Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
R.
NORKUS
представено на 7 май 2026 година(1)
Дело C‑276/25
RÖSLE
GROUP
GmbH
срещу
EVROmat a.s.
(Преюдициално запитване, отправено от
Nejvyšší soud (Върховен съд, Чешка република)
„ Преюдициално запитване — Интелектуална собственост — Директива 2004/48/ЕО — Спазване на правата върху интелектуална собственост — Производство за нарушаване на права върху интелектуална собственост — Право на информация — Обхват — Право не само на информация, но и на релевантни документи, доказващи верността и пълнотата на тази информация “
1.        Правото на Съюза има за цел да защити правата върху интелектуална собственост, които са основен двигател за успеха на вътрешния пазар. Специфична процесуална мярка за тази защита е правото на притежателя на право върху интелектуална собственост да получи информация за произхода и мрежите за разпространение на стоките или услугите, с които се нарушава това право. Позволява ли тази мярка получаването само на информация, в смисъл на самите данни, или и на подкрепящите документи, които могат да докажат верността и пълнотата на тази информация? Това е въпросът, по който Съдът трябва да се произнесе по настоящото дело.
Правна уредба
Правото на Съюза
2.        Релевантни за настоящото дело са съображения 1, 3, 10, 13, 14, 17, 20 и 21, както и членове 1, 3 и 6—8 от Директива 2004/48/ЕО(2).
Чешкото право
3.        Член 8 от Директива 2004/48 е транспониран в чешкото право с член 3 от Zákon č. 221/2006 Sb., o vymáhání práv z průmyslového vlastnictví (Закон № 221/2006 за упражняването на права върху индустриална собственост). Този член 3 гласи:
„(1)      Правоимащият може да поиска от трето лице,
a)      което с цел извличане на пряка или непряка имуществена или търговска полза е държало стоки, с които се нарушава право, или
b)      което с цел извличане на пряка или непряка имуществена или търговска полза е използвало услуги, с които се нарушава право, или
c)      за което е установено, че с цел извличане на пряка или непряка имуществена или търговска полза е предоставяло услуги, използвани в действия, с които се нарушава право, или
d)      което посочено в букви а), б) или в) лице сочи като участващо в производството, преработката или разпространението на стоки или в предоставянето на услуги,
информация за произхода и мрежите за разпространение на стоките или услугите, с които се нарушава право.
(2)      Ако посочената в параграф 1 информация не бъде предоставена доброволно в разумен срок, правоимащият може да поиска представянето ѝ като подаде молба до съда в рамките на производство за установяване на нарушаване на право. Съдът отхвърля искането, ако то е непропорционално спрямо степента на застрашаването или тежестта на нарушаването на правото.
(3)      Информацията включва:
a)      име и фамилия или фирма или наименование и място на пребиваване или седалище на производител, преработвател, съдържател на склад, разпространител, доставчик и друг предходен държател на стоките или услугите, с които се нарушава право,
b)      данни за произведеното, преработеното, доставеното, съхраняваното, полученото или поръчаното количество, както и за получената цена за дадените стоки или услуги.
(4)      Разпоредбите на параграфи 1 и 2 не засягат специалните разпоредби, отнасящи се по-специално за:
a)      правото да се получи информация с по-широк обхват,
b)      използването на информация в граждански или наказателни производства,
c)      отговорността за злоупотреба с правото на информация,
d)      задължението за поверителност,
e)      правото да се откаже предоставянето на информация, ако лицето, посочено в параграф 1, би признало собственото си участие или това на свои близки в нарушение,
f)      защитата на поверителността на източниците на информация или обработката на лични данни“.
Фактите по главното производство, преюдициалният въпрос и производството пред Съда
4.        Предмет на главното производство е спор между RÖSLE GROUP, дружество по германското право, притежател на промишлени дизайни на Общността № 004702645‑0001 и № 004702645‑0002 (и двата с приоритетна дата 9 февруари 2018 г.), което използва тези промишлени дизайни за производството на своите продукти, и EVROmat, дружество по чешкото право, което според RÖSLE GROUP предлага на пазара продукт (клапа, съставляваща част от система за отвеждане на дъждовна вода) с форма, идентична с промишлените дизайни на последното.
5.        RÖSLE GROUP иска по-специално да бъде разпоредено на EVROmat да не произвежда, предлага и продава въпросния продукт, а също така да му бъде разпоредено да предостави на RÖSLE GROUP релевантната информация, засягаща този продукт, включително релевантните документи в подкрепа на тази информация.
6.        Městský soud v Praze (Градски съд Прага, Чешка република), в качеството си на първа инстанция, отхвърля искането на RÖSLE GROUP изцяло. В апелативното производство обаче Vrchní soud v Praze (Висш съд Прага, Чехия) изменя първоинстанционното решение, като разпорежда на EVROmat, от една страна, да преустанови производството, предлагането и продажбата на продукта, и от друга страна, да предостави на RÖSLE GROUP следната информация относно този продукт: а) име и фамилия или търговско наименование или фирма, и място на пребиваване или седалище на производител, преработвател, разпространител, доставчик и всеки друг предходен държател на тези стоки и б) информация за произведените, преработените, доставените, съхраняваните, получените или поръчаните количества, както и за платената и получената цена за посочените стоки.
7.        Апелативният съд обаче потвърждава решението на първоинстанционния съд в частта, в която се отхвърля искането на RÖSLE GROUP за представяне на документи в подкрепа на тази информация. Апелативният съд мотивира решението си относно правото на информация с това, че съгласно член 3, параграф 1, буква а) от Закон № 221/2006, може само да бъде разпоредено предоставянето на информация, а не представянето на подкрепящи я документи, тъй като налагането на задължение да се представят релевантните документи би представлявало значително разширяване на правното задължение и би увеличило по-специално разходите на лицето, което трябва да предостави информацията.
8.        RÖSLE GROUP и EVROmat подават касационни жалби срещу решението на апелативния съд пред Nejvyšší soud (Върховен съд, Чешка република), който е запитващата юрисдикция, като твърдят, че е допусната грешка при прилагане на правото.
9.        Според запитващата юрисдикция Съдът все още не се е произнесъл по въпроса „дали на частноправен субект, на когото се налага задължение за предоставяне на информация на основание член 8 от Директива 2004/48/ЕО (или националната правна норма, с помощта на която е извършено транспонирането на правото на информация), може в същото време да се наложи задължение за доказване на верността и пълнотата на предоставяната информация чрез представяне на релевантните документи на предявителя“. Запитващата юрисдикция счита, че разпоредбите на правото на Съюза в тази област не дават еднозначен отговор на поставения въпрос, който да позволява достигането до извод извън всякакво разумно съмнение, или с други думи, че те не представляват acte clair.
10.      При тези обстоятелства Nejvyšší soud (Върховен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли разпоредбите на член 8, параграфи 1 и 2 от Директива [2004/48] да се тълкуват в смисъл, че по искане на предявителя националният съд трябва не само да разпореди на извършителя на нарушение (или на друго посочено там лице) да предостави посочената там информация, но и да го задължи да докаже верността и пълнотата на тази информация като представи релевантните документи на предявителя?“.
11.      Актът за преюдициално запитване от 19 март 2025 г. постъпва в секретариата на Съда на 11 април 2025 г. Писмени становища представят ищецът в главното производство, RÖSLE GROUP, и Европейската комисия. В съответствие с член 76, параграф 2 от процедурния си правилник Съдът решава да не провежда съдебно заседание за изслушване на устните състезания.
Анализ
12.      С единствения си преюдициален въпрос запитващата юрисдикция иска бъде установен обхватът на правото на информация по член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 2004/48. По-специално следва да бъде установено дали този член предоставя на притежателя на нарушеното право върху интелектуална собственост,
правото да получи — ако са изпълнени условията на посочения член —
само изброената в този член информация или също и документите, с които може да бъде доказана верността и пълнотата на тази информация.
13.      Запитващата юрисдикция, която, изглежда, придава особена важност на значението на понятието „информация“, съдържащо се в член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 2004/48, което според нея се отнася до самите данни, е на мнение, че само тяхното представяне може да бъде предмет на производството по този член. За сметка на това Комисията и RÖSLE GROUP изтъкват по същество, че обхватът на правото на информация по смисъла на посочения член трябва да се тълкува разширително в смисъл, че обхваща не само предоставянето на информация, но и предоставянето на документи, които могат да докажат, че тази информация е вярна и пълна.
14.      В това отношение в самото начало следва да се припомни, че видно от текста на член 8, параграф 1 от Директива 2004/48, държавите членки гарантират, че във връзка с производство за нарушаване на право върху интелектуална собственост и в отговор на основателно и пропорционално искане на предявителя компетентните съдебни органи могат да постановят информацията за произхода и мрежите за разпространение на стоките или услугите, с които се нарушава правото върху интелектуална собственост, да се предостави от нарушителя и/или от всеки друг, за когото е установено, че в търговски мащаб оказва услугите, използвани за действията по извършване на нарушението.
15.      Член 8, параграф 2 от Директива 2004/48 уточнява, че информацията, посочена в параграф 1 от този член, съдържа съответно имената и адресите на производителите, фабрикантите, разпространителите, доставчиците и други предишни държатели на стоките или услугите, както и предполагаемите търговци на едро и дребно, и сведения за количествата, които са изработени, произведени, доставени, получени или поръчани, както и за получената цена за въпросните стоки или услуги.
16.      Текстът на член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 2004/48 не урежда въпроса дали държавите членки трябва да гарантират, че в случай като разглеждания в главното производство компетентните юрисдикции могат да разпоредят на ответника не само да предостави исканата информация, но и да докаже нейния верен и пълен характер. С други думи, текстът на този член не позволява да се направи извод за формата, в която трябва да бъде предоставена информацията, или пък за начина на предаването ѝ. Въпреки това текстът на посочения член 8, параграфи 1 и 2 не позволява също така да се изключи възможността тази информация да бъде предоставена под формата на документи, доказващи нейния верен и пълен характер(3).
17.      При все това от практиката на Съда следва, че производството по искане за предоставяне на информация, предвидено в член 8, параграф 1 от Директива 2004/48 в полза на притежателя на права върху интелектуална собственост, представлява отделно производство и е особеност на правото на Съюза(4). Предвиденото в член 8, параграф 1 от Директива 2004/48 право на информация конкретизира основното право на ефективни правни средства за защита, гарантирано с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, и така осигурява ефективното упражняване на основното право на собственост, от което е част правото на интелектуална собственост, закриляно с член 17, параграф 2 от нея. Така това право на информация позволява на притежателя на право върху интелектуална собственост да идентифицира лицето, което нарушава това право, и да вземе необходимите мерки, като например да поиска временните мерки, предвидени в член 9, параграфи 1 и 2 от Директива 2004/48, или обезщетение за вреди, предвидено в
член 13 от тази директива, за да защити посоченото право. Всъщност, ако не е напълно запознат с обхвата на нарушението на правото му върху интелектуална собственост, притежателят на това право не би бил в състояние
да определи или да изчисли точно размера на обезщетението, на което би имал право поради това нарушение(5). Следователно член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 2004/48 несъмнено предвижда процесуална мярка, която позволява на притежателя на право върху интелектуална собственост да получи информация, която да му даде сведения за лицата, участвали в нарушението на правото му, и за обхвата на това нарушение.
18.      Считам, че информацията за действителния мащаб на нарушението и за участващите в него лица може да се счита за предоставена само ако е вярна и пълна. За да се гарантира верността и пълнотата на тази информация, правото на информация по смисъла на член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 2004/48 следва да се разбира като отнасящо се не само до предоставянето на посочената в него информация, но и до представянето на документи, потвърждаващи верността и пълнотата ѝ, когато предявителят поиска това. Контекстуални и телеологични елементи подкрепят този подход(6).
19.      Що се отнася до контекста на член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 2004/48, следва да се отбележи, че съображение 21 от нея предвижда, че правото на информация, което има за цел да осигури висока степен на защита, позволява да бъде получена точна информация относно произхода на стоките или услугите, предмет на нарушението, каналите за разпространение и самоличността на всички трети страни, участвали в нарушението. Следователно това съображение може да подкрепи тълкуването, че правото на информация по смисъла на член 8, параграфи 1 и 2 трябва да гарантира на притежателя на нарушеното право върху интелектуална собственост получаването на данни, определени с точност(7), въз основа на потвърждаващи доказателства.
20.      Запитващата юрисдикция счита, че представянето на документи в подкрепа на твърдение за нарушение на право върху интелектуална собственост би трябвало да бъде предмет на последващо производство по прилагане на съдебния акт (последващо изпълнително производство) в съответствие с нормите на националното право, при условие че са спазени правилата, предвидени в членове 6 и 7 от Директива 2004/48. С други думи, производствата, образувани на основание членове 6 и 7,
и член 8
от тази директива, били отделни, като последното дори било предварително условие за производствата, образувани на основание членове 6 и 7.
21.      Следва да се отбележи, че нищо в Директива 2004/48 не сочи, че тези процесуални мерки трябва задължително да бъдат подчинени на хронологичния ред, предложен от запитващата юрисдикция. Следва да се припомни, че всички те са изброени в глава 2 от тази директива, озаглавена „Мерки, процедури и средства за защита“, и са разпределени в различни раздели в зависимост от процесуалната им категория.
22.      В раздел 2 от Директива 2004/48, отнасящ се до доказателствата, членове 6 и 7 от нея, които определят по-специално задълженията на държавите членки да гарантират наличието на ефективни средства за представяне и съхраняване на доказателства, имат за цел да бъде предоставена на предявителя и на компетентните съдебни органи необходимата информация, за да се определи дали е извършено нарушение на права върху интелектуална собственост и последиците от него, ако има такива(8). Впрочем в съображение 20 от тази директива се подчертава не само значението на доказателствата за установяването на нарушение на права върху интелектуална собственост, но и значението, което следва да се отдаде на наличието на ефикасни средства за представяне, получаване и съхраняване на доказателства. Правото на информация по смисъла на член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 2004/48 обаче цели по-скоро да осведоми притежателя на право върху интелектуална собственост не за самото съществуване на нарушението, а за неговия източник и обхват.
23.      Освен това процесуалните мерки, предвидени в членове 6 и 7 от Директива 2004/48, изглежда, имат по-широк обхват от предвидения в член 8 от тази директива, що се отнася до съответната информация. Всъщност член 8, параграф 2 очертава изчерпателно информацията, която може да бъде предмет на тази процесуална мярка, докато членове 6 и 7 само общо посочват доказателствата, без да ограничават фактите, които те имат за цел да докажат. Освен това член 8 от Директива 2004/48 позволява да се отиде отвъд информацията, която може да бъде получена само от нарушителя, и по този начин да се идентифицират всички лица, които са „зад кулисите“ на нарушението, често като част от сложна мрежа за разпространение(9). Струва ми се, че тези характеристики на посочените по-горе процесуални мерки подкрепят извода, че тези мерки са самостоятелни и не се намират в каквато и да било зависимост една спрямо друга, нито са подчинени на определен ред за тяхното прилагане.
24.      Така правото на информация представлява „друга“ мярка, която има за цел да осигури по-висока
степен на защита в сравнение с тези, които се отнасят до представянето, получаването и съхраняването на доказателства(10). В това отношение обаче правото на информация и средствата за представяне и съхраняване на доказателства могат при необходимост да се считат за допълващи се. Всъщност, макар правото на информация като процесуален способ да има за цел да позволи получаването на информацията, посочена в член 8, параграф 2 от Директива 2004/48, струва ми се, че това право може да бъде упражнено заедно с други процесуални мерки, свързани по-специално с представянето и получаването на доказателства за нарушението на правото върху интелектуална собственост, ако са изпълнени условията за упражняване на тези мерки, в съответствие с член 6, параграф 1 от тази директива.
25.      Съображение 14 от Директива 2004/48 позволява да се подкрепи извода относно взаимно допълващия се характер на процесуалните мерки, предвидени, от една страна, в член 8, параграфи 1 и 2 от тази директива, и от друга страна, по-специално в член 6, параграф 1 от посочената директива. Всъщност това съображение обединява мерките, предвидени в член 6, параграф 1 и член 8, параграф 2 от същата тази директива, като приложими единствено по отношение на действия, извършени в търговски мащаб, без да се накърнява възможността държавите членки да прилагат тези мерки по отношение и на други действия(11).
26.      Също така съгласно практиката на Съда искане за предоставяне на информация на основание член 8, параграф 1 от Директива 2004/48 може да бъде отправено както преди предявяването на иск относно нарушение на право върху интелектуална собственост(12), така и след окончателното приключване на производство по такъв иск(13). Предложеният от запитващата юрисдикция хронологичен ред, съгласно който трябва да се подават исканията за получаване на информация, от една страна, и за получаване на подкрепящите я документи, от друга страна, рискува обаче да влезе в противоречие с описания по-горе контекст.
27.      Освен това хронологичният ред на разглеждане на искане за информация преди да се провери дали тази информация е вярна и пълна, може да се окаже в противоречие с общото задължение по член 3 от Директива 2004/48, който с оглед на естеството си на обща разпоредба — както сочи това заглавието на раздел 1, в който това задължение се съдържа в рамките на глава II от тази директива,
озаглавена „Мерки, процедури
и средства
за защита“ — е предназначен да се прилага хоризонтално в областта на защитата на правата върху интелектуална собственост, уредена от посочената директива(14). По-специално, ако верността и пълнотата на информацията, предоставена на основание член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 2004/48, трябва да се провери в рамките на последващо производство по прилагане на съдебния акт (последващо изпълнително производство), това би създало опасност от ненужно продължаване и усложняване на производството и дори да го направи по-скъпо, по-специално за притежателя на право върху интелектуална собственост, което е нарушено(15). Впрочем разрешение, което има за цел да разграничи предоставянето на информация от представянето на документите в подкрепа на нейната вярност и пълнота, може да се окаже недостатъчно обосновано от гледна точка на доброто правораздаване.
28.      Ето защо според мен този контекст не допуска застъпения от запитващата юрисдикция извод, че проверката на пълнотата и верността на предоставената информация по смисъла на член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 2004/48 трябва да се извърши в последващо и отделно производство по прилагане на съдебния акт (изпълнително производство), ако са спазени правилата на членове 6 и 7 от Директива 2004/48, при положение че притежателят на право върху интелектуална собственост е поискал това при упражняване на правото си на информация.
29.      От телеологична гледна точка изводът, че по искане на притежателя на право върху интелектуална собственост по смисъла на член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 2004/48 трябва да бъде предоставена не само посочената в този член информация, но и доказателствата, потвърждаващи нейния верен и пълен характер, изглежда в най-голяма степен съответстващ на целта на Директива 2004/48.
30.      Всъщност с тази директива законодателят на Съюза е избрал да осигури висока, равностойна и еднаква степен на закрила на интелектуалната собственост във вътрешния пазар чрез сближаване на законодателствата на държавите членки(16) и по този начин да извърши минимална хармонизация, що се отнася до спазването на правата върху интелектуална собственост като цяло(17). Защитата на интелектуалната собственост представлява съществен елемент за успеха на вътрешния пазар. По-специално тази защита е от значение не само за насърчаване на обновяването и творчеството, но също така и за развитие на трудовата заетост и повишаване на конкурентоспособността(18).
31.      Средствата за упражняване на правата върху интелектуална собственост са от първостепенно значение за успеха на вътрешния пазар(19). В тази връзка, Директива 2004/48 предвижда мерките, процедурите и средствата за защита, които са необходими за гарантиране спазването на правата върху интелектуална собственост(20). Съдът е постановил, че разпоредбите на тази директива целят да уредят не всички аспекти на правата върху интелектуална собственост, а само тези, които са свързани, от една страна, със спазването на тези права, и от друга страна, с нарушенията на последните, изисквайки наличието на ефективни способи за правна защита, предназначени да предотвратят, преустановят или поправят всяко нарушение на съществуващо право върху интелектуална собственост(21).
32.      Следователно правото на информация по член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 2004/48 представлява средство, предназначено да гарантира ефективната защита на интелектуалната собственост, чиято цел е донякъде да се уравновеси различието в информацията, с която разполагат предполагаемият нарушител на право на интелектуална собственост и носителят на това право(22). Ето защо ми се струва, подобно на Комисията, че верността и пълнотата на информацията, която това право на информация позволява да бъде получена, са от съществено значение за осигуряване на полезното действие на посоченото право и като цяло на защитата на правата върху интелектуална собственост, която предвидените в Директива 2004/48 мерки имат за цел да гарантират.
33.      В това отношение следва да се припомни, че в решението Knor,
когато е отправено запитване относно изискванията към заявителя да докаже, че е притежател на право върху интелектуална собственост за целите на искането за информация, основано на член 8, параграф 1 от Директива 2004/48, Съдът приема, че за да се уточни дали доказателствата, представени в рамките на производството по това искане за предоставяне на информация, са достатъчни, следва да се вземат предвид естеството на правото върху интелектуална собственост и евентуалните специфични формалности, които обуславят притежаването на това право, и че следователно запитващата юрисдикция следва да провери дали заявителят е представил достатъчно доказателства, че е притежател на правото върху интелектуална собственост(23).
34.      В това отношение не следва ли да се постави въпросът за евентуалната необходимост от паралелизъм в изискванията в областта на защитата на правата върху интелектуална собственост съгласно Директива 2004/48, така както тя е гарантирана от процесуалната мярка, предвидена в член 8, параграф 1 от нея? По-специално, ако, за да поиска информация за обхвата на нарушението на правото му върху интелектуална собственост, заявителят (предявителят) е длъжен да представи достатъчно доказателства, за да установи съществуването на това право, защо нарушителят или което и да е трето лице да бъде освободен(о) от задължението да представи документи, потвърждаващи пълнотата и верността на предоставената в рамките на това производство информация?
35.      Това изискване за представяне не само на информацията, но и на подкрепящите я документи ми се струва още по-обосновано,
тъй като правото на информация по смисъла на член 8 от Директива 2004/48 не е абсолютно право. Всъщност то е ограничено, тъй като не се допуска никаква злоупотреба с това право(24). По-специално, ако се установи, че искането за упражняване на правото на информация представлява злоупотреба, то трябва да бъде отхвърлено от запитващата юрисдикция(25). От само себе си се разбира също, че общият принцип на правото на Съюза, че „никой не може да бъде задължен да прави нещо невъзможно“(26), се прилага, когато в съответствие с посочения член 8 се изисква от нарушителя или от всяко трето лице да предостави на притежателя на право върху интелектуална собственост информация, включително подкрепящите я документи. По-специално следва да се изисква представянето само на подкрепящи информацията документи, които са разумно достъпни, и то съгласно правилата на националното право, които трябва да бъдат уредени по начин, позволяващ постигането на целите на Директива 2004/48, по-специално като осигуряват ефективността и пропорционалността на правото на информация като процесуална мярка(27) и същевременно гарантират баланса между правата и задълженията на страните в производството.
36.      Накрая, от практическа гледна точка следва да се припомни, че в информацията, за която RÖSLE GROUP е поискало подкрепящи документи, се съдържат
сведения относно произведените, преработени, доставени, складирани, получени или поръчани количества, както и относно платената и получена цена за тези стоки.
37.      Що се отнася обаче до тази информация, и по-специално до количествата и платената и получена цена за стоките, трудно може да си представим, че според законодателя на Съюза е достатъчно нарушителят или всяко трето лице, посочено в член 8, параграф 1 от Директива 2004/48, да предостави само информацията, в смисъл на съответните данни, без удостоверяващите я документи, като формулярите за поръчка, потвържденията за получаване или фактурите. От тази гледна точка, и по-специално с оглед на високата
степен на защита, която този законодател е имал за цел да осигури чрез Директива 2004/48, би било трудно да се направи разграничение между съобщаването на информацията относно обхвата на нарушението на право върху интелектуална собственост и представянето на документите в подкрепа на тази информация. Всъщност без документи в подкрепа на предоставената информация, притежателят на нарушено право върху интелектуална собственост не би разполагал с никакво средство да провери дали тази информация е невярна, неточна или непълна. При тези обстоятелства обаче задължаването му да започне на сляпо последващо производство, за да получи подкрепящи документи, без да разполага с индикации, що се отнася до верността на предоставената информация, би се оказало незадоволително с оглед на тази висока
степен на защита на правата върху интелектуална собственост, цел на Директива 2004/48.
38.      Поради всички изложени по-горе съображения считам, че на поставения по настоящото дело преюдициален въпрос следва да се отговори утвърдително. По-специално член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 2004/48 трябва да се тълкува в смисъл, че по искане на притежателя на право върху интелектуална собственост по смисъла на този член трябва да се предостави не само посочената в него информация, но и релевантните документи, които могат да потвърдят верността и пълнотата на тази информация.
Заключение
39.      С оглед на изложените по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на поставения от Nejvyšší soud (Върховен съд, Чехия) преюдициален въпрос по следния начин:
„Член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 2004/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно упражняването на права върху интелектуалната собственост,
трябва да се тълкува в смисъл, че
националният съд трябва да може при обосновано и пропорционално искане на предявителя да разпореди на извършителя на нарушение или на всяко друго лице, посочено в този член, не само да предостави посочената в него информация, но и да докаже верността и пълнотата на тази информация, като представи релевантните документи на предявителя“.
1      Език на оригиналния текст: френски.
2      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно упражняването на права върху интелектуалната собственост (ОВ L 157, 2004 г., стр. 45, и поправка в ОВ L 195, 2004 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 56).
3      В това отношение следва да се приеме, че понятието „информация“ е много широко и в обичайния си смисъл се отнася до всички данни, независимо от носителя, на който тя се съдържа, включително на писмен носител. Следователно не би ли било изкуствено самите данни да се разграничават от документите, в които те се съдържат, още на текстово равнище? Впрочем в контекст, различен от този на Директива 2004/48, несъмнено много особен, какъвто е случаят в областта на конкурентното право, във връзка със събирането на информация, свързана с предмета на разследване, Съдът приема, че поради общия характер на понятието „информация“, съдържащо се в член 19, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове [101 и 102 ДФЕС], тази разпоредба се прилага без разлика както към категорията „улики“, така и към категорията „доказателства“ (решение от 9 март 2023 г., Intermarché Casino Achats/Комисия, C‑693/20 P, EU:C:2023:172, т. 103—108).
4      Решение от 27 април 2023 г., Castorama Polska и Knor (C‑628/21, наричано по-нататък „решението Knor“, EU:C:2023:342, т. 40 и 45).
5      Вж. решение от 18 януари 2017 г., NEW WAVE CZ (C‑427/15, EU:C:2017:18, т. 25 и цитираната съдебна практика).
6      Съгласно постоянната съдебна практика при тълкуването на разпоредба на правото на Съюза трябва да се вземат предвид не само нейният текст, но и контекстът ѝ и целите на правната уредба, от която тя е част (вж. решение Knor, т. 36 и цитираната съдебна практика).
7      Относно значението на думата „точен“ като синоним на думата „верен“ вж. Centre national de rituelles et lexicales (CNRTL), https://www.cnrtl.fr/definition/pr%C3 %A9cis.
8      Вж. в този смисъл Съобщение на Комисията до Европейския парламент, Съвета и Европейския икономически и социален комитет от 29 ноември 2017 г., Насоки относно определени аспекти на Директива 2004/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно упражняването на права върху интелектуалната собственост (COM(2017) 708 final, стр. 29).
Струва ми се, че използването на термина „информация“ в това съобщение в контекста на членове 6 и 7 от Директива 2004/48 може да подкрепи идеята, че не е уместно да се прави ясно разграничение между информацията и доказателствата. Всъщност няма пречка информацията да се съдържа в тези доказателства.
9      Доклад на Комисията до Европейския парламент, Съвета, Европейския икономически и социален комитет и Комитета на регионите от 22 декември 2010 г., Прилагане на Директива 2004/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно упражняването на права върху интелектуалната собственост (SEC(2010) 1589 окончателен, стр. 11).
10      Съображение 21 във връзка със съображение 20 от Директива 2004/48.
11      Съгласно съображение 14 от Директива 2004/48 „действия, извършени в търговски мащаб, са действията, извършени за извличане на пряко или непряко икономическо или търговско предимство; това обикновено изключва действията, извършени от крайни потребители, които постъпват добросъвестно“.
12      Решение от 17 юни 2021 г., M.I.C.M. (C‑597/19, EU:C:2021:492, т. 84 и 96).
13      Решение от 18 януари 2017 г., NEW WAVE CZ, точка 28.
14      Съгласно тази разпоредба, от една страна, мерките, процедурите и средствата за защита, които са необходими за гарантиране на изпълнението на права върху интелектуална собственост, към които спада и правото на информация по член 8 от Директива 2004/48, трябва да са лоялни и справедливи, и не могат да бъдат ненужно сложни или скъпи, нито да са свързани с неразумни срокове или с неоправдани забавяния (параграф 1 от тази разпоредба). От друга страна, тези мерки, процедури и средства за защита са ефективни, пропорционални и разубеждаващи и се прилагат по начин, чрез който се избягва създаването на препятствия пред законната търговия и се предвиждат предпазни механизми срещу злоупотреба с тях (параграф 2 от посочената разпоредба).
15      В това отношение следва да се подчертае, че ако обаче разходите могат да бъдат по-високи за нарушителя или за всяко трето лице, участващо в нарушението, това не ми се струва проблематично, доколкото тези разходи могат да се възприемат като възпиране на нарушенията на правата върху интелектуална собственост в съответствие с член 3, параграф 2 от Директива 2004/48.
16      Вж. съображение 10 от Директива 2004/48 и решение от 18 декември 2019 г., IT Development (C‑666/18, EU:C:2019:1099, т. 38).
17      Решение от 9 юли 2020 г., Constantin Film Verleih (C‑264/19, EU:C:2020:542, т. 36).
18      Съображение 1 от Директива 2004/48.
19      Съображение 3 от Директива 2004/48.
20      Член 1 от Директива 2004/48.
21      Вж. решение от 16 юли 2015 г., Diageo Brands (C‑681/13, EU:C:2015:471, т. 73 и цитираната съдебна практика).
22      Вж. в този смисъл заключението на генерален адвокат Cruz Villalón по дело Coty Germany (C‑580/13, EU:C:2015:243, т. 24).
23      Решение Knor (т. 46, 47 и 51).
24      Член 3, параграф 2 от Директива 2004/48.
25      Вж. решение Knor (т. 53 и цитираната съдебна практика).
26      Вж. решение от 6 ноември 2018 г., Scuola Elementare Maria Montessori/Комисия, Комисия/Scuola Elementare Maria Montessori и Комисия/Ferracci (C‑622/16 P—C‑624/16 P, EU:C:2018:873, т. 79 и цитираната съдебна практика).
27      Член 3, параграф 2 от Директива 2004/48.