62023TO0125_RES
Дело T‑125/23
Synapsa Med sp. z o.o.
срещу
Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
Определение на Общия съд (втори разширен състав) от 7 август 2024 година
„Марка на Европейския съюз — Назначаване на нов процесуален представител — Жалбоподател, който е престанал да изпълнява исканията на Общия съд — Член 131, параграф 2 от Процедурния правилник на Общия съд — Липса на основание за произнасяне“
Жалба за отмяна — Жалба срещу решение на апелативен състав на Службата — Липса на представителство от адвокат — Бездействие на жалбоподателя — Липса на основание за произнасяне
(член 131, параграф 2 от Процедурния правилник на Общия съд; член 71, параграф 3 от Регламент 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 11, 12, 19 и 22—24)
Резюме
С определението си Общият съд изяснява отражението на липсата на основание за постановяване на съдебно решение по същество върху последиците на обжалваното решение по дела в областта на интелектуалната собственост, когато жалбоподателят e престанал да изпълнява исканията на Общия съд.
Жалбоподателят — Synapsa Med sp. z o.o., подава жалба за отмяна на решението на апелативния състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), с което е отхвърлена жалбата му срещу решението за обявяване на недействителност на словната марка „GRAVITY“ (
1
).
На 6 февруари 2024 г. процесуалният представител на жалбоподателя информира Общия съд, че повече няма да го представлява. С писмо от 9 февруари 2024 г. Общият съд му отговаря, че при все това до посочване на нов процесуален представител от жалбоподателя той остава лице за контакт. Той също така го приканва да уведоми жалбоподателя, че последният следва да назначи нов процесуален представител.
Тъй като жалбоподателят не е посочил нов представител в определения срок, Общият съд иска от страните да се произнесат по възможността, на основание член 131, параграф 2 от Процедурния правилник на Общия съд, да установи служебно с мотивирано определение, че липсва основание за произнасяне по същество. Жалбоподателят не отговаря и на този въпрос на Общия съд.
Съображения на Общия съд
Най-напред Общият съд припомня, че за да го сезират с жалба, страните, различни от държавите членки, институциите на Европейския съюз, държавите, различни от държавите членки, страни по Споразумението за Европейското икономическо пространство (ЕИП), и Надзорният орган на Европейската асоциация за свободна търговия (ЕАСТ), упоменат в това споразумение, са длъжни да използват услугите на трето лице, което трябва да има право да практикува пред съд на държава членка или на друга държава, която е страна по Споразумението за ЕИП. Освен това тази страна трябва да осигури непрекъснатост на процесуалното си представителство от адвокат за цялата продължителност на производството, т.е. от подаването на жалбата до връчването на съдебния акт, с който се слага край на производството. От това следва, че когато адвокат престане да представлява жалбоподател в хода на производството, е необходимо тази страна незабавно да назначи нов представител, за да се гарантира непрекъснатост на процесуалното ѝ представителство.
По-нататък Общият съд подчертава, че бездействието на жалбоподателя е настъпило в хода на производството и следователно не е от естество да засегне допустимостта на жалбата към момента на подаването ѝ. Освен това, тъй като липсата на надлежно посочване на нов представител може да представлява достатъчно доказателство, че жалбоподателят вече няма правен интерес, тя може да доведе само до констатацията, че липсва основание за произнасяне по същество, а не до отхвърляне на жалбата като недопустима.
Накрая, Общият съд уточнява, че обстоятелството, че жалбоподателят е престанал да изпълнява исканията на Общия съд, като по този начин се отказва да защитава интересите си, без обаче да оттегля жалбата си, няма отражение върху производството пред EUIPO и следователно върху предмета на жалбата пред Общия съд, а само върху условията да продължи разглеждането на жалбата пред Общия съд.
В този контекст констатацията на Общия съд за липса на основание за произнасяне по същество на основание член 131, параграф 2 от Процедурния правилник на Общия съд не може да бъде пречка обжалваното решение да произведе действие. В това отношение единствената цел на установения с член 71, параграф 3 от Регламент 2017/1001 (
2
) механизъм е решенията на апелативните състави да не произвеждат действие до приключването на съдебното производство, за да се гарантира на страните, засегнати от решенията на EUIPO, правна защита, съобразена с особеностите на правото относно марките. Всъщност би било напълно нелогично да се регистрира марка, след което тя да се заличи от регистъра и евентуално да се регистрира отново съгласно решенията, постановени последователно в производствата пред EUIPO и съда на Съюза. От това следва, че макар несъмнено констатацията за липса на основание за произнасяне по същество да не е посочена изрично в член 71, параграф 3 от Регламент 2017/1001 като край на суспензивното действие на жалбите, подадени срещу решенията на апелативните състави, следва да се приеме, че за целите на прилагането на тази разпоредба липсата на основание за произнасяне по същество, установена на основание член 131, параграф 2 от Процедурния правилник, трябва да се приравни на отхвърляне на подадената пред Общия съд жалба по смисъла на член 71, параграф 3 от Регламент 2017/1001.
Така Общият съд установява служебно, че липсва основание за произнасяне по същество по жалбата.
(
1
)	Решение на пети апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 9 януари 2023 г. (преписка R 923/2022—5) (наричано по-нататък „обжалваното решение“).
(
2
)	Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно марката на Европейския съюз (ОВ L 154, 2017 г., стр. 1).