62023CO0025
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (yhdeksäs jaosto)
5 päivänä lokakuuta 2023 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 53 artiklan 2 kohta, 94 artiklan b ja c alakohta ja 99 artikla – Kuluttajansuoja – Kuluttajasopimusten kohtuuttomat ehdot – Vekselit – Vaatimus pääasian oikeusriidan lainsäädännöllisen asiayhteyden esittämisestä – Vaatimus niiden syiden esittämisestä, joiden vuoksi unionin tuomioistuimen vastaus on tarpeen – Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä osittainen puuttuminen – Täytäntöönpanotuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi täytäntöönpanon vastustaminen on saatettu, puuttuva toimivalta arvioida viran puolesta tai asianomaisen kuluttajan vaatimuksesta, ovatko kyseisen kuluttajan elinkeinonharjoittajan kanssa tekemän sopimuksen ehdot, jotka ovat perustana sellaisten vekselien antamiselle, joiden täytäntöönpanoperusteen arvo on riitautettu, kohtuuttomia
Asiassa C‑25/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Qorti tal-Maġistrati (Malta) fil-qasam ċivili (siviiliasioita käsittelevä alemman oikeusasteen tuomioistuin, Malta) on esittänyt 14.12.2022 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 16.1.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
AL
vastaan
Princess Holdings Ltd,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja L. S. Rossi sekä tuomarit S. Rodin (esittelevä tuomari) ja O. Spineanu-Matei,
julkisasiamies: J. Kokott,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian perustellulla määräyksellä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 53 artiklan 2 kohdan ja 99 artiklan mukaisesti,
on antanut seuraavan
määräyksen
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (EYVL 1993, L 95, s. 29) 6 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan, kulutusluottosopimuksista ja neuvoston direktiivin 87/102/ETY kumoamisesta 23.4.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/48/EY (EUVL 2008, L 133, s. 66) 5 ja 10 artiklan sekä tietyistä tavarakauppaa koskeviin sopimuksiin liittyvistä seikoista, asetuksen (EU) 2017/2394 ja direktiivin 2009/22/EY muuttamisesta sekä direktiivin 1999/44/EY kumoamisesta 20.5.2019 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2019/771 (EUVL 2019, L 136, s. 28) 6–8 artiklan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat AL ja Princess Holdings Ltd ja jossa on kyse AL:n nostamasta kanteesta, jolla pyritään välttämään erääntyneiden vekselien täytäntöönpanokelpoisuus.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 93/13
3
Direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on säädettävä, että elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisen sopimuksen kohtuuttomat ehdot eivät sido kuluttajia niiden kansallisen lainsäädännön mukaisesti ja että sopimus jää muilta osin osapuolia sitovaksi, jos sopimus voi olla olemassa ilman kohtuuttomia ehtoja.”
4
Kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on kuluttajien ja kilpailevien elinkeinonharjoittajien edun vuoksi varmistettava, että on olemassa riittäviä ja tehokkaita keinoja kohtuuttomien ehtojen käytön lopettamiseksi elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisissä sopimuksissa.”
Direktiivi 2008/48
5
Direktiivin 2008/48 5 artikla koskee ”ennen sopimuksen tekoa annettavia tietoja”.
6
Kyseisen direktiivin 10 artikla koskee ”luottosopimuksissa mainittavia tietoja”.
Direktiivi 2019/771
7
Direktiivin 2019/771 6 artikla koskee myyntisopimuksen kohteena olevien tavaroiden ”sopimuksenmukaisuutta koskevia subjektiivisia vaatimuksia”.
8
Kyseisen direktiivin 7 artikla koskee näiden tavaroiden ”sopimuksenmukaisuutta koskevia objektiivisia vaatimuksia”.
9
Mainitun direktiivin 8 artikla koskee kyseisten tavaroiden ”virheellistä asennusta”.
10
Saman direktiivin 24 artiklan 2 kohdassa säädetään, että tämän direktiivin säännöksiä ei sovelleta sopimuksiin, jotka on tehty ennen 1 päivää tammikuuta 2022.
Unionin tuomioistuimen työjärjestys
11
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklan b ja c alakohdassa määrätään seuraavaa:
”Ennakkoratkaisupyyntöön on sisällytettävä unionin tuomioistuimelle esitettävien ennakkoratkaisukysymysten lisäksi
– –
b)
asiassa mahdollisesti sovellettaviksi tulevien kansallisten säännösten sisältö ja tarvittaessa asiaan liittyvä kansallinen oikeuskäytäntö
c)
selostus niistä syistä, joiden vuoksi ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin on ryhtynyt tarkastelemaan kysymystä unionin oikeuden tiettyjen säännösten tulkinnasta tai pätevyydestä, sekä ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen toteama yhteys kyseisten säännösten ja pääasian oikeudenkäynnissä sovellettavien kansallisen oikeuden säännösten välillä.”
Maltan oikeus
Siviiliprosessilaki
12
Siviiliprosessilain (Kodiċi ta’ Organizzazzjoni u Proċedura Ċivili), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä siviiliprosessilaki), 253 §:n e kohdassa säädetään lähinnä, että kauppalain (Kodiċi tal-Kummerċ), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä kauppalaki) mukaisesti laaditusta erääntyneestä vekselistä tulee täytäntöönpanokelpoinen, kun velkoja jättää asiaa koskevan maksuvaatimuskirjeen, jolla kyseinen vekseli voidaan panna täytäntöön, eikä velallinen vastusta sitä 20 päivän kuluessa kirjeen vastaanottamisesta. Velallinen voi vastustaa täytäntöönpanoa joko sillä perusteella, että vekselissä oleva allekirjoitus ei ole hänen, tai ”muilla painavilla ja pätevillä perusteilla”. Jos toimivaltainen tuomioistuin hyväksyy vastustuksen, vekselin haltijan on nostettava erillinen kanne kauppalain säännösten mukaisesti.
Kauppalaki
13
Kauppalain 198 §:ssä säädetään lähinnä, että vekselin haltijaa vastaan esitetyt väitteet eivät voi viivyttää vekselin maksamista, elleivät ne ole sellaisia, että ne voidaan tutkia ”sujuvasti ja nopeasti”. Jos tällaiset väitteet edellyttävät ”pitkää tutkintaa”, niiden ratkaiseminen siirretään erilliseen menettelyyn, eikä tuomiota, jossa määrätään vekselin maksamisesta tuomioistuimen harkinnan mukaan vakuuden kanssa tai ilman vakuutta, saa tällä välin lykätä.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
14
AL teki lokakuussa 2019 No Deposit Cars Malta Ltd:n kanssa leasing-vuokrasopimuksen, jonka kohteena oli käytetty auto; sovittu hinta oli 12000 euroa, joka sovittiin maksettavaksi 60:ssä 200 euron kuukausierässä viiden vuoden aikana. Tätä varten AL allekirjoitti 60 kappaletta 200 euron suuruista vekseliä.
15
Princess Holdings ‑yhtiö, jonka osakkeenomistaja omistaa myös kaikki No Deposit Cars Maltan osakkeet ja jolle kyseiset vekselit siirrettiin, toimitti 1.6.2021 Qorti tal-Maġistrati (Malta) fil-qasam ċivilille (siviiliasioita käsittelevä alemman oikeusasteen tuomioistuin, Malta) maksuvaatimuskirjeen, jossa vaadittiin kyseisten kahdeksan vekselin pakkotäytäntöönpanoa täytäntöönpanomääräyksellä.
16
AL nosti 28.6.2021 kanteen näiden kahdeksan vekselin täytäntöönpanon vastustamiseksi ja väitti erityisesti, että vaikka hän oli palauttanut kyseisen auton No Deposit Cars Maltalle, tämä oli säilyttänyt kyseiset vekselit.
17
Tässä tilanteessa Qorti tal-Maġistrati (Malta) fil-qasam ċivili on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko se, että [kansallinen] tuomioistuin ei saa tutkia vekselin laatimista edeltänyttä sopimusta vekselin täytäntöönpanokelpoiseksi saattamista koskevassa menettelyssä – – ristiriidassa direktiivin [93/13] ja erityisesti sen 6 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan säännösten kanssa?
2)
Onko se, että [kansallinen] tuomioistuin ei saa tutkia vekselin laatimista edeltänyttä sopimusta vekselin täytäntöönpanokelpoiseksi saattamista koskevassa menettelyssä – – ristiriidassa direktiivin [2008/48] säännösten ja erityisesti sen 5 ja 10 artiklan kanssa?
3)
Onko se, että [kansallinen] tuomioistuin ei saa tutkia vekselin laatimista edeltäviä velvoitteita vekselin täytäntöönpanokelpoiseksi saattamista koskevassa menettelyssä – – direktiivin [2019/771] vastaista, erityisesti siltä osin kuin on kyse kuluttajan oikeudesta saada myyjältä tavara, joka täyttää mainitun direktiivin 6–8 artiklassa säädetyt vaatimukset, ja kuluttajan oikeudesta oikeussuojakeinoihin, jos nämä vaatimukset eivät täyty?”
Tutkittavaksi ottaminen
18
Työjärjestyksen 53 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, unionin tuomioistuin voi julkisasiamiestä kuultuaan milloin tahansa päättää asian käsittelyä jatkamatta ratkaista sen perustellulla määräyksellä.
19
Tätä määräystä on sovellettava nyt käsiteltävässä asiassa toiseen ja kolmanteen kysymykseen.
20
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella ja kolmannella kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2008/48 5 ja 10 artiklaa sekä direktiivin 2019/771 6–8 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle kansallisen oikeuden säännökselle ja kansallisten tuomioistuinten tulkinnalle siitä, jossa säädetään vekselin täytäntöönpanomenettelystä, jossa kansallisella tuomioistuimella ei ole toimivaltaa tutkia, ovatko kyseisen vekselin, jonka täytäntöönpanokelpoisuus on riitautettu, antamiseen johtaneen sopimuksen ehdot kohtuuttomia.
21
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artiklalla luotu menettely on unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisen yhteistyön väline, jonka avulla unionin tuomioistuin esittää kansallisille tuomioistuimille ne unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joita nämä tarvitsevat ratkaistakseen käsiteltävikseen saatetut asiat (tuomio 26.3.2020, Miasto Łowicz ja Prokurator Generalny, C‑558/18 ja C‑563/18, EU:C:2020:234, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
22
Koska ennakkoratkaisumenettely perustuu ennakkoratkaisupyyntöön, kansallinen tuomioistuimen on selvitettävä ennakkoratkaisupyynnössä pääasian tosiseikat ja oikeudelliset seikat ja esitettävä tarvittava selostus niistä syistä, joiden perusteella se on valinnut ne unionin oikeuden säännökset, joiden tulkintaa se pyytää, ja todettava näiden säännösten ja sen kansallisen lainsäädännön, jota sovelletaan sen käsiteltäväksi saatetussa asiassa, välinen yhteys (ks. vastaavasti mm. tuomio 4.6.2020, C.F. (Verotarkastus), C‑430/19, EU:C:2020:429, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
23
Tässä yhteydessä on myös korostettava, että ennakkoratkaisupyyntöihin sisältyvien tietojen on mahdollistettava yhtäältä se, että unionin tuomioistuin voi niiden perusteella antaa vastauksia, joista on hyötyä kansallisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin, ja toisaalta se, että jäsenvaltioiden hallituksilla ja muilla osapuolilla, joita asia koskee, on näiden tietojen perusteella mahdollisuus esittää huomautuksensa Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan mukaisesti. Unionin tuomioistuimen on huolehdittava siitä, että tämä mahdollisuus turvataan, kun otetaan huomioon se, että kyseisen määräyksen nojalla ainoastaan ennakkoratkaisupyynnöt annetaan tiedoksi näille osapuolille (ks. vastaavasti tuomio 2.9.2021, Irish Ferries, C‑570/19, EU:C:2021:664, 134 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
24
Nämä ennakkoratkaisupyynnön sisältöä koskevat kumulatiiviset vaatimukset mainitaan nimenomaisesti työjärjestyksen 94 artiklassa, josta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen oletetaan SEUT 267 artiklaan perustuvassa yhteistyössä olevan tietoinen ja jota sen on tunnollisesti noudatettava (määräys 3.7.2014, Talasca, C‑19/14, EU:C:2014:2049, 21 kohta ja tuomio 9.9.2021, Toplofikatsia Sofia ym., C‑208/20 ja C‑256/20, EU:C:2021:719, 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Niistä muistutetaan myös Euroopan unionin tuomioistuimen kansallisia tuomioistuimia varten laatimien ennakkoratkaisupyyntöjen tekemistä koskevien suositusten (EUVL 2019, C 380, s. 1) 13, 15 ja 16 kohdassa.
25
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyyntö ei selvästikään täytä toisen ja kolmannen kysymyksen osalta työjärjestyksen 94 artiklan b ja c alakohdassa asetettuja vaatimuksia.
26
Ennakkoratkaisupyynnössä ei ensinnäkään ole riittävän täsmällistä kuvausta siitä kansallisesta oikeudellisesta kehyksestä, johon kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävänä oleva riita kuuluu. Vaikka siviiliprosessilain 166 A ja 166 B § näyttävät olevan pääasian riidan ymmärtämisen kannalta keskeisiä seikkoja, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei esitetä niitä eikä selosta näiden säännösten ja direktiivien 2008/48 ja 2019/771 välistä yhteyttä. Näin ollen unionin tuomioistuin ei voi sen perusteella antaa hyödyllistä vastausta näihin kysymyksiin.
27
Toisaalta ennakkoratkaisupyynnössä ei selosteta unionin oikeuden säännösten, joiden tulkintaa kyseisten kysymysten yhteydessä pyydetään, ja pääasian riitaan sovellettavan kansallisen lainsäädännön välistä yhteyttä. Ennakkoratkaisupyynnöstä ei nimittäin ilmene, miltä osin direktiivin 2008/48 5 ja 10 artiklan sekä direktiivin 2019/771 6–8 artiklan tulkinta on tarpeen pääasian riidan ratkaisemiseksi. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei myöskään selitä yhteyttä, joka sen mukaan on kyseisten unionin oikeuden säännösten ja pääasiassa kyseessä olevien kansallisten säännösten välillä. Näin ollen unionin tuomioistuin ei voi arvioida, missä määrin vastaus mainittuihin kysymyksiin on tarpeen, jotta kyseinen tuomioistuin voi antaa ratkaisunsa.
28
Lopuksi kolmannesta kysymyksestä on todettava, että direktiivin 2019/771 24 artiklan 2 kohdasta ilmenee, että kyseistä direktiiviä sovelletaan ainoastaan sopimuksiin, jotka on tehty 1.1.2022 tai sen jälkeen. Koska pääasian kohteena oleva sopimus on tehty ennen kyseistä ajankohtaa, mainittua direktiiviä ei siis voida soveltaa nyt käsiteltävässä asiassa.
29
Kaiken edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat työjärjestyksen 53 artiklan 2 kohdan nojalla selvästi toisen ja kolmannen kysymyksen osalta.
Ensimmäinen kysymys
30
Unionin tuomioistuin voi työjärjestyksensä 99 artiklan nojalla muun muassa silloin, kun ennakkoratkaisukysymykseen annettava vastaus on selvästi johdettavissa oikeuskäytännöstä, esittelevän tuomarin ehdotuksesta ja julkisasiamiestä kuultuaan milloin tahansa päättää ratkaista asian perustellulla määräyksellä.
31
Kyseistä määräystä on sovellettava nyt käsiteltävässä asiassa ensimmäisen kysymyksen osalta.
32
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee tällä kysymyksellä lähinnä, ovatko direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohta ja 7 artiklan 1 kohta esteenä sellaiselle kansallisen oikeuden säännökselle ja kansallisten tuomioistuinten tulkinnalle siitä, jossa säädetään, että vekselien täytäntöönpanomenettelyssä tuomioistuimella, jonka käsiteltäväksi täytäntöönpanon vastustaminen on saatettu, ei ole toimivaltaa tutkia viran puolesta tai asianomaisen kuluttajan vaatimuksesta, ovatko kyseisen kuluttajan elinkeinonharjoittajan kanssa tekemän ja niiden vekselien, joiden täytäntöönpanokelpoisuus on riitautettu, antamisen perustana olevan sopimuksen ehdot mahdollisesti kohtuuttomia, kun tällaista tutkintaa ei ole tehty eikä täytäntöönpanotuomioistuin voi lykätä täytäntöönpanoa siihen asti, kunnes pääasian oikeudenkäynti on saatettu päätökseen.
33
Vaikka unionin tuomioistuin on rajannut useaan otteeseen ja direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan vaatimukset huomioon ottaen tapaa, jolla kansallisen tuomioistuimen on taattava kuluttajien tähän direktiiviin perustuvien oikeuksien suojaaminen, on kuitenkin todettava, ettei unionin oikeudessa lähtökohtaisesti ole yhdenmukaistettu sopimusehtojen väitetyn kohtuuttomuuden tutkimiseen sovellettavia menettelyjä ja että tällaiset menettelyt kuuluvat siten kunkin jäsenvaltion sisäiseen oikeusjärjestykseen, edellyttäen kuitenkin, että ne eivät ole epäedullisempia kuin säännöt, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion kansallisen oikeuden soveltamisalaan kuuluvia tilanteita (vastaavuusperiaate), eivätkä ne saa olla sellaisia, että unionin oikeudessa kuluttajille tunnustettujen oikeuksien käyttäminen on mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate) (ks. vastaavasti tuomio 4.5.2023, BRD Groupe Societé Générale ja Next Capital Solutions, C‑200/21, EU:C:2023:380, 28 kohta ja tuomio 26.6.2019, Addiko Bank, C‑407/18, EU:C:2019:537, 45 ja 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34
Unionin tuomioistuin on lisäksi täsmentänyt, että jäsenvaltioiden velvollisuuteen varmistaa niiden oikeuksien tehokkuus, joita yksityisillä on unionin oikeuden perusteella, sisältyy muun muassa vaatimus direktiivistä 93/13 johtuvia oikeuksia koskevasta tehokkaasta oikeussuojasta, joka on vahvistettu tämän direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa ja taattu myös Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa ja jota sovelletaan muun muassa tällaisiin oikeuksiin perustuvia oikeussuojakeinoja koskevien menettelysääntöjen määrittämiseen (ks. vastaavasti tuomio 4.5.2023, BRD Groupe Societé Générale ja Next Capital Solutions, C‑200/21, EU:C:2023:380, 29 kohta ja tuomio 10.6.2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19–C‑782/19, EU:C:2021:470, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35
Tältä osin on muistettava, että direktiivillä 93/13 tavoitellun oikeuksien suojan tehokkuus voidaan taata vain sillä edellytyksellä, että kansallisessa prosessuaalisessa järjestelmässä säädetään maksamismääräyksen antamismenettelyssä tai maksamismääräyksen täytäntöönpanomenettelyssä siitä, että tuomari tarkastaa viran puolesta, sisältyykö kyseiseen sopimukseen mahdollisesti kohtuuttomia ehtoja (tuomio 20.9.2018, EOS KSI Slovensko, C‑448/17, EU:C:2018:745, 45 kohta).
36
Näin ollen siinä tapauksessa, ettei ole säädetty, että tuomari tarkastaa viran puolesta kyseisen sopimuksen sisältämien ehtojen mahdollisen kohtuuttomuuden maksamismääräyksen täytäntöönpanovaiheessa, kansallisen lainsäädännön on katsottava aiheuttavan vahinkoa direktiivissä 93/13 säädetyn suojan tehokkuudelle, jos siinä ei säädetä tällaisesta tarkastuksesta määräyksen antamisvaiheessa tai jos tällaisesta tarkastuksesta on säädetty pelkästään annetun maksamismääräyksen vastustamisvaiheessa, jos on olemassa vähäistä suurempi vaara siitä, ettei kyseinen kuluttaja vastusta määräystä edellytetyllä tavalla siksi, että tätä tarkoitusta varten varattu määräaika on huomattavan lyhyt, tai kun otetaan huomioon oikeudenkäynnistä aiheutuvien kustannusten suuruus verrattuna riidanalaisen saatavan suuruuteen tai koska kansallisessa lainsäädännössä ei säädetä velvoitteesta toimittaa kyseiselle kuluttajalle kaikkia tarpeellisia tietoja, jotta hän voi määrittää oikeuksiensa laajuuden (tuomio 20.9.2018, EOS KSI Slovensko, C‑448/17, EU:C:2018:745, 46 kohta).
37
Unionin tuomioistuin on todennut vekseleistä, että direktiivin 93/13 7 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan on mahdollista antaa maksamismääräys, joka perustuu sääntöjenmukaiseen omaan vekseliin, joka on annettu kulutusluottosopimukseen perustuvan saatavan vakuudeksi, kun tuomioistuimella, joka käsittelee maksamismääräystä koskevaa hakemusta, ei ole toimivaltaa tutkia kyseisen sopimuksen ehtojen mahdollista kohtuuttomuutta, jos tällaisen määräyksen vastustamista koskevan oikeuden käyttämiseen liittyvillä yksityiskohtaisilla säännöillä ei voida varmistaa kuluttajalla saman direktiivin perusteella olevien oikeuksien kunnioittamista (tuomio 13.9.2018, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, 71 kohta).
38
Unionin tuomioistuin on hiljattain katsonut, että direktiiviä 93/13 on tulkittava siten, että se on esteenä kansallisen oikeuden säännökselle, jonka mukaan kuluttajalla, joka on tehnyt luottolaitoksen kanssa luottosopimuksen ja jota vastaan kyseinen elinkeinonharjoittaja on käynnistänyt pakkotäytäntöönpanomenettelyn, ei ole oikeutta vedota kohtuuttomien ehtojen olemassaoloon tällaisen menettelyn vastustamiseksi, kun on kulunut 15 päivän määräaika menettelyn ensimmäisten toimien tiedoksi antamisesta, vaikka kuluttaja voi kansallisen lainsäädännön mukaan nostaa kohtuuttomien ehtojen olemassaolon toteamista koskevan kanteen, jonka nostamiselle ei ole säädetty määräaikaa, mutta jonka ratkaisu ei vaikuta pakkotäytäntöönpanomenettelyn, joka voi kohdistua kuluttajaan ennen ehtojen kohtuuttomuuden toteamista koskevan kanteen ratkaisemista, lopputulokseen (tuomio 4.5.2023, BRD Groupe Societé Générale ja Next Capital Solutions, C‑200/21, EU:C:2023:380, 31 kohta).
39
Unionin tuomioistuin on todennut myös, että tätä direktiiviä on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa ei anneta kiinteistön ulosmittausmenettelyssä täytäntöönpanosta vastaavalle tuomioistuimelle mahdollisuutta arvioida viran puolesta eikä kuluttajan vaatimuksesta sellaisen ehdon kohtuuttomuutta, joka on otettu velanmaksuvaatimuksen perusteena olevaan ja täytäntöönpanoperusteena toimivaan sopimukseen, eikä määrätä esimerkiksi täytäntöönpanon keskeyttämisen kaltaisista turvaamistoimista silloin, kun turvaamistoimien määrääminen on tarpeen asianomaista pääasiakysymystä käsittelevän tuomioistuimen, jolla on toimivalta selvittää mainitun ehdon kohtuuttomuus, lopullisen ratkaisun täyden tehokkuuden takaamiseksi (tuomio 17.5.2022, Impuls Leasing România, C‑725/19, EU:C:2022:396, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
40
Käsiteltävässä asiassa on totta, että kyseisellä velallisella on oikeus esittää väitteitä vekselin haltijaa vastaan, mutta hän voi siviiliprosessilain nojalla esittää nämä väitteet kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön mukaisesti ainoastaan sillä perusteella, että kyseisessä vekselissä oleva allekirjoitus ei ole hänen, tai ”muilla painavilla ja pätevillä perusteilla”. Muissa tapauksissa velallisen on riitautettava mainittu vekseli aineellisesti erillisessä menettelyssä kauppalain mukaisesti. Koska tällainen riitauttaminen ei kuitenkaan voi johtaa kyseisen vekselin täytäntöönpanon lykkäämiseen, velallinen ei lähtökohtaisesti voi riitauttaa sitä ennen kuin kansallinen tuomioistuin on saattanut sen täytäntöönpanokelpoiseksi. Pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa lainsäädännössä ei näyttäisi tässä nimenomaisessa tapauksessa olevan mahdollisuutta siihen, että täytäntöönpanosta vastaava tuomioistuin voisi toteuttaa väliaikaisen toimenpiteen, kuten täytäntöönpanomenettelyn keskeyttämisen, siihen asti, kunnes pääasian oikeudenkäynti on saatettu päätökseen.
41
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että siviiliprosessilain mukaan täytäntöönpanotuomioistuin, jonka käsiteltäväksi vastustaminen on saatettu, ei voi viran puolesta tai asianomaisen kuluttajan vaatimuksesta tutkia kyseisen täytäntöönpanoperusteen perustana olevien sopimusehtojen kohtuuttomuutta, koska asianomaista pääasiakysymystä käsittelevä tuomioistuin voi suorittaa tämän valvonnan yleisen kanteen tutkimisen yhteydessä, eikä pääasiakysymystä käsittelevällä tuomioistuimella puolestaan ole toimivaltaa määrätä täytäntöönpanomenettelyn lykkäämisestä.
42
Tältä osin unionin tuomioistuin on katsonut, että se, että kansallisen oikeuden nojalla elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisessä kiinnitysluottosopimuksessa olevien ehtojen mahdollisen kohtuuttomuuden tutkimista ei suorita tällaisen sopimuksen pakkotäytäntööpanohakemusta käsittelevä tuomioistuin vaan yksinomaan ja myöhemmin tarvittaessa tuomioistuin, joka käsittelee tällaisten kohtuuttomien ehtojen pätemättömyyttä koskevaa kuluttajan nostamaa kannetta, ei selvästikään riitä takaamaan direktiivillä 93/13 tavoiteltavan kuluttajien suojelun täyttä tehokkuutta (tuomio 26.6.2019, Addiko Bank, C‑407/18, EU:C:2019:537, 61 kohta).
43
Unionin tuomioistuin on nimittäin jo katsonut, että siinä tapauksessa, että pakkotäytäntöönpanomenettely päättyy ennen pääasiakysymystä käsittelevän tuomioistuimen ratkaisua, jossa pakkotäytäntöönpanon taustalla oleva sopimusehto todetaan kohtuuttomaksi ja tämä menettely näin ollen pätemättömäksi, tällaisella ratkaisulla voitaisiin turvata mainitulle kuluttajalle vain jälkikäteinen suoja korvauksen muodossa, mitä olisi pidettävä puutteellisena ja riittämättömänä, eikä se olisi riittävä eikä tehokas keino lopettaa kyseisen sopimusehdon käyttö, mikä olisi vastoin direktiivin 93/13 7 artiklan 1 kohtaa (määräys 6.11.2019BNP Paribas Personal Finance SA Paris Sucursala București ja Secapital, C‑75/19, EU:C:2019:950, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
44
Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle kansallisen oikeuden säännökselle ja kansallisten tuomioistuinten tulkinnalle siitä, jossa säädetään, että vekselien täytäntöönpanomenettelyssä tuomioistuimella, jonka käsiteltäväksi täytäntöönpanon vastustaminen on saatettu, ei ole toimivaltaa tutkia viran puolesta tai asianomaisen kuluttajan vaatimuksesta, ovatko kyseisen kuluttajan elinkeinonharjoittajan kanssa tekemän ja niiden vekselien, joiden täytäntöönpanokelpoisuus on riitautettu, antamisen perustana olevan sopimuksen ehdot mahdollisesti kohtuuttomia.
Oikeudenkäyntikulut
45
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Qorti tal-Maġistrati (Malta) fil-qasam ċivilin 14.12.2022 esittämän ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat selvästi toisen ja kolmannen kysymyksen osalta.
2)
Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 6 artiklan 1 kohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa
on tulkittava siten, että
ne ovat esteenä sellaiselle kansallisen oikeuden säännökselle ja kansallisten tuomioistuinten tulkinnalle siitä, jossa säädetään, että vekselien täytäntöönpanomenettelyssä tuomioistuimella, jonka käsiteltäväksi täytäntöönpanon vastustaminen on saatettu, ei ole toimivaltaa tutkia viran puolesta tai asianomaisen kuluttajan vaatimuksesta, ovatko kyseisen kuluttajan elinkeinonharjoittajan kanssa tekemän ja niiden vekselien, joiden täytäntöönpanokelpoisuus on riitautettu, antamisen perustana olevan sopimuksen ehdot mahdollisesti kohtuuttomia.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: malta.