ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU EURÓPSKEJ ÚNIE
(tretia komora)
z 12. apríla 2016
Vec F‑98/15
CP
proti
Európskemu parlamentu
„Verejná služba – Úradníci – Vedúci útvaru – Skúšobná doba – Nepotvrdenie vo funkcii vedúceho útvaru – Výkon rozsudku o zrušení – Strata príležitosti“
Predmet:      Žaloba podaná podľa článku 270 ZFEÚ uplatniteľného na Zmluvu o ESAE na základe jej článku 106a, ktorou CP v podstate navrhuje na jednej strane zrušenie článku 2 rozhodnutia Európskeho parlamentu z 18. júla 2014 v rozsahu, v akom stanovuje, že k zvýšeniu jeho základného platu vzťahujúcemu sa na jeho vymenovanie za vedúceho útvaru, nazývanému „príspevok za riadenie“, dôjde po skončení doby deviatich mesiacov a na druhej strane náhradu „majetkovej a finančnej ujmy“, ktorú údajne utrpel
Rozhodnutie:      Európsky parlament je povinný zaplatiť CP sumu 3 219,55 eur. Táto suma sa zvýši o úroky z omeškania vypočítané v sadzbe stanovenej Európskou centrálnou bankou pre hlavné operácie refinancovania a uplatniteľnej počas dotknutého obdobia, zvýšenej o dva percentuálne body, od 1. júla 2011 až do dňa skutočného zaplatenia. V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta. Každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.
Abstrakt
1.      Žaloba o neplatnosť – Rozsudok o zrušení – Účinky – Povinnosť prijať vykonávacie opatrenia – Osobitné ťažkosti – Spravodlivá náhrada nevýhody, ktoré pre žalobcu vyplynula zo zrušeného aktu
(Článok 266 ZFEÚ)
2.      Žaloby úradníkov – Neobmedzená právomoc – Náhrada majetkovej ujmy spojenej so stratou príležitosti – Posúdenie – Kritériá
(Služobný poriadok úradníkov, článok 91 ods. 1)
1.      V prípade, že súd zruší akt inštitúcie alebo agentúry, táto inštitúcia alebo agentúra je na základe článku 266 ZFEÚ povinná prijať vhodné opatrenia na vykonanie rozsudku. Na dosiahnutie súladu so zrušujúcim rozsudkom a na jeho úplné vykonanie je inštitúcia, ktorá vydala zrušený akt, povinná rešpektovať nielen výrok rozsudku, ale aj odôvodnenie, ktoré k nemu viedlo a ktoré predstavuje jeho potrebnú oporu v tom zmysle, že je nevyhnutné na určenie presného významu toho, o čom bolo rozhodnuté vo výroku. Je to totiž toto odôvodnenie, ktoré na jednej strane identifikuje ustanovenie považované za nezákonné a na druhej strane uvádza dôvody nezákonnosti konštatovanej vo výroku, a ktoré dotknutá inštitúcia musí zohľadniť pri nahradení zrušeného aktu. Pokiaľ ide o účinky zrušenia aktu vyhláseného súdom, toto zrušenie platí ex tunc, a teda so spätnou účinnosťou odstraňuje zrušený akt z právneho poriadku. Na základe článku 266 ZFEÚ je teda žalovaná inštitúcia povinná prijať nevyhnutné opatrenia na odstránenie účinkov zistenej nezákonnosti, čo v prípade už vykonaného aktu znamená znovu uviesť žalobcu do právnej situácie, v akej sa nachádzal pred týmto aktom.
Inštitúcia, ktorej akt bol zrušený, sa však nemôže dovolávať praktických ťažkostí, aby sa vyhla svojej povinnosti odstrániť nezákonnosť, ku ktorej došlo. Ak sú totiž s vykonaním zrušujúceho rozsudku spojené osobitné ťažkosti, dotknutá inštitúcia môže splniť povinnosť vyplývajúcu z článku 266 ZFEÚ tým, že príjme akékoľvek rozhodnutie, ktoré môže spravodlivo nahradiť nevýhodu, ktorá pre dotknutú osobu vyplynula zo zrušeného rozhodnutia.
(pozri body 59 a 71)
Odkaz:
Súd prvého stupňa: rozsudok z 8. októbra 1992, Meskens/Parlament, T‑84/91, EU:T:1992:103, bod 78
Súd pre verejnú službu: rozsudky z 15. apríla 2010, Angelidis/Parlament, F‑104/08, EU:F:2010:23, body 35 a 36 a citovaná judikatúra; z 13. septembra 2011, AA/Komisia, F‑101/09, EU:F:2011:133, bod 81, a z 21. marca 2013, Brune/Komisia, F‑94/11, EU:F:2013:41, bod 59
2.      Pod podmienkou, že je strata príležitosti dostatočne podložená, predstavuje nahraditeľnú majetkovú ujmu. Na účely určenia výšky náhrady škody, ktorá sa má zaplatiť za stratu príležitosti, je potrebné po identifikovaní povahy príležitosti, ktorej bol úradník zbavený, určiť dátum, od ktorého mohol túto príležitosť využívať, potom túto príležitosť kvantifikovať, a napokon spresniť, aké boli preňho finančné dôsledky tejto straty príležitosti. Navyše pokiaľ je to možné, musí byť príležitosť, ktorej bol úradník zbavený, vymedzená objektívne, formou matematického koeficientu vyplývajúceho z presnej analýzy. Ak však uvedená príležitosť nemôže byť kvantifikovaná týmto spôsobom, pripúšťa sa, aby vzniknutá ujma bola ohodnotená ex æquo et bono.
(pozri body 68 a 79)
Odkaz:
Všeobecný súd Európskej únie: rozsudok z 10. novembra 2010, ÚHVT/Simões Dos Santos, T‑260/09 P, EU:T:2010:461, bod 104
Súd pre verejnú službu: rozsudok z 13. marca 2013, AK/Komisia, F‑91/10, EU:F:2013:34, body 69, 91 a 92 a citovaná judikatúra