelenti, hogy a megállapodás célja, hogy „a viszonosság alapján
megállapítsa azokat a szükséges és elegendő feltételeket, amelyek
alapján az egyik szerződő fél területén központi irodával rendelkező és a
másik szerződő fél területén letelepedni kívánó vagy már letelepedett
vállalkozások képviseletei és fióktelepei önálló életbiztosításon kívüli
közvetlen biztosítási tevékenységet kezdhessenek, illetve
folytathassanak” A második banki irányelv előírja a harmadik országok
hitelintézeteinek közösségi leányvállalatai engedély-kérelmeinek
felfüggesztésének lehetőségét annak érdekében, hogy a Közösség számára
biztosított legyen az ezen országokban bejegyzett közösségi
hitelintézetek leányvállalatai számára az érintett harmadik ország
piacára történő hatékony bejutás megszerzésének eszköze.A
Bizottság második érve szerint ha a Közösség belső hatásköre a
tagállamok állampolgáraira korlátozódna, a letelepedés és a
szolgáltatásnyújtás szabadságának elvei sérülnének.Először
is ha a tagállamok határozhatnák meg a harmadik államok állampolgárai
tekintetében az érintett tagállam piacára jutására, valamint az önálló
vállalkozói tevékenység folytatására irányadó szabályokat, ez a
szolgáltatásnyújtás és a piaci verseny torzulásához vezethetne. Például a
bank és a biztosítás területén legliberálisabb tagállam felszippantaná a
nem tagországokból származó szolgáltatók legnagyobb részét úgy, hogy a
közösségi jogban előírtnál kevésbé szigorú feltételeket állapítana meg
(például a törzstőke legalacsonyabb összege, a biztosítástechnikai
tartalék, a szavatoló tőke, stb. tekintetében); a legkevésbé liberális
tagállamokban élő biztosítottak pedig elfordulnának az e tagállamokban
letelepedett biztosítóktól, hogy a legliberálisabb tagállamban működő
biztosítókkal lépjenek kapcsolatba.Továbbá,
függetlenül attól, hogy megvalósult-e vagy sem a közösségi
jogharmonizáció, fennállna annak veszélye, hogy a közösségi jog alapvető
elvei sérülnének. Például a szakképesítések elismerése vonatkozásában,
ha egy tagállam kedvezőbb rendszert állapít meg egy harmadik ország
állampolgárai számára, mint amilyenek a közösségi állampolgárok számára
alkalmazandók, ezzel megakadályozná a saját területén a többi tagállam
állampolgárait abban, hogy az őket megillető letelepedésre és a
szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó jogukat gyakorolják. Továbbá
az ilyen szabályok ellentétesek lennének a közösségi koherencia vagy
preferencia elvével, vagyis a Szerződés 5. cikkével.D –  Negyedik kérdésA
Tanács úgy véli, hogy az EK-Szerződésnek a letelepedés jogára, valamint
a szolgáltatások nyújtására vonatkozó fejezetei alapvetően nem
rendelkeznek a harmadik országokból származó személyekkel (társaságok és
természetes személyek) kapcsolatos elbánásról. Ebből következően a GATS
terminológia szerinti „kereskedelmi jelenlét” formájában történő
szolgáltatásnyújtás tekintetében a Tanács különbséget tesz egy harmadik
országból származó társaság leányvállalatai és egyszerű fióktelepei
között. A Bíróság felkéri a Tanácsot, hogy fejtse ki ezen álláspontját.Bevezetésképpen
a Tanács tájékoztatja a Bíróságot, hogy a Tanács (Általános ügyek)
1994. október 4-i ülésén elfogadott egy, az Uruguayi Forduló
megállapodásainak megkötéséről szóló határozattervezetet, amelyet
megküldött az Európai Parlament számára azért, hogy ez utóbbi dönthessen
a hozzájárulási eljárás keretében elfogadandó álláspontját. E
határozattervezet a Bíróság 1994. november 15-én meghozandó véleménye
tükrében esetlegesen felülvizsgálható. Jelenleg a Tanács azt a nézetet
vallja, hogy a közösségi hatáskör jogalapja az EK-Szerződés 228. cikke
(3) bekezdésének második albekezdésével összefüggésben annak 43., 54.,
57., 66., 75. cikke, 84. cikkének (2) bekezdése, 99., 100., 100a., 113.
és 235. cikke.Az 1994. október 11-i
tárgyalást követően a Tanács közölte a Bírósággal a Tanács, a tagállamok
és a Bizottság által közösen megállapított, az „Uruguayi Forduló utáni”
a szolgáltatásokra vonatkozó tárgyalásokról szóló „magatartási
kódexet”. A magatartási szabályok szövege az alábbi:„1.      Az
1994. április 15-én Marrakesh-ben elfogadott miniszteri határozatokban,
és minden más, a szolgáltatások kereskedelméről akár a Kereskedelmi
Világszervezet Előkészítő Bizottságának, akár a szolgáltatások
kereskedelmével foglalkozó Tanácsának felügyelete alatt folytatott
tárgyalásokon előírt, a szolgáltatások kereskedelmére vonatkozó
tárgyalásokra tekintettel – új mandátumra, illetve a hatáskörmegosztás
kérdésére vonatkozó álláspontok fenntartása mellett, a Bizottságnak a
Bírósághoz a hatáskörökre vonatkozó véleményre irányuló kérelme
eredményének sérelme nélkül, a Bizottság a továbbiakban is(17):a)      a
Közösség és a tagállamok nevében tárgyal a fent említett tárgyalásokon
és megbeszéléseken;b)      a
lehető legkorábban tájékoztatja a tagállamokat, a más felekkel – akár
formális tárgyalási csoportokban, akár másképpen – tartandó
megbeszélések vagy tárgyalások időpontjáról és helyéről, amennyiben a
tagállamokat nem tájékoztatták közvetlenül;c)      kifejti
a megfelelő döntéshozatali eljárások keretében kialakított álláspontot
valamennyi kérdésről;(18)d)      biztosítja,
hogy mindegyik tagállam képviselője részt tudjon venni valamennyi
lényeges ülésen és tárgyaláson, de a tagállamok az elnökséget is
felkérhetik a nevükben történő részvételre; e)      azonnal
eljuttat a tagállamok részére minden olyan hivatalos vagy nem
hivatalos, a GATT Titkársága vagy bármely más résztvevő – beleértve a
Bizottságot – által kiadott feljegyzést, amelyet nem küldtek meg
közvetlenül a tagállamok részére_2.      A
Tanács elhatározza, hogy rendszeresen felülvizsgálja a tárgyalások
alakulását, azon jelentések alapján, amelyeket a Bizottság megfelelő
időben nyújt be ahhoz, hogy a Tanács – kellő előkészítés után –
megtarthassa tanácskozásait. A Tanács továbbra is fontolóra veszi a
tárgyalási célkitűzések minden egyes szolgáltatói ágazatban történő
kialakítását, és fenntartja magának azt a jogot, hogy a Bizottság
részére megfelelő időben megfelel irányelveket adjon.”A
Tanács úgy véli, hogy lényegében az EK-Szerződésnek a letelepedés
jogára és a szolgáltatásokra vonatkozó fejezetei nem vonatkoznak a
harmadik országokból származó természetes vagy jogi személyekkel
kapcsolatos elbánásra, mivel véleménye szerint az 52. és azt követő
cikkek, az 59. és azt követő cikkek, illetve a 221. cikk
megszövegezéséből is az következik, hogy az EK-Szerződés nem ír elő a
tagállamok számára semmilyen kötelezettséget a harmadik országokból
származó személyekkel történő elbánással kapcsolatban.A Tanács érvelését egy szolgáltatást nyújtó közvállalkozás privatizációjának példáján keresztül világítja meg. Az
e területre vonatkozó közösségi harmonizációs intézkedések hiányában
továbbra is a tagállamok hatáskörébe tartozik a privatizációra irányadó
feltételek megállapítása. E hatáskörük gyakorlása során azonban a
tagállamoknak be kell tartaniuk a Szerződésben a számukra előírt
feltételeket és határokat (így például az állampolgárság alapján történő
megkülönböztetés tilalmát, amelyet a társaságok vonatkozásában az 58.
cikk ír elő). E tekintetben meg kell különböztetni a tagállamokban
alapított társaságokat és a „külföldi” társaságokat, azaz a harmadik
országban alapított társaságokat. Amennyiben a nemzeti jogszabályok
előírják az arra irányadó feltételeket, hogy a magántársaságok hogyan
részesedhetnek a privatizálandó társaság tőkéjében, nem különböztethetik
meg a tagállamokban alapított társaságokat „honosságuk” alapján.
Másrészről a külföldi társaságok tekintetében a tagállamok hatásköre
érintetlen marad, és anélkül gyakorolható, hogy bármely közösségi
jogszabályt alkalmazni kellene. Ugyanezen
példán keresztül mutatja be a Tanács azt a különbségtételt, amelyet a
„kereskedelmi jelenléten” keresztül nyújtott szolgáltatások tekintetében
tett egyrészt a harmadik országok társaságainak leányvállalatai,
valamint azok fióktelepei, illetve ügynökségei között.A
Tanács szerint, ha egy harmadik országból származó társaságnak két,
különböző tagállamokban letelepedett leányvállalata van, a privatizációt
végző tagállam – az EK-Szerződés 58. cikke alapján, összefüggésben
annak 52. cikkével – nem tehet különbséget a két leányvállalat között,
amikor meghatározza a magántársaságoknak a részvénytőkében való
részesedésére irányadó feltételeket.Ha
azonban egy harmadik ország társaságának csak fióktelepei vagy
ügynökségei vannak a tagállamokban (amelyeknek tehát nincs jogi
személyiségük), a kizárólag a társaságokra vonatkozó 58. cikket nem kell
alkalmazni, és a privatizációt végző tagállam különböző elbánást
alkalmazhat e különböző fióktelepekre vagy ügynökségekre.E –  Ötödik kérdésAz
Egyesült Királyság kijelenti, hogy a Szerződés egyetlen rendelkezése
sem vonatkozik azon harmadik országból származó természetes és jogi
személyek első letelepedésére, akik szolgáltatási tevékenységet
szeretnének folytatni a tagállamokban. Ugyanakkor megállapítja, hogy a
közösségi intézmények elfogadtak „a Közösségnek a harmadik országok
állampolgárainak a Közösség területén történő letelepedésesével
kapcsolatos külső hatáskörének gyakorlására vonatkozó szabályokat”
megállapító intézkedéseket. Az Egyesült Királyság ennek kapcsán a bankok
és a biztosítás területén elfogadott irányelveket idézi. A Bíróság kéri
az Egyesült Királyságot, hogy fejtse ki, miként egyezteti össze ezt a
gyakorlatot (amelyet nem vitat) a letelepedésről és a
szolgáltatásnyújtás szabadságáról szóló alkalmazási köre tekintetében
máshol elfogadott elvi álláspontjával. Az
Egyesült Királyság kijelenti, hogy az EK-Szerződésnek a letelepedésről
és a szolgáltatásokról szóló fejezetei nem tartalmaznak a Közösségnek a
harmadik országok állampolgárainak a tagállamokban történő első
letelepedése tekintetében meglévő belső hatáskörére vonatkozó különös
rendelkezéseket.A letelepedésről szóló
fejezet egyetlen célkitűzése az egyik tagállam állampolgárainak egy
másik tagállam területén történő letelepedésének biztosítása. A
szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó fejezet célkitűzése az, hogy
biztosítsa ezt a szabadságot valamely tagállam állampolgárainak, akik a
Közösség egy másik tagállamában telepedtek le. E fejezetek tehát nem
törekszenek – a Bíróságnak a nemzetközi hatáskörre vonatkozó ítélkezési
gyakorlatának értelmében vett – olyan különös célkitűzés elérésére, ami
bennefoglalt nemzetközi hatáskört hozna létre a harmadik országokkal
kötendő megállapodások tekintetében.E
tekintetben ellentmondás van egyrészről a letelepedésre és a
szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó fejezetek és másrészt a
közlekedésre vonatkozó fejezetek között.A
3/76., 4/76. és 6/76. sz. Kramer egyesített ügyekben 1976. július 14-én
hozott ítéletben (EBHT 1976., 1279. o.) a Bíróság úgy ítélte meg, hogy
az EGK-Szerződés és a Csatlakozási okmány bizonyos rendelkezései a
halászati termékek piacának közös szervezésérő szóló, 1970. október 20-i
2142/79/EGK tanácsi rendelettel (HL L 236., 5. o.) együtt belső
hatáskört keletkeztetnek a Közösség számára a nyílt tengeri halászati
tevékenységnek a biológiai források megőrzése érdekében történő
szabályozására. A Bíróság úgy vélte, hogy magukból a közösségi jog által
létrehozott és a közösségi intézményekre belső szinten rótt
kötelezettségekből és hatáskörökből következik, hogy a Közösség
hatáskörrel rendelkezik arra, hogy nemzetközi kötelezettségvállalásokat
tegyen a nyílt tengeri biológiai források megőrzése érdekében. Az
Egyesült Királyság kormánya megállapítja, hogy a nyílt tengeren minden
állam joghatósága kizárólag a lobogója alatt hajózó hajókra vonatkozik,
valamint hogy a halállományok költöző állományok. Ebből következően az
egyik állam által elfogadott (vagy a tagállamok szuverenitása vagy
joghatósága alá tartozó vizek tekintetében a Közösség által elfogadott)
védelmi intézkedések hiábavalók lettek volna, amennyiben a szomszédos
államok nem hozzák meg a megfelelő intézkedéseket. Ebből következik,
hogy – jellegénél fogva – a nyílt tengeri források megőrzése csak a
vizek felett joghatósággal rendelkező felek közötti nemzetközi
megállapodások megkötésével érhető el.Az
Egyesült Királyság megjegyzi, hogy az AETR-ítéletben a Bíróság az
EGK-Szerződés 74. és 75. cikke alapján le tudta vezetni a belső
hatáskört a 75. cikk a) pontjára alapozva, amely „a közösségi területen
áthaladó útvonalrész vonatkozásában a harmadik államokból kiinduló vagy
oda irányuló közlekedésre is vonatkozik”. A Bíróság azt a következtetést
vonta le, hogy „a Közösség hatásköre kiterjed a nemzetközi jog hatálya
alá tartozó kapcsolatokra, és következésképpen magában foglalja az
említett területen az érdekelt harmadik államokkal való megállapodások
megkötésének szükségességét.”Másrészről a
Közösségnek a GATS-megállapodás megkötésére vonatkozó külső hatáskörének
alapját nem a Szerződésnek a letelepedésre és a szolgáltatásokra
vonatkozó rendelkezéseiben kell keresni, hanem a letelepedésre és a
szolgáltatásokra vonatkozó fejezetek értelmében elfogadott másodlagos
jogszabályokban.Az a tény, hogy a
letelepedésre és a szolgáltatásokra vonatkozó fejezetek nem határoznak
meg különös célkitűzést a harmadik országok állampolgárainak első
letelepedése vagy a szolgáltatásnyújtásra irányuló szabadságuk
tekintetében, nem zárja ki azt, hogy a Közösség elfogadjon – bizonyos
körülmények esetén – olyan jogi aktusokat, amelyek a harmadik országok
állampolgáraira vonatkoznak. Az Egyesült Királyság kormánya két olyan
esetet jelöl meg, ahol a Közösség így járhat el.Elsőként,
amikor a Tanács azzal a céllal fogad el belső szabályokat, hogy
megkönnyítse a letelepedés szabadságának, illetve a szolgáltatásnyújtás
szabadságának a tagállamok állampolgárai általi gyakorlását, e belső
szabályok a harmadik országok állampolgárainak helyzetét is
szabályozhatják olyan mértékben, amilyenben az a fent említett jogoknak a
tagállamok állampolgárai által – a Szerződésben a belső piac működése
vonatkozásában megállapított feltételek mellett – történő hatékony
gyakorlásának biztosításához szükséges. Az Egyesült Királyság két példát
hoz erre. A letelepedési jognak a tagállamok állampolgárai által
történő gyakorlásának megkönnyítése céljából egy irányelv lehetővé
teszi, hogy e személyek harmadik országokból származó családtagjai is
részesüljenek a belépés és a tartózkodás jogában. A másik példa a
tagállamok területén székhellyel rendelkező társaságok fióktelepeire
alkalmazandó szabályok kiterjesztése olyan társaságok fióktelepeire,
amelyek székhelye harmadik ország területén található. Az Egyesült
Királyság kormánya e tekintetben a valamely tagállam jogának hatálya alá
tartozó meghatározott jogi formájú társaságoknak egy másik tagállamban
létesített fióktelepeire vonatkozó adatközlési követelményeiről szóló,
1989. december 21-i 89/666/EGK tizenegyedik tanácsi irányelvre (HL L
395., 1989., 36. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet,
100. o.) hivatkozik.Másodsorban, a belső
szabályok kifejezetten előírhatják, hogy a Közösség külső hatáskörrel
rendelkezzen az e belső szabályok hatálya alá tartozó területeken. Így a
belső jogszabályok előírhatják olyan megállapodásoknak a harmadik
országokkal történő megkötését, amelyek értelmében a harmadik ország
társaságainak fióktelepeit ugyanolyan elbánásban kell részesíteni a
különböző tagállamokban, vagy továbbmenve, olyan megállapodás megkötését
harmadik országokkal, amelyek értelmében a tagállamokból származó
társaságok fióktelepeinek legalább olyan kedvező elbánásban kell
részesülniük, mint amelyben a harmadik országból származó társaságok
fióktelepei részesülnek a Közösségben. Az Egyesült Királyság e
tekintetben a már hivatkozott első és a második banki irányelv
rendelkezéseire, valamint a közvetlen életbiztosítási tevékenység
megkezdésére és gyakorlására vonatkozó törvényi, rendeleti és
közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1979. március 5-i,
79/267/EGK első tanácsi irányelvre (HL L 63., 1. o.) hivatkozik,
amelyekkel írásbeli észrevételeiben részletesebben foglalkozik (XXII. B.
2. i) pont).Az Egyesült Királyság kormánya
végül rámutat, hogy amennyiben a Közösség a letelepedésre és a
szolgáltatásokra vonatkozó fejezetek alapján olyan belső szabályokat
állapít meg, amelyek maguk kizárólagos harmonizációs intézkedések, de
amelyek nem tartalmaznak a nemzetközi hatáskör gyakorlására vonatkozó
különös rendelkezést, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik,
hogy a Közösség a bennefoglalt nemzetközi hatáskört e szabályokból is
származtathatja (lásd a fent hivatkozott AETR-ítéletet). Amennyiben
azonban a vonatkozó belső szabályok nem alkotnak kizárólagos
harmonizációs intézkedéseket, a belső hatáskör gyakorlásából levezett
külső hatáskör sem kizárólagos.F –  Hatodik kérdésSem
a Tanács, sem az észrevétellel élő tagállamok nem válaszoltak a
Bizottság azon érveire, amelyekkel bemutatta a Közösség – és csak a
Közösség – külpolitikai intézkedésének szükségességét. A Bíróság felkéri
őket, hogy vagy válaszoljanak az érvelésre vagy jelöljék meg, hogy
miért találják a választ szükségtelennek.A
Tanács hangsúlyozza a problémákat, amelyekkel szembesült a Bizottság
által a Közösség – és csak a Közösség – külpolitikai intézkedése
szükségességének bemutatására kifejtett érvek megértése során.
Egyebekben az alábbi indokok miatt nem találta szükségesnek, hogy azokra
kifejezetten válaszoljon. Elsőként a
Tanács megállapítja, hogy a Közösségnek a GATS-megállapodásban való
egyedüli részvétele szükségességére vonatkozó érvelésének alátámasztása
érdekében a Bizottság által hivatkozott példa a közép- és kelet-európai
országokkal kötött Európa-megállapodások, amelyeket valójában a Közösség
és a tagállamok közösen kötötték meg.Másodszor,
a Tanács – az Európai Parlamenthez hasonlóan – úgy véli, hogy a
Bizottság összekever két különálló kérdést, egyrészt a közösségi
jogalkotó által betartandó jogi keret kérdését, illetve a politikai
célszerűség kritériumainak kérdését, amely alapján a közösségi jogalkotó
úgy határozhat (vagy nem határozhat úgy), hogy fel kíván lépni, és
amely alapján a közösségi fellépés hatályáról határoz.Végül
a Tanács szerint a tények helytelen értelmezésén alapul a Bizottság
azon érvelése, amellyel a tagállamok összehangolatlan nemzetközi
fellépéséből eredő kockázatokra hívja fel a figyelmet arra az esetre, ha
a tagállamok saját hatáskörük keretében kötik meg a GATS és a
TRIPs-megállapodást.A Tanács azt állítja,
hogy mindezidáig a tagállamok hatásköre a két megállapodás hatálya alá
tartozó kérdésekben nem volt vitatott és azt a tagállamok következetesen
gyakorolták nemzetközi szinten (például az WIPO égisze alatt megkötött
egyezmények). Ez nem akadályozta meg a belső közösségi jog és a Közösség
nemzetközi fellépésének fokozatos fejlődését.A dán és a görög kormány nem nyújtottak be részletes megjegyzéseket a Bírósághoz e kérdésről.A
német kormány szerint, ha elfogadná a Bizottság által alternatívaként a
beadványában előterjesztett érvet, hogy a Közösséget az EK-Szerződés
100a. és 235. cikke alapján ráruházott hatáskör alapján cselekvési
kötelezettség terheli, ez ellentétes lenne az EK-Szerződés 4. cikkével,
és a Szerződés módosításához vezetne. A szövetségi kormány azokra az
intézményi problémákra hivatkozik, amelyek ebből a helyzetből adódnának a
Bundesverfassungsgericht által az Európai Unióról szóló szerződés
ratifikációjával kapcsolatban az 1993. október 12-i ítéletében kifejtett
megfontolásokra, és különösen annak C. II. 3b. pontjára tekintettel:„Az
Európai Unióról szóló szerződés alapvető különbséget tesz egyrészről a
hatóságok szűken meghatározott hatáskörének gyakorlása és másrészt a
Szerződés módosítása között; a Szerződés értelmezése tehát nem
jelentheti annak kiterjesztését; egy ilyen kiterjesztő értelmezés pedig
nem bírna kötelező erővel Németország számára.”A
spanyol kormány szerint a Bizottságnak a Közösség – és csak a Közösség –
külpolitikai intézkedésének szükségessége mellett felsorakoztatott
érvei szemben állnak az EK-Szerződés 3b. cikkében, illetve 4. cikkének
(1) bekezdésében meghatározott, a hatáskörök különös átruházásának
elvével. Egy külpolitikai intézkedés szükségességének megállapítása
önmagában nem képezheti a kizárólagos közösségi hatáskörének alapját,
amennyiben a tagállamok azzal nem ruházták fel a Közösséget. Ezzel
ellenkező álláspont elfogadása a Szerződés módosítását jelentené az erre
vonatkozó, az Európai Unióról szóló szerződés N. cikkében e célból
megállapított külön eljárás megsértésével. A spanyol kormány hozzáteszi,
hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatában kialakított, a belső és a külső
hatáskörök párhuzamosságának elve nem jelenti azt, hogy – olyan
területeken, ahol a Közösség nem rendelkezik belső hatáskörrel – egy
külső megállapodás erejénél fogva belső hatáskört szerezhet, és így
belső szinten jogszabályt fogadhat el olyan területeken, ahol korábban
erre nem volt lehetősége.A francia kormány
úgy véli, hogy EK-Szerződésnek a Bizottság által a Közösség kizárólagos
hatáskörének jogalapjaként másodlagosan megadott 100a. és 235. cikke a
Tanács számára széles mérlegelési jogkört hagy arra vonatkozóan, hogy e
cikkek alkalmazásának feltételei teljesülnek-e.E
tekintetben a francia kormány azt az észrevételt teszi, hogy a TRIPs és
a GATS hatálya alá tartozó ágazatok többségében a korábban létező
közösségi szabályok nem módosulnak. Arra sem lesz szükség, hogy egyedül a
Közösség lépjen fel a közösségi célkitűzések megvalósítása érdekében.
Néhány ritka kivételtől eltekintve a tagállamok rendelkeznek továbbra is
hatáskörrel számos érintett kérdésben. A francia kormány mindebből arra
a következtetésre jut, hogy a WTO-egyezménynek kizárólag a Közösség
által történő megkötése sem nem szükséges, sem nem lehetséges.A
holland kormány szerint a Bizottság érvelése, amellyel bizonyítani
kívánja a Közösség – és csak a Közösség – külpolitikai intézkedésének
szükségességét, a Bizottság által tervezett, de lege ferenda
politikát takar. Ugyanakkor a közösségi integráció jelenlegi fokán ez
nem következik az AETR-ítéletben szereplő elvek alkalmazásából.A
portugál kormány úgy véli, hogy a Közösség külső hatáskörének jogi
természetű kritériumon kell alapulnia, és az nem függhet a közös
fellépés hasznos voltára vagy szükségességének fokára vonatkozó
értékeléstől. A külső hatáskör csak akkor vezethető le a Szerződés belső
hatáskört megállapító rendelkezéseiből, ha a Közösség célkitűzéseinek
megvalósításához szükséges a külső hatáskör gyakorlása, és ha e külső
hatáskör gyakorlása által a Közösség nem formál jogot olyan intézkedések
megtételére, amelyek a tagállamok saját hatáskörébe tartoznak. A
portugál kormány ugyancsak emlékeztet a hatáskör különös átruházásának
elvére, amelyet – állítása szerint – a Bizottság álláspontja
megkérdőjelez.E körülmények között a
portugál kormány úgy véli, hogy a Közösség külpolitikai intézkedésének
szükségessége önmagában nem elég a kizárólagos közösségi hatáskör
megállapításához. Kétségtelen tény, hogy a WTO-egyezménynek a GATS és a
TRIPs-megállapodásra vonatkozó mellékletei olyan kérdéseket érintenek,
amely részben a tagállamok hatáskörébe tartoznak; és ebből következően a
Bizottságnak a Közösség kizárólagos hatáskörét bizonyítani kívánó
fejtegetései pusztán politikai jellegű értékelést tükröznek.A
Bizottság azon érvelésére válaszolva, hogy ha a Közösség és a
tagállamok közösen rendelkeznének hatáskörrel egy megállapodás megkötése
tekintetében, a belső piac egysége sérülne, versenytorzító jelenségek
keletkeznének és a harmadik országok piacain a versenyfeltételek
mesterségesen torzulnának, az Egyesült Királyság hangsúlyozza, hogy a
Bizottság által hipotézisként bemutatni kívánt helyzet az Uruguayi
Forduló tárgyalásai során ténylegesen megvalósult. A tárgyalások
kezdetétől fogva és azok során egyértelmű volt, hogy a tárgyalások
folytatása nem érinti a Közösség és a tagállamok hatáskörének kérdését
az egyes témák tekintetében. A tárgyalásokat a Bizottság folytatta le a
Közösség és a tagállamok képviseletében. A tagállamok érdekeit a
konszenzus biztosítására szánt közösségi eljárások védték. A tagállamok
szempontjából a tárgyalások a Közösség és a tagállamok megosztott
hatásköre alapján folytak. A tárgyalások kimenetele teljes mértékben
figyelembe vette mind a Közösség, mind a tagállamok érdekeit.A
Bizottság a pénzügyi szolgáltatások ágazatát hozza példaként arra,
amikor versenytorzító jelenségek keletkezhetnek. Ugyanakkor ezt a
feltevést már megvizsgálták a többoldalú tárgyalások során (az Egyesült
Királyság arra emlékeztet, hogy a GATS tartalmaz egy, a pénzügyi
szolgáltatásokra vonatkozó mellékletet). Jól látható – emeli ki az
Egyesült Királyság – e kiegyensúlyozott tárgyalási pozíció, amely a
Bizottság szerint a Közösség kizárólagos hatásköre hiányában
elérhetetlen. Megjegyzi, hogy valójában azok a típusú nehézségek,
amelyek a GATS-nak a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó mellékleteinek a
tárgyalásai során merültek fel, szintén felmerültek akkor, amikor a
Tanácson belül kellett megállapodni a Közösség kizárólagos hatáskörébe
tartozó kérdésekről (a második banki irányelv 9. cikke alapján, a
viszonosság a hitelintézetek tekintetében).Az
Egyesült Királyság szerint a Bizottság maga helyesen ismeri el, hogy a
szolgáltatások szabad mozgása nem biztosított a tagállamok között. Ez
azt jelenti, hogy egy harmadik ország állampolgárának az egyik tagállam
piacára való bejutása önmagában nem biztosítja számára egy másik
tagállam vonatkozásában a szolgáltatásnyújtás szabadságát, vagy a
letelepedés jogát, mert a Szerződésnek a letelepedésre és a
szolgáltatásokra vonatkozó fejezetei kizárólag a tagállamok
állampolgáraira vonatkoznak.Az Egyesült
Királyság megjegyzi, hogy a Bizottság két érvet hangsúlyoz. Egyrészt
azt, hogy a tagállamok által harmadik országokkal kötendő megállapodások
olyan előnyöket teremthetnek egyes államokban, amelyek nincsenek más
államokban, ami a verseny elfogadhatatlan torzulását idézné elő.
Másodszor, hogy egyes tagállamok állampolgárai harmadik országok piacán
olyan előnyöket szereznének, amelyekkel más tagállamok állampolgárai
viszont nem rendelkezhetnének.Az Egyesült
Királyság megjegyzi azonban, hogy a tagállamok azon joga, hogy szakmai
tevékenységeknek a területükön történő folytatására vonatkozó
feltételekkel kapcsolatos megállapodásokat kössenek egy harmadik
állammal, nem összeegyeztethetetlen a belső piaccal. A 154/93. sz. Tawil
kontra Albertini ügyben 1994. február 9-én hozott ítéletben (EBHT
1994., I-451. o.) a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a fogorvosi oklevelek,
bizonyítványok és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok
kölcsönös elismeréséről, illetve a szolgáltatásnyújtás és a letelepedés
szabadságának tényleges gyakorlását elősegítő intézkedésekről szóló,
1978. július 25-i 78/868/EGK tanácsi irányelv érintetlenül hagyja a
tagállamok arra vonatkozó hatáskörét, hogy e kérdéssel kapcsolatban
nemzetközi megállapodást kössenek harmadik országokkal. Egy ilyen
hatáskör gyakorlása alkalmas lehet a tagállamok közötti verseny
feltételeinek a befolyásolására, mivel egy harmadik országban szerzett
képesítést így elfogadhatnak az egyik tagállamban, míg a másikban nem.
Ugyanígy hasonló hatáskör azt is eredményezheti, hogy az egyik tagállam
állampolgárai képesítését elismerik egy harmadik ország területén, míg
egy másik tagállam állampolgárainak képesítését nem ismerik el annak
ellenére, hogy a Közösségben a képesítéseket egyenértékűnek tekintik.
Egy ilyen – az adott ágazatban a Közösség és a tagállamok közötti
hatáskörmegosztást tükröző – helyzet önmagában nem tekinthető a belső
piaccal összeegyeztethetetlennek. Sőt, meg kell adni a tagállamok
számára a lehetőséget, hogy a szolgáltatások kereskedelmére vonatkozó
megállapodásokat köthessenek harmadik országokkal olyan ágazatokban,
ahol nem fogadtak el belső szabályokat.Másrészt
pedig azon ágazatokban, ahol nem fogadtak el belső szabályokat, a
Tanács határozhat úgy, hogy a Közösség kizárólagos külső hatáskört
gyakorol (lásd például a második banki irányelv 9. cikkét). A Tanács
feladata annak eldöntése – egy adott ágazatra irányadó belső szabályok
megállapításakor –, hogy rendelkezzen-e a Közösség kizárólagos
hatáskörének magállapításáról az adott terület vonatkozásában. Amikor a
Tanács úgy határoz, hogy kizárólagos hatáskörrel ruházza fel a
Közösséget, ez lehetővé teszi, hogy kiegyenlítődjenek versenyfeltételek
egyrészt a Közösségen belül, másrészt – a tagállamok állampolgárai
tekintetében – a harmadik országok piacain. Ebből következően a
tagállamok számára meghagyott külső hatáskörök alkalmazási körére
vonatkozó határozatok a letelepedésre és a szolgáltatásokra vonatkozó
fejezetek értelmében elfogadott belső szabályok elfogadása után a
közösségi jogalkotó döntésétől függ. Ez sokkal inkább helyénvaló, mint a
Bizottság megközelítése, amely magából a Szerződés rendelkezéseiből
automatikusan vezeti le a Közösség kizárólagos hatáskörét. Az Egyesült
Királyság szerint – mivel a letelepedésre és a szolgáltatásokra
vonatkozó fejezetek nem határoznak meg egy olyan jellegű „egyedi
célkitűzést”, amely felruházhatja a Közösséget egy bennefoglalt külső
hatáskörrel – az e fejezetek értelmében elfogadott másodlagos jogi
normák megfelelő jogalapot szolgáltathatnak a Közösség külső
hatáskörének megállapítására a szolgáltatások területén. Ugyanakkor e
szabályok nem fedik le a GATS hatálya alá tartozó gazdasági
tevekénységek teljes területét, és nem is harmonizálják kizárólagosan a
hatályuk alá tartozó ágazatokat.A Bizottság
fenntartja, hogy a tagállamok és a Közösség megosztott hatásköre
aláásná a belső piacot. Ezen érv alátámasztása érdekében kifejtette,
hogy a harmadik ország szolgáltatói gazdasági társaságot tudnak
létrehozni egy tagállam jogszabályai alapján, amely lehetővé teszi
számukra, hogy ezt követően ügynökségeket és fióktelepeket hozzanak
létre a többi tagállamban, és ezáltal e tagállamok társaságait
fokozottabb versenynek tegyék ki az adott harmadik országban székhellyel
rendelkező társaságok. Ez az érv az Egyesült Királyság szerint nem
állja meg a helyét.Először is, egy harmadik
ország állampolgára által egy tagállamban létrehozott leányvállat ennek
a tagállamnak a nemzeti joga alá tartozik, és ennek fióktelepei,
valamint ügynökségei szintén annak a tagállamnak a joga alá tartoznak,
ahol ezeket alapították.Másodsorban a
GATS-nak nincs olyan hatása, hogy egy egyszerű társaságalapítás egy
tagállamban ugródeszkaként szolgálhasson a többi tagállam piacára. Az
egyedi kötelezettségvállalások jegyzéke a „Nemzeti elbánás korlátozása”
cím alatt úgy rendelkezik, hogy „kevésbe kedvező elbánásban
részesíthetők azok a tagállami jogszabályokkal összhangban alapított
(harmadik országbeli társaságok) leányvállalatai, amelyeknek kizárólag
az alapító okirat szerinti székhelyük található a Közösség területén,
kivéve, ha bizonyítható, hogy e leányvállalatok hatékony és folyamatos
gazdasági kapcsolatban állnak egy tagállam gazdaságával”.Egy
leányvállalat alapítása továbbá nem más, mint a GATS szerinti
szolgáltatásnyújtás egyik módja. A szolgáltatás ugyanígy nyújtható
ügynökségeken vagy fióktelepeken keresztül. Ügynökségeknek,
fióktelepeknek a harmadik ország állampolgárai által történő alapítása a
tagállamokban azonban nem járhat olyan következményekkel a belső
piacra, mint amilyeneket a Bizottság e személyek által a tagállamokban
alapított leányvállalatoknak tulajdonít. Egy harmadik ország társasága
által alapított fióktelep vagy ügynökség nem rendelkezik jogosultsággal
arra, hogy letelepedjen vagy szolgáltatást nyújtson más tagállamok
területén; ugyanakkor – a fent említett minősítésekre is figyelemmel – a
GATS ugyanúgy alkalmazandó az ügynökségek vagy fióktelepek útján
történő letelepedésre, mint a leányvállalatok útján történő
letelepedésre.Lehetetlen tehát a
kizárólagos külső hatáskör létezését azokra a következményekre alapozni,
amellyel a Szerződés 58. cikke járna a harmadik országokból származó,
egy tagállam területén letelepedett személyekre vonatkozóan. Ebből
következően a Bizottságnak az 58. cikken alapuló érvelése nem érinti a
tagállamok hatáskörét arra vonatkozóan, hogy azok alkalmazzák a GATS-ot
az ügynökségek vagy fióktelepek útján történő letelepedésre.A
Bizottságnak a keresztretorziós intézkedések meghozatalára vonatkozó
érve tekintetében az Egyesült Királyság úgy véli, hogy a Közösség és a
tagállamok közötti, egy nemzetközi megállapodás megkötésére irányuló
hatáskörmegosztás kérdése nem határozható meg a nemzetközi megállapodás
egy kiragadott rendelkezése alapján, arról a rendelkezések összessége
alapján kell megbizonyosodni. A keresztretorziós intézkedésekre
vonatkozó rendelkezés puszta léte nem járhat a Közösségnek a
szolgáltatásokra vonatkozó megállapodás tekintetében meglévő
hatáskörének növelésével, vagy a tagállamoknak az ugyanezen megállapodás
tekintetében meglévő hatáskörének csökkentésével.A
Bizottság azon érvelésére válaszolva, hogy a GATS-megállapodásnak a
tagállamok által történő megkötése érintené vagy megváltoztatná a
közösségi jog hatályát, mivel a GATS egésze a közösségi szabályok
hatálya alá tartozik, az Egyesült Királyság kijelenti, hogy az teljes
egészében helytelen. A közösségi belső szabályok nem szabályozzák a
letelepedés és a szolgáltatásnyújtás területére eső valamennyi gazdasági
tevékenységet; és ott, ahol ilyen szabályok léteznek, ezek gyakran csak
részleges harmonizációs intézkedések, vagy csak a minimális előírásokat
állapítják meg.Az Egyesült Királyság
meglepődését fejezi ki a Bizottság azon megállapítása kapcsán, hogy
mivel a GATS bizonyos tekintetben ellentétes lehet az elsődleges vagy
másodlagos közösségi jogszabályokkal, az AETR-elv a Közösség kizárólagos
hatáskörét alapozza meg a GATS-megállapodás megkötésére. A Bizottságnak
a GATS tárgyalása során az volt a feladata, hogy biztosítsa annak
összeegyeztethetőségét a közösségi joggal. A Bizottság azt állítja, hogy
a tárgyalások során figyelembe vette a közösségi jog meglévő egészét.
Az Egyesült Királyság azzal a határozott benyomással rendelkezik, hogy a
Bizottság azért törekszik mindenáron arra, hogy a GATS és a közösségi
jog között összeférhetetlenséget fedezzen fel, hogy ez ürügyként
szolgáljon annak igazolására, hogy a Közösség – és csak a Közösség –
rendelkezik hatáskörrel a GATS megkötésére. Az Egyesült Királyság
szerint a Bizottság érvelésében elfelejti bemutatni, hogy valóban
vannak-e ellentmondások a GATS és a meglévő közösségi szabályok között.
Mindenesetre – ha az derülne ki, hogy a GATS és a meglévő közösségi
szabályok között léteznek ellentmondások, ezek az ellentmondások nem
zárnák ki a kérdéses közösségi szabályok hatályán kívül eső tagállami
hatáskörök fennállását.A Bizottság azon
érvelésére válaszolva, hogy ha a tagállamok is megkötnék a saját
nevükben a TRIPs-megállapodást, az érintené vagy megváltoztatná a
közösségi jog hatályát, az Egyesült Királyság kijelenti, hogy – miközben
elfogadja, hogy a Bizottság hatáskörrel rendelkezik a TRIPs
vonatkozásában –
e hatáskör csak olyan korlátozott mértékben áll fenn,
amilyenben a TRIPs érintheti a 100a. cikk alapján elfogadott
harmonizációs intézkedéseket, vagy a 235. cikk alapján elfogadott, a
közösségi védjegyről szóló rendeletet. Az Egyesült Királyság azt az
észrevételt teszi, hogy a Bizottság és közötte meglévő véleménykülönbség
ezáltal nem az, hogy a Közösség rendelkezik-e külső hatáskörrel a TRIPs
területén, hanem az, hogy vajon e hatáskör kizárólagos-e.Az
Egyesült Királyság – utalva a Bíróság 2/91. sz. véleményében
meghatározott elvekre – úgy véli, hogy a TRIPs-megállapodás megkötésére
vonatkozó hatáskör a Közösség és a tagállamok között megosztott, mivel a
TRIPs hatálya alá tartozó területek többsége vagy teljesen kívül esik a
közösségi harmonizáción, vagy pedig részleges harmonizáció tárgyát
képezik, amelyet a szellemi tulajdonjogra vonatkozó nemzeti szabályok
bennefoglalt vagy kifejezett elfogadása korlátoz.A
Bizottság csak egyetlen olyan területet idéz, ahol a TRIPs-ben
megállapított minimumfeltételek szigorúbbnak tűnnek a közösségi
jogszabályokban szereplőknél (a fent hivatkozott 87/54/EGK irányelvben
meghatározott, a félvezetők topográfiái kötelező használati jogainak
megadására vonatkozó feltételek). Az a tény, hogy a TRIPs érintheti és
megváltoztathatja ezen irányelv hatályát jó indok arra, hogy a Közösség
részt vegyen a TRIPs-megállapodás megkötésében. Ugyanakkor ez a tény nem
indokolja a Közösség külső hatáskörrel történő felruházását egy olyan
megállapodás megkötésére vonatkozóan, amelynek nagy része olyan
kérdéseket tartalmaz, amelyekkel a közösségi jogalkotó még soha nem
foglalkozott, vagy amelyek tekintetében a nemzeti hatáskör fennmaradását
az EK-Szerződés vagy az alkalmazandó másodlagos jogszabály kifejezetten
elismeri.A Bizottság azon megállapítására
válaszul, amely szerint a tagállamoknak a TRIPs hatálya alá tartozó
területeken meglévő hatásköre ellentmondásokhoz és konfliktusokhoz
vezethet a tagállamok külkapcsolati rendszerében, ami megakadályozhatja a
már meglévő vagy a jövőbeli közösségi szintű harmonizációt, az Egyesült
Királyság kijelenti, hogy annak puszta ténye, hogy a tagállamok a
Közösséggel megosztott hatáskörrel rendelkeznek a TRIPs-megállapodás
megkötésére vonatkozóan nem teszi a tagállamok számára lehetővé, hogy a
létező közösségi szabályokkal össze nem egyeztethetően járjanak el, akár
a közösségi joggal ellentétes jogszabályok elfogadásával, akár ilyen új
nemzetközi megállapodások megkötésével.G –  Hetedik kérdésA
Bíróság felkéri a Bizottságot, hogy fejtse ki azokat az érveit,
amelyeken keresztül bemutatja, hogy a GATS és a TRIPs megállapodásoknak a
Közösség és a tagállamok közös részvételével történő megkötése
befolyásolná vagy megváltoztathatná a már létező közösségi szabályokat.A
Bizottság szerint, ha elfogadásra kerülne a banki szektorban a vegyes
hatáskör fennállása, az a közösségi szabályokat – az AETR-ítélet
értelmében – három módon is befolyásolná
vagy megváltoztatná.Először
is, ha a tagállamok maguk tudnák meghatározni a saját egyedi
kötelezettségvállalásaikat a területükön végzendő banki tevékenység
megkezdésére vonatkozóan, ez befolyásolná a már hivatkozott második
banki irányelv rendelkezéseit, különös tekintettel az engedélyezés
feltételeinek harmonizációjára vonatkozókra (II. cím). Ezen túlmenően
értelmét vesztené a második irányelv 9. cikkében előírt tárgyalási
mechanizmus, amelynek célja – a harmadik országok társaságainak a
közösségi piachoz való hozzáféréséhez hasonlóan – a közösségi
hitelintézeteknek a harmadik országok piacához történő hozzáférésének
biztosítsa. Ez ahhoz az állapothoz vezetne vissza, amikor az egyes
tagállamok saját viszonossági rendszerük szerint jártak el.Másodsorban
a tagállamoknak lehetőségük lenne arra, hogy – saját hatáskörük
keretében – meghatározzák egyedi kötelezettségvállalásaik típusát és
szintjét. Ebből következően többszintű követelmények létezhetnének
párhuzamosan: a tagállamok hatáskörébe tartozó területekkel kapcsolatban
„A” szintű egyedi kötelezettségvállalás létezne a GATS keretében, míg a
közösségi hatáskörbe tartozó területeken egyrészt közösségi szabályok
(„B” szint), másrészt pedig a Közösség részéről a GATS keretében tett
egyedi kötelezettségvállalások („C” szint) lennének. Tekintettel arra,
hogy e három szint eltérhet egymástól, valószínűleg ez befolyásolná vagy
megváltoztatná a közösségi szabályokat az AETR-ítélet értelmében.Végül
pedig a banki piacra való bejutásra vonatkozó közösségi szabályok
jelentősen veszítenének jelentőségükből, ha minden tagállam
meghatározhatta volna azokat a kötelezettségvállalásait, amelyeket – a
Közösséghez hasonlóan – a legnagyobb kedvezményes elbánás elve alapján
kellene alkalmazniuk. Ez különösen igaz azokon a területeken, ahol a
vegyes hatáskörre azon az alapon hivatkoznak, hogy a közösségi szabályok
kizárólag minimumrendelkezéseket állapít meg. Ez esetben a Közösség és a
tagállamok hatásköre ugyanarra a tárgyra vonatkoznának, minden tagállam
által vállalt kötelezettség megfosztaná a Közösség által vállalt
kötelezettségvállalást annak értékétől.A
Bizottság a szellemi tulajdonjogok jogkimerülésnek a problémájára is
hivatkozik. Azt az észrevételt teszi, hogy a TRIPs értelmében a tagok
határozzák meg a jogkimerülésre vonatkozó szabályaikat, feltéve, hogy
azt a legnagyobb kedvezményes elbánás elvével (lásd 6. cikk) összhangban
alkalmazzák. A közösségi jog a maga részéről a közösségi jogkimerülés
elvét alkalmazza. Ebből következően vegyes hatáskör esetében három
jogkimerülési típus létezne párhuzamosan:–        egyes
tagállamok saját hatáskörükben alkalmazhatnák a nemzetközi jogkimerülés
elvét harmadik országokkal szemben;–        más tagállamok a nemzeti jogkimerülés elvét fogadnák el;–        és
mindkét esetben, a közösségi hatáskörbe tartozó területeken minden
tagállam a közösségi jogkimerülés elvét alkalmazná.Tekintettel
arra, hogy nem lesz mindig könnyű meghatározni, hogy egy szellemi
tulajdonjog szempontjából releváns terméket vagy szolgáltatást milyen
rendszer szerint hoztak be egy tagállamba, szellemi tulajdonjog
megsértése miatt perek indulhatnak a tagállamokban. A párhuzamos import
is érintett lehet. Valószínű, hogy ez a mozgás szabadságának alkalmazási
körét is befolyásolná vagy megváltoztatná.Ha
például egy terméket a szellemi tulajdonjog jogosultja – vagy annak
beleegyezésével más – egy harmadik ország piacán forgalomba hoz, a
terméket egy párhuzamos importőr behozhatja a Közösség azon
tagállamainak piacára, amelyek a nemzetközi jogkimerülés elvét
alkalmazzák. Ugyanakkor a szellemi tulajdonjog jogosultja tiltakozhat e
terméknek az azon tagállamok piacára történő behozatala ellen, amelyek a
nemzeti jogkimerülés elvét alkalmazzák. A Bíróságnak az EMI kontra CBS
ügyben hozott, fent hivatkozott ítéletéből implicit módon következik,
hogy a szellemi tulajdonjog jogosultja megtilthatja az érintett
terméknek az olyan államból a többi tagállamba irányuló párhuzamos
behozatalát, amely állam a nemzetközi jogkimerülés elvét alkalmazza,
mivel a jogosult ténylegesen nem egyezett bele a terméknek a Közösségbe
történő, a párhuzamos importőr általi legelső behozatalába. Ebből
következően pedig a közösségi jogkimerülés elve nem volna alkalmazható. A
harmonizáció tehát szükségszerűnek tűnik e területen, és erre már sor
is került egyes szellemi tulajdonjogok tekintetében oly módon, hogy ki
lehessen zárni a nemzetközi jogkimerülés lehetőségét. A
Bizottság rámutat, hogy a GATS nem teszi lehetővé az egyedi
kötelezettségvállalások jegyzékének egyoldalú módosítását a
hatálybalépését követő első három év során. Ezt követően, amennyiben egy
ilyen módosítás megszünteti vagy veszélyezteti a többi GATS tagállam
jogait, részükre kompenzációt kell nyújtani (XXI. cikk). A Bizottság úgy
véli, hogy – vegyes hatáskör esetén – a tagállamok könnyen ellenezhetik
a közösségi jog további fejlesztését annak érdekében, hogy elkerüljék a
harmadik államoknak felajánlandó kompenzációt. A közösségi jog
„befagyasztásának” kockázata a Bizottság szerint az AETR-ítélet
értelmében befolyásolná vagy megváltoztatná a közösségi jogot.A
Bizottság továbbá megjegyzi, hogy a GATS V. cikke a gazdasági
integrációs megállapodások tekintetében általános eltéréseket állapít
meg. Ugyanakkor még bizonytalan az V. cikk bizonyos rendelkezéseinek
értelmezése. Egyáltalán nem biztos, hogy a kelet- és közép európai
országokkal kötött Európa-megállapodások [lásd a Közösség vagy
Közösségek Lengyelországgal 1991. december 16-án (HL L 348., 1992., 2.
o), a Csehszlovák Szövetségi Köztársasággal 1991. december 16-án (HL
115., 1992., 2. o.), a Magyar Köztársasággal 1991. december 16-án, (HL
347., 1992., 2. o), a Bolgár Köztársasággal 1993. március 8-án (HL L
323., 1993., 2.o.), és Romániával 1993. február 1-jén (HL L 81., 1993.,
2.o.) megkötött megállapodásokat] megfelelnek az V. cikkben szereplő
kritériumoknak. Amennyiben bebizonyosodik, hogy egyes megállapodások nem
felelnek meg e rendelkezésnek, csak akkor lehet ezeket preferenciális
megállapodásként fenntartani, ha a legnagyobb kedvezményes elbánás
elvétől való eltérést megkapnák. Ha a tagállamok visszautasítanának egy
ilyen eltérésre vonatkozó kérelem előterjesztését, e megállapodások
előnyeit – a legnagyobb kedvezményes elbánás elve értelmében – ki
kellene terjeszteni a GATS valamennyi tagjára.A
Bizottság szintén kiemeli, hogy a fent hivatkozott, a félvezető
termékek topográfiájáról szóló 87/54/EGK irányelv 6. cikke kevésbé
szigorú szabályokat ír elő a kényszerengedély feltételeire, mint a TRIPs
által meghatározott minimumfeltételek. A 2/91. sz. véleményre (25. és
26. pont) hivatkozva a Bizottság rámutat, hogy az ugyanazon területre
vonatkozó nemzetközi és közösségi szabályok puszta egymás mellett
létezése – az azok közötti ellentmondás hiányában is – befolyásolhatja a
közösségi jogot.Végül a Bizottság azt az
észrevételt teszi, hogy a WTO-egyezmény csomagjellege, illetve a
vitarendezésről szóló egyetértési megállapodásban szereplő
keresztretorziós szabály miatt – vegyes hatáskör megállapítása esetén – a
WTO-egyezményhez csatolt valamely megállapodásnak egy tagállam általi
megszegése egy közösségi hatáskörbe tartozó másik megállapodás keretében
meghozott retorziós intézkedéseket eredményezhet. Önmagában már a
keresztretorziós intézkedések lehetősége a közösségi szabályok
AETR-ítélet értelmében vett befolyásolását vagy megváltoztatását
eredményezheti.H –  Nyolcadik kérdésA
TRIPs megállapodás II. részének 3. szakasza arra kötelezi a
megállapodásban részes tagjait, hogy biztosítsák a többi tagállam
földrajzi jelzéseinek az oltalmát. A Tanács és a Bizottság állítása
szerint a mezőgazdasági termékek és élelmiszerek földrajzi jelzéseinek
és eredetmegjelöléseinek oltalmáról szóló, 1992. július 14-i 2081/92/EGK
tanácsi rendelet (HL L 208., 1992., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3.
fejezet, 13. kötet, 4. o.) részben teljesíti ezt a kötelezettséget. A
Bíróság felkéri a Bizottságot és a Tanácsot, hogy fejtsék ki, hogyan
szolgálhat ez a rendelet a harmadik országokból származó földrajzi
jelzések és eredetmegjelölések oltalmának alapjául.A
Bizottság kifejti, hogy a 12. cikke alapján a rendeletet a harmadik
országok földrajzi jelzéseire is alkalmazni kell: azok a jelzések,
amelyek megfelelnek a rendeletben megállapított feltételeknek (különösen
az előírásoknak és az ellenőrző eljárásoknak való megfelelés
tekintetében) ugyanazon eljárás keretében megszerezhetik a rendelet 13.
cikkében meghatározott különös oltalmat.A
Tanács rámutat, hogy a TRIPs II. részének 3. szakasza azt a
kötelezettséget rója a szerződő felekre, hogy biztosítsák a többi
szerződő fél által védelemben részesített jelzések oltalmát. A
megállapodás gondolatmenete maga is azt eredményezi, hogy alkalmazása
megkérdőjelezheti a közösségi szabályokban biztosított oltalmat.E
helyzet alátámasztására a Tanács a WTO-tag Magyar Köztársaság
panaszának példáját hozza fel, amely panaszban Magyarország azt fejti
ki, hogy a „Tokay” megjelölésnek biztosított közösségi oltalom
ellentétes a TRIPs-szel, mivel ezt a megjelölést kizárólag a
magyarországi Tokaj régióban termelt borokra kellene fenntartani.
Tekintettel arra, hogy a „Tokay” megjelölés a közösségi jogszabályok
oltalma alatt áll, a Tanács úgy véli, hogy ebben az esetben a Közösség
és nem a tagállamok hatáskörébe tartozik, hogy a Magyar Köztársaság
követeléseivel szemben védekezzen egy erre vonatkozó jogvitában.A
Tanács ugyanakkor elismeri, hogy a harmadik országok földrajzi jelzései
oltalmának kérdése anélkül is felmerülhet, hogy az érintené a közösségi
szabályokat, és erre az eshetőségre nem tért ki írásos észrevételeiben.E
tekintetben a Tanács egy Mexikóban gyártott, „Mexikói Tequila”
elnevezésű szeszes ital Spanyolországban biztosítandó oltalmának
példáját ismerteti. A Tanács szerint – az erre vonatkozó másodlagos
közösségi jogi aktus sérelme nélkül – ez a kérdés a tagállamok
hatáskörébe tartozna. Ez utóbbi példa kapcsán a Tanács módosítani
szeretné írásos észrevételeit: a földrajzi jelzésekre vonatkozó
közösségi szabályok hatálya nem terjed ki teljes egészében a TRIPs II.
részének 3. szakaszára. Az AETR-doktrínából fakadó közösségi hatáskör
nem öleli fel teljes egészében a 3. szakaszt, és a tagállamok hatásköre
ezért részben fennmarad.I –  Kilencedik kérdésA
Bíróság azt kéri a Bizottságtól és a Tanácstól, hogy állapítsák meg,
hogy amennyiben létezik a szellemi tulajdonjogokat összehangoló
közösségi jogi aktus, a tagállamok kötelesek-e harmadik államok
állampolgáraira is alkalmazni azokat a szabályokat, amelyeknek az
elfogadására kötelesek.A Bizottság úgy
véli, hogy az ipari tulajdon oltalmáról szóló Párizsi Egyezmény,
valamint az irodalmi és művészeti művek védelméről szóló Berni Egyezmény
hatálya alá tartozó szellemi tulajdonjogokat összehangoló közösségi
jogi aktusok tekintetében a kérdést e nemzetközi szerződések maguk
rendezik.A Párizsi Egyezmény 2. és 3. cikke
nemzeti elbánást ír elő a szellemi tulajdon területén meglévő
jogszabályokban biztosított jelenlegi vagy jövőbeli „előnyök”
tekintetében a Párizsi Uniót alkotó országok állampolgárai számára,
illetve azoknak a személyeknek, akik lakóhellyel vagy tényleges és
komoly telephellyel rendelkeznek ezen országok valamelyikének a
területén. Ezt az elvet tehát automatikusan alkalmazni kell a
védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988.
december 21-i 89/104/EGK első tanácsi irányelv (HL L 40., 1989., 1. o.;
magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92. o.)
rendelkezéseire.A Berni Egyezmény 3. és 5.
cikke alapján azok a szerzők, akik a Berni Uniót alkotó országok
állampolgárai, vagy szokásos tartózkodási helyük ezen országokban van
ugyanazokban a jelenlegi és jövőbeli jogokban részesülnek, mint
amelyeket a nemzeti jogszabályok a saját állampolgáriak számára
biztosítanak.Ezt az elvet tehát automatikusan alkalmazni kell az alábbi jogszabályokban szereplő szerzői jogokra:–        a
bérleti jogról és a haszonkölcsönzési jogról, valamint a szellemi
tulajdon területén a szerzői joggal szomszédos egyes jogokról szóló,
1992. november 9-i 92/100/EGK tanácsi irányelv (HL L 346., 1992., 61.
o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 120. o.);–        a
műholdas műsorszórásra és a vezetékes továbbközvetítésre alkalmazandó
szerzői jogra, valamint a szerzői joghoz kapcsolódó jogokra vonatkozó
egyes szabályok összehangolásáról szóló, 1993. szeptember 27-i 93/83/EGK
tanácsi irányelv (HL L 248., 1993., 15. o.; magyar nyelvű különkiadás
17. fejezet, 1. kötet, 134. o.).A többi
szellemi tulajdonjog tekintetében az álláspont közösségi jogi
aktusonként különböző. A félvezető termékek topográfiájának jogi
oltalmáról szóló, 1986. december 16-i 87/54/EGK tanácsi irányelv (HL L
24., 1987., 36. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 8. kötet,
231. o.) 3. cikkének (7) bekezdése értelmében az oltalomnak harmadik
országok állampolgáraira történő kiterjesztéséről a Tanács dönt. A
bérleti jogról és a haszonkölcsönzési jogról, valamint a szellemi
tulajdon területén a szerzői joggal szomszédos egyes jogokról szóló,
1992. november 9-i 92/100/EGK tanácsi irányelvben (HL L 346., 61. o.;
magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 120. o.)
hallgatólagosan az szerepelt, hogy a tagállamok viszonossági alapon
továbbra is biztosítják e jogokat, és nemzeti elbánást nyújtanak a Római
Egyezményben részes országok állampolgárai számára. Ezt az álláspontot
kifejezetten megerősítette a műholdas műsorszórásra és a vezetékes
továbbközvetítésre alkalmazandó szerzői jogra, valamint a szerzői joghoz
kapcsolódó jogokra vonatkozó egyes szabályok összehangolásáról szóló,
1993. október 29-i, 93/98/EGK tanácsi irányelv (HL L 290., 1993., 9. o.;
magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 141. o.), amelynek
huszonharmadik preambulumbekezdése a harmadik ország állampolgárainak
nemzetközi megállapodás alapján biztosított oltalomra utal.A
Tanács először is azt állítja, hogy elvileg – amennyiben létezik a
szellemi tulajdonjogokat összehangoló közösségi jogi aktus – a
tagállamok nem kötelesek az általuk elfogadandó szabályokat alkalmazni a
harmadik országból származó állampolgárokra.Általánosságban
véve a harmonizációs intézkedések a belső piac kialakítására és
működésére irányulnak, és céljuk az, hogy megszüntessék a Közösségen
belüli szabad mozgás akadályait. A harmonizációs intézkedéseknek nem az a
céljuk, hogy a harmadik országok állampolgáraival és társaságaival
szemben alkalmazandó elbánást harmonizálják. Legtöbbször nem is
tartalmaznak rendelkezést arra vonatkozóan, hogy az egyes tagállamok
milyen elbánásban részesíthetik a harmadik országok állampolgárait.A
Tanács elismeri ugyanakkor, hogy néha a közösségi harmonizációs
intézkedések tartalmazhatnak a tagállamok területén folytatott
tevékenységre alkalmazandó általános szabályokat, beleértve azokat a
tevékenységeket is, amelyeket harmadik országok állampolgárai és
társaságai folytatnak. Például egy harmonizációs intézkedés
nyilvántartásba vételi kötelezettséget írhat elő minden olyan magán-
vagy jogi személynek, aki szellemi tulajdonjogát meg kívánja védeni,
vagy a Közösség területén bizonyos foglalkozást kíván folytatni. Ezen
általános szabályt a harmadik országok állampolgáraira is alkalmazni
kell.Ezért a Tanács úgy véli, hogy a
kilencedik kérdésre nem lehet a közösségi harmonizáció jelenlegi fokán
válaszolni; pillanatnyilag a közösségi jogszabályok csak kivételes
esetekben rónak kötelezettséget a tagállamokra a harmadik ország
állampolgárainak biztosítandó szellemi tulajdonjogok területén.J –  Tizedik kérdés Mivel
a Közösség nem részese számos, a WIPO égisze alatt, a szellemi tulajdon
területén megkötött megállapodásnak, a Bíróság felkéri a Bizottságot,
hogy jelölje meg, hogy ki venne részt e megállapodások kezelésében abban
az esetben, ha a szellemi tulajdon területén a harmadik országokkal
kötendő megállapodások tekintetében a Közösség kizárólagos hatáskörét
ismernék el.Bevezetésként a Bizottság
kijelenti, hogy a Közösség rendelkezik kizárólagos hatáskörrel a
WTO-egyezmény megkötésére, mert az egy, elsősorban a kereskedelemre
vonatkozó megállapodás; és nem állítja azt, hogy a Közösség kizárólagos
hatáskörrel rendelkezik minden, a harmadik országokkal kötendő
megállapodás megkötésére a szellemi tulajdon területén.A
Bizottság szerint minden egyes megállapodást eseti alapon kell
megvizsgálni annak meghatározása érdekében, hogy kereskedelmi
vonatkozású megállapodásról van-e szó, és ha nem, a közösségi jogalkotó
fogadott-e már el olyan intézkedéseket, amelyeket a kérdéses
megállapodás érinthet, vagy pedig a megállapodás megkötésével készül-e
elfogadni ilyet.A Bizottság azt az
észrevételt teszi, hogy a Közösség külső hatásköre folyamatosan
fejlődik, különösen a szellemi tulajdon területén. Jelenleg a Közösség
ezért nem válhat a WIPO tagjává, illetve nem csatlakozhat a már létező
Párizsi vagy Berni Egyezményhez, mivel ez csak államok számára
lehetséges. A Bizottság kizárólag megfigyelői státusszal rendelkezik a
WIPO-ban, ahol a tagállamokkal összehangoltan lép fel. Ugyanakkor a
Közösség nemrégiben közelebbről is részt vett két WIPO-egyezmény – az
integrált áramkörök szellemi tulajdonáról szóló, 1989. május 26-i
Washingtoni Szerződés, valamint a nemzetközi védjegyek nemzetközi
lajstromozásáról szóló Madridi Megállapodásra vonatkozó, 1989. június
28-i Madridi Jegyzőkönyv – elkészítésében. Valójában a Bizottság
küldöttségi státusszal vett részt a diplomáciai konferencián, és
szerződő fele lehet e megállapodásoknak.K –  Tizenegyedik kérdésA
Bíróság felkéri a Tanácsot és az észrevétellel élő tagállamokat, hogy
fejtsék ki pontosan, hogy a Közösség és a tagállamok külpolitikai
intézkedésének az egysége milyen módon biztosítható abban az esetben, ha
megállapítást nyerne, hogy a GATS és a TRIPs megkötéséhez a Közösség és
a tagállamok együttes részvétele szükséges.A
Tanács kijelenti, hogy a Közösség és a tagállamok WTO-beli együttes
részvételére vonatkozó részletes szabályok kérdése még nem megoldott,
mivel – a Bíróság erre vonatkozó véleményének hiányában – a Közösség és a
tagállamok együttes hatáskörének fennállása tekintetében bizonytalanság
van.A Tanács csupán az együttes részvétel esetében elfogadandó megoldást körvonalazza.Elsősorban
a megoldásnak teljes mértékben összhangban kell lennie a Szerződésekkel
és a közösségi vívmányokkal. Másodsorban az egyetlen közös szóvivő
elvét kell majd elfogadni még azokban a kérdésekben is, amelyek nem
teljes egészében vagy egyáltalán nem tartoznak közösségi hatáskörbe. A
tényleges határozatokat – még a nem közösségi ügyekben is – a Tanács
hozza, annak érdekében, hogy a Tanács az Európai Unióról szóló
szerződésben ráruházott szerepét megfelelően teljesíteni tudja. Végül,
az egyetlen közös „postaláda” elvét kellene alkalmazni, annak érdekében,
hogy ne a WTO-tagoknak kelljen eldönteniük, hogy a Közösség vagy a
tagállamok rendelkeznek-e hatáskörrel. Minden, konzultációra irányuló
kérést és minden panaszt vagy az „Európai Unióhoz”, vagy a „a
Közösséghez és a tagállamokhoz ” lehetne címezni, és azt a hatáskör
kérdésétől függetlenül át kellene venni.A
Tanács hozzáteszi, hogy a Bíróságnak nem kell ismernie a Közösség és a
tagállamok együttes részvétele esetén elfogadandó szabályokat ahhoz,
hogy megválaszolja az elé terjesztett kérdést, nevezetesen, hogy a
tagállamok rendelkeznek-e hatáskörrel azokon a területeken, ahol a GATS
vagy a TRIPs kötelezettségeket állapít meg. Hangsúlyozza, hogy
mindenesetre tisztában van azzal, hogy milyen kötelezettségeket rónak rá
a Szerződésnek az Európai Unió külpolitikai intézkedéseinek
koherenciáját megkövetelő cikkei.A dán
kormány szerint az Európai Unióról szóló szerződés C. cikkéből, az
EK-Szerződés 5. cikkéből és a Bíróság ítélkezési gyakorlatából is
nyilvánvaló, hogy a közösségi intézmények és a tagállamok kötelesek
jóhiszeműen együttműködni mind a Közösség kizárólagos hatáskörébe
tartozó, mind a Közösség és a tagállamok megosztott hatáskörébe tartozó
esetekben. Ez utóbbi esetben ez a kötelezettség attól függetlenül
fennáll, hogy milyen módon gyakorolják a tagállamok a hatásköreiket.A
német kormány hivatkozik a Tanács által 1994 májusában elfogadott, az
„Uruguayi Forduló utáni” tárgyalásokat lehetővé tevő „magatartási
szabályokra” (lásd e megállapodásnak a fentiekben, a negyedik kérdésre
adott válasznál idézett szövegét), illetve arra, a WTO-val folytatandó
tárgyalásokra általánosságban vonatkozó „magatartási szabályzatra”,
amelyről jelenleg a Tanács megbeszéléseket folytat. E szabályzatok
alkalmasak arra, hogy megszüntessék a Közösség és a tagállamok egységes
közös fellépésével kapcsolatban felmerülő nehézségeket.A
görög kormány szintén kifejezésre juttatja, hogy a WTO keretében a
Közösség és a tagállamok egységes közös fellépése biztosítható egy olyan
„magatartási szabályzattal”, amelyet a tagállamok kormányainak
képviselői határozatként fogadnak el a Tanács keretében. Ez a szabályzat
a Bizottságot jelölné ki a WTO-n belül a tagállamok és a Közösség közös
szóvivőjeként, mind a kizárólagos közösségi hatáskörbe tartozó, mind
pedig a tagállami hatáskörbe tartozó kérdések vonatkozásában. Ez utóbbi
kategóriába tartozó kérdések tekintetében a tagállamoknak közös
álláspontot kellene kialakítaniuk, amelyet a Bizottság képviselne a WTO
hatáskörrel rendelkező szerveinél. Végül pedig, a görög kormány szerint,
ha a tagállamok nem tudnának közös álláspontot kialakítani, de
kizárólag ebben az esetben, végső soron a tagállamok maguk
terjeszthetnék elő nemzeti álláspontjukat a WTO keretében. A
spanyol kormány szintén hangsúlyozza egy olyan magatartási szabályzat
elfogadásának szükségességét, amely előírná a Szerződésekben
megállapított eljárások alkalmazását a közösségi hatáskörbe tartozó
ügyekkel kapcsolatban, valamint a tagállami hatáskörbe tartozó ügyekkel
kapcsolatban a tagállamok közötti konszenzusra való törekvést.
Amennyiben a tagállamoknak nem sikerülne konszenzust kialakítani, a
spanyol kormány szerint a tagállamok szabadon terjeszthetnék elő saját
álláspontjukat. Végül, a Bizottságot felkérnék, hogy fejezze ki saját
véleményét, és tárgyaljon a Közösség és a tagállamok nevében – a
körülményektől függően – akár a Tanácstól, akár a tagállamoktól kapott
utasításokkal összhangban.A francia kormány
ugyancsak azt az észrevételt teszi, hogy az Európai Unióról szóló
szerződés C. cikkének második bekezdésével és az EK-Szerződés 5.
cikkével összhangban biztosítani kell a Közösség és tagállamai
fellépésének egységességét az Uruguayi Forduló keretében megkötött
megállapodások alkalmazása során. A francia kormány szerint a Tanács
keretében jelenleg tárgyalása alatt álló magatartási szabályzattervezet
alkalmas lenne az egységes fellépés elérésére. E szabályzatnak a
következő elemeket kellene tartalmaznia: a Bizottság a WTO-ban egyedüli
szóvivőként járna el; a Bizottság által a Közösség és a tagállamok
nevében folytatott tárgyalások az erre vonatkozó felhatalmazással
zajlanának a WTO-ban; rendszeres összefoglaló a tárgyalásokról a Tanács,
illetve a Tanács által a tárgyalások követésével megbízott testületei
részére; a tagállamok bevonása a tárgyalások és megbeszélések minden
szakaszába. Ezen túlmenően a Bizottságnak el kell fogadnia a
tagállamoknak a konzultációra vonatkozó kéréseit, és átmenetileg fel
kell függesztenie a tárgyalásokat, amennyiben az szükséges. Szoros
együttműködést kell kialakítani a Bizottság, a tagállamok és a Tanács
Főtitkársága között a tárgyalások megfelelő lefolytatása érdekében.
Minden fellépésnek és állásfoglalásnak a közösségi hatáskörbe tarozó
ügyekben a Szerződés megfelelő rendelkezéseivel összhangban, míg a
nemzeti hatáskörbe tarozó ügyekben konszenzus alapján elfogadott közös
állásfoglaláson kell alapulniuk.A holland
kormány a 2/91. sz. véleményre hivatkozik annak érdekében, hogy
hangsúlyozza annak a szükségességét, hogy a lehető legszorosabb
együttműködés alakuljon ki a Közösség és tagállamai között a közös
hatáskör megállapítása esetében. Ezen együttműködésnek egy magatartási
szabályzat elfogadásában kell formát öntenie. A holland kormány e
tekintetben felhívja a figyelmet az EGK-Szerződés korábbi 116. cikkének
tartalmára, az ENSZ Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezete keretében
létrejött megegyezésekre, illetve az Európai Unióról szóló szerződés
harmadik pillérének keretében, így különösen a K.5. cikkben
megállapított meglévő eljárásokra.A
portugál kormány szerint a tagállamok saját érdekeinek a WTO-n belüli
képviseletével, illetve a szándékaik kialakításával kapcsolatban
esetlegesen felmerülő nehézségek nem határozzák meg a hatáskörmegosztás
kérdésére adandó választ, vagy nem akadályozzák meg a kérdéses
megállapodások vegyes hatáskörben való megkötését. A portugál kormány
felhívja a figyelmet az Európai Unióról szóló szerződés C. cikkében,
J.1. cikkének (4) bekezdésében, és J.2. cikkének (3) bekezdésében,
valamint az EK-Szerződés 5. cikkében megállapított együttműködésre és a
koherenciákra vonatkozó kötelezettségekre. A Közösség és a tagállamok
egységes fellépésére irányuló célkitűzés sikeresen megvalósult a
WTO-tárgyalások során. Az ily módon megszerzett tapasztalat a portugál
kormány szerint referenciapontként szolgálhat egy olyan magatartási
szabályzat kialakítása során, amely meghatározná egyrészt a Bizottság,
mint a tagállamok szóvivőjének különös kötelezettségeit, másrészt a
tagállamok közös vagy összehangolt álláspontjának elfogadására vonatkozó
szabályokat a tagállamok hatáskörébe tartozó kérdések tekintetében.
Konszenzuson alapuló döntést kell hozni azokban a kérdésekben, amelyek a
tagállamok alapvető vagy különösen fontos érdekeit érintik.Az
Egyesült Királyság kormánya azt az észrevételt teszi, hogy a Bíróság
kérdése valójában a tagállamok és a Közösség WTO-n belüli jövőbeli
részvételére vonatkozik. Emlékeztet arra, hogy a Közösség és a
tagállamok hatékonyan működtek együtt az Uruguayi Forduló többoldalú
tárgyalásai során, ugyanolyan vagy ahhoz hasonló módon, mintha a felek
már az elején elfogadták volna a közös hatáskört. Ez jól bizonyítja,
hogy hasonló együttműködés politikailag lehetséges, és különösen
hatékonyan biztosíthatja a Közösség és a tagállamok érdekeit.Ugyanakkor
egy meghatározott együttműködési módszer nem szükségszerűen
alkalmazható minden megállapodásra minden körülmények között. Ezért az
Egyesült Királyság csak a valószínű körvonalait tudja felvázolni annak
az egyeztetett eljárásnak, amelyen keresztül a WTO-n belüli egységes
külpolitikai intézkedés lenne elérhető.1.
Az eljárás a Közösségnek és a tagállamoknak a WTO keretében követendő
magatartására vonatkozna, függetlenül attól, hogy az ügyek közösségi
hatáskörbe vagy pedig tagállami hatáskörbe tartoznak.2.
A Bizottság rendesen a Közösség és a tagállamok nevében nyilatkozna és
tárgyalna, de kivételes esetekben a tagállamok is megtehetnék ezt. Az
alkalmazandó eljárás határozná meg azokat a körülményeket, amelyek
fennállása esetén a tagállamok gyakorolhatnák e jogot.3.
A Bizottság tájékoztatná a tagállamokat a tárgyalásokról és a
megbeszélésekről, és lehetővé tenné a tagállamok megfelelő részvételét.4. A Bizottság sürgősen megküldi a tagállamok részére a megfelelő dokumentumokat, beleértve a szövegváltozatokat is.5. A Bizottság figyelembe venné a tagállamok álláspontjait. Az alkalmazandó eljárások megállapodás tárgyát képezik.6.
Az elhatározott álláspontoknak és fellépéseknek közösségi szabályokon
és eljárásokon alapulnának, ott ahol ezek alkalmazandóak (például az
EK-Szerződés 228. cikkének (1) bekezdésének második albekezdése), és más
esetekben konszenzussal elért közös állásponton kell alapulniuk.7.
A tagállamok – amint ezt teszik most is – az igazgatási és
költségvetési ügyekben a saját nevükben járnának el, és nyilatkoznának,
de elkerülnék azt, hogy eltérő álláspontokat képviseljenek.8.
Rendelkezéseket kellene elfogadni arra vonatkozóan, hogy a Közösség
hogyan működtesse a WTO-egyezményben szereplő vitarendezései
eljárásokat, és ezek szoros együttműködést írnának elő a Közösség és a
tagállamok között.9. Arra az esetre
vonatkozó rendelkezésekre is szükség volna, ha az egyes tagállamokat
érinti a WTO-egyezményben részes más feleknek az egyezmény
rendelkezéseit sértő magatartása, és ezek konzultációt, illetve szoros
együttműködést írnának elő a Bizottság és a tagállamok között.Az
Egyesült Királyság kormányának nincs kétsége afelől, hogy a fentiekben
felvázolt jellemzők alapján kialakított eljárás hamarosan kialakul. A
tagállamoknak nincs szándékukban csökkenteni a közösen gyakorolt
jelentős alkupozíciót; hanem az a legfőbb érdekük, hogy azt a lehető
leghatékonyabb módon használják fel. A Bíróság álláspontjaI –  Bevezetés1.      A
kérdések, amelyeket a Bizottság az Európai Közösséget létrehozó
szerződés 228. cikkének (6) bekezdése alapján feltett a Bíróságnak,
elsőként arra irányulnak, hogy a Közösség kizárólagos hatáskörrel
rendelkezik-e az árukereskedelemre vonatkozó többoldalú megállapodások
megkötésére, amennyiben e megállapodások ESZAK- és Euratom-termékeket
érintenek. E kérdések ezen kívül arra vonatkoznak, hogy a Közösség
kizárólagos hatáskörrel rendelkezhet-e az elsősorban az EK-Szerződés
113. cikke, másodsorban a belső és külső hatáskörök párhuzamossága, vagy
pedig harmadsorban az EK-Szerződés 100a. vagy 235. cikke alapján a
szolgáltatások kereskedelméről szóló általános megállapodás (a
továbbiakban: GATS), és a szellemi tulajdonjogok kereskedelmi
vonatkozásairól szóló megállapodás (a továbbiakban: TRIPs) megkötésére,
amely utóbbi a hamisított áruk kereskedelmére is vonatkozik.2.      E
megállapodások a Kereskedelmi Világszervezet létrehozó egyezmény (a
továbbiakban: WTO-egyezmény) mellékleteit képezik. A WTO-egyezmény közös
intézményi keretet teremt a tagjai közötti kereskedelmi kapcsolatok
folytatására a WTO-egyezményhez csatolt megállapodásokkal és jogi
eszközökkel kapcsolatos ügyekben (a WTO-egyezmény II. cikkének (1)
bekezdése). E megállapodások az 1986. szeptember 20-i Punta del Este-i
miniszteri nyilatkozattal kezdődő Uruguayi Forduló többoldalú
kereskedelmi tárgyalásainak eredményeit foglalják magukba.3.      E
nyilatkozat jóváhagyását követően a Tanács és a tagállamok úgy
határoztak, hogy „a tárgyalás folytatása maximális koherenciájának
biztosítása érdekében úgy határoztak, hogy a Bizottság jár el egyedüli
tárgyalóként a Közösségek és a tagállamok nevében”. Ugyanakkor az ülésen
elfogadott jegyzőkönyvben kijelentették, hogy „ez a határozat nem
határozza meg előre a Közösség és a tagállamok egyes meghatározott
témakörökre vonatkozó hatáskörének kérdését.”4.      1993.
december 15-én a magas rangú tisztviselők szintjén ülésező kereskedelmi
tárgyalások bizottsága – amely szervet a Punta del Este-i konferencián
kifejezetten az Uruguayi Forduló tárgyalásainak végigvitelére hoztak
létre – elfogadta az Uruguayi Forduló többoldalú kereskedelmi
tárgyalásainak eredményeit magába foglaló záróokmányt.5.      A
Tanács az 1994. március 7-8-i ülésén elhatározta, hogy megteszi a
megfelelő lépéseket a WTO-egyezmény záróokmányának az aláírására.
Felhatalmazta a Tanács elnökét és Sir Leon Brittant, a Bizottság tagját,
hogy az Európai Unió Tanácsa nevében írja alá 1994. április 15-én
Marrakesh-ben a WTO-egyezményt és záróokmányt. A tagállamok képviselői,
akik azon a véleményen voltak, hogy ezen jogi aktusok „nemzeti
hatáskörbe tartozó kérdésekre is vonatkoznak”, ugyanezen alkalommal
megállapodtak, hogy aláírják a WTO-egyezményt és záróokmányát is. A
Bizottság a maga részéről megjegyzi a jegyzőkönyvben, hogy „a záróokmány
(…) és a melléklet megállapodások a Közösség kizárólagos hatáskörébe
tartoznak.”.6.      1994.
április 6-án a Bizottság benyújtotta vélemény iránti kérelmét. A
Bizottság kérdései a következők:„Az 1993. december 15-i záróokmányban szereplő, az GATT Uruguayi Fordulója kereskedelmi tárgyalásainak eredményei tekintetében:1)      Az
Európai Közösség rendelkezik-e hatáskörrel arra, hogy az EK-Szerződés,
mégpedig egyedül annak 113. cikke alapján, vagy e cikk és ezzel együtt
az említett szerződés 100a. cikke és/vagy 235. cikke alapján megkösse a
WTO-t létrehozó egyezménynek a szolgáltatások kereskedelmére vonatkozó
(GATS), valamint a szellemi tulajdonjogok kereskedelmi vonatkozásaira
vonatkozó, és a hamisított áruk kereskedelmére is kiterjedő (TRIPs)
valamennyi részét?2)      Az
Európai Közösség rendelkezik-e hatáskörrel arra, hogy önállóan kösse
meg a WTO-egyezmény kizárólag az ESZAK- és az Euratom-Szerződés hatálya
alá tartozó termékekre és/vagy szolgáltatásokra vonatkozó részeit?3)      Ha
a fenti kérdésekre adott válasz igenlő, érinti-e ez a tagállamok azon
képességét, hogy megkössék a WTO-egyezményt, tekintettel arra a tényre,
hogy már megegyezés született arról, hogy a WTO eredeti tagjaivá
válnak?”7.      Az
Uruguayi Forduló eredményeként megszületett megállapodásokat végül
1994. április 15-én Marrakesh-ben írták alá. A Közösség és tagállamai
nevében azokat a fent említet határozatokkal összhangban írták alá (lásd
az 5. pontot).8.      A
Bizottság által benyújtott vélemény iránti kérelemről 1994. május 24-én
értesítették a Tanácsot és a tagállamokat.II –  A kérelem elfogadhatóságáról9.      Fel
kell idézni, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bíróság
véleményét a Szerződés 228. cikkének (6) bekezdése alapján kérni lehet
olyan kérdésekben, amelyek egy adott megállapodásnak a harmadik
országokkal történő megkötésére irányuló hatáskörnek a Közösség és a
tagállamok közötti megosztására vonatkoznak (lásd különösen az 1/75. sz.
1975. november 11-i véleményt [EBHT 1975., 1355.o. és különösen 1360.
o.], az 1/78. sz. 1979. október 4-i vélemény [EBHT 1979., 2871. o.] 30.
pontját, valamint a 2/91. sz. 1993. március 19-i vélemény [EBHT 1993.,
1061. o. ] 3. pontját).10.    A
Spanyol Királyság álláspontja szerint a kérelem nem elfogadható.
Állítása szerint a 228. cikk szerinti vélemény kérésére irányuló
eljárást csak akkor indítható, amikor a Közösség még nem tett nemzetközi
kötelezettségvállalást. A Spanyol Királyság azt az észrevételt teszi,
hogy a záróokmány Marrakesh-ben történő aláírása a tárgyalások
végeredményeként keletkezett szövegek hitelesítésére szolgált, és
magában foglalta az aláírók kötelezettségvállalását arra vonatkozóan,
hogy ezeket jóváhagyásra benyújtják illetékes hatóságaiknak. A Tanács és
a holland kormány pusztán kétségét fejezi ki arra vonatkozóan, hogy egy
már aláírt megállapodás tekinthető-e a 228. cikk értelmében egyszerűen
„tervezett” megállapodásnak.11.    Ezen ellenvetéseket és kétségeket el kell utasítani.12.    Azt
megelőzően, hogy véglegesen kifejezésre került volna Közösség
beleegyezése arra vonatkozóan, hogy a megállapodás a Közösséget
kötelezze, a Bíróságot bármikor fel lehet kérni, hogy a Szerződés 228.
cikkének (6) bekezdése alapján véleményt nyilvánítson. E beleegyezés
megadásáig a megállapodás megállapodás-tervezetnek minősül. Ebből
következően semmi sem zárja ki e kérelmet elfogadhatóságát.III –  A Bizottság kérdéseinek megfogalmazásáról13.    A
Tanács bírálja a Bizottság kérdéseinek megfogalmazását. Mivel az
eljárás egy, a Közösség és a tagállamok által az őket megillető
hatáskörök alapján már aláírt megállapodásra irányul, a kérdés nem az,
hogy a Közösség egyedül aláírhatja-e és megkötheti-e ezt a megállapodást
(a Tanács szerint ez teoretikus kérdés), hanem az, hogy „az Uruguayi
Forduló eredményeként létrejött megállapodásoknak a Közösség és a
tagállamok által történő együttes megkötése (...) összeegyeztethető-e a
Európai Közösséget létrehozó szerződésekben megállapított
hatáskörmegosztással”, és nem ez lenne a helyzet, ha a megállapodás
teljes egészében a Közösség kizárólagos hatáskörébe tartozna.14.    A
Tanács bírálatait, amelyekhez a portugál kormány is csatlakozott, el
kell vetni. Akár a Tanács által javasolt, akár a Bizottság által
használt kifejezésekkel teszik fel a kérdéseket, az alapvető kérdés
annak meghatározása, hogy a Közösség rendelkezik-e kizárólagos
hatáskörrel a WTO-egyezmény és annak mellékletei megkötésére. A Bíróság e
vélemény további részében ezen alapvető kérdéssel kíván foglalkozni,
sorban megvizsgálva néhány, az áruk kereskedelmére vonatkozó többoldalú
megállapodások, a GATS és a TRIPs kapcsán felmerülő sajátos problémát.
Mindenekelőtt azonban meg kell vizsgálni azokat az érveket, amelyeket a
Tanács és egyes észrevétellel élő kormányok a tagállamokkal függő
viszonyban lévő területek képviseletével kapcsolatban vetettek fel, és
amelyeket a portugál kormány az államoknak az WTO működtetésének
finanszírozásában való részvétellel kapcsolatban vetett fel.IV –  A tagállamokkal függő viszonyban lévő egyes területek képviseletéről15.    A
Bizottság azon állításával szemben, mely szerint a Közösség a
WTO-egyezmény és mellékletei aláírására kizárólagos hatáskörrel
rendelkezik, a Tanács és több észrevétellel élő kormány rámutat, hogy
egyes tagállamok továbbra is hatáskörrel rendelkeznek az olyan
területekkel kapcsolatos megállapodások aláírására és végrehajtására,
amelyekre vonatkozóan az Európai Közösségeket létrehozó szerződések nem
alkalmazandóak.16.    A
francia kormány emellett előadja, hogy az WTO-egyezmény és mellékletei
számos vonatkozásban a tengerentúli országok és területek társulására
vonatkozó rendelkezések által érintett területeteken kívül esnek,
valamint hogy – e tekintetben – egyedül ő rendelkezik hatáskörrel az
WTO-egyezmény és mellékletei megkötésére.17.    Amint
azt a Bíróság a fent hivatkozott 1/78. sz. véleményében is kimondta
(62. pont), a kérdéses területek – mivel nem tartoznak az EGK-Szerződés
hatálya alá – a Közösség szempontjából a harmadik országokkal azonos
helyzetben vannak. Ebből következően az e területekért felelős államokat
nem mint a Közösség tagállamait, hanem mint a velük függő viszonyban
lévő, de a közösségi jog hatálya alá nem tartozó területek nemzetközi
kapcsolataiért felelős államokat kérték fel a megállapodásban való
részvételre.18.    Amint
azt a Bíróság is megjegyezte a fenti véleményben (ugyanazon pont), e
tagállamok különleges helyzete nem befolyásolhatja a Közösségen belüli
hatásköri területek körülhatárolására vonatkozó probléma megoldását.V –  A költségvetési és pénzügyi kérdésekről19.    A
portugál kormány a WTO-egyezmény VII. cikkére hivatkozik, amely
előírja, hogy minden tag hozzájárul a WTO kiadásaihoz, és azt állítja,
hogy – mivel a Közösség tagállamai alapító tagi jogállást szereznek a
WTO-ban (lásd XI. cikk (1) bekezdését) – ez elégségesen indokolja a
tagállamoknak az egyezmény megkötésében való részvételét, még akkor is,
ha a finanszírozásnak nincs olyan döntő szerepe, mint a fent említett
1/78. sz. vélemény alapját képező, a természetes gumiról szóló
nemzetközi megállapodásban. A portugál kormány egy, a saját
alkotmányjogán alapuló érvet is felhoz, amely szerint a nemzeti
parlament jóváhagyása szükséges az olyan nemzetközi szerződésekhez,
amelyek a Portugál Köztársaságnak a nemzetközi szervezetekben való
részvételét írják elő.20.    Ez
utóbbi érvre elegendő azt válaszolni, hogy a belső jogszabályok –
ideértve az alkotmányos természetű jogszabályokat is – nem módosíthatják
a nemzetközi hatásköröknek a tagállamok és a Közösség között a
Szerződésből eredően fennálló megosztását.21.    Az
első érv sem fogadható el. Mivel a WTO nemzetközi szervezet, amely
csupán a működéséhez szükséges költségvetéssel, nem pedig pénzügyi
politikai eszközzel rendelkezik, az a tény, hogy a WTO kiadásainak egy
részét a tagállamok fogják viselni, önmagában nem indokolhatja a
tagállamoknak a WTO-egyezmény megkötésében való részvételét.VI –  Az áruk kereskedelmére vonatkozó többoldalú megállapodásokról22.    A
Bizottság és az észrevétellel élő felek egyetértenek abban, hogy az
áruk kereskedelmére vonatkozó többoldalú megállapodások legnagyobb részt
az EK-Szerződés 113. cikke alapján a közös kereskedelempolitikára
vonatkozó ügyek tekintetében a Közösségre ruházott kizárólagos hatáskör
hatálya alá tartoznak. Az eltérések csak egyes pontokra vonatkoznak.23.    Sem
a Tanács, sem pedig az észrevétellel élő tagállamok nem vitatják a
Bizottság azon állítását, mely szerint a Közösség kizárólagos
hatáskörrel rendelkezik az áruk kereskedelmére vonatkozó többoldalú
megállapodások megkötésére, amennyiben azok Euratom-termékekre
vonatkoznak. Mindenesetre – mivel a Bizottság második kérdésében
felvetette – ezt a kérdést meg kell vizsgálni.24.    Az
EK-Szerződés 232. cikkének (2) bekezdése kimondja, hogy a szerződés
„rendelkezései nem sérthetik az Európai Atomenergia-közösséget létrehozó
szerződés rendelkezéseit”. Mivel az Euratom-Szerződés nem tartalmaz
egyetlen, a külkereskedelemre vonatkozó rendelkezést sem, semmi sem
akadályozza azt, hogy az EK-Szerződés 113 cikke alapján kötött
szerződések kiterjedjenek az Euratom-termékek nemzetközi kereskedelmére.25.    Ezzel
szemben az ESZAK-termékek esetében nincs egyetértés egyrészt a
Bizottság – amely úgy véli, hogy a Közösségre az EK-Szerződés 113.
cikkével ruházott kizárólagos hatáskör kiterjed az ESZAK-termékekre is –
másrészt a Tanács és az észrevétellel élő tagállamok többsége között,
amelyek az ESZAK-Szerződés 71. cikkére hivatkozva kívánják bizonyítani,
hogy a tagállamok hatáskörrel rendelkeznek.26.    Az
ESZAK-Szerződés 71. cikke kétségkívül azt írja elő, hogy „[e] szerződés
ellenkező rendelkezés hiányában nem érinti a tagállamok kormányainak a
kereskedelempolitika terén fennálló hatáskörét”. Ezen túlmenően az
EK-Szerződés 232. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy ez utóbbi nem
módosítja az ESZAK-ot létrehozó szerződés rendelkezéseit, különösen a
tagállamok jogai és kötelezettségei, valamint az intézmények hatásköre
tekintetében.27.    Mivel
azonban az ESZAK-Szerződés akkor készült, amikor az Európai Gazdasági
Közösség még nem létezett, e szerződés 71. cikke csak a szén- és
acéltermékekről rendelkezhetett. Akárhogy is, az csak kifejezetten az
ESZAK-termékekre vonatkozó megállapodások tekintetében tarthatott fenn a
tagállamok részére hatáskört. Másrészről az EK-Szerződés 113. cikke
értelmében a Közösség kizárólagos hatáskörrel rendelkezik az általános
jellegű, azaz a mindenféle árut magukban foglaló külső megállapodások
megkötésére, még akkor is, ha ezen áruk magukban foglalják az
ESZAK-termékeket is. Amint azt a Bíróság a fent hivatkozott 1/75. sz.
véleményében kimondta (1365. o., harmadik bekezdés), kizárt, hogy az
ESZAK-Szerződés 71. cikke „az EGK-Szerződés 113. és 114. cikkét
érvénytelenné tegye, és hatással legyen a Közösségnek a közös
kereskedelempolitika területére vonatkozó nemzetközi megállapodások
tárgyalására és megkötésére vonatkozó hatáskörrel történő
felruházására”. Jelen esetben az áruk kereskedelmére vonatkozó
többoldalú megállapodások vizsgálata során kiderül, hogy ezek egyike sem
vonatkozik kifejezetten ESZAK-termékekre. Ebből az következik, hogy a
Közösségnek e megállapodások megkötésére vonatkozó kizárólagos hatásköre
nem vitatható azon az alapon, hogy azokat az ESZAK-termékekre is
alkalmazni kell.28.    A
Tanács előadja, hogy az EK-Szerződés 43. cikkét el kell fogadni a
WTO-egyezmény és mellékletei megkötésére vonatkozó határozatok
alapjaként a mezőgazdaságról szóló megállapodás és az egészségügyi és
növény-egészségügyi intézkedések alkalmazásáról szóló megállapodás
tekintetében, mivel ezek nem csak a mezőgazdasági termékek nemzetközi
kereskedelmére alkalmazandó kereskedelmi intézkedésekre vonatkoznak,
hanem – elsősorban – a mezőgazdasági piacok szervezésének belső
szabályaira. Az Egyesült Királyság különösen azt állítja, hogy a hazai
támogatás csökkentésére vonatkozó kötelezettségek és a mezőgazdasági
termékekről szóló megállapodásban előírt export-visszatérítések a piacok
közös szervezését is befolyásolják, valamint hogy – mivel közösségi
termékekre, és nem behozott termékekre vonatkoznak – kívül esnek az
EK-Szerződés 113. cikkének hatályán.29.    A
mezőgazdaságra vonatkozó megállapodás tekintetében igaz, hogy a 43.
cikk elfogadható volt mint megfelelő jogalap egy a termékek forgalomba
hozatalának feltételeire vonatkozó egységes szabályokat megállapító
irányelv tekintetében, nemcsak a Közösségen belüli kereskedelemre
vonatkozóan, hanem a harmadik országokból származó áruk esetére is (lásd
a 131/87. sz. Bizottság kontra Tanács ügyben 1989. november 16-án
hozott ítélet [EBHT 1989., I-3764. o.] 27. pontját). Ennek az
irányelvnek a célja azonban a Szerződés 39. cikkében megállapított közös
agrárpolitika célkitűzései közül egy vagy több megvalósítása. A
WTO-egyezményhez mellékelt, a mezőgazdaságról szóló megállapodás
esetében azonban már nem ez a helyzet. A mezőgazdaságról szóló
megállapodás célkitűzése, hogy létrehozzon egy az egész világra
kiterjedő „méltányos és piacorientált mezőgazdasági kereskedelmi
rendszert”. (lásd a megállapodás preambulumát). Az a tény, hogy az e
megállapodás értelmében vállalt kötelezettségek megkövetelik, hogy a
belső intézkedéseket a Szerződés 43. cikke alapján fogadják el, nem
akadályozza, hogy a nemzetközi kötelezettségvállalásokra egyedül a 113.
cikk alapján kerül sor. 30.    A
Tanács azt állítja továbbá, hogy – a mezőgazdaságról szóló
megállapodással kapcsolatban elmondottakhoz hasonlóan – ugyancsak az
EK-Szerződés 43. cikkére kell hivatkozni az egészségügyi és
növény-egészségügyi intézkedések alkalmazásáról szóló megállapodás
megkötésére irányuló határozat jogalapjaként.31.    Ezt
az álláspontot el kell utasítani. Az egészségügyi és
növény-egészségügyi intézkedések alkalmazásáról szóló megállapodás –
preambuluma értelmében – arra szorítkozik, hogy „létrehozzák az állat-
és növény-egészségügyi intézkedések meghozatalát, továbbfejlesztését és
érvényesítését célzó szabályok és fegyelem multilaterális kereteit abból
a célból, hogy azoknak a kereskedelemre gyakorolt negatív hatásait
minimalizálják”. Ilyen megállapodás köthető önmagában a 113. cikk
alapján is.32.    A
holland kormány szerint indokolt a Közösség és a tagállamok együttes
részvétele a WTO-egyezményben, mivel a tagállamok saját hatáskörrel
rendelkeznek a kereskedelem technikai akadályai tekintetében, mivel ezen
a területen néhány közösségi irányelv szabadon választható jellegű, és
mivel ezen a területen teljes harmonizáció még nem valósult meg és azt
nem is tervezik.33.    Ez
az érvelés nem fogadható el. A kereskedelem technikai akadályairól
szóló megállapodás a közös kereskedelempolitika hatálya alá tartozik,
mivel annak rendelkezéseit pusztán annak biztosítására szánták, hogy a
technikai szabályok és normák, valamint a technikai szabályoknak és
normáknak való megfelelősség értékelésére irányuló eljárások ne képezzék
a nemzetközi kereskedelem szükségtelen akadályát (lásd a megállapodás
preambulumát, valamint 2.2. és 5.1.2. cikkét).34.    Mindezekből
az következik, hogy az EK-Szerződés 113. cikke alapján egyedül a
Közösség rendelkezik hatáskörrel az áruk kereskedeleméről szóló
többoldalú megállapodások megkötésére.VII –  Az EK-Szerződés 113. cikkéről, a GATS-ról és a TRIPs-ről35.    A
Bizottság legfőbb állítása értelmében mind a GATS mind a TRIPs
megkötése az EK-Szerződés 113. cikke alapján a kereskedelempolitikai
ügyekben a Közösségre ruházott kizárólagos hatáskörbe tartozik. Ezt az
álláspontot a lényegét illetően élénken vitatta a Tanács, az
észrevétellel élő tagállamok, és az Európai Parlament, amely – kérelmére
– engedélyt kapott észrevételeinek benyújtására. Célszerű ezért a
Bizottságnak a GATS-ra illetve a TRIPs-re vonatkozó legfőbb állításainak
vizsgálatával kezdeni.A –  A GATS36.    A
Bizottság álláspontját lényegében a közös kereskedelempolitika
fogalmának a Bíróság ítélkezési gyakorlatában kialakult nem megszorító
értelmezésre (lásd az 1/78. sz. vélemény 44. és 45. sz. pontját), az
áruk és a szolgáltatások közötti kapcsolatokra vagy átfedésekre, a GATS
céljára és az alkalmazott eszközökre alapítja, és arra a következtetésre
jut, hogy a szolgáltatások a közös kereskedelempolitika területére
tartoznak anélkül, hogy különbséget kellene tenni a szolgáltatásnyújtás
különböző módjai között, és különösen a közvetlen, határokon átnyúló
szolgáltatásnyújtás és az olyan szolgáltatásnyújtás között, amelyet
annak a személynek az országában történő kereskedelmi jelenléttel
nyújtanak, aki számára a szolgáltatást nyújtják. A Bizottság azt is
állítja, hogy a közlekedéssel kapcsolatos, kereskedelmi jellegű
nemzetközi megállapodások (a biztonsági szabályokkal kapcsolatosakkal
ellentétben) szintén a közös kereskedelempolitika területére tartoznak
és nem a Szerződésnek a közös közlekedéspolitikáról szóló különös címe
alá.37.    Először
célszerű megvizsgálni a közlekedéstől eltérő szolgáltatásokat, és ezt
követően a közlekedés körébe tartozó különös szolgáltatásokat.38.    Az
első kategória tekintetében mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy
1/75. sz. véleményben, amelyben egy helyi kiadások előírásairól szóló
megállapodással összefüggésben rendelkezett a közösségi hatáskörök
kiterjedéséről, a Bíróság megállapította, hogy „közös
kereskedelempolitika, és különösen az exportpolitika szükségszerűen
magában foglalja a kiviteli támogatások rendszerét, és különösen a
kiviteli műveletekhez kapcsolódó helyi kiadások finanszírozását célzó
hitelekre vonatkozó rendelkezéseket” (EBHT 1975., 1362. o.). A kérdéses
helyi kiadások mind az áruk szolgáltatásával, mind a szolgáltatások
nyújtásával kapcsolatosan felmerült kiadásokra vonatkoztak. Ennek
ellenére a Bíróság elismerte a Közösség kizárólagos hatáskörét, anélkül,
hogy különbséget tett volna az áruk és a szolgáltatások között.39.    A
Bíróság a fent hivatkozott 1/78. sz. véleményben (44. pont)
elutasította a 113. cikk oly módon történő értelmezését, ami „a közös
kereskedelempolitikát olyan eszközök használatára korlátozná, amelyek
hatása kizárólag a külkereskedelem hagyományos szempontjaira irányul”.
Épp ellenkezőleg, úgy vélte, hogy „a külkereskedelem kérdését tágabb
összefüggéseiben kell szabályozni”, amit megerősít az a körülmény is,
hogy a 113. cikkben a kereskedelempolitika tárgyainak (…) felsorolása
nem taxatív.” (a fent hivatkozott 1/78. sz. vélemény 45. pontja).40.    Vélemény
iránti kérelmében a Bizottság rámutatott arra, hogy egyes fejlett
országokban a szolgáltatási szektor a gazdaság vezető szektorává vált,
továbbá hogy a világgazdaság alapvető szerkezeti átalakuláson megy
keresztül. Az alapvető ipar a fejlődő országokba helyeződik át, míg a
fejlett gazdaságok főként magas hozzáadott értéktartalommal rendelkező
áruk és szolgáltatások exportőreivé váltak. A Bíróság megjegyzi, hogy
ezt a fejlődést tükrözi a WTO-egyezmény és annak mellékletei, amelyek az
árukra és szolgáltatásokra kiterjedő egységes tárgyalási folyamat
tárgyát képezték.41.    Tekintettel
a nemzetközi kereskedelem ilyen fejlődésére, a közös
kereskedelempolitikának a Szerződés értelmében vett nyitott jellegével
ellentétes az, hogy a szolgáltatások kereskedelme teljes egészében és
alapelvi szinten kizárásra kerüljön a 113. cikk hatálya alól, ahogyan
azt egyes észrevétellel élő kormányok kívánnák.42.    E
következtetés pontosítása érdekében azonban figyelembe kell venni a
GATS által a szolgáltatások kereskedelmére adott meghatározást annak
érdekében, hogy kiderüljön, a Szerződés általános rendszere nem
korlátozza-e a szolgáltatások kereskedelmének a 113. cikk hatálya alá
tartozását.43.    A
szolgáltatások kereskedelme a GATS I. cikkének (2) bekezdése értelmében
– a megállapodás alkalmazásában – a szolgáltatásnyújtás négy formáját
jelenti: 1) személyek mozgásával nem járó, határon átnyúló
szolgáltatásnyújtás; 2) a külföldön történő fogyasztás, amely magában
foglalja a fogyasztónak a szolgáltató letelepedése szerinti WTO-tag
területére történő utazását; 3) a kereskedelmi jelenlét, azaz egy
lányvállalat vagy fióktelep jelenléte azon WTO-tagország területén, ahol
a szolgáltatást nyújtják; 4) WTO-tagországbeli természetes személyek
jelenléte, ami lehetővé teszi egy tagország szolgáltatója számára, hogy
szolgáltatást nyújtson valamely más tagország területén.44.    A
határokon átnyúló szolgáltatások tekintetében, a szolgáltatást az egyik
országban letelepedett szolgáltató nyújtja egy másik országban
tartózkodó fogyasztónak. A szolgáltató nem megy a fogyasztó országába;
illetve a fogyasztó sem megy a szolgáltató országába. Ez a helyzet tehát
hasonló az árukereskedelemhez, amely a Szerződés értelmében kétségkívül
a közös kereskedelempolitika hatálya alá tartozik. Nincs tehát semmi
különös akadálya annak, hogy egy ilyen szolgáltatás a közös
kereskedelempolitika fogalmába tartozzon.45.    Ugyanez
nem mondható el a három másik, a GATS-ban meghatározott
szolgáltatásnyújtási módja, nevezetesen a külföldön történő fogyasztás, a
kereskedelmi jelenlét, és a természetes személyek jelenléte
tekintetében.46.    A
természetes személyek vonatkozásában a Szerződés 3. cikkéből – amely b)
pontjában különbséget tesz a „közös kereskedelempolitika” és d)
pontjában „a személyek belépésére és mozgására vonatkozó intézkedések”
között – egyértelmű, hogy a harmadik országok állampolgáraival szemben a
tagállamok külső határainak átlépése során tanúsított bánásmód nem
tekinthető a közös kereskedelempolitika hatálya alá tartozó kérdésnek.
Még általánosabban, a természetes és jogi személyek szabad mozgásáról
szóló különös fejezetek léte a Szerződésben azt mutatja, hogy e kérdések
nem tartoznak a közös kereskedelempolitika hatálya alá.47.    Ebből
az következik, hogy a szolgáltatásnyújtás GATS-ban szereplő azon
módjai, amelyeket „külföldön történő fogyasztásnak”, „kereskedelmi
jelenlétnek” és „természetes személyek jelenlétének” nevez, nem tartozik
a közös kereskedelempolitika hatálya alá.48.    Ezek
után meg kell vizsgálni a közlekedés körébe tartozó egyes
szolgáltatásokat, amelyek a Szerződésben a közös kereskedelempolitikáról
szóló VII. címtől elkülönülő külön cím alá tartoznak (IV. cím). Épp a
közlekedéspolitika kapcsán mondta ki először a Bíróság, hogy a
Közösségnek a nemzetközi szerződések megkötésére vonatkozó hatásköre
„nem csak a Szerződés kifejezett felhatalmazásából származhat – mint a
vámtarifa- és kereskedelmi megállapodásokra vonatkozó a 113. és 114.
cikk esetén és a társulási megállapodásokra vonatkozó 238. cikk esetén –
hanem a Szerződés más rendelkezéseiből és a közösségi intézmények által
e rendelkezések keretében hozott jogi aktusokból is” (lásd a 22/70. sz.
Bizottság kontra Tanács ügyben 1971. március 31-én hozott ún.
„AETR-ítélet” [EBHT 1971., 263. o.] 16. pontját). Az e határozat alapját
képező elgondolás az, hogy a közlekedéssel kapcsolatos ügyekre
vonatkozóan megkötött nemzetközi megállapodások nem tartoznak a 113.
cikk hatálya alá.49.    Az
AETR-ítélet hatálya nem szűkíthető le az AETR-ítélet alapjául is
szolgáló biztonsági szabályokra – mint a hivatásos gépkocsivezetők
vezetési idejének hosszával kapcsolatos szabályokra – vonatkozó
megállapodások és a kereskedelmi jellegű megállapodások közötti
különbségtétellel.50.    Valójában
az AETR-ítélet nem tesz ilyen különbséget. A Bíróság megerősítette
elemzését a belvízi közlekedési ágazat gazdasági helyzetének javítására
irányuló megállapodásra – azaz egy nem biztonsági szabályok
megállapítására vonatkozó gazdasági megállapodásra – vonatkozó 1/76. sz.
véleményében (EBHT 1977., 741. o.). Ezen túlmenően a „közlekedésről”
szóló cím alapján harmadik országokkal számos megállapodás jött létre,
amelyek hosszú listáját nyújtotta be az Egyesült Királyság
észrevételeiben.51.    A
Bizottság álláspontjának alátámasztása céljából számos, a 113. cikken
alapuló, a közlekedési szolgáltatások felfüggesztését is magában foglaló
embargós intézkedést sorol fel [Irak elleni intézkedések: a Közösség
Irakkal és Kuvaittal folytatott kereskedelmének megakadályozásáról
szóló, 1990. augusztus 8-i 2340/90/EGK tanácsi rendelet (HL L 213.,
1990., 1. o.), a Közösség Irakkal és Kuvaittal folytatott
kereskedelmének megakadályozásáról szóló 2340/90/EGK rendeletet
kiterjesztéséről és módosításáról szóló, 1990 október 29-i 3155/90/EGK
tanácsi rendelet (HL L 304., 1990., 1. o), valamint az a Közösség
Irakkal és Kuvaittal folytatott kereskedelmének megakadályozásáról szóló
2340/90/EGK és 3155/90/EGK rendelet módosításáról szóló, 1991. május
7-i 1194/91/EGK tanácsi rendelet (HL L 115., 1991., 37. o.); a Jugoszláv
Szövetségi Köztársaság (Szerbia és Montenegró) elleni intézkedések: az
Európai Gazdasági Közösség és a Jugoszláv Szövetségi Köztársaság
(Szerbia és Montenegró) közötti kereskedelemről szóló, 1993. április
26-i 990/93/EGK tanácsi rendelet (HL L 102., 1993., 14. o.); a Haiti
elleni intézkedések: az Európai Gazdasági Közösség és Haiti közötti
kereskedelem egyes vonatkozásaival kapcsolatos embargó bevezetéséről
szóló, 1993. június 23-i 1608/93/EGK tanácsi rendelet (HL L 155., 1993.,
2. o.)]. E példák nem bizonyító erejűek. Amint azt az Európai Parlament
helyesen jegyzi meg, mivel az embargók főként a termékexporttal és
-importtal kapcsolatosak, ezek nem lettek volna hatékonyak, ha
ugyanekkor nem határozták volna el a közlekedési szolgáltatások
felfüggesztését is. Az ilyen felfüggesztés a főintézkedés szükséges
velejárójának tekinthető. Ebből következően a példák nem relevánsak azon
kérdés tekintetében, hogy a Közösség a közlekedéssel kapcsolatos
nemzetközi megállapodások megkötése tekintetében a 113. cikk alapján
rendelkezik-e kizárólagos hatáskörrel.52.    Mindenesetre
az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Tanács egyszerű gyakorlata
nem változtathat a Szerződés szabályain, és ennélfogva a helyes jogalap
megállapítása tekintetében nem teremthet a Közösség intézményeit
kötelező precedenst (lásd a 68/86. sz. Egyesült Királyság kontra Tanács
ügyben 1988. február 23-én hozott ítélet [EBHT 1988., 855. o.] 24.
pontját).53.    Ebből
az következik, hogy a Szerződés 113. cikkének hatálya alá csak a
határon átnyúló szolgáltatásnyújtás tartozik, és a közlekedésre
vonatkozó nemzetközi megállapodások az alól ki vannak zárva.B –  A TRIPs54.    A
Közösségnek a 113. cikken alapuló kizárólagos hatáskörére vonatkozó
állításának alátámasztására a Bizottság főként azzal érvel, hogy a
szellemi tulajdonjogokra vonatkozó szabályok szorosan kapcsolódnak azon
termékek és szolgáltatások kereskedelméhez, amelyekre e jogok
vonatkoznak.55.    Először
is meg kell jegyezni, hogy a TRIPs III. részének a szellemi
tulajdonjogok érvényesítésére szolgáló eszközökre vonatkozó 4. fejezete
különös szabályokat tartalmaz a határátkelőhelyeken alkalmazandó
intézkedésekkel kapcsolatban. Amint arra az Egyesült Királyság
rámutatott, ennek a résznek a megfelelője megtalálható a hamisított áruk
szabad forgalomba hozatalát tiltó intézkedések megállapításáról szóló,
1986. december 1-jei 3842/86/EGK tanácsi rendelet (HL L 357., 1986., 1.
o.) rendelkezéseiben. E rendelet, amennyiben a hamisított áruk szabad
forgalomba hozatalának tilalmára vonatkozik, helyesen alapul a Szerződés
113. cikkén: a Közösség külső határain a vámhatóságok által meghozandó
intézkedésekre vonatkozik. Mivel az ilyen típusú intézkedéseket a
közösségi intézmények szabadon fogadhatják el az EK-Szerződés 113. cikke
alapján, egyedül a Közösség jogosult az ilyen ügyekkel kapcsolatos
nemzetközi megállapodások megkötésére.56.    A
TRIPs hamisított áruk szabad forgalomba hozatalának tilalmára vonatkozó
rendelkezéseinek esetén kívül ugyanakkor a Bizottság álláspontja nem
fogadható el.57.    Kétségkívül
van kapcsolat a szellemi tulajdon és az áruk kereskedelme között. A
szellemi tulajdonjogok lehetővé teszik jogosultjaik részére, hogy
harmadik személyeket bizonyos cselekmények megvalósításában
megakadályozzanak. A védjegy használatának, valamely termék
előállításának, egy formatervezési minta lemásolásának, egy könyv,
lemez, vagy videokazetta többszörözésének megtiltására vonatkozó jog
kétségtelenül hatással bír a kereskedelemre. A szellemi tulajdonjogok
célja kifejezetten e hatások kiváltása. Ez nem elegendő ahhoz, hogy a
113. cikk hatálya alá tartozzanak. A szellemi tulajdonjogok nem
tartoznak a nemzetközi kereskedelem területére: a belső kereskedelmet
legalább annyira – ha nem jobban – érintik, mint a nemzetközi
kereskedelmet.58.    Amint
azt a francia kormány helyesen jegyezte meg, a TRIPs elsődleges célja a
szellemi tulajdon oltalmának világméretű megerősítése és
összehangolása. Maga a Bizottság is elfogadta, hogy – mivel a TRIPs
olyan területen állapít meg szabályokat, ahol nincsenek közösségi
harmonizációs intézkedések – annak megkötése lehetővé tenné egyidejűleg a
Közösségen belüli harmonizáció megvalósítását, és ezáltal hozzájárulna a
közös piac létrehozásához és működéséhez.59.    Meg
kell jegyezni, hogy a belső jogszabályok szintjén a szellemi tulajdon
területén a Közösség a 100. és 100a. cikk értelmében a nemzeti
jogszabályok összehangolására vonatkozóan rendelkezik hatáskörrel, és a
235. cikk alapján új, a nemzeti jogok felett elhelyezkedő jogokat is
alkothat, amint azt a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20-i
40/94/EGK tanácsi rendelettel (HL L 11., 1994., 1. o.) tette. Ezen
intézkedéseket a szavazással kapcsolatos szabályokra (egyhangúság a 100.
és 235. cikk esetében), vagy 113. cikk értelmében alkalmazandó
eljárásoktól különböző eljárási szabályokra (a Parlamenttel történő
konzultáció a 100. és 235. cikk esetében, vagy együttdöntési eljárás a
100a. cikk esetében) is figyelemmel kell meghozni.60.    A
Közösség kizárólagos hatáskörének elismerése arra vonatkozóan, hogy
megállapodások kössön a szellemi tulajdon oltalmának összehangolása
céljából harmadik országokkal, és hogy egyúttal közösségi szintű
harmonizációt valósítson meg, azzal a hatással járna, hogy a közösségi
intézmények kivonhatnák magukat az eljárásokra és a szavazásra vonatkozó
szabályokkal kapcsolatos belső korlátok alól.61.    E
következtetést nem befolyásolja az intézmények gyakorlata, amely a 113.
cikk alapján elfogadott autonóm intézkedésekben vagy külső
megállapodásokban nyilvánul meg.62.    A
Bizottság három olyan esetet említ, amikor az „új kereskedelempolitikai
eszköz” alapján (a különösen a tiltott kereskedelmi gyakorlatok
alkalmazásával szembeni védelem vonatkozásában a közös
kereskedelempolitika megerősítéséről szóló, 1984. szeptember 17-i
2641/84/EGK tanácsi rendelet [HL L 252., 1984., 1. o.], amely maga is a
Szerződés 113. cikkén alapul) eljárást indítottak a szellemi tulajdonnal
kapcsolatos közösségi érdekek védelme céljából (az Egyesült Államoknak
az egyes aramidszálaknak az Amerikai Egyesült Államokba való behozatalát
kizáró intézkedésével kapcsolatos nemzetközi konzultációs és
vitarendezési eljárás kezdeményezéséről szóló, 1987. március 12-i
87/251/EGK tanácsi határozat [HL L 117., 1987., 18. o.]; a
hangfelvételek engedély nélküli, Indonéziában történő többszörözésével
kapcsolatos „tiltott kereskedelmi gyakorlat” miatti eljárás
megindításáról szóló értesítés [HL C 136., 1987., 3. o.]; a Thaiföldön
közösségi hangfelvételekre vonatkozó kalózkodás, mint a 2641/84/EGK
tanácsi rendelet értelmében vett tiltott kereskedelmi gyakorlat miatti
vizsgálati eljárás megindítására vonatkozó értesítés [HL C 189., 1991.,
26. o. ])].63.    Azon
intézkedések, amelyeket e rendelet alapján meg lehet hozni válaszul a
közösségi vállalkozások szellemi tulajdonjogai védelmének egy harmadik
országban fennálló hiányosságaira (vagy a velük szemben e területen
alkalmazott megkülönböztetésre), nem állnak kapcsolatban a szellemi
tulajdon oltalmának összehangolásával, amely a TRIPs fő tárgyát képezi. A
fent hivatkozott 2641/84/EGK rendelet 10. cikkének (3) bekezdése
értelmében ezen intézkedések a következők: a kereskedelempolitikai
tárgyalások eredményeként meglévő bármely kedvezmény felfüggesztése vagy
visszavonása; a meglévő vámok emelése, vagy más, a behozatallal
kapcsolatos díj bevezetése; mennyiségi korlátozások, vagy az érintett
harmadik országgal folytatott kereskedelem import- vagy az
exportfeltételeit módosító más intézkedések bevezetése. Mindezen
intézkedések jellegüknél fogva a kereskedelempolitika területére
tartoznak.64.    A
Bizottság érvként hozza fel az 1989-es évre vonatkozóan a fejlődő
országokból származó egyes ipari termékekre vonatkozó általános
preferenciális vámok alkalmazásáról szóló, 1988. december 19-i
4257/88/EGK rendelet (HL L 375., 1988., 1. o.) keretében a Közösség
által Koreával kapcsolatban elfogadott intézkedéseket. Miután Korea
különbséget tett kereskedelmi partnerei között a szellemi tulajdon
oltalma területén (lásd a rendelet tizenkilencedik
preambulumbekezdését), a Közösség a termékeire vonatkozóan
felfüggesztette az általános vámkedvezményeket (a rendelet 1. cikkének
(3) bekezdése).65.    Ez
az érv semmivel sem meggyőzőbb, mint az előző. Mivel az általános
preferenciák nyújtása kereskedelempolitikai intézkedés, amint azt a
Bíróság megállapította (lásd a 45/86. sz. Bizottság kontra Tanács ügyben
1987. március 26-én hozott „általános preferenciális vámkedvezmények”
ítélet 21. pontját [EBHT 1987., 1493. o. ]), felfüggesztésük is az. Ez
azonban semmivel sem bizonyítja, hogy a Közösség a 113. cikk alapján
kizárólagos hatáskörrel rendelkezik a szellemi tulajdon oltalmának
világszintű összehangolására irányuló megállapodás megkötésére harmadik
országokkal.66.    A
Bizottság álláspontja alátámasztása céljából felidézte a harmadik
országokkal a Szerződés 113. cikke alapján kötött egyes
megállapodásoknak a szellemi tulajdon oltalmával kapcsolatos
rendelkezéseit is.67.    Meg
kell jegyezni, hogy e rendelkezések alkalmazási köre igen korlátozott.
Az Európai Gazdasági Közösség és a Kínai Népköztársaság között
létrejött, a textiltermékek kereskedelméről szóló, 1988. december 9-én
parafált megállapodás (HL L 380., 1988., 1. o.), valamint az Európai
Gazdasági Közösség és a Szovjet Szocialista Köztársaságok Szövetsége
között létrejött, a textiltermékek kereskedelméről szóló, 1989. december
11-én parafált megállapodás (HL L 397., 1989., 1. o.) pusztán egy
konzultációs eljárást ír elő a textiltermékek vonatkozásában a védjegyek
vagy a formatervezési minták oltalmával kapcsolatban. Ezen túlmenően a
Közösség és egyes kelet-európai országok között létrejött három
ideiglenes megállapodás (a Magyarországgal 1991. december 16-án kötött
megállapodás [HL L 116., 1992., 2. o.]; a Csehszlovák Szövetségi
Köztársasággal 1991. december 16-án kötött megállapodás [HL L 115.,
1992., 2. o.]; a Bulgár Köztársasággal 1993 március 8-án kötött
megállapodás [HL L 323., 1993., 2. o.]) mind tartalmaz egy azonos módon
megfogalmazott rendelkezést (35., 36., illetőleg 37. cikk), amely
felhívja ezen államokat a szellemi tulajdon védelmének javítására, hogy
meghatározott időn belül „a Közösségben a közösségi jogszabályok (...)
által előirányzott védelemhez hasonló szintű védelmet” biztosítsanak.
Amint azt a francia kormány helyesen kiemelte, az ilyen rendelkezés csak
a megállapodásban részes harmadik ország számára kötelező.68.    Az
a tény, hogy a Közösség és intézményei jogosultak – az egyébként a
Szerződés 113. cikkének hatálya alá tartozó – külső megállapodásokba
tisztán konzultációs eljárások szervezésére vonatkozó kiegészítő
rendelkezéseket, illetve a másik félt a szellemi tulajdon védelmi
szintjének növelésére felszólító rendelkezéseket beilleszteni, nem
jelenti azt, hogy kizárólag a Közösség rendelkezik hatáskörrel a TRIPs
jellegű és ahhoz hasonló alkalmazási körrel bíró nemzetközi
megállapodások megkötésére.69.    Végül
igaz, amit a Bizottság állít, hogy az Osztrák Köztársasággal kötött, a
minőségi és a „retsina” borok kölcsönös védelméről és ellenőrzéséről
szóló, 1988. december 23-i megállapodás (HL L 56., 1989., 2. o.),
valamint az Ausztráliával kötött, a borkereskedelemről szóló, 1994.
január 24-i és 31-i megállapodás (HL L 86., 1994., 3. o.) a borok
elnevezésének kölcsönös védelmére vonatkozó rendelkezéseket tartalmaz.
Az osztrák borvidékek elnevezései a Közösség területén kizárólag azon
osztrák borok számára vannak fenntartva, amelyekre azokat alkalmazzák,
és azok csak az osztrák szabályokban megállapított feltételekkel
összhangban használhatók (a megállapodás 3. cikkének (3) bekezdése).
Hasonló rendelkezést tartalmaz az Ausztráliával kötött megállapodás (7.
cikk (3) bekezdés).70.    Mindenesetre,
mint ahogy az az Európai Közösség és Ausztrália között létrejött, a
borkereskedelemről szóló megállapodás megkötéséről és aláírásáról szóló,
1994. január 24-i 94/184/EGK tanácsi határozat (HL L 86., 1994., 1. o.)
preambulumából kiderül, a megállapodás megkötésére azért került sor
közösségi szinten, mert a megállapodás rendelkezései közvetlenül
kapcsolódnak a közös agrárpolitika hatálya alá tartozó intézkedésekhez,
és különösen a borra és a szőlőtermesztésre vonatkozó közösségi
szabályokhoz. Ezen túlmenően ez az eset semmilyen módon nem támasztja
alá a szintén a TRIPs hatálya alá tartozó szabadalmakkal és
formatervezési mintákkal, nyilvánosságra nem hozott műszaki információk
oltalmával, védjegyekkel vagy szerzői joggal kapcsolatos érvelést.71.    A
fenti megfontolások fényében arra a következtetésre kell jutni, hogy – a
hamisított áruk szabad forgalomba hozatalának tilalmára vonatkozó
rendelkezései kivételével – a TRIPs nem tartozik a közös
kereskedelempolitika hatálya alá.VIII –  Az Európai Közösség bennefoglalt külső hatásköreiről, a GATS-ról és a TRIPs-ről72.    Arra
az esetre, ha a Bíróság elutasítaná Bizottság azon fő érvét, amely
szerint a Közösség a 113. cikk alapján kizárólagos hatáskörrel
rendelkezik, a Bizottság másodlagosan arra hivatkozik, hogy Közösségnek a
GATS és a TRIPs megkötésére vonatkozó kizárólagos hatásköre vagy a
Szerződés belső hatáskört megállapító rendelkezéseiből, vagy a belső
hatáskört végrehajtó másodlagos jogalkotási aktusok létezéséből, vagy a
Közösség belső céljainak elérése céljából teendő nemzetközi
kötelezettségvállalások szükségességéből következik. A Bizottság azt is
előadja, hogy amennyiben a Szerződés vagy a másodlagos jogalkotási
aktusok különös rendelkezései alapján a Közösség nem rendelkezik
megfelelő hatáskörrel, a Szerződés 100a. és 235. cikke alapján
kizárólagos hatáskörrel rendelkezik. Bár elismerik, hogy a Közösség
rendelkezik bizonyos hatáskörökkel, a Tanács és az észrevétellel élő
tagállamok vitatják annak kizárólagos jellegét.A –  A GATS73.    Ami
kifejezetten a GATS-ot illeti, a Bizottság három lehetséges forrásra
hivatkozik a Közösség kizárólagos külső hatásköre vonatkozásában: azon
hatáskörök, amelyeket a Szerződés a közösségi intézményeknek belső
szinten biztosít, a Közösség valamely céljának eléréséhez szükséges
megállapodás megkötésének szükségessége, és végül a 100a. és 235. cikk.74.    A
Bizottság elsősorban előadja, hogy a GATS-ban nincs egyetlen terület
vagy egyetlen különös rendelkezés sem, amelyek tekintetében a Közösség
ne rendelkezne a belső intézkedések megtételére vonatkozó megfelelő
hatáskörrel. A Bizottság szerint e hatáskörök a letelepedési jogról, a
szolgáltatásnyújtás szabadságáról és a közlekedésről szóló fejezetekben
szerepelnek. A kizárólagos külső hatáskör e belső hatáskörökből ered.75.    Ezt az érvelést el kell utasítani.76.    A
75. cikk (1) bekezdésének a) pontja alapján – amely egy adott útnak a
Közösség területére eső szakasza vonatkozásában egyaránt vonatkozik a
harmadik országokból érkező vagy oda irányuló szállításokra is –
állapította meg a Bíróság a fent hivatkozott AETR-ítéletben (27. pont),
hogy „a Közösség hatásköre kiterjed a nemzetközi jog hatálya alá tartozó
kapcsolatokra, és következésképpen magában foglalja az említett
területen az érdekelt harmadik államokkal való megállapodások
megkötésének szükségességét”.77.    Ennek
ellenére a Közösség kizárólagos külső hatásköre még a közlekedés
területén sem következik ipso facto azon hatásköréből, hogy belső
szinten szabályokat állapíthat meg. Amint arra a Bíróság az
AETR-ítéletben rámutatott (17. és 18. pont) a tagállamok – akár
egyénileg akár együttesen eljárva – csak akkor vesztik el arra vonatkozó
jogukat, hogy harmadik országokkal szemben kötelezettségeket
vállaljnak, ha és amennyiben létrejöttek azok a közös szabályok,
amelyeket e kötelezettségek esetlegesen érinthetnek. A Közösség
hatásköre csak akkor válik kizárólagossá, ha belső szinten
megállapították a közös szabályokat. Ugyanakkor nem minden közlekedéssel
kapcsolatos kérdés képezi már közös szabályok tárgyát.78.    A
meghallgatás során a Bizottság hangsúlyozta, hogy a tagállamoknak a
harmadik országokkal kötött kétoldalú megállapodásokon alapuló
külpolitika folytatására vonatkozó szabadsága a szolgáltatások áramlását
elkerülhetetlenül eltorzítja, és fokozatosan aláássa a belső piacot.
Előadta, hogy ily módon az utasok azon tagállam repülőteréről indulnak
majd, amelyik a harmadik országgal és annak légitársaságával
„open-skies” típusú kétoldalú megállapodást kötött, amely megállapodás
jobb ajánlatot tesz lehetővé az ár-minőség arány szempontjából a
közlekedés területén. A Bizottság továbbá azt állította, hogy egy
Németország és Lengyelország között létrejött, a német közúti
árufuvarozókat a tranzitilleték megfizetésének kötelezettsége alól
mentesítő megállapodás meglétének eredményeként torzult a német és
holland fuvarozók közötti verseny az Oroszország, Belarusz, és a
Baltikum országai felé irányuló közlekedés vonatkozásában, mivel egy
hasonló, Lengyelország és Hollandia között létrejött megállapodás a
holland fuvarozókra 650 DM illetéket ró.79.    Erre
az érvelésre elegendő azt válaszolni, hogy a Szerződés egyetlen
rendelkezése sem zárja ki, hogy az intézmények az általuk megállapított
közös szabályokban megszervezzék a harmadik országokkal szembeni
összehangolt cselekvést vagy a tagállamok számára előírják a
külkapcsolataikban követendő megközelítést. A Bíróság által a
Bizottságnak feltett harmadik írásbeli kérdésre adott válaszában a
Bizottság több, a közlekedésről szóló rendelettel támasztja alá ezt a
lehetőséget.80.    Az
óceánokon lebonyolódó kereskedelemben a rakományokhoz való szabad
hozzáférés biztosítását szolgáló összehangolt intézkedésekről szóló,
1986. december 22-i 4058/86/EGK tanácsi rendelet (HL L 378., 1986., 21.
o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 1. kötet, 258. o.) 3. cikkének
harmadik albekezdése előírja, hogy a Tanács a Szerződés 84. cikkének
(2) bekezdésében megállapított szavazási eljárásnak megfelelően
határozhat összehangolt cselekvésről arra az esetre, ha egy harmadik
ország valamely intézkedése korlátozza a tagállamok hajózási
társaságainak szabad hozzáférését a vonalhajózási rakományokhoz. Ehhez
hasonlóan, a tagállamok közötti, illetve a tagállamok és harmadik
országok közötti tengeri szállításban a szolgáltatásnyújtás szabadsága
elvének alkalmazásáról szóló, 1986. december 22-i 4055/86/EGK tanácsi
rendelet (HL L 378., 1986., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet,
1. kötet, 174. o.), megköveteli a rakománymegosztásra vonatkozó
rendelkezések felszámolását vagy kiigazítását (3. cikk), és a jövőben
létrehozandó megállapodásokban szereplő rakománymegosztásra vonatkozó
rendelkezéseket közösségi engedélyezési eljárásnak veti alá (5. cikk).81.    A
közlekedésről szóló fejezettől eltérően a letelepedési joggal és a
szolgáltatásnyújtás szabadságával kapcsolatos fejezetek nem tartalmaznak
semmilyen rendelkezést, amely kiterjeszti a Közösség hatáskörét „a
nemzetközi jog hatálya alá tartozó kapcsolatokra”. Amint azt a Tanács és
a legtöbb észrevételt tett tagállam helyesen jegyezte meg, e fejezetek
egyetlen célja a letelepedési jog és a szolgáltatásnyújtás szabadságának
biztosítása a tagállamok állampolgárai részére. Nem tartalmaznak
rendelkezést sem a harmadik országok állampolgárainak első
letelepedésével kapcsolatos problémára, sem az önálló vállalkozói
tevékenységekhez való hozzáférésükre irányadó szabályokra vonatkozóan.
Így tehát kizárt, hogy e fejezetekből vezessék le a Közösség kizárólagos
hatáskörét a harmadik országokkal az első letelepedés liberalizálására
és a szolgáltatási piacokhoz való hozzáférésre vonatkozó megállapodások
megkötésére, kivéve azokat, amelyekre a GATS értelmében a határon
átnyúló szolgáltatások vonatkoznak, és amelyek a 113. cikk hatálya alá
tartoznak (lásd a fenti 42. pontot).82.    Hivatkozva
az 1/76. sz. véleményre (3. és 4. pont), a Bizottság másodsorban
kifejti, hogy a Közösség kizárólagos külső hatásköre nem korlátozódik
azokra az esetekre, amikor a közös politikák elérése érdekében
elfogadott intézkedések meghozatalakor a Közösség már élt belső
hatáskörével. Amikor a közösségi jog az intézményeket meghatározott
célok elérése érdekében belső hatáskörökkel ruházta fel, a Közösség
nemzetközi hatásköre – a Bizottság szerint – implicit módon e
rendelkezésekből származtatható. Ehhez elég az, hogy a Közösség
részvétele a nemzetközi megállapodásban a Közösség valamely
célkitűzésének eléréséhez szükséges.83.    A
Bizottság e téren belső és külső indokokat ad elő annak
indokolásaképpen, hogy miért a Közösség – és egyedül a Közösség – vegyen
részt a GATS és a TRIPs megkötésében. Belső szinten a Bizottság azt
állítja, hogy – ilyen részvétel hiányában – sérülne a belső piac
kohéziója. Külső szinten a Közösség nem engedheti meg magának azt, hogy a
nemzetközi színtéren passzív maradjon: a nemzetközi kereskedelem
globális megközelítését tükröző WTO-egyezmény és mellékletei
megkötésének szükségessége nem kérdéses.84.    Az 1/76. sz. vélemény ilyen alkalmazása a GATS vonatkozásában nem elfogadható.85.    Az
1/76. sz. vélemény más kérdésre vonatkozik, mint amely a GATS-szal
kapcsolatban felmerült. Az előbbi a Rajna és a Mosel medencéjében,
valamint a holland belvízi utak összességén és a rajnai medencéhez
kapcsolódó német belvízi utakon meglévő belvízi áruszállítási eszközök
konjunkturális többletéből eredő zavarok megszüntetésével kapcsolatos.
Az önálló közös szabályok létrehozása nem tette lehetővé az elérni
kívánt cél megvalósítását, ennek oka pedig Svájc hajóinak hagyományos
részvétele volt a kérdéses fő hajózási útvonalon zajló hajózásban. Így
tehát szükséges volt Svájc bevonása a tervezett rendszerbe nemzetközi
megállapodás útján (lásd az 1/76. sz. vélemény 2. pontját).
Hasonlóképpen a tengeri erőforrások megőrzése terén egy tagállam
lobogója alatt hajózó hajók által a nyílt tengeren végzett halászat
nemzetközi jogalkotási intézkedésekkel történő korlátozása aligha lenne
hatékony, ha ugyanezen korlátozásokat nem kellene alkalmazni az
ugyanezen tengerrel határos harmadik országok lobogója alatt hajózó
hajókra. Érthető tehát, hogy anélkül is gyakorolhatók a külső hatáskörök
– és ezáltal azok kizárólagossá válnak – hogy korábban valamilyen belső
jogszabályt elfogadtak volna.86.    Nem
ez a helyzet a szolgáltatások területén: a letelepedés szabadságának és
a tagállamok állampolgárai számára a szolgáltatásnyújtás szabadságának
elérése nem kapcsolódik elválaszthatatlan módon a harmadik országok
állampolgárainak a Közösség területén, vagy a Közösség tagállamai
állampolgárainak a harmadik országok területén biztosítandó bánásmódhoz.87.    A
Bizottság harmadsorban a kizárólagos külső hatáskör jogalapjaként a
Szerződés 100a. és 235. cikkére hivatkozik.88.    A
100a. cikk tekintetében vitathatatlan, hogy – amennyiben a
harmonizációval kapcsolatos hatáskört gyakorolták – az így elfogadott
harmonizációs intézkedések korlátozhatják, vagy akár meg is szüntethetik
a tagállamoknak a harmadik országokkal fennálló tárgyalási szabadságát.
Kizárt ugyanakkor az, hogy a harmonizációra vonatkozó belső hatáskör,
amellyel egy meghatározott területen nem éltek, kizárólagos külső
hatáskört eredményezzen ugyanezen a területen a Közösség számára.89.    A
235. cikk, amely lehetővé teszi a Közösség számára, hogy célkitűzései
elérése érdekében orvosolja a számára kifejezetten vagy hallgatólagosan
megállapított hatáskörök hiányosságát, önmagában nem ruházhatja fel a
Közösséget nemzetközi szinten kizárólagos hatáskörrel. Valójában attól
az esettől eltekintve, amikor a belső hatáskört csak a külső hatáskörrel
egyidejűleg lehet hatékonyan gyakorolni (lásd az 1/76. sz. véleményt és
a fenti 85. pontot), a belső hatáskör csak akkor eredményezhet
kizárólagos külső hatáskört, ha azzal éltek. Ez a megállapítás a 235.
cikkre a fortiori vonatkozik.90.    Noha
a letelepedési jogra és a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó
fejezetekben kifejezetten említett egyetlen cél a Közösség tagállamainak
állampolgárai számára e szabadságok megvalósítása, ebből nem következik
az, hogy a közösségi intézmények számára tilos az e téren rájuk
ruházott hatáskörrel élni abból a célból, hogy meghatározzák a harmadik
országok állampolgáraival szemben alkalmazandó bánásmódot. A Tanács
által elfogadott – de általa nem említett –, a Szerződés 54 cikkén,
valamint 57. cikkének (2) bekezdésén alapuló számos jogi aktus tartalmaz
rendelkezéseket e tekintetben. A Bíróság által feltett egyik kérdésre
adott válaszában a Bizottság ezekről készített egy listát.91.    E
jogi aktusok vizsgálatából egyértelmű, hogy az ilyen külső
rendelkezések beillesztése nagyon különböző célkitűzéseket követhet.92.    A
közzétételi követelmények és a társaságok könyvvitelének
összehangolásáról szóló irányelvek csak magukra a társaságokra, és nem a
fióktelepeikre vonatkoztak. Ez egyfajta egyenlőtlenséghez vezetett a
társaság tagjai és harmadik személyek védelme tekintetében azon
társaságok, amelyek egy másik tagállamban fióktelepet létrehozva
működnek, illetve azon társaságok között, amelyek e tagállamban
leányvállalatokat létrehozva működnek. A Szerződés 54. cikkén alapuló, a
valamely tagállam jogának hatálya alá tartozó meghatározott jogi
formájú társaságoknak egy másik tagállamban létesített fióktelepeire
vonatkozó adatközlési követelményeiről szóló, 1989. december 21-i
89/666/EGK tizenegyedik tanácsi irányelvet (HL L 395., 1989., 36. o.;
magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 100. o.) az ilyen
fióktelepekre alkalmazandó közzétételi követelmények szabályozására
vezették be. A társaságok származási országán alapuló megkülönböztetés
elkerülése érdekében az irányelv hatályát a harmadik országok
jogszabályai szerint működő társaságok fióktelepeire is ki kellett
terjeszteni.93.    Továbbá
a Szerződés 57. cikkének (2) bekezdésén alapuló, a hitelintézeti
tevékenység megkezdésére és gyakorlására vonatkozó törvényi, rendeleti
és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról és a 77/780/EGK
irányelv módosításáról szóló, 1989. december 15-i 89/646/EGK második
tanácsi irányelv (HL L 386., 1989., 1. o.) tartalmaz egy, a „harmadik
országokkal fennálló kapcsolatokról” szóló III. címet. Ez az irányelv
vezette be az egységes engedélyezés rendszerét, és követeli meg az
ellenőrzések kölcsönös elismerését.94.    Amint
egy hitelintézetet valamely tagállamban engedélyeznek, egy másik
tagállamban is folytathat tevékenységet (például egy fióktelep
létrehozásával) anélkül, hogy újabb engedélyt kellene kérnie ettől a
második tagállamtól. Ilyen feltételek mellett egy harmadik országban
található székhellyel rendelkező hitelintézet számára elég az, hogy
leányvállalatot alapítson egy tagállamban vagy valamely tagállamban
székhellyel rendelkező intézmény felett irányítást szerezzen, hogy a
Közösség többi tagállamában fióktelepeket alapítson anélkül, hogy újra
engedélyeket kellene kérnie. Emiatt az irányelv III. címe egy sor olyan
intézkedést tartalmaz – beleértve a tárgyalási eljárásokat is –, amelyek
azt a célt szolgálják, hogy lehetővé tegyék a közösségi hitelintézetek
számára, hogy hasonló versenylehetőségeket kapjanak a harmadik
országokban. Hasonló rendelkezéseket fogadtak el a biztosítások
területén is (az életbiztosítás körén kívül eső közvetlen biztosítási
tevékenységekre vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási
rendelkezések összehangolásáról szóló 73/239/EGK és 88/357/EGK
irányelvnek elsősorban a gépjármű-felelősségbiztosítás tekintetében
történő módosításáról szóló, 1990. november 8-i 90/618/EGK tanácsi
irányelv [HL L 330., 1990., 44. o.; magyar nyelvű különkiadás 6.
fejezet, 1. kötet, 252. o.] 4. cikke; a közvetlen életbiztosítási
tevékenységekre vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási
rendelkezések összehangolásáról, a szolgáltatásnyújtás szabadságának
tényleges gyakorlását elősegítő rendelkezések megállapításáról, valamint
a 79/267/EGK irányelv módosításáról szóló, 1990. november 8-i
90/619/EGK második tanácsi irányelv [HL L 330., 1990., 50. o.] 8.
cikke), valamint pénzügyi téren is (az értékpapír befektetési
szolgáltatásokról szóló, 1993. május 10-i 93/22/EGK tanácsi irányelv [HL
L 141., 1993., 27. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet,
43. o.] 7. cikke).95.    Minden
olyan esetben, amikor a Közösség belső jogalkotási aktusaiba harmadik
országok állampolgáraival szemben alkalmazandó bánásmódra vonatkozó
rendelkezést illesztett be, vagy kifejezetten felruházta intézményeit a
harmadik országokkal folytatott tárgyalásra vonatkozó hatáskörrel, a
Közösség az e jogi aktusok hatálya alá tartozó területeken kizárólagos
külső hatáskört szerzett.96.    Az
intézményeket a harmadik országokkal folytatott tárgyalásra
kifejezetten feljogosító rendelkezések hiányában is ugyanez vonatkozik
arra az esetre, amikor a Közösség egy adott önálló vállalkozói
tevékenységhez való hozzáférésre irányadó szabályok teljes
összehangolását valósította meg, mert az így elfogadott közös
szabályokat az AETR-ítélet értelmében véve befolyásolná az, ha a
tagállamok e téren is megőriznék a harmadik államokkal folytatott
tárgyalásokra vonatkozó szabadságukat.97.    Ugyanakkor
– amint azt a Bizottság is elismerte –, nem ez a helyzet valamennyi
szolgáltatási ágazat tekintetében.98.    A
fentiekből az következik, hogy a GATS megkötésére vonatkozó hatáskör
megoszlik a Közösség és a tagállamok között.B –  A TRIPs99.    A
Közösségnek a TRIPs megkötésére vonatkozó kizárólagos hatáskörét
alátámasztandó, a Bizottság hivatkozik az intézmények olyan jogalkotási
aktusainak meglétére, amelyeket az AETR-ítélet értelmében véve
befolyásolhatna, ha a tagállamok közösen vehetnének részt annak
megkötésében, hivatkozik továbbá – úgy, mint a GATS esetében is – annak
szükségességére, hogy a Közösség a Szerződésben megállapított
célkitűzései elérése érdekében vegyen részt a megállapodásban (az ún.
1/76. sz. vélemény doktrínája), és hivatkozik a 100a. és 235. cikkre is.100. Az
1/76. sz. véleményre történő hivatkozás helyessége a TRIPs
szempontjából ugyanúgy vitatható, mint a GATS szempontjából: a szellemi
tulajdonjogoknak a Közösség keretein belül történő egyesítését vagy
összehangolását nem feltétlenül kell harmadik országokkal kötött
megállapodásoknak kísérniük ahhoz, hogy azok hatékonyak legyenek.101. Ezen
túlmenően a Szerződés 100a. és 235. cikke önmagában nem ruházhat
kizárólagos hatáskört a Közösségre, amint az fent megállapításra került.102. Nem
marad más hátra, mint megvizsgálni, hogy a közösségi szinten elfogadott
jogalkotási aktusokat befolyásolná-e a fent hivatkozott AETR-ítélet
értelmében az, ha a tagállamok a Bizottság álláspontjának megfelelően
részt vennének a TRIPs megkötésében.103. E
tekintetben elegendő megállapítani, hogy a TRIPs hatálya alá tartozó
egyes területeken a Közösségen belül megvalósított harmonizáció csak
részleges, és hogy más területeken nem terveznek harmonizációt. A
harmonizáció a védjegyek területén csak részleges, például: a
védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988.
december 21-i 89/104/EGK első tanácsi irányelv (HL L 40., 1989., 1. o.;
magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92. o.) harmadik
preambulumbekezdéséből egyértelmű, hogy ez csak azon nemzeti
jogszabályok közelítésére korlátozódik, amelyek „a legközvetlenebbül
érintik a belső piac működését”. A TRIPs hatálya alá tartozó más
területeken sem fogadtak el közösségi harmonizációs intézkedést. Ez a
helyzet a nyilvánosságra nem hozott műszaki információk védelme
tekintetében, az ipari minták tekintetében, amelyekkel kapcsolatban
mindeddig pusztán javaslatokat nyújtottak be, valamint a szabadalmak
tekintetében is. A szabadalmak vonatkozásában a Bizottság egyedül
kormányközi egyezményekre hivatkozik, és nem pedig közösségi jogi
aktusokra: az európai szabadalmak megadásáról szóló, 1973. október 5-i
Müncheni Egyezményre (JORF, 1977. szeptember 27., 77-1151. sz. rendelet,
5002. o.), és a közösségi szabadalmakról szóló, 1989. december 15-i
Luxembourgi Megállapodásra (HL L 401., 1989., 1. o.), amely még nem
lépett hatályba.104. Az
észrevételt tett kormányok némelyike azt állítja, hogy a TRIPs-nek a
szellemi tulajdonjogok hatékony oltalmának biztosítása érdekében
elfogadandó intézkedésekkel kapcsolatos rendelkezései, mint például a
jogszerű és méltányos eljárás, a bizonyítékok szolgáltatására vonatkozó
szabályok, a meghallgatáshoz való jog, a határozatok indokolása, a
jogorvoslathoz való jog, az ideiglenes intézkedések és a kártérítés
nyújtása a tagállamok hatáskörébe tartozik. Ez az érv nem fogadható el,
ha úgy értelmezendő, hogy a felsorolt kérdések mindegyike a tagállamok
hatáskörébe tartozik. A Közösség feltétlenül rendelkezik hatáskörrel az e
kérdésekre vonatkozó nemzeti szabályok összehangolása tekintetében,
amennyiben – ahogy azt az Szerződés 100. cikke megfogalmazza – ezek
„közvetlenül érintik a közös piac megteremtését vagy működését”. A
közösségi intézmények mostanáig nem gyakorolták hatáskörüket „a szellemi
tulajdonjogok érvényesítése” területén, kivéve a hamisított áruk szabad
forgalomba hozatalát tiltó intézkedések megállapításáról szóló, fent
hivatkozott (lásd a fenti 55. pontot) 3842/86/EGK rendelet esetét.105. A fentiekből az következik, hogy a TRIPs megkötésére vonatkozó hatáskör megoszlik Közösség és a tagállamok között.IX –  A tagállamok és a közösségi intézmények közötti együttműködési kötelezettségről106. A
meghallgatás során a Bizottság felhívta a Bíróság figyelmét azokra a
nehézségekre, amelyek a megállapodások végrehajtása tekintetében
merülhetnek fel abban az esetben, ha a GATS- és a TRIPs-megállapodás
megkötésére vonatkozóan a Közösség és a tagállamok közötti megosztott
hatáskört állapítanák meg. Míg a megállapodások tárgyalása során a
Szerződés 113. cikke szerinti eljárást alkalmazták néhány kisebb
kiigazításra is figyelemmel, a tagállamok a WTO keretében – amennyiben
nem sikerül konszenzusra jutni – kétségkívül meg fogják kísérelni, hogy a
hatáskörükbe tartozó ügyekre vonatkozóan álláspontjukat önállóan is
kifejtsék. Ezen túlmenően végtelen viták bontakoznának ki annak
eldöntése kapcsán, hogy az egyes kérdések a Közösség hatáskörébe
tartoznak-e, amely esetben a Szerződés vonatkozó rendelkezéseiben
megállapított közösségi mechanizmusokat kell alkalmazni, vagy a
tagállamok hatáskörébe, amely esetben a konszenzusra vonatkozó szabály
lép működésbe. Ebben az esetben a kifelé irányuló egységes közösségi
fellépés veszélybe kerül és a Közösség tárgyalási pozíciója
nagymértékben gyengül.107. E
teljesen jogos aggodalomra válaszul mindenekelőtt hangsúlyozni kell,
hogy először is azon nehézségek, amelyek a WTO-egyezmény és mellékletei
alkalmazása során az egységes fellépés biztosításához szükséges
koordinációval kapcsolatban a Közösség és a tagállamok közös részvétele
esetén merülhetnek fel, nem befolyásolhatják a hatáskör kérdésére adandó
választ, mivel ez utóbbi valójában előkérdés. Amint arra a Tanács
rámutatott, a hatáskör megosztásának kérdésére vonatkozó állásfoglalás
nem függhet azoktól a problémáktól, amelyek a megállapodások
végrehajtása során esetlegesen felmerülhetnek.108. Ezt
követően fel kell idézni, hogy amennyiben egy megállapodás vagy
egyezmény tárgya részben a Közösség részben pedig a tagállamok
hatáskörébe tartozik, szoros együttműködést kell biztosítani a
tagállamok és a közösségi intézmények között, mind a tárgyalások és azok
megkötése során, mind a vállalt kötelezettségek teljesítése során. Ez
az együttműködési kötelezettség a Közösség egységes nemzetközi
képviseletének követelményéből fakad (1/78. sz. döntés [EBHT 1978.,
2151. o.] 34-36. pontja és a fent hivatkozott 2/91. sz. vélemény 36.
pontja).109. Ez
az együttműködési kötelezettség még hangsúlyosabban van jelen az olyan
megállapodásokban, mint a WTO-egyezmény mellékletét képezők, amelyek
egymástól elválaszthatatlanok, és különösen a jogviták rendezésére
vonatkozó jegyzőkönyvben szereplő keresztretorziós intézkedések
tekintetében. Így – szoros együttműködés hiányában –, ha egy tagállam a
saját hatáskörében eljárva jogosult lenne keresztretorziós
intézkedéseket hozni, de úgy ítélné meg, hogy azok nem lennének
hatékonyak, ha a GATS vagy a TRIPs hatálya alá tartozó területre
vonatkoznának, ez a tagállam a közösségi jog értelmében nem lenne
jogosult az áruk kereskedelme területén retorziós intézkedések
meghozatalára, mivel ez a terület a Szerződés 113. cikke értelmében a
Közösség kizárólagos hatáskörébe tartozik. A másik oldalról nézve, ha a
szoros együttműködés hiányában a Közösség jogosult lenne az áruk
kereskedelme területén retorziós intézkedések meghozatalára, de úgy
ítélné meg, hogy nem tud azzal élni, jogilag lehetetlenné válna számára,
hogy retorziós intézkedéseket hozzon a GATS és a TRIPs hatálya alá
tartozó területen, amelyek a tagállamok hatáskörébe tartoznak.110. Mivel
a Bizottság harmadik kérdése csak arra az esetre vonatkozott, ha a
Bíróság elismerné a Közösség kizárólagos hatáskörét, erre nem kell
válaszolni.KövetkezésképpenA BÍRÓSÁGtagjai:
G. C. Rodríguez Iglesias elnök, R. Joliet (előadó),
F. A. Schockweiler, P. J. G. Kapteyn és
C. Gulmann tanácselnökök, G. F. Mancini,
C. N. Kakouris, J. C. Moitinho de Almeida,
J. L. Murray, D. A. O. Edward, és
A. M. La Pergola bírák_F. G. Jacobs
első főtanácsnok és C. O. Lenz, G. Tesauro,
G. Cosmas, P. Léger és M. Elmer főtanácsnokok
meghallgatását követően_a következő véleményt adja:1)      A
Közösség kizárólagos hatáskörrel rendelkezik az EK‑Szerződés
113. cikke alapján az áruk kereskedelemére vonatkozó többoldalú
megállapodások megkötésére.2)      A GATS megkötésére vonatkozó hatáskör megoszlik a Közösség és a tagállamok között.3)      A TRIPs megkötésére vonatkozó hatáskör megoszlik a Közösség és a tagállamok között.Rodríguez IglesiasJolietSchockweilerKapteynGulmannManciniKakourisMoitinho de AlmeidaMurrayEdward       La PergolaKelt Luxembourgban, 1994. november 15‑én.R. Grass        G. C. Rodríguez Iglesias hivatalvezető       elnök 1–		A GATS az angol elnevezés rövidítése: „General Agreement on Trade in Services”.2–		A TRIPs az angol elnevezés rövidítése: „Agreement on Trade-Related Aspects of Intellectual Property Rights”.3–
A hitelintézetek létesítésére, üzleti tevékenységének megkezdésére és
gyakorlására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási
rendelkezések összehangolásáról, és a Tanács 77/780/EGK irányelvének
módosításáról szóló, 1989. december 15-i 89/646/EGK második tanácsi
irányelv (HL L 386, 1. o.).4–
A életbiztosítás körén kívül eső közvetlen biztosítási tevékenység
megkezdésére és gyakorlására vonatkozó törvényi, rendeleti és
közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1973. július 24-i
73/239/EGK első tanácsi irányelv (HL L 228., 3. o.; magyar nyelvű
különkiadás 6. kötet, 1. fejezet, 14. o.).5–
Az Európai Gazdasági Közösség és a Svájci Konföderáció között az
életbiztosítás körén kívül eső közvetlen biztosításra vonatkozóan kötött
megállapodás megkötéséről szóló, 1991. június 20-i 91/370/EGK tanácsi
határozat (HL L 205., 2. o.).6–
A Közösség Irakot és Kuvaitot érintő kereskedelmének megakadályozásáról
szóló, 1990. augusztus 8-i 2340/90/EGK tanácsi rendelet (HL L 213.,
1990, 1. o.).7–
A közös kereskedelempolitika erősítéséről, különös tekintettel a
tiltott kereskedelmi gyakorlatok elleni védelemről szóló, 1984.
szeptember 17-i 2641/84/EGK tanácsi rendelet (HL L 252., 1. o.).8–
Az 1989. évre a fejlődő országokból származó egyes ipari termékekre
vonatkozóan általános preferenciális vámok alkalmazásáról szóló, 1988.
december 19-i 4257/88/EGK tanácsi rendelet (HL L 375., 1. o.).9–
Lásd például az Európai Gazdasági Közösség és a Kínai Népi Köztársaság
között a textiltermékek kereskedelmére vonatkozó, 1988. december 9-én
parafált egyezmény (HL L 380., 1. o.) 18 cikkét és az Európai Gazdasági
Közösség és a Szovjet Szocialista Köztársaságok Szövetsége között a
textil termékekre vonatkozó, 1989. december 11-én parafált egyezmény (HL
L 397., 1. o.) 20 cikkét.10–
Lásd például a Marokkói Királysággal kötött egyezményt: a Tanács 1977.
március 8-i 482/77/EGK rendelete (HL L 65., 1. o.); a Tunéziai
Köztársasággal kötött egyezményt: a Tanács 1987. november 30-i
3618/87/EGK rendelete (HL L 340., 27. o.); az Ausztriával kötött
egyezményt: a Tanács 1988. december 12-i 89/146/EGK határozata (HL 1989,
L 56., 1. o.).11–
Lásd például a Tanács 1992. február 25-i 92/230/EGK határozatát (HL L
116., 1. o.) a Magyar Köztársasággal kötött átmeneti egyezményről (35.
cikk); a Tanács 1993. december 10-i 93/690/EK határozatát (HL L 323., 1.
o.) a Bolgár Köztársasággal kötött átmeneti egyezményről (37. cikk); a
Tanács 1992. február 25-i 92/229/EGK határozatát (HL L 115., 1. o.) a
Cseh és Szlovák Szövetségi Köztársasággal kötött átmeneti egyezményről
(36. cikk).12–      	HL L 357., 1986., 1. o.13–      	HL C 24., 1991.1.31., 5. o.14–
„A Konferencia – tudomásul véve, hogy rendkívüli körülmények között
különbségek merülhetnek fel az Unió és a 227. cikk (3) bekezdésében és
(6) bekezdésének a) és b) pontjában említett tengerentúli országok és
területek érdekei között – megállapodott abban, hogy a Tanács az Unió
álláspontjának megfelelő megoldást kísérel meg elérni. Ugyanakkor a
Konferencia egyetért abban, hogy amennyiben ez nem lehetséges, az
érintett tagállam az említett tengerentúli országok és területek
érdekében önállóan eljárhat, ez azonban nem sértheti a Közösség
érdekeit. Az érintett tagállam, ha fennáll a valószínűsége, hogy ilyen
érdekkülönbség merül fel, értesíti a Tanácsot és a Bizottságot, és
amennyiben elkerülhetetlennek bizonyul, hogy önállóan járjon el,
egyértelművé teszi, hogy a fent említett valamely tengerentúli terület
érdekében jár el. E nyilatkozatot Makaóra és Kelet-Timorra is alkalmazni
kell.”15–
„Az Unió különösen külső tevékenységei egészének összhangját biztosítja
a kül-, a biztonság-, a gazdaság- és a fejlesztési politikája
keretében. A Tanács és a Bizottság felel ezen összhang biztosításáért.
Saját hatáskörüknek megfelelően biztosítják e politikák végrehajtását.”16–
E cikk értelmében a tagállamok „tartózkodnak minden olyan cselekvéstől,
amely ellentétes az Unió érdekeivel, illetve ronthatja az Unió mint
kohéziós erő eredményességét a nemzetközi kapcsolatokban. A Tanács
gondoskodik ezeknek az elveknek a tiszteletben tartásáról”.17–
A Tanács jegyzőkönyvébe az alábbi nyilatkozat fog bekerülni: „A Tanács,
a tagállamok, és a Bizottság megállapodik, hogy e magatartási kódex 1.
pontja nem akadályozza meg a Bizottságot abban, hogy – saját
felelősségére – a tárgyalt kérdések tekintetében megoldásokat keressen.”18–      	A Tanács jegyzőkönyvébe az alábbi nyilatkozatok fognak bekerülni: a)      „A
Tanács kijelenti, hogy az 1. pont c) alpontjában szereplő »megfelelő
döntéshozatali eljárások« kifejezés nemzeti hatáskör esetén konszenzust
jelent.b)      „A
Bizottság kijelenti, hogy a megfelelő döntéshozatali eljárások
végrehajtása során minden erőfeszítést meg kell tenni a konszenzus
elérése érdekében.”