62024CC0131
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
J. KOKOTT
представено на 18 септември 2025 година (
1
)
Дело C‑131/24
Umweltorganisation VIRUS — Verein Projektwerkstatt für Umwelt und Soziales и др.
(Преюдициално запитване, отправено от Bundesverwaltungsgericht (Федерален административен съд, Австрия)
„Преюдициално запитване — Околна среда — Директива 2009/147/ЕО — Опазване на дивите птици — Забрана за умишлено обезпокояване на птици — Проект за строителство на национален път, чието осъществяване може да доведе до обезпокояване на отделни екземпляри от определени видове — Мерки за подобряване на местообитанията — Доказване на ефективността — Становище на експерт“
I. Въведение
1.
Член 5, буква г) от Директивата за птиците (
2
) предвижда забрана за умишленото обезпокояване на птици, доколкото обезпокояването има съществено значение с оглед целите на тази директива. От съдебната практика следва, че тази забрана обхваща и случаите, в които обезпокояването само се приема за възможно (
3
). Попада ли обаче обезпокояването в обхвата на забраната дори когато неблагоприятното му въздействие върху местообитанието на птиците се компенсира чрез подобряване на други местообитания на засегнатите видове? И как следва да се преценява ефективността на тази мярка за подобряване преди прилагането ѝ? Bundesverwaltungsgericht (Федерален административен съд, Австрия) отправя тези въпроси до Съда.
II. Правна уредба
А.
Директивата за птиците
2.
В съображения 3, 5, 7 и 8 от Директивата за птиците се обяснява нейната цел:
„(3)
Спада популацията на много видове птици, естествено живеещи на европейската територия на държавите членки в диво състояние, в някои случаи много бързо, и този спад представлява сериозна заплаха за опазването на природната среда, особено поради застрашеното биологично равновесие.
(4) […]
(5)
Опазването на видовете птици, естествено живеещи в диво състояние на европейската територия на държавите членки, е необходимо за постигане целите на Общността, свързани с подобряване условията на живот и на устойчивото развитие.
(6) […]
(7)
Основна цел на опазването е дългосрочна защита и управление на природните ресурси като неразделна част от наследството на народите на Европа. Това позволява регулирането на природните ресурси и определяне на правилата за тяхното използване на основата на мерките, необходими за поддържането и адаптирането на естественото равновесие между видовете в границите на разумно възможното.
(8)
Запазването, поддържането или възстановяването на достатъчно разнообразие и площ на местообитанията са от съществено значение за опазването на всички видове птици. Определени видове птици следва да подлежат на специални мерки по опазване, отнасящи се до техните местообитания, за да се осигури тяхното оцеляване и размножаване в района на разпространение. Тези мерки следва също така да вземат предвид мигриращите видове и да бъдат координирани от гледна точка на образуването на едно цяло“.
3.
Съображение 10 от Директивата за птиците изисква по-специално популациите на някои видове птици да бъдат поддържани на „задоволително ниво“:
„Поради тяхното популационно ниво, географско разпространение и репродуктивен ръст в Общността като цяло определени видове могат да бъдат ловувани, което представлява приемливо използване, доколкото са установени и се спазват определени граници, подобен лов следва да бъде в съответствие с поддържането на популациите на тези видове на задоволително ниво“.
4.
Член 1 от Директивата за птиците урежда нейното приложно поле:
„Настоящата директива се отнася до опазването на всички видове естествено живеещи в диво състояние птици на европейската територия на държавите членки, за които се прилага Договорът. Тя има за цел защитата, управлението и регулирането на тези видове и урежда тяхното използване“.
5.
Член 2 от Директивата за птиците съдържа основното задължение на държавите членки по отношение на опазването на птиците:
„Държавите членки вземат всички мерки, необходими за поддържане или адаптиране на популациите на всички видове, посочени в член 1, на ниво, което отговаря на екологичните, научните и културните изисквания, като се отчитат икономическите и рекреационните изисквания“.
6.
Член 3 от Директивата за птиците установява общи задължения за изпълнението на член 2:
„(1)   Предвид изискванията, посочени в член 2, държавите членки вземат всички мерки необходими за запазване, поддържане или възстановяване на достатъчно разнообразие и площ на местообитанията за всички видове птици, посочени в член 1.
(2)   Запазването, поддържането и възстановяването на биотопите и местообитанията включват основно следните мерки:
a)
създаване на защитени зони;
б)
поддръжка и управление в съответствие с екологичните нужди на местообитанията във и извън защитените зони;
в)
възстановяване на разрушените биотопи;
г)
създаване на биотопи“.
7.
Член 5 от Директивата за птиците съдържа необвързани със зоните забрани:
„Без да се засягат членове 7 и 9, държавите членки вземат необходимите мерки за създаване на обща система за защита на всички видове птици, посочени в член 1, като по-специално забраняват:
[…]
г)
умишленото обезпокояване, по-специално през периода на размножаване и отглеждане на малките, доколкото обезпокояването има съществено значение с оглед целите на настоящата директива“.
8.
Член 9, параграф 1 допуска дерогации от забраните, установени в член 5:
„(1)   Държавите членки могат да дерогират от членове 5—8, когато няма друго задоволително разрешение, поради следните причини:
a)
–
в интерес на общественото здраве и безопасност,
–
в интерес на безопасността на въздушния транспорт,
–
за да се предотвратят сериозните увреждания върху селскостопанските култури и животни, горите, рибните стопанства и водите,
–
за защита на флората и фауната;
б)
за целите на научните изследвания и обучението, за повторното заселване, за повторното въвеждане и за размножаването, необходимо за тези цели;
в)
да разрешат, при строго контролирани условия и избирателно, улова, държането или други видове разумно използване на малък брой от определени видове птици“.
Б.
Директивата за местообитанията
9.
Член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията (
4
) урежда т.нар. оценка на въздействието:
„Планове или проекти, които не са непосредствено свързани с управлението на територията или не са необходими за него, но които поотделно или във взаимодействие с други планове и проекти могат да окажат значително влияние, се подлагат на проверка, за да се оцени въздействието им върху територията от гледна точка на целите на съхраняването на тази територия. При съблюдаване на резултатите от изпитанието за въздействието върху територията и при спазване на разпоредбите на параграф 4 компетентните национални органи одобряват плана или проекта само след като установят, че той няма да има отрицателно влияние върху съответната територията и ако е подходящо, след като са получили мнението на обществеността“.
10.
Член 12, параграф 1 от Директивата за местообитанията съдържа основни забрани във връзка със защитата на видовете:
„Държавите членки вземат необходимите мерки за въвеждане на строга система за опазване на животинските видове, посочени в приложение IV, буква а), в техните естествени области на разпространение, като се забраняват:
а)
всички форми на умишлено залавяне или убиване на взети от природата екземпляри от тези видове;
б)
умишлено обезпокояване на тези видове, особено през периодите на размножаване, отглеждане на малките, презимуване и миграция;
в)
умишлено унищожаване или вземане на яйца от природата;
г)
всяко повреждане или унищожаване на места за размножаване или почивка“.
11.
Член 16, параграф 1 от Директивата за местообитанията съдържа дерогации от член 12:
„В случай че няма друго задоволително решение и при условие че дерогацията няма вредно въздействие върху запазването на популациите от засегнатия вид в областта на естественото им разпространение на задоволително равнище, държавите членки могат да предоставят дерогация от разпоредбите на членове 12, 13 и 14 и от член 15, букви а) и б):
a)
с цел защита на представителите на дивата флора и фауна и за запазване на естествените местообитания;
б)
за предпазване от сериозно увреждане, особено на селскостопански култури, добитък, както и гори, риболовни райони, водите и други форми на собственост;
в)
в интерес на общественото здраве и безопасност или поради други наложителни причини от приоритетен обществен интерес, включително и такива от социален или стопански характер, или с положителни последици за околната среда;
г)
за целите на изследването и обучението при заселване или повторно въвеждане на видове и на необходимата за тази цел селекция, включително и изкуственото размножаване на растения;
д)
за разрешаването при строг контрол, селективно и в ограничен размер, на залавяне или задържане на определен брой екземпляри от растителни или животински видове, посочени в приложение IV и анализирани от компетентните национални органи“.
III. Фактите и преюдициалното запитване
12.
След извършването на оценка на въздействието върху околната среда Niederösterreichische Landesregierung (правителство на провинция Долна Австрия) издава на 12 ноември 2019 г. решение за одобрение на спорния проект за строителство на път. Екологичното сдружение VIRUS — Verein Projektwerkstatt für Umwelt und Soziales, и други граждани и сдружения за опазване на околната среда обжалват това решение за одобрение пред Bundesverwaltungsgericht (Федерален административен съд, Австрия), като изтъкват по-специално, че са нарушени разпоредбите за защита на видовете, предвидени в Директивата за птиците. Някои видове птици, по-конкретно горски видове като средния пъстър кълвач (Dendrocopos medius, респ. Leiopicus medius), обитават площи, които биха могли да бъдат засегнати например от шума, емитиран при използването на новия път.
13.
От заключението на назначеното от съда вещо лице, експерт по опазване на околната среда, обаче следва, че се очаква предвиденото в проекта ограничение на периода на строителство до определени месеци и мерките за подобряване на местообитанията на площи извън емисионната зона, които могат да бъдат формулирани като условия, да се отразят благоприятно на засегнатите видове птици.
14.
Спорът в производството се отнася по-специално до ефективността на предложените от кандидата за проекта мерки за подобряване на горите и защита на старите дървета, благоприятстващи средния пъстър кълвач и други видове горски птици, в зона за прилагане на регионални мерки на разстояние от пътя, не по-малко от 300 m, с обща площ 6,6 ha.
15.
Съгласно заключенията на двете участващи в производството вещи лица, ако предложените мерки се приложат, няма да е налице обезпокояващо въздействие върху засегнатите видове, което би могло да има съществено значение с оглед целите на Директивата за птиците. Въпреки това чрез мерките не било възможно да се намали обезпокояващото въздействие върху отделни екземпляри в конкретно засегнатата от проекта гора. Съгласно заключението на експертите предложените мерки все пак щели да запазят местообитанията и условията за размножаването на видовете птици.
16.
Пред запитващата юрисдикция вещото лице посочва, че няма информация за научни трудове, които да поставят под съмнение пригодността на предвидените мерки за защита на средния пъстър кълвач. Липсвали данни в тази насока и от аутекологията. Следователно нямало разумно основание за съмнение относно ефективността на тези мерки. Единственото, което все още липсвало, било обстоен и основан на експертна оценка мониторинг, който не само да премахне всякакво съмнение, но и да докаже ефективността на мерките. На поставения от съда въпрос дали има поне един надлежно документиран случай, в който планираните мерки за отказ от използване [на биотопни дървета] са предотвратили причиненото от даден проект обезпокояване на средния пъстър кълвач или в който състоянието на запазване на вида в района на проекта дори се е подобрило, вещото лице отговаря, че не е намерил подобно еднозначно изследване, въпреки интензивното проучване и обмена на опит с колеги.
17.
Поради това Bundesverwaltungsgericht (Федерален административен съд, Австрия) отправя до Съда следните въпроси:
„1)
Трябва ли член 5 от Директивата за птиците да се тълкува в смисъл, че не е налице хипотезата на умишлено обезпокояване по буква г) от него, когато макар да е възможно да се причини обезпокояване на отделни екземпляри от определени видове, с ефективното прилагане на мерки навременно и в подходяща форма се избягват всякакви последици за целите на член 2 от тази директива?
2)
При утвърдителен отговор на първия въпрос: за ефективността на мерките трябва ли да е изключено всякакво съмнение от научна гледна точка, в смисъл че е достатъчно да е дадена обоснована експертна оценка на назначено от съда вещо лице, или по-скоро трябва да е налице обективна научна документация за успешния практически опит с тези мерки?“.
18.
Писмени становища представят екологичната организация VIRUS — Verein Projektwerkstatt für Umwelt und Soziales, заедно с гражданската инициатива „Nein zur Spange Wörth“, както и правителството на провинция Долна Австрия, Autobahnen- und Schnellstraßen-Finanzierungs-Aktiengesellschaft (ASFINAG), Stadt Sankt Pölten, Република Австрия, Чешката република, Кралство Швеция и Европейската комисия.
19.
На основание член 76, параграф 2 от Процедурния правилник Съдът решава да не провежда съдебно заседание, тъй като счита, че разполага с достатъчно информация, за да се произнесе по делото.
20.
Въпреки това на 19 ноември 2024 г. Съдът спира производството, за да изчака произнасянето на решението от 1 август 2025 г., Voore Mets и Lemeks Põlva (C‑784/23, EU:C:2025:609).
IV. Правен анализ
21.
И двата въпроса се основават на обстоятелството, че както строителството, така и експлоатацията на спорния път биха могли да обезпокояват по-конкретно средния пъстър кълвач, но и други видове горски птици. Поради това запитващата юрисдикция иска да се установи дали забраната за обезпокояване по член 5, буква г) от Директивата за птиците изключва осъществяването на проекта.
22.
Съгласно член 5, буква г) от Директивата за птиците държавите членки трябва да забранят умишленото обезпокояване на европейски видове птици, по-специално през периода на размножаване и отглеждане на малките, доколкото обезпокояването има съществено значение с оглед целите на тази директива.
23.
Посочената забрана допълва други забрани по член 5, букви а)—в) от Директивата за птиците, които се отнасят по-специално до умишленото убиване или улавяне на тези видове и умишленото разрушаване или увреждане на техните гнезда и яйца. Както Съдът е постановил неотдавна, тези забрани се прилагат не само към човешките дейности, които целят посегателствата върху птици, но и към дейностите, които, при все че не е очевидно да имат такава цел, включват приемане на възможността за такова посегателство (
5
).
24.
За да се избегне прилагане на забраната за обезпокояване, следва да се предприемат мерки, благоприятстващи средния пъстър кълвач и други видове горски птици, в зона за прилагане на регионални мерки на разстояние от пътя, не по-малко от 300 m, и с обща площ 6,6 ha. Предвижда се по-специално да се запазят някои стари дървета, които в противен случай биха могли да бъдат изсечени.
25.
Интересът чрез такива мерки да се избегне прилагането на забраните по член 5 от Директивата за птиците, е голям. Както неотдавна съм посочила, последователното прилагане на тези забрани би могло значително да ограничи човешката дейност (
6
). Поради това е съмнително дали те са съвместими със защитата на собствеността и икономическата свобода съгласно членове 16 и 17 от Хартата на основните права (
7
). Обратно, ако прилагането на забраните би могло да се избегне чрез мерки за подобряване на други местообитания, както вече изрично е предвидено за някои проекти за използване на енергия от възобновяеми източници (
8
), този конфликт би загубил остротата си.
26.
Както обаче ще обясня по-нататък, вземането предвид на разглежданите мерки е възможно само защото член 5, буква г) от Директивата за птиците изисква обезпокояването да има съществено значение с оглед целите на тази директива (по този въпрос вж. раздел А). Останалите забрани не съдържат такова условие. След това, за да отговоря на втория въпрос, ще разгледам как трябва да се преценява ефективността на такива мерки (по този въпрос вж. раздел Б).
А.
Първи въпрос — забрана за обезпокояване и компенсаторни мерки
27.
С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали прилагането на забраната за обезпокояване по член 5, буква г) от Директивата за птиците може да се избегне чрез мерки за подобряване на други местообитания на засегнатите видове птици.
28.
По-специално, запитващата юрисдикция иска да се установи дали решение по дело People over Wind (
9
) изключва вземането предвид на тези мерки (по този въпрос вж. т. 1). Това решение се отнася до предварителната проверка на необходимостта от извършване на официална оценка на отрицателното въздействие върху защитените територии съгласно член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията. Компенсаторните мерки обаче трябва да бъдат включени в регулаторната структура на член 5, буква г) от Директивата за птиците (по този въпрос вж. т. 2).
1. Решение People over Wind
29.
Макар решение People over Wind да се отнася до вземането предвид на мерки за предотвратяване или намаляване на отрицателното въздействие в областта на опазването на природата, при по-внимателен анализ се установява, че то няма значение за тълкуването на забраната за обезпокояване.
30.
Това решение се отнася до предварителната проверка дали е необходимо да се извърши официална оценка на въздействието на даден проект върху съответната територия съгласно член 6, параграф 3, първо изречение от Директивата за местообитанията. Съгласно тази разпоредба планове или проекти, които не са непосредствено свързани с управлението на територията или не са необходими за него, но които поотделно или във взаимодействие с други планове и проекти могат да окажат значително влияние, се подлагат на оценка, за да се оцени въздействието им върху територията от гледна точка на целите на съхраняването на тази територия.
31.
От решение People over Wind следва, че при предварителната проверка дали изобщо е необходима такава оценка, не следва да се вземат предвид мерките за избягване или намаляване на вредните последици от плана или проекта за тази територия (
10
). Ефикасността на такива мерки всъщност трябва да се разгледа в рамките на официалната оценка, която по естеството си е различна от предварителната проверка и включва по-обхватни гаранции (
11
).
32.
В преюдициалното запитване и в становищата на някои от заинтересованите страни правилно се подчертава, че този довод не може да се приложи и към настоящия случай дори само поради това, че — за разлика от член 6, параграф 3, първо изречение от Директивата за местообитанията — забраната за обезпокояване по член 5, буква г) от Директивата за птиците не предвижда за защитата на съответната територия нито предварителна проверка, нито дори официална процедура за оценка на последиците от обезпокояването.
2. Включване в регулаторната структура на забраната за обезпокояване
33.
Вземането предвид на мерки за подобряване на други местообитания на засегнатите видове трябва по-скоро да бъде включено в регулаторната структура на забраната за обезпокояване по член 5, буква г) от Директивата за птиците, която не допуска обезпокояване, което има съществено значение с оглед целите на тази директива. В това отношение най-напред следва да се разгледат мерките за намаляване или предотвратяване на обезпокояването (по този въпрос вж. буква а), след това — значението на компенсаторните мерки за поддържане на достатъчна популация на птиците (по този въпрос вж. буква б), и накрая — особеният случай, в който компенсаторните мерки не позволяват обезпокояването да попречи на възстановяването на задоволително ниво на популация от даден вид (по този въпрос вж. буква в).
а) Мерки за намаляване или предотвратяване на обезпокояването
34.
В случай че мерките предотвратяват възможността даден проект да обезпокоява птици, забраната за обезпокояване по член 5, буква г) от Директивата за птиците е неприложима, тъй като не е налице обезпокояване. Дори тези мерки да не предотвратяват, а само да намаляват обезпокояването, е възможно то да няма съществено значение с оглед целите на Директивата за птиците. Ето защо такива мерки трябва да са включени в проверката дали забраната за обезпокояване изключва осъществяването на даден проект (
12
).
35.
Натам сочи и вземането предвид на мерки за предотвратяване или намаляване на вреди във вече споменатата официална оценка по член 6, параграф 3, първо изречение от Директивата за местообитанията. Целта на тази оценка е да се установи дали даден проект има отрицателно влияние върху съответната територия. Ако проектът включва защитни мерки за предотвратяване или намаляване на неблагоприятното му въздействие върху съответната защитена територия, тези мерки, разбира се, трябва да бъдат взети предвид при оценката (
13
).
36.
Макар в случая по главното производство да са възможни мерки за предотвратяване или намаляване на обезпокояването, наличната информация показва, че те имат само незначителна роля. В това отношение се предлага единствено да се ограничи периодът на строителство, с което се цели да се избегне произтичащото от строителните дейности обезпокояване на птиците през периоди, в които те са особено уязвими.
37.
Освен това би могло да се помисли например за защитни стени, които намаляват шума от използването на пътя или зрителните смущения, както и риска от сблъсък между птици и превозни средства. Възможни са и ограничения на използването, например забрана за движение или поне ограничение на скоростта през периода на размножаване и отглеждане на малките по смисъла на член 5, буква г) от Директивата за птиците. Преюдициалното запитване обаче не съдържа информация относно такива допълнителни мерки за предотвратяване или намаляване на обезпокояването.
б) Компенсаторни мерки
38.
За разлика от посочените, мерките, които подобряват други местообитания на засегнатите видове, не са мерки за предотвратяване или намаляване на обезпокояването (
14
). Очевидно те не са в състояние да предотвратят обезпокояването на определени птици, нито да намалят въздействието му върху тези птици, което признава и запитващата юрисдикция.
39.
Такива мерки по-скоро представляват опит да се компенсират последиците от обезпокояването. Приема се за допустимо шумът да прави част от местообитанието на засегнатите видове по-малко привлекателна или дори да ги прогонва напълно от тези райони. В замяна на това се подобряват други райони, така че резултатът в идеалния случай е добавена поне също толкова голяма площ подходящо местообитание, която съответно да се използва от засегнатите видове, макар и евентуално не от конкретните екземпляри.
40.
Тъй като компенсаторните мерки не засягат обезпокояването, чрез тях е възможно да се избегне прилагането на забраната за обезпокояване само ако в резултат на тези мерки обезпокояването няма съществено значение с оглед целите на Директивата за птиците по смисъла на член 5, буква г) от тази директива.
41.
Целта на Директивата за птиците съгласно съображения 3, 5, 7 и 8, както и член 2 във връзка със съображение 10 от нея е поддържане или адаптиране на задоволително ниво на популациите на всички европейски видове птици (
15
).
42.
Съгласно член 2 от Директивата за птиците това ниво трябва да отговаря по-специално на екологичните, научните и културните изисквания, като се отчитат икономическите и рекреационните изисквания. Държавите членки обаче не могат свободно да претеглят един спрямо друг тези фактори, за да определят задоволителното ниво на дадена популация. Съгласно член 1 основната цел на Директивата е опазването на всички видове естествено живеещи в диво състояние птици на европейската територия на държавите членки. Следователно, подобно на състоянието на запазване на видовете, което е основно понятие на Директивата за местообитанията (
16
), от значение е дали видът е жизнеспособен елемент на естественото си местообитание и дали ще продължи да бъде такъв в дългосрочен аспект. Определящи за това са изискванията от екологична и научна гледна точка на съответния вид. Трябва по-специално дългосрочно да е налице достатъчно голямо местообитание и поне да се запази районът на разпространение. За разлика от това културните, икономическите и рекреационните изисквания могат да бъдат взети предвид само след като и доколкото е осигурено дългосрочното опазване на вида.
43.
Следователно, тъй като е свързана с тази цел, забраната не допуска обезпокояване, което би намалило популацията на даден вид птици до такава степен, че тя вече да не е на задоволително ниво, или което би влошило още повече незадоволителното ниво на популацията.
44.
Член 5, буква г) от Директивата за птиците не предвижда вземането предвид на компенсаторни мерки, когато има вероятност от такова обезпокояване (
17
). Дори ако компенсаторната мярка увеличава популацията на вида, обезпокояването все пак я намалява. Нормата не указва, че двата ефекта могат да се компенсират взаимно.
45.
Освен това ефективността на компенсаторните мерки за опазване на видовете е свързана със значителна несигурност. Вторият преюдициален въпрос илюстрира това. Поради такива съмнения относно ефективността на компенсаторните мерки Съдът често отказва да ги вземе предвид при преценката на отрицателното въздействие върху защитени територии (
18
).
46.
За сметка на това друг довод, който е от значение, когато се обсъжда прилагането на компенсаторни мерки за защитата на дадена територия, на пръв поглед не може да се приложи и към забраната за обезпокояване.
47.
В случая със защитата на дадена територия компенсаторните мерки са регламентирани като условие за дерогация от защитата по член 6, параграф 4 от Директивата за местообитанията под формата на мерки за осигуряване на кохерентността на защитените територии („Натура 2000“). В този член обаче законодателят ги е съчетал с други изисквания, по-специално за разглеждане на алтернативни решения и установяване на наложителни причини от приоритетен обществен интерес. Вземането предвид на компенсаторни мерки в рамките на член 6, параграф 3 би довело до заобикаляне на тези допълнителни изисквания (
19
).
48.
За разлика от това съгласно член 9 от Директивата за птиците дерогациите от забраната за обезпокояване не изискват компенсаторни мерки. Поради това не би трябвало да има опасения от заобикаляне на дерогацията.
49.
По-внимателен анализ обаче би установил, че вземането предвид на компенсаторните мерки в рамките на забраната за обезпокояване би могло да доведе до още по-ясно изразено заобикаляне.
50.
Това е така, защото съгласно член 3 от Директивата за птиците държавите членки са длъжни — независимо от наличието на обезпокояване — не само да поддържат достатъчно разнообразие и площ на местообитанията на всички птици. Ако такива местообитания са недостатъчни, те дори трябва и да ги възстановяват или да създават нови (
20
). Вярно е, че Регламентът относно възстановяването на природата (
21
) конкретизира тези задължения и предвижда по-дълги срокове за изискваните в него мерки. Това обаче не променя с нищо основното задължение по член 3 от Директивата за птиците, което съществува в продължение на повече от 40 години, а за Австрия — от момента на присъединяването ѝ (
22
).
51.
Следователно, ако достатъчната популация на засегнатия вид действително зависи от неговите местообитания — всъщност само в този случай мерките за подобряване на местообитанията биха имали положително въздействие върху недостатъчна популация — държавите членки би трябвало съгласно член 3 от Директивата за птиците, така или иначе, да възстановят необходимите местообитания на вида или да създадат нови.
52.
Следователно държавите членки не могат да допуснат по-нататъшно влошаване на незадоволителното ниво на популация само защото влошаването е свързано с мерки за подобряване, които обаче не са достатъчни за постигане на задоволително ниво на популацията.
53.
Напротив, при преценката на обезпокояването ефектът от компенсаторните мерки по принцип може да се взема предвид само ако се гарантира, че популациите на засегнатия вид са на задоволително ниво въпреки обезпокояването. При това положение е без значение дали този резултат се дължи на компенсаторни мерки, или на мерки по член 3 от Директивата за птиците.
в) Потенциал за възстановяване
54.
Въпреки това, както и при сходно структурираните забрани във връзка със защитата на видовете съгласно Директивата за местообитанията, това заключение изисква уточнение в смисъл, че обезпокояването може по изключение да бъде разрешено дори и в случай на популация на незадоволително ниво, ако не пречи на възстановяването ѝ.
55.
Що се отнася до защитата на видовете съгласно Директивата за местообитанията, запазването в благоприятно състояние на популациите от засегнатия вид в областта на естественото им разпространение е условие за допускане на предвидените в член 16, параграф 1 от Директивата за местообитанията дерогации от забраните по член 12 от тази директива (
23
). Това условие трябва да се разбира по същия начин като разгледаното в настоящото заключение изискване да се гарантира задоволително ниво на популацията на засегнатите видове птици.
56.
От това би могло да се заключи, че дерогации по член 16, параграф 1 от Директивата за местообитанията са допустими само ако е налице благоприятно състояние на запазване. Въпреки това, дори в случай на неблагоприятно състояние на запазване, Съдът по изключение допуска дерогации, когато те не пречат на възстановяването на благоприятно състояние на запазване (
24
).
57.
Тази констатация се отнася до положение, при което популацията на засегнатия вид, макар и твърде малка, за да се счита за благоприятно състояние на запазване, се е увеличила значително през предходните години (
25
). Поради това изглежда правдоподобно да се прогнозира, че неблагоприятното състояние на запазване на вида ще продължи да се подобрява въпреки убиването на отделни екземпляри, така че да се възстанови благоприятното състояние на запазване. При такава благоприятна прогноза постигането на целта на Директивата за местообитанията, а именно да се създаде благоприятно състояние на запазване, не изисква държавата членка да изчаква — въпреки че иначе са налице приоритетни интереси — с допускането на вредно въздействие, докато не бъде постигнато благоприятно състояние на запазване. Ето защо Съдът приема, че дерогацията би могла да е с неутрален резултат по отношение на засегнатия вид, въпреки че би могла да доведе до загуба на отделни екземпляри.
58.
Щом като обаче за дерогация от забраната за убиване по член 12, параграф 1, буква а) от Директивата за местообитанията е достатъчно да е възможно възстановяване на благоприятно състояние на запазване, то на още по-силно основание следва да се приеме, че забраната за обезпокояване по член 5, буква г) от Директивата за птиците постига целите на тази директива, доколкото обезпокояването не пречи на възстановяването на задоволително ниво.
59.
Всъщност обезпокояването има значително по-малко неблагоприятно въздействие в сравнение с убиването. В същото време обезпокояването по естеството си се случва значително по-често от убиването. В допълнение, забраните по Директивата за птиците се прилагат за всички птици и следователно имат много по-широк обхват от забраните по Директивата за местообитанията, които се прилагат за малко на брой редки видове. Поради това забраната за обезпокояване по член 5, буква г) от Директивата за птиците може да ограничи човешките дейности в много по-голяма степен, отколкото забраната за убиване по член 12, параграф 1, буква а) от Директивата за местообитанията.
60.
Ето защо при разглеждането на забраната за обезпокояване компенсаторните мерки за подобряване на други местообитания на засегнатите видове могат да са в подкрепа на прогнозата, че обезпокояването няма да попречи на запазването или поне на възстановяването на задоволително ниво. Тъй като обаче става въпрос за прогноза, в този контекст могат да бъдат взети предвид както вече предприети компенсаторни мерки, така и мерки, които предстои да бъдат предприети. При това компенсаторните мерки по своята същност не могат да бъдат осъществени непосредствено на мястото на обезпокояване, тъй като там обезпокояването вече влияе негативно на качеството на местообитанието. Въпреки това те трябва да се проведат в тясна географска връзка с обезпокояването, защото в противен случай би могло да се очаква състоянието на засегнатите видове, поне на местно равнище, да не може да бъде запазено или възстановено.
3. Отговор на първия въпрос
61.
Следователно на първия въпрос следва да се отговори, че обезпокояване на птици, което води до намаляване на популацията на засегнатите от обезпокояването видове, е съвместимо с член 5, буква г) от Директивата за птиците само ако въпреки обезпокояването тази популация остава на задоволително ниво или ако може да се предположи, че обезпокояването няма да попречи на възстановяването на задоволително ниво. При разглеждането на този въпрос държавите членки могат да вземат предвид въздействието на мерки за подобряване на други местообитания на вида.
Б.
Втори въпрос — преценка на ефективността на компенсаторните мерки
62.
С втория си въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали за ефективността на мерките за подобряване на други местообитания на засегнатите видове трябва да е изключено всякакво съмнение от научна гледна точка, в смисъл че е достатъчно да е дадена обоснована експертна оценка на назначено от съда вещо лице, или по-скоро трябва да е налице обективна научна документация за успешния практически опит с тези мерки.
63.
По-внимателен анализ би установил, че обективната научна документация изисква две трудоемки проучвания. От една страна, ще трябва да се идентифицират неблагоприятните последици на обезпокояването за популацията на засегнатите видове. От друга страна, ще е необходимо да се установят благоприятните последици на компенсаторните мерки за тази популация. И двете проучвания биха изисквали сравняване на ситуацията по-специално в горските местообитания в продължение на дълъг период преди и след съответната мярка. Така ефектът от запазването на стари и мъртви дървета ще зависи от естествения ход на времето. И ефектът от обезпокояването, причинено от проекта върху околната среда, също ще се променя с течение на времето. В допълнение, промените, настъпващи в двата обекта на проучване, трябва да бъдат изолирани от други фактори, като климатичните условия, наличието на храна или болести.
64.
Дори и да съществуват такива проучвания за сходни ситуации, все пак — както подчертават правителството на провинция Долна Австрия, Stadt Sankt Pölten и ASFINAG — остава съмнително доколко резултатите от тях в действителност могат да бъдат приложени и към настоящата ситуация.
65.
Поради това не е изненадващо, че вещото лице не е успяло да намери проучване, което да даде окончателен отговор на въпроса относно ефективността на спорните компенсаторни мерки. Съществуват само проучвания с насочващ характер (
26
).
66.
Поради това по-долу следва да се изясни как трябва да се преценява ефективността на компенсаторните мерки. В това отношение най-напред следва да се разгледа презумпцията на запитващата юрисдикция, съгласно която трябва да се изключат всякакви научни съмнения относно ефективността на компенсаторните мерки (по този въпрос вж. т. 1), а след това да се разгледат общите критерии на правото на Съюза за преценката на комплексни научни въпроси (по този въпрос вж. т. 2).
1. Изключване на научни съмнения?
67.
Въз основа на практиката на Съда запитващата юрисдикция стига до извода, че трябва да се изключат всякакви разумни научни съмнения, респ. всякакви разумни от научна гледна точка съмнения относно ефективността на компенсаторните мерки.
68.
Вярно е, че нито в член 5, буква г), нито в други разпоредби от Директивата за птиците или съдебната практика се съдържа изрично указание за прилагането на този критерий към забраната за обезпокояване. Съдът обаче тълкува с оглед на този критерий някои други разпоредби, като се основава на особено стриктно разбиране на принципа на предпазните мерки, закрепен в член 191, параграф 2 ДФЕС (
27
). Поради това следва да се разгледа по-подробно дали този ограничителен критерий е приложим и по отношение на преценката на компенсаторните мерки в контекста на забраната за обезпокояване.
69.
Във всеки случай, ще покажа, че нито съдебната практика относно дерогиращата разпоредба на член 16 от Директивата за местообитанията (по този въпрос вж. буква а), нито съдебната практика относно разрешаването на проекти по член 6, параграф 3, второ изречение от тази директива (по този въпрос вж. буква б), нито съдебната практика относно член 14 от тази директива (по този въпрос вж. буква в) може да бъде приложена и към член 5, буква г) от Директивата за птиците.
а) Съдебната практика по член 16 от Директивата за местообитанията
70.
Най-напред би могло да се помисли дали е възможно да се приложи съдебната практика по член 16 от Директивата за местообитанията. Съгласно тази разпоредба поддържането или възстановяването на благоприятно състояние на запазване на засегнатия вид е условие за прилагане на дерогация от свързаните с опазването на видовете забрани по член 12 от тази директива (
28
). Ако след разглеждането на най-добрите налични научни данни въпросът дали подобна дерогация ще има вредно въздействие върху поддържането или възстановяването на благоприятно състояние на запазване на популациите от застрашен от изчезване вид, продължава да буди несигурност, държавата членка трябва да се въздържи от нейното приемане или прилагане (
29
).
71.
Важи ли това обаче и за прилагането на забраната за обезпокояване по член 5, буква г) от Директивата за птиците? Изключва ли забраната проект, ако след разглеждането на най-добрите налични научни данни въпросът дали е възможно поддържането или възстановяването на задоволително ниво на засегнатите видове птици, продължава да буди несигурност въпреки компенсаторните мерки?
72.
Условието за поддържане или възстановяване на благоприятно състояние на запазване при прилагането на член 16 от Директивата за местообитанията има аналогична функция като това на член 5, буква г) от Директивата за птиците, което изисква популацията на засегнатите птици да остане въпреки обезпокояването на задоволително ниво или да се приеме, че обезпокояването няма да попречи на възстановяването на задоволително ниво в бъдеще. Докато това условие е изпълнено, евентуално въз основа на компенсаторни мерки, забраната за обезпокояване не се прилага съгласно възприетото в настоящия случай становище.
73.
Член 16 от Директивата за местообитанията обаче представлява дерогация от забраните по член 12 и следователно трябва да се тълкува ограничително (
30
). Това е общо изискване на Съда по отношение на дерогиращите разпоредби, тъй като той се опасява, че в противен случай се обезсмислят разпоредбите, от които се допускат дерогации (
31
). Тази идея е заложена в рестриктивния критерий за проверка, който изисква да се изключи всяка несигурност, преди да се приложи дерогацията.
74.
За разлика от това намаляването на популацията на засегнатите видове птици или на потенциала за възстановяването ѝ е условие за прилагането на забраната за обезпокояване по член 5, буква г) от Директивата за птиците. Поради това не е възможно пряко прилагане на съдебната практика по член 16.
б) Съдебната практика по член 6, параграф 3, второ изречение от Директивата за местообитанията
75.
Съдът обаче тълкува не само дерогиращи разпоредби въз основа на стриктното разбиране на принципа на предпазните мерки. Това разбиране произтича по-скоро от тълкуването на член 6, параграф 3, второ изречение от Директивата за местообитанията, на което се позовава и запитващата юрисдикция. Съгласно този член компетентните национални органи одобряват плана или проекта само след като установят, че той няма да има отрицателно влияние върху съответната защитена територия от „Натура 2000“.
76.
Относно тази разпоредба Съдът е постановил, че планове и проекти, които могат да окажат отрицателно влияние върху защитена територия, могат да бъдат одобрени само ако от научна гледна точка липсват основания за разумни съмнения, че ще увредят целостта на тази територия (
32
).
77.
За разлика от член 6, параграф 3, второ изречение от Директивата за местообитанията обаче забраната за обезпокояване по член 5, буква г) от Директивата за птиците не е формулирана по такъв начин, че за да се допусне обезпокояване, трябва да са изключени значителни последици с оглед целите на Директивата. Напротив, за прилагането на забраната за обезпокояване е необходимо да се докаже наличието на такива последици (
33
). Поради това не е възможно и пряко прилагане на съдебната практика по член 6, параграф 3, второ изречение.
в) Съдебната практика по член 14 от Директивата за местообитанията
78.
Съдебната практика по член 14, параграф 1 от Директивата за местообитанията се доближава в най-голяма степен до член 5, буква г) от Директивата за птиците. Съгласно член 14, параграф 1 държавите членки предприемат съответните мерки, за да осигурят съвместимостта на вземането от природата на екземпляри от диви растителни и животински видове, както и тяхното използване с поддържане на едно благоприятно ниво на запазване на тези видове.
79.
Съдът тълкува тази разпоредба в смисъл, че съответната държава членка трябва да не разрешава вземането от природата или използването на даден вид, ако след преценка на най-добрите налични научни данни продължава да има несигурност по въпроса дали това използване е съвместимо с поддържането на този вид в благоприятно състояние на запазване (
34
).
80.
Член 14, параграф 1 от Директивата за местообитанията и член 5, буква г) от Директивата за птиците са формулирани по сходен начин, тъй като и двете разпоредби изискват да се потвърди, че вземане от природата или използване съгласно първата, или обезпокояване съгласно втората е съвместимо с благоприятното състояние на запазване или със задоволителното ниво на популацията на засегнатия вид.
81.
Видовете, защитавани във всяка от разпоредбите, обаче се различават значително. Член 14, параграф 1 от Директивата за местообитанията защитава видовете от интерес за Общността, които са особено уязвими съгласно определението в член 1, буква ж) от тази директива. За разлика от това забраната за обезпокояване по член 5, буква г) от Директивата за птиците се прилага за всички птици, напълно независимо от риска, на който са изложени, и необходимостта им от защита.
82.
Освен това забраната за обезпокояване на птици, което само е прието за възможно (
35
), по естеството си е значително по-широка от ограниченията по отношение на вземането от природата или използването на особено уязвими видове. Приемането на възможността за обезпокояване на птици се случва изключително често, докато случаите на вземане или използване на уязвими и поради това редки видове са доста по-малко и се основават на съзнателен избор.
83.
Тези различия дават основание за предоставяне на широко приложно поле на член 14 от Директивата за местообитанията, но не и на член 5, буква г) от Директивата за птиците.
г) Междинно заключение
84.
Предвид изложеното стигам до извода, че за прилагането на забраната за обезпокояване по член 5, буква г) от Директивата за птиците не е достатъчно въпросът дали е възможно поддържането или възстановяването на задоволително ниво на засегнатите видове птици, да продължава да буди несигурност или разумни съмнения след разглеждането на най-добрите налични научни данни. Напротив, преди забраната да стане приложима, е необходимо да се установят факти, които потвърждават, че обезпокояването оказва отрицателно влияние върху задоволителното ниво на популацията на засегнатите видове птици или че пречи на възстановяването ѝ.
2. Критерии на правото на Съюза за изготвянето на комплексни научни заключения
85.
Научните заключения, които впоследствие са необходими за прилагането на забраната за обезпокояване по член 5, буква г) от Директивата за птиците, следва да се изготвят въз основа на обичайните критерии.
86.
В това отношение, както изтъква Stadt Sankt Pölten, поради липсата на правна уредба на Съюза относно разглеждането на забраната за обезпокояване следва преди всичко да се спомене принципът на процесуална автономия на държавите членки. Тъй като важи и за въпросите относно доказването (
36
), този принцип е приложим и за преценката на ефективността на компенсаторните мерки. Следователно начинът, по който следва да се извършва тази преценка, по принцип трябва да се урежда от държавите членки.
87.
Правилата на държавите членки обаче трябва да отговарят на двойното условие да не са по-неблагоприятни от правилата, които уреждат подобни вътрешни положения (принцип на еквивалентност), и да не правят практически невъзможно или прекомерно трудно упражняването на правата, предоставени от правото на Съюза (принцип на ефективност) (
37
).
88.
По отношение на забраната за обезпокояване принципът на ефективност изисква преди всичко да не се затруднява необосновано доказването на значителни последици с оглед целите на Директивата за птиците.
89.
Що се отнася до принципа на еквивалентност, някои от заинтересованите страни подчертават, че австрийските съдилища често използват научно обосновани становища на назначени от съда вещи лица.
90.
Освен това трябва да се спазват и други принципи на правото на Съюза, като например принципът на добра администрация и вече споменатият принцип на предпазните мерки.
91.
Държавите членки трябва да спазват принципа на добра администрация при прилагането на правото на Съюза, но не въз основа на член 41 от Хартата (
38
), а като общ принцип на правото на Съюза (
39
). Той изисква административният орган по-специално да разгледа внимателно и безпристрастно всички релевантни аспекти, за да разполага с възможно най-пълната и надеждна информация при приемането на решението си (
40
).
92.
Освен това мерки, приети въз основа на принципа на предпазните мерки, т.е. по-специално при прилагането на разпоредби на правото на Съюза в областта на околната среда, по правило изискват пълна оценка на риска, основана на най-достоверните налични научни данни и на най-актуалните резултати от международните научни изследвания (
41
). Съдът правилно изисква и в областта на защитата на природата тази оценка да се извършва редовно (
42
), и по-специално за да установи дали са налице условията за дерогиране на режима на защита съгласно Директивата за птиците (
43
), без обаче изрично да се позовава на тези принципи.
93.
Накрая, съответните констатации трябва да са надлежно мотивирани. Това изискване също произтича от правото на добра администрация (
44
) и освен това е закрепено в член 6, параграф 9 от Орхуската конвенция (
45
) за решения в областта на околната среда, които съгласно член 6 от тази конвенция се вземат с участие на обществеността. Но и ефективният съдебен контрол на решенията и ефективната правна защита също изискват сезираната юрисдикция и лицето, търсещо правна защита, да имат достъп до мотивите на обжалваното решение било с решението, било най-малкото при поискване (
46
).
94.
Следователно на втория въпрос следва да се отговори, че комплексните заключения, необходими за прилагането на забраната за обезпокояване по член 5, буква г) от Директивата за птиците, могат да се основават на изготвени в съдебното производство мотивирани експертни становища, които от своя страна трябва да почиват на най-достоверните налични научни данни и на най-актуалните резултати от международните научни изследвания.
V. Заключение
95.
Ето защо предлагам на Съда да отговори на преюдициалното запитване по следния начин:
„1)
Обезпокояване на птици, което води до намаляване на популацията на засегнатите от обезпокояването видове, е съвместимо с член 5, буква г) от Директива 2009/147/ЕО относно опазването на дивите птици само ако въпреки обезпокояването тази популация остава на задоволително ниво или ако може да се предположи, че обезпокояването няма да попречи на възстановяването на задоволително ниво. При разглеждането на този въпрос държавите членки могат да вземат предвид въздействието на мерки за подобряване на други местообитания на вида.
2)
Комплексните заключения, необходими за прилагането на забраната за обезпокояване по член 5, буква г) от Директива 2009/147/ЕО, могат да се основават на изготвени в съдебното производство мотивирани експертни становища, които от своя страна трябва да почиват на най-достоверните налични научни данни и на най-актуалните резултати от международните научни изследвания“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: немски.
(
2
)	Директива 2009/147/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 ноември 2009 година относно опазването на дивите птици (ОВ L 20, 2010 г., стр. 7).
(
3
)	Решение от 1 август 2025 г., Voore Mets и Lemeks Põlva (C‑784/23, EU:C:2025:609, т. 49).
(
4
)	Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (ОВ L 206, 1992 г., стр. 7; Специално издание на български език, глава 15, том 2, стр. 109), изменена с Директива 2013/17/ЕС на Съвета от 13 май 2013 г. (ОВ L 158, 2013 г., стр. 193).
(
5
)	Решение от 1 август 2025 г., Voore Mets и Lemeks Põlva (C‑784/23, EU:C:2025:609, т. 49).
(
6
)	Моето заключение по дело Voore Mets и Lemeks Põlva (C‑784/23, EU:C:2025:67, т. 39, 40 и 47).
(
7
)	Моето заключение по дело Voore Mets и Lemeks Põlva (C‑784/23, EU:C:2025:67, т. 92—101).
(
8
)	Първоначално член 6 от Регламент (ЕС) 2022/2577 на Съвета от 22 декември 2022 година за определяне на рамка за ускоряване на внедряването на енергия от възобновяеми източници (ОВ L 335, 2022 г., стр. 36), изменен с Регламент (ЕС) 2024/223 на Съвета от 22 декември 2023 г. (ОВ L, 2024/223), впоследствие член 15в, параграф 1, член 15д, параграфи 2 и 4 и член 16a, параграф 5 от Директива (ЕС) 2018/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2018 година за насърчаване използването на енергия от възобновяеми източници (ОВ L 328, 2018 г., стр. 82), изменена с Директива (ЕС) 2023/2413 на Европейския парламент и на Съвета от 18 октомври 2023 година за изменение на Директива (ЕС) 2018/2001, Регламент (ЕС) 2018/1999 и Директива 98/70/ЕО по отношение на насърчаването на енергията от възобновяеми източници и за отмяна на Директива (ЕС) 2015/652 на Съвета (ОВ L, 2023/2413).
(
9
)	Решение от 12 април 2018 г., People Over Wind и Sweetman (C‑323/17, EU:C:2018:244).
(
10
)	Решение от 12 април 2018 г., People Over Wind и Sweetman (C‑323/17, EU:C:2018:244, т. 40).
(
11
)	Решение от 12 април 2018 г., People Over Wind и Sweetman (C‑323/17, EU:C:2018:244, т. 37—39).
(
12
)	Така разбирам решение от 17 април 2018 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (C‑441/17, EU:C:2018:255, т. 255 и 259).
(
13
)	Решения от 15 май 2014 г., Briels и др. (C‑521/12, EU:C:2014:330, т. 28), и от 25 юли 2018 г., Grace и Sweetman (C‑164/17, EU:C:2018:593, т. 51).
(
14
)	Относно защитата на дадена територия вж. решение от 7 ноември 2018 г., Coöperatie Mobilisation for the Environment и др. (C‑293/17 и C‑294/17, EU:C:2018:882, т. 125). Въпреки това предходното решение, от 26 април 2017 г., Комисия/Германия (Морбург) (C‑142/16, EU:C:2017:301, т. 38), в това отношение е противоречиво.
(
15
)	Решение от 1 август 2025 г., Voore Mets и Lemeks Põlva (C‑784/23, EU:C:2025:609, т. 51).
(
16
)	Вж. член 1, буква и) от Директивата за местообитанията, както и моето заключение по дело Eesti Suurkiskjad (C‑629/23, EU:C:2024:1029, и по-специално т. 43—46).
(
17
)	В сходен смисъл относно защитата на дадена територия по член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията вж. решение от 21 юли 2016 г., Orleans и др. (C‑387/15 и C‑388/15, EU:C:2016:583, т. 57).
(
18
)	Решения от 15 май 2014 г., Briels и др. (C‑521/12, EU:C:2014:330, т. 32), от 21 юли 2016 г., Orleans и др. (C‑387/15 и C‑388/15, EU:C:2016:583, т. 55), от 26 април 2017 г., Комисия/Германия (Морбург) (C‑142/16, EU:C:2017:301, т. 37 и 38), от 25 юли 2018 г., Grace и Sweetman (C‑164/17, EU:C:2018:593, т. 51—53), и от 7 ноември 2018 г., Coöperatie Mobilisation for the Environment и др. (C‑293/17 и C‑294/17, EU:C:2018:882, т. 126).
(
19
)	Решения от 15 май 2014 г., Briels и др. (C‑521/12, EU:C:2014:330, т. 33—38), и от 21 юли 2016 г., Orleans и др. (C‑387/15 и C‑388/15, EU:C:2016:583, т. 60—63).
(
20
)	Вж. решение от 13 юни 2002 г., Комисия/Ирландия (Бяла яребица) (C‑117/00, EU:C:2002:366, т. 15—21).
(
21
)	Регламент (ЕС) 2024/1991 на Европейския парламент и на Съвета от 24 юни 2024 година относно възстановяването на природата и за изменение на Регламент (ЕС) 2022/869 (ОВ L, 2024/1991).
(
22
)	Вж. в този смисъл решение от 23 март 2006 г., Комисия/Австрия (C‑209/04, EU:C:2006:195, т. 43).
(
23
)	Решение от 10 май 2007 г., Комисия/Австрия (Транспониране на Директивата за местообитанията в провинциите) (C‑508/04, EU:C:2007:274, т. 115).
(
24
)	Решения от 14 юни 2007 г., Комисия/Финландия (Лов на вълци) (C‑342/05, EU:C:2007:341, т. 29), и от 10 октомври 2019 г., Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851, т. 68).
(
25
)	Вж. решение от 14 юни 2007 г., Комисия/Финландия (Лов на вълци) (C‑342/05, EU:C:2007:341, т. 26), и моето заключение по дело Комисия/Финландия (Лов на вълци) (C‑342/05, EU:C:2006:752, т. 44).
(
26
)	Вж. например Michalek, K. G., J. A. Auer, H. Großberger, A. Schmalzer, H. Winkler. Die Einflüsse von Lebensraum, Witterung und Waldbewirtschaftung auf die Brutdichte von Bunt-und Mittelspecht (Picoides major und P. medius) im Wienerwald. — Abhandlungen und Berichte aus dem Museum Heineanum, 5, 2001, 31—58, или Mollet, P., N. Zbinden, H. Schmid. Steigende Bestandszahlen bei Spechten und anderen Vogelarten dank Zunahme von Totholz?| An increase in the population of woodpeckers and other bird species thanks to an increase in the quantities of deadwood? — Schweizerische Zeitschrift für Forstwesen, 160(11), 2009, 334—340.
(
27
)	Освен разгледаните по-долу решения относно Директивата за местообитанията вж. относно правото в областта на отпадъците решение от 24 октомври 2019 г., Prato Nevoso Termo Energy (C‑212/18, EU:C:2019:898, т. 58), а относно Директива 2010/75/ЕС от 24 ноември 2010 година относно емисиите от промишлеността (ОВ L 334, 2010 г., стр. 17) вж. решение от 9 март 2023 г., Сдружение За Земята — достъп до правосъдие и др. (C‑375/21, EU:C:2023:173, т. 53). Вж. също Sobotta, C. Recent applications of the precautionary principle in the jurisprudence of the CJEU — a new yardstick in EU environmental decision making? — ERA Forum, vol. 21, 2020, p. 723.
(
28
)	Вж. точки 55—57 по горе.
(
29
)	Решение от 10 октомври 2019 г., Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851, т. 66, 68 и 69).
(
30
)	Решения от 20 октомври 2005 г., Комисия/Обединено кралство (Транспониране на Директивата за местообитанията) (C‑6/04, EU:C:2005:626, т. 111), и от 10 октомври 2019 г., Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851, т. 30). Вж. и моето заключение по дело ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:83, т. 66).
(
31
)	Решения от 12 юли 1962 г., Acciaierie Ferriere e Fonderie di Modena/Hohe Behörde (16/61, EU:C:1962:29, стр. 610 (стр. 575 в текста на френски език), от 14 декември 1962 г., Комисия/Люксембург и Белгия (2/62 и 3/62, EU:C:1962:45, стр. 884 (стр. 830 в текста на френски език), и от 30 април 2024 г., Procura della Repubblica presso il Tribunale di Bolzano (C‑178/22, EU:C:2024:371, т. 48).
(
32
)	Решения от 7 септември 2004 г., Waddenvereniging и Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, т. 58 и 59), от 17 април 2018 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (C‑441/17, EU:C:2018:255, т. 117), и от 15 юни 2023 г., Eco Advocacy (C‑721/21, EU:C:2023:477, т. 38).
(
33
)	Вж. моите заключения по дело ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:83, т. 67) и по дело PAN Europe/Комисия (C‑316/24 P, EU:C:2025:422, т. 117 и 128).
(
34
)	Решения от 29 юли 2024 г., ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:656, т. 72), и от 12 юни 2025 г., Eesti Suurkiskjad (C‑629/23, EU:C:2025:429, т. 42).
(
35
)	Решение от 1 август 2025 г., Voore Mets и Lemeks Põlva (C‑784/23, EU:C:2025:609, т. 49).
(
36
)	Решения от 21 юни 2017 г., W и др. (C‑621/15, EU:C:2017:484, т. 25), и от 6 октомври 2020 г., La Quadrature du Net и др. (C‑511/18, C‑512/18 и C‑520/18, EU:C:2020:791, т. 222 и 223).
(
37
)	Решения от 16 декември 1976 г., Rewe-Zentralfinanz и Rewe-Zentral (33/76, EU:C:1976:188, т. 5), от 15 април 2008 г., Impact (C‑268/06, EU:C:2008:223, т. 44 и 46), и от 19 декември 2019 г., Deutsche Umwelthilfe (C‑752/18, EU:C:2019:1114, т. 33).
(
38
)	Решения от 17 юли 2014 г., YS и др. (C‑141/12 и C‑372/12, EU:C:2014:2081, т. 67), и от 17 декември 2015 г., WebMindLicenses (C‑419/14, EU:C:2015:832, т. 83).
(
39
)	Решения от 8 май 2014 г., N. (C‑604/12, EU:C:2014:302, т. 49 и 50), от 14 май 2020 г., Agrobet CZ (C‑446/18, EU:C:2020:369, т. 43), и от 22 септември 2022 г., Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság и др. (C‑159/21, EU:C:2022:708, т. 35).
(
40
)	Решения от 14 май 2020 г., Agrobet CZ (C‑446/18, EU:C:2020:369, т. 44), и от 21 октомври 2021 г., CHEP Equipment Pooling (C‑396/20, EU:C:2021:867, т. 48).
(
41
)	Вж. в този смисъл решение от 28 януари 2010 г., Комисия/Франция (C‑333/08, EU:C:2010:44, т. 92), от 1 октомври 2019 г., Blaise и др. (C‑616/17, EU:C:2019:800, т. 46, вж. също т. 93 и 94), и от 9 ноември 2023 г., Global Silicones Council и др./Комисия (C‑558/21 P, EU:C:2023:839, т. 66).
(
42
)	Вж. например решения от 7 септември 2004 г., Waddenvereniging и Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, т. 54), и от 12 юни 2025 г., Eesti Suurkiskjad (C‑629/23, EU:C:2025:429, т. 42).
(
43
)	Решения от 23 април 2020 г., Комисия/Финландия (Пролетен лов на мъжки обикновени гаги) (C‑217/19, EU:C:2020:291, т. 70), и от 17 март 2021 г., One Voice und Ligue pour la protection des oiseaux (C‑900/19, EU:C:2021:211, т. 30).
(
44
)	Решения от 8 май 2019 г., PI (C‑230/18, EU:C:2019:383, т. 57), от 24 ноември 2020 г., Minister van Buitenlandse Zaken (C‑225/19 и C‑226/19, EU:C:2020:951, т. 34), и от 24 февруари 2022 г., SC Cridar Cons (C‑582/20, EU:C:2022:114, т. 54).
(
45
)	Конвенция за достъпа до информация, участието на обществеността в процеса на вземането на решения и достъпа до правосъдие по въпроси на околната среда от 1998 година (ОВ L 124, 2005 г., стр. 4; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 204), приета с Решение 2005/370/ЕО на Съвета от 17 февруари 2005 г. (ОВ L 124, 2005 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 201).
(
46
)	Вж. в този смисъл решения от 15 октомври 1987 г., Heylens и др. (222/86, EU:C:1987:442, т. 15), и от 30 април 2009 г., Mellor (C‑75/08, EU:C:2009:279, т. 59). Вж. и моето заключение по дело Holohan и др. (C‑461/17, EU:C:2018:649, т. 65).