62004CJ0232_SK
Účastníci konania
Odôvodnenie
Výrok
Účastníci konania
V spojených veciach C‑232/04 a C‑233/04,
ktorých predmetom sú návrhy na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podané rozhodnutiami Arbeitsgericht Düsseldorf (Nemecko) z 5. mája 2004 a doručené Súdnemu dvoru 3. júna 2004, ktoré súvisia s konaniami:
Nurten Güney-Görres (C‑232/04),
Gul Demir (C‑233/04 )
proti
Securicor Aviation (Germany) Ltd,
Kötter Aviation Security GmbH & Co. KG,
SÚDNY DVOR (tretia komora),
v zložení: predseda tretej komory A. Rosas, sudcovia J.‑P. Puissochet, S. von Bahr, A. Borg Barthet (spravodajca) a U. Lõhmus,
generálny advokát: M. Poiares Maduro,
tajomník: K. Sztranc, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 20. apríla 2005,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
– Kötter Aviation Security GmbH & Co. KG, v zastúpení: F. Kasper, T. Wegmann a L. Kolks, Rechtsanwälte,
– Securicor Aviation (Germany) Ltd, v zastúpení: C. Berger, Rechtsanwalt,
– Spolková republika Nemecko, v zastúpení: C.‑D. Quassowski, A. Tiemann, ako aj M. Lumma a U. Forsthoff, splnomocnení zástupcovia,
– Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: G. Rozet, H. Kreppel a F. Erlbacher, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 16. júna 2005,
vyhlásil tento
Rozsudok
Odôvodnenie
1. Predmetom návrhov na začatie prejudiciálneho konania je výklad článku 1 smernice Rady 2001/23/ES z 12. marca 2001 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov (Ú. v. ES L 82, s. 16; Mim. vyd. 05/004, s. 98).
2. Tieto návrhy boli podané v rámci sporov medzi pani Güney-Görres a pani Demir ako žalobkyňami a žalovanou Kötter Aviation Security GmbH & Co. KG (ďalej len „Kötter“), spoločnosťou poverenou na základe zmluvy výkonom kontroly cestujúcich a batožiny na letisku v Düsseldorfe, ako aj ich pôvodným zamestnávateľom, Securicor Aviation (Germany) Ltd (ďalej len „Securicor“), spoločnosťou skôr poverenou poskytovaním rovnakých plnení na základe zmluvy, ktorá bola vypovedaná. Tieto zamestnankyne podali na Arbeitsgericht Düsseldorf (pracovný súd v Düsseldorfe) proti Kötter žalobu, ktorou sa domáhajú určenia toho, že prv existujúci pracovnoprávny vzťah medzi nimi a Securicor zostal zachovaný a pokračoval aj s Kötter na základe § 613a nemeckého občianskeho zákonníka (Bürgerliches Gesetzbuch, ďalej len „BGB“), ktorým sa do nemeckého práva prebrala smernica 2001/23.
Právny rámec
Právna úprava Spoločenstva
3. Smernica 2001/23 kodifikuje smernicu Rady 77/187/EHS zo 14. februára 1977 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov (Ú. v. ES L 61, s. 26), zmenenú a doplnenú smernicou Rady 98/50/ES z 29. júna 1998 (Ú. v. ES L 201, s. 88).
4. Pôsobnosť smernice 2001/23 je určená jej článkom 1, ktorý stanovuje:
„1. a)	Táto smernica sa vzťahuje na každý prevod podnikov, závodov alebo časť podniku alebo závodu na iného zamestnávateľa v dôsledku právneho prevodu [zmluvného prevodu – neoficiálny preklad ] alebo zlúčenia [alebo fúzie – neoficiálny preklad ].
b)	Podľa písmena a) a nasledujúcich ustanovení tohto článku prevod v zmysle tejto smernice je, keď ide o prevod hospodárskeho subjektu, ktorý si ponecháva svoju identitu v zmysle organizovaného zoskupenia zdrojov, ktorého cieľom je vykonávať hospodársku činnosť bez ohľadu na to, či je táto činnosť hlavná, alebo doplnková.
…“
5. Článok 1 smernice 2001/23 je zhodný s článkom 1 smernice 77/187, zmenenej a doplnenej smernicou 98/50, ktorej odôvodnenie č. 4 znie takto:
„… právna istota a prehľadnosť si vyžadujú objasnenie pojmu prevod vo svetle judikatúry Súdneho dvora; … keďže toto objasnenie nemení pôsobnosť smernice 77/187/EHS, ako ju vyložil Súdny dvor“ [ neoficiálny preklad ].
6. Články 3 a 4 smernice 2001/23 obsahujú tieto ustanovenia:
„ Článok 3
1. Práva a povinnosti prevádzateľa vyplývajúce z pracovnej zmluvy alebo z pracovnoprávneho vzťahu, ktorý existoval ku dňu prevodu, sa z dôvodu tohto prevodu prevedú na [z dôvodu tohto prevodu prechádzajú na – neoficiálny preklad ] nadobúdateľa.
…
Článok 4
1. Prevod podniku, závodu alebo časti podniku alebo závodu nemôže byť automaticky dôvodom na prepúšťanie z práce zo strany prevádzateľa alebo nadobúdateľa [skončenia pracovného pomeru výpoveďou danou prevádzateľom alebo nadobúdateľom – neoficiálny preklad ]. Toto ustanovenie však nebráni prepúšťaniu, ku ktorému môže dôjsť [výpovedi danej – neoficiálny preklad ] z hospodárskych, technických alebo organizačných dôvodov, zahŕňajúcich zmeny týkajúce sa pracovníkov [z hľadiska zamestnanosti – neoficiálny preklad ].
…“
Vnútroštátne právo
7. Prechod pracovnoprávnych vzťahov z dôvodu prevodu podniku, resp. organizačnej zložky a zákaz výpovede, ktorá je jeho prirodzeným dôsledkom, sú upravené § 613a BGB s nadpisom „Práva a povinnosti v prípade prevodu podniku“. Toto ustanovenie je sformulované takto:
„1) Ak je podnik alebo jeho organizačná zložka prevedená na základe právneho úkonu na iného vlastníka, tento vstupuje do práv a povinností, ktoré vznikli z pracovných zmlúv účinných v čase prevodu. Ak sú tieto práva a povinnosti upravené právnymi pravidlami kolektívnej zmluvy alebo podnikovou dohodou, stávajú sa obsahom pracovnoprávneho vzťahu medzi novým vlastníkom a zamestnancom a nemôžu byť zmenené na ujmu zamestnancovi pred uplynutím jedného roka odo dňa prevodu. Druhá veta sa neuplatňuje, keď práva a povinnosti nového vlastníka sú upravené ustanoveniami inej kolektívnej zmluvy alebo inou podnikovou dohodou. Pred uplynutím lehoty uvedenej v druhej vete tieto práva a povinnosti môžu byť zmenené, ak sa kolektívna zmluva alebo podniková dohoda už viac neuplatňujú, alebo ak neexistuje vzájomný záväzok podriadiť sa inej kolektívnej zmluve, ktorej uplatnenie je dohodnuté medzi novým vlastníkom a zamestnancom.
2) Pôvodný vlastník je spoločne a nerozdielne zodpovedný s novým vlastníkom za splnenie záväzkov uvedených v odseku 1, pokiaľ tieto vznikli pred dňom prevodu a zaniknú najneskôr jeden rok po tomto dni. Keď však tieto záväzky zaniknú po dni prevodu, pôvodný vlastník je zodpovedný len v miere, ktorá zodpovedá obdobiu, ktoré uplynulo odo dňa prevodu.
3) Odsek 2 sa neuplatňuje v prípade zániku premenou právnickej osoby alebo osobnej spoločnosti.
4) Výpoveď, ktorú dal zamestnancovi pôvodný vlastník alebo nový vlastník z dôvodu prevodu podniku alebo jeho organizačnej zložky, je neplatná a nemá právne účinky. Právo skončiť pracovný pomer z ďalších dôvodov zostáva zachované.
5) Pôvodný vlastník alebo nový vlastník je povinný písomne pred prevodom oznámiť dotknutým zamestnancom:
1. stanovený alebo navrhovaný deň prevodu;
2. dôvod prevodu;
3. právne, hospodárske a spoločenské dôsledky prevodu pre zamestnancov;
4. zamýšľané opatrenia voči zamestnancom.
6) Zamestnanec môže písomne vzniesť námietku voči prechodu pracovnoprávneho vzťahu v lehote jedného mesiaca odo dňa, kedy obdržal informácie stanovené v odseku 5. Námietka môže byť doručená pôvodnému zamestnávateľovi alebo novému vlastníkovi.“
Skutkový stav
8. Pani Güney-Görres a pani Demir boli zamestnané Securicor-om na dobu neurčitú ako bezpečnostné pracovníčky vykonávajúce kontrolu cestujúcich a ich batožín na letisku v Düsseldorfe.
9. V zmysle zmluvy uzavretej 5. apríla 2000 so Spolkovou republikou Nemecko, zastúpenou Bundesministerium des Inneren (Federálne ministerstvo vnútra, ďalej len „BMI“), bola Aviation Defence International Germany Ltd poverená výkonom kontroly cestujúcich a ich batožín na letisku v Düsseldorfe v súlade so znením § 29c ods. 1 tretej vety zákona o leteckej doprave (Luftverkehrsgesetz v znení z 27. marca 1999, BGBl I 1999, s. 550). Securicor pokračoval v plnení tejto zmluvy, ktorej účinnosť uplynula 31. decembra 2003.
10. Podľa ustanovení uvedenej zmluvy Spolková republika Nemecko dala Securicor-u k dispozícii letecké bezpečnostné zariadenia nevyhnutné pre výkon kontrol cestujúcich, pričom tieto zariadenia pozostávali najmä z detekčných rámov, pohybujúceho sa pásu vybaveného systémom automatickej kontroly röntgenovými lúčmi (zariadenia na kontrolu batožiny a prístroje rádioskopickej kontroly), ručných detektorov, ako aj detektorov výbušnín.
11. Securicor zamestnával 306 zamestnancov, z ktorých 295 bolo poverených plnením pracovných úloh spočívajúcich výlučne v kontrole cestujúcich. Zamestnanci poverení plnením tejto pracovnej úlohy sa zúčastnili osobitného školenia v trvaní aspoň štyroch týždňov a museli zložiť skúšku asistenta leteckej bezpečnosti a získať povolenie udelené verejným orgánom, ktoré ich oprávňovalo na výkon kontrolných činností. Títo zamestnanci boli podriadení príslušnému odboru Bundesgrenzschutz (Federálna hraničná polícia) v čase výkonu kontrolných úkonov vo vzťahu k cestujúcim.
12. Listom z 5. júna 2003 BMI oznámilo Securicor-u, že zmluvné vzťahy vyplývajúce zo zákazky, ktorej predmetom je kontrola cestujúcich na letisku v Düsseldorfe nebudú môcť byť predĺžené po 31. decembri. Dňa 16. septembra 2003 BMI informovala Securicor o zadaní zákazky Kötter-u.
13. V odpovedi na žiadosť podanú Securicor-om štatutárny orgán Kötter-u vyhlásil, že nemá záujem o prevod podniku. Okrem toho listom zo 17. novembra 2003 Kötter oznámil Securicor-u, že má v úmysle prevziať jeho zamestnancov len vo veľmi obmedzenom rozsahu.
14. Listami z 26. novembra 2003 Securicor dal výpoveď pani Güney-Görres a pani Demir s tým, že deň skončenia pracovného pomeru určil na 31. december 2003. Rovnako dal výpoveď všetkým ostatným zamestnancom zamestnaným v rámci zákazky zadanej Spolkovou republikou Nemecko.
15. Dňa 31. decembra 2003 Securicor prestal plniť kontrolné úlohy, ktoré mu boli zverené Spolkovou republikou Nemecko na letisku v Düsseldorfe.
16. Od 1. januára 2004 Kötter zabezpečoval, na základe zmluvy uzavretej so Spolkovou republikou Nemecko, kontrolu cestujúcich navštevujúcich uvedené letisko a ich batožiny. Predmet zmluvy bol v podstate zhodný s predmetom zmluvy uzavretej so Securicor‑om. Kötter používal tiež bezpečnostné letecké zariadenia patriace Spolkovej republike Nemecko.
17. K tomu istému dňu Kötter zamestnal 167 zamestnancov, ktorí predtým boli zamestnaní Securicor-om, pani Güney-Görres a pani Demir však medzi nimi neboli. Zamestnanci, ktorých zamestnal Kötter a ktorí boli poverení výkonom kontroly cestujúcich, boli tiež podriadení dozoru zo strany príslušného odboru Bundesgrenzschutz.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
18. Spory vo veci samej sa týkajú otázky, či predmetnými výpoveďami danými Securicor-om, s účinnosťou k 31. decembru 2003, sa pracovné pomery medzi žalobkyňami vo veci samej a spoločnosťou Securicor a/alebo medzi žalobkyňami vo veci samej a spoločnosťou Kötter skončili, alebo či naopak tieto výpovede zapadajú do rámca prevodu závodu a práva a povinnosti vyplývajúce z pracovnoprávnych vzťahov prešli na Kötter v súvislosti s prevodom závodu v zmysle článku 1 smernice 2001/23.
19. Podľa názoru Arbeitsgericht Düsseldorf riešenie sporov závisí od výkladu pojmu „prevod závodu“ v zmysle článku 1 smernice 2001/23.
20. Vnútroštátny súd zdôrazňuje, že podľa judikatúry Súdneho dvora prevod zložiek podnikania na úspešného uchádzača tvorí jednu z okolností, ktoré charakterizujú prevod podniku. Uvedený súdny orgán sa pýta, či právo Spoločenstva umožňuje viazať existenciu prevodu zložiek podnikania na ich používanie v rámci vlastného hospodárskeho riadenia, čo je kritérium, ktoré zaviedla judikatúra Bundesarbeitsgericht (Federálny pracovný súd).
21. Arbeitsgericht Düsseldorf sa domnieva, že pre riešenie sporov vo veciach samých je rozhodujúce, či došlo k prevodu leteckých bezpečnostných zariadení, najmä detekčných rámov, pohybujúceho sa pásu vybaveného systémom automatickej kontroly röntgenovými lúčmi (zariadenie na kontrolu batožiny), ručných detektorov, ako aj detektorov výbušnín, tvoriacich zložky podnikania, zo Securicor-u na Kötter.
22. Vnútroštátny súd zastáva názor, že tieto zariadenia neboli predmetom vlastného hospodárskeho riadenia, keďže ich údržba bola povinnosťou Spolkovej republiky Nemecko – verejného obstarávateľa, ktorý mal tiež znášať s tým súvisiace náklady. Dotknutí úspešní uchádzači okrem toho nemali vôbec možnosť používať tieto zariadenia na svoj vlastný účet. Nemohla im z nich ani plynúť dodatočná hospodárska výhoda a nemohli ani určovať charakter a rozsah používania uvedených zariadení. Okrem toho súťažné podklady stanovovali povinnosť používať tieto zariadenia.
23. Za týchto okolností Arbeitsgericht Düsseldorf rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1. Pri skúmaní existencie prevodu podniku podľa článku 1 smernice 2001/23/ES – bez ohľadu na vlastnícke vzťahy – v prípade nového zadania zákazky a v rámci celkového posúdenia, viaže sa zistenie prevodu zložiek podnikania z pôvodného úspešného uchádzača na nového úspešného uchádzača na splnenie podmienky, že tieto zložky sú postúpené na nového úspešného uchádzača na účely vlastného hospodárskeho riadenia? Je preto pre uznanie prevodu zložiek podnikania nutné priznať úspešnému uchádzačovi právo rozhodovať o spôsobe ich používania vo vlastnom hospodárskom záujme? Je potom potrebné rozlišovať podľa toho, či zložky podnikania verejného obstarávateľa sú ‚predmetom‘ alebo ‚prostriedkom‘ plnenia poskytovaného úspešným uchádzačom?
2. V prípade kladnej odpovede Súdneho dvora:
a) musí byť vyčlenenie zložiek podnikania na vlastné hospodárske riadenie vylúčené, ak ich verejný obstarávateľ dal úspešnému uchádzačovi k dispozícii len na účely jednoduchého používania a ak verejný obstarávateľ prevzal na seba ich údržbu, vrátane nákladov s ňou spojených?
b) ide o vlastné hospodárske riadenie úspešným uchádzačom, ak v rámci kontroly cestujúcich na letiskách úspešný uchádzač využíva rámové detektory, ručné detektory a detekčné rádioskopické prístroje, ktoré mu dal k dispozícii verejný obstarávateľ?“
24. Uznesením predsedu Súdneho dvora z 9. júla 2004 boli veci C‑232/04 a C‑233/04 spojené na účely písomnej časti konania, ústnej časti konania a rozsudku.
O prejudiciálnych otázkach
25. Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či v súvislosti s posudzovaním existencie prevodu podniku podľa článku 1 smernice 2001/23 sa zistenie prevodu zložiek podnikania z pôvodného úspešného uchádzača na nového úspešného uchádzača viaže na podmienku, že tieto zložky sú prevedené na nového úspešného uchádzača na účely vlastného hospodárskeho riadenia. Druhou otázkou uvedený súd v prípade kladnej odpovede na svoju prvú otázku žiada Súdny dvor, aby vymedzil pojem vlastné hospodárske riadenie.
26. Securicor tvrdí, že podľa judikatúry Súdneho dvora kritérium prevzatia hlavných hmotných zložiek podnikania je splnené, pokiaľ ich nový prevádzkovateľ používa. Skutočnosť, že nový prevádzkovateľ ich používa v rámci vlastných dispozičných právomocí alebo podľa pokynov verejného obstarávateľa, nemá žiaden význam. V dôsledku toho Securicor tvrdí, že kritérium vlastného hospodárskeho riadenia nemožno brať do úvahy.
27. Nemecká vláda a Kötter tvrdia, že rozhodujúce kritérium existencie prevodu zložiek podnikania z pôvodného úspešného uchádzača na nového úspešného uchádzača spočíva v skutočnosti, že tieto zložky boli postúpené na nového úspešného uchádzača na účely vlastného hospodárskeho riadenia. Tvrdia, že toto kritérium je v súlade s judikatúrou Súdneho dvora. Podľa nemeckej vlády tento pojem musí byť chápaný v tom zmysle, že nový úspešný uchádzač používa zložky podnikania v rámca vlastnej dispozičnej právomoci a výpočtov vlastných nákladov s cieľom získať dodatočnú hospodársku výhodu. Naopak nemecká vláda sa domnieva, že otázka, či zložky podnikania verejného obstarávateľa tvoria „predmet“ alebo „prostriedok“ plnenia poskytovaného novým úspešným uchádzačom, neumožňuje sama osebe urobiť jasné vymedzenie.
28. Komisia Európskych spoločenstiev zastáva názor, že na prvú otázku treba odpovedať záporne. Domnieva sa, že otázka výkladu pojmu „prevod zložiek podnikania“ nemôže byť posudzovaný nezávisle od iných kritérií, ktoré je potrebné skúmať v rámci kontroly existencie prevodu podniku alebo závodu. Pokiaľ ide o kritérium prevodu hmotných zložiek podnikania, Komisia konštatuje, že je nepochybné, že zamestnanci Kötter-u používali od 1. januára 2004, rovnako ako zamestnanci Securicor-u, hmotné zložky podnikania ako bránové detektory, zariadenia na kontrolu batožiny, ručné detektory a detektory výbušnín. Pripomína judikatúru Súdneho dvora, podľa ktorej nie je dôležité, či tieto zložky patria úspešnému uchádzačovi. Komisia sa domnieva, že judikatúra Bundesarbeitsgericht, ktorá obmedzuje pričlenenie zložiek podnikania k podniku úspešného uchádzača v tom zmysle, že toto pričlenenie je možné len pod tou podmienkou, že „zložky podnikania sú dané k dispozícii nadobúdateľovi práv s cieľom vlastného hospodárskeho riadenia“, nie je v súlade so smernicou 2001/23.
Posúdenie Súdnym dvorom
29. Podľa článku 1 ods. 1 písm. a) smernice 2001/23 táto „smernica sa vzťahuje na každý prevod podnikov, závodov alebo časť podniku alebo závodu na iného zamestnávateľa v dôsledku právneho prevodu [na základe zmluvného prevodu – neoficiálny preklad ] alebo zlúčenia [fúzie – neoficiálny preklad ].“
30. Podľa odseku 1 písm. b) tohto istého článku „prevod v zmysle tejto smernice je, keď ide o prevod hospodárskeho subjektu, ktorý si ponecháva svoju identitu v zmysle organizovaného zoskupenia zdrojov, ktorého cieľom je vykonávať hospodársku činnosť bez ohľadu na to, či je táto činnosť hlavná, alebo doplnková“. Podľa štvrtého odôvodnenia smernice 98/50 toto upresnenie bolo urobené s cieľom dať pojmu prevod jasný obsah vo svetle judikatúry Súdneho dvora.
31. Podľa tejto judikatúry je smernica 2001/23 zacielená na zabezpečenie kontinuity pracovnoprávnych vzťahov, ktoré existujú v rámci hospodárskeho subjektu nezávisle od zmeny vlastníka. Rozhodujúcim kritériom pre preukázanie existencie prevodu v zmysle tejto smernice je teda to, či predmetný podnik zachoval svoju identitu, čo vplýva najmä z účinného pokračovania podnikania alebo z jeho prebratia (pozri najmä rozsudky z 18. marca 1986, Spijkers, 24/85, Zb. s. 1119, body 11 a 12; z 11. marca 1997, Süzen, C‑13/95, Zb. s. I‑1259, bod 10, a z 20. novembra 2003, Abler a i., C‑340/01, Zb. s. I‑14023, bod 29).
32. Preto, aby smernica 2001/23 bola uplatniteľná, musí byť predmetom prevodu stabilne organizovaný podnik, ktorého činnosť sa neobmedzuje na vykonanie stanoveného diela (pozri najmä rozsudok z 19. septembra 1995, Rygaard, C‑48/94, Zb. s. I‑2745, bod 20). Pojem podnik odkazuje takto na organizovaný súbor osôb a zložiek umožňujúcich vykonávať hospodársku činnosť, ktorou sa sleduje vlastný cieľ (pozri najmä rozsudky Süzen, už citovaný, bod 13, a Abler a i., už citovaný, bod 30).
33. S cieľom určiť, či podmienky prevodu stabilne organizovaného podniku sú splnené, je potrebné vziať do úvahy súbor skutkových okolností, ktoré charakterizujú predmetný postup, medzi ktorými sú najmä druh podniku alebo jeho organizačnej zložky, to, či predmetom prevodu sú hmotné zložky podnikania ako budovy a hnuteľné veci, hodnota nehmotných zložiek podnikania v čase prevodu, to, či dochádza k prebratiu hlavnej časti zamestnancov novým vlastníkom podniku, to, či dochádza k prevodu zákazníkov, ako aj stupeň podobnosti činností vykonávaných pred prevodom a po ňom a dĺžka prípadného prerušenia týchto činností (pozri najmä rozsudok z 19. mája 1992, Redmond Stichting, C‑29/91, Zb. s. I‑3189, bod 24; ako aj rozsudky Spijkers, už citovaný, bod 13; Süzen, už citovaný, bod 14, a Abler a i., už citovaný, bod 33).
34. Tieto prvky však tvoria len čiastočné hľadiská celkového hodnotenia, ktoré je nutné vykonať, a v dôsledku tejto skutočnosti nemôžu byť posudzované osamotene (pozri rozsudky Spijkers, už citovaný, bod 13; Süzen, už citovaný, bod 14, a Abler a i., už citovaný, bod 34).
35. Vnútroštátny súd pri svojom hodnotení skutkových okolností, ktoré charakterizujú predmetný postup, musí brať do úvahy druh podniku alebo závodu, o ktorý ide. Z toho vyplýva, že dôležitosť, ktorá má byť prisudzovaná jednotlivým kritériám existencie prevodu v zmysle smernice 2001/23, sa nevyhnutne mení v závislosti od vykonávanej činnosti, teda od výrobných alebo podnikateľských metód používaných v predmetnom podniku alebo organizačnej zložke (pozri rozsudky Süzen, už citovaný, bod 18; z 10. decembra 1998, Hidalgo a i., C‑173/96 a C‑247/96, Zb. s. I‑8237, bod 31, a Abler a i., už citovaný, bod 35).
36. Otázky, ktoré položil Arbeitsgericht Düsseldorf, sú zacielené na vymedzenie podmienok, za akých sa možno domnievať, že jeden z týchto prvkov, ktoré majú byť vzaté do úvahy, je splnený, teda prvok týkajúci sa prevodu zložiek podnikania. Vnútroštátny súd sa pýta, či sa zistenie prevodu zložiek podnikania viaže na podmienku, že tieto zložky sú prevedené na účely vlastného hospodárskeho riadenia.
37. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že zo samotného znenia článku 1 smernice 2001/23 vyplýva, že jej pôsobnosť sa vzťahuje na všetky prípady zmeny, v rámci zmluvných vzťahov, fyzickej alebo právnickej osoby zodpovednej za prevádzkovanie podniku alebo závodu, ktorá sa v dôsledku tejto skutočnosti zmluvne zaväzuje ako zamestnávateľ voči zamestnancom podniku alebo závodu, bez toho, aby bolo dôležité vedieť, či vlastnícke právo k hmotným zložkám bolo prevedené (rozsudok Abler a i., už citovaný, bod 41 a citovaná judikatúra).
38. V bode 42 už citovaného rozsudku Abler a i. Súdny dvor rozhodol tak, že okolnosť, že hmotné zložky prebraté novým podnikateľom nepatrili jeho predchodcovi, ale boli dané k dispozícii verejným obstarávateľom, nemôže viesť k vylúčeniu existencie prevodu podniku alebo závodu v zmysle smernice 77/187.
39. V tejto súvislosti sa nezdá, že pokračovanie vlastného hospodárskeho riadenia zložiek podnikania prevzatých úspešným uchádzačom je rozhodujúcim prvkom pri zisťovaní existencie prevodu zložiek podnikania.
40. Takéto kritérium nevyplýva ani z ustanovení smernice 2001/23, ani z jej cieľov, ktorými sú zabezpečenie ochrany zamestnancov v prípade zmeny podniku alebo závodu a umožnenie vytvorenia vnútorného trhu.
41. Z tých istých dôvodov okolnosť, že hmotné zložky sú prebraté novým úspešným uchádzačom bez toho, aby mu boli prevedené na účely vlastného hospodárskeho riadenia, nemôže viesť k vylúčeniu tak existencie prevodu zložiek podnikania, ako ani existencie prevodu podniku alebo závodu v zmysle smernice 2001/23.
42. Na prvú otázku vnútroštátneho súdu je teda potrebné odpovedať tak, že článok 1 smernice 2001/23 sa má vykladať v tom zmysle, že pri kontrole existencie prevodu podniku alebo závodu podľa tohto článku, v prípade nového zadania zákazky a v rámci celkového hodnotenia, zistenie prevodu zložiek podnikania na účely vlastného hospodárskeho riadenia nie je nevyhnutnou podmienkou pre zistenie prevodu týchto zložiek z pôvodného úspešného uchádzača na nového úspešného uchádzača.
43. Keďže odpoveď Súdneho dvora na prvú otázku je záporná, nie je potrebné odpovedať na druhú otázku.
44. Je úlohou vnútroštátneho súdu určiť, či došlo k prevodu podniku alebo závodu vo veci samej, a to vzhľadom na všetky uvedené skutočnosti a v rámci celkového posúdenia. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že prevod zložiek podnikania predstavuje len jedno čiastočné hľadisko celkového posúdenia, ktoré je uložené vnútroštátnemu sudcovi pri kontrole existencie prevodu podniku alebo závodu v zmysle článku 1 smernice 2001/23.
O trovách
45. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Výrok
Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
Článok 1 smernice 2001/23 z 12. marca 2001 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov sa má vykladať v tom zmysle, že pri kontrole existencie prevodu podniku alebo závodu podľa tohto článku, v prípade nového zadania zákazky a v rámci celkového hodnotenia, zistenie prevodu zložiek podnikania na účely vlastného hospodárskeho riadenia nie je nevyhnutnou podmienkou pre zistenie prevodu týchto zložiek z pôvodného úspešného uchádzača na nového úspešného uchádzača.