62023TJ0565
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (kibővített negyedik tanács)
2025. november 19. (
*1
)
„Növényvédő szerek – Glifozát hatóanyag – A hatóanyag megújítása iránti kérelem – A jóváhagyás időtartamának meghosszabbítása – A megújítási eljárás lefolytatásának késedelme – A kérelmezőn kívül álló okok – Belső felülvizsgálat iránti kérelem – Az 1367/2006/EK rendelet 10. cikkének (1) bekezdése – A kérelmet elutasító határozat – Az 1107/2009/EK rendelet 17. cikke”
A T‑565/23. sz. ügyben,
az Aurelia Stiftung (székhelye: Berlin [Németország], képviselik: A. Willand és A. Mostler ügyvédek)
felperesnek
az Európai Bizottság (képviselik: A. Becker, D. Milanowska és M. ter Haar, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen,
támogatja:
a Bayer Agriculture (székhelye: Antwerpen [Belgium], képviselik: H. Posser, F. Geber és T. Römhild ügyvédek)
beavatkozó fél,
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített negyedik tanács),
a tanácskozások során tagjai: R. da Silva Passos elnök, N. Półtorak, I. Reine, T. Pynnä (előadó) és H. Cassagnabère bírák,
hivatalvezető: P. Cullen tanácsos,
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára,
tekintettel a 2025. február 13‑i tárgyalásra,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az EUMSZ 263. cikken alapuló keresetében a felperes, az Aurelia Stiftung, a Bizottság 2023. július 3‑i Ares(2023) 4611321. számú határozatának megsemmisítését kéri, amellyel a Bizottság elutasította az 540/2011/EU végrehajtási rendeletnek a glifozát hatóanyag jóváhagyása érvényességének meghosszabbítása tekintetében történő módosításáról szóló, 2022. december 2‑i (EU) 2022/2364 bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2022. L 312., 99. o.) belső felülvizsgálata iránti kérelmét (a továbbiakban: megtámadott határozat).
A jogvita előzményei és a kereset előterjesztését követő tényállás
2
A felperes Berlinben (Németország) székhellyel rendelkező nonprofit egyesület. Céljai közé tartozik többek között az állatok, a természet és a környezet védelme.
3
A glifozát gyomirtó szerekben széles körben használt hatóanyag.
4
A glifozátot először a növényvédő szerek forgalomba hozataláról szóló 91/414/EGK tanácsi irányelv I. mellékletének a glifozát és a tifenszulfuron‑metil hatóanyagként történő felvétele céljából történő módosításáról szóló, 2001. november 20‑i 2001/99/EK bizottsági irányelv (HL 2001. L 304., 14. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 34. kötet, 182. o.) hagyta jóvá. A növényvédő szerek forgalomba hozataláról szóló, 1991. július 15‑i 91/414/EGK tanácsi irányelv (HL 1991. L 230., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 11. kötet, 332. o.) I. mellékletének megfelelően a glifozát jóváhagyása 2002. július 1‑jén lépett hatályba, és 2012. június 30‑án járt volna le.
5
2009‑ben hatályba lépett a növényvédő szerek forgalomba hozataláról, valamint a 79/117/EGK és a 91/414/EGK tanácsi irányelvek hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. október 21‑i 1107/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2009. L 309., 1. o.). Az 1107/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek a jóváhagyott hatóanyagok jegyzéke tekintetében történő végrehajtásáról szóló, 2011. május 25‑i 540/2011/EU bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2011. L 153., 1. o.; helyesbítés: HL 2012. L 26., 38. o.) elfogadta az 1107/2009 rendelet 78. cikkének (3) bekezdésében előírt jegyzéket. Ebben a jegyzékben szerepelt a glifozát, a jóváhagyási időtartam lejártának napját pedig 2015. december 31‑ben határozták meg.
6
2015. október 20‑án az 540/2011/EU végrehajtási rendeletnek a 2,4‑D, az acibenzolar‑s‑metil, az amitrol, a bentazon, a cihalofop‑butil, a dikvat, az eszfenvalerát, a famoxadon, a flumioxazin, a DPX KE 459 (flupirszulfuron‑metil), a glifozát, az iprovalikarb, az izoproturon, a lambda‑cihalotrin, a metalaxil‑M, a metszulfuron‑metil, a pikolinafen, a proszulfuron, a pimetrozin, a piraflufen‑etil, a tiabendazol, a tifenszulfuron‑metil és a triaszulfuron hatóanyagok jóváhagyási időtartamának meghosszabbítása tekintetében történő módosításáról szóló, 2015. október 20‑i (EU) 2015/1885 bizottsági végrehajtási rendelettel (HL 2015. L 276., 48. o.), amelyet az 1107/2009 rendelet 17. cikkének első bekezdése alapján fogadtak el, az Európai Bizottság 2016. június 30‑ig meghosszabbította a glifozát jóváhagyási időtartamát, mivel az anyag értékelése a kérelmezőn kívül álló okokból késedelmet szenvedett.
7
2016. június 29‑én az 540/2011/EU végrehajtási rendeletnek a glifozát hatóanyag jóváhagyása érvényességének meghosszabbítása tekintetében történő módosításáról szóló, 2016. június 29‑i (EU) 2016/1056 bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2016. L 173., 52. o.) másodszor is meghosszabbította a glifozát jóváhagyásának időtartamát az 1107/2009 rendelet 17. cikkének első bekezdése alapján, jelezve, hogy ez a jóváhagyás lejár „[h]at hónappal az [ECHA] kockázatértékelési bizottsága által adott vélemény Bizottság általi kézhezvételének az időpontja után, de legkésőbb 2017. december 31‑én”.
8
2017. december 12‑én a glifozát jóváhagyását a glifozát hatóanyagnak az 1107/2009 rendelet szerinti jóváhagyása meghosszabbításáról, továbbá az 540/2011 végrehajtási rendelet mellékletének módosításáról szóló (EU) 2017/2324 bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2017. L 333., 10. o.) 2022. december 12‑ig meghosszabbította.
9
2022. március 14‑én az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság (EFSA) felhívta a glifozát jóváhagyása megújításának kérelmezőjét, hogy nyújtson be további információkat, amelyeket a kérelmező kellő időben benyújtott.
10
2022. május 10‑én az EFSA és az Európai Vegyianyag‑ügynökség (ECHA) arról tájékoztatta az Európai Bizottságot, hogy glifozátnál felmerülő kockázatok felméréséről készült szakértői értékelésből levont következtetés elfogadására késedelmesen kerül sor.
11
2022. december 2‑án a 2022/2364 végrehajtási rendelet 2023. december 15‑ig meghosszabbította a glifozát jóváhagyását.
12
A felperes 2023. január 30‑án a környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló Aarhusi Egyezmény rendelkezéseinek a közösségi intézményekre és szervekre való alkalmazásáról szóló, 2006. szeptember 6‑i 1367/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2006. L 264., 13. o.) 10. cikke alapján a 2022/2364 végrehajtási rendelet belső felülvizsgálata iránti kérelmet nyújtott be.
13
2023. július 3‑án a Bizottság a megtámadott határozattal elutasította a belső felülvizsgálat iránti kérelmet.
14
2023. november 28‑án a glifozát jóváhagyását 2033. december 15‑ig megújította a glifozát hatóanyagnak az 1107/2009 rendelet szerinti jóváhagyása meghosszabbításáról, valamint az 540/2011 végrehajtási rendelet módosításáról szóló (EU) 2023/2660 bizottsági végrehajtási rendelet (HL L, 2023/2660).
15
2024. január 24‑én a felperes kérelmet nyújtott be a 2023/2660 végrehajtási rendelet belső felülvizsgálata iránt.
A felek kérelmei
16
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
17
A Bayer Agriculture által támogatott Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet;
–
a felperest kötelezze a költségek viselésére.
A jogkérdésről
18
A felperes keresetének alátámasztása érdekében öt jogalapra hivatkozik, amelyek közül az elsőt lényegében az 1107/2009 rendelet 17. cikkének megsértésére alapítja, amennyiben a jóváhagyás időtartamának meghosszabbítása az eljárás olyan szakaszának lefolytatására szolgál, amelynek határideje nem hosszabbítható meg, a másodikat a megújítás kérelmezőjének szerepét illetően az 1107/2009 rendelet 17. cikkének helytelen alkalmazására és értelmezésére, a harmadikat és a negyediket az elővigyázatosság elvének megsértésére és a kockázatkezelés keretében a szóban forgó érdekek helytelen mérlegelésére, az ötödiket pedig az indokolási kötelezettség megsértésére alapítja.
Az eljáráshoz fűződő érdek fennmaradásáról
19
A Bayer Agriculture azt állítja, hogy a felperes eljáráshoz fűződő érdeke megszűnt a glifozát jóváhagyását megújító 2023/2660 végrehajtási rendelet elfogadása óta, amellyel szemben a felperes hasonló érvelésre alapított belső felülvizsgálat iránti kérelmet nyújtott be.
20
A Törvényszék emlékeztet arra, hogy a felperes eljáráshoz fűződő érdekének létrejött és fennálló érdeknek kell lennie. Tekintettel a kereset tárgyára ennek az érdeknek a kereset benyújtásakor fenn kell állnia, ellenkező esetben a kereset elfogadhatatlannak minősül, és a bírósági határozat kihirdetéséig fenn kell maradnia, ellenkező esetben a kereset okafogyottá válik (lásd: 2015. szeptember 17‑iMory és társai kontra Bizottság ítélet, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 56. és 57. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
21
A jelen ügyben, amint arra a Bayer Agriculture hivatkozik, a glifozát jóváhagyási időtartamának meghosszabbítása 2023. december 15‑én lejárt, és e hatóanyag jóváhagyását a 2023/2660 végrehajtási rendelet megújította.
22
Mindazonáltal először is a Bizottság nem vonta vissza a megtámadott határozatot, így a jogvita tárgya továbbra is fennáll (lásd ebben az értelemben: 2018. szeptember 4‑iClientEarth kontra Bizottság ítélet, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Amint arra a felperes hivatkozik, a megtámadott határozat és a 2023/2660 végrehajtási rendelet belső felülvizsgálata iránti kérelem tárgya eltérő.
23
Másodszor, az ítélkezési gyakorlatból következik, hogy a felperesnek továbbra is érdeke fűződik ahhoz, hogy az Európai Unió valamely intézménye jogi aktusának megsemmisítését kérje annak érdekében, hogy azon jogsértés, amely e jogi aktust állítólag érinti, a jövőben ne ismétlődhessék meg. Ez az eljáráshoz fűződő érdek az EUMSZ 266. cikk első bekezdéséből következik, amelynek értelmében azok az intézmények, amelyek aktusait a Bíróság semmisnek nyilvánította, kötelesek megtenni a Bíróság ítéletében foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket. Ez az eljáráshoz fűződő érdek ugyanakkor csak akkor áll fenn, ha a feltételezett jogellenesség a felperes által benyújtott kereset alapjául szolgáló ügyben szereplő körülményektől függetlenül a jövőben is megismétlődhet (2007. június 7‑iWunenburger kontra Bizottság ítélet, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, 50–52. pont; 2018. szeptember 27‑iMellifera kontra Bizottság ítélet, T‑12/17, EU:T:2018:616, 28. pont).
24
Ez a jelen ügyben is így van, mivel a felperes által állított jogellenesség többek között a 1107/2009 rendelet 17. cikkének olyan értelmezésén alapul, amelyet a Bizottság egy hatóanyag jóváhagyási időtartamának meghosszabbítására vonatkozó másik felülvizsgálat iránti kérelem alkalmával megismételhet.
25
Ebből következik, hogy a 2023/2660 végrehajtási rendelet elfogadása ellenére, amellyel szemben a felperes szintén felülvizsgálat iránti kérelmet nyújtott be, a jelen ügyben továbbra is fennáll az eljáráshoz fűződő érdeke.
A kereset elfogadhatóságáról
26
A Bayer Agriculture vitatja a felperes kereshetőségi jogát. Egyrészt szerinte a felperes nem jogosult arra, hogy az 1367/2006 rendelet 10. cikke alapján belső felülvizsgálat iránti kérelmet nyújtson be, mivel a felperes által kinyilvánított elsődleges cél nem a környezetvédelem előmozdítása. A felperes ugyanis a méhészeti és kertészeti ágazatban folytat tevékenységet, és e tevékenységek nem a környezet védelmét szolgálják. Másrészt a méhek tartásának előmozdítása nem vadon élő állatokra vonatkozik, és nem tartozik a környezetvédelmi jog értelmében vett környezetvédelem hatálya alá. A keresetet ezért mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
27
A Törvényszék emlékeztet arra, hogy az 1367/2006 rendelet 10. cikke szerint „[b]ármely nem kormányzati szervezet […], amely[…] megfelel[…] a 11. cikkben meghatározott feltételeknek, jogosult belső felülvizsgálat iránti kérelmet benyújtani azon uniós intézményhez vagy szervhez, amely az igazgatási aktust elfogadta […], azon az alapon, hogy az ilyen aktus […] ellentétes a 2. cikk (1) bekezdésének f) pontja értelmében vett környezetvédelmi joggal.”
28
Az 1367/2006 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének b) pontja úgy rendelkezik, hogy valamely nem kormányzati szervezet akkor jogosult belső felülvizsgálat iránti kérelem benyújtására, ha e szervezet elsődleges kinyilvánított célja a környezetvédelemnek a környezetvédelmi jog értelmében való támogatása.
29
Az 1367/2006 rendelet „Fogalommeghatározások” című 2. cikke a (1) bekezdésének f) pontjában úgy rendelkezik, hogy e rendelet alkalmazásában a környezetvédelmi jog: „uniós jogszabályok, amelyek a jogalapjukra való tekintet nélkül hozzájárulnak az EUMSZ szerinti uniós környezetvédelmi politika céljainak megvalósításához”.
30
Az 1367/2006 rendelet 2. cikke (1) bekezdésének f) pontja kimondja, hogy az, hogy egy jogi aktust a környezetvédelmi jog alapján fogadtak‑e el, nem függ attól a jogalaptól, amely alapján azt elfogadták. Az említett rendelet alkalmazásában a „környezetvédelmi jog” fogalma magában foglal minden olyan uniós jogszabályt, amely hozzájárul az uniós környezetvédelmi politika célkitűzéseinek megvalósításához. E cikk szövegéből következik, hogy az uniós jogalkotó azzal, hogy az EUMSZ 191. cikk (1) bekezdésében felsorolt célkitűzésekre utal, az 1367/2006 rendeletben említett „környezetvédelmi jognak” tág értelmezést szándékozott adni, amely nem korlátozódik a szűk értelemben vett természetes környezet védelmére. Ezt a megállapítást egyébiránt megerősíti az EUMSZ 192. cikk (2) bekezdése, amelynek értelmében az említett Szerződés XX. címében foglalt környezetvédelmi jog magában foglalhat továbbá elsődlegesen adózási természetű rendelkezéseket, olyan rendelkezéseket, amelyek érintik a területrendezést, a mennyiségi vízkészlet‑gazdálkodást, illetve amelyek az e készletek rendelkezésre állását akár közvetlenül, akár közvetve befolyásolják; a földhasználatot, a tagállamok valamelyikének különböző energiaforrások közötti választását és energiaellátásának általános szerkezetét. A„környezetvédelmi jog” fogalmának megszorító értelmezése azzal a következménnyel járna, hogy az ilyen rendelkezések és intézkedések nagy része nem tartozna e területhez (2018. március 14‑iTestBioTech kontra Bizottság ítélet, T‑33/16, EU:T:2018:135, 42–45. pont).
31
Ebben az összefüggésben a Törvényszék már hallgatólagosan elismerte, hogy a méhfaj megőrzéséért és előmozdításáért dolgozó nonprofit egyesület jogosult belső felülvizsgálat iránti kérelmet benyújtani valamely hatóanyag jóváhagyási időtartamának meghosszabbításával szemben (lásd ebben az értelemben: 2018. szeptember 27‑iMellifera kontra Bizottság ítélet, T‑12/17, EU:T:2018:616).
32
A jelen ügyben a felperes alapszabálya 2. cikkének (2) és (3) bekezdéséből kitűnik, hogy célja többek között a természetvédelem, a tájvédelem, a környezetvédelem, az állattenyésztés és a növénytermesztés előmozdítása. Ezek a célok többek között a méhek védelmére irányuló különféle intézkedések révén valósulnak meg.
33
Tekintettel a „környezetvédelmi jog” fogalmának a 1367/2006 rendelet keretében adott tág értelmezésére (lásd a fenti 30. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatot), amely – a Bayer Agriculture állításával ellentétben – nem korlátozódik a szigorú értelemben vett természetes környezet védelmével kapcsolatos kérdésekre, meg kell állapítani, hogy a felperes megfelel a 1367/2006 rendelet 11. cikke (1) bekezdése b) pontjában előírt feltételnek, azaz olyan egyesületnek kell tekinteni, amelynek elsődleges, kinyilvánított célja a környezetvédelmi jog értelmében vett környezetvédelem előmozdítása, amit egyébként a Bizottság sem vitat.
34
A Bayer Agriculture által a kereset elfogadhatóságával kapcsolatban előadott érveket tehát el kell utasítani.
A második, az 1107/2009 rendelet 17. cikkének a megújítás kérelmezőjének szerepét illetően történő téves alkalmazására és értelmezésére alapított jogalapról
A második jogalap elfogadhatóságáról
35
Anélkül, hogy kifejezetten hivatkozna a második jogalap elfogadhatatlanságára, a Bizottság kétségeit fejezi ki azzal kapcsolatban, hogy az 1107/2009 rendelet 17. cikkének állítólagos megsértése az 1367/2006 rendelet 2. cikke (1) bekezdésének f) pontja értelmében vett környezetvédelmi jog megsértését eredményezné, amint azt ugyanezen rendelet 10. cikke megköveteli.
36
A Törvényszék megállapítja, hogy a „környezetvédelmi jog” fogalmának a 1367/2006 rendelet keretében történő tág értelmezésére tekintettel (lásd a fenti 30. pontot) az 1107/2009 rendelet 17. cikke, amelynek megsértésére többek között a második jogalap hivatkozik, olyan rendelkezés, amely az 1367/2006 rendelet 10. cikke értelmében hozzájárul az Unió környezetvédelmi politikája célkitűzéseinek eléréséhez. E rendelkezés ugyanis lehetővé teszi a hatóanyagok jóváhagyási időtartamának meghosszabbítását annak érdekében, hogy lehetővé tegye a megújítási eljárás befejezését, amelynek többek között figyelembe kell vennie az érintett hatóanyag által a környezetre jelentett kockázatokat.
37
Ennélfogva a felperes második jogalapja elfogadható.
Az ügy érdeméről
38
A felperes lényegében azt állítja, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott határozatban megállapította, hogy teljesült a 1107/2009 rendelet 17. cikkében előírt azon feltétel, amely szerint a késedelemnek a megújítás kérelmezőjén „kívül álló” okokból kell erednie. A glifozát jóváhagyásának megújítása során bekövetkező késedelmek ugyanis abból eredtek, hogy dokumentumokat és információkat kellett kérni a kérelmezőtől, majd azokat értékelni. A felperes hangsúlyozza a kérelmező által szolgáltatott adatok hiányosságait, valamint a megújítás iránti kérelem és a kiegészítő dokumentáció hiányos jellegét, amelyek az EFSA által a kérelmezőtől kért számos kiegészítő információból is kitűnnek. A késedelmek okait konkrét módon kell megvizsgálni.
39
A Törvényszék emlékeztet arra, hogy az 1107/2009 rendelet 17. cikkének első bekezdése úgy rendelkezik, hogy a meghosszabbításról szóló határozatot akkor kell elfogadni, „ha valószínűsíthető, hogy a jóváhagyás a kérelmezőn kívül álló okokból a meghosszabbításról [helyesen: megújításról] szóló határozat meghozatala előtt lejár”.
40
Elöljáróban meg kell állapítani, hogy a 1107/2009 rendelet 17. cikkének első bekezdésének különböző nyelvi változatai eltéréseket mutatnak. Ugyanis, bár bizonyos változatok, köztük a francia, a „raisons indépendantes de la volonté du demandeur” (a kérelmezőn kívül álló okok kifejezést használják, a „volonté” (akarat) fogalma más nyelvi változatokban nem jelenik meg. Egyes más nyelvi változatok ugyanis, ideértve az angolt is, az „ellenőrzés” fogalmát használják. Más nyelvi változatok, mint például a német, a „felelősség” fogalmát vagy a „befolyás” fogalmát használják. Ismét más változatok a maguk részéről megelégszenek a „kérelmezőn kívül álló” okok említésével.
41
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint egy uniós jogi rendelkezés valamely nyelvi változatának megfogalmazása nem szolgálhat e rendelkezés értelmezésének kizárólagos alapjául, illetve nem élvezhet elsőbbséget más nyelvi változatokkal szemben. Az uniós jog rendelkezéseit ugyanis egységesen kell értelmezni és alkalmazni az Unió valamennyi nyelvén készült változatok figyelembevételével. Az uniós jogi szövegek különféle nyelvi változatai közötti eltérés esetén a szóban forgó rendelkezést a szabályozás célját, valamint azt a szövegkörnyezetet figyelembe véve kell értelmezni, amelynek részét képezi (lásd: 2019. szeptember 12‑iA és társai ítélet, C‑347/17, EU:C:2019:720, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
42
Így az 1107/2009 rendelet 17. cikkének első bekezdését – pontosabban a „kérelmezőn kívül álló okok” kifejezést –, e rendelkezés célját, valamint azt a szövegkörnyezetet figyelembe véve kell értelmezni, amelynek részét képezi.
43
Ami e szabály szövegkörnyezetét illeti, először is emlékeztetni kell arra, hogy az az 1107/2009 rendeletnek a hatóanyagok jóváhagyására vonatkozó szakaszának részét képezi. E jóváhagyások, valamint azok megújítása számos olyan rendelkezés tárgyát képezik, amelyek az alkalmazandó eljárás menetét szabályozzák.
44
A jóváhagyás legfeljebb tíz évre adható (az 1107/2009 rendelet 5. cikke). Amint azt az említett rendelet (15) preambulumbekezdése kifejti, a biztonság érdekében a hatóanyagok jóváhagyási időtartamát korlátozni kell, és ennek az időtartamnak arányban kell állnia az hatóanyagok használatával járó lehetséges kockázatokkal. A megújítás legfeljebb tizenöt évig érvényes (az 1107/2009 rendelet 14. cikkének (2) bekezdése).
45
Ebből következik, hogy a jogalkotó gondot fordított arra, hogy korlátozott jóváhagyási vagy megújítási időtartamokat írjon elő annak elkerülése érdekében, hogy a piacon olyan hatóanyagok maradjanak, amelyek az 1107/2009 rendelet 4. cikke értelmében elfogadhatatlan kockázatokat hordoznak. E célkitűzés megvalósítása az elővigyázatosság elvének fényében megköveteli az anyagok rendszeres időközönkénti újraértékelését, amint azt a Bizottság az 1107/2009 rendelet időszakos megközelítésének magyarázata során helyesen hangsúlyozza.
46
Másodszor meg kell vizsgálni a megújítás kérelmezőjének szerepét az 1107/2009 rendelet 17. cikkének keretében.
47
Ugyanis mind a jóváhagyási eljárás, mind a megújítási eljárás a hatóanyag gyártójának – adott esetben később a megújítás kérelmezőjének – kezdeményezésére indul, amint az kitűnik az 1107/2009 rendelet 7. cikkéből, illetve a hatóanyagok jóváhagyásának megújítására vonatkozó eljárás végrehajtásához szükséges rendelkezéseknek az 1107/2009 rendelet szerinti megállapításáról szóló, 2012. szeptember 18‑i 844/2012/EU bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2012. L 252., 26. o.) 1. cikkéből. A hatóanyag gyártója – és adott esetben később a megújítás kérelmezője – központi szereplő a jóváhagyási és megújítási eljárások során, és az ezen eljárásokban részt vevő szervek fő kapcsolattartója.
48
Ami konkrétabban a megújítási eljárást illeti, a megújítás kérelmezője felel a kérelem tartalmáért (a 844/2012 végrehajtási rendelet 3. cikke), a kiegészítő dokumentáció benyújtásáért (a 844/2012 végrehajtási rendelet 6. és 7. cikke), valamint a jelentéstevő tagállam vagy az EFSA részére történő kiegészítő információk rendelkezésre bocsátásáért (a 844/2012 végrehajtási rendelet 11. cikkének (5) bekezdése és 13. cikkének (3) bekezdése), továbbá benyújthat észrevételeket az EFSA‑hoz a jelentéstevő tagállam értékelő jelentéstervezetével vagy a megújításra vonatkozó jelentéssel kapcsolatban (a 844/2012 végrehajtási rendelet 12. cikkének (3) bekezdése és 14. cikkének (1) bekezdése). A megújítás kérelmezőjével való valamennyi kapcsolattartásra pontos határidők vonatkoznak.
49
Ebből következik, hogy a megújítás kérelmezője olyan szereplő, aki adatok szolgáltatásával vagy észrevételek benyújtásával részt vesz az eljárás valamennyi szakaszában, ami lehetővé teszi számára, hogy befolyásolja az eljárás menetét. A jogalkotó ezért döntött úgy, hogy a jóváhagyás időtartamának meghosszabbítását ahhoz a feltételhez köti, hogy az esetleges késedelem a megújítás „kérelmezőjén kívül álló okból” következzen be.
50
Ezzel szemben a jóváhagyás időtartamának meghosszabbítását illetően a megújítás kérelmezőjének nem kell kérelmet benyújtania, és vele kapcsolatban konzultációs eljárást sem irányoz elő a szabályozás. Az eljárás hivatalból indul, és a Bizottságnak meg kell vizsgálnia, hogy a megújítási eljárás menetében bekövetkezett késedelem nem a „kérelmezőn kívül álló okból” következett‑e be.
51
Így a kérelmező magatartását a megújítási eljárás azon különböző szakaszainak figyelembevételével kell értékelni, amelyek megelőzik a jóváhagyás időtartamának esetleges meghosszabbítását, és amelyekben részt vett.
52
E tekintetben az 1107/2009 rendelet 17. cikke kifejezésre juttatja az érintett különböző érdekeknek az említett rendelet célkitűzéseivel és az elővigyázatosság elvével összeegyeztethető mérlegelését.
53
Ami az 1107/2009 rendelet 17. cikkének első bekezdésében foglalt célkitűzéseket illeti, emlékeztetni kell arra, hogy az 1107/2009 rendelet 1. cikkének (3) bekezdése értelmében e rendelet célja, hogy biztosítsa mind az emberek és állatok egészségének, mind a környezetnek a magas szintű védelmét, és hogy javítsa a belső piac működését a növényvédő szerek forgalomba hozatalára vonatkozó szabályok harmonizálásával, és ezzel egyidejűleg a mezőgazdasági termelés fokozásával. A Bizottság tehát helyesen állítja, hogy az 1107/2009 rendelet több célkitűzést követ.
54
A környezet magas szintű védelmének fenntartását előírva az 1107/2009 rendelet az EUMSZ 11. cikkét hajtja végre, amely előírja, hogy környezetvédelmi követelményeket – különösen a fenntartható fejlődés előmozdítására tekintettel – be kell illeszteni az uniós politikák és tevékenységek meghatározásába és végrehajtásába, valamint az EUMSZ 114. cikk (3) bekezdését, amely e kötelezettséget konkretizálja. Az EUMSZ 114. cikk (3) bekezdése valóban úgy rendelkezik, hogy a belső piac megteremtése és működése céljából a jogszabályok közelítése érdekében többek között környezetvédelemre vonatkozóan tett javaslataiban a Bizottság a védelem magas szintjét veszi alapul, különös figyelemmel a tudományos tényeken alapuló új fejleményekre, továbbá hogy az Európai Parlament és az Európai Unió Tanácsa a saját hatáskörén belül szintén törekszik e célkitűzés megvalósítására. A környezet e védelmének elsőbbsége van a gazdasági megfontolásokkal szemben, ezért azzal a bizonyos gazdasági szereplőket érő, akár jelentős mértékű, kedvezőtlen gazdasági következményeket is igazolni lehet (lásd: 2021. március 17‑iFMC kontra Bizottság ítélet, T‑719/17, EU:T:2021:143, 59. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
55
Ebből következik, hogy az 1107/2009 rendelet különböző célkitűzései közül a Bizottságnak különös jelentőséget kell tulajdonítania az emberek és állatok egészsége, valamint a környezet magas szintű védelme biztosításának céljának egy hatóanyag jóváhagyásának megújítási eljárása során, különösen akkor, ha ez az eljárás meghaladja a lefolytatására előírt időkeretet, és az említett rendelet 17. cikke alapján meghosszabbítja a jóváhagyás időtartamát.
56
A megújítás kérelmezőjének a megújítási eljárás során tapasztalt késedelmekben betöltött szerepének vizsgálata során a Bizottságnak nemcsak arról kell meggyőződnie, hogy e kérelmező a határidők betartásával járt‑e el, hanem arról is, hogy a megújítási eljárás menetében bekövetkezett késedelem a kérelmezőn kívül álló okból következett‑e be, azaz nem úgy járt‑e el, hogy késedelmet okozzon, vagy ahhoz hozzájáruljon.
57
Ebből következik, hogy az olyan megközelítés, amely a kérelmezőtől az eljárás menetében bekövetkezett késedelmekkel összefüggésben szándékossági elem fennállását követeli meg, túlságosan megszorító, és annak kockázatával jár, hogy felborítja a jogalkotó által kialakított egyensúlyt a megújítás kérelmezőjének érdekei javára. Az ilyen megszorító, a megújítás kérelmezőjének kedvező megközelítés szintén ellentétes lenne az ítélkezési gyakorlattal, amely megköveteli, hogy az emberek egészségének és a környezetnek a magas szintű védelme elsőbbséget élvezzen a gazdasági megfontolásokkal szemben (lásd: 2021. március 17‑iFMC kontra Bizottság ítélet, T‑719/17, EU:T:2021:143, 59. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), valamint azzal a szövegkörnyezettel, amelybe az 1107/2009 rendelet 17. cikkének első bekezdésében előírt szabály illeszkedik, és amely részletesen szabályozza a megújítás kérelmezőjének az eljárásban való részvételét.
58
A jogalkotó által végzett mérlegelés tiszteletben tartása érdekében az 1107/2009 rendelet 17. cikkének első bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az a késedelem okainak objektív és konkrét elemzését követeli meg annak megállapítása érdekében, hogy e késedelem a kérelmezőn kívül álló okból következett be, és hogy a kérelmező kellő gondossággal betartotta a megújításra vonatkozó valamennyi szabályt. E tekintetben az a tény, hogy a késedelem – legalábbis részben – annak tudható be, hogy a megújítási eljárásban részt vevő egy vagy több hatóság késedelmesen nyújtotta be jelentését vagy következtetéseit, nem elegendő a kérelmező szerepének teljes kizárásához, mivel maga a kérelmező is okozhatta az ilyen késedelmet, még akkor is, ha betartotta az 1107/2009 rendeletben számára előírt határidőket. Ez különösen akkor lehet így, ha az eljárás során szolgáltatott adatok minősége elégtelennek bizonyul.
59
A jelen ügyben a megtámadott határozat 61. pontjában a Bizottság megvizsgálta a felperes azon érveit, amelyek szerint a megújítás kérelmezője a megújítási eljárás kezdetén nem nyújtott be teljes dossziét, felelős az adatok hiányosságaiért, és nem nyújtotta be a megújítási kérelem időpontjában rendelkezésre álló valamennyi releváns tudományos információt. A Bizottság kifejti, hogy amennyiben egy jelentéstevő tagállam úgy ítéli meg, hogy egy kérelem és a kiegészítő dokumentáció elfogadható, ez azt jelenti, hogy a kérelem hiánytalan, és azt az előírt határidőn belül terjesztették elő. További, más okból történő késedelmek nem vezethetők vissza egy elfogadható kérelemre. A kiegészítő információkra vonatkozó kérelmek a megújítási eljárás rendes részét képezik, különösen a kockázatértékelés során, és nem jelentik azt, hogy a kérelem hiányos, vagy hogy azt nem kellett volna elfogadni.
60
A megtámadott határozat 62. pontjában a Bizottság megvizsgálja a felperes azon érvét, amely szerint a megújítás kérelmezője nagy mennyiségű olyan információt nyújtott be, amelyek a hatóságok részéről jelentős idő‑ és személyzeti ráfordítást igényeltek. Kifejti, hogy ez nem olyan körülmény, amely a megújítás kérelmezőjének rendelkezési körébe tartozna, hiszen ő csupán az alkalmazandó jogi keret által előírt információkat szolgáltatta. A Bizottság megjegyzi, hogy a glifozát esetében a szakirodalom mennyisége példátlanul nagy. Ugyanakkor az a tény, hogy a kérelmező nagy mennyiségű adatot szolgáltatott, azt mutatja, hogy kellő gondossággal és a jogszabályi követelményeknek megfelelően járt el. A jelentéstevő tagállam vagy az EFSA által elvégzendő értékelés összetettségéből eredő késedelmek a megújítás kérelmezőjének rendelkezési körén kívül eső leggyakoribb helyzetek közé tartoznak.
61
A Bizottság a megtámadott határozat 30–33. pontjában kifejti, hogy a nyilvános konzultáció során kapott új információk nagy mennyiségére, a glifozátot értékelő csoport által azonosított kérdések számára, valamint az EFSA által a megújítás kérelmezőjétől kért új információk értékelésének szükségességére tekintettel a glifozátot értékelő csoport jelezte, hogy a jelentéstervezet benyújtásához további határidő szükséges. A Bizottság jelzi, hogy ezt követően az EFSA és az ECHA bejelentette: a glifozátot értékelő csoport jelentéstervezetének előterjesztésében előre látható késedelem, valamint a szakértői felülvizsgálati eljárás kiegészítése miatt az EFSA következtetéseinek ismertetése késik, és arra 2023 júliusában kerül sor. E bejelentés fényében a Bizottság úgy határozott, hogy meghosszabbítja a glifozát jóváhagyásának időtartamát, amely 2022. december 15‑én járt volna le.
62
A felperesnek az adatok állítólagos hiányosságaira vonatkozó érveire válaszul a Bizottság a megtámadott határozat 65–68. pontjában kifejti, hogy egyrészt e hiányosságok nem a kérelmező felelősségi körébe tartoznak, mivel a kérelmező hiánytalan kérelmet nyújtott be a határidőn belül, és mivel a kiegészítő információkra vonatkozó kérelmek a megújítási eljárások rendes részét képezik. Másrészt az adatokban fennálló hiányosságok nem bírnak jelentőséggel az 1107/2009 rendelet 17. cikkének alkalmazása szempontjából, ha teljesülnek e cikk alkalmazásának feltételei, vagyis ha megállapítható, hogy a jóváhagyás a megújításról szóló határozat elfogadása előtt lejár, és hogy e késedelem okai a kívül esnek a kérelmező rendelkezési körén. A Bizottság hozzáteszi, hogy az adatok és a kockázatértékelés hiányosságaira vonatkozó szempontok, valamint a kérelmező által benyújtott új adatok adott esetben jelentőséggel bírhatnak a megújításról szóló határozat jogszerűségének megítélése szempontjából, de nem a jóváhagyás időtartamának meghosszabbításáról szóló határozat jogszerűségének vizsgálata során.
63
A megtámadott határozatból az tűnik ki, hogy a Bizottság semmilyen konkrét, sőt még csak összefoglaló vizsgálatot sem végzett a megújítás kérelmezőjének szerepéről abban a tekintetben, hogy a megújításról szóló határozatot nem lehetett az előírt határidőn belül meghozni. A Bizottság csupán a késedelem egyéb tényezőinek – mint például a jelentéstevő tagállam vagy az EFSA által elvégzendő értékelés összetettségének, illetve a nyilvános konzultáció során kapott új információk nagy mennyiségének – azonosítására szorítkozott, és arra a következtetésre jutott, hogy a késedelem nem a kérelmezőnek volt betudható.
64
A Bizottság arra vonatkozó magyarázatai, hogy a megújítás iránti kérelem elfogadható volt, és hogy a kiegészítő információkra vonatkozó kérelmek nem jelentik azt, hogy a megújítás iránti kérelem nem volt teljes, illetve hogy az információk nagy mennyisége azt mutatta, hogy a kérelmező kellő gondossággal járt el és eleget tett kötelezettségeinek, arra utalnak, hogy a Bizottság nem vizsgálta meg sem a hiányzó információk jellegét, sem a benyújtott információk jelentőségét az adott ügyben. Ezenkívül a Bizottság a fenti 62. pontban kifejtett magyarázatai azt mutatják, hogy semmilyen elemzést nem végzett a felperes által hivatkozott adatok hiányosságainak jellegéről és az eljárás időtartamára gyakorolt hatásáról, és így elmulasztotta annak vizsgálatára vonatkozó kötelezettségét, hogy teljesülnek‑e az 1107/2009 rendelet 17. cikkében előírt feltételek.
65
Beadványaiban a Bizottság egyébiránt arra hivatkozik, hogy az 1107/2009 rendelet 17. cikke egyáltalán nem írja elő annak megállapítását, hogy a kérelmező felelős‑e, illetve milyen mértékben felelős annak kockázatáért, hogy a megújítás iránti kérelem tárgyát képező jóváhagyás a megújításról szóló határozat elfogadása előtt lejár, vagy hogy a megújítási eljárás késedelme kizárólag olyan okokra vezethető‑e vissza, amelyek nem a kérelmező felelősségi körébe tartoznak. A Bizottság szerint e rendelkezés sem írja elő annak vizsgálatát, hogy a kérelmező esetleges hozzájárulása szerepet játszott‑e a más szereplők által okozott késedelemben.
66
Márpedig a Bizottság azáltal, hogy nem végezte el a kérelmező szerepének konkrét elemzését, korlátozóan közelítette meg a megújítás kérelmezőjének a megújítási eljárás esetleges késedelmében játszott szerepét, és mentesítette a kérelmezőt abban az esetben, ha egy másik szereplő – akár csak részben is – hozzájárult a késedelemhez, tévesen alkalmazta a jogot az 1107/2009 rendelet 17. cikkének értelmezése során, és nem tartotta tiszteletben a jogalkotó által végzett mérlegelést (lásd a fenti 52. és 57. pontot). Az a tény, hogy – amint azt a Bayer Agriculture állítja – a megújítási eljárásban számos fél vesz részt, semmiképpen sem mentesíti a Bizottságot a késedelem valamennyi tényezőjének megvizsgálása alól, beleértve a megújítás kérelmezőjéhez kapcsolódó tényezőket is.
67
E következtetést nem vonhatja kétségbe a Bayer Agriculture azon érve sem, amely szerint a felperes nem bizonyítja, hogy ha a megújítás kérelmezője korábbi szakaszban nyújtotta volna be a dokumentumokat, az eljárás gyorsabban lezajlott volna.
68
A Bizottság ugyanis tévesen alkalmazta a jogot az 1107/2009 rendelet 17. cikke alkalmazási feltételének értelmezése során, amely a kérelmezőnek a megújítási eljárás késedelmében betöltött szerepére vonatkozik, függetlenül a felperes által hivatkozott tények valóságtartalmától.
69
Ebből következik, hogy a második jogalapnak helyt kell adni.
70
Következésképpen a megtámadott határozatot meg kell semmisíteni, anélkül hogy a felperes által felhozott többi jogalapot vizsgálni kellene.
A költségekről
71
A Törvényszék eljárási szabályzata 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A Bizottságot, mivel pervesztes lett, a felperes kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját és a felperes költségeinek viselésére.
72
Az eljárási szabályzat 138. cikkének (3) bekezdése alapján a Bayer Agriculture maga viseli saját költségeit.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített negyedik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék az 540/2011/EU végrehajtási rendeletnek a glifozát hatóanyag jóváhagyása érvényességének meghosszabbítása tekintetében történő módosításáról szóló, 2022. december 2‑i (EU) 2022/2364 bizottsági végrehajtási rendelet belső felülvizsgálata iránt az Aurelia Stiftung által benyújtott kérelmet elutasító 2023. július 3‑i, Ares(2023) 4611321. számú bizottsági határozatot megsemmisíti.
2)
A Törvényszék az Európai Bizottságot kötelezi a saját költségein felül az Aurelia Stiftung részéről felmerült költségek viselésére.
3)
A Bayer Agriculture maga viseli saját költségeit.
da Silva Passos
Półtorak
Reine
Pynnä
Cassagnabère
Kihirdetve Luxembourgban, a 2025. november 19‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.