62018TO0422
A TÖRVÉNYSZÉK VÉGZÉSE (harmadik tanács)
2019. május 14. (
*1
)
„Megsemmisítés iránti kereset – A dokumentumokhoz való hozzáférés – 1049/2001/EK rendelet – A Bizottság által valamely tagállammal szemben indított eljárásra vonatkozó dokumentumok – A felperestől származó dokumentumok – Harmadik fél hozzáférés iránti kérelme – Részleges hozzáférést engedélyező eredeti határozat – Okafogyottság – Elfogadhatatlanság”
A T‑422/18. sz. ügyben,
a Régie autonome des transports parisiens (RATP) (székhelye: Párizs [Franciaország], képviselik kezdetben: E. Morgan de Rivery, P. Delelis és C. Lavin, később: P. Delelis és C. Lavin ügyvédek)
felperesnek
az Európai Bizottság (képviselik: A. Buchet, W. Mölls és C. Ehrbar meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen
a Bizottság Mobilitáspolitikai és Közlekedési Főigazgatóságának az RATP‑től származó dokumentumokhoz való hozzáférés iránti kérelemnek részben helyt adó, 2018. március 5‑i határozatának megsemmisítése iránt az EUMSZ 263. cikk alapján benyújtott kérelme tárgyában,
A TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács),
tagjai: S. Frimodt Nielsen elnök, V. Kreuschitz (előadó) és N. Półtorak bírák,
hivatalvezető: E. Coulon,
meghozta a következő
Végzést
A jogvita előzményei
1
2017. december 19‑én az Európai Bizottsághoz az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló, 2001. május 30‑i 1049/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2001. L 145., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 331. o.) alapján több dokumentumhoz való hozzáférés iránti kérelem érkezett, amelyet GESTDEM 2017/7530 hivatkozási szám alatt vettek nyilvántartásba (a továbbiakban: hozzáférés iránti eredeti kérelem), és amely konkrétan három, a felperes – a Régie autonome des transports parisiens (RATP) – által szerkesztett dokumentumra vonatkozott.
2
A vitatott dokumentumok a következők:
–
a felperes elnök‑vezérigazgatójának a Bizottság elnökéhez címzett 2012. május 21‑i levele;
–
a felperes elnök‑vezérigazgatójának a Bizottság Mobilitáspolitikai és Közlekedési Főigazgatóságának (a továbbiakban: DG Move) főigazgatójához címzett 2012. május 22‑i levele;
–
a felperes elnök‑vezérigazgatójának a Bizottság alelnökéhez címzett 2013. március 28‑i levele.
3
2018. március 5‑én a DG Move elfogadott egy határozatot, amellyel részleges hozzáférést biztosított a vitatott dokumentumokhoz (a továbbiakban: megtámadott határozat), amelyről a hozzáférés iránti eredeti kérelem benyújtóját (a továbbiakban: hozzáférést kérelmező) tértivevényes ajánlott levél és elektronikus levél formájában tájékoztatta. Ezenkívül a megtámadott határozathoz csatolta a vitatott dokumentumok kivonatos változatát.
4
2018. március 19‑én az 1049/2001 rendelet 7. cikke alapján a hozzáférést kérelmező megerősítő kérelmet nyújtott be a Bizottság főtitkárságához a vitatott dokumentumokhoz való teljeskörű hozzáférés iránt (a továbbiakban: hozzáférés iránti megerősítő kérelem).
5
2018. április 20‑án a DG Move arról tájékoztatta a hozzáférést kérelmezőt, hogy a megtámadott határozat elküldése során tévedés történt, és a vitatott dokumentumokat nem lehetett volna közölni vele. A DG Move arra kérte a hozzáférést kérelmezőt, hogy ne nyomtassa ki, mentse el vagy használja fel a vitatott dokumentumokat, és semmisítse meg a korábban részére elküldött üzeneteket.
6
2018. április 25‑én a DG Move egy nyilatkozat aláírására kérte a hozzáférést kérelmezőt, amelynek értelmében kötelezi magát először is arra, hogy nem használja, kommunikálja, osztja meg, másolja le vagy kezeli a vitatott dokumentumoknak a vele 2018. március 5‑én közölt kivonatos változatát, illetve azok tartalmát, másodszor nem hozza nyilvánosságra azok tartalmát, harmadszor megsemmisíti a vitatott dokumentumok minden elektronikus és papíralapú változatát. Ugyanezen a napon a hozzáférést kérelmező visszaküldte az általa saját kezűleg aláírt nyilatkozatot.
7
A felperes 2018. április 27‑én – amikor értesült az általa 2017. április 23‑án indított, T‑250/18. R. szám alatt nyilvántartásba vett, egy korábbi hozzáférés iránti kérelem nyomán felmerült, szintén a vitatott dokumentumok hozzáférhetővé tételére vonatkozó ideiglenes intézkedés iránti eljárás keretében a Törvényszék elnöke által feltett kérdésekre a Bizottság által adott válasz olvasatakor – szerzett tudomást a hozzáférés iránti eredeti kérelemről, valamint arról, hogy a Bizottság tévedés folytán a vitatott dokumentumok kivonatos változatát közölte a hozzáférést kérelmezővel.
8
2018. május 4‑én a felperes és a Bizottság megbeszélést tartott, amelynek során a felperes kérte, hogy közöljék vele a hozzáférést kérelmezőnek 2018. március 5‑én küldött elektronikus levél, valamint a szintén neki ugyanezen a napon továbbított dokumentumokat.
9
2018. május 23‑án a felperes ismételten kérte írásban, hogy másolatban megkapja a hozzáférést kérelmezőnek küldött 2018. március 5‑i elektronikus levelet az összes – közöttük a vitatott – dokumentummal együtt.
10
2018. június 7‑én a Bizottság főtitkára határozatot hozott a hozzáférés iránti megerősítő kérelemről (a továbbiakban: 2018. június 7‑i határozat) (lásd a fenti 4. pontot). A főtitkár ebben a határozatban megtagadta a vitatott dokumentumok bármilyen formában történő hozzáférhetővé tételét azon indoknál fogva, hogy az a T‑250/18. sz., RATP kontra Bizottság és a T‑250/18. R. sz., RATP kontra Bizottság ügyben folyamatban lévő bírósági eljárásokra befolyással lenne.
11
2018. június 12‑én a Bizottság közölte a felperessel a megtámadott határozatot, azon 27 dokumentum jegyzékét, amelyet álláspontja szerint a hozzáférés iránti eredeti kérelem érint, valamint a vitatott dokumentumokat abban a formában, ahogyan azokat a hozzáférést kérelmezőnek elküldte.
Az eljárás és a felek kérelmei
12
A Törvényszék Hivatalához 2018. július 6‑án benyújtott keresetlevelével a felperes előterjesztette a jelen keresetet.
13
A Törvényszék Hivatalához 2018. október 11‑én benyújtott külön beadványban a Bizottság elfogadhatatlansági kifogást emelt a Törvényszék eljárási szabályzatának 130. cikke alapján. A felperes 2018. november 24‑én előterjesztette az e kifogásra vonatkozó észrevételeit.
14
A felperes keresetében azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
semmisítse meg a megtámadott határozatot, amennyiben az hozzáférést biztosít a vitatott dokumentumokhoz;
–
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
15
Elfogadhatatlansági kifogásában a Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
elsődlegesen, okafogyottsága miatt nyilvánítsa elfogadhatatlannak a megsemmisítés iránti keresetet;
–
másodlagosan, az eljáráshoz fűződő érdek hiánya miatt nyilvánítsa elfogadhatatlannak a megsemmisítés iránti keresetet;
–
kötelezze a felperest a költségek viselésére.
16
Az elfogadhatatlansági kifogásra vonatkozó észrevételeiben a felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el az elfogadhatatlansági kifogást;
–
a keresetének adjon helyt;
–
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
A jogkérdésről
17
A Törvényszék eljárási szabályzata 130. cikkének (1) és (7) bekezdése értelmében, ha az alperes azt kéri, a Törvényszék az ügy érdemét nem érintve dönthet az elfogadhatatlanság vagy a hatáskör hiánya tárgyában. Tekintettel arra, hogy a jelen ügyben a Bizottság kérte az elfogadhatatlanságról való döntést, a Törvényszék – mivel úgy ítéli meg, hogy az ügy körülményei kellően fel vannak tárva – úgy dönt, hogy e kérelemről az eljárás folytatása nélkül határoz.
Az elfogadhatatlansági kifogás elfogadhatóságáról
18
A felperes szerint elfogadhatatlansági kifogást kizárólag az eljárási szabályzat 130. cikkének (2) bekezdése értelmében lehet okafogyottságra alapozni. Mivel a Bizottság az elfogadhatatlansági kifogásában nem hivatkozott az eljárási szabályzat 130. cikkének (2) bekezdésére, a felperes úgy véli, hogy azt elfogadhatatlanként el kell utasítani.
19
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az elfogadhatatlansági kifogása alátámasztásaképp a Bizottság nem arra hivatkozik, hogy az eljárás időközben vált okafogyottá, hanem arra, hogy az már a kereset benyújtásának időpontjában tárgytalan volt. Márpedig az eljárási szabályzat 130. cikkének (1) bekezdése értelmében az alperes kérheti, hogy a Törvényszék az ügy érdemét nem érintve döntsön az elfogadhatatlanságról, és elfogadhatatlansági ok, ha valamely kereset már a benyújtásának időpontjában okafogyott.
20
Ezenkívül, és mindenesetre a Törvényszék eljárási szabályzatának 129. cikke értelmében a Törvényszék hivatalból, a felek meghallgatását követően az eljárás során bármikor indokolt végzéssel határozhat arról, hogy a kereset eljárásgátló okok fennállása miatt nem elfogadhatatlan‑e. A benyújtásának időpontjában okafogyott kereset elfogadhatatlansága eljárásgátló ok, így a Törvényszék hivatalból határozhat ebben a kérdésben.
21
Ennélfogva a felperes tévesen hivatkozik arra, hogy a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogás elfogadhatatlan.
Az elfogadhatatlansági kifogás megalapozottságáról
A felek érvei
22
Elsődlegesen, a Bizottság úgy véli, hogy a keresetet elfogadhatatlannak kell nyilvánítani, mivel olyan jogi aktusra vonatkozik, amely már nem létezett a kereset benyújtásának időpontjában. A Bizottság szerint a megtámadott határozat helyébe a hozzáférés iránti megerősítő kérelem nyomán hozott 2018. június 7‑i határozat lépett. Ez utóbbi határozat rögzíti az intézmény végleges álláspontját.
23
A felperes 2018. július 6‑án benyújtott keresete okafogyott, mivel olyan jogi aktus megsemmisítésére irányul, amely 2018. június 7‑ével megszűnt létezni, amely időpontban helyébe lépett a Bizottságnak a hozzáférés iránti megerősítő kérelemre válaszként hozott aznapi határozata. Ily módon, függetlenül a felperesnek az eljáráshoz fűződő érdekétől, a felperes által indított kereset tárgya már az eljárás kezdeményezésének időpontjában sem létezett. A Bizottság továbbá úgy véli, hogy a 2018. június 7‑i határozattal a felperes érveinek minden alapja megszűnt, mivel a Bizottság az említett határozatban érdemben a vitatott dokumentumokhoz való hozzáférés teljes megtagadásáról döntött.
24
Másodlagosan, a Bizottság úgy véli, hogy a jelen keresetet annyiban kell elfogadhatatlannak nyilvánítani, amennyiben a felperesnek a kereset benyújtásakor semmiféle érdeke nem fűződött a megtámadott határozat megtámadásához, tekintettel arra, hogy e határozat rá nézve már régóta semmiféle joghatással nem jár.
25
A Bizottság nem tagadja, hogy tévedés folytán kivonatos formában továbbította a vitatott dokumentumokat a hozzáférést kérelmezőnek 2018. március 5‑i elektronikus levelében, és ezt nem kellett volna megtennie. Mindazonáltal úgy véli, hogy amint felfedezte ezt a tévedést, mindent megtett annak érdekében, hogy ez a felperesre nézve semmiféle hatással ne járjon. A Bizottság szerint intézkedése hatásosnak bizonyult, mivel a hozzáférést kérelmező írásban kötelezte magát arra, hogy nem használja fel a vitatott dokumentumokat, és azoknak minden írásos és elektronikus nyomát törli. A Bizottság úgy véli, hogy a felperes tökéletesen tisztában volt ezen írásos kötelezettségvállalások tartalmával, hiszen 2018. április vége óta rendelkezésre áll az erre vonatkozó dokumentum.
26
A Bizottság ennélfogva úgy véli, hogy a felperes tévesen állítja egyrészről azt, hogy a vitatott dokumentumok kivonatos formában mindenki számára elérhetők, másrészről azt, hogy a jelen kereset benyújtásakor is fennállt az eljáráshoz fűződő érdeke, miközben bármiféle joghatás, amelyet a megtámadott határozat rá nézve kiválthatott, legalább két hónappal korábban megszűnt. A Bizottság véleménye szerint a felperes ugyan állítja, de nem bizonyítja, hogy a vitatott dokumentumok „esetleg” a versenytársai kezébe kerülhettek.
27
A felperes úgy véli, hogy a jogvita tárgya és az eljáráshoz fűződő érdek mint fogalmak összefüggnek, mivel a felperes eljáráshoz fűződő érdeke a jogvita tárgyára vonatkozóan kell, hogy fennálljon a kereset benyújtásának időpontjában, másként a kereset elfogadhatatlan. Következésképpen a felperes együttesen vizsgálja a Bizottság által felhozott két elfogadhatatlansági kifogást.
28
Először is, a felperes úgy véli, hogy a megtámadott határozat önálló és sajátos joghatásokkal jár. E tekintetben a felperes hangsúlyozza, hogy a vitatott dokumentumokat ő készítette, és így e dokumentumok megtámadott határozat nyomán történő továbbításának ténye rá nézve hatást gyakorolt. A felperes megjegyzi, hogy csupán hét héttel a vitatott dokumentumok 2018. március 5‑i közlését követően írt a Bizottság a hozzáférést kérelmezőnek azzal kapcsolatban, hogy ne nyomtassa ki, mentse el, illetve kezelje ezeket a dokumentumokat, amelyeket tévedés folytán küldött meg neki. E 2018. április 20‑i kérésnek 2018. április 25‑én tettek eleget, és ugyanezen a napon egyezett bele a hozzáférést kérelmező abba, hogy nem használja és teszi közzé a vitatott dokumentumokban foglalt információkat. A felperes e tényekből arra következtet, hogy hét héten keresztül a vitatott dokumentumokban foglalt információk bárki által megismerhetővé és „ténylegessé” váltak, így ez a helyzet olyan hátrányos következményekkel jár számára, amelyek továbbra is vitathatatlan befolyással vannak érdekeire.
29
A felperes szerint a megtámadott határozat joghatást váltott ki vele szemben, mivel egyrészt a hozzáférést kérelmező 2018. április 25‑i nyilatkozata nem tehette semmissé azt, hogy a vitatott dokumentumok az e nyilatkozat megtételét megelőző hét hét során bárki számára hozzáférhetőek voltak, és másrészt az említett nyilatkozat a 2018. június 7‑i határozathoz hasonlóan csupán a Bizottságot és a hozzáférést kérelmezőt köthette. A felperes szerint a fent említett hét hetes időszak alatt a vitatott dokumentumok a versenytársak kezébe kerülhettek, és így azokat felhasználhatták nemzeti bírósági eljárásokban, amelyekben olyan kérdéseket terjesztettek előzetes döntéshozatalra, mint a Mobit és Autolinee Toscane egyesített ügyekben (C‑350/17 és C‑351/17). Még ha a felperes nem is tudja felmérni az ilyen információátadás mértékét, úgy véli, hogy a megfelelő ügyintézés elve arra kötelezte a Bizottságot, hogy tudakozódjon a vitatott dokumentumok hozzáférést kérelmező általi felhasználásának mértékéről, annak érdekében, hogy – adott esetben, és feltételezve, hogy ez lehetséges – kiküszöbölje a megtámadott határozat de facto
erga omnes hatályát. A felperes szerint a Bizottság azon intézkedései, amelyek tévedésének helyrehozatalát szolgálták, nyilvánvalóan alkalmatlanok voltak arra, hogy helyrehozzák azt a közlést, amelynek erga omnes hatása véglegessé vált. A felperes szerint az a tény, hogy a Bizottság a 2018. június 7‑i határozatában úgy döntött, nem teszi hozzáférhetővé a vitatott dokumentumokat, mivel az a Bizottsággal szemben a T‑250/18. R. sz. és T‑250/18. sz. ügyben indított bírósági eljárásokra befolyással lenne, nemcsak hogy nem jelent választ a hozzáférhetővé tétel erga omnes hatására, hanem megerősíti azt, hogy a hozzáférhetővé tételt, mivel az említett bírósági eljárásokban már zavart okozott, további zavarokat okozóként kellett vizsgálni. Ennélfogva a felperes úgy véli, továbbra is érdeke fűződik a megtámadott határozat megsemmisítéséhez.
30
Másodszor, a felperes úgy véli, hogy a 2018. június 7‑i határozat nem semmisíthette meg a megtámadott határozatot és léphetett annak helyébe, elsősorban azért, mert ez utóbbi lehetővé tette azt, hogy a vitatott dokumentumokat bárki megismerhesse 2018. március 5. és 2018. április 25. között. A megtámadott határozat továbbra is joghatásokat vált ki, mivel azok a harmadik felek, akiknek a hozzáférést kérelmező a vitatott dokumentumokat továbbította, és akik jogszerűen jutottak azok birtokába, e dokumentumokat további személyekkel oszthatják meg, és ezen a 2018. június 7‑i határozat sem változtathat. A felperes úgy véli, hogy a 2018. június 7‑i határozat ezenfelül amiatt sem semmisíthette meg a megtámadott határozatot és léphetett annak helyébe, mert a 2018. június 7‑i határozat a Bizottságnak a hozzáférés iránti eredeti kérelemmel és a hozzáférés iránti megerősítő kérelemmel kapcsolatos álláspontját tisztázza a hozzáférést kérelmező tekintetében. A Bizottság által a hozzáférést kérelmezőnek küldött 2018. április 20‑i és 25‑i levelek csupán a vitatott dokumentumoknak a hozzáférést kérelmező által, harmadik felek részére történő jövőbeli továbbításával kapcsolatosan fejtenek ki korlátozott hatást, semennyiben nem érintik az e dokumentumok hozzáférést kérelmező vagy harmadik felek általi korábbi felhasználását; utóbbiak jelenleg is felhasználhatják azokat.
31
Harmadszor, a felperes úgy véli, hogy még amennyiben úgy is kellene tekinteni, hogy a 2018. június 7‑i határozat a megtámadott határozat helyébe lépett, akkor is fennáll a megtámadott határozattal szembeni eljáráshoz fűződő érdeke. A felperes e tekintetben arra emlékeztet, hogy kivételesen előfordulhat, hogy valamely jogvita azon aktus visszavonása vagy felváltása ellenére, amelynek megsemmisítését kérelmezik, nem válik okafogyottá abban az esetben, ha a felperes részéről mégis elégséges érdek marad fenn az aktust formálisan megsemmisítő ítélet meghozatala iránt.
32
A felperes álláspontja szerint az eljáráshoz és a megtámadott határozat megsemmisítéséhez fűződő érdeke fennáll az alábbi okokból:
–
először is, annak megakadályozása céljából, hogy a jövőben ne fordulhasson elő az érdekeivel ellentétes jogellenesség abból fakadóan, hogy a vitatott dokumentumokat jelenleg szabályszerűen előzetes döntéshozatali eljárások során felhasználják. A Bizottság jelen ügyben tanúsított magatartásának jóváhagyása annak elfogadását jelentené, hogy a Bizottság szolgálatai szigorúan bizalmas dokumentumokat továbbítanak – tévedésből, vagy sem – hozzáférést kérelmezőknek, majd több héttel később olyan nyilatkozatok aláíratásával „igazítják helyre” ezeket, amelyek harmadik feleket nem, csupán a Bizottságot és az érintett hozzáférést kérelmezőt kötik;
–
másodszor, a megtámadott határozat a 2018. június 7‑i határozat címzettje, a hozzáférést kérelmező kivételével továbbra is erga omnes hatályú maradna azok számára, akik a vitatott dokumentumokhoz a Bizottság hibájából hozzáfértek. Pontosabban, a felperes úgy véli, hogy ezek a dokumentumok még mindig léteznek, és vele szemben a megfelelő alkalommal felhozhatók a nemzeti, illetve az uniós bírósági eljárások során. Nyilvánvaló érdeke fűződik annak érvényesítéséhez, hogy minden olyan tényleges terjesztési aktust, amely jelenleg a vitatott dokumentumok erga omnes felhasználásának folytatását in aeternum lehetővé teszi, az uniós bíróság semmisnek nyilvánítson, ily módon kötelező és bíróság előtt hivatkozható módon, jogilag véget vessen az említett dokumentumok minden lehetséges jövőbeli felhasználásának.
A Törvényszék álláspontja
33
Emlékeztetni kell arra, hogy csak azok az intézkedések minősülnek megsemmisítés iránti keresettel megtámadható jogi aktusoknak vagy határozatoknak az EUMSZ 263. cikk értelmében, amelyek olyan kötelező joghatásokat váltanak ki, amelyek a jogi helyzetét jelentősen módosítva érinthetik a felperes érdekeit (1981. november 11‑iIBM kontra Bizottság ítélet, 60/81, EU:C:1981:264, 9. pont; 2004. november 11‑iPortugália kontra Bizottság ítélet, C‑249/02, EU:C:2004:7044, 35. pont; 2010. január 26‑iInternationaler Hilfsfonds kontra Bizottság ítélet, C‑362/08 P, EU:C:2010:40, 51. pont).
34
Annak meghatározásához, hogy a megtámadott jogi aktus megsemmisítés iránti keresettel megtámadható határozatnak minősül‑e, annak lényegére kell támaszkodni (lásd ebben az értelemben: 2012. május 14‑iSepracor Pharmaceuticals (Ireland) kontra Bizottság végzés, C‑477/11 P, nem tették közzé, EU:C:2012:292, 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
35
Egyébiránt emlékeztetni kell arra, hogy az olyan aktus, amelyet visszavontak, és amelynek új aktust léptettek a helyébe, teljes mértékben eltűnik az Unió jogrendjéből. Az aktusok visszavonása tehát általában ex tunc hatályú (lásd ebben az értelemben: 1997. május 28‑iProderec kontra Bizottság végzés, T‑145/95, EU:T:1997:74, 26. pont; 2011. szeptember 14‑iOlaszország kontra Bizottság végzés, T‑239/10, nem tették közzé, EU:T:2011:471, 22. pont; 2017. június 8‑iElevolution – Engenharia kontra Bizottság végzés, T‑691/16, nem tették közzé, EU:T:2017:395, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
36
A jelen ügyben a megtámadott határozat elfogadását követően a hozzáférést kérelmező az 1049/2001 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése értelmében vett megerősítő kérelmet nyújtott be arra vonatkozóan, hogy a Bizottság vizsgálja felül álláspontját. E kérelem nyomán a Bizottság főtitkára az 1049/2001 rendelet 8. cikke alapján meghozta a 2018. június 7‑i határozatot, amelyben a vitatott dokumentumokhoz való hozzáférést teljes egészében megtagadta.
37
A 2018. június 7‑i határozat tehát visszavonta a megtámadott határozatot és annak helyébe lépett (lásd ebben az értelemben: 2014. október 2‑iStrack kontra Bizottság ítélet, C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, 89. pont; 2011. május 24‑iNLG kontra Bizottság ítélet, T‑109/05 és T‑444/05, EU:T:2011:235, 102. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Mivel a megtámadott határozat mindössze egy első állásfoglalás volt a Bizottság részéről, amelynek helyébe a 2018. június 7‑i határozat lépett, ez utóbbi zárta le az eljárást, ily módon ez ölti határozat jellegét (lásd ebben az értelemben: 2003. október 16‑iCo‑Frutta kontra Bizottság ítélet, T‑47/01, EU:T:2003:272, 30–32. pont).
38
Ily módon a kereset benyújtásának időpontjában a 2018. június 7‑i határozat már a megtámadott határozat helyébe lépett, és azt már eltüntette az Unió jogrendjéből, mivel a megtámadott határozat már nem fejtett ki joghatást még a felperessel szemben sem.
39
Következésképpen a jelen kereset benyújtásának időpontjában okafogyott volt, ily módon elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.
40
E következtetést nem kérdőjelezik meg a felperes által előadott különböző érvek.
41
Kétségtelenül megállapításra került, hogy előfordulhat, hogy a megsemmisítés iránti kereset nem válik okafogyottá, amikor a megsemmisíteni kért aktus visszavonására az eljárás közben kerül sor, és a felperes részéről elégséges érdek marad fenn az ezen aktust megsemmisítő ítélet meghozatala iránt (lásd ebben az értelemben: 2007. június 7‑iWunenburger kontra Bizottság ítélet, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, 47. és 50–52. pont; 2002. szeptember 27‑iTideland Signal kontra Bizottság ítélet, T‑211/02, EU:T:2002:232, 48. és 49. pont; 2011. szeptember 14‑iOlaszország kontra Bizottság végzés, T‑239/10, nem tették közzé, EU:T:2011:471, 23. pont).
42
A jelen ügyben azonban a felperes keresete már benyújtásának időpontjában okafogyott volt (lásd a fenti 38. pontot).
43
Ezenkívül, a felperes azon állítására vonatkozóan, hogy a megtámadott határozat megsemmisítése elkerülhetővé tenné, hogy az e határozatot állítólag jellemzőhöz hasonló jellegű jogellenesség a jövőben előfordulhasson, meg kell jegyezni, hogy a felperes által hivatkozott valamennyi jogellenesség szorosan kapcsolódik a jelen ügy sajátos körülményeihez, továbbá a felperes nem igazolta kellőképpen annak kockázatát, hogy ezek a jövőben megismétlődhetnének. Épp ellenkezőleg, a Bizottságnak a fenti 5. és 6. pontban leírt magatartása, amelyet a vitatott dokumentumok téves hozzáférhetővé tételét követően tanúsított, azt bizonyítja, hogy annak veszélye, hogy az ilyen hozzáférhetővé tétel a jövőben megismétlődjön, nem bizonyított.
44
Egyébiránt azzal kapcsolatban, hogy a felperes álláspontja szerint az eljáráshoz fűződő érdeke továbbra is fennáll, mivel a megtámadott határozat – amennyiben nem semmisítik meg – a 2018. június 7‑i határozat címzettje, a hozzáférést kérelmező kivételével erga omnes hatályban marad, meg kell állapítani, hogy ez az értékelés téves. Amint az a fenti 37. pontban kifejtésre került, a megtámadott határozat helyébe a 2018. június 7‑i határozat lépett. Nem állítható tehát, hogy a megtámadott határozat továbbra is hatályban marad a hozzáférést kérelmezőn kívüli személyekkel szemben a 2018. június 7‑i határozat elfogadását követően.
45
Végezetül, azzal kapcsolatban, hogy a felperes az eljáráshoz fűződő érdekét azzal igazolja, hogy a vitatott dokumentumok részlegesen hozzáférhetővé váltak a megtámadott határozat elfogadása folytán, meg kell jegyezni, hogy a megtámadott határozat megsemmisítése nem tenné lehetővé az eredeti helyzet helyreállítását. Ugyanis, bár a Törvényszéknek a megtámadott határozatot megsemmisítő ítélete erga omnes hatályú abszolút anyagi jogereje okán, és a megtámadott határozatot minden személyre kiterjedően visszaható hatállyal semmisíti meg (lásd ebben az értelemben: 2006. június 1‑iP & O European Ferries [Vizcaya] és Diputación Foral de Vizcaya kontra Bizottság ítélet, C‑442/03 P és C‑471/03 P, EU:C:2006:356, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), az ilyen megsemmisítés nem orvosolja azon hatásokat, amelyeket a vitatott dokumentumoknak az említett határozat elfogadása következtében történt hozzáférhetővé tétele okozott. Ily módon, a megtámadott határozat megsemmisítése nem fordíthatja vissza a vitatott dokumentumok hozzáférhetővé tétele által okozott hatásokat, mivel azok a személyek, akik ezeket az információkat elolvasták, azonnal és visszavonhatatlanul megismerték azokat. A megtámadott határozat megsemmisítéséből tehát a felperesnek nem származna előnye.
46
A Törvényszék azon döntése, hogy a megtámadott határozat megsemmisítése iránti keresetet elfogadhatatlanként elutasítja okafogyottsága miatt, ugyanakkor nincs befolyással a felperes azon lehetőségére, hogy kártérítési keresetet indítson, amennyiben úgy véli, hogy a megtámadott határozat végrehajtása kárt okozott neki. Ugyanis, a jogorvoslatok önállóságának elve értelmében valamely fél anélkül nyújthat be felelősség megállapítása iránti keresetet, hogy kérnie kellene a neki kárt okozó jogellenes aktus megsemmisítését (lásd ebben az értelemben: 1999. szeptember 14‑iBizottság kontra AssiDomän Kraft Products és társai ítélet, C‑310/97 P, EU:C:1999:407, 59. pont; 2018. február 28‑iVakakis kai Synergates kontra Bizottság ítélet, T‑292/15, EU:T:2018:103, 30. pont).
47
Az előzőekben kifejtettek egészére tekintettel a keresetet – mint elfogadhatatlant – el kell utasítani.
A költségekről
48
A Bizottság úgy véli, hogy a felperest kötelezni kell a költségek viselésére, mivel egyrészt a kereset elfogadhatatlan, másrészt a kereset benyújtásának időpontjában már tudnia kellett azt, hogy a vitatott dokumentumok tévedésből eredő továbbítása már nem fejtett ki joghatást, hogy egy hozzáférés iránti megerősítő kérelmet nyújtottak be, és hogy a Bizottság ez utóbbi kérelem alapján – a felperes érdekeinek kellő figyelembevétele mellett – egy határozatot készült elfogadni.
49
A felperes úgy véli, hogy a Bizottságot kell kötelezni valamennyi költség viselésére, mivel elfogadhatatlansági kifogását el kell utasítani, és mivel Saugmandsgaard Øe főtanácsnok a Mobit és Autolinee Toscane egyesített ügyekre (C‑350/17 és C‑351/17, EU:C:2018:869) vonatkozó indítványában elutasítja a Bizottságnak a vasúti és közúti személyszállítási közszolgáltatásról, valamint az 1191/69/EGK és az 1107/70/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2007. október 23‑i 1370/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2007. L 315., 1. o.) hatályára vonatkozó értelmezését.
50
Az eljárási szabályzat 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A felperest, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a keresetet mint elfogadhatatlant elutasítja.
2)
A Törvényszék a Régie autonome des transports parisiens‑t (RATP) kötelezi a költségek viselésére.
Luxembourg, 2019. május 14.
E. Coulon
hivatalvezető
S. Frimodt Nielsen
elnök
(
*1
)	Az eljárás nyelve: francia.