62019CC0379
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
М. BOBEK
представено на 4 март 2021 година (
1
)
Дeло C‑379/19
DNA- Serviciul Teritorial Oradea
срещу
KI,
LJ,
IG,
JH
(Преюдициално запитване, отправено от Tribunalul Bihor (Окръжен съд Бихор, Румъния)
„Преюдициално запитване — Решение 2006/928/EО на Комисията за създаване на механизъм за сътрудничество и проверка (МСП) — Правни последици на МСП и на изготвените въз основа на него доклади на Комисията — Наказателно производство за корупция — Решения на конституционен съд относно изключването от доказателствения материал на доказателства, които са събрани от или със съдействието на разузнавателни служби — Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Независимост на съдебната власт — Член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС — Предимство на правото на Съюза — Дисциплинарни производства срещу съдии“
I. Въведение
1.
Съвместими ли са с правото на Съюза решения на национален конституционен съд, с които се обявява за противоконституционно участието на националните разузнавателни служби в прилагането на технически мерки за наблюдение за целите на действия по наказателно разследване и се изисква изключването на тези доказателства от наказателното производство?
2.
По същество това е основният въпрос по настоящото дело. Това дело обаче поставя и редица други въпроси, които съм имал честта да разгледам в мои предходни заключения, по-специално по дело „Asociaţia Forumul Judecătorilor din România“ и др. (
2
), както и в заключения по паралелни на настоящото дела, по-специално по дело Euro Box Promotion и др. (
3
). Ето защо за целите на настоящото дело ще се основавам на вече извършения в тези заключения анализ.
II. Правна уредба
А.
Правото на Съюза
1. Първичното право
3.
Релевантните разпоредби от правото на Съюза от Договора за присъединяването на Република България и Румъния към Европейския съюз (наричан по-нататък „Договорът за присъединяването“) (
4
), както и от Акта относно условията за присъединяване на Република България и Румъния (наричан по-нататък „Актът за присъединяване“) (
5
) са възпроизведени в точки 5—8 от заключение по дело AFJR.
2. Вторичното право
4.
Решение 2006/928/ЕО на Комисията от 13 декември 2006 година за създаване на механизъм за сътрудничество и проверка на напредъка на Румъния в постигането на специфични цели в областите на съдебната реформа и борбата срещу корупцията (наричано по-нататък „Решението за МСП“) (
6
) е прието — съгласно съображение 5 — на основание членове 37 и 38 от Акта за присъединяване.
5.
Съгласно съображение 6 от Решението за МСП „[о]ставащите проблемни въпроси в отчетността и ефикасността на съдебната система и правоохранителните органи налагат създаването на механизъм за сътрудничество и проверка на напредъка на Румъния в постигането на специфични цели в областите на съдебната реформа и борбата срещу корупцията“.
6.
Член 1 от Решението за МСП предвижда, че всяка година Румъния докладва на Комисията за напредъка, направен по отношение на постигането на всяка от целите, посочени в приложението към това решение. Съгласно член 2 Комисията ще представи на Европейския парламент и на Съвета своите коментари и констатации по отношение на доклада на Румъния за първи път през юни 2007 г., а впоследствие отново, когато е наложително, и най-малко веднъж на всеки шест месеца. Член 3 предвижда, че Решението за МСП „влиза в сила само при условие че Договорът за присъединяване влезе в сила, на датата на неговото влизане в сила“. Съгласно член 4 адресати на Решението за МСП са всички държави членки.
7.
Приложението към Решението за МСП съдържа „[п]оказатели, които Румъния трябва да постигне, посочени в член 1“. Посочените в него първи, трети и четвърти показател са съответно: да „осигури по-прозрачен и ефикасен съдебен процес, по-специално чрез повишаване на капацитета и отчетността на Висшия магистратски съвет […]“.; „[к]ато се опира на вече постигнатия напредък, да продължи провеждането на професионални и безпристрастни разследвания по твърдения за корупция на високо равнище“ и да „предприеме по-нататъшни мерки за предотвратяване и борба с корупцията, по-специално на равнище местно управление“.
Б.
Румънското право
1. Наказателно-процесуален кодекс
8.
Съгласно член 102, параграф 2 от Legea nr. 135/2010 privind Codul de procedură penalală (Закон № 135/2010 за приемане на Наказателно-процесуалния кодекс, наричан по-нататък „Наказателно-процесуалният кодекс“), „доказателства, които са събрани незаконосъобразно, не могат да бъдат използвани в наказателното производство“ Съгласно параграф 3 от същата разпоредба „недействителността на акта, с който е разпоредено или одобрено събирането на доказателства или с който тези доказателства са събрани, води до изключване на тези доказателства“.
9.
Член 142, параграф 1 от Наказателно-процесуалния кодекс в редакцията му преди Решение № 51 на Curtea Constituțională (Конституционeн съд, Румъния, наричан по-нататък „Конституционният съд“) от 16 февруари 2016 г. (наричано по-нататък „Решение № 51/2016“), който е озаглавен „Изпълнение на мандат за техническо наблюдение“, предвижда, че „прокурорът извършва техническо наблюдение или може да разпореди такова наблюдение да бъде извършено от разследващия орган, от специално обучени полицейски служители или от други специализирани държавни органи“.
10.
Член 142, параграф 1 от Наказателно-процесуалния кодекс в редакцията му след Решение № 51/2016 на Конституционния съд, изменен с Извънредно постановление № 6/2016, гласи, че „прокурорът извършва техническо наблюдение или може да разпореди такова наблюдение да бъде извършено от разследващия орган или от специално обучени полицейски служители“.
11.
Член 281 от Наказателно-процесуалния кодекс, който е озаглавен „Абсолютна недействителност“, гласи:
„1.   Санкционира се с недействителност нарушение на разпоредбите относно:
[…]
b)
материалната и персонална компетентност на съдилищата, когато решението е постановено от съд, който е по-долностоящ от компетентния съгласно закона съд;
[…]
2.   Абсолютната недействителност се установява служебно или по искане на страните.
3.   На всеки етап от производството може да се направи позоваване на нарушение на законовите разпоредби, предвидени в параграф 1, букви а)—d).
[…]“.
2. Закон № 303/2004
12.
Съгласно член 99, буква ș) от Legea nr. 303/2004 privind statutul judecătorilor și procurorilor (Закон № 303/2004 относно статута на съдиите и прокурорите, наричан по-нататък „Закон № 303/2004“) (
7
)„неспазването на решенията на Конституционния съд […]“ представлява дисциплинарно нарушение“.
III. Фактите, националното производство и преюдициалните въпроси
13.
На 22 август 2016 г. Direcția Națională Anticorupție — Serviciul Teritorial Oradea (Национална дирекция за борба с корупцията — Териториална служба Орадея, Румъния, наричана по-нататък „прокуратурата“) образува наказателно производство срещу четири лица — подсъдими по главното производство. Подсъдимите са обвинени в престъпления, свързани с корупция.
14.
По време на предварителното изслушване първият и вторият подсъдим отправят до съдията в предварителното заседание искания, едно от които е протоколите за записване на подслушванията да бъдат изключени от доказателствения материал по силата на Решение № 51/2016 на Конституционния съд, тъй като според тях те са незаконосъобразни.
15.
С наказателно постановление от 27 януари 2017 г. съдията в предварителното заседание към Tribunalul Bihor (Окръжен съд Бихор, Румъния) отхвърля това искане. Съдията констатира законосъобразността на събирането на доказателствата. Той постановява откриване на съдебното производство. Приема, че Решение № 51/2016 не е приложимо в случая, тъй като произвежда действие само занапред.
16.
Жалбата, подадена от подсъдимите срещу наказателното постановление от 27 януари 2017 г., е отхвърлена на 10 май 2017 г. от Curtea de Apel Oradea (Апелативен съд Орадея, Румъния). Последният приема, че Решение № 51/2016 не е приложимо по отношение на мерките за техническо наблюдение, разпоредени в хода на въпросното производство, тъй като е публикувано в Monitorul Oficial (Държавен вестник) след събирането на доказателствата във фазата на наказателното разследване. Този съд отбелязва, че съгласно член 147, параграф 4 от Конституцията на Румъния решенията на Конституционния съд са задължителни, считано от датата на публикуването им, и произвеждат действие само занапред. Така решението във фазата на предварителното заседание е влязло в сила, без да се изключва каквото и да е доказателство, събрано в хода на наказателното разследване.
17.
В хода на съдебното производство няколко подсъдими искат от съда да провери дали прокуратурата си е сътрудничила с Serviciul Român de Informații (Румънска служба за разузнаване, наричана по-нататък „SRI“) във фазата на наказателното разследване, във основа на споразумение, сключено между Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție (Прокуратура към Върховен касационен съд, Румъния) и SRI. Позовавайки се на Решение № 302 от 4 май 2017 г. на Конституционния съд (наричано по-нататък „Решение № 302/2017“), няколко подсъдими искат също така да бъде обявена абсолютната недействителност на мерките за изпълнение на мандатите за наблюдение и следователно да бъдат изключени от доказателствения материал всички протоколи за записване на резултатите от дейностите по техническо наблюдение.
18.
Подсъдимите се позовават и на Решение № 26 от 16 януари 2019 г. на Конституционния съд (наричано по-нататък „Решение № 26/2019“), с което се установява наличието на конституционноправен спор между Прокуратурата към Върховния касационен съд и Парламента на Румъния, от една страна, и Înalta Curte de Casație și Justiție (Върховен касационен съд, наричан по-нататък „ВКС“) и другите съдебни органи, от друга, произтичащ от сключването на споразумения за сътрудничество между Прокуратурата към ВКС и SRI.
19.
По искане на съда прокуратурата съобщава, че по разглежданото дело са изпълнени на девет мандата за техническо наблюдение с техническата подкрепа на SRI. Два допълнителни мандата са изпълнени след датата на публикуване на Решение № 51/2016, но без участието на SRI.
20.
Запитващата юрисдикция счита, че трябва да се произнесе с предимство по искането за изключване на доказателствата, представени на етапа на наказателното разследване, преди да може да продължи производството. Това е абсолютно необходимо, за да се гарантира, че наказателното производство като цяло няма да бъде опорочено от незаконосъобразно събрани доказателства.
21.
При тези обстоятелства Tribunalul Bihor (Окръжен съд Бихор) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Задължителни ли са за румънската държава [МСП], създаден с [Решението за МСП], и изискванията, съдържащи се в изготвяните в рамките на този механизъм доклади?
2)
Трябва ли член 2 [ДЕС] във връзка с член 4, параграф 3 [ДЕС] да се тълкува в смисъл, че в обхвата на задължението на държавата членка да спазва принципите на правовата държава попада и необходимостта Румъния да спазва изискванията, съдържащи се в докладите, които се изготвят в рамките на [МСП], създаден с [Решението за МСП], включително що се отнася до въздържането на Конституционния съд — политико-съдебна институция — както да тълкува закона и определя конкретните и задължителни условия, при които същият следва да се прилага от съдебните органи — изключителна компетентност, предоставена на съдебната власт, така и да въвежда нови законодателни разпоредби — изключителна компетентност, предоставена на законодателната власт? Изисква ли правото на Съюза да се отстранят последиците от такова решение, прието от конституционен съд? В контекста на отправения въпрос, допуска ли правото на Съюза национална правна норма, уреждаща дисциплинарната отговорност на магистрата, който остави без приложение решението на [Конституционния съд]?
3)
Допуска ли принципът на независимост на съдиите, прогласен в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС и в член 47 от [Хартата на основните права на Европейския съюз, наричана по-нататък „Хартата“], както е разтълкуван от Съда на Европейския съюз (голям състав, решение от 27 февруари 2018 г., Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C‑64/16, EU:C:2018:117), правомощията на съдиите да бъдат заменени с решения на [Конституционния съд] ([Решение № 51/2016, Решение № 302/2017 и Решение № 26/2019]), което води до непредсказуемост на наказателното производство (прилагане с обратна сила) и невъзможност законът да се тълкува и да се приложи към конкретния случай? В контекста на отправения въпрос, допуска ли правото на Съюза национална правна норма, уреждаща дисциплинарната отговорност на магистрата, който остави без приложение решението на [Конституционния съд]?“.
IV. Производството пред Съда
22.
Запитващата юрисдикция е поискала да се приложи спешното преюдициално производство на основание член 107 от Процедурния правилник на Съда, а при условията на евентуалност — бързото производство на основание член 105, параграф 1 от Процедурния правилник. Искането за разглеждане по реда на спешното преюдициално производство е отхвърлено с решение на Съда от 13 юни 2019 г. С решение на председателя на Съда от 17 юни 2019 г. искането за разглеждане по реда на бързото производство също е отхвърлено.
23.
С писмо от 27 юни 2019 г. запитващата юрисдикция уведомява Съда, че с решение от 18 юни 2019 г. Curtea de Apel Oradea (Апелативен съд, Орадея) е уважил жалбата на прокуратурата срещу спирането на главното производство, постановено с определение от 7 май 2019 г. и извършено от Tribunalul Bihor (Окръжен съд Бихор), за да отправи преюдициално запитване по настоящите въпроси. С решението на Curtea de Apel Oradea (Апелативен съд Орадея) се разпорежда продължаване на производството в частта, която се отнася до въпроси, различни от поставените на Съда с преюдициалното запитване.
24.
В отговор на поставен от Съда въпрос Tribunalul Bihor (Окръжен съд Бихор) отговаря с писмо от 26 юли 2019 г., че поддържа отправените въпроси. Запитващата юрисдикция уточнява, че макар главното производство вече да не е спряно, съгласно националната правна уредба тя няма да може да се произнесе по доказателствата, които са предмет на настоящото преюдициално запитване, докато Съдът не отговори на поставените въпроси.
25.
В същото писмо запитващата юрисдикция уведомява Съда и че Inspecția Judiciară (Съдебен инспекторат, Румъния) е образувал дисциплинарно разследване срещу отправилия запитването съдия на основание член 99, буква ș) от Закон № 303/2004, съгласно който неспазването на решенията на Конституционния съд представлява дисциплинарно нарушение.
26.
С решение на председателя на Съда от 18 септември 2019 г. настоящото дело е разгледано с предимство.
27.
Писмени становища представят първия и вторият подсъдим, полското правителство и Европейската комисия.
28.
Първият и вторият подсъдим, прокуратурата, румънското правителство и Комисията отговарят на въпросите, които Съдът отправя за писмен отговор.
V. Анализ
29.
Структурата на настоящото заключение е следната. Първо, ще разгледам направените от заинтересованите страни възражения относно допустимостта на преюдициалните въпроси (А). Второ, ще направя кратък обзор на релевантните разпоредби от правото на Съюза, приложими към настоящите дела (Б). Трето, ще разгледам по същество отправените до Съда преюдициални въпроси (В).
А.
Допустимост на преюдициалните въпроси
30.
Първият и вторият подсъдим, както и полското правителство твърдят, че отправените по настоящото дело въпроси са недопустими.
31.
Като се позовават на решението Cilfit и др. (
8
), първият и вторият подсъдим изтъкват, че първият въпрос е недопустим, тъй като отговорът на този въпрос е очевиден. Освен това било очевидно, че поисканото от Съда тълкуване няма никаква връзка с предмета на спора по главното производство. Според тях запитващата юрисдикция всъщност иска от Съда да се произнесе по законосъобразността на разглежданите решения на Конституционния съд, за да бъде освободена от задължението да приложи тези решения. Що се отнася до третия въпрос, първият и вторият подсъдим изтъкват, че повдигнатите въпроси нямат нищо общо с решаването на спора по главното производство. Всъщност според тях третият въпрос има за цел да осигури имунитет на запитващия съдия от провеждането на национално дисциплинарно производство.
32.
Полското правителство, което представя становище само по третия въпрос, счита този въпрос за недопустим, тъй като, от една страна, Съюзът не разполага с правомощия в областта на организацията на съдебната система, и от друга страна, разглежданите наказателни производства имат изцяло вътрешен характер.
33.
Считам, че нито едно от тези възражения не е основателно.
34.
Първо, фактът, че правилното прилагане на правото на Съюза може да се окаже очевидно в рамките на главното производство, може действително да е от значение за задължението на юрисдикциите от последна инстанция да отправят преюдициално запитване до Съда (
9
) или за начина, по който то ще бъде разгледано от Съда (
10
). При настоящото състояние на правото на Съюза обаче това не е от значение за допустимостта на даден преюдициален въпрос.
35.
Второ, що се отнася до връзката между поисканото от запитващата юрисдикция тълкуване на правото на Съюза и предмета на спора в главното производство, запитващата юрисдикция е обяснила причините, поради които счита, че отговорът на Съда е „необходим“. Всъщност, за да постанови решение по същество, запитващата юрисдикция подчертава, че е длъжна да се произнесе по искането за изключване на доказателствата, представени на етапа на наказателното разследване. За тази цел запитващата юрисдикция счита за необходимо да провери дали решенията на Конституционния съд, с които се разрешава изключването на такива доказателства, са в съответствие с разпоредбите на правото на Съюза, чието тълкуване се иска с отправените от нея преюдициални въпроси.
36.
Трето, първият и вторият подсъдим изтъкват също, че запитващата юрисдикция всъщност иска да получи имунитет от дисциплинарно производство. Този довод може да се разглежда като косвено оспорване на допустимостта на третата част от втория въпрос и на втората част от третия въпрос. Всъщност всеки от тези въпроси има за цел да се установи дали в конкретния контекст на отправеното до Съда преюдициално запитване правото на Съюза допуска разпоредба на националното право, съгласно която незачитането на решенията на Конституционния съд води до дисциплинарна отговорност на запитващия съдия.
37.
В решение Miasto Łowicz и Prokurator Generalny Съдът приема, че фактът, че поради отправени преюдициални запитвания е образувано предварително дисциплинарно разследване спрямо съдиите, които са ги отправили, сам по себе си не е от значение за допустимостта на запитванията. Споровете в главните производства, в контекста на които от Съда се иска да се произнесе по преюдициалното запитване, нямат отношение към този факт (
11
).
38.
Тези съображения обаче са изложени в контекста на преюдициално запитване, чиято единствена цел е била да се прецени съвместимостта на разпоредбите относно дисциплинарното производство с правото на Съюза, докато главните производства по тези дела не са имали никаква друга връзка с правото на Съюза. Именно в този конкретен контекст Съдът приема, че отправеният в тази хипотеза преюдициален въпрос не може да се счита за необходим за постановяване на решение от националната юрисдикция по главните производства (
12
).
39.
Настоящото дело обаче е различно. Настоящото преюдициално запитване повдига няколко преюдициални въпроса, с които се иска тълкуване на ясно посочени източници на правото на Съюза и които следователно сами по себе си вече са допустими. В този контекст, макар да е очевидно, че запитващият съдия няма да постановява юрисдикционно решение относно собствената си дисциплинарна отговорност, поставените в това отношение въпроси според мен изобщо не са лишени от релевантност.
40.
Въпросът за евентуалното ангажиране на дисциплинарна отговорност, независимо дали преди или след отправянето на преюдициално запитване, но поради самия факт, че е отправено такова запитване, с което евентуално по косвен начин се оспорва правното становище на друг национален орган, и по-специално на висшестояща юрисдикция, вече е неразривно свързан с предмета на това преюдициалното запитване. В такава хипотеза въпросите, свързани с режима на дисциплинарната отговорност на съдиите, които са отправили преюдициално запитване, според мен са „необходими“ за разглеждане на делото в главното производство поради една съвсем проста причина: ако дисциплинарната отговорност на националните съдии се ангажира поради това, че те са отправили преюдициално запитване до Съда (
13
), тогава най-вероятно няма да има много зададени въпроси. Ето защо отговорът на Съда може да има определящо значение за евентуалното решение на съдията да поддържа или да оттегли преюдициалното запитване, и най-вече за последващото прилагане на решението на Съда в главното производство (
14
).
41.
Освен това възможността за образуване на дисциплинарно производство, която далеч не е чисто теоретична, действително се е реализирала в настоящия случай по отношение на запитващия съдия, тъй като Съдебният инспекторат е започнал предварително дисциплинарно разследване, пряко свързано с настоящото запитване (
15
).
42.
От изложените съображения става ясно, че не Съдът е този, който следва да се произнася по отделни дисциплинарни дела в рамките на съдебната власт, също както и по принцип не е негова задача да прилага правото на Съюза към конкретни случаи. Със сигурност обаче Съдът следва да се произнася по структурни и системни въпроси от националното право, които имат ясно изразено въздействие и последици за националните съдии, желаещи да упражнят прерогатива, който им е възложен пряко от член 267 ДФЕС.
43.
Четвърто, що се отнася до довода на полското правителство, за липсата на правомощия на Европейския съюз в областта на организацията на съдебната система, следва да се припомни, че държавите членки са длъжни да спазват изискванията на член 2 ДЕС и член 19, параграф 1 ДЕС, както и на всички други приложими източници на правото на Съюза, включително в случая Решението за МСП. Следователно е достатъчно да се констатира, че преюдициалното запитване се отнася именно до тълкуването на правото на Съюза, и по-специално на член 2 и член 19, параграф 1 ДЕС, както и на Решението за МСП, от което следва, че Съдът е компетентен да се произнесе по това запитване в неговата цялост (
16
).
44.
Затова смятам, че нито един от представените доводи не поставя под съмнение компетентността на Съда или допустимостта на отправените въпроси по настоящото дело.
Б.
Приложимото право на Съюза
45.
Запитващата юрисдикция e формулирала въпросите си, позовавайки се на Решението за МСП, на член 2 и член 19, параграф 1 ДЕС, както и на член 47 от Хартата. Според мен и в съответствие с подхода, възприет по предходните и по паралелните дела (
17
), релевантните за настоящото дело източници на правото на Съюза са Решението за МСП, което задейства и отваря приложното поле на Хартата, и по-специално на член 47.
46.
Член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС е приложим, когато национален орган може да се произнесе в качеството на „юрисдикция“ по въпроси, отнасящи се до прилагането или тълкуването на правото на Съюза (
18
). Що се отнася до тази разпоредба, запитващата юрисдикция, която е съдебният орган, чиято независимост може да бъде засегната от решението на Конституционния съд — предмет на настоящото дело, е национален съдебен орган, който може да бъде сезиран да се произнесе в качеството на „юрисдикция“ по въпроси, свързани с прилагането или тълкуването на правото на Съюза.
47.
За целите на настоящото дело не е необходимо да се извършва отделен анализ на член 2 ДЕС. Принципът на правовата държава като една от ценностите, на които се основава Съюзът, се защитава чрез гарантиране на правото на ефективна съдебна защита и на основното право на справедлив съдебен процес, като от своя страна принципът на независимост на съдилищата е един от техните основни присъщи компоненти. Член 7 от Хартата, както и член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС дават по-конкретен израз на този аспект на правовата държава като ценност, прогласена в член 2 ДЕС (
19
).
48.
Комисията, румънското правителство и прокуратурата поддържат в отговорите си на поставените от Съда въпроси, че според тях Решението за МСП е приложимо към спора в главното производство.
49.
Споделям това становище.
50.
Решението за МСП е от значение за целите на настоящото производство поради i) широкия обхват на показателите в приложението към него и ii) обхвата на разглежданите решения на Конституционния съд и системното им въздействие върху ефикасността на съдебната система и в по-общ план върху борбата с корупцията. Приложението към Решението за МСП съдържа „[п]оказатели, които Румъния трябва да постигне, посочени в член 1“. Посочените в него първи, трети и четвърти показател са съответно: да „осигури по-прозрачен и ефикасен съдебен процес […]“., „[к]ато се опира на вече постигнатия напредък, да продължи провеждането на професионални и безпристрастни разследвания по твърдения за корупция на високо равнище“ и да „предприеме по-нататъшни мерки за предотвратяване и борба с корупцията, по-специално на равнище местно управление“.
51.
Настоящото дело се отнася до евентуалните последици на няколко решения на Конституционния съд, които, като водят до изключване на някои доказателства, могат да окажат влияние върху ефикасността на съдебния процес (първият показател). Освен това делото в главното производство се отнася конкретно до корупционни престъпления, което показва, че решенията на този съд могат да имат последици и за борбата с корупцията, която е посочена в третия и четвъртия показател от Решението за МСП. Следователно съществува очевидна материална връзка между предмета на настоящото дело и Решението за МСП.
52.
Обстоятелството, че настоящото дело се отнася до решения на конституционен съд, а не до актове, приети от изпълнителната или от законодателната власт, е без значение. Системният характер на решенията на един конституционен съд, които са с общо приложение и несъмнено установяват общи норми, които изменят законодателната среда, прави тези решения неразличими — от гледна точка на техните последици — от действията на законодателя или на другите политически субекти, които разполагат с нормотворчески правомощия.
53.
Освен това обстоятелството, че разглежданите в настоящото заключение решения на Конституционния съд попадат в приложното поле на Решението за МСП, означава, че едновременно с това те представляват случай на „прилагане“ на Решението за МСП и следователно на правото на Съюза по смисъла на член 51, параграф 1 от Хартата. За целите на настоящото дело член 47 от Хартата е най-конкретната разпоредба, която гарантира, че Съдът може да даде полезен отговор на запитващата юрисдикция.
В.
Анализ
54.
За да разгледам преюдициалните въпроси по настоящото дело, ще започна с кратко изложение на националната правна уредба (1). На второ място, ще разгледам първия и втория въпрос относно правните последици на Решението за МСП и на докладите (2). На трето място, ще разгледам третия въпрос относно принципа на независимост на съдебната власт (3). На четвърто и последно място, ще завърша с няколко бележки относно въздействието, което принципът на предимство на правото на Съюза оказва върху налагането на дисциплинарни наказания на съдии за неспазване на решенията на Конституционния съд (4).
1. Националната правна уредба
55.
На 4 февруари 2009 г. и на 8 декември 2016 г. Прокуратурата към ВКС и SRI — румънската служба за вътрешно разузнаване, подписват два протокола, с които на SRI се възлага да изпълнява технически мерки за наблюдение като прихващане на съобщения на основание член 142 от Наказателно-процесуалния кодекс.
56.
С Решение № 51/2016 по искане за установяване на противоконституционност, Конституционният съд обявява за противоконституционен израза „или от други специализирани държавни органи“ в член 142 от Наказателно-процесуалния кодекс. Конституционният съд констатира по-специално че този израз е неясен, неточен и непредвидим. От него не става ясно кои са органите, натоварени с изпълнението на мерки, предполагащи висока степен на засягане на личния живот на частноправните субекти.
57.
Освен това в съответствие с член 147, параграф 4 от Конституцията на Румъния Конституционният съд постановява, че Решение № 51/2016 не се прилага към съдебните решения, които са влезли в сила към датата на публикуването му, но че то се прилага към висящите дела.
58.
След това решение член 142 от Наказателно-процесуалния кодекс е изменен с Извънредно постановление № 6/2016. Новият текст на тази разпоредба уточнява, че прокурорът има право да извършва техническо наблюдение или може да разпореди такова наблюдение да бъде извършено от разследващия орган или от специално обучени полицейски служители, като се заличава изразът „или от други специализирани държавни органи“.
59.
С Решение № 302/2017 по искане за установяване на противоконституционност, Конституционният съд обявява член 281, параграф 1, буква b) от Наказателно-процесуалния кодекс за противоконституционен, доколкото тази разпоредба не включва сред случаите на абсолютна недействителност тези, в които образувалият наказателното производство орган не е материално и персонално компетентен.
60.
С Решение № 26/2019 Конституционният съд установява наличието на конституционноправен спор между Прокурора към ВКС и Парламента, от една страна, и ВКС и останалите юрисдикции, от друга страна. Този спор произтичал от сключването между прокуратурата към ВКС и SRI на Протоколите от 4 февруари 2009 г. и от 8 декември 2016 г., както и от нецелесъобразното упражняване на парламентарен контрол върху дейността на SRI. Конституционният съд приема по-специално че разпоредбите на протоколите нарушават правото на справедлив съдебен процес и правото на личен и семеен живот, които са заложени в Конституцията на Румъния. Решение № 26/2019 задължава съдебните органи да прилагат Решения № 51/2006 и № 302/2017 и да проверят по висящите дела дали не е допуснато нарушение на правилата относно персоналната и материалната компетентност на органа, който провежда наказателното разследване.
2. Решението за МСП и докладите
61.
С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали Решението за МСП и изискванията, установени в приетите въз основа на него доклади, са задължителни за Румъния. С първата и втората част от втория въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 2 ДЕС във връзка с член 4, параграф 3 ДЕС задължава Румъния да изпълнява изискванията на докладите по МСП, и дали това задължение налага и на Конституционния съд да се въздържа от приемане на решения, които тълкуват националното право и определят задължителни условия, при които правото следва да се прилага от съдебните органи. Освен това запитващата юрисдикция иска да се установи дали при тези обстоятелства тя трябва да остави без приложение решенията на Конституционния съд.
62.
Тези въпроси следва да се разгледат заедно. Те имат два аспекта. От една страна, те поставят въпроси относно естеството и правните последици на тези актове. От друга страна, те поставят въпроса дали разглежданите по настоящото дело конституционни решения действително са в съответствие с тези актове.
63.
Първо, в заключението ми по дело AFJR вече подробно съм разгледал въпроса за естеството на правните последици на Решението за МСП и на приетите въз основа на него доклади (
20
). Там стигам до извода, че Решението за МСП има задължителен характер за Румъния. Също така стигам и до извода, че Решението за МСП задейства приложимостта на Хартата: ако национална правна уредба е приета и се прилага в рамките на приложното поле на Решението за МСП, това означава, че тази уредба попада също и в приложното поле на член 51, параграф 1 от Хартата (
21
).
64.
Въпреки това докладите по МСП и съдържащите се в тях препоръки нямат задължителен характер за Румъния. Тези доклади обаче трябва надлежно да се вземат предвид от Румъния в усилията ѝ да изпълни задълженията си за постигане на показателите, установени в приложението към Решението за МСП, като се има предвид принципът на лоялно сътрудничество закрепен в член 4, параграф 3 ДЕС (
22
).
65.
Последното води до друга важна последица, която също е от значение в настоящото дело: тъй като докладите по МСП не съдържат правни задължения, те не подлежат в качеството им на такива на принудително изпълнение пред националните юрисдикции. Следователно националните съдии не могат, от гледна точка на правото на Съюза, да се позовават на съдържащите се в тези доклади препоръки, за да не приложат национални разпоредби, за които считат, че противоречат на препоръките (
23
).
66.
Второ, по съществото на въпроса: допуска ли Решението за МСП приемането на разглежданите конституционни решения? В това отношение са изложени два основни групи доводи.
67.
Първо, в текста на втория преюдициален въпрос се посочва, че Конституционният съд е тълкувал закона и определил конкретни и задължителни условия, при които същият следва да се прилага от съдебните органи — изключителна компетентност, предоставена на съдебната власт. В този въпрос се посочва също че действията на Конституционния съд въвеждат нови законодателни разпоредби — изключителна компетентност, предоставена на законодателната власт. С този довод на практика се твърди, че Конституционният съд не се е съобразил с разделението на властите и че с решенията си той изземва прерогативите на другите публичноправни субекти, и по-специално на съдебната власт.
68.
Второ, в отговорите си на поставените от Съда въпроси прокуратурата изтъква, че тъй като разглежданите в главното производство решения на Конституционния съд са довели до изключване на всички доказателства, които са събрани с техническото съдействие на SRI, това засяга неблагоприятно и значително борбата с корупцията на високо равнище. Това лишавало общите съдилища от възможността да установят във всеки отделен случай дали участието на SRI е довело до нарушаване на основни права.
69.
Първият и вторият подсъдим изтъкват в отговорите си на поставените от Съда въпроси, че нищо от изложените доводи не позволява да се приеме, че тези решения на Конституционния съд противоречат на целите, заложени в показателите, които се съдържат в приложението към Решението за МСП.
70.
Според мен доводите в подкрепа на тезата, че разглежданите решения на Конституционния съд представляват нарушение на задълженията на Румъния, възложени ѝ по силата на Решението за МСП, са напълно неоснователни.
71.
Следва да се подчертае, че макар да е подчинена на специалния режим на Решението за МСП, държавата членка запазва своята принципна институционална автономност при избора и организацията на своите национални институции и процедури. Тази автономност включва и избора на органите, оправомощени съгласно националното право да извършват техническо наблюдение, което може да се използва като доказателство в наказателното производство. Тя естествено обхваща и организацията и правомощията на националните разузнавателни служби.
72.
На следващо място, Решението за МСП (и задействаните от него задължения по Хартата) не се свеждат само до задължението да се преследва (някак механично) изпълнение на показателите, в приложението към Решението за МСП. Те пораждат и повишена необходимост от спазване на основните права, гарантирани от Хартата, законността и правовата държава. В крайна сметка може основателно да се предположи, че държавата членка нямаше да бъде подчинена на специалния режим на МСП, ако всичко вече бе идеално преди това.
73.
В обобщение Решението за МСП действително цели да повиши ефикасността (на съдебната система) и борбата с корупцията, но тези цели трябва да бъдат постигнати в рамките (или преди всичко в рамките) на една функционална система, която зачита своята правна уредба и основните права на засегнатите лица. Неправилно (и много опасно) е да се счита, че Решението за МСП има за цел просто да максимизира една ценност (ефективността, измерена чрез броя на влезлите в сила присъди (
24
)) за сметка на други също толкова важни ценности (
25
).
74.
В този контекст, ако може да се каже нещо за разглежданите конституционни решения, то по-скоро би било, че те всъщност изпълняват целите и параметрите, предвидени в приложението към Решението за МСП, но със сигурност не ги нарушават. По-просто казано, не виждам нищо проблематично в национално конституционно решение, в което се посочва, че от гледна точка на националните конституционни разпоредби и гаранции националните разузнавателни служби не трябва да участват в наказателното разследване.
75.
Всъщност, както личи от изразеното в миналото становище на Комисията по този въпрос, би имало основание за притеснение, ако националните разузнавателни служби системно участват в наказателни разследвания. Докладът по МСП на Комисията от 2018 г. посочва какви проблеми поставят протоколите с SRI (
26
). Освен това докладът по МСП на Комисията от 2019 г. споменава разглежданите решения на Конституционния съд, подчертавайки, че „целта следва да бъде нормативна уредба, съгласно която разузнавателните служби подлежат на истински демократичен надзор, престъпленията могат да бъдат ефективно разследвани и санкционирани при пълно зачитане на основните права и обществеността може да бъде уверена, че независимостта на съдебната система е защитена“ (
27
).
76.
При това положение може просто да се посочи отново, че правото на Съюза, включително доста широкообхватният МСП, по никакъв начин не урежда начина, по който се изпълняват технически мерки за наблюдение в наказателното производство, нито ролята и правомощията на националните разузнавателни служби. В този контекст националният конституционен съд естествено може да изключи оправомощаването на някои участници или органи да изпълняват технически мерки за наблюдение.
77.
Обстоятелството, че подобно конституционно решение ще има отражение върху висящите и бъдещите наказателни производства в областта на корупцията, е необходима и логична последица. В решение Дзивев Съдът приема необходимостта от такава последица под формата на „правило за изключване“ на нередовно събираните доказателства дори в случаи, попадащи в приложното поле на член 325, параграф 1 ДФЕС (
28
). Тогава по необходимост същото трябва a fortiori да важи и за много по-неясния режим на Решението за МСП.
78.
С оглед на тези съображения предлагам на Съда да отговори на първия въпрос, както и на първата и втората част от втория въпрос, както следва:
–
Решение 2006/928 има задължителен характер. Докладите на Комисията, изготвени в рамките на МСП, нямат задължителен характер за Румъния. Посочените доклади обаче трябва надлежно да се вземат предвид от тази държава членка в усилията ѝ да изпълни задълженията си за постигане на показателите, установени в приложението към Решението за МСП, като се има предвид изискването на принципа на лоялно сътрудничество, закрепен в член 4, параграф 3 ДЕС.
–
Задълженията на Румъния за постигане на целите, заложени в Решението за МСП, допускат решения на националния конституционен съд, с които се обявява за противоконституционно изпълняването на мерки за техническо наблюдение от национални разузнавателни служби в рамките на наказателно производство и се изисква всички събрани по този начин доказателства да бъдат изключени от доказателствения материал по наказателното производство.
3. Принципът на независимост на съдебната власт
79.
С първата част от третия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали принципът на независимост на съдебната власт, закрепен в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС и в член 47, втора алинея от Хартата, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска Решение № 51/2016, Решение № 302/2017 и Решение № 26/2019 на Конституционния съд.
80.
Запитващата юрисдикция счита, че съвместното действие на Решения № 51/2016, № 302/2017 и № 26/2019 на Конституционния съд изземва компетентността на общите съдилища. Те водят до изключване на доказателствата в случаите, в които SRI е участвала в изпълнение на мандати за наблюдение, лишавайки общите съдилища от възможността да извършат преценка in concreto с оглед на конкретните обстоятелства на всеки отделен случай. Запитващата юрисдикция счита също че като изискват прилагането на тази съдебна практика към висящите дела, посочените по-горе конституционни решения имат обратно действие, което прави непредвидим резултата от наказателните производства. Според запитващата юрисдикция това може да накърни нейната съдебна независимост.
81.
Според Комисията фактът, че запитващата юрисдикция е обвързана от решенията на Конституционния съд, сам по себе си не накърнява нейната независимост, ако самият Конституционен съд се съобразява с изискванията за независимост на съдебната власт. Според Комисията нищо не сочи, че Конституционният съд, и по-специално разглежданите конституционни решения, не спазват изискванията за независимост и безпристрастност на съдиите, които произтичат от член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС и от член 47 от Хартата.
82.
Съгласен съм с последното становище.
83.
Първо, нищо по настоящото дело или по паралелните дела не показва структурни съображения, поради които трябва да се счита, че националният конституционен съд не е независим. По-специално в заключение по дело Euro Box Promotion, на което няма как да не се позова и за целите на настоящото дело, стигам до извода, че нищо в състава, статута и правомощията на Конституционния съд не може да породи съмнения относно независимостта и безпристрастността на този съд (
29
). Освен това не са представени никакви фактически обстоятелства или доводи, които да разкриват манипулиране, заобикаляне или злоупотреба с нормалните процедури, предвидени в националното право (
30
).
84.
Тези съображения са валидни и в настоящия контекст. Настоящото преюдициално запитване не съдържа допълнителни обстоятелства, които да налагат преразглеждане на този извод в конкретния контекст на разглежданите в главното производство решения на Конституционния съд.
85.
Второ, посочените от запитващата юрисдикция конкретни опасения, че Конституционният съд е иззел правомощията на съдебната власт до такава степен, че решенията му представляват заплаха за независимостта на общите съдилища, не изглеждат основателни. Нищо не сочи, че като е обявил за противоконституционни конкретни аспекти от някои разпоредби от Наказателно-процесуалния кодекс в Решения № 51/2016 и № 302/2017 или като е установил в Решение № 26/2019 наличието на конституционноправен спор, Конституционният съд е действал извън своите правомощия или по друг начин е застрашил независимостта на общите съдилища.
86.
Трето, също така не изглежда, че прилагането на последиците от решенията на Конституционния съд по висящите дела, въпреки че мерките за наблюдение вече са били изпълнени в съответствие с разпоредбите, за които преди това се е смятало, че са конституционосъобразни, не представлява прилагане на съдебната практика с обратно действие, което би застрашило принципа на законност. Както правилно отбелязва Комисията, изключването на доказателствата, основаващи се на тези мандати за наблюдение, не накърнява права на частноправните субекти. Освен това фактът, че постановеното от върховна или конституционна юрисдикция ново тълкуване на правото се прилага по всички бъдещи и висящи дела, освен ако изрично не е посочено друго, е доста често срещан (
31
).
87.
Следователно в обобщение това, което стои в основата на изразените от запитващата юрисдикция притеснения, всъщност е несъгласие с конкретно възприетия от националния конституционен съд правен подход, който води до определени ограничения за тази запитваща юрисдикция. Това обаче не може да се тълкува само по себе си като структурна заплаха за съдебната независимост на този съд. „Съдебната независимост“ не трябва да се бърка със съдебна изолация или безконтролна съдебна власт. Всъщност съдиите се ползват с привилегията на независимостта, за да бъдат безпристрастни, но в рамките на закона и на конституционния контрол и баланс, който се упражнява от другите власти в държавата.
88.
Вярно е обаче, че гореизложеното се отнася само за структурите и институциите на държавите членки, които сами остават в рамките на (това, което може да се счита за) „правилата на играта на правовата държава“. Признавам, че е невъзможно тези (нормални) правила да се следват в (ненормални) времена, в национални системи, в които други институции вече не играят по правилата. Така зачитането на формалната институционална власт на друга (съдебна) институция е обосновано само докато самата тази институция отговаря на структурните гаранции за независимост и безпристрастност (
32
).
89.
Ето защо предлагам на Съда да отговори на първата част от третия въпрос по следния начин: принципът на Съюза на независимост на съдебната власт, закрепен в член 47, втора алинея от Хартата и в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, допуска решения на национален конституционен съд, с които се обявява за противоконституционно изпълнението на мерки за техническо наблюдение от национални разузнавателни служби в рамките на наказателно производство и се изисква всички събрани по този начин доказателства да бъдат изключени от доказателствения материал по наказателното производство.
4. Дисциплинарни наказания за неспазване на решенията на Конституционния съд
90.
В рамките на втория и третия си въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали правото на Съюза допуска разпоредба на националното право, която урежда дисциплинарната отговорност на съдия, който остави без приложение решение на Конституционния съд по дело, по което Съдът е сезиран с преюдициално запитване.
91.
Този въпрос е мотивиран от обстоятелството, че съгласно член 99, буква ș) от Закон № 303/2004 неспазването от даден съдия на решение на Конституционния съд представлява дисциплинарно нарушение. За разлика обаче от заключението по дело Euro Box Promotion, в което запитващата юрисдикция поставя подобен въпрос предугаждайки възможността на един следващ етап да не спази евентуално несъвместимата национална конституционна съдебна практика (без в резултат на това да стане обект на дисциплинарно производство) (
33
), положението по настоящото дело се намира на по-късен етап.
92.
С писмо от 26 юли 2019 г. запитващата юрисдикция уведомява Съда, че на основание член 99, буква ș) от Закон № 303/2004 срещу запитващия съдия е започнало предварително дисциплинарно разследване от Съдебния инспекторат. Започването на това разследване, изглежда, е било мотивирано от съдържанието на акта за преюдициално запитване по настоящото дело, в което запитващият съд изразява критично становище по отношение на практиката на Конституционния съд, като поставя под въпрос неговата компетентност и обвързващия характер на решенията му (
34
).
93.
В заключението си по дело Euro Box Promotion се опитах да поставя практиката на Съда относно допустимите граници на „съдебното неподчинение“ в правилния контекст. Предложих по същество да се приеме, че правото на Съюза предоставя възможност за рационална дискусия относно правилното тълкуване на правото на Съюза за всеки национален съд (независимо от формалната съдебна йерархия). От една страна, това означава, че на всяка национална юрисдикция трябва да се позволи да прилага правото на Съюза и, ако счете за необходимо, да сезира Съда с преюдициално запитване на основание член 267 ДФЕС. От друга страна обаче, ако тези минимални стандарти са спазени, националният съдия не може да се освободи напълно от всички ограничения, които обикновено се прилагат при упражняването на националната правораздавателна функция, включително националната съдебна йерархия и дисциплина, като просто се позове на правото на Съюза (
35
).
94.
При все това, ако наистина е вярно, че срещу национален съдия е образувано дисциплинарно производство само защото е отправил преюдициално запитване, в което е поставил под въпрос правното становище на национален конституционен съд, то тогава според мен няма място за каквато и да е дискусия относно подходящия баланс между системните изисквания на националното право и правото на Съюза. Правото на Съюза категорично не допуска съдиите да бъдат обект на национално дисциплинарно производство единствено поради това че са се възползвали правото, което им предоставя член 267 ДФЕС (
36
).
95.
Достатъчно е да се припомни, че съгласно практиката на Съда правото на Съюза не допуска национални разпоредби, от които следва, че спрямо националните съдии могат да се образуват дисциплинарни производства защото са отправили преюдициално запитване до Съда (
37
). Това означава, че самата възможност спрямо даден съдия евентуално да бъде образувано дисциплинарно производство за това, че е направил такова запитване или е решил да поддържа това запитване, след като го е отправил, може да накърни ефективното упражняване от съответните национални съдии на правото и функциите на националните юрисдикции в рамките на член 267 ДФЕС (
38
). Освен това невъзможността спрямо съдии да се предвиждат производства или дисциплинарни наказания за това, че са упражнили това право да сезират Съда, представлява гаранция, неразривно свързана с тяхната независимост (
39
).
96.
Затова предлагам на Съда до отговори на третата част от втория въпрос и на втората част от третия въпрос по следния начин: член 267 ДФЕС, както и принципът на независимост на съдебната власт, закрепен в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС и в член 47 от Хартата, не допускат образуване на дисциплинарно производство срещу съдия само защото е сезирал Съда с преюдициално запитване, с което този съдия поставя под въпрос практиката на националния конституционен съд и разглежда възможността тази практика да не се приложи.
VI. Заключение
97.
Предлагам на Съда да отговори на преюдициалните въпроси, отправени от Tribunalul Bihor (Окръжен съд Бихор, Румъния), както следва:
„–
На първия въпрос, както и на първата и втората част от втория въпрос следва да се отговори по следния начин:
–
Решение 2006/928/ЕО от 13 декември 2006 година за създаване на механизъм за сътрудничество и проверка на напредъка на Румъния в постигането на специфични цели в областите на съдебната реформа и борбата срещу корупцията има задължителен характер. Докладите на Европейската комисия, изготвени в рамките на механизма за сътрудничество и проверка, нямат задължителен характер за Румъния. Посочените доклади обаче трябва надлежно да се вземат предвид от тази държава членка в усилията ѝ да изпълни задълженията си за постигане на показателите, установени в приложението към Решение 2006/928, като се има предвид изискването на принципа на лоялно сътрудничество, закрепен в член 4, параграф 3 ДЕС.
–
Задълженията на Румъния за постигане на целите, заложени в Решение 2006/928, допускат решения на националния конституционен съд, с които се обявява за противоконституционно изпълняването на мерки за техническо наблюдение от национални разузнавателни служби в рамките на наказателно производство и се изисква всички събрани по този начин доказателства да бъдат изключени от доказателствения материал по наказателното производство.
–
На първата част от третия въпрос следва да се отговори в смисъл, че принципът на Съюза на независимост на съдебната власт, закрепен в член 47, втора алинея от Хартата на основните права на Европейския съюз и в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, допуска решения на национален конституционен съд, с които се обявява за противоконституционно изпълнението на мерки за техническо наблюдение от национални разузнавателни служби в рамките на наказателно производство и се изисква всички събрани по този начин доказателства да бъдат изключени от доказателствения материал по наказателното производство.
–
На третата част от втория въпрос и на втората част от третия въпрос следва да се отговори по следния начин: член 267 ДФЕС, както и принципът на независимост на съдебната власт, закрепен в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС и в член 47 от Хартата на основните права, не допускат образуване на дисциплинарно производство срещу съдия само защото е сезирал Съда с преюдициално запитване, с което този съдия поставя под въпрос практиката на националния конституционен съд и разглежда възможността тази практика да не се приложи“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
2
)	C‑83/19, C‑127/19, C‑195/19, C‑291/19 и C‑355/19, EU:C:2020:746, наричано по-нататък „заключение по дело AFJR“. Вж. също заключението ми от същата дата по дело Statul Român — Ministerul Finanţelor Publice (C‑397/19, EU:C:2020:747).
(
3
)	Вж. заключението ми по дело Euro Box Promotion и др. (съединени дела C‑357/19 и C‑547/19), наричано по-нататък „заключение по дело Euro Box Promotion“. Вж. също заключението ми от същата дата по дело FQ и др. (съединени дела C‑811/19 и C‑840/19).
(
4
)	ОВ L 157, 2005 г., стр. 11.
(
5
)	ОВ L 157, 2005 г., стр. 203.
(
6
)	ОВ L 354, 2006 г., стр. 56; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 51, стр. 55.
(
7
)	Monitorul Oficial al României, част I, бр. 826 от 13 септември 2005 г.
(
8
)	Решение от 6 октомври 1982 г., Cilfit и др. (283/81, EU:C:1982:335, т. 16).
(
9
)	Като евентуално обоснове прилагане на изключението от задължението на юрисдикциите от последна инстанция да отправят преюдициално запитване, тъй като няма никакво разумно съмнение относно търсеното тълкуване на правото на Съюза — вж. решение от 6 октомври 1982 г., Cilfit и др. (283/81, EU:C:1982:335, т. 16—20).
(
10
)	Член 99 от Процедурния правилник.
(
11
)	Решение от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny (C‑558/18 и C‑563/18, EU:C:2020:234, т. 54).
(
12
)	Решение от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny (C‑558/18 и C‑563/18, EU:C:2020:234, т. 45—53).
(
13
)	Разбира се, признавам, че технически погледнато, „actus reus“ или „обективният елемент“ на състава на дисциплинарното нарушение по член 99, буква ș) от Закон № 303/2004 (цитиран по-горе в т. 12 от настоящото заключение), не е „отправянето на преюдициално запитване до Съда“, а „неспазването на решенията на Конституционния съд“. Двете обаче се припокриват, когато до Съда е отправено преюдициално запитване, за да се оспори основателността на правно становище, съдържащо се в решение на Конституционния съд.
(
14
)	Що се отнася до отражението на дисциплинарните наказания върху правомощията, признати на националните юрисдикции с член 267 ДФЕС, вж. решение от 5 юли 2016 г., Огнянов (C‑614/14, EU:C:2016:514, т. 24 и 25).
(
15
)	Вж. a contrario решение от 16 юли 2020 г., Governo della Repubblica italiana (Статут на италианските магистрати) (C‑658/18, EU:C:2020:572, т. 73—75).
(
16
)	Вж. в този смисъл решения от 19 ноември 2019 г., A. K. и др. (Независимост на дисциплинарната колегия на Върховния съд) (C‑585/18, C‑624/18 и C‑625/18, EU:C:2019:982, т. 74), и от 9 юли 2020 г., Land Hessen (C‑272/19, EU:C:2020:535, т. 40 и 41).
(
17
)	Вж. точки 173—224 от заключение по дело AFJR, както и точки 79—85 от заключение по дело Euro Box Promotion.
(
18
)	Решение от 27 февруари 2018 г., Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117, т. 40), от 24 юни 2019 г., Комисия/Полша (Независимост на Върховния съд) (C‑619/18, EU:C:2019:531, т. 51), от 19 ноември 2019 г., A. K. и др. (Независимост на дисциплинарната колегия на Върховния съд) (C‑585/18, C‑624/18 и C‑625/18, EU:C:2019:982, т. 83), или от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny (C‑558/18 и C‑563/18, EU:C:2020:234, т. 34). Курсивът е мой.
(
19
)	Вж. в този смисъл решения от 24 юни 2019 г., Комисия/Полша (Независимост на Върховния съд) (C‑619/18, EU:C:2019:531, т. 47 и цитираната съдебна практика), и от 19 ноември 2019 г., A. K. и др. (Независимост на дисциплинарната колегия на Върховния съд) (C‑585/18, C‑624/18 и C‑625/18, EU:C:2019:982, т. 167).
(
20
)	Вж. точки 145—172 от заключение по дело AFJR.
(
21
)	Вж. точки 186—202 от заключение по дело AFJR, както и точка 85 от заключение по дело Euro Box Promotion.
(
22
)	Вж. точки 160—167 от заключение по дело AFJR.
(
23
)	Вж. точка 168 от заключение по дело AFJR.
(
24
)	В този контекст може да се подчертае, че според мен практиката на Съда се стреми към „структурна ефективност“ (постигане на гладко функциониране на въпросната система), а не непременно към „индивидуална ефективност“ (което предполага осъдителна присъда във всеки отделен случай на всяка цена) — вж. също заключението ми по дело X (Европейска заповед за арест срещу певец) (C‑717/18, EU:C:2019:1011, т. 86).
(
25
)	Разбира се, тази тема не се ограничава само до Решението за МСП, а е ярко изразена и в други области на правото на Съюза, като например член 325, параграф 1 ДФЕС — вж. аналогични съображения в контекста на едно балансирано тълкуване на тази разпоредба в точки 173—176 от паралелното заключение по дело Euro Box Promotion.
(
26
)	Доклад на Комисията до Европейския парламент и Съвета относно напредъка на Румъния по Механизма за сътрудничество и проверка (COM(2018) 851 final от 13 ноември 2018 г., стр. 2).
(
27
)	Доклад на Комисията до Европейския парламент и до Съвета за напредъка на Румъния по механизма за сътрудничество и проверка (COM(2019) 499 final от 22 октомври 2019 г., стр. 3). Вж. също и придружаващия го Технически доклад, SWD(2019) 393 final, стр. 12.
(
28
)	Решение от 17 януари 2019 г., Дзивев и др. (C‑310/16, EU:C:2019:30, т. 33—41).
(
29
)	Вж. точки 215—222 от заключение по дело Euro Box Promotion.
(
30
)	Вж. точки 225—229 от заключение по дело Euro Box Promotion. Вж. също, в по-общ план, точки 242—248 от заключение по дело AFJR.
(
31
)	И в континенталната, и в англо-саксонската правна система в Европа инцидентната ретроспективност (incidental retrospectivity), произтичаща от факта, че дадено правно тълкуване поражда действие ex tunc, всъщност е правилото, а прокарването на ново тълкуване за напред (prospective overruling) е изключението, което трябва да бъде изрично предвидено, с което да се ограничи действието във времето на това решение — вж. например главата относно „Prospective Overruling“ в Arden, M. Human Rights and European Law: Building New Legal Orders, Oxford University Press, 2015, 267—272. Всъщност същото се отнася и за производството пред този Съд, при което ограничаването на действието във времето на дадено решение (с което приложимостта на решението на Съда се ограничава само до бъдещите случаи) трябва да бъде изрично поискано (и се постановява рядко) — вж. например Barents, R. Remedies and Procedures before the EU Courts. Wolters Kluwer, 2016, 454—458.
(
32
)	За пример за това, кога тези гаранции вече липсват, вж. решение от 19 ноември 2019 г., A. K. и др. (Независимост на дисциплинарната колегия на Върховния съд) (C‑585/18, C‑624/18 и C‑625/18, EU:C:2019:982, т. 142—152).
(
33
)	Вж. точка 233 от заключението по дело Euro Box Promotion.
(
34
)	Вж. точки 25 и 41 от настоящото заключение.
(
35
)	Вж. точки 235—243 от заключението по дело Euro Box Promotion.
(
36
)	Както вече бе посочено в точки 36—42 от настоящото заключение, Съдът не следва да се произнася по отделни дисциплинарни дела в рамките на съдебната власт. Така, макар правото на Съюза по принцип да не допуска националните дисциплинарни производства да се използват по определени начини, това естествено не може да покрие безкрайното разнообразие от случаи, в които националният съдия може да отправи преюдициално запитване, което би могло евентуално да доведе до други основания за дисциплинарно разследване. Затова умишлено поставям ударението на израза „само защото“. Вж. също точки 244 и 245 от заключение по дело Euro Box Promotion.
(
37
)	Вж. решение от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny (C‑558/18 и C‑563/18, EU:C:2020:234, т. 58).
(
38
)	Пак там, точки 57—58.
(
39
)	Решение от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny (C‑558/18 и C‑563/18, EU:C:2020:234, т. 59). В този смисъл вж. също решение от 5 юли 2016 г., Огнянов (C‑614/14, EU:C:2016:514, т. 25), и определение от 12 февруари 2019 г., RH (C‑8/19 PPU, EU:C:2019:110, т. 47).