A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (második tanács)
2018. március 20.(*)
„Európai uniós védjegy – A Dating Bracelet európai uniós ábrás védjegy bejelentése – Feltétlen kizáró ok – Leíró jelleg – A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja (jelenleg az (EU) 2017/1001 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja) – Az EUIPO korábbi gyakorlata – Egyenlő bánásmód – Jogbiztonság”
A T‑272/17. sz. ügyben,
a Webgarden Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. (székhelye: Budapest [Magyarország], képviseli: Jambrik G. ügyvéd)
felperesnek
az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) (képviseli: Sipos P., meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen
az EUIPO ötödik fellebbezési tanácsának a Dating Bracelet ábrás megjelölés európai uniós védjegyként történő lajstromozása iránti kérelemmel kapcsolatban 2017. március 1‑jén hozott határozata (R 658/2016‑5. sz. ügy) ellen benyújtott keresete tárgyában,
A TÖRVÉNYSZÉK (második tanács),
tagjai: M. Prek elnök, E. Buttigieg (előadó) és Berke B. bírák,
hivatalvezető: E. Coulon,
tekintettel a Törvényszék Hivatalához 2017. május 5‑én benyújtott keresetlevélre,
tekintettel a Törvényszék Hivatalához 2017. augusztus 11‑én benyújtott válaszbeadványra,
tekintettel arra, hogy a felperes és az alperes az eljárás írásbeli szakaszának befejezéséről való értesítést követő háromhetes határidőn belül nem kérte tárgyalás tartását, és mivel ennek nyomán a Törvényszék – eljárási szabályzata 106. cikkének (3) bekezdése alapján – úgy határozott, hogy a keresetről az eljárás szóbeli szakaszának mellőzésével határoz,
meghozta a következő
Ítéletet
A jogvita előzményei
1        2015. augusztus 5‑én a felperes, a Webgarden Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. európai uniós védjegy lajstromozása iránti kérelmet nyújtott be az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatalához (EUIPO) az európai uniós védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK módosított tanácsi rendelet (HL 2009. L 78., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.; helyébe lépett: az európai uniós védjegyről szóló, 2017. június 14‑i (EU) 2017/1001 tanácsi rendelet [HL 2017. L 154., 1. o.]) alapján.
2        A lajstromoztatni kívánt védjegy az alábbi ábrás megjelölés volt:
3        A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 9., 41., 42. és 45. osztályba tartozó árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatban tették, korlátozás iránti kérelmet követően az egyes osztályoknak megfelelő, következő leírással:
–        9. osztály: „Adatfeldolgozó készülékek; chipek (integrált áramkörök); digitális jelek; digitális képkeretek; digitális könyvolvasók; diktafonok; elektrodinamikus készülékek jelek távirányítására; elektronikus jeladók; GPS‑készülékek; hangátviteli készülékek; interfészek (informatika); mágneses adathordozók; matematikai műszerek; megfigyelő műszerek; memóriakártyák, intelligens mikrokártyák; nyomtatott áramköri lapok; nyomtatott áramkörök; okostelefonok; olvasóegységek [informatika]; optikai adathordozók; pendrájvok (USB); processzorok (központi adatfeldolgozó egységek); számítógépes hardver; letölthető számítógépes szoftveralkalmazások; számítógép memóriák; számítógép programok [letölthető]; számítógépprogramok, rögzített; rögzített szoftverek; vevőkészülékek (audio, video); hangszórók; hangosbemondók; jelzőcsengők; személyhívók; más személyekkel való kapcsolatteremtést elősegítő funkciókkal rendelkező eszközök, amelyek nem tartoznak más osztályba”;
–        41. osztály: „Diszkók szolgáltatásai; éjszakai klubok; klubszolgáltatások (szórakoztatás vagy oktatás); szórakoztatás; interaktív szórakoztatás; online szórakoztatás; szórakoztatási szolgáltatások; online szórakoztatás nyújtása; partik tervezése (szórakoztatás); szórakozási, szórakoztatási információk; szórakoztatási információs szolgáltatások; szórakoztatásról és szórakoztató rendezvényekről online hálózaton és az interneten keresztül nyújtott tájékoztatás; számítógépes adatbázisból vagy internetről online biztosított szórakoztatási szolgáltatások; éjszakai klubokban nyújtott szórakoztatási szolgáltatások; éjszakai szórakozóhelyeken nyújtott szórakoztatási szolgáltatások; összejövetelek szervezése a szórakoztatás területén”;
–        42. osztály: „Hálózati kiszolgálók (webszerverek) bérlete; hosting szolgáltatások weboldalakhoz; információtechnológiai (IT) tanácsadási szolgáltatások; számítástechnikai tanácsadás; számítástechnikával és programozással kapcsolatos információk nyújtása weboldalon keresztül; számítógépek kölcsönzése; számítógépes adatok helyreállítása; számítógépes rendszerek elemzése; számítógépes rendszerek távfelügyelete (monitoring); számítógépes rendszerek tervezése; számítógéphardver tervezésével és fejlesztésével kapcsolatos tanácsadás; számítógépprogramok adatainak és adatoknak az átalakítása; számítógépprogramok installációja; számítógépprogramok kidolgozása; számítógépprogramok korszerűsítése; számítógépprogramok kölcsönzése; számítógépprogramok sokszorosítása; számítógép‑programozás; számítógépszoftver fenntartása; számítógépszoftver tanácsadás; számítógép vírusvédelmi szolgáltatások; szerverbérlés; technológiai szaktanácsadás; telekommunikációs technológiai tanácsadás; weboldalak alkotása és fenntartása mások számára; szoftverek mint szolgáltatások”;
–        45. osztály: „Házasságközvetítő irodák; online közösségi hálózatok szolgáltatásai; társas kíséret; társkereső klubok; internet alapú ismerkedési szolgáltatások; internet alapú partnerkereső szolgáltatások; internet alapú társkereső, partnerkereső és ismerkedési szolgáltatások; internetes társkereső szolgáltatások; ismeretségi, közösségi hálózaton keresztül nyújtott társkereső szolgáltatások; partnerkereséssel kapcsolatos szolgáltatások; számítógépes bemutatkozó szolgáltatások; számítógépes társkeresési szolgáltatások; társasági ismerkedési szolgáltatások (személyes bemutatkozás); videós társkereső szolgáltatások”.
4        2016. február 8‑i határozatával az EUIPO elbírálója a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja (jelenleg a 2017/1001 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja) alapján az igényelt valamennyi áru és szolgáltatás vonatkozásában elutasította a lajstromozás iránti kérelmet.
5        2016. április 9‑én a felperes a 207/2009 rendelet 58–64. cikke (jelenleg a 2017/1001 rendelet 66–71. cikke) alapján fellebbezést nyújtott be az EUIPO‑hoz az elbíráló határozata ellen.
6        Az EUIPO ötödik fellebbezési tanácsa 2017. március 1‑jei határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) elutasította a fellebbezést.
7        A fellebbezési tanács a megtámadott határozat 12–14. pontjában lényegében megállapította, hogy az érintett vásárlóközönség a nagyközönségből és egy specializált közönségből álló angol nyelvű közönség. Azt követően, hogy angol és magyar online szótárak segítségével meghatározta a „dating” és a „bracelet” fogalmát, a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 17–19. pontjában megállapította, hogy e szóelemek kombinációja „romantikus találkák karkötőjére” vagy „találkák szervezésére szolgáló karkötőre” utal. A megtámadott határozat 20. pontjában a fellebbezési tanács az elbírálóhoz hasonlóan megállapította a védjegy újdonságának hiányát abban az értelemben, hogy a kifejezések kombinációja a társkereséshez kapcsolódó áruk és szolgáltatások piacán szokásossá és jól ismertté vált.
8        A megjelölés összességében történő vizsgálata keretében a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 23–27. pontjában megállapította, hogy a szóelemeket illetően a bejelentett védjegy leíró jellegű a fenti 3. pontban említett valamennyi áru és szolgáltatás vonatkozásában. Az ábrás elemeket illetően a megtámadott határozat 29. pontjában úgy vélte, hogy azok csak megerősítik a szóelemek értelmét és a bejelentett védjegy leíró jellegét.
9        Következésképpen a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 32. és 44. pontjában arra a következtetésre jutott, hogy a bejelentett védjegy lajstromozásának megtagadása megalapozott, mivel az áruk és szolgáltatások vonatkozásában a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében leíró jellegű, és a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében nem rendelkezik elegendő megkülönböztető képességgel, amit a megtámadott határozat 35–38. pontjában vizsgált.
A felek kérelmei
10      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
–        az EUIPO‑t kötelezze a költségek viselésére.
11      Az EUIPO azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        utasítsa el a keresetet;
–        a felperest kötelezze az eljárás költségeinek viselésére.
A jogkérdésről
12      Keresetének alátámasztására a felperes három jogalapra hivatkozik: az elsőt a 207/2009 rendelet 4. cikkének (jelenleg a 2017/1001 rendelet 4. cikke) és 7. cikke (1) bekezdése b) és c) pontjának megsértésére, a másodikat az Európai Unió Alapjogi Chartája 20. cikkében és 21. cikkének (1) bekezdésében kimondott egyenlő bánásmód követelményének megsértésére, a harmadikat pedig a jogbiztonság elvének megsértésére alapítja.
A 207/2009 rendelet 4. cikkének megsértéséről
13      A felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács megsértette a 207/2009 rendelet 4. cikkének rendelkezéseit.
14      Az EUIPO a jelen jogalap elfogadhatatlanságát állítja azzal az indokkal, hogy a felperes a fellebbezési tanács előtt nem hivatkozott a 207/2009 rendelet 4. cikkének megsértésére, és e tekintetben nem ad elő érveket, ami ellentétes a Törvényszék eljárási szabályzata 177. cikke (1) bekezdése d) pontjának rendelkezéseivel.
15      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az Európai Unió Bírósága alapokmánya 21. cikkének első bekezdése, valamint az eljárási szabályzat 177. cikke (1) bekezdésének d) pontja értelmében a keresetlevélnek tartalmaznia kell a felhozott jogalapokat és érveket, valamint az említett jogalapok rövid ismertetését. Ennek kellően egyértelműnek és pontosnak kell lennie, hogy lehetővé tegye az alperes számára védekezésének előkészítését, és a Törvényszék számára – adott esetben további információk nélkül is – a keresetről való döntést (lásd ebben az értelemben: 2017. június 22‑i Biogena Naturprodukte kontra EUIPO [ZUM wohl] ítélet, T‑236/16, EU:T:2017:416, 11. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
16      Márpedig meg kell állapítani, hogy még ha a fellebbezési tanács nem is alapította a bejelentett védjegy lajstromozásának megtagadását a 207/2009 rendelet 4. cikkére, a felperes az említett cikk megsértésére hivatkozik, anélkül azonban, hogy annak alátámasztására bármilyen érvet hozna fel arra vonatkozóan, hogy a bejelentett védjegy lajstromozható védjegynek minősülhet. Ebből következik, hogy a 207/2009 rendelet 4. cikkének megsértésére alapított jogalap, amire a felperes hivatkozik, a fenti 15. pontban idézett ítélkezési gyakorlat értelmében elfogadhatatlan.
17      Következésképpen a jelen jogalapot mint elfogadhatatlant el kell utasítani annyiban, amennyiben azt a 207/2009 rendelet 4. cikkének megsértésére alapították.
Az első, a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) és c) pontjának megsértésére alapított jogalapról
A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése c) pontjának megsértéséről
18      A felperes először is azt állítja, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy az áruk és szolgáltatások egy részét szakmai közönség részére szánták, és úgy véli, hogy a védjegy lajstromozása iránti kérelmet a szokásosan tájékozott, észszerűen figyelmes és körültekintő, átlagos fogyasztóra tekintettel kellett vizsgálni.
19      Ezt követően a felperes arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács a védjegy leíró jellegének vizsgálata keretében a megjelölést a szóelemeket az ábrás elemektől elválasztva szétdarabolta, és elmulasztotta a bejelentett védjegy által keltett összbenyomás vizsgálatát. A felperes lényegében úgy véli, hogy a védjegy összességében véve nem leíró jellegű, és rendelkezik megkülönböztető képességgel, mivel a fogyasztók képesek a bejelentett védjeggyel megjelölt áruk és szolgáltatások azonosítására, és hozzáteszi, hogy a fellebbezési tanács az értékelése keretében indokolás nélkül elválasztotta egymástól a bejelentett védjegy szóelemeit, noha a fogyasztó a „dating bracelet” kifejezésből további gondolkodás nélkül olyan szerelmi találkával kapcsolatos karkötőre asszociálhat, amely fizikai tárgy formájában jelenik meg. E vonatkozásban a felperes azt állítja, hogy az ábrás elem nem mutat közvetlen és konkrét kapcsolatot a szóban forgó áruk és szolgáltatások valamely jellemzőjével. Hozzáteszi, hogy a piros színű, ábrás elem, amely egy kettős végtelenségjelet és két szívet ábrázol, erős kontrasztot alkot a kék színű, stilizált és minimalista szóelemekkel, így egyediséget, és ennek folytán megkülönböztető képességet biztosít a bejelentett védjegynek.
20      Végül a felperes lényegében azt állítja, hogy a bejelentett védjegy nem leíró jellegű a szóban forgó áruk és szolgáltatások vonatkozásában, és arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács a vizsgálata keretében ellentmondásos érvelést követett. Hozzáteszi, hogy a releváns vásárlóközönség nem érzékel kellően közvetlen és konkrét kapcsolatot a szóban forgó áruk és szolgáltatások, valamint a bejelentett védjegy között sem az összbenyomás, sem pedig a külön‑külön vizsgált szóelemek tekintetében.
21      Így tehát a 9. osztályba tartozó áruk tekintetében a fellebbezési tanács túlzottan szigorú érvelést alkalmazott annak megállapításával, hogy a bejelentett védjegy olyan számítástechnikai elemeket és programokat jelöl, amelyeket karkötőkbe lehet beépíteni. Márpedig a felperes szerint a számítástechnikai elemek egyike sem utal, még közvetve sem a „dating” és a „bracelet” kifejezésekre. A 41. osztályba tartozó szolgáltatásokat a fellebbezési tanács szélesen értelmezte annak megállapításával, hogy a bejelentett védjegy leíró jellegű a szórakoztatáshoz és a szórakozóhelyek üzemeltetéséhez kapcsolódó szolgáltatások vonatkozásában. A felperes szerint az említett szolgáltatások sem randevúzásra, sem társkeresésre nem utalnak, és nem valószerű azt gondolni, hogy a fogyasztó a bejelentett védjegyet úgy észleli, mint amely szórakozóhelyek üzemeltetésére utal. A 42. osztályba tartozó szolgáltatások vonatkozásában a felperes kifogásolja a fellebbezési tanács következetlen érvelését, és arra hivatkozik, hogy a „dating” és a „bracelet” szóelemek együttesen vagy külön‑külön vizsgálva nem állnak közvetlen vagy közvetett kapcsolatban a számítógépes program készítésére és weboldalak fenntartására irányuló szolgáltatásokkal. A 45. osztályba tartozó szolgáltatásokat illetően a felperes arra hivatkozik, hogy bár a társkeresési szolgáltatások összefüggésbe hozhatók a „dating” kifejezéssel, a bejelentett védjegy leíró jellege kizárható a „bracelet” szóelem és a különösen stilizált ábrás elem jelenléte miatt.
22      Ezenkívül a felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy a bejelentett védjegy szóelemei a kereskedelemben az általuk megjelölt áruk és szolgáltatások szokásos megnevezései, mivel azok még közvetetten sem utaltak a 9., 41., 42. és 45. osztályba tartozó árukra és szolgáltatásokra. Álláspontja szerint a „dating bracelet” kifejezés nem is olyan kifejezés, amelynek használata általánosan elterjedt, és annak több értelmezése lehet.
23      Az EUIPO vitatja a felperes érveit.
24      A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében a megjelölés nem lajstromozható, „ha kizárólag olyan jelekből vagy adatokból [helyesen: megjelölésekből vagy jelzésekből] áll, amelyeket a forgalomban az áru vagy a szolgáltatás fajtája, minősége, mennyisége, rendeltetése, értéke, földrajzi származása, előállítási vagy teljesítési ideje, illetve egyéb jellemzője feltüntetésére használhatnak”. A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja, azáltal hogy megtiltja az ilyen megjelölések és jelzések közösségi védjegyként történő lajstromozását, azt a közérdekű célt szolgálja, hogy a védjegybejelentésben foglalt áruk vagy szolgáltatások jellemzőit leíró megjelöléseket vagy jelzéseket mindenki szabadon használhassa. E rendelkezés alapján ezért nem lehet az ilyen megjelöléseket vagy jelzéseket egyetlen vállalkozás számára fenntartani csak azért, mert azokat védjegyként lajstromozták (2010. február 10‑i O2 [Germany] kontra OHIM [Homezone] ítélet, T‑344/07, EU:T:2010:35, 18. és 20. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
25      Ezenkívül a 207/2009 rendelet 7. cikkének (2) bekezdéséből következik, hogy elegendő, ha a kizáró okok csak az Unió egy részében állnak fenn. Következésképpen egy megjelölés lajstromozását akkor is meg kell tagadni, ha valamely tagállam nyelvén leíró jellegű, annak ellenére, hogy egy másik tagállamban lajstromozható (2002. szeptember 19‑i DKV kontra OHIM ítélet, C‑104/00 P, EU:C:2002:506, 40. pont).
26      Ahhoz, hogy valamely megjelölés a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjában kimondott tilalom hatálya alá tartozzon, olyan kellően közvetlen és konkrét kapcsolatot kell mutatnia a szóban forgó árukkal vagy szolgáltatásokkal, amelynek alapján az érintett vásárlóközönség azonnal és további gondolkodás nélkül is ezen áruk és szolgáltatások, illetve valamely jellemzőjük leírását ismerheti fel (lásd: 2007. június 12‑i MacLean‑Fogg kontra OHIM [LOKTHREAD] ítélet, T‑339/05, nem tették közzé, EU:T:2007:172, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2016. április 27‑i Niagara Bottling kontra EUIPO [NIAGARA] ítélet, T‑89/15, nem tették közzé, EU:T:2016:244, 14. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
27      E tekintetben le kell szögezni, hogy a „jellemző” kifejezés jogalkotó általi használata azt a tényt hangsúlyozza, hogy az említett rendelkezés csak azokra a megjelölésekre vonatkozik, amelyek a védjegybejelentéssel érintett áruk vagy szolgáltatások azon tulajdonságának megjelölésére szolgálnak, amely az érintett fogyasztói kör által könnyen felismerhető. Valamely megjelölés lajstromozását tehát csak akkor lehet megtagadni a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja alapján, ha észszerűen feltételezhető, hogy azt az érintett fogyasztói kör valóban az egyik említett jellemző leírásaként fogja felismerni (lásd: 2012. április 24‑i Leifheit kontra OHMI [EcoPerfect] ítélet, T‑328/11, nem tették közzé, EU:T:2012:197, 16. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
28      Következésképpen valamely megjelölés leíró jellegét egyrészről a megjelölésnek az érintett vásárlóközönség általi észlelése, másrészről az érintett áruk és szolgáltatások szempontjából lehet csak megítélni (2002. február 27‑i Eurocool Logistik kontra OHIM [EUROCOOL] ítélet, T‑34/00, EU:T:2002:41, 38. pont).
29      Végül a több szó‑ és ábrás elemből álló védjegyeket illetően emlékeztetni kell arra, hogy valamely összetett védjegy leíró jellegének értékeléséhez nem csupán a védjegyet alkotó különféle elemeket kell vizsgálni, hanem a védjegyet is annak egészében oly módon, hogy az említett értékelésnek a releváns vásárlóközönségben keltett összbenyomáson kell alapulnia. Azon egyedüli körülmény, hogy ezen alkotóelemek mindegyike, külön‑külön vizsgálva, leíró jellegű, nem zárja ki azt, hogy azok kombinációja már adott esetben ne rendelkezzen ilyen jelleggel (lásd ebben az értelemben: 2008. május 8‑i Eurohypo kontra OHIM ítélet, C‑304/06 P, EU:C:2008:261, 41. és 42. pont).
30      A jelen jogalapot a fent említett elvekre tekintettel kell megvizsgálni.
31      Először is, a releváns vásárlóközönséget illetően a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 14. pontjában megállapította, hogy a bejelentett védjegy leíró jellegét az Európai Unió angol nyelvű vásárlóközönségének szempontjából kell vizsgálni, mivel e védjegy két angol nyelvű szóelemből, azaz a „dating” és a „bracelet” szóelemből áll. Egyébiránt a fellebbezési tanács úgy vélte, hogy az érintett országok Írország, Málta és az Egyesült Királyság. E következtetéseket, amelyeket a felperes nem vitatott, helyben kell hagyni.
32      Ezenkívül a fellebbezési tanács az elbíráló 2016. február 8‑i határozatához hasonlóan megállapította, hogy a releváns vásárlóközönséget részben a nagyközönség, részben szakmai közönség alkotja. Ennek alapján a megtámadott határozat 12–13. pontjában megállapította, hogy az áruk és szolgáltatások egy része, különösen az okostelefonok, az online szórakoztató szolgáltatások és a társkereső szolgáltatások a szokásosan tájékozott, észszerűen figyelmes és körültekintő átlagfogyasztót célozták, míg más árukat és szolgáltatásokat, így a hangszórók és szerverek (online szerverek) bérbeadását szakemberekből álló, fokozottan figyelmes ügyfélkörnek szánják.
33      E vonatkozásban a felperes arra hivatkozik, hogy az áruk és szolgáltatások címzettje minden esetben a szokásosan tájékozott, észszerűen figyelmes és körültekintő, átlagos fogyasztó, aki a mindennapjai során kapcsolatba kerül a 9. és 42. osztályba tartozó, valamennyi alapvető számítástechnikai elemmel és szolgáltatással, és álláspontja szerint e megállapítás a 41. és 45. osztályba tartozó szolgáltatások tekintetében is érvényes.
34      Márpedig a felperes ezen érve, amely szerint a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy jellege miatt az áruk és szolgáltatások egy részét szakmai közönségnek szánják, nem jár következménnyel.
35      A Törvényszék ugyanis korábban már kimondta, hogy ahhoz, hogy valamely megjelölés a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) vagy c) pontjában foglalt tilalom hatálya alá essen, elegendő, ha a közönség egy része tekintetében akár egyetlen kizáró ok fennáll, és nem szükséges e tekintetben azt vizsgálni, hogy az érintett vásárlóközönség részét képező többi fogyasztó is ismeri‑e az említett megjelölést (lásd: 2016. július 20‑i Internet Consulting kontra EUIPO – Provincia Autonoma di Bolzano‑Alto Adige [SUEDTIROL] ítélet, T‑11/15, EU:T:2016:422, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
36      A jelen ügyben, ahol a releváns vásárlóközönséget részben a nagyközönség alkotja – amelynek, ahogyan arra az EUIPO rámutat, a fenti 3. pontban említett áruk és szolgáltatások többségét szánják –, részben pedig szakemberekből álló közönség, a bejelentett védjegy leíró jellegét a szokásosan tájékozott, észszerűen figyelmes és körültekintő, átlagos fogyasztó észlelésére tekintettel kell értékelni (lásd ebben az értelemben: 2017. július 14‑i Klassisk investment kontra EUIPO [CLASSIC FINE FOODS] ítélet, T‑194/16, nem tették közzé, EU:T:2017:498, 25. pont). Ehhez adódik, ahogyan arra az EUIPO hivatkozik, hogy a nagyközönség és a szakmai közönség közötti pontos megkülönböztetésnek nincs döntő jelentősége, mivel semmi nem enged a jelen ügyben arra következtetni, hogy e két közönség a Dating Bracelet ábrás megjelölést különböző módon észlelné.
37      Másodszor, a megjelölés jelentését illetően meg kell állapítani, hogy a bejelentett védjegy olyan összetett védjegy, amely az enyhén stilizált, kék színű betűkkel írt két szóelemből, a „dating” és a „bracelet” szóelemből áll, amelyek előtt egy piros színű, két egymásba fonódó szívként vagy kettős végtelenségjelként értelmezhető ábrás elem szerepel.
38      Rá kell mutatni, hogy a fellebbezési tanács jogosan jegyezte meg a megtámadott határozat 19. pontjában, hogy egyrészt a „dating bracelet” kifejezés szerkezete nyelvtani szempontból helyes, másrészt a szóelemek kombinációjának jelentése az érintett angol nyelvű fogyasztók számára minden nehézség vagy kétség nélkül érthető. Ezt a megállapítást, amelyet a felperes nem kérdőjelez meg, helyben kell hagyni.
39      Ebből következik, hogy az angol nyelvű, releváns vásárlóközönség a „dating bracelet” kifejezést úgy észleli, mint amely romantikus randevú karkötőjére, szerelmi találka karkötőjére vagy társkereső karkötőre utal, anélkül hogy ezt a jelentést a felperes vitatná.
40      Azt is meg kell állapítani, hogy a „dating” és a „bracelet” szó egymás mellé helyezése nem különösen szokatlan, és szokásos jelentésnek felel meg a társkereséshez kapcsolódó áruk és szolgáltatások körében, ahogyan azt a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 20. pontjában említette, magáévá téve az elbírálónak a 2016. február 8‑i határozatában szereplő értékelését, mivel a szóelemek egyrészről külön‑külön, másrészről együttesen vizsgálva nem alkotnak olyan védjegyet, amely új jelentéssel rendelkezne.
41      Harmadszor, meg kell vizsgálni, hogy a releváns vásárlóközönség a bejelentett védjegy jelentését, az általa keltett összbenyomásra tekintettel úgy észleli‑e, mint amely leíró jellegű a fenti 3. pontban említett áruk és szolgáltatások vonatkozásában.
42      Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy ahhoz, hogy az EUIPO a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja alapján a lajstromozást megtagadja, nem szükséges, hogy az e cikkben említett védjegyet alkotó megjelöléseket és jelzéseket a lajstromozás iránti kérelem időpontjában ténylegesen használják a védjegybejelentés árujegyzékében felsorolt áruk vagy szolgáltatások, illetve azok jellemzőinek leírására. Elegendő, ahogyan e rendelkezés szövege maga is jelzi, ha e megjelölések és jelzések ilyen célú használatra alkalmasak (lásd: 2016. november 17‑i Vince kontra EUIPO [ELECTRIC HIGHWAY] ítélet, T‑315/15, nem tették közzé, EU:T:2016:667, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
43      E tekintetben rá kell mutatni, ahogyan arra az EUIPO hivatkozik, hogy a felperes nem vitatja az elbíráló által a 2016. február 8‑i határozatában szolgáltatott, a fellebbezési tanács által a megtámadott határozat 20. pontjában említett azon bizonyítékokat, amelyek tanúsítják, hogy a „dating bracelet” kifejezés karkötő formájában viselhető elektronikus készülékre is utalhat.
44      Egyébiránt e megállapítást megerősíti az a körülmény is, hogy az árujegyzék korlátozását megelőzően a védjegy lajstromozása iránti kérelem a 9. osztályba tartozó áruk vonatkozásában magában foglalta a „mágneses azonosító karkötőket”, a „karkötőket” és az olyan „karkötőket és más osztályba nem tartozó egyéb készülékeket, amelyek más személyekkel való kapcsolatfelvételre szolgáló szervezési funkciókat foglalnak magukban”.
45      Ebből következik, hogy a releváns vásárlóközönség a bejelentett védjegyet a fenti 3. pontban említett áruk és szolgáltatások vonatkozásában leíró jellegűként észleli, mivel a releváns vásárlóközönség úgy érti, hogy a „dating bracelet” kifejezés szerelmi találkák vagy romantikus randevúk olyan karkötőjére utal, amely elektronikus alkatrészeket tartalmaz, és ez utóbbiak olyan számítástechnikai programok segítségével működnek, amelyeket az e célra tervezett találkozóhelyeken történő társkeresésre szántak.
46      A felperes lényegében azt állítja, hogy a fellebbezési tanács tévedett, amikor a bejelentett védjegy leíró jellegének vizsgálata során elválasztotta egymástól egyfelől a „dating” és a „bracelet” kifejezéseket, másfelől pedig a szóelemeket és az ábrás elemet, továbbá hogy átfogó értékelést kellett volna végeznie annak meghatározása érdekében, hogy a védjegy milyen benyomást tett a releváns vásárlóközönségre.
47      Először is, a 9. osztályba tartozó árukat illetően rá kell mutatni, hogy a felperes tévesen állítja – azzal az indokkal, hogy a 9. osztályba tartozó áruk egyike sem utal, még közvetve sem a „dating” és a „bracelet” kifejezésre –, hogy a fellebbezési tanács túlzottan szigorú érveléshez folyamodott a bejelentett védjegy leíró jellegének megállapítása érdekében.
48      E tekintetben egy karkötő, mint különösen a csukló körül viselt fizikai tárgy, tartalmazhat olyan programozható számítástechnikai és elektronikai alkotóelemeket, mint például memóriakártyákat, chipeket, rádióüzenet‑küldő eszközöket és jelek távvezérlésére szolgáló elektronikai eszközöket, amelyek funkciója, hogy szerelmi vagy romantikus randevúk létrejöttét segítsék elő, és az átfogó értékelés körében a releváns vásárlóközönség a „dating bracelet” kifejezést különös gondolkodás nélkül, képzettársítás útján a társkeresés elősegítése érdekében csatlakoztatott karkötővel kapcsolja össze. Következésképpen a „dating bracelet” kifejezés kellően közvetlen és konkrét kapcsolatban áll a 9. osztályba tartozó árukkal, ahogyan arra a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 23. pontjában rámutatott.
49      Másodszor, a 41. osztályba tartozó szolgáltatásokat illetően rá kell mutatni, ahogyan azt a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 24. pontjában megállapította, hogy a felperes állításával ellentétben a „dating” és a „bracelet” szóelemek egyenként és átfogóan is vizsgálva, kellően közvetlen és konkrét kapcsolatban állnak a szórakoztató szolgáltatásokkal, így a diszkók szolgáltatásaival, az éjszakai klubok szolgáltatásaival, a rendezvényhelyszínek szolgáltatásaival és a szórakoztatási szolgáltatásokkal, valamint az animációs szolgáltatásokkal, és a releváns vásárlóközönség a „dating bracelet” kifejezést úgy észleli, mint amely olyan karkötőkre utal, amelyeket arra szántak, hogy azokat a karkötők tulajdonosai közötti találkozók létrejöttének annak révén történő elősegítése érdekében szervezett összejövetelek helyén viseljék, hogy az erre vonatkozó információkat különösen online szolgáltatások útján rendelkezésre bocsátják.
50      Harmadszor, a 42. osztályba tartozó szolgáltatásokat illetően meg kell állapítani, hogy a felperes tévesen állítja, hogy a bejelentett védjegy nem leíró jellegű az említett szolgáltatások vonatkozásában, mivel a két szóelem együttesen vizsgálva leíró jellegű. E tekintetben a releváns vásárlóközönség képes a „dating bracelet” kifejezés és az említett szolgáltatások képzettársítás útján történő összekapcsolására, mivel azok szorosan kapcsolódnak a számítástechnikai alkotóelemek működéséhez, és hozzájárulnak a szerelmi találkák szervezését célzó társkereséshez, illetve a karkötőkben található információk frissítéséhez, ahogyan arra a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 25. pontjában is rámutatott.
51      Negyedszer, a 45. osztályba tartozó szolgáltatásokat illetően a fellebbezési tanács által a megtámadott határozat 26. pontjában elvégzett értékelést helyben kell hagyni. Ugyanis, noha a felperes nem vitatja, hogy a társkereséssel kapcsolatos tevékenységek képzettársítás útján összekapcsolhatók a „dating” szóval, rá kell mutatni, hogy a megjelölésnek a szóelemek együttes vizsgálatából eredő jelentésére tekintettel a releváns vásárlóközönség a „dating bracelet” kifejezést olyan fizikai adathordozóként észleli, amely randevúk létrejöttét és társ keresését teszi lehetővé a társkeresési szolgáltatások, az online közösségi hálózatok és számítástechnikai úton történő bemutatkozás útján.
52      Ebből következik, hogy a fellebbezési tanács helyesen vizsgálta a fenti 29. pontban idézett ítélkezési gyakorlat értelmében egészében vett bejelentett védjegyet alkotó szóelemeket.
53      A fentiekből következően egyértelmű, hogy a releváns vásárlóközönség a bejelentett védjegy jelentését úgy észleli, mint amely az áruk és szolgáltatások egyik jellemzőjét jelöli, és ezért a fellebbezési tanács nem tévedett annak megállapításakor, hogy a bejelentett védjegy leíró jellegű a fenti 3. pontban említett valamennyi áru és szolgáltatás vonatkozásában.
54      E megállapítást a felperes többi érve nem kérdőjelezheti meg.
55      Egyrészről a felperes állításával ellentétben rá kell mutatni, hogy a fellebbezési tanács jogosan állapította meg a megtámadott határozat 29. pontjában, hogy az ábrás elemek nem kérdőjelezhetik meg a szóelemek leíró jellegét az áruk és szolgáltatások összessége vonatkozásában.
56      A szóban forgó megjelölés leíró jellegének értékelésekor ugyanis az minősül döntő kérdésnek, hogy az ábrás elemek a releváns vásárlóközönség szempontjából megváltoztatják‑e a bejelentett védjegy jelentését az érintett áruk és szolgáltatások tekintetében (lásd ebben az értelemben: 2014. május 15‑i Katjes Fassin kontra OHIM [Yoghurt‑Gums] ítélet, T‑366/12, nem tették közzé, EU:T:2014:256, 30. pont).
57      E tekintetben meg kell állapítani, hogy – ahogyan arra az EUIPO hivatkozik – egyrészről a szóelemek betűtípusa enyhén stilizált, és ennek folytán minimalista hatást kölcsönöz nekik, amit a felperes lényegében nem vitat, másrészről pedig a megjelölés elejére helyezett ábrás elem, amely két egymásba fonódó szívet vagy két egymáshoz kapcsolódó végtelenségjelet ábrázolhat, nem tűnik úgy, mint amely kellően feltűnő a releváns vásárlóközönség számára, és nem mutat olyan különös jellemzőket, amelyek megkérdőjelezhetik a bejelentett védjegy jelentését – amely szerelmi találka karkötője vagy romantikus randevú karkötője – az áruk és szolgáltatások vonatkozásában, mivel az ábrás elem csak felerősíti a „dating bracelet” kifejezés jelentését. Egyébiránt a kék színű szóelemek és a piros színű ábrás elem közötti, a felperes által állított kontraszt nem biztosít a bejelentett megjelölésnek olyan különös vagy kellően eredeti jelleget, amely ily módon módosítaná a releváns vásárlóközönség észlelését, és ennek következtében megkérdőjelezné a szóelemek leíró jellegét.
58      Következésképpen a fenti 29. pontban idézett ítélkezési gyakorlatra tekintettel a bejelentett védjegy szóelemei és ábrás elemei az általuk keltett összbenyomásból eredően leíró jellegűek a fenti 3. pontban említett áruk és szolgáltatások vonatkozásában.
59      Másrészről el kell utasítani a felperes azon érvét, amely szerint a „dating” és a bracelet” szóelemek kombinációja több jelentést tükrözhet, azaz megjelölhet olyan fizikai tárgyat, amely a viselőjét egy romantikus randevú során vonzóbbá teszi, olyan divatos karkötőt, amelyet feromonok illatával itattak át, romantikus randevú során ajándékba kapott karkötőt, annak jelzésére alkalmas karkötőt, hogy az azt viselő személy egyedülálló, vagy párkapcsolatban él, vagy pedig olyan karkötőt, amely megkönnyíti a találkozók létrejöttét és a csábítást.
60      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis valamely szómegjelölés lajstromozását akkor is meg kell tagadni, ha legalább egy lehetséges jelentése leírja az érintett áruk vagy szolgáltatások valamely jellemzőjét (lásd: 2015. szeptember 23‑i Mechadyne International kontra OHIM [FlexValve] ítélet, T‑588/14, nem tették közzé, EU:T:2015:676, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
61      Márpedig, ahogyan a fenti 47–53. pontban megállapítást nyert, a fellebbezési tanács kellően közvetlen és konkrét kapcsolatot állapított meg a bejelentett védjegy azon jelentése, hogy az romantikus randevú karkötője, szerelmi találka karkötője vagy társkereső karkötő, és a fenti 3. pontban említett áruk és szolgáltatások összessége között, és ennek alapján a bejelentett védjegy leíró jellegére következtetett.
62      A fentiekre tekintettel a fellebbezési tanács jogosan állapította meg, hogy a szóban forgó megjelölés a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében leíró jellegű az áruk és szolgáltatások vonatkozásában.
A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértéséről
63      A felperes lényegében azt állítja, hogy a fellebbezési tanács mérlegelési hibát követett el annak megállapításával, hogy bejelentett védjegy a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében nem rendelkezik megkülönböztető képességgel.
64      Márpedig, ahogyan az a 207/2009 rendelet 7. cikkének (1) bekezdéséből következik, egy megjelölés már abban az esetben sem lajstromozható európai uniós védjegyként, ha a feltétlen kizáró okok közül csak egy is fennáll (2002. szeptember 19‑i DKV kontra OHIM ítélet, C‑104/00 P, EU:C:2002:506, 29. pont; 2015. október 7‑i Ciprus kontra OHIM [XAΛΛOYMI és HALLOUMI] ítélet, T‑292/14 és T‑293/14, EU:T:2015:752, 74. pont). Ezenkívül a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjában említett leíró jellegű megjelölések nem alkalmasak a megkülönböztetésre sem ugyanezen rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében (lásd ebben az értelemben: 2011. március 10‑i Agencja Wydawnicza Technopolkontra OHIM ítélet, C‑51/10 P, EU:C:2011:139, 46. pont).
65      A jelen ügyben, mivel a fellebbezési tanács jogosan állapította meg, hogy a bejelentett megjelölés leíró jellegű valamennyi említett áru és szolgáltatás vonatkozásában, nem szükséges megvizsgálni a fent említett rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére alapított jogalapot.
Az együttesen vizsgált második és harmadik, az Alapjogi Charta 20. cikkében és 21. cikkének (1) bekezdésében kimondott egyenlő bánásmód követelményének, valamint a jogbiztonság elvének megsértésére alapított jogalapról
66      A felperes azt állítja, hogy a korábbi gyakorlatában az EUIPO lajstromozott olyan, a „dating” szót tartalmazó szó‑ és ábrás védjegyeket a 9., 41., 42. és 45. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások vonatkozásában, amelyek a bejelentett védjegyhez hasonlókként értelmezhetők. A felperes arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács nem jelölte meg azokat az indokokat, amelyek alapján megállapította, hogy a bejelentett védjegy leíró jellegű, noha más védjegyeket lajstromoztak ugyanezen áru‑ és szolgáltatási osztályok vonatkozásában. Ehhez hozzáteszi, hogy mivel a szabályozási keret változatlan, a fellebbezési tanácsnak a jogbiztonság, a jogszerűség és a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének tiszteletben tartása érdekében a bejelentett védjegy vonatkozásában is hasonló következtetést kellett volna levonnia.
67      A felperes vitatja a fellebbezési tanács azon indokait, amelyek szerint valamely védjegybejelentés vizsgálatát szigorúbb szabályok szerint végzik az egy szóelemből álló védjegyek esetében. Ehhez hozzáteszi, hogy a szabályozás helyes alkalmazásán túl az EUIPO szigorúbb gyakorlata összeegyeztethetetlen a jogbiztonság elvével.
68      A felperes szerint a fellebbezési tanács határozatának indokolása nem tükrözi a valóságot, mivel a korábban lajstromozott védjegyek mind két szóelemből állnak, amelyekben közös a „dating” kifejezés, az ábrás védjegyekben pedig közös egy ábrás elem, amely szív ábrázolásának tekinthető. Ezenkívül a felperes arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács indokolása ellentmondásos, mivel ez utóbbi tanács úgy vélte, hogy a korábbi védjegyek nem ugyanazon tárgyra vonatkoznak, noha a „dating” szó jelenléte miatt hasonlóság állt fenn, és a „dating” szóelem kiemelésével állapította meg, hogy a bejelentett védjegy nem lajstromozható.
69      Meg kell jegyezni, hogy a felperes a megtámadott határozat jogszerűségét az egyenlő bánásmód általános elvére tekintettel vitatja, amely az uniós jog egyik általános elvét képezi, amelyet különösen az Alapjogi Charta 20. és 21. pontja mond ki (lásd: 2014. július 14‑i NIIT Insurance Technologies kontra OHIM [SUBSCRIBE] ítélet, T‑404/13, nem tették közzé, EU:T:2014:645, 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
70      Emlékeztetni kell arra, hogy a fellebbezési tanács azon határozatainak jogszerűségét, amelyek nem diszkrecionális jogkörbe, hanem mérlegelést nem engedő hatáskörbe tartoznak, kizárólag az uniós bíróság által értelmezett 207/2009 rendelet alapján kell értékelni, és nem az EUIPO korábbi határozathozatali gyakorlata alapján, amely egyébként sem köti az uniós bíróságot (lásd: 2016. június 2‑i Revolution kontra EUIPO [REVOLUTION] ítélet, T‑654/14, nem tették közzé, EU:T:2016:334, 57. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
71      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint emlékeztetni kell arra, hogy az egyenlő bánásmód és a gondos ügyintézés elvére tekintettel az EUIPO az európai uniós védjegybejelentés vizsgálata keretében köteles figyelembe venni a hasonló kérelmekre vonatkozóan már meghozott határozatokat, ezen elveket azonban össze kell egyeztetni a jogszerűség tiszteletben tartásával, és ennek következtében különösen a jogbiztonságon, közelebbről a gondos ügyintézésen alapuló indokok miatt a védjegybejelentések vizsgálatának szigorúnak és teljes körűnek kell lennie, és azt minden egyes konkrét esetben el kell végezni a védjegyek indokolatlan lajstromozásának megakadályozása érdekében (2011. március 10‑i Agencja Wydawnicza Technopol kontra OHIM ítélet, C‑51/10 P, EU:C:2011:139, 74–77. pont; 2014. szeptember 11‑i Think Schuhwerk kontra OHIM végzés, C‑521/13 P, EU:C:2014:2222, 57. pont).
72      A jelen ügyben, ahogyan a fenti 37–52. pontból kitűnik, a fellebbezési tanács elvégezte a bejelentett védjegy teljes körű és konkrét vizsgálatát, és a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja alapján elutasította a védjegy lajstromozása iránti kérelmet.
73      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, amikor az európai uniós védjegybejelentés a 207/2009 rendelet 7. cikkének (1) bekezdésében kimondott feltétlen kizáró okok egyikébe ütközik, a felperes nem hivatkozhat hasznosan az EUIPO korábbi határozataira (2014. szeptember 11‑i Think Schuhwerk kontra OHMI végzés, C‑521/13 P, EU:C:2014:2222, 58. pont; 2013. július 11‑i Think Schuhwerk kontra OHIM [Piros cipőfűzővégek] ítélet, T‑208/12, nem tették közzé, EU:T:2013:376, 57. pont), és ezért a bejelentett védjegy leíró jellege nem kérdőjelezhető meg a „dating” szóelemet tartalmazó, korábban lajstromozott védjegyek létezése alapján.
74      Ezenkívül nem állítható, hogy a fellebbezési tanács megsértette a jogbiztonság elvét, mivel az említett elv megköveteli, hogy minden egyes védjegybejelentés vizsgálat tárgyát képezze (2016. június 2‑i REVOLUTION ítélet, T‑654/14, nem tették közzé, EU:T:2016:334, 60. pont).
75      Egyébiránt a felperes állításával ellentétben a megtámadott határozat egyáltalán nem tartalmaz ellentmondásos indokolást, mivel jóllehet a korábbi megjelölések a „dating” közös szóelem miatt kétségkívül hasonlóságot mutathatnak a bejelentett megjelöléssel, a fellebbezési tanács azért tagadta meg a bejelentett megjelölés lajstromozását, mert az elemek összességükben véve a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében véve leíró jellegűek valamennyi áru és szolgáltatás vonatkozásában.
76      Következésképpen a jogalapokat, és ennek következtében a keresetet teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
77      Az eljárási szabályzat 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A felperest, mivel pervesztes lett, az EUIPO kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (második tanács)
a következőképpen határozott:
1)      A Törvényszék a keresetet elutasítja.
2)      A Törvényszék a Webgarden Szolgáltató és Kereskedelmi Kft.‑t kötelezi a költségek viselésére.
Prek
Buttigieg
Berke
Kihirdetve Luxembourgban, a 2018. március 20‑i nyilvános ülésen.
E. Coulon
M. Prek
hivatalvezető
elnök
*      Az eljárás nyelve: magyar.