62023CJ0293
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (пети състав)
28 ноември 2024 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Вътрешен пазар на електроенергия — Директива (ЕС) 2019/944 — Член 2, точки 28 и 29 — Понятието „разпределение“ — Понятието „оператор на разпределителна система“ — Понятието „разпределителна система“ — Членове 30—39 — Експлоатация на разпределителните системи — Предприятие, експлоатиращо енергийна инсталация, която включва инсталация за комбинирано производство на топлинна и електрическа енергия и електропроводна система и снабдява с топлинна енергия, топла вода и електроенергия наемателите в жилищни блокове — Едновременна продажба на произведената електроенергия — Национална правна уредба, която освобождава оператора на такава инсталация от задълженията на оператор на разпределителна система по тази директива“
По дело C‑293/23
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Bundesgerichtshof (Федерален върховен съд, Германия) с акт от 13 декември 2022 г., постъпил в Съда на 9 май 2023 г., в рамките на производство по дело
ENGIE Deutschland GmbH
срещу
Landesregulierungsbehörde beim Sächsischen Staatsministerium für Wirtschaft, Arbeit und Verkehr,
при участието на:
Zwickauer Energieversorgung GmbH,
Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen,
СЪДЪТ (пети състав),
състоящ се от: I. Jarukaitis (докладчик), председател на четвърти състав, изпълняващ функцията на председател на пети състав, D. Gratsias и E. Regan, съдии,
генерален адвокат: A. Rantos,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–
за ENGIE Deutschland GmbH, от D. Legler, Rechtsanwalt,
–
за Landesregulierungsbehörde beim Sächsischen Staatsministerium für Wirtschaft, Arbeit und Verkehr, от A. Hennersdorf, J. Leuschke и K. Meißner, в качеството на представители,
–
за Zwickauer Energieversorgung GmbH, от K. M. Schwabe, Rechtsanwalt,
–
за Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen, от J. Kargel и C. Mögelin, в качеството на представители,
–
за Европейската комисия, от O. Beynet и T. Scharf, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 2, точки 28 и 29 и на член 30 и сл. от Директива (ЕС) 2019/944 на Европейския парламент и на Съвета от 5 юни 2019 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за изменение на Директива 2012/27/ЕС (ОВ L 158, 2019 г., стр. 125).
2
Запитването е отправено в рамките на спор между ENGIE Deutschland GmbH (наричано по-нататък „ENGIE“) и Landesregulierungsbehörde beim Sächsischen Staatsministerium für Wirtschaft, Arbeit und Verkehr (Регулаторен орган на федералната провинция към Министерството на икономиката, труда и транспорта на Саксония, Германия) (наричан по-нататък „регулаторният орган на провинция Саксония“) по повод на отказа на Zwickauer Energieversorgung GmbH (наричано по-нататък „ZEV“), оператор на разпределителна система, да свърже към мрежата си две енергийни инсталации на ENGIE като клиентски инсталации и да осигури необходимите точки за отчитане.
Правна уредба
Правото на Съюза
Директива 2012/27/ЕС
3
Съгласно член 2, точка 21 от Директива 2012/27/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 година относно енергийната ефективност, за изменение на директиви 2009/125/ЕО и 2010/30/ЕС и за отмяна на директиви 2004/8/ЕО и 2006/32/ЕО (OB L 315, 2012 г., стр. 1) за целите на тази директива понятието „оператор на разпределителна система“ означава „оператор на разпределителна система“ съгласно определението по-специално в Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (OB L 211, 2009 г., стр. 55).
Регламент (ЕС) 2019/943
4
Съгласно член 2, точка 48 от Регламент (ЕС) 2019/943 на Европейския парламент и на Съвета от 5 юни 2019 година относно вътрешния пазар на електроенергия (OB L 158, 2019 г., стр. 54) „оператор на разпределителна система“ означава „оператор на разпределителна система“ съгласно определението в член 2, точка 29 от Директива 2019/944.
Директива 2019/944
5
Съображения 7, 8, 18, 65 и 68 от Директива 2019/944 гласят:
„(7)
С оглед на създаването на вътрешен пазар на електроенергия държавите членки следва да насърчават интеграцията на националните си пазари и сътрудничеството между системните оператори на равнището на [Европейския съюз] и на регионално равнище, като обхванат и изолираните системи, формиращи електроенергийни острови, които продължават да съществуват в Съюза.
(8)
[…] с настоящата директива се цели да се преодолеят все още съществуващите пречки пред завършването на вътрешния пазар на електроенергия. Необходимо е с помощта на подобрената регулаторна рамка да се подпомогне преодоляването на настоящите проблеми, свързани с разпокъсаността на националните пазари […].
[…]
(18)
[…] Интеграцията на пазарите на електроенергия изисква висока степен на сътрудничество между системните оператори, участниците на пазара и регулаторните органи […].
[…]
(65)
Недискриминационният достъп до разпределителната мрежа определя достъпа надолу по веригата до клиентите на дребно. За да бъдат създадени условия на равнопоставеност на пазара на дребно, дейностите на операторите на разпределителни системи следва да бъдат наблюдавани, за да не им се дава възможност да се възползват от вертикалната си интеграция от гледна точка на конкурентното си положение на пазара, особено по отношение на битовите и малките небитови клиенти.
[…]
(68)
Ефективното отделяне може да бъде осигурено единствено чрез отстраняването на стимулите за вертикално интегрираните предприятия да дискриминират конкурентите си по отношение на достъпа до мрежата и инвестициите. Отделянето на собствеността, което предполага определянето на собственика на мрежата за системен оператор и неговата независимост от свързаните с доставката и производството интереси, несъмнено е ефективен и стабилен начин за разрешаване на вътрешно присъщия конфликт на интереси и за гарантиране на сигурността на доставките […]“.
6
Член 1 („Предмет“) от тази директива предвижда в първите две алинеи:
„Настоящата директива установява общите правила за производството, преноса, разпределението, съхраняването на енергия и доставката на електроенергия, както и разпоредби относно защитата на потребителите, с оглед на създаването на наистина интегрирани, конкурентни, ориентирани към потребителя, гъвкави, справедливи и прозрачни пазари на електроенергия в Съюза.
Като се използват предимствата на интегрирания пазар, с настоящата директива се цели да се гарантират достъпни и прозрачни цени и разходи за енергия за потребителите, висока степен на сигурност на енергийните доставки, както и плавен преход към устойчива нисковъглеродна енергийна система. С настоящата директива се определят основните правила, свързани с организацията и функционирането на електроенергийния сектор на Съюза, по-специално правилата за оправомощаването и защитата на потребителите, за свободния достъп до интегрирания пазар, за достъпа на трети лица до преносната и разпределителната инфраструктура, за изискванията за отделяне и за правилата за независимост на регулаторните органи на държавите членки“.
7
Съгласно член 2 („Определения“) от посочената директива:
„За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1)
„клиент“ означава клиент на едро или краен клиент на електроенергия;
[…]
7)
„малко предприятие“ означава предприятие, в което са наети по-малко от 50 души и чийто годишен оборот и/или общо салдо по годишния счетоводен баланс не надхвърля 10 милиона евро;
[…]
11)
„гражданска енергийна общност“ означава правен субект:
а)
основан на доброволно и открито участие, реално контролиран от членове или акционери, които са физически лица, местни органи, включително общини, или малки предприятия,
б)
има за основна цел осигуряване на екологични, икономически или социални общностни ползи за своите членове или акционери или за местните райони, в които извършва дейност, а не финансови печалби, и
в)
може да извършва производство, включително на енергия от възобновяеми източници, разпределение, доставка, потребление, агрегиране, съхраняване на електроенергия, услуги за повишаване на енергийната ефективност или услуги за зареждане на електрически превозни средства, или да предоставя други енергийни услуги на своите членове или акционери;
12)
„доставка“ означава продажбата, включително препродажбата, на електроенергия на клиенти;
[…]
28)
„разпределение“ означава преносът на електроенергия по разпределителни системи с високо, средно и ниско напрежение с цел да бъде доставена до клиенти, като не се включва доставка;
29)
„оператор на разпределителна система“ означава физическо или юридическо лице, отговорно за функционирането на разпределителната система, за нейната поддръжка и ако това е необходимо — за развитието на разпределителната система на дадена територия, а ако е приложимо — и за междусистемните електропроводи между тази система и други системи, както и за осигуряването в дългосрочен план на способността на системата да отговаря на разумни искания за разпределяне на електроенергия;
[…]
42)
„малка изолирана система“ означава система, която е имала консумация под 3000 GWh през 1996 г., като под 5 % от годишната консумация се получава чрез свързване с други системи;
43)
„малка свързана система“ означава всяка система, която е имала консумация под 3000 GWh през 1996 г., като повече от 5 % от годишната консумация се получава чрез свързване с други системи;
[…]“.
8
Член 4 („Свободен избор на доставчик“) от същата директива гласи:
„Държавите членки гарантират, че всички клиенти са свободни да купуват електроенергията си от избрания от тях доставчик и гарантират, че всички клиенти са свободни да сключват повече от един договор за доставка на електроенергия едновременно, при условие че се създадат изискваната връзка и измервателни точки“.
9
В член 12 („Право на смяна и правила относно таксите при смяна“), параграфи 1 и 4 от Директива 2019/944 се уточнява:
„1.   Смяната на доставчик […] се осъществява във възможно най-кратък срок. Държавите членки гарантират, че клиент, който спазва договорните условия и желае да смени доставчика си […], има право на смяна в срок от максимум три седмици от датата на искането. […]
[…]
4.   Държавите членки гарантират, че правото на смяна на доставчика […] се предоставя на клиентите по недискриминационен начин по отношение на разходи, усилия и време.
[…]“.
10
Съгласно член 15 („Активни клиенти“) от тази директива:
„1.   Държавите членки гарантират, че крайните клиенти имат право да действат като активни клиенти […].
2.   Държавите членки гарантират, че активните клиенти:
[…]
д)
налагат им се отразяващи разходите, прозрачни и недискриминационни такси за достъп до мрежата, при които се отчитат поотделно електроенергията, подавана в мрежата, и електроенергията, получена от мрежата[…], като се гарантира, че те допринасят по адекватен и балансиран начин за разпределяне на общите разходи за системата;
[…]“.
11
Член 16 от посочената директива е озаглавен „Граждански енергийни общности“ и предвижда:
„1.   Държавите членки създават благоприятна регулаторна рамка за гражданските енергийни общности, като гарантират, че:
[…]
д)
за гражданските енергийни общности се прилагат […] прозрачни, недискриминационни и отразяващи разходите такси за достъп до мрежата […], като се гарантира, че те допринасят по подходящ и балансиран начин за разпределяне на общите разходи за системата.
[…]
4.   Държавите членки може да решат да предоставят на гражданските енергийни общности правото да управляват разпределителните мрежи в тяхната област на дейност и да създадат съответните процедури, без да се засягат глава IV или други правила и разпоредби, които се прилагат за операторите на разпределителни системи. Ако предоставят такова право, държавите членки гарантират, че:
[…]
б)
на гражданските енергийни общности се налагат подходящи такси за достъп до мрежата в точките на присъединяване между тяхната мрежа и разпределителната мрежа извън гражданската енергийна общност, и че тези такси за достъп до мрежата […] отчитат поотделно електроенергията, подадена в разпределителната мрежа, и електроенергията, получена от разпределителната мрежа, извън гражданската енергийна общност;
[…]“.
12
Член 18 от същата директива уточнява правилата, приложими за сметките и информацията за фактурирането.
13
Глава IV от Директива 2019/944 е озаглавена „Експлоатация на разпределителните системи“ и включва членове 30—39.
14
Член 30 от тази директива е озаглавен „Определяне на операторите на разпределителни системи“ и предвижда:
„Държавите членки определят сами или изискват от предприятията, които притежават или отговарят за разпределителни системи, да определят един или повече оператори на разпределителните системи за период от време, който се установява от държавите членки, като се вземат предвид съображенията за ефективност и икономически баланс“.
15
Член 31 („Задачи на операторите на разпределителни системи“) от посочената директива гласи:
„1.   Операторът на разпределителна система е отговорен за гарантиране на дългосрочната способност на системата да отговаря на разумни искания за разпределението на електроенергията, за експлоатацията, поддръжката и развитието при икономически условия на сигурна, надеждна и ефикасна електроразпределителна система на своята територия, като се съобразява надлежно с околната среда и енергийната ефективност.
2.   При всички случаи операторът на разпределителна система не трябва да дискриминира ползватели на системата или групи от ползватели на системата, особено в полза на свързаните с него предприятия.
3.   Операторът на разпределителна система предоставя на ползвателите на системата информацията, която им е необходима за ефективен достъп до системата, включително за нейното използване.
[…]
6.   Когато оператор на разпределителна система отговаря за доставката на продукти и услуги, необходими за ефективното, надеждно и сигурно действие на разпределителната система, правилата, приети от оператора на разпределителната система за тази цел, трябва да са обективни, прозрачни и недискриминационни и да са разработени в координация с операторите на преносни системи и с другите участници на пазара, които имат отношение към това. Редът и условията за предоставянето на такива продукти и услуги от операторите на разпределителни системи, включително правилата и тарифите, когато е приложимо, се установяват в съответствие с член 59, параграф 7 по недискриминационен и отразяващ разходите начин и се публикуват.
[…]
9.   Операторите на разпределителни системи си сътрудничат с операторите на преносни системи за ефективното участие на участниците на пазара, свързани с тяхната мрежа за търговия на дребно, търговия на едро и балансиращите пазари. […]
10.   Държавите членки или определените от тях компетентни органи могат да разрешат на операторите на разпределителни системи да извършват дейности, различни от предвидените в настоящата директива и в Регламент [2019/943], ако тези дейности са необходими, за да може операторите на разпределителни системи да изпълняват задълженията си съгласно настоящата директива или [този регламент], при условие че регулаторният орган е преценил необходимостта от такава дерогация. Настоящият параграф не засяга правото на операторите на разпределителни системи да притежават, разработват, управляват или експлоатират мрежи, различни от електроенергийните мрежи, ако държавата членка или определеният компетентен орган са им предоставили това право“.
16
Членове 32—37 от Директива 2019/944 се отнасят съответно до стимулите за използването на гъвкавост в разпределителните мрежи (член 32), интегрирането на електромобилността в електрическата мрежа (член 33), задачите на операторите на разпределителни системи в областта на управлението на данни (член 34), отделянето на операторите на разпределителни системи, когато са част от вертикално интегрирано предприятие (член 35), правилата относно притежаването на съоръжения за съхраняване на енергия от операторите на разпределителни системи (член 36) и задълженията за поверителност на последните (член 37).
17
В член 38 („Затворени разпределителни системи“) от тази директива се уточнява:
„1.   Държавите членки може да предвидят, че регулаторните органи или други компетентни органи класифицират като „затворена разпределителна система“ такава система, която разпределя електроенергия в рамките на географски обособен промишлен или търговски обект или обект с общо ползване на услуги и, без да се засяга параграф 4, не снабдява битови потребители, в случай че:
а)
поради определени технически причини или причини, свързани с безопасността, дейностите или производственият процес на ползвателите на тази система са интегрирани; или
б)
тази система разпределя електроенергия основно на собственика или оператора на системата или на предприятия, свързани с тях.
2.   Затворените разпределителни системи се смятат за разпределителни системи за целите на настоящата директива. Държавите членки може да предвидят, че регулаторните органи освобождават оператора на затворена разпределителна система от [изискванията, посочени в букви а)—д) от настоящия параграф].
[…]
4.   Инцидентното използване на системата от малък брой домакинства, които са наети на работа при собственика на разпределителната система или които имат подобни връзки с него и се намират в границите на зоната, обслужвана от затворена разпределителна система, не изключва предоставяне на освобождаване по параграф 2“.
18
Член 39 от посочената директива внася уточнения относно правилата, приложими за операторите на комбинирана система.
19
Глава VIII от същата директива е озаглавена „Заключителни разпоредби“ и включва членове 65—74.
20
Съгласно член 66 („Дерогации“) от Директива 2019/944:
„1.   Държавите членки, които могат да докажат, че са налице съществени проблеми за функционирането на техните малки свързани системи и малки изолирани системи, може да се обърнат към [Европейската комисия] с искане за дерогации от съответните разпоредби на членове 7 и 8 и на глави IV, V и VI.
Малките изолирани системи и Франция, за целите на Корсика, могат да кандидатстват и за дерогация от членове 4, 5 и 6.
Комисията уведомява държавите членки за тези искания, преди да вземе решение, като взема предвид спазването на поверителността.
2.   Предоставените от Комисията дерогации, посочени в параграф 1, са ограничени по време и са обвързани с условия, чиято цел е да се увеличат конкуренцията и интеграцията на вътрешния пазар, както и да се гарантира, че дерогациите не възпрепятстват прехода към възобновяема енергия, повишената гъвкавост, съхраняването на енергия, електромобилността и оптимизацията на потреблението.
За най-отдалечените региони по смисъла на член 349 от ДФЕС, които не могат да бъдат свързани с пазарите на електроенергия на Съюза, дерогацията не е ограничена по време и е обвързана с условия, чиято цел е да се гарантира, че дерогацията не възпрепятства прехода към възобновяеми енергии.
Решенията за предоставяне на дерогации се публикуват в Официален вестник на Европейския съюз.
3.   Член 43 не се прилага по отношение на Кипър, Люксембург и Малта. Освен това членове 6 и 35 не се прилагат за Малта, а членове 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50 и 52 не се прилагат за Кипър.
[…]
4.   До 1 януари 2025 г. или до по-късна дата, посочена в решение съгласно параграф 1 от настоящия член, член 5 не се прилага за Кипър и Корсика.
5.   Член 4 не се прилага за Малта до 5 юли 2027 г. […]“.
21
Член 72 от тази директива е озаглавен „Отмяна“ и гласи:
„Директива [2009/72] се отменя от 1 януари 2021 г., без да се засягат задълженията на държавите членки във връзка със срока за транспониране в националното право и датата на прилагане на директивата, посочени в приложение III.
Позоваванията на отменената директива се считат за позовавания на настоящата директива и се четат съгласно таблицата на съответствието, съдържаща се в приложение IV“.
22
Член 73 („Влизане в сила“) от Директива 2019/944 предвижда във втора алинея:
„Член 6, параграф 1, член 7, параграфи 2—5, член 8, параграф 1, член 8, параграф 2, букви а)—и) и буква к), член 8, параграфи 3 и 4, член 9, параграфи 1, 3, 4 и 5, член 10, параграфи 2—10, членове 25, 27, 30, 35 и 37, член 38, параграфи 1, 3 и 4, членове 39, 41, 43, 44 и 45, член 46, параграф 1, член 46, параграф 2, букви а), б) и в) и букви д)—з), член 46, параграфи 3—6, членове 47—50, членове 52, 53, 55, 56, 60, 64 и 65 се прилагат от 1 януари 2021 г.“.
Германското право
23
Съгласно член 3 от Energiewirtschaftsgesetz (Закон за енергетиката) от 7 юли 2005 г. (BGBl. I, стр. 1970 и 3621), в редакцията му, приложима към спора в главното производство (наричан по-нататък „EnWG“):
„По смисъла на този закон се прилагат следните определения:
[…]
3.
„Оператори на електроразпределителни мрежи“:
физически или юридически лица или организационни единици на енергоснабдително предприятие, които са лишени от правна независимост, изпълняват задачата за разпределение на електроенергия и отговарят за експлоатацията, поддръжката и доколкото е необходимо, за разширяването на разпределителната мрежа в дадена зона, и доколкото е приложимо, на междусистемните връзки с други мрежи,
[…]
15.
„Енергийни инсталации“:
инсталации за производство, съхранение, пренос или доставка на енергия, освен ако не се използват само за предаване на сигнали, включително разпределителни инсталации на крайните потребители […],
16.
„Енергоснабдителни мрежи“:
eлектропреносни и електроразпределителни мрежи и газопреносни и газоразпределителни мрежи през едно или повече нива на напрежение или налягане, с изключение на клиентските инсталации, посочени в [точка 24а] […],
[…]
18.
„Енергоснабдителни предприятия“:
физически или юридически лица, които доставят енергия на други лица, експлоатират енергоснабдителна мрежа или имат право да се разпореждат с енергоснабдителна мрежа като собственик; експлоатацията на клиентска инсталация или клиентска инсталация за целите на собствено оперативно снабдяване не превръща оператора в енергоснабдително предприятие,
[…]
24a.
„Клиентски инсталации“:
енергийни инсталации за доставка на енергия,
а)
които се намират в пространствено свързани зони,
b)
свързани са към енергоснабдителна мрежа или с инсталация за производство,
c)
са от несъществено значение с оглед на осигуряването на ефективна и ненарушена конкуренция при снабдяването с електроенергия и газ, и
d)
се предоставят на всяко лице без дискриминация и безвъзмездно за целите на доставките на пряко присъединените крайни потребители, независимо от избрания енергиен доставчик,
[…]“.
24
Член 20, параграф 1d от EnWG гласи:
„Операторът на енергоснабдителната мрежа, към която е присъединена клиентска инсталация, трябва да осигури точката за отчитане на количества електроенергия, които клиентската инсталация е потребила от мрежата за обществено снабдяване и с които е захранила мрежата за обществено снабдяване (електромер за сумирано двупосочно измерване), както и всички точки за отчитане, необходими за предоставяне на достъп до мрежата за междинните електромери в рамките на пряко присъединената клиентска инсталация (междинен електромер за целите на отчитането на потреблението от крайните потребители). В случай на доставка до крайни потребители чрез трети лица, фактурирането на съответните количества, доколкото е необходимо, се извършва на базата на отчетените стойности с междинния електромер […]“.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
25
ENGIE е предприятие, което доставя енергия. То експлоатира на няколко места, по-специално, инсталации за комбинирано производство на топлинна и електрическа енергия, мрежи за локално топлоснабдяване и енергийни инсталации за доставка на енергия, чрез които доставя топлинна и електрическа енергия на крайни потребители. ZEV експлоатира електроразпределителната мрежа на Цвикау (Германия).
26
Въз основа на договор за доставка на топлинна енергия, сключен със собственика на земята, а именно жилищната кооперация Zwickauer Wohnungsbaugenossenschaft (наричана по-нататък „ZWG“), ENGIE снабдява с топлинна енергия и топла вода четири жилищни блока с 96 жилищни обекта, разположени на площ от 9000 m2 (наричани по-нататък „зона 1“), както и шест жилищни блока със 160 жилищни обекта, разположени на площ от 25500 m2 (наричани по-нататък „зона 2“), чрез електроцентрала и свързана към нея мрежа за локално топлоснабдяване във всяка от тези зони. Зони 1 и 2 са разположени една до друга, но мрежите за локално топлоснабдяване не са свързани помежду си. Всички жилищни блокове, разположени в двете зони, са присъединени към разпределителната мрежа [наричана по-нататък също „разпределителна система“ с оглед на терминологията в Директива 2019/944], чийто оператор е ZEV.
27
През 2018 г. ENGIE планира да изгради и експлоатира две инсталации за комбинирано производство на топлинна и електрическа енергия с мощност съответно 20 kW (за зона 1) и 40 kW (за зона 2) и две галванично разделени електропроводни системи, към които да бъдат присъединени крайните потребители (тоест наемателите). Заедно с топлинната енергия и топлата вода ENGIE иска да продава на наемателите и електроенергията, произведена в тези инсталации за комбинирано производство на топлинна и електрическа енергия, като годишното количество предоставена енергия се очаква да бъде 288 MWh (за зона 1) и 480 MWh (за зона 2). Поради това то декларира пред ZEV присъединяване към мрежата на две отделни клиентски инсталации с главни точки за присъединяване към електропроводите в зони 1 и 2 и иска присъединяване на тези инсталации към мрежата на ZEV, както и осигуряване на необходимите точки за отчитане съгласно член 20, параграф 1d от EnWG. ZEV отхвърля тези искания с мотива, че не става въпрос за клиентски инсталации по смисъла на член 3, точка 24a от EnWG.
28
Тогава ENGIE сезира регулаторния орган на провинция Саксония с искания ZEV да бъде задължено да свърже посочените инсталации към мрежата си като клиентски инсталации и да осигури възможност за отчитане на енергийните потоци съгласно член 20, параграф 1d от EnWG. Тези искания са отхвърлени с решение от 19 юли 2019 г. Тъй като жалбата за отмяна на това решение, подадена от ENGIE пред Oberlandesgericht Dresden (Висш областен съд Дрезден, Германия), на свой ред е отхвърлена с определение от 16 септември 2020 г., това предприятие подава жалба пред Bundesgerichtshof (Федерален върховен съд, Германия), който е запитващата юрисдикция.
29
Като начало запитващата юрисдикция уточнява, че на 21 и 27 април 2020 г., тоест в хода на производството пред Oberlandesgericht Dresden (Висш областен съд Дрезден), ENGIE и ZWG са сключили нов договор за доставка на топлинна енергия, в който се предвижда, че изграждането на двете инсталации за комбинирано производство на топлинна и електрическа енергия по принцип трябва да приключи до декември 2020 г.
30
Що се отнася до жалбата, с която е сезирана, запитващата юрисдикция посочва, че тя трябва да бъде уважена, ако се окаже, че разглежданите инсталации представляват клиентски инсталации по смисъла на член 3, точка 24a от EnWG. Тя счита, че случаят е такъв, тъй като всички предвидени в тази разпоредба условия са изпълнени. По-конкретно тази юрисдикция уточнява, че всички доставчици на електроенергия, включително ENGIE, са третирани по еднакъв начин, тъй като използват инсталацията безвъзмездно, и подчертава в това отношение, че ENGIE получава не такса за ползване на разглежданите инсталации, която да е в зависимост от потреблението, а стандартизирана, независеща от потреблението месечна основна такса.
31
Според запитващата юрисдикция обаче прилагането на член 3, точка 24а от EnWG спрямо инсталациите, разглеждани в главното производство, би било несъвместимо с член 2, точки 28 и 29, както и с член 30 и сл. от Директива 2019/944, ако се окаже, че тези инсталации са част от разпределителната система по смисъла на въпросните точки 28 и 29. В това отношение тя посочва, че съгласно член 3, точка 16 от EnWG клиентските инсталации не са част от енергоснабдителната мрежа и техните оператори не са оператори на разпределителни мрежи по смисъла на член 3, точка 3 от този закон, поради което не подлежат на регулиране по член 11 и сл. от посочения закон, като в точката на присъединяване на клиентската инсталация към енергоснабдителната мрежа свършва подлежащата на регулиране мрежа и започва освободената от регулиране клиентска инсталация.
32
Според запитващата юрисдикция обаче Съдът все още не се е произнесъл по въпроса дали понятието „разпределителна система“ по смисъла на Директива 2019/944 обхваща и клиентски инсталации като посочените в член 3, точка 24а от EnWG, като отговорът в това отношение не е очевиден. По нейно мнение, макар от практиката на Съда да следва, че законодателят на Съюза не е възнамерявал да изключи определени разпределителни или преносни системи от приложното поле на тази директива поради тяхната големина или потребление на електроенергия, не е решен въпросът кои структури трябва да се считат за разпределителни системи и с оглед на какви критерии.
33
В това отношение запитващата юрисдикция намира за несъмнено, че вътрешните разпределителни съоръжения, експлоатирани от наемодателя във вътрешността на сградата, независимо от нейния размер, или пък енергийна инсталация, притежавана от етажната собственост, чрез която се снабдяват с енергия 20 еднофамилни къщи в един и същ парцел, не представляват разпределителни системи. В случая обаче, като се имат предвид размерът на инсталациите, разглеждани във висящото пред нея производство, и обстоятелството, че ENGIE е едновременно оператор на тези инсталации и доставчик на електроенергия, според запитващата юрисдикция не е сигурно, че тези инсталации не са част от разпределителната система по смисъла на Директива 2019/944.
34
В допълнение, запитващата юрисдикция счита, че присъединяването на такива инсталации към разпределителната мрежа като клиентски инсталации засяга целите на член 1, първа и втора алинея от Директива 2019/944. Действително това засягане, както положително, така и отрицателно, е пренебрежимо за инсталация, разгледана отделно. Умножаването обаче на присъединяванията на подобни инсталации към разпределителната мрежа като клиентски инсталации би увеличило това засягане.
35
Най-напред, според запитващата юрисдикция взаимното свързване на инсталации, предназначени за доставка на енергия, с такива децентрализирани инсталации за производство би могло да улесни прехода към устойчива нисковъглеродна енергийна система. Присъединяването към разпределителната мрежа на голям брой подобни инсталации обаче като цяло прави експлоатацията на мрежата по-скъпа и по-неефективна. Всъщност операторът на разпределителната мрежа, към която са присъединени такива инсталации, трябва да запази достатъчен капацитет на мрежата, за да поддържа снабдяването в случай на повреда на децентрализираните инсталации за производство. Същевременно все по-малък брой крайни потребители поемат общите разходи на мрежата, тъй като за електроенергията, произведена от децентрализирана инсталация за производство и използвана в свързаната с нея клиентска инсталация, не се заплащат такси за достъп до мрежата в съответствие с член 20 и сл. от EnWG. От член 15, параграф 2, буква д) и член 16, параграф 1, буква д) от Директива 2019/944 обаче следва, че дори активните клиенти и енергийните общности трябва да допринасят за общите разходи на системата по подходящ и балансиран начин.
36
По-нататък, по мнение на запитващата юрисдикция фактът, че разходите за изграждане, експлоатация и поддръжка на тези инсталации се поемат от ZWG (и в крайна сметка от крайните потребители — наематели) въз основа на договора за доставка на топлинна енергия, води до нарушаване на конкуренцията в отношенията между ENGIE и другите доставчици на електроенергия, защото ENGIE не трябва да поема разходите на енергийните инсталации за доставка на енергия, нито да заплаща такси за достъп до мрежата. Следователно, колкото повече инсталации с подобен вид и размер експлоатира ENGIE, толкова по-голямо въздействие върху конкуренцията може да се очаква.
37
Накрая, според запитващата юрисдикция в системата е заложен конфликт на интереси по отношение на крайните потребители, тъй като спрямо тях ENGIE действа едновременно като собственик и оператор на клиентската инсталация и като доставчик на електроенергия. В качеството си на доставчик на електроенергия това дружество има интерес да наложи възможно най-високи цени на електроенергията, а този интерес би бил накърнен, ако таксите, които то събира за изграждането, експлоатацията и поддръжката на разглежданите инсталации, бъдат показани по прозрачен начин. В настоящия случай в споразуменията, сключени в рамките на договора за доставка на топлинна енергия, не се посочва отделно таксата за ползване. Поради това наемателите не могат да изчислят общия размер на дължимите плащания за потребената от тях електроенергия.
38
При тези обстоятелства Bundesgerichtshof (Федерален върховен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Допускат ли член 2, точки 28 и 29 и член 30 и сл. от Директива 2019/944 разпоредба като член 3, точка 24a във връзка с точка 16 от [EnWG], съгласно която операторът на енергийна инсталация за доставка на енергия не е длъжен да изпълнява задълженията на оператор на разпределителна система, когато изгражда и експлоатира енергийната инсталация на територията на съществуваща разпределителна система, за да снабдява с електроенергия, произведена в инсталация за комбинирано производство на топлинна и електрическа енергия, няколко жилищни блока с до 200 наети жилищни обекта, като годишното количество на пренесената енергия е до 1000 MWh, при положение че разходите за изграждане и експлоатиране на енергийната инсталация се поемат от крайните потребители (наемателите) под формата на част от стандартизирана месечна основна такса, заплащана за доставената топлинна енергия, а операторът продава произведената електроенергия на наемателите?“.
По допустимостта на преюдициалното запитване
39
ENGIE оспорва допустимостта на преюдициалното запитване, като твърди по същество, че запитващата юрисдикция не е уточнила в достатъчна степен нито фактите, нито приложимото право, така че според него Съдът не е в състояние да даде полезен отговор за разрешаването на спора в главното производство. Освен това подробно описаните от ENGIE данни от фактическа и правна страна, които липсвали в акта за преюдициално запитване, показвали, че поставеният въпрос няма връзка с предмета на спора в главното производство и че не са оправдани съмненията на запитващата юрисдикция относно евентуалните последици, които биха могли да имат разглежданите в главното производство инсталации или умножаването на такива инсталации, що се отнася до целите на Директива 2019/944, до евентуално увеличение на таксите за достъп до мрежата, заплащани от крайните потребители, присъединени само към обществената мрежа, или до конкуренцията.
40
Съгласно постоянната практика на Съда, в рамките на сътрудничеството между последния и националните юрисдикции, въведено с член 267 ДФЕС, само националният съд, който е сезиран със спора и трябва да поеме отговорността за последващото му решаване, може да прецени, предвид особеностите на делото, както необходимостта от преюдициално решение, за да може да се произнесе, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда. Следователно, щом като отправените въпроси се отнасят до тълкуването или до преценката на валидността на правото на Съюза, Съдът по принцип е длъжен да се произнесе (решения от 10 декември 2002 г., der Weduwe, C‑153/00, EU:C:2002:735, т. 31 и цитираната съдебна практика, и от 30 април 2024 г., Procura della Repubblica presso il Tribunale di Bolzano, C‑178/22, EU:C:2024:371, т. 26 и цитираната съдебна практика).
41
От това следва, че въпросите, които са свързани с тълкуването или с преценката на валидността на правото на Съюза и са поставени от националния съд в нормативната и фактическа рамка, която той определя съгласно своите правомощия и проверката на чиято точност не е задача на Съда, се ползват с презумпция за релевантност. Съдът може да откаже да се произнесе по отправеното от национална юрисдикция запитване само когато е съвсем очевидно, че исканото тълкуване или исканата преценка на валидността на правото на Съюза няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора в главното производство, когато проблемът е от хипотетично естество или когато Съдът не разполага с необходимите данни от фактическа и правна страна, за да бъде полезен с отговора на поставените му въпроси (решения от 5 декември 2006 г., Cipolla и др., C‑94/04 и C‑202/04, EU:C:2006:758, т. 25 и цитираната съдебна практика, и от 30 април 2024 г., Procura della Repubblica presso il Tribunale di Bolzano, C‑178/22, EU:C:2024:371, т. 27 и цитираната съдебна практика).
42
В случая, както е видно от обстоятелствата, изложени в точки 25—38 от настоящото решение, запитващата юрисдикция е сезирала Съда с въпрос относно тълкуването на разпоредбите на Директива 2019/944 в рамките на спор между енергоснабдително предприятие, експлоатиращо две енергийни инсталации, и регулаторния орган на провинция, като този въпрос по същество е дали посочените разпоредби допускат национална правна уредба, съгласно която експлоатацията на инсталации като разглежданите в главното производство при обстоятелства като разглежданите в главното производство не се счита за попадаща в обхвата на понятието „експлоатация на разпределителна система“ по смисъла на тази директива. От тези точки също така е видно, че в това отношение запитващата юрисдикция ясно е изложила, от една страна, характеризиращите спора данни от фактическа и правна страна, чиято действителност впрочем не е поставена под съмнение, и от друга страна, причините, поради които има колебания относно тълкуването на посочените разпоредби с оглед на приложимото национално право.
43
При това положение не е съвсем очевидно, че поставеният въпрос не е релевантен или че е обхванат от хипотезите, изброени в точка 41 от настоящото решение, при които Съдът може да откаже да се произнесе по отправеното му запитване.
44
В допълнение, в рамките на производството по член 267 ДФЕС Съдът е оправомощен да се произнася по тълкуването на правото на Съюза единствено с оглед на фактите, които са му посочени от националната юрисдикция (решения от 5 декември 2013 г., Nordecon и Ramboll Eesti, C‑561/12, EU:C:2013:793, т. 28 и цитираната съдебна практика, и от 16 март 2023 г., Colt Technology Services и др., C‑339/21, EU:C:2023:214, т. 30 и цитираната съдебна практика). Следователно, каквито и да са съображенията, изложени от ENGIE по отношение на фактическите преценки на запитващата юрисдикция, преюдициалният въпрос трябва да бъде разгледан въз основа на тези преценки (вж. по аналогия решение от 12 октомври 2023 г., INTER CONSULTING, C‑726/21, EU:C:2023:764, т. 34 и цитираната съдебна практика).
45
Освен това критиките на ENGIE срещу съмненията на запитващата юрисдикция относно евентуалните последици, които биха могли да имат инсталации като разглежданите в главното производство или умножаването на такива инсталации, се отнасят до отговора по същество, който трябва да бъде даден на поставения въпрос, и следователно не могат да докажат недопустимостта на преюдициалното запитване.
46
Предвид изложеното по-горе следва да се приеме, че преюдициалното запитване е допустимо.
По преюдициалния въпрос
47
С въпроса си запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 2, точки 28 и 29 и членове 30—39 от Директива 2019/944 трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, съгласно която не е длъжно да изпълнява задълженията на оператор на разпределителна система предприятие, което изгражда и експлоатира енергийна инсталация на мястото на предходната разпределителна система, за да снабдява с електроенергия, произведена в инсталация за комбинирано производство на топлинна и електрическа енергия, няколко жилищни блока с до 200 жилищни обекта, като годишното количество на пренесената енергия е до 1000 MWh, при положение че разходите за изграждане и експлоатиране на енергийната инсталация се поемат от крайните потребители (наемателите на тези жилища), а това предприятие продава произведената електроенергия на тези потребители.
48
В това отношение, видно от мотивите, изложени от запитващата юрисдикция в преюдициалното запитване, обстоятелството, че такова предприятие не е длъжно да изпълнява въпросните задължения, е следствие от факта, че такава енергийна инсталация не представлява „енергоснабдителна мрежа“ по смисъла на член 3, точка 16 от EnWG, че освен това съгласно член 3, точка 18 от този закон операторът на такава инсталация не се счита за „енергоснабдително предприятие“ и че следователно той не попада в обхвата на понятието „оператор на електроразпределителни мрежи“, дефинирано в член 3, точка 3 от посочения закон. Освен това следва да се отбележи, че последната разпоредба по същество възпроизвежда определението за „оператор на разпределителна система“, съдържащо се в член 2, точка 29 от Директива 2019/944, като задачите и задълженията на „операторите на разпределителна система“ са уточнени по-специално в членове 30—39 от тази директива, включени в глава IV относно експлоатацията на електроразпределителните системи.
49
Ето защо, за да се отговори на поставения въпрос, на първо място, следва да се определи дали енергийна инсталация като описаната в точка 47 от настоящото решение може да попадне в обхвата на понятието „разпределителна система“ по смисъла на Директива 2019/944.
50
Макар това понятие да не е дефинирано само по себе си в Директива 2019/944, понятието „разпределение“ е дефинирано в член 2, точка 28 от тази директива като „пренос[а] на електроенергия по разпределителни системи с високо, средно и ниско напрежение с цел да бъде доставена до клиенти, като не се включва доставка“. Що се отнася до понятието „доставка“, съгласно член 2, точка 12 от посочената директива то обозначава продажбата на електроенергия на „клиенти“, като според член 2, точка 1 от същата директива терминът „клиент“ се отнася до клиент на едро или краен клиент на електроенергия.
51
Тъй като тези определения не включват никакво изрично препращане към правото на държавите членки, както от изискванията за еднакво прилагане на правото на Съюза, така и от принципа на равнопоставеност следва, че тези понятия трябва да получат самостоятелно и еднакво тълкуване навсякъде в Съюза (вж. по аналогия решение от 17 октомври 2019 г., Електроразпределение Юг, C‑31/18, EU:C:2019:868, т. 43 и 44 и цитираната съдебна практика).
52
От определенията, припомнени в точка 50 от настоящото решение, ясно следва, че разпределителната система е мрежа, която служи за пренос на електроенергия с високо, средно или ниско напрежение, предназначена за продажба на клиенти на едро или на крайни клиенти (вж. по аналогия решение от 17 октомври 2019 г., Електроразпределение Юг, C‑31/18, EU:C:2019:868, т. 45 и цитираната съдебна практика).
53
Така единствено нивото на напрежение на пренасяната електроенергия, което трябва да съответства поне на ниско напрежение, и категорията клиенти, за които е предназначена пренасяната енергия, представляват релевантни критерии за определяне дали дадена мрежа е разпределителна система по смисъла на Директива 2019/944 (вж. по аналогия решения от 28 ноември 2018 г., Solvay Chimica Italia и др., C‑262/17, C‑263/17 и C‑273/17, EU:C:2018:961, т. 30 и 37, и от 17 октомври 2019 г., Електроразпределение Юг, C‑31/18, EU:C:2019:868, т. 46, 48 и 49).
54
За сметка на това нито датата, на която е създадена подобна мрежа, нито обстоятелството, че пренасяната електроенергия е произведена от клиентска инсталация според конкретното значение, придадено на това понятие от националното законодателство, нито обстоятелството, че тази мрежа се управлява от частно образувание, като към нея са свързани ограничен брой производствени и потребителски единици, нито пък нейната големина или нивото на нейното потребление на електричество представляват релевантни критерии в това отношение, тъй като законодателят на Съюза не е възнамерявал да изключи определени разпределителни системи от приложното поле на тази директива поради такива критерии (вж. по аналогия решение от 17 октомври 2019 г., Електроразпределение Юг, C‑31/18, EU:C:2019:868, т. 47 и цитираната съдебна практика).
55
Освен това обстоятелствата, че пренасяната енергия е произведена в инсталация за комбинирано производство на топлинна и електрическа енергия и че служещите за пренос инсталации са безвъзмездно на разположението на всеки, също не са релевантни критерии в това отношение, тъй като законодателят на Съюза не е възприел метода на производство на пренасяната електроенергия, нито тарифата за ползване на съответната инфраструктура като критерии за идентифициране на разпределителна система.
56
Разбира се, с оглед на това, че съгласно съображение 8 от нея Директива 2019/944 цели да се преодолеят все още съществуващите пречки пред завършването на вътрешния пазар на електроенергия, тя не извършва изчерпателно хармонизиране на правилата относно в частност разпределението на електроенергия. Освен това, макар член 2, точка 28 от тази директива да установява критериите, които позволяват да се идентифицира дадена разпределителна система, тази разпоредба пак оставя на държавите членки определена свобода на действие при очертаването на така идентифицираната система (вж. по аналогия решение от 17 октомври 2019 г., Електроразпределение Юг, C‑31/18, EU:C:2019:868, т. 50 и 51).
57
Ето защо, при липсата на разпоредба по този въпрос в Директива 2019/944, доколкото спазват критериите, посочени в член 2, точка 28 от нея, държавите членки продължават да са компетентни по-специално да определят — съобразявайки се с дефинициите в тази директива — дали точките на свързване с други мрежи са част от разпределителната система, или не (вж. по аналогия решение от 17 октомври 2019 г., Електроразпределение Юг, C‑31/18, EU:C:2019:868, т. 52 и 53).
58
За сметка на това поради опасността от накърняване на самостоятелното и еднакво тълкуване на член 2, точка 28 от Директива 2019/944 държавите членки не могат да добавят допълнителни критерии — освен свързаните с нивото на напрежение и с категорията клиенти, до които се транспортира електроенергията — за да дефинират понятието за разпределителна система (вж. по аналогия решение от 17 октомври 2019 г., Електроразпределение Юг, C‑31/18, EU:C:2019:868, т. 55).
59
Всъщност, макар Директива 2019/944 да не хармонизира изчерпателно областите, които урежда, понятието „разпределителна система“ по смисъла на тази директива е от основно значение в системата ѝ, тъй като, за да се преодолеят все още съществуващите пречки пред завършването на вътрешния пазар на електроенергия, посочената директива предвижда прилагането на специални правила към операторите на разпределителни системи, както е видно по-специално от разпоредбите в глава IV от нея (вж. по аналогия решение от 17 октомври 2019 г., Електроразпределение Юг, C‑31/18, EU:C:2019:868, т. 56).
60
При това положение, за да се гарантира еднакво прилагане на Директива 2019/944, което позволява да се постигне завършването на предвидения в нея конкурентен пазар, държавите членки са длъжни да определят понятието „разпределителна система“ по смисъла на тази директива, като се позовават единствено на двата предвидени в член 2, точка 28 от Директивата критерия, свързани съответно с нивото на напрежение и с категорията клиенти, до които се транспортира електроенергията (вж. по аналогия решение от 17 октомври 2019 г., Електроразпределение Юг, C‑31/18, EU:C:2019:868, т. 57).
61
От това следва, че държавите членки не могат да преценят, че определен вид мрежа трябва да се изключи от обхвата на понятието „разпределителна система“ по смисъла на Директива 2019/944, като се основат на допълнителен критерий освен критериите, предвидени в член 2, точка 28 от тази директива (вж. по аналогия решение от 17 октомври 2019 г., Електроразпределение Юг, C‑31/18, EU:C:2019:868, т. 58).
62
Щом като това понятие трябва да бъде както прилагано, така и тълкувано еднакво навсякъде в Съюза, държавите членки нямат основание да изключат от приложното поле на Директива 2019/944, включително въз основа на принципа на пропорционалност, инсталации, за които е безспорно, че служат за пренос на електроенергия с високо, средно или ниско напрежение, която е предназначена да бъде продадена на клиенти (вж. по аналогия решение от 28 ноември 2018 г., Solvay Chimica Italia и др., C‑262/17, C‑263/17 и C‑273/17, EU:C:2018:961, т. 34—37).
63
На второ място, що се отнася до въпроса дали предприятие, което експлоатира разпределителна система по смисъла на Директива 2019/944, може да бъде изключено от обхвата на понятието „оператор на разпределителна система“ по смисъла на същата директива, следва да се отбележи, че съгласно член 2, точка 29 от Директивата последното понятие означава физическо или юридическо лице, отговорно за функционирането на разпределителната система, за нейната поддръжка и ако това е необходимо — за развитието на разпределителната система на дадена територия, а ако е приложимо — и за междусистемните електропроводи между тази система и други системи, както и за осигуряването в дългосрочен план на способността на системата да отговаря на разумни искания за разпределяне на електроенергия.
64
Тъй като това определение също не включва никакво изрично препращане към правото на държавите членки, в съответствие със съдебната практика, припомнена в точка 51 от настоящото решение, въпросното понятие също трябва да получи самостоятелно и еднакво тълкуване навсякъде в Съюза.
65
От определението, съдържащо се в член 2, точка 29 от Директива 2019/944, във връзка със съображенията, изложени в точки 52—62 от настоящото решение, следва, че предприятие, което експлоатира енергийна инсталация, служеща за пренос на електроенергия с високо, средно и ниско напрежение с цел да бъде доставена до клиенти на едро или до крайни клиенти, попада в обхвата на понятието „оператор на разпределителна система“ по смисъла на въпросния член 2, точка 29.
66
В това отношение действително член 30 от Директива 2019/944 предвижда, че държавите членки определят сами или изискват от предприятията, които притежават или отговарят за разпределителни системи, да определят един или повече оператори на разпределителните системи за период от време, който се установява от държавите членки, като се вземат предвид съображенията за ефективност и икономически баланс.
67
От този член обаче не може да се направи извод, че държавите членки могат да изключат от приложното поле на Директива 2019/944 субект, който е обхванат от понятието „оператор на разпределителна система“ по смисъла на член 2, точка 29 от тази директива. Всъщност, щом като, както бе посочено в точка 62 от настоящото решение, държавите членки нямат основание да изключат от приложното поле на посочената директива инсталации, за които е безспорно, че служат за пренос на електроенергия с високо, средно или ниско напрежение, която е предназначена за продажба на клиенти, те също така не могат да имат основание да изключат от обхвата на понятието „оператор на разпределителна система“ по смисъла на посочения член 2, точка 29 образувание, което по-специално отговаря за експлоатацията и поддръжката на такава инсталация, като в противен случай би се допуснало заобикаляне на приложното поле на Директива 2019/944 и би се засегнало както полезното действие на понятията „разпределение“ и „разпределителна система“ по смисъла на тази директива, така и еднаквото прилагане на правото на Съюза.
68
Следователно държавите членки не могат да изключат от обхвата на понятието „оператор на разпределителна система“ по смисъла на член 2, точка 29 от Директива 2019/944 предприятие, което експлоатира енергийна инсталация, предназначена да снабдява с електроенергия жилищни блокове, ако тази инсталация служи за пренос на електроенергия с високо, средно или ниско напрежение с цел продажбата ѝ на крайните клиенти, живеещи в тези блокове.
69
На трето място, що се отнася до въпроса дали държавите членки могат да не наложат на операторите на разпределителна система по смисъла на член 2, точка 29 от Директива 2019/944 задълженията, които те имат по същата директива, следва да се отбележи, че по силата на тази директива държавите членки могат, първо, съгласно член 16 от нея да създадат благоприятна регулаторна рамка за гражданските енергийни общности и да предвидят, че последните, дори когато притежават разпределителни мрежи или са изградили такава и я управляват самостоятелно, подлежат на освобождаванията, предвидени в член 38, параграф 2 от посочената директива в полза на затворените разпределителни системи.
70
За целите на Директива 2019/944 обаче понятието „гражданска енергийна общност“ означава единствено — съгласно член 2, точка 11 от нея — правен субект, който в частност е реално контролиран от членове или акционери, които са физически лица, местни органи или малки предприятия, като понятието „малко предприятие“ е дефинирано в член 2, точка 7 от Директивата като предприятие, в което са наети по-малко от 50 души и чийто годишен оборот и/или общо салдо по годишния счетоводен баланс не надхвърля 10 милиона евро.
71
Второ, съгласно член 38 от Директива 2019/944, стига да са спазени условията по този член, държавите членки може да предвидят, че компетентните национални органи класифицират като „затворена разпределителна система“ система, която разпределя електроенергия в рамките на географски обособен промишлен или търговски обект или обект с общо ползване на услуги и без да се засяга параграф 4 от този член, не снабдява битови потребители, и че тези органи освобождават оператора на затворена разпределителна система от някои задължения, които трябва да бъдат наложени на операторите на разпределителна система по силата на тази директива, като задълженията, от които е възможно освобождаване, са изброени в параграф 2, букви а)—д) на този член. От въпросния параграф 4 обаче е видно, че инцидентното използване на системата от малък брой битови потребители, които са наети на работа при собственика на разпределителната система или които имат подобни връзки с него и се намират в границите на зоната, обслужвана от затворена разпределителна система, не изключва предоставяне на освобождаване по параграф 2 на същия член.
72
Трето, член 66, параграф 1, първа алинея от Директива 2019/944 предвижда, че държавите членки, които могат да докажат, че са налице съществени проблеми за функционирането на техните малки свързани системи и малки изолирани системи, може да се обърнат към Комисията с искане за дерогации от съответните разпоредби по-специално на глава IV от Директивата. Въпреки това, от една страна, в параграф 2 на същия член 66 се уточнява по същество, че Комисията се произнася по такова искане с решение, което се публикува в Официален вестник на Европейския съюз. От друга страна, съгласно член 2, точка 43 от тази директива понятието „малка свързана система“ означава всяка система, която е имала консумация под 3000 GWh през 1996 г., като повече от 5 % от годишната консумация се получава чрез свързване с други системи, докато съгласно член 2, точка 42 от посочената директива понятието „малка изолирана система“ означава система, която е имала консумация под 3000 GWh през 1996 г., като под 5 % от годишната консумация се получава чрез свързване с други системи.
73
Четвърто, в член 66, параграфи 3—5 от Директива 2019/944 се съдържат някои дерогации в полза на Кипър, Люксембург, Малта и френския регион Корсика.
74
Пето, някои разпоредби, съдържащи се в глава IV („Експлоатация на разпределителните системи“) от Директива 2019/944, предвиждат по същество конкретни случаи, в които държавите членки могат да решат да не прилагат някои посочени в тези разпоредби задължения спрямо някои предприятия или при определени обстоятелства. Такъв е случаят по-специално с член 32, параграф 5, член 33, параграф 3, член 35, параграф 4 и член 36, параграф 2 от тази директива.
75
В настоящия случай, без да се засягат проверките, които запитващата юрисдикция следва да извърши, не се установява инсталация като разглежданата в главното производство или оператор на такава инсталация като разглеждания в главното производство да отговарят на условията за ползване на някои от дерогациите или освобождаванията, припомнени в точки 69—74 от настоящото решение. По-конкретно, най-напред, не се установява такава инсталация да може да попадне в обхвата на понятието „гражданска енергийна общност“ по смисъла на член 2, точка 11 от Директива 2019/944, тъй като по-специално не изглежда контролиращият я оператор да е „малко предприятие“ по смисъла на член 2, точка 7 от тази директива. По-нататък, щом като инсталация като разглежданите в главното производство снабдява битови потребители с електроенергия не инцидентно спрямо снабдяването на промишлен или търговски обект или обект с общо ползване на услуги, а основно, дори изключително, операторът на такава инсталация при всички положения не може да се ползва от освобождаванията, които член 38 от посочената директива позволява на държавите членки да предоставят на операторите на затворени разпределителни системи. Накрая, освен че разглежданите в главното производство инсталации не са разположени в някоя от държавите членки или в региона, посочени в точка 73 от настоящото решение, не се установява — ако при прилагане на припомнените в точка 62 от настоящото решение критерии инсталация като разглежданите в главното производство трябва да се квалифицира като разпределителна система по смисъла на Директива 2019/944 — тази инсталация да може да попадне в обхвата на понятието „малка свързана система“ или „малка изолирана система“ по смисъла на тази директива. В допълнение, от преписката, с която разполага Съдът, не е видно Федерална република Германия да е получила дерогация по член 66, параграф 1 от посочената директива за инсталации като разглежданите в главното производство, нито тази държава членка да е поискала от Комисията да се ползва от такава дерогация за такива инсталации.
76
На четвърто и последно място, да се позволи на държавите членки да изключат от категорията на разпределителните системи по смисъла на Директива 2019/944 инсталации, служещи за пренос на електроенергия с високо, средно или ниско напрежение, която е предназначена за продажба на клиенти, и след това да не се наложат на субектите, експлоатиращи такива инсталации, задълженията, които съгласно тази директива трябва да имат „операторите на разпределителна система“ по смисъла на същата директива, при обстоятелства, различни от тези, за които изрично са предвидени дерогации или изключения в посочената директива, би означавало да се накърнят преследваните от нея цели, като се има предвид основната роля на тези разпределителни системи и на техните оператори в системата на същата директива, както и впрочем като цяло при регулирането на вътрешния пазар на електроенергия на Съюза. В този контекст е важно също така да се отбележи, че понятието „оператор на разпределителна система“ е използвано и за целите на Директива 2012/27 в съответствие с член 2, точка 21 от нея, както и за целите на Регламент 2019/943 съгласно член 2, точка 48 от него.
77
В това отношение следва по-специално да се подчертае важната роля, определена от Директива 2019/944 за системните оператори при завършването на интеграцията на националните пазари, което предполага по-специално, както по същество следва от съображения 7 и 18 от тази директива, висока степен на сътрудничество между системните оператори на равнището на Съюза и на регионално равнище. Национална правна уредба като описаната в точка 47 от настоящото решение обаче може да изключи от приложното поле на задълженията за операторите на разпределителна система непренебрежим брой субекти, които все пак са оператори на инсталации, за които е безспорно, че служат за пренос на електроенергия с високо, средно или ниско напрежение, която е предназначена за продажба на клиенти, допринасяйки по този начин за запазването на разпокъсани пазари, а не за наистина интегрирани пазари, каквито Директива 2019/944 цели да създаде съгласно член 1 от нея.
78
Освен това допускането на такова изключване създава опасност от засягане на целта за създаване на пазари на електроенергия в Съюза, които са не само наистина интегрирани, но и конкурентни, ориентирани към потребителя, гъвкави, справедливи и прозрачни, както и способни да гарантират достъпни и прозрачни цени и разходи за енергия за потребителите съгласно същия член 1, тъй като задълженията за операторите на разпределителна система имат за цел в частност да осигурят условия на равнопоставеност на пазара на дребно в полза на потребителите, както следва по същество от съображения 65 и 68 от тази директива.
79
По всички изложени съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че член 2, точки 28 и 29 и членове 30—39 от Директива 2019/944 трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, съгласно която не е длъжно да изпълнява задълженията на оператор на разпределителна система предприятие, което изгражда и експлоатира енергийна инсталация на мястото на предходната разпределителна система, за да снабдява с електроенергия, произведена в инсталация за комбинирано производство на топлинна и електрическа енергия, няколко жилищни блока с до 200 жилищни обекта, като годишното количество на пренесената енергия е до 1000 MWh, при положение че разходите за изграждане и експлоатиране на енергийната инсталация се поемат от крайните потребители (наемателите на тези жилища), а това предприятие продава произведената електроенергия на тези потребители, ако тази инсталация служи за пренос на електроенергия с високо, средно или ниско напрежение с цел продажбата ѝ на клиенти и ако не са приложими никои от изрично предвидените в тази директива освобождавания или дерогации от тези задължения.
80
Запитващата юрисдикция обаче трябва да провери дали Директива 2019/944 е приложима ratione temporis към спора в главното производство, като следва да се подчертае, че ако тази юрисдикция в крайна сметка приеме, че за този спор е приложима Директива 2009/72, отговорът на поставения въпрос ще е приложим mutatis mutandis. Всъщност, от една страна, определенията на понятията „разпределение“ и „оператор на разпределителна система“ в член 2, точки 28 и 29 от Директива 2019/944 възпроизвеждат почти дословно определенията на същите понятия, съдържащи се в Директива 2009/72. От друга страна, целите на Директива 2019/944 са по-точни и подробни от целите на Директива 2009/72, като Директива 2019/944 налага нови задачи и задължения за операторите на разпределителна система. Все пак понятието „разпределителна система“ е от основно значение и в системата на Директива 2009/72 (вж. в този смисъл решение от 17 октомври 2019 г., Електроразпределение Юг, C‑31/18, EU:C:2019:868, т. 56), а тази директива вече е имала за цел да установи общите правила по-специално за разпределението на електроенергия с оглед на усъвършенстването и интегрирането на конкурентни пазари на електроенергия в Съюза, и вече е целяла по-конкретно постигането на напълно отворен пазар, който позволява на всички потребители свободно да избират своя доставчик и на всички доставчици — да извършват свободно доставки на своите клиенти, за да се изгради вътрешният пазар на електроенергия (вж. в този смисъл решение от 17 октомври 2019 г., Електроразпределение Юг, C‑31/18, EU:C:2019:868, т. 38 и 39), предвиждайки в това отношение по-специално набор от задачи и задължения за операторите на такива системи, без да допуска дерогации извън случаите, изрично предвидени в посочената директива.
По съдебните разноски
81
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:
Член 2, точки 28 и 29 и членове 30—39 от Директива (ЕС) 2019/944 на Европейския парламент и на Съвета от 5 юни 2019 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за изменение на Директива 2012/27/ЕС
трябва да се тълкуват в смисъл, че
не допускат национална правна уредба, съгласно която не е длъжно да изпълнява задълженията на оператор на разпределителна система предприятие, което изгражда и експлоатира енергийна инсталация на мястото на предходната разпределителна система, за да снабдява с електроенергия, произведена в инсталация за комбинирано производство на топлинна и електрическа енергия, няколко жилищни блока с до 200 жилищни обекта, като годишното количество на пренесената енергия е до 1000 MWh, при положение че разходите за изграждане и експлоатиране на енергийната инсталация се поемат от крайните потребители (наемателите на тези жилища), а това предприятие продава произведената електроенергия на тези потребители, ако тази инсталация служи за пренос на електроенергия с високо, средно или ниско напрежение с цел продажбата ѝ на клиенти и ако не са приложими никои от изрично предвидените в тази директива освобождавания или дерогации от тези задължения.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.