Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
DEAN
SPIELMANN
prednesené
26. februára
2026(1)
Vec C‑809/24
Trenitalia SpA
proti
Regione Liguria
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podala
Consiglio
di
Stato
(Štátna
rada,
Taliansko)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Doprava – Služba
vo
verejnom
záujme v regionálnej
železničnej
doprave – Nariadenie
(ES)
č. 1370/2007 – Nepriznanie
primeraného
zisku
poskytovateľovi
služieb
vo
verejnom
záujme – Krátkodobá
zmluva o službách
vo
verejnom
záujme – Úplná
neprítomnosť
rizika
pre
tohto
poskytovateľa – Článok 6 – Bod 5
prílohy k nariadeniu
č. 1370/2007 – Povinnosť
účtovného
oddelenia “
Úvod
1.        V prejednávanej
veci
Consiglio
di
Stato
(Štátna
rada,
Taliansko)
podala
na
Súdny
dvor
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
týkajúci
sa
výkladu
určitých
ustanovení
nariadenia
(ES) č. 1370/2007 o službách
vo
verejnom
záujme v železničnej a cestnej
osobnej
doprave(2).
2.        Súdny
dvor
sa
má
konkrétne
prvýkrát
vyjadriť k otázke,
ktorá
má
zásadné
hospodárske
dôsledky, a to,
či
sú
príslušné
vnútroštátne
orgány
povinné v rámci
zmluvy o službách
vo
verejnom
záujme
zahrnúť
do
odmeny
priznanej
poskytovateľovi
poverenému
plnením
záväzkov
vyplývajúcich
zo
služieb
vo
verejnom
záujme
podľa
tejto
zmluvy
aj
sumu
predstavujúcu
„primeraný
zisk“.
Právny rámec
3.        Článok 1 nariadenia č. 1370/2007,
nazvaný
„Účel a rozsah
pôsobnosti“, v odseku
1
stanovuje:
„Účelom
tohto
nariadenia
je
vymedziť,
ako
môžu
príslušné
orgány v súlade s pravidlami
práva
Spoločenstva
konať v oblasti
verejnej
osobnej
dopravy,
aby
zabezpečili
poskytovanie
služieb
všeobecného
záujmu,
ktoré
by
boli
okrem
iného
početnejšie,
bezpečnejšie,
kvalitnejšie
alebo
poskytované
pri
nižších
nákladoch
ako
tie,
ktorých
poskytovanie
by
umožnilo
samotné
fungovanie
trhu.
Na
tento
účel
toto
nariadenie
stanovuje
podmienky,
za
ktorých
príslušné
orgány
pri
ukladaní
alebo
zmluvnom
uzatváraní
záväzkov
vyplývajúcich
zo
služieb
vo
verejnom
záujme
poskytujú
poskytovateľom
služieb
vo
verejnom
záujme
úhradu
za
vynaložené
náklady
a/alebo
priznávajú
výlučné
práva
výmenou
za
plnenie
záväzkov
vyplývajúcich
zo
služieb
vo
verejnom
záujme.“
4.        Článok 3 tohto
nariadenia s názvom
„Zmluvy o službách
vo
verejnom
záujme a všeobecné
pravidlá“ v odseku
1
stanovuje:
„Ak
sa
príslušný
orgán
rozhodne
udeliť
vybranému
poskytovateľovi
výlučné
právo
a/alebo
poskytnúť
akúkoľvek
úhradu
ako
protihodnotu
za
plnenie
záväzkov
vyplývajúcich
zo
služieb
vo
verejnom
záujme,
urobí
tak v rámci
zmluvy o službách
vo
verejnom
záujme.“
5.        Článok 5 uvedeného
nariadenia,
nazvaný
„Zadávanie
zmlúv o službách
vo
verejnom
záujme“, v odseku
6
spresňuje:
„Pokiaľ
to
nezakazuje
vnútroštátne
právo,
príslušné
orgány
sa
môžu
rozhodnúť
zadať
zmluvy o službách
vo
verejnom
záujme
priamo,
ak
sa
týkajú
železničnej
dopravy s výnimkou
iných
druhov
koľajovej
dopravy,
akými
sú
metro
alebo
električky.
Odchylne
od
článku 4
ods. 3
doba
platnosti
takýchto
zmlúv
nepresiahne
10
rokov s výnimkou
prípadov, v ktorých
sa
uplatňuje
článok 4
ods. 4.“
6.        Článok 6 toho
istého
nariadenia s názvom
„Úhrada
za
služby
vo
verejnom
záujme“ v odseku
1
stanovuje:
„Každá
úhrada
súvisiaca
so
všeobecným
pravidlom
alebo
zmluvou o službách
vo
verejnom
záujme
je v súlade s ustanoveniami
článku 4
bez
ohľadu
na
spôsob
zadania
zmluvy.
Každá
úhrada
akejkoľvek
povahy
súvisiaca
so
zmluvou o službách
vo
verejnom
záujme
zadanou
priamo v súlade s článkom 5
ods. 2,
4,
5
alebo 6
alebo
súvisiaca
so
všeobecným
pravidlom
je
okrem
toho v súlade s ustanoveniami
uvedenými v prílohe.“
7.        Príloha k nariadeniu č. 1370/2007,
nazvaná
„Pravidlá
uplatniteľné
na
úhradu v prípadoch
uvedených v článku 6
ods. 1“,
znie
takto:
„1.      Úhrada,
ktorá
sa
vzťahuje
na
priamo
zadané
zmluvy v súlade s článkom 5
ods. 2,
4,
5
alebo 6
alebo
ktorá
sa
vzťahuje
na
všeobecné
pravidlo,
sa
musí
vypočítať v súlade s pravidlami
stanovenými v tejto
prílohe.
2.      Úhrada
nemôže
prekročiť
sumu
zodpovedajúcu
čistému
finančnému
vplyvu,
ktorý
zodpovedá
súčtu
vplyvov,
pozitívnych
alebo
negatívnych, z dodržiavania
záväzkov
vyplývajúcich
zo
služieb
vo
verejnom
záujme
na
náklady
alebo
výnosy
poskytovateľa
služieb
vo
verejnom
záujme.
Vplyvy
sa
vyhodnotia
porovnaním
situácie,
keď
sú
záväzky
vyplývajúce
zo
služieb
vo verejnom
záujme
splnené,
so
situáciou,
ktorá
by
nastala,
ak
by
záväzky
neboli
splnené. S cieľom
vypočítať
čistý
finančný
vplyv
postupuje
príslušný
orgán
takto:
Náklady
vynaložené v súvislosti
so
záväzkom
vyplývajúcim
zo
služieb
vo
verejnom
záujme
alebo s balíkom
záväzkov
vyplývajúcich
zo
služieb
vo
verejnom
záujme,
ktoré
uložil
príslušný
orgán/orgány a sú
uvedené v zmluve o službe
vo
verejnom
záujme
a/alebo
vo
všeobecnom
pravidle,
mínus
akékoľvek
pozitívne
finančné
výsledky
vytvorené
sieťou v rámci
príslušného(‑ých)
záväzku(‑ov)
vyplývajúceho(‑ich)
zo
služieb
vo
verejnom
záujme,
mínus
príjmy z prepravy
alebo
akékoľvek
iné
výnosy
vytvorené
pri
plnení
príslušného(‑ých)
záväzku(‑ov)
vyplývajúceho(‑ich)
zo
služieb
vo
verejnom
záujme,
plus
primeraný
zisk,
rovná
sa
čistý
finančný
vplyv.
…
5.      Ak
poskytovateľ
služieb
vo
verejnom
záujme
neposkytuje
len
služby,
za
ktoré
sa
poskytuje
úhrada a ktorými
plní
záväzky
vyplývajúce
zo
služieb
vo
verejnom
záujme,
ale
vykonáva
aj
iné
činnosti,
účtovníctvo
uvedených
služieb
vo
verejnom
záujme
musí
byť
pre
zvýšenie
transparentnosti a zamedzenie
krížovým
dotáciám
oddelené a spĺňať
aspoň
tieto
podmienky:
–        účty
jednotlivých
prevádzkových
činností
musia
byť
oddelené a príslušný
podiel
na
aktívach a fixných
nákladoch
sa
musí
vykazovať
podľa
platných
účtovných a daňových
pravidiel,
…
6.      Pod ‚primeraným ziskom‘ sa
musí
rozumieť
zvyčajná
miera
návratnosti
kapitálu v odvetví v danom
členskom
štáte,
ktorá
zohľadňuje
riziko
alebo
neprítomnosť
rizika
pre
poskytovateľa
služieb
vo
verejnom
záujme z dôvodu
zásahu
orgánu
verejnej
moci.
7.      Spôsob
úhrady
musí
podporovať
udržanie
alebo
rozvoj:
–        účinného
riadenia
poskytovateľov
služieb
vo
verejnom
záujme,
ktoré
môže
byť
predmetom
objektívneho
hodnotenia,
a
–        poskytovania
služieb v osobnej
doprave v dostatočne
vysokej
kvalite.“
Spor vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore
8.        Dňa
10. marca 2010
Regione Liguria (región
Ligúria,
Taliansko) a spoločnosť
Trenitalia
uzavreli v rámci
priameho
zadania
zmluvu o poskytovaní
služieb
vo
verejnej
osobnej
železničnej
doprave
na
roky
2009
až
2014
(ďalej
len
„zmluva
na
roky
2009 – 2014“) s možnosťou
predĺženia
na obdobie
šesť
rokov.
9.        Po
uplynutí
platnosti
tejto
zmluvy
región
Ligúria
zamietol
návrh
spoločnosti
Trenitalia
na
predĺženie
platnosti
zmluvy z dôvodu
nedostatočných
investícií
plánovaných
na
modernizáciu
vozového
parku.
Táto
modernizácia
bola
podľa
regiónu
Ligúria
podstatnou
podmienkou
uzatvorenia
novej
šesťročnej
zmluvy a rozhodujúcim
faktorom
pre
zvyšovanie
kvality a spoľahlivosti
služby.
10.      S cieľom
zabezpečiť
kontinuitu
služieb
vo
verejnej
doprave,
ktoré
pokrývala
zmluva
na
roky
2009 – 2014,
región
Ligúria a Trenitalia
uzavreli
10. decembra
2016
opäť v rámci
priameho
zadania
trojročnú
„preklenovaciu“
zmluvu
(ďalej
len
„zmluva
na
roky
2015 – 2017“)
na
prechodné
obdobie
od
uplynutia
platnosti
zmluvy
na
roky
2009 – 2014
do
zadania
novej
zmluvy o službách
na
obdobie
pätnásť
rokov s účinnosťou
od
roku
2018.
11.      V zmluve
na
roky
2015 – 2017
boli
zachované
zmluvné
podmienky z obdobia
rokov
2009
až
2014 s výnimkou
spôsobu
výpočtu
odmeny
priznanej
spoločnosti
Trenitalia,
ktorý
bol
stanovený v trojročnom
súhrnnom
dokumente
priloženom k tejto
zmluve.
Podľa
tohto
dokumentu
sa
mal
celkový
čistý
výsledok
hospodárenia
vypočítaný
ako
algebrický
súčet
výsledkov
za
každý
rok
rovnať
nule,
čím
mala
byť
zaručená
ekonomická a finančná
rovnováha
(výnosy = náklady + finančné
výdavky) a úplné
pokrytie
nákladov
vynaložených
spoločnosťou
Trenitalia
za
celé
trojročné
obdobie.
Akékoľvek
zníženie
nákladov
alebo
zvýšenie
výnosov
malo
teda
nevyhnutne
viesť k zníženiu
úhrady z verejných
zdrojov
vyplácanej
regiónom
Ligúria,
aby
bola
zabezpečená
ekonomická a finančná
rovnováha
(celkový
čistý
výsledok
hospodárenia
rovný
nule).
12.      V priebehu
roku
2018
vznikol
medzi
zmluvnými
stranami
rozpor v súvislosti s položkami,
ktoré
sa
majú
zahrnúť
do
výpočtu
celkového
čistého
výsledku
hospodárenia
za
obdobie
rokov
2015
až
2017.
Región
Ligúria
nesúhlasil
najmä
so
zohľadnením
návratnosti
čistého
investovaného
kapitálu v prospech
spoločnosti
Trenitalia.
13.      Dňa
25
mája
2021
bolo
prijaté
deliberazione della Giunta regionale č. 444/2021
(rozhodnutie
regionálneho
orgánu č. 444/2021)
(ďalej
len
„rozhodnutie č. 444/2021“),
ktorým
sa
bez
zohľadnenia
návratnosti
čistého
investovaného
kapitálu
určilo,
že
účtovný
zostatok
za
obdobie
rokov
2015 – 2017
je
10 702 543,18
eura.
Po
odpočítaní
sumy 3 955 613,73
eura,
ktorú
mal
ešte
doplatiť
región
Ligúria,
bola
týmto
rozhodnutím
spoločnosti
Trenitalia
uložená
povinnosť
zaplatiť 6 746 929,45
eura z dôvodu,
že
nebola
oprávnená
ponechať
si
kladný
zostatok
za
obdobie
rokov
2015
až
2017,
keďže
neniesla
riziko
prípadného
záporného
zostatku.
14.      Trenitalia
spochybnila
zákonnosť
rozhodnutia č. 444/2021
na
Tribunale amministrativo regionale per
la
Liguria (Regionálny
správny
súd
pre
Ligúriu,
Taliansko).
Tento
súd
zamietol
žalobu
rozsudkom z 27. júna
2022,
pričom
rozhodol,
že
vzdanie
sa
primeraného
zisku
zo
strany
spoločnosti
Trenitalia
je
odôvodnené
po
prvé
prechodnou
povahou
zmluvy
na
roky
2015 – 2017,
po
druhé
skutočnosťou,
že
táto
spoločnosť
neniesla
riziko
prípadnej
straty, a po
tretie
ďalším
priamym
zadaním
dotknutých
dopravných
služieb
na
pätnásť
rokov.
15.      Tento
súd
tiež
konštatoval,
že
prebytočné
výnosy
dosiahnuté
spoločnosťou
Trenitalia
boli
výsledkom
prevádzkovania
komerčnej
služby
„Cinque Terre Express“, a odmietol
výklad,
podľa
ktorého
má
Trenitalia
právo
ponechať
si
tento
prebytok,
keďže
by
to
znamenalo,
že
úhrady
vyplatené
za
plnenie
záväzku
vyplývajúceho
zo
služby
vo
verejnom
záujme
sa
používajú
na
dotovanie
vysoko
ziskových
komerčných
činností.
16.      Trenitalia
napadla
tento
rozsudok
na
Consiglio
di
Stato
(Štátna
rada),
vnútroštátnom
súde,
ktorý
podal
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania.
17.      Tento
súd
konštatuje,
že
zmluva
na
roky
2015 – 2017
zaručuje
spoločnosti
Trenitalia
úplné
pokrytie
nákladov,
nepriznáva
jej
však
nárok
na
primeraný
zisk.
Zníženie
nákladov
alebo
zvýšenie
výnosov v porovnaní s počiatočnými
odhadmi
by
teda
malo
viesť k zníženiu
protihodnoty
uhrádzanej
regiónom
Ligúria,
aby
sa
na
konci
trojročného
obdobia
zachovala
ekonomická a finančná
rovnováha s nulovým
výsledkom,
ako
bolo
dohodnuté v zmluve.
18.      Uvedený
súd
sa
zamýšľa
nad
zlučiteľnosťou
zmluvy
na
roky
2015 – 2017 s nariadením č. 1370/2007,
keďže
táto
zmluva
na
jednej
strane
počíta s tým,
že
sa
poskytovateľ
dopravných
služieb
vzdá
primeraného
zisku, a na
druhej
strane
nevyžaduje
samostatné
účtovanie
nákladov a výnosov
súvisiacich
so
službou
„Cinque Terre Express“,
ktorá
je
sčasti
komerčná.
19.      Za
týchto
podmienok
Consiglio
di
Stato
(Štátna
rada)
rozhodla
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
tieto
prejudiciálne
otázky:
„1.      Bránia
nariadenie
[č. 1370/2007], a najmä
druhá
časť
odôvodnenia
27, článok 1 ods. 2, článok 4 ods. 1, článok 6 ods. 1, body 2 a 6
prílohy,
ako
aj
zásady a ciele
práva
Únie
uvedené v príslušných
ustanoveniach
Zmluvy o FEÚ
(najmä v článkoch 14,
93 a 106)
zmluve o poskytovaní
služieb, o akú
ide v prejednávanej
veci, v tom
zmysle,
že
spôsobujú
neúčinnosť
ustanovení
zmluvy,
ktorá z dôvodu
neprítomnosti
akéhokoľvek
rizika
pre
hospodársky
subjekt
vedie k tomu,
že
sa
tento
subjekt
slobodne a vedome
vzdá
primeraného
zisku,
ak
sa
toto
vzdanie
týka
obmedzeného
časového
obdobia
(tri
roky), a to
vzhľadom
na
priame
zadanie
následnej
zmluvy o poskytovaní
služieb
na
najdlhšie
možné
obdobie
stanovené v článku 5 ods. 6 v spojení s článkom 4 ods. 4
nariadenia
[č. 1370/2007]?
2.      V prípade
kladnej
odpovede
na
túto
prvú
otázku
bránia
nariadenie
[č. 1370/2007], a najmä
prvá
časť
odôvodnenia
27,
odôvodnenie
28, článok 4 ods. 1, článok 6 ods. 1, bod 5 prílohy,
ako
aj zásady a ciele
práva
Únie
uvedené v príslušných
ustanoveniach
Zmluvy o FEÚ
(najmä v článkoch 14,
93 a 106)
zmluve o poskytovaní
služieb, o akú
ide v prejednávanej
veci, v tom
zmysle,
že
spôsobujú
neúčinnosť a neuplatniteľnosť
dotknutých
ustanovení
zmluvy,
ktorá
nestanovuje
oddelené
účtovanie
nákladov a výnosov
súvisiacich
so
službou,
ktorá
má
čiastočne
komerčnú
povahu a vyznačuje
sa
zvýšenými
sadzbami, a to
preto,
aby
sa
zabránilo
riziku
nadmernej
úhrady?“
20.      Písomné
pripomienky
predložili
Trenitalia,
región
Ligúria a Európska
komisia.
Tieto
subjekty
predniesli
ústne
pripomienky
počas
pojednávania,
ktoré
sa
konalo
27. novembra
2025.
Analýza
O prvej otázke
21.      Svojou
prvou
otázkou
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
má
nariadenie č. 1370/2007
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
uzatvoreniu
zmluvy o službách v železničnej
doprave,
ktorá
vzhľadom
na
to,
že
poskytovateľ
poverený
plnením
záväzkov
vyplývajúcich
zo
služieb
vo
verejnom
záujme
nenesie
nijaké
riziko,
stanovuje,
že
výška
úhrady
vyplácanej
tomuto
poskytovateľovi
pokrýva
všetky
ním
vynaložené
náklady,
avšak
nezahŕňa
primeraný
zisk, a to
na
prechodné
obdobie
pred
uzavretím
novej
dlhodobej
zmluvy
týkajúcej
sa
toho
istého
záväzku
vyplývajúceho
zo
služieb
vo
verejnom
záujme.(3)
22.      Najskôr
treba
pripomenúť,
že
nariadenie č. 1370/2007, o ktorého
výklad
predkladajúci
vnútroštátny
súd
žiada,
bolo
prijaté
tak
na
základe
ustanovení
Zmluvy
týkajúcich
sa štátnej
pomoci,
ako
aj
ustanovení
týkajúcich
sa
spoločnej
dopravnej
politiky.
23.      V odôvodnení
4
nariadenia č. 1370/2007
sa
uvádza,
že
cieľom
tohto
nariadenia
je
odstraňovať
rozdiely
medzi
dopravnými
podnikmi z rôznych
členských
štátov.
Ako
vyplýva z článku 1 ods. 1
prvého
pododseku a odôvodnenia
4
uvedeného
nariadenia, k tomuto
cieľu
sa
pridáva
cieľ
zabezpečiť
prostredníctvom
regulovanej
hospodárskej
súťaže
poskytovanie
služieb
všeobecného
záujmu
v osobnej
doprave, ktoré
by
boli
okrem
iného
početnejšie,
bezpečnejšie,
kvalitnejšie
alebo
poskytované
za
nižšiu
cenu
ako
tie,
ktorých
poskytovanie
by
umožnilo
samotné
fungovanie
trhu.(4)
24.      Nariadenie č. 1370/2007 v súlade s týmto
článkom 1
ods. 1
druhým
pododsekom
teda
stanovuje
podmienky,
za
ktorých
príslušné
orgány
pri
ukladaní
alebo
zmluvnom
uzatváraní
záväzkov
vyplývajúcich
zo
služieb
vo
verejnom
záujme
poskytujú
poskytovateľom
služieb
vo
verejnom
záujme
úhradu
za
vynaložené
náklady
a/alebo
priznávajú
výlučné
práva
výmenou
za
plnenie
záväzkov
vyplývajúcich
zo
služieb
vo
verejnom
záujme.
25.      Pokiaľ
ide o pojem
„úhrada
za
službu
vo
verejnom
záujme“,
je
vymedzený v článku 2 písm. g),
tohto
nariadenia
ako
„každá
výhoda,
najmä
finančná,
ktorú
priamo
alebo
nepriamo
poskytne
príslušný
orgán z verejných
zdrojov
počas
obdobia
plnenia
záväzkov
vyplývajúcich
zo
služieb
vo
verejnom
záujme
alebo v súvislosti s týmto
obdobím“.
26.      Podľa článku 6 ods. 1
prvej
vety
nariadenia č. 1370/2007
každá
úhrada
súvisiaca
so
zmluvou o službách
vo
verejnom
záujme
musí
spĺňať
požiadavky
článku 4
nariadenia
bez
ohľadu
na
spôsob
zadania
zmluvy. V prípade
priameho
zadania
zmluvy – ako v prejednávanej
veci – musí
byť
táto
úhrada
bez
ohľadu
na
jej
povahu
takisto v súlade s ustanoveniami
prílohy k uvedenému
nariadeniu.
27.      Článok 4 nariadenia č. 1370/2007 v odseku
1 písm. b)
bode
i)
stanovuje,
že
zmluvy o službách
vo
verejnom
záujme
musia
na
jednej
strane
vopred
objektívnym a transparentným
spôsobom
stanoviť
parametre,
na
základe
ktorých
sa
má
vypočítať
úhrada,
ak
je
stanovená, a na
druhej
strane v súlade s písmenom
c)
uvedeného
ustanovenia
definovať
spôsoby
rozdelenia
nákladov
spojených s poskytovaním
služieb.
Tieto
náklady
môžu
zahŕňať
najmä
náklady
na
zamestnancov,
energiu,
poplatky
za
infraštruktúru,
údržbu a opravy
vozidiel
verejnej
dopravy,
parku
koľajových
vozidiel a zariadení
potrebných
na
poskytovanie
služieb
osobnej
dopravy,
fixné
náklady a vhodnú
návratnosť
kapitálu.
28.      Podľa
nedávnej
judikatúry
Súdneho
dvora
zo
znenia
tohto
ustanovenia
vyplýva,
že
príslušné
orgány
majú v rámci
zmluvy o službách
vo
verejnom
záujme
priestor
na
voľnú
úvahu
na
vypracovanie
mechanizmu
úhrady,
ktorá
sa
má
vyplatiť
poskytovateľovi
služby
vo
verejnom
záujme.(5) Táto
miera
voľnej
úvahy
je
však
prísne
vymedzená
požiadavkou
zabrániť
nadmernej
kompenzácii
(„nadmernej
úhrade“),
uvedenou v druhej
vete článku 4 ods. 1 písm. b)
nariadenia č. 1370/2007 a v bode 2 prílohy k tomuto
nariadeniu.(6) V prípade
priameho
zadania
zmluvy o službách
vo
verejnom
záujme
sa
parametre,
na
základe
ktorých
sa
majú
počítať
platby
úhrady,
musia
určiť
tak,
aby
žiadna
platba
úhrady
neprekročila
sumu
potrebnú
na
pokrytie
čistého
finančného
vplyvu
na
vynaložené
náklady a dosiahnuté
výnosy
pri
plnení
záväzkov
vyplývajúcich
zo
služieb
vo
verejnom
záujme,
pričom
sa
berú
do
úvahy
príslušné
výnosy,
ktoré
si
ponechá
poskytovateľ
služieb
vo
verejnom
záujme, a „primeraný
zisk“.(7) Primeraný
zisk
je
vymedzený v bode 6 prílohy k nariadeniu č. 1370/2007
ako
„zvyčajná
miera
návratnosti
kapitálu v odvetví v danom
členskom
štáte,
ktorá
zohľadňuje
riziko
alebo
neprítomnosť
rizika
pre
poskytovateľa
služieb
vo
verejnom
záujme z dôvodu
zásahu
orgánu
verejnej
moci“.
29.      Inými
slovami,
zmluvy o službách
vo
verejnom
záujme
musia
upravovať
mechanizmus,
ktorý
zaručí,
že
úhrada
bude
najviac
vo
výške
čistého
finančného
vplyvu,
aby
sa
predišlo
neoprávnenému
narušeniu
hospodárskej
súťaže,
ako
vyplýva z odôvodnenia
34
nariadenia č. 1370/2007(8).
30.      Článok 4 ods. 1
tohto
nariadenia
tak
predpisuje
zohľadniť
pri
výpočte
takéhoto
finančného
vplyvu
primeraný
zisk
v prípade,
ak
je
uvedený v zmluve o službách
vo
verejnom
záujme.
31.      Výklad,
podľa
ktorého
je
primeraný
zisk
zahrnutý
do
požiadaviek
nariadenia č. 1370/2007
iba
vtedy,
ak
je
takýto
zisk
upravený v zmluve o službách
vo
verejnom
záujme,
potvrdzujú
dve
kontextuálne okolnosti.
32.      Po
prvé článok 4 ods. 1 písm. c)
nariadenia č. 1370/2007
stanovuje,
že
náklady
spojené s poskytovaním
služieb,
ktorých
spôsob
stanovenia
musí
byť
vymedzený v zmluve o službách
vo
verejnom
záujme,
„môžu
zahŕňať“,
okrem
iného,
„vhodnú
návratnosť
kapitálu“
(alebo,
inými
slovami,
primeraný
zisk).
Táto
formulácia
svedčí o tom,
že
normotvorca
Únie
nemal v úmysle
označiť
náklady,
ktoré
musia
byť
povinne
uvedené v zmluve o službách
vo
verejnom
záujme.
33.      Po
druhé
sa v bode 2 prílohy k nariadeniu č. 1370/2007
uvádza
vzorec,
podľa
ktorého
výška
čistého
finančného
vplyvu
zodpovedá
vynaloženým
nákladom, z ktorých
sa
odpočítajú
výnosy
vytvorené
poskytovateľmi
služieb
vo
verejnom
záujme a potenciálne
výnosy
vyvolané
sieťovými
účinkami, k čomu
sa
pripočíta
primeraný
zisk.
Podľa
tohto
bodu
príslušný
orgán
„s’inspire“
[vychádza] z tohto
vzorca
[vo
francúzskej
jazykovej
verzii,
pozn.
prekl.]
(„shall be guided by
the following scheme“ v anglickej
jazykovej
verzii,
„se guiará por el siguiente esquema“ v španielskej
jazykovej
verzii a „deve
tomar como referencial as
seguintes regras“ v portugalskej
jazykovej
verzii).
Použitie
tohto
slovesa
sa
podľa
môjho
názoru
vysvetľuje
práve
tým,
že
čistý
finančný
vplyv,
na
základe
ktorého
sa
počíta
maximálna
výška
úhrady,
zahŕňa
potenciálne
výnosy
vyvolané
sieťovými
účinkami,
ak
vznikli, a primeraný
zisk,
ak
ho
upravuje
zmluva o službách
vo
verejnom
záujme.(9)
34.      Povinnosť
príslušných
orgánov
priznať
poskytovateľovi
služieb
vo
verejnom
záujme
úhradu
zhŕňajúcu
primeraný
zisk
teda
nemožno
vyvodiť z doteraz
preskúmaných
ustanovení
nariadenia č. 1370/2007.
35.      Článok 1 ods. 1 a bod 7 prílohy k nariadeniu č. 1370/2007 v spojení s odôvodnením
27
tohto
nariadenia
tiež
nemožno
vykladať
tak,
že
príslušným
orgánom
ukladajú
takúto
povinnosť, v rozpore s tým,
čo
tvrdila
Trenitalia
vo
svojich
písomných
pripomienkach,
ako
aj
na
pojednávaní.
36.      Pripomeňme
obsah
týchto
ustanovení. Článok 1 ods. 1
prvý
pododsek
uvedeného
nariadenia
stanovuje
cieľ
„[zabezpečiť]
poskytovanie
služieb
všeobecného
záujmu,
ktoré
by
boli
okrem
iného
početnejšie,
bezpečnejšie,
kvalitnejšie
alebo
poskytované
pri
nižších
nákladoch“.(10) V odôvodnení
27
toho
istého
nariadenia
sa
uvádza,
že
ak
príslušný
orgán
zamýšľa
zadať
zmluvu o službách
vo
verejnom
záujme
bez
verejnej
súťaže,
mal
by
tiež
dodržiavať
podrobné
pravidlá,
ktoré
zabezpečujú,
že
výška
úhrady
je
primeraná a odráža
snahu o efektívnosť a kvalitu
služieb. V bode 7 prílohy
sa
spresňuje,
že
spôsob
úhrady
musí
podporovať
udržanie
alebo
rozvoj
účinného
riadenia
poskytovateľov
služieb
vo
verejnom
záujme,
ktoré
môže
byť
predmetom
objektívneho
hodnotenia, a poskytovania
služieb v osobnej
doprave v dostatočne
vysokej
kvalite.
37.      Komisia
vo
svojich
usmerneniach z roku
2014(11) v súvislosti
so
znením
nariadenia č. 1370/2007
uplatniteľným
ratione temporis na
skutkové
okolnosti v prejednávanej
veci v bode 2.4.8
uviedla,
že
podľa článku 1 a bodu 7 prílohy
sa
ustanovenia
tohto
nariadenia
„snažia
nielen
zamedziť
akejkoľvek
prípadnej
nadmernej
náhrade
za
záväzky
vyplývajúce
zo
služieb
vo
verejnom
záujme,
ale
tiež
zabezpečiť,
aby
ponuka
služieb
vo
verejnom
záujme
vymedzená v zmluve o službách
vo
verejnom
záujme
bola
finančne
udržateľná s cieľom
dosiahnuť a zachovať
vysokú
úroveň
kvality
služieb“.
Podľa
Komisie z toho
vyplýva,
že
„záväzok
vyplývajúci
zo
služieb
vo
verejnom
záujme
by
sa
mal… náležite
uhradiť,
aby
sa
vlastné
finančné
prostriedky
poskytovateľa
na
základe
zmluvy o službách
vo
verejnom
záujme
dlhodobo
neodčerpávali,
čo
by
bránilo
efektívnemu
plneniu
jeho
záväzkov
na
základe
zmluvy a udržaniu
vysokej
kvality
poskytovania
služieb
osobnej
dopravy“.(12) Totiž
„keď
príslušný
orgán
nezaplatí
príslušnú
náhradu,
riskuje,
že… poskytovateľovi
vzniknú
závažné
finančné
problémy,
pokiaľ
sa
zmluva o službách
vo
verejnom
záujme
zadá
priamo,
a/alebo
sa
zníži
celková
úroveň a kvalita
služieb
vo
verejnom
záujme
poskytovaných
počas
doby
platnosti
zmluvy“.(13)
38.      Z uvedeného
možno
vyvodiť
nasledujúce
súvislosti.
39.      Článok 1 a bod 7 prílohy k nariadeniu č. 1370/2007
neurčujú
minimálnu
hranicu
úhrady(14) a výslovne
nezaväzujú
príslušné
orgány
priznať
úroveň
úhrady,
ktorá
by
bola
vyššia
ako
čistý
finančný
vplyv
záväzkov
vyplývajúcich
zo
služieb
vo
verejnom
záujme
alebo
ho
prevyšovala, a zahŕňala
by
tak
aj
primeraný
zisk.
Nemožno
ich
teda
chápať
tak,
že
príslušným
orgánom
ukladajú
principiálnu
povinnosť
priznať
takýto
zisk
poskytovateľom
služieb
vo
verejnom
záujme.
40.      Tieto
ustanovenia
však
vyjadrujú
všeobecnú
hranicu
zmluvnej
slobody
príslušných
orgánov.
Presnejšie
povedané,
mieru
voľnej
úvahy,
ktorú
majú
tieto
orgány
pri
stanovení
parametrov
na
výpočet
úhrady,
vymedzuje
aj
cieľ
zabezpečiť
poskytovanie
služieb v osobnej
doprave,
ktoré
sú
efektívne a zároveň
finančne
ziskové, s cieľom
dosiahnuť
vysokú
kvalitu
týchto
služieb.
Ako
Súdny
dvor
rozhodol v rozsudku
DOBELES,
príslušné
vnútroštátne
orgány
nemôžu
poskytovateľom
dopravných
služieb
povereným
plnením
záväzkov
vyplývajúcich
zo
služieb
vo
verejnom
záujme
uložiť
také
podmienky,
ako
sú
podmienky
týkajúce
sa
spôsobov
úhrady,
ktoré
by
boli
neprimerané
alebo
disproporčné.(15) Takým prípadom
by
bolo
najmä
zmluvné
ustanovenie
stanovujúce
podmienky,
ktoré
by
tomuto
poskytovateľovi
zjavne
nezaručovali
dostatočnú
úhradu,
čím
by
mohli z dlhodobého
hľadiska
ohroziť
udržanie
poskytovania
služieb
vo
verejnom
záujme v dostatočne
vysokej
kvalite.
41.      Nie
je
preto
vylúčené,
že
nepriznanie
primeraného
zisku, a tým
aj
návratnosti
investovaného
kapitálu,
môže
spôsobiť,
že
poskytovateľovi
služieb
vo
verejnom
záujme
bude
vyplatená
zjavne
nedostatočná
úhrada. V takom
prípade
by
išlo o „neprimeranú
alebo
disproporčnú“
podmienku v zmysle
uvedenom v predchádzajúcom
bode,
ktorá
je
nezlučiteľná s nariadením č. 1370/2007.(16)
42.      Na
takéto
posúdenie,
ktoré
prináleží
vnútroštátnemu
súdu,
sa
vzťahuje
zásada
proporcionality(17).
Na
overenie,
či
je
táto
zásada
dodržaná,
je
potrebné
zohľadniť
všetky
relevantné
skutočnosti
súvisiace
so
zmluvou o službách
vo
verejnom
záujme, o ktorú
ide
vo
veci
samej,
teda
so
zmluvou
na
roky
2015 – 2017.
Mám
tým
na
mysli
najmä
dva
faktory
spomenuté
týmto
súdom, a to
prechodný
charakter
tejto
zmluvy a neprítomnosť
akéhokoľvek
ekonomického a finančného
rizika
pre
spoločnosť
Trenitalia
pri
poskytovaní
služieb
vo
verejnom
záujme,
ktoré
sú
predmetom
uvedenej
zmluvy.
43.      S cieľom
poskytnúť
predkladajúcemu
vnútroštátnemu
súdu
užitočnú
odpoveď
považujem
za
potrebné
sformulovať
niekoľko
úvah,
najmä o týchto
dvoch
faktoroch.
44.      V súvislosti s prvým
faktorom v prvom
rade
pripomínam,
že
táto
zmluva
bola
uzavretá v situácii,
keď
to
región
Ligúria
považoval
za
nevyhnuté
na
zabezpečenie
kontinuity
poskytovania
predmetnej
služby
vo
verejnom
záujme v osobnej
železničnej
doprave.
Jej
obmedzená
platnosť
(tri
roky)
teda
vychádzala z potreby
riešiť
prechodnú
situáciu s perspektívou
uzavretia
následnej
zmluvy s oveľa
dlhšou
platnosťou.
Je
pritom
zrejmé,
že
podmienky
krátkodobej
zmluvy
mávajú
vo
všeobecnosti s menšou
pravdepodobnosťou
negatívny
vplyv
na
dlhodobú
finančnú
udržateľnosť
služby v porovnaní s dlhodobou
zmluvou.
45.      Pokiaľ
ide o druhý
faktor,
nazdávam
sa,
že v záujme
zachovania
finančnej
udržateľnosti
služby
vo
verejnom
záujme
sa
výška
úhrady
musí
meniť v závislosti
od
rizika,
ktoré
je
poskytovateľ
ochotný
prevziať.(18) Ako
uvádza
Komisia
vo
svojich
písomných
pripomienkach,
nepriznanie
primeraného
zisku
by
mohlo
byť
porušením
nariadenia č. 1370/2007 v prípade,
ak
dotknutý
poskytovateľ
musí
znášať
významné
prevádzkové
alebo
investičné
riziká. Z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
však
vyplýva,
že zmluva
na
roky
2015 – 2017
nezaväzovala
spoločnosť
Trenitalia k nijakými
investíciám,
keďže
investície
do
modernizácie
vozového
parku
boli
odložené
do
následnej
zmluvy.
Okrem
toho
zmluvné
ustanovenia
upravovali
úplné
pokrytie
prevádzkových
rizík,
ktoré
by
mohli
ohroziť
poskytovanie
predmetnej
služby
vo
verejnom
záujme
spoločnosťou
Trenitalia.
Ukazuje
sa
teda,
že
podľa
predmetnej
zmluvy
bola
táto
spoločnosť
chránená
proti
akémukoľvek
riziku
spojenému s poskytovaním
danej
služby
vo
verejnom
záujme.
46.      V tejto
súvislosti
treba
tiež
poznamenať,
že
mechanizmus
úhrad
založený
na
úplnom
pokrytí
nákladov
vynaložených
poskytovateľom
služieb
vo
verejnom
záujme, o aký
ide v prejednávanej
veci,
nie
je
spôsobilý
podporovať
účinné
riadenie
služby
vo
verejnom
záujme,
ako
to
vyžaduje
prvá
zarážka bodu 7 prílohy k nariadeniu č. 1370/2007.
Ako
totiž
spresnila
Komisia v bode 2.4.3
usmernení z roku
2014,
„kompenzačné
systémy,
ktoré
jednoducho
pokrývajú
vzniknuté
skutočné
náklady,
poskytujú
málo
stimulov,
aby
dopravná
spoločnosť
nezvyšovala
náklady,
alebo
sa
časom
stala
efektívnejšia“ a „ich
používanie
je
preto
lepšie
obmedziť
na
prípady,
kde
panuje
veľká
neistota
ohľadne
nákladov a poskytovateľ
dopravy
potrebuje
vysoký
stupeň
ochrany
proti
neistote“.
Hoci
tento
faktor
treba
vziať
do
úvahy v rámci
skúmania
proporcionality,
je
potrebné
ho
zasadiť
do
kontextu, v ktorom
sa
príslušný
orgán
rozhodol
jednak
uzavrieť
zmluvu o službách
vo
verejnom
záujme
stanovujúcu
úplné
pokrytie
skutočných
nákladov
dotknutého
poskytovateľa,
aby
podporil
udržanie
ponuky
tejto
služby, a jednak
začať
postup
priameho
zadania
zmluvy
tomu
istému
poskytovateľovi
na
obdobie
pätnásť
rokov.
47.      Vzhľadom
na
uvedené
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prvú
otázku
tak,
že
nariadenie č. 1370/2007
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
nebráni
uzavretiu
zmluvy o službách v železničnej
doprave,
podľa
ktorej – vzhľadom
na
neprítomnosť
rizika
pre
poskytovateľa
povereného
plnením
záväzkov
vyplývajúcich
zo
služieb
vo
verejnom
záujme – výška
úhrady
vyplácanej
tomuto
poskytovateľovi
pokrýva
všetky
náklady,
ktoré
mu
vznikli,
avšak
nezahŕňa
primeraný
zisk, a to
na
prechodné
obdobie
pred
uzavretím
novej
dlhodobej
zmluvy
týkajúcej
sa
tohto
istého
záväzku
vyplývajúceho
zo
služby
vo
verejnom
záujme,
pokiaľ
nepriznanie
primeraného
zisku
nevedie k nedostatočnej
úhrade,
ktorá
by
bránila v riadnom
plnení
záväzkov
stanovených
zmluvou a v udržaní
poskytovania
služieb v osobnej
doprave v dostatočne
vysokej
kvalite,
čo
musí
overiť
vnútroštátny
súd.
O druhej otázke
48.      Svojou
druhou
otázkou
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
majú článok 6 ods. 1
nariadenia č. 1370/2007 a bod 5 prílohy k tomuto
nariadeniu
vykladať v tom
zmysle,
že
bránia
uzavretiu
zmluvy o službách,
ktorá
nestanovuje
oddelené
účtovníctvo
pre
náklady a výnosy
dopravnej
služby,
na
ktorú
sa
táto
zmluva
vzťahuje a ktorej
tarifné
podmienky
zaručujú
komerčnú
rentabilitu.(19)
49.      Táto
otázka
sa
kladie
len
vtedy,
ak
bola
prvá
otázka
zodpovedaná
kladne,
teda
ak
je
podľa
nariadenia č. 1370/2007
orgán
povinný
priznať
poskytovateľovi
služieb
vo
verejnom
záujme
primeraný
zisk.
Ako
som
už
vysvetlil
vyššie,
som
presvedčený,
že
to
neplatí.
Navrhujem
preto,
aby
Súdny
dvor
na
túto
druhú
otázku
neodpovedal. V prípade,
že
by
sa
však
Súdny
dvor
nestotožňoval s mojím
názorom,
preskúmam
ďalej
podstatu
otázky.
50.      Na
úvod
treba
pripomenúť,
že
Trenitalia
získala
vďaka
službe
spomenutej v tejto
otázke,
označovanej
„Cinque Terre Express“,
vyššie
výnosy z cestovného,
ako
sa
zvyčajne
dosahujú v rámci
bežnej
služby
vo
verejnom
záujme, a to
vďaka
zvýšeným
sadzbám
uplatniteľným
na
používateľov z radov
turistov.
51.      V konaní
vo
veci
samej
Trenitalia
argumentovala
tým,
že
je
oprávnená
ponechať
si
prebytočné
výnosy
plynúce z poskytovania
tejto
služby
ako
primeraný
zisk.
Región
Ligúria s tým
nesúhlasil a tvrdil,
že
právny
výklad
obhajovaný
spoločnosťou
Trenitalia
by
znamenal,
že
táto
spoločnosť
používa
úhradu
prijatú
za
záväzok
vyplývajúci
zo
služby
vo
verejnom
záujme
na
dotovanie
komerčnej
činnosti,
konkrétne
poskytovanie
služby
„Cinque Terre Express“.
52.      Podľa
druhej
vety článku 6 ods. 1
nariadenia č. 1370/2007
každá
úhrada
súvisiaca
so
zmluvou o službách
vo
verejnom
záujme
zadanou
priamo
podľa
článku 5
ods. 6
tohto
nariadenia
musí
byť v súlade s ustanoveniami
uvedenými v prílohe k uvedenému
nariadeniu.
Konanie
vo
veci
samej
sa
týka
práve
priameho
zadania
zmluvy o službách
vo
verejnom
záujme v železničnej
doprave.
53.      Pripomínam,
že
podľa
prvej
vety bodu 5 tejto
prílohy
„ak
poskytovateľ
služieb
vo
verejnom
záujme
neposkytuje
len
služby,
za
ktoré
sa
poskytuje
úhrada a ktorými
plní
záväzky
vyplývajúce
zo
služieb
vo
verejnom
záujme,
ale
vykonáva
aj
iné
činnosti,
účtovníctvo
uvedených
služieb
vo
verejnom
záujme
musí
byť
pre
zvýšenie
transparentnosti a zamedzenie
krížovým
dotáciám
oddelené“. V tejto
súvislosti
sa v bode 2.4.4
usmernení z roku
2014
uvádza,
že
účelom
takejto
povinnosti
oddelenia
účtov
je
predísť
tomu,
aby
sa
úhrada
vyplatená
poskytovateľovi
služieb
vo
verejnom
záujme
použila
na
posilnenie
jeho
konkurenčného
postavenia v komerčných
činnostiach,
čo
by
znamenalo
poskytnutie
krížovej
dotácie
na
tieto
posledné
uvedené
činnosti.
54.      Nariadenie č. 1370/2007
teda
vyžaduje
účtovné
rozdelenie
medzi
dopravnými
službami,
ktoré
sú
predmetom
úhrad
za
záväzky
vyplývajúce
zo
služieb
vo
verejnom
záujme, a službami
bez
nároku
na
tieto
úhrady.(20)
55.      Ako
vyplýva z vymedzenia
pojmu
„zmluva o službách
vo
verejnom
záujme“
uvedeného v článku 2 písm. i)
nariadenia č. 1370/2007,(21) služby
uvedené v tejto
zmluve
sú
podmienené
záväzkami
vyplývajúcimi
zo
služieb
vo
verejnom
záujme,
ktoré
sú v nej
stanovené.
56.      Z toho
podľa
môjho
názoru
vyplýva,
že
služba v železničnej
doprave
„Cinque Terre Express“
výslovne
upravená v zmluve
na
roky
2015 – 2017
patrí
medzi
„služby,
za
ktoré
sa
poskytuje
úhrada a ktorými
[poskytovateľ]
plní
záväzky
vyplývajúce
zo
služieb
vo
verejnom
záujme“ v zmysle bodu 5 prílohy k nariadeniu č. 1370/2007.
Povinnosť
účtovného
rozdelenia
preto nepovažujem za
uplatniteľnú
za
okolností, o aké
ide v konaní
vo
veci
samej.
57.      Tento
záver
nemôže
vyvrátiť
ani
skutočnosť,
že
služba
železničnej
dopravy
„Cinque Terre Express“
je
komerčne
rentabilná z dôvodu,
že
zmluva
na
roky
2015 – 2017
upravuje
možnosť
použiť
zvýšenú
sadzbu
pre
používateľov z radov
turistov. Z bodu 5 prílohy k nariadeniu č. 1370/2007
totiž
vôbec
nevyplýva,
že
by v dôsledku
komerčnej
rentability
niektorej
zo
„[služieb],
za
ktoré
sa
poskytuje
úhrada a ktorými
[poskytovateľ]
plní
záväzky
vyplývajúce
zo
služieb
vo
verejnom
záujme“
vznikla
povinnosť
viesť
oddelené
účtovníctvo z hľadiska
nákladov a výnosov z dotknutej
dopravnej
služby.
Navyše
je
dôležité
zdôrazniť – ako
to
urobila
Trenitalia
vo
svojich
písomných
pripomienkach
–,
že v bode 2.2.5
usmernení z roku
2014
sa
uvádza,
že
rozsah
geografickej
pôsobnosti
zmlúv o službách
vo
verejnom
záujme
by
mal
príslušným
orgánom
umožniť
využívať
sieťové
účinky
služieb
verejnej
dopravy
poskytovaných
na
miestnej,
regionálnej a nadregionálnej
úrovni.
Na
tento
účel
sa v tomto
bode
výslovne
zvažuje
možnosť
takéhoto
nákladovo
efektívneho
poskytovania
služieb z dôvodu
krížového
financovania
medzi
rentabilnými
službami a inými,
stratovými
službami,
na
ktoré
sa
vzťahuje
tá
istá
zmluva o službách
vo
verejnom
záujme.
58.      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
druhú
otázku
tak,
že článok 6 ods. 1
nariadenia č. 1370/2007 v spojení s bodom 5 prílohy k tomuto
nariadeniu
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
nebráni
uzavretiu
zmluvy o službách,
ktorá
nestanovuje
oddelené
účtovníctvo
pre
náklady a výnosy z dopravnej
služby,
na
ktorú
sa
táto
zmluva
vzťahuje a ktorej
tarifné
podmienky
zaručujú
komerčnú
rentabilitu.
Návrh
59.      So
zreteľom
na
vyššie
uvedené
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálne
otázky,
ktoré
položila
Consiglio
di
Stato
(Štátna
rada,
Taliansko),
takto
1.      Nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady
(ES) č. 1370/2007 z 23. októbra
2007 o službách
vo
verejnom
záujme v železničnej a cestnej
osobnej
doprave,
ktorým
sa
zrušujú
nariadenia
Rady
(EHS)
č. 1191/69 a (EHS)
č. 1107/70,
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že:
nebráni
uzavretiu
zmluvy o službách v železničnej
doprave,
podľa
ktorej – vzhľadom
na
neprítomnosť
rizika
pre
poskytovateľa
povereného
plnením
záväzkov
vyplývajúcich
zo
služieb
vo
verejnom
záujme – výška
úhrady
vyplácanej
tomuto
poskytovateľovi
pokrýva
všetky
náklady,
ktoré
mu
vznikli,
avšak
nezahŕňa
primeraný
zisk, a to
na
prechodné
obdobie
pred
uzavretím
novej
dlhodobej
zmluvy
týkajúcej
sa
tohto
istého
záväzku
vyplývajúceho
zo
služby
vo
verejnom
záujme,
pokiaľ
nepriznanie
primeraného
zisku
nevedie k nedostatočnej
úhrade,
ktorá
by
bránila v riadnom
plnení
záväzkov
stanovených
zmluvou a v udržaní
poskytovania
služieb v osobnej
doprave v dostatočne
vysokej
kvalite,
čo
musí
overiť
vnútroštátny
súd.
2)      Článok 6 ods. 1
nariadenia č. 1370/2007 v spojení s bodom 5 prílohy k tomuto
nariadeniu
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že:
nebráni
uzavretiu
zmluvy o službách,
ktorá
nestanovuje
oddelené
účtovníctvo
pre
náklady a výnosy z dopravnej
služby,
na
ktorú
sa
táto
zmluva
vzťahuje a ktorej
tarifné
podmienky
zaručujú
komerčnú
rentabilitu.
1      Jazyk
prednesu:
francúzština.
2      Nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady
(ES) z 23. októbra
2007 o službách
vo
verejnom
záujme v železničnej a cestnej
osobnej
doprave,
ktorým
sa
zrušujú
nariadenia
Rady
(EHS)
č. 1191/69 a (EHS)
č. 1107/70
(Ú. v. EÚ L 315,
2007,
s. 1).
3      Predkladajúci
vnútroštátny
súd
vo
svojej
otázke
okrem
súboru
ustanovení
nariadenia č. 1370/2007
spomína
aj články 14,
93 a 106 ZFEÚ,
avšak
neobjasňuje
dôvody,
prečo
považuje
tieto
články
za
relevantné v prejednávanej
veci.
Nazdávam
sa,
že
Súdny
dvor
by
mal
preformulovať
túto
otázku
tak,
že
vynechá
tieto
ustanovenia. V tejto
súvislosti
treba
pripomenúť,
že
podľa
ustálenej
judikatúry
môže
Súdny
dvor
preformulovať
otázky,
ktoré
sú
mu
položené,
pričom v prípade
potreby
obmedzí
svoj
výklad
len
na
tie
ustanovenia
uvedené v návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktoré
sú
relevantné
[pozri
rozsudok z 26
januára
2023,
Ministerstvo
na
vatrešnite raboti (Registrácia
biometrických a genetických
údajov
políciou)
(C‑205/21,
EU:C:2023:49, bod 77), v ktorom
Súdny
dvor
preformulovať
tretiu
prejudiciálnu
otázku
položenú
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom].
4      Pozri
tiež
rozsudok z 8. septembra
2022,
Lux
Express
Estonia (C‑614/20,
EU:C:2022:641, body 67
až
69).
5      Pozri
rozsudok z 21. decembra
2023,
DOBELES
AUTOBUSU
PARKS a i. (C‑421/22,
ďalej
len
„rozsudok
DOBELES“,
EU:C:2023:1028, bod 42).
6      Pozri
rozsudok z 25. januára
2024,
Obština Pomorie (C‑390/22,
EU:C:2024:75, bod 39).
7      Toto
ustanovenie
kodifikuje
tretiu
podmienku,
ktorá
musí
byť
splnená
na
to,
aby
sa
úhrada
nepovažovala
za
„štátnu
pomoc“ v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ [pozri
rozsudok z 24
júla
2003,
Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg
(C‑280/00,
EU:C:2003:415, bod 92)]. V tejto
súvislosti
je
dôležité
pripomenúť,
že
podľa článku 9 ods. 1
nariadenia č. 1370/2007
je
úhrada
za
poskytované
služby
vo
verejnom
záujme v osobnej
doprave
vyplatená v súlade s týmto
nariadením
zlučiteľná
so
spoločným
trhom, a preto
je
oslobodená
od
povinnosti
predchádzajúceho
oznámenia
stanovenej v článku 88 ods. 3 ES (teraz článok 108 ods. 3 ZFEÚ).
8      Podľa
odôvodnenia
34
uvedeného
nariadenia
„úhrada
za
služby
vo
verejnom
záujme…
môže
byť
za
určitých
podmienok
zlučiteľná
so
zmluvou
podľa
jej
článku 73.
Po
prvé,
musí
sa
poskytnúť
na
zabezpečenie
poskytovania
služieb,
ktoré
sú
službami
všeobecného
záujmu v zmysle
zmluvy.
Po
druhé,
aby
sa
predišlo
neoprávnenému
narušeniu
hospodárskej
súťaže,
úhrada
nemôže
prekročiť
úroveň
potrebnú
na
pokrytie
čistých
nákladov
vyplývajúcich z výkonu
záväzkov
vyplývajúcich
zo
služieb
vo
verejnom
záujme,
berúc
do
úvahy
získané
výnosy a primeraný
zisk“.
9      Naproti
tomu
znenie
talianskej
jazykovej
verzie
(„segue il seguente schema“)
by
mohlo
naznačovať,
že
tento
vzorec
je
pre
príslušné
orgány
záväzný.
Zdá
sa
však,
že
ostatné
jazykové
verzie,
ktorým
rozumiem,
si
toto
jazykové
riešenie
neosvojili.
10      Kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát.
11      Oznámenie
Komisie o výkladových
usmerneniach
týkajúcich
sa
nariadenia
(ES) č. 1370/2007
(Ú. v. EÚ C 92,
2014,
s. 1)
(ďalej
len
„usmernenia z roku
2014“). V bode 1 tohto
textu
(„Úvod“)
sa
spresňuje,
že
„Komisia v tomto
oznámení
objasňuje
svoje
chápanie
mnohých
ustanovení
nariadenia
inšpirovaných
osvedčenými
postupmi s cieľom
pomôcť
členským
štátom
naplno
využívať
prínosy
vnútorného
trhu“.
12      Kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát.
13      Kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát.
14      Pozri
návrh
legislatívneho
uznesenia
Európskeho
parlamentu o návrhu
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady,
ktorým
sa
mení
nariadenie
(ES)
č. 1370/2007,
pokiaľ
ide o otvorenie
trhu
so
službami
vnútroštátnej
osobnej
železničnej
dopravy
[COM(2013)0028 – C7‑0024/2013 – 2013/0028(COD)],
dokument
A7‑0034/2014
zo
16. januára
2014,
pozmeňujúce a doplňujúce
návrhy
10 a 40,
dostupný
na
tejto
adrese:
https://www.europarl.europa.eu/doceo/document/A‑7‑2014‑0034_FR.html#_section5.
15      Rozsudok
DOBELES
(bod 54).
16      Chcem
pripomenúť,
že
pri
výkone
voľnej
úvahy,
ktorú
im
priznáva
nariadenie,
musia
členské
štáty
túto
mieru
voľnej
úvahy
použiť v medziach
stanovených
ustanoveniami
tohto
nariadenia,
aby
nenarušili
jeho
obsah a ciele
[pokiaľ
ide o nariadenie č. 1370/2007,
pozri
rozsudok z 25. januára
2024,
Obština Pomorie (C‑390/22,
EU:C:2024:75, bod 40)].
17      Je
pravda,
že
táto
zásada
je
zakotvená
iba v konsolidovanom
znení
nariadenia č. 1370/2007, a nie v znení
uplatniteľnom
na
skutkové
okolnosti v prejednávanej
veci.
Ide
však o všeobecnú
zásadu
práva
Únie,
ktorá
sa
uplatňuje
bez
ohľadu
na
to,
či
je
výslovne
uvedená v akte
sekundárneho
práva.
18      Pozri
rozsudok
DOBELES
(bod 55).
19      V súlade s judikatúrou
citovanou v poznámke
pod
čiarou
3
vyššie
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
preformuloval
túto
otázku
tak,
že
vynechá
odôvodnenia
27 a 28,
ako
aj článok 4 ods. 1
nariadenia č. 1370/2007.
20      Pozri
rozsudok z 28. júna
2017,
Komisia/Nemecko
(C‑482/14,
EU:C:2017:499, body 127
až
129), v ktorom
Súdny
dvor
konštatoval,
že z článku 6 ods. 1
nariadenia č. 1370/2007 v spojení s bodom 5 prílohy k tomuto
nariadeniu
nevyplýva,
že
„poskytovatelia
služieb
osobnej
železničnej
dopravy
prevádzkujúci
súčasne
kompenzované
činnosti
podliehajúce
povinnostiam
vo
verejnom
záujme a iné
činnosti
sú
povinní
vo
svojich
ročných
účtovných
závierkach
identifikovať
na
základe
jednotlivých
zmlúv
verejné
prostriedky
prijaté z titulu
zabezpečovania
ich
činnosti
vo
verejnom
záujme“.
Naopak
podľa
Súdneho
dvora
tieto
ustanovenia
ukladajú
takýmto
poskytovateľom
„iba
povinnosť
účtovného
oddelenia
ich
rôznych
oblastí
činností“.
21      Podľa
tohto
ustanovenia
ide o „jeden
alebo
viacero
právne
záväzných
aktov,
ktoré
potvrdzujú
dohodu
medzi
príslušným
orgánom a poskytovateľom
služieb
vo
verejnom
záujme s cieľom
zveriť
poskytovateľovi
služieb
vo
verejnom
záujme
riadenie a poskytovanie
služieb
vo
verejnom
záujme v doprave
podliehajúcich
záväzkom
vyplývajúcim
zo
služieb
vo
verejnom
záujme“.