62020TJ0522(01)
РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (втори петчленен състав)
13 май 2026 година (
*1
)
„Държавни помощи — Сектор на въздушния превоз — Мерки, приведени в действие от Румъния в полза на летище Тимишоара — Мерки, приведени в действие от летище Тимишоара в полза на Wizz Air и на ползващите го авиокомпании — Решение, с което отчасти се установява, че не е налице държавна помощ в полза на летище Тимишоара и на авиокомпаниите, които го използват — Летищни такси — Жалба за отмяна — Процесуална легитимация — Лично засягане — Липса на съществено засягане на конкурентното положение — Частична недопустимост — Член 107, параграф 1 ДФЕС — Грешка при прилагане на правото — Селективност — Полза“
По дело T‑522/20 RENV
Carpatair SA, установено в Тимишоара (Румъния), представлявано от J. Rivas de Andrés, avocat,
жалбоподател,
срещу
Европейска комисия, представлявана от J. Carpi Badía и S. Verschraegen,
ответник,
подпомагана от
Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.), установено в Будапеща (Унгария), представлявано от E. Vahida и S. Rating, avocats,
и от
Societatea Națională „Aeroportul Internațional Timișoara — Traian Vuia“ SA (AITTV), установено в Гирода (Румъния), представлявано от V. Power, SC, и R. Hourihan, solicitor,
встъпили страни,
ОБЩИЯТ СЪД (втори петчленен състав),
състоящ се от: N. Półtorak, председател, J. Martín y Pérez de Nanclares (докладчик), G. Hesse, G. Steinfatt и D. Petrlík, съдии,
секретар: A. Audras-Hidelot, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството, по-специално процесуално-организационното действие от 20 октомври 2025 г.,
предвид изложеното в съдебното заседание от 4 декември 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1
С жалбата си на основание член 263 ДФЕС жалбоподателят Carpatair SA иска отмяната на Решение (ЕС) 2021/1428 на Комисията от 24 февруари 2020 година относно държавна помощ SA. 31662 — C/2011 (ex NN/2011), приведена в действие от Румъния в полза на Timișoara International Airport — Wizz Air (ОВ L 308, 2021 г., стр. 1, наричано по-нататък „спорното решение“), доколкото в него се заключава, че някои мерки не представляват държавни помощи по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
I. Обстоятелствата по спора
2
Жалбоподателят е румънска регионална авиокомпания. През 2000 г. той установява свой център на международното летище в Тимишоара (Румъния) (наричано по-долу „летището“), предоставящ услуги по модела „летищен център и оси“.
3
Летището се експлоатира от втората встъпила страна Societatea Națională „Aeroportul Internaissional Timieoara — Traian Vuia“ SA (AITTV), дружество, в което румънската държава притежава 80 % от капитала.
4
Предвиждайки увеличаването на трафика, което се е очаквало в резултат от присъединяването на Румъния към Европейския съюз през 2007 г., и за да изпълни условията за присъединяване към Шенгенското пространство в областта на сигурността, AITTV получава от румънската държава финансиране за изграждането на терминал за полети извън Шенген и за оборудване за сигурност.
5
В рамките на стратегия за привличане на нискотарифни авиокомпании и за увеличаване на общата рентабилност на посоченото летище, през 2008 г. AITTV подписва с първата встъпила страна Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.) (наричана по-нататък „Wizz Air“), унгарска нискотарифна авиокомпания, споразумения, определящи принципите на сътрудничество помежду им, както и общите условия за ползване на летищната инфраструктура и летищните услуги от Wizz Air (наричани по-нататък „споразуменията от 2008 г.“). Две от тези споразумения са изменени на 25 юни 2010 г. посредством нов режим на отстъпки, договорен между Wizz Air и AITTV, обхващащ периода до 6 февруари 2011 г. (наричани по-нататък „споразуменията за изменение от 2010 г.“). Wizz Air започва да извършва полети от летището през октомври 2008 г.
6
На 30 септември 2010 г. жалбоподателят подава до Европейската комисия жалба относно предполагаема неправомерна държавна помощ, предоставена от румънските органи на летището в полза на Wizz Air.
7
На 24 май 2011 г. Комисията уведомява Румъния за решението си да открие официалната процедура по разследване, предвидена в член 108, параграф 2 ДФЕС (наричано по-нататък „решението за откриване на процедурата“), по-специално относно отстъпките и намаленията на летищните такси, предоставени в съответствие със Сборник за аеронавигационна публикация и информация (наричан по-нататък „АПИ“) от 2007 г., 2008 г. и 2010 г., както и относно споразуменията от 2008 г.
8
От 2014 г. нататък жалбоподателят преустановява дейността си на летището и по отношение на него започва процедура по съдебно преструктуриране. Основната база на операциите му се намира вече на летище Арад (Румъния), което е на 50 километра (km) от летището и от което предлага по-специално чартърни полети. Той преустановява предлагането на редовни полети.
9
Комисията приема спорното решение на 24 февруари 2020 г.
10
В спорното решение, от една страна, Комисията разглежда наличието на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, що се отнася по-специално до летищните такси, публикувани в АПИ от 2007 г., 2008 г. и 2010 г. (съображения 40—49 и 267—299 от спорното решение), споразуменията от 2008 г. и споразуменията за изменение от 2010 г. (наричани по-нататък заедно „споразуменията от 2008 г. и от 2010 г.“) (съображения 50—76 и 300—440 от спорното решение).
11
От друга страна, като приема, че някои от предоставените на AITTV суми представляват държавна помощ, Комисията разглежда съвместимостта им с вътрешния пазар (вж. съображения 236—266 от спорното решение).
12
По отношение на летищните такси, съдържащи се в АПИ от 2007 г., 2008 г. и 2010 г., в спорното решение Комисията приема, че базовата ставка, намаленията и отстъпките върху тези такси не са селективни. Така Комисията стига до извода, че разглежданата мярка не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
13
Що се отнася до споразуменията от 2008 г. и от 2010 г., като взема предвид икономически оценки, изготвени след сключването на тези споразумения, Комисията отбелязва, че те е трябвало да доведат до допълнителна печалба за AITTV. Следователно Комисията констатира, че разумен частен оператор в условията на пазарна икономика би сключил подобни споразумения. Освен това посочените споразумения се вписвали в рамките на цялостна стратегия и на дългосрочни усилия за постигане на обща рентабилност на летището. Поради това Комисията прави извода, че те не са предоставили на Wizz Air икономическо предимство, което тази компания не би получила при нормални пазарни условия.
14
Така в член 2 от спорното решение Комисията приема по-специално, че нито летищните такси, съдържащи се в АПИ за 2007 г., за 2008 г. и за 2010 г., нито споразуменията от 2008 г. и от 2010 г. представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
II. Производство преди връщането на делото за ново разглеждане
А. По първоначалното съдебно решение
15
На 11 август 2020 г. жалбоподателят подава в секретариата на Общия съд жалба за отмяна на спорното решение в частта, в която не е направен извод, че АПИ от 2010 г. и споразуменията от 2008 г. и от 2010 г. (наричани по-нататък заедно „спорните мерки“) представляват неправомерна и несъвместима с вътрешния пазар държавна помощ, предоставена на Wizz Air.
16
С решение от 8 февруари 2023 г., Carpatair/Комисия (T‑522/20, наричано по-нататък първоначалното съдебно решение, EU:T:2023:51), Общият съд отбелязва, на първо място, че жалбата трябва да се приеме за допустима, тъй като жалбоподателят е доказал, че има както правен интерес, така и процесуална легитимация да иска отмяна на спорното решение.
17
На второ място, след като уважава първото основание и уважава частично второто основание, изтъкнато от жалбоподателя в подкрепа на жалбата му, Общият съд отменя член 2 от спорното решение в частта, в която се приема, че летищните такси, съдържащи се в АПИ от 2010 г. и споразуменията от 2008 г. и от 2010 г., не представляват държавни помощи.
Б. По съдебното решение, постановено в производството по обжалване
18
В рамките на съответните си жалби Комисията (по дело C‑244/23 P), Wizz Air (по дело C‑245/23 P) и AITTV (по дело C‑246/23 P) искат отмяна на първоначалното съдебно решение.
19
С решение от 13 февруари 2025 г., Комисия и др./Carpatair (C‑244/23 P-C‑246/23 P, наричано по-нататък съдебното решение, постановено в производството по обжалване, EU:C:2025:87), Съдът отменя изцяло първоначалното съдебно решение по съображения, свързани с доказването на процесуалната легитимация на жалбоподателя да претендира отмяна на спорното решение.
20
Тъй като счита, че фазата на производството не позволява да се постанови окончателно решение по делото, че разглеждането на допустимостта на жалбата в първоинстанционното производство и евентуално на основателността на тази жалба предполага фактически преценки, които биха наложили предприемането на допълнителни процесуално-организационни действия или действия по събиране на доказателства по преписката, Съдът връща делото на Общия съд за ново разглеждане и не се произнася по съдебните разноски.
III. Производство и искания на страните след връщането на делото за ново разглеждане
21
На 9, 22 и 23 април 2025 г. жалбоподателят, AITTV, Комисията и Wizz Air представят писмени становища относно по-нататъшния ход на производството в съответствие с член 193, параграф 1 от Процедурния правилник на Общия съд.
22
Жалбоподателят моли по същество Общия съд:
–
да отмени член 2 от спорното решение в частта, в която се приема, че АПИ от 2010 г., както и споразуменията от 2008 г. и от 2010 г., не представляват държавни помощи,
–
да осъди Комисията да понесе направените от нея съдебни разноски, както и разноските, направени в отговор на писмените становища, представени от Комисията пред Общия съд както в първоинстанционното производство, така и в настоящото производство по връщане на делото за ново разглеждане, а също и в производството по обжалване пред Съда,
–
да осъди Wizz Air и AITTV да понесат направените от тях съдебни разноски, както и разноските, направени от жалбоподателя в отговор на писмените становища, представени от встъпилите страни пред Общия съд както в първоинстанционното производство, така и в настоящото производство по връщане на делото за ново разглеждане, а също и в производството по обжалване пред Съда.
23
Комисията моли Общия съд:
–
да отхвърли жалбата като недопустима или, при условията на евентуалност, като неоснователна,
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски по настоящото производство, включително по делото, по което е постановено първоначалното съдебно решение, както и по делата, по които е постановено съдебното решение в производството по обжалване.
24
Wizz Air моли Общия съд:
–
да отхвърли жалбата,
–
да осъди жалбоподателя да понесе направените от него съдебни разноски, както и разноските му в първоинстанционното производство и в производството пред Общия след връщането на делото за ново разглеждане, а също и в производството пред Съда.
25
По същество AITTV иска Общият съд:
–
да отхвърли жалбата като недопустима,
–
да се потвърди изцяло спорното решение,
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски, направени от него във връзка с всички производства пред Общия съд и пред Съда.
IV. От правна страна
А. По допустимостта на извлеченията от доклада на синдика
26
В приложение към становището си по писменото становище на AITTV при встъпване жалбоподателят представя извлечения от доклада на синдика, озаглавен „Доклад за причините за несъстоятелността на Carpatair“, за да докаже засягането на конкурентното си положение поради дейността на Wizz Air.
27
Комисията, Wizz Air и AITTV считат, че откъсите от този доклад са недопустими. По-специално Комисията и Wizz Air изтъкват, че този доклад е представен несвоевременно.
28
В това отношение следва да се припомни, че съгласно член 85, параграф 1 от Процедурния правилник доказателствата се представят в рамките на първата размяна на писмени становища. В случая, макар докладът на синдика да е бил посочен още в жалбата, жалбоподателят се е ограничил до това само да твърди, че въпросното приложение трябва да се обяви за допустимо, тъй като посочените извлечения позволяват да се докаже отрицателното въздействие на нелоялната конкуренция на Wizz Air върху конкурентното му положение. Следователно жалбоподателят не е дал никакво валидно обяснение за причините, поради които извлеченията от този доклад са били представени несвоевременно, в отговор на писменото становище на AITTV при встъпване.
29
Ето защо извлеченията от доклада на синдика следва да се считат за недопустими.
Б. По допустимостта на жалбата
1.
По правния интерес на жалбоподателя
30
Комисията, подкрепяна от AITTV, поставя под съмнение наличието на интерес на жалбоподателя от отмяната на спорното решение. В това отношение тя отбелязва по-специално, че уважаването на настоящата жалба за отмяна няма пряко отражение върху жалбата, подадена от жалбоподателя срещу решението на Curtea de Apel București (Апелативен съд Букурещ, Румъния) в рамките на иск за отговорност за вреди пред Înalta Curte de Casație i Justiție (Върховен касационен съд, Румъния). Освен това настоящата жалба не влияела върху съдебното решение в производството по иска за възстановяване на помощта, предоставена на Wizz Air чрез АПИ от 2010 г., което е висящо пред Curtea de Apel Alba Iulia (Апелативен съд Алба Юлия, Румъния).
31
Жалбоподателят оспорва доводите на Комисията.
32
Съгласно постоянната практика на Съда жалба за отмяна, подадена от физическо или юридическо лице, е допустима само ако това лице има интерес от отмяната на обжалвания акт. Такъв интерес предполага, че отмяната на този акт може сама по себе си да породи правни последици и че жалбата може по този начин чрез резултата си да донесе полза на страната, която я е подала (вж. решение от 17 септември 2015 г., Mory и др./Комисия, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, т. 55 и цитираната съдебна практика).
33
Правният интерес на жалбоподателя трябва да съществува с оглед на предмета на жалбата към момента на подаването ѝ, тъй като в противен случай същата би била недопустима. Този предмет на спора трябва да продължава да съществува, също както и правният интерес, до обявяването на съдебното решение, тъй като иначе няма да има основание за постановяване на съдебно решение по същество (вж. решение от 21 декември 2016 г., Комисия/Hansestadt Lübeck, C‑524/14 P, EU:C:2016:971, т. 26 и цитираната съдебна практика).
34
В настоящия случай, в отговор на въпросите, поставени от Общия съд в рамките на процесуално-организационно действие, в съдебното заседание от 4 декември 2025 г. жалбоподателят посочва, че макар производството по иска за отговорност за вреди да е приключило, производството относно възстановяването на разглежданата помощ все още е спряно до постановяването на окончателно решение по настоящото дело. Не може обаче да се изключи възможността евентуалната отмяна на спорното решение, с оглед на неговия предмет, да повлияе на решението по иска относно възстановяването на разглежданата помощ.
35
Следователно, при обстоятелствата в конкретния случай, евентуалната отмяна на спорното решение може да предостави предимство на жалбоподателя в рамките на производството по неговия иск пред националната юрисдикция. Поради това жалбоподателят доказва правния си интерес (вж. по аналогия решение от 7 ноември 2018 г., BPC Lux 2 и др./Комисия, C‑544/17 P, EU:C:2018:880, т. 56 и цитираната съдебна практика).
36
Освен това, що се отнася до втората жалба, подадена от жалбоподателя на 13 септември 2011 г. и регистрирана под номер SA.33598, Комисията го уведомява на 1 юли 2020 г. за намерението си да не открива официална процедура по разследване по втората преписка, с мотива, че разглежданите мерки са аналогични на разглежданите в спорното решение.
37
В съдебното заседание жалбоподателят посочва, че предварителното разглеждане от Комисията на втората жалба все още е в ход, което се потвърждава от тази институция.
38
Следователно евентуалната отмяна на спорното решение би могла да доведе до откриване на официална процедура по разследване в рамките на тази втора преписка, в хода на която жалбоподателят по принцип би могъл да упражни процесуалните си права, като изрази становище.
39
Поради това жалбоподателят е доказал надлежно, че евентуалната отмяна на спорното решение може да му донесе полза. Следователно той има правен интерес от отмяната на това решение.
2.
По процесуалната легитимация на жалбоподателя
40
Като начало следва да се припомни, че условие за допустимостта на жалба, подадена на основание член 263, четвърта алинея ДФЕС от физическо или юридическо лице срещу акт, на който то не е адресат, е на това лице да се признае процесуална легитимация, каквато е налице в две хипотези. От една страна, такава жалба може да се подаде, при условие че актът засяга лицето пряко и лично. От друга страна, такова лице може да подаде жалба срещу подзаконов акт, който не включва мерки за изпълнение, ако същият го засяга пряко (вж. в този смисъл решения от 17 септември 2015 г., Mory и др./Комисия, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, т. 59 и 91, и от 15 юли 2021 г., Deutsche Lufthansa/Комисия, C‑453/19 P, EU:C:2021:608, т. 31).
41
Трябва да се посочи, че не се оспорва, че спорното решение представлява, от една страна, индивидуален акт, доколкото в него се констатира, че споразуменията от 2008 г. и от 2010 г. не са държавни помощи, а от друга страна, подзаконов акт, който не включва мерки за изпълнение по смисъла на член 263, четвърта алинея, трета част от изречението ДФЕС, доколкото в него се констатира, че системата от летищни такси, установена с АИП от 2010 г., не представлява държавна помощ. Следователно, за да бъде установена процесуалната легитимация на жалбоподателя, той трябва да докаже, че е пряко и лично засегнат от частта от спорното решение, отнасяща се до споразуменията от 2008 г. и от 2010 г. За сметка на това е достатъчно той да докаже, че е пряко засегнат от частта от това решение, отнасяща се до АПИ от 2010 г. (съдебно решение, постановено в производството по обжалване, т. 59).
42
Комисията, подкрепяна от Wizz Air и AITTV, поддържа, че жалбоподателят няма процесуална легитимация да обжалва спорните мерки. От една страна, по същество жалбоподателят не бил лично засегнат от споразуменията от 2008 г. и от 2010 г., тъй като, първо, той не доказал, че се намира в отношение на пряка конкуренция с Wizz Air, и второ, във всички случаи не доказал в достатъчна степен, че намаляването на печалбите му се дължи на конкуренцията, упражнявана от Wizz Air, а жалбоподателят бил само един от многото конкуренти на Wizz Air на летището.
43
От друга страна, Комисията, подкрепяна от Wizz Air и AITTV, счита, че жалбоподателят не е доказал прякото си засягане.
44
На първо място, жалбоподателят счита, че е лично засегнат от споразуменията от 2008 г. и от 2010 г., доколкото положението му на пазара е било съществено засегнато от помощта, която Wizz Air получило от AITTV в резултат на тези споразумения.
45
По същество жалбоподателят твърди, първо, че е бил в пряка конкуренция с Wizz Air по пет маршрута и в непряка конкуренция с него по пет допълнителни маршрута. При все това получените от Wizz Air субсидии за маршрутите, по които жалбоподателят бил в пряка или непряка конкуренция с тази авиокомпания, водели до елиминиране, от гледна точка на стойността, на повече от 70 % от трафика на жалбоподателя до и от летището. Така субсидираната конкуренция на Wizz Air била в основата на влошаването на търговските и финансови резултати на жалбоподателя, като например намаляване на оборота и финансови загуби.
46
Второ, жалбоподателят счита, че се ползва с особен статут, тъй като никоя друга авиокомпания на летището не е била засегната в същата степен от нарушаването на конкуренцията, произтичащо от държавната помощ, предоставена на Wizz Air.
47
На второ място, жалбоподателят счита, че е пряко засегнат от споразуменията от 2008 г. и от 2010 г., както и от АПИ от 2010 г.
48
В случая е уместно да се започне с разглеждането на условието за лично засягане на жалбоподателя, що се отнася до споразуменията от 2008 г. и от 2010 г.
а)
По личното засягане на жалбоподателя, що се отнася до споразуменията от 2008 г. и от 2010 г.
1) Предварителни бележки
49
Следва да се припомни, че жалбоподателят не е бенефициер на мерките, произтичащи от споразуменията от 2008 г. и от 2010 г.
50
Когато жалбоподателят оспорва правилността на решение за преценка на помощ, прието на основание член 108, параграф 3 ДФЕС, или след провеждане на официалната процедура по разследване, той трябва да докаже, че това решение се отнася до него поради някои присъщи за него качества или поради фактическо положение, което го разграничава от всички останали лица и така го индивидуализира по същия начин както адресата на такова решение. Такъв е случаят по-конкретно когато положението на жалбоподателя на съответния пазар е съществено засегнато от помощта, предмет на разглежданото решение (вж. съдебното решение, постановено в производството по обжалване, т. 61 и цитираната съдебна практика).
51
Следва да се припомни, че доказването от жалбоподателя на съществено засягане на положението му на съответния пазар не предполага окончателно произнасяне по конкурентните отношения между този жалбоподател и предприятията — бенефициери по спорната мярка, а изисква от страна на посочения жалбоподател само да посочи надлежно причините, поради които решението на Комисията може да накърни законните му интереси, като засегне съществено положението му на този пазар. Всъщност същественото засягане на конкурентното положение на жалбоподателя на посочения пазар произтича не от задълбочен анализ на различните конкурентни отношения на същия пазар, позволяващ да се установи с точност обхватът на засягането на конкурентното му положение, а поначало от констатация prima facie, че предоставянето на мярката, за която се отнася решението на Комисията, води до съществено засягане на това положение (вж. съдебното решение, постановено в производството по обжалване, т. 63 и цитираната съдебна практика).
52
От друга страна, само по себе си обстоятелството, че актът, чиято отмяна иска жалбоподателят, може да окаже определено влияние върху конкурентните отношения в рамките на съответния пазар и че той се намира в някакво конкурентно отношение с адресата на този акт, не е достатъчно, за да може той да се счита за лично засегнат от посочения акт. С други думи, едно предприятие не може да се позове само на своето качество на конкурент по отношение на предприятието — бенефициер на мярката, за която се отнася оспореният акт (вж. решение от 20 януари 2022 г., Deutsche Lufthansa/Комисия, C‑594/19 P, EU:C:2022:40, т. 78 и цитираната съдебна практика).
53
Доказването на съществено засягане на положението на даден конкурент на пазара не може да се сведе до наличието на обстоятелства, които показват спад в търговските или финансовите резултати на жалбоподателя, каквито са значителното намаляване на оборота, финансови загуби, които не са пренебрежими, или пък значително намаляване на пазарните дялове вследствие на предоставянето на разглежданата помощ. Предоставянето на държавна помощ може също така да нанесе вреда на конкурентното положение на даден оператор по друг начин, по-специално като доведе до пропусната печалба или по-неблагоприятно развитие от това, което би настъпило при липсата на такава помощ (вж. решение от 20 януари 2022 г., Deutsche Lufthansa/Комисия, C‑594/19 P, EU:C:2022:40, т. 79 и цитираната съдебна практика).
54
Накрая, от съдебната практика следва, че не е необходимо да се представят доказателства относно размера, структурата и присъстващите конкуренти, за да се определи пазарът или пазарите, с оглед на които трябва да се преценява условието за съществено засягане на конкурентното положение (вж. в този смисъл решение от 15 юли 2021 г., Deutsche Lufthansa/Комисия, C‑453/19 P, EU:C:2021:608, т. 64 и 65).
55
В случая трябва да се отбележи, че както следва от точка 8 по-горе, от 2014 г. нататък жалбоподателят преустановява дейността си на летището и по отношение на него започва процедура по съдебно преструктуриране. При тези условия жалбоподателят не може да се основава на потенциална бъдеща конкуренция, за да докаже личното си засягане, а за тази цел трябва да докаже, че е съществувала действителна конкуренция с Wizz Air към момента, в който споразуменията от 2008 г. и от 2010 г. са породили своите последици.
56
В това отношение жалбоподателят поддържа по същество, че отговаря на условието за лично засягане, доколкото е в пряка и непряка конкуренция с Wizz Air по десет маршрута от летището и доколкото има особен статут.
57
За сметка на това жалбоподателят не може да се позовава на факта, че е участвал активно в административното производство пред Комисията, за да докаже личното си засягане. Всъщност само от участието на жалбоподателя в административното производство не може да се направи извод, че той е лично засегнат от спорното решение (вж. в този смисъл решение от 22 ноември 2007 г., Sniace/Комисия, C‑260/05 P, EU:C:2007:700, т. 60 и определение от 26 септември 2016 г., Greenpeace Energy и др./Комисия, T‑382/15, непубликувано, EU:T:2016:589, т. 39), макар, както в настоящия случай, да е играл важна роля в това административно производство, по-специално като е подал жалбата, която е в основата на спорното решение.
2) По наличието на пряка конкуренция между жалбоподателя и Wizz Air
58
Жалбоподателят счита, че е бил в пряка конкуренция с Wizz Air по пет маршрута от летището, тъй като тези маршрути обслужвали едни и същи летища или летища на разстояние под 100 km, а именно, що се отнася до Германия, обслужващ Дюселдорф (като жалбоподателят обслужва Дюселдорф, а Wizz Air, обслужва Dortmund, разположени на 70 km един от друг по суша), а що се отнася до Италия — маршрутите, обслужващи Венеция (като жалбоподателят обслужва Венеция, а Wizz Air обслужва Тревизо, разположени на 41 km един от друг по суша), Бергамо-Милано, Болоня (като жалбоподателят обслужва Болоня, а Wizz Air обслужва Форли, разположени на 73 km един от друг по суша) и Рим.
59
По този въпрос Съдът постановява, че Общият съд не е изпълнил задължението си за мотивиране, като е приел, че Wizz Air и жалбоподателят са конкуренти по пет маршрута от летището, тъй като тези маршрути обслужват едни и същи летища или летища, отдалечени от по-малко от 100 km, без да изложи причините, поради които не е уважил доводите на AITTV, целящи да оспорят наличието на такава конкуренция, по-специално поради разликите в търговските модели на тези две авиокомпании, както и поради различните технически характеристики на техните флотове (съдебно решение, постановено в производството по обжалване, т. 66 и 70).
60
Що се отнася, първо, до довода на AITTV, че жалбоподателят и Wizz Air са действали според различни търговски модели, между страните е безспорно, че жалбоподателят е избрал модела за експлоатация на мрежата „летищен център и оси“ (hub and spoke), докато Wizz Air е предпочело модела на експлоатация на мрежата „от точка до точка“.
61
В това отношение следва да се уточни, че мрежата „летищен център и оси“ е конфигурация от полети, която позволява да се предложи на пътниците връзка между основно летище, каквото например е едно международно летище, и второстепенни летища, каквито са регионалните летища. Що се отнася до модела на експлоатация на мрежата „от точка до точка“, той е конфигуриран по такъв начин, че различните дестинации са пряко свързани помежду си.
62
От съдебната практика обаче следва, че за целите на проверката за допустимост е достатъчно да се установи, че жалбоподателят е конкурент на бенефициера по съобщените държавни мерки, доколкото тези две предприятия предоставят пряко или непряко редовни услуги за въздушен превоз на пътници от или до летища, които се намират близо едно до друго (вж. в този смисъл решение от 28 март 2012 г., Ryanair/Комисия, T‑123/09, EU:T:2012:164, т. 72 и цитираната съдебна практика).
63
Освен това Общият съд вече е постановил, че не може да се изключи наличието на конкуренция между авиокомпаниите с търговски модел „летищен център и оси“ и тези, които упражняват дейността си в съответствие с модела „от точка до точка“ (вж. в този смисъл решение от 18 октомври 2023 г., Wizz Air Hungary/Комисия (TAROM; COVID‑19), T‑332/21, непубликувано, EU:T:2023:645, т. 156).
64
В случая, доколкото жалбоподателят и Wizz Air осигуряват маршрути, обслужващи едни и същи летища или летища, отдалечени на по-малко от 100 km, потенциалните клиенти са можели да избират между услугите, предлагани от всяко от тях. Освен това конкуренцията не предполага да се предлагат идентични стоки или услуги, а да се задоволят равностойни нужди, т.е. в случая да се позволи на клиентите да достигнат точно определено местоназначение.
65
Следователно фактът, че жалбоподателят и Wizz Air са използвали различни търговски модели, не е пречка за наличието на конкуренция между тях.
66
Второ, изтъкнатото от AITTV обстоятелство, че самолетните флотове на Wizz Air и на жалбоподателя имат различни технически характеристики, което е позволило на Wizz Air да реализира икономии от мащаба, е ирелевантно, за да се определи дали тези две авиокомпании са били конкуренти, тъй като тези разлики не засягат възможността на пътниците да избират между тези два превозвача. Също така фактът, че жалбоподателят е извършвал други скъпоструващи допълнителни дейности, не оказва никакво влияние върху факта, че що се отнася до услугите, свързани с въздушния превоз на пътници, тези две авиокомпании са били конкуренти.
67
Трето, ирелевантен е изтъкнатият от AITTV факт, че към датата на приемане на спорното решение и на подаване на настоящата жалба жалбоподателят вече отдавна бил сменил търговския си модел, и фактът, че след този момент двете авиокомпании упражнявали дейността си от различни летища и по различен начин. Всъщност, както бе посочено по същество в точка 55 по-горе, за да може да е налице лично засягане, жалбоподателят трябва да докаже, че е съществувала действителна конкуренция с Wizz Air към момента, в който споразуменията от 2008 г. и 2010 г. са породили действие, а не към датата на приемане на спорното решение или на подаване на настоящата жалба.
68
При тези условия следва да се отхвърлят всички доводи на AITTV, при това без да е необходимо да се разглежда тяхната допустимост, оспорена от жалбоподателя.
69
Освен това, в писменото си становище по съдебното решение, постановено в производството по обжалване, Комисията изтъква, че жалбоподателят и Wizz Air са били конкуренти само по два маршрута, а именно маршрутите, обслужващи Бергамо-Милано и Рим. Що се отнася до останалите маршрути, жалбоподателят трябвало да представи други доказателства, позволяващи да се установи, че летищата са взаимно заменяеми, като фактът, че те се намират на по-малко от 100 km едно от друго, сам по себе си не бил достатъчен в това отношение.
70
По този въпрос Комисията подчертава, че в Решение C(2019) 4990 final от 5 юли 2019 година относно държавна помощ SA.46373 (2019/NN) — Германия — Оперативна помощ за летище Дортмунд (ОВ C 43, 2020 г., стр. 1) тя е приела, че може да се счита, че летищата Дюселдорф и Дортмунд, строго погледнато, не са в една и съща зона на обслужване.
71
При все това, от една страна, твърдението на Комисията в цитираното в точка 70 по-горе решение не е формулирано категорично, така че от него не може да се заключи, че Комисията действително е установила, че тези две летища не са част от една и съща зона на обслужване. От друга страна, следва да се констатира, че при приемането на решението за откриване на процедурата Комисията е считала, че жалбоподателят и Wizz Air са били конкуренти по маршрутите, обслужващи Дюселдорф, Венеция, Бергамо-Милано, Болоня и Рим, и по този начин е определила съответния пазар като двойка градове във въздушния транспорт. По този начин тя имплицитно, но несъмнено е приела за заменяеми летищата, които са географски близки едно до друго, като например Дюселдорф и Дортмунд, Болоня и Форли, или още Венеция и Тревизо, и то в съответствие с практиката си по вземане на решения в областта на конкуренцията. Накрая, Общият съд вече е постановил, че географската близост между летища, разположени на 115 km едно от друго, и обстоятелството, че първото впоследствие се оказва в зоната, обслужвана от второто, могат да докажат наличието на конкурентни отношения между тези две летища (вж. в този смисъл решение от 12 април 2019 г., Deutsche Lufthansa/Комисия, T‑492/15, EU:T:2019:252, т. 159).
72
Така жалбоподателят правилно се е основал на обстоятелството, че летищата Дортмунд и Дюселдорф, летищата в Болоня и Форли и тези на Венеция и Тревизо са се намирали на по-малко от 100 km един от друг, за да ги счете за взаимозаменяеми и следователно да приеме, че се конкурира с Wizz Air по маршрутите, обслужващи тези летища.
73
Ето защо следва да се приеме, че Wizz Air и жалбоподателят са били в пряка конкуренция по пет маршрута, обслужващи едни и същи летища или летища, отдалечени на по-малко от 100 km едно от друго, а именно, що се отнася до Германия, маршрута, обслужващ Дюселдорф, а що се отнася до Италия — маршрутите, обслужващи Венеция, Бергамо-Милано, Болоня и Рим.
3) По наличието на непряка конкуренция между жалбоподателя и Wizz Air
74
Жалбоподателят счита, че се е конкурирал непряко с Wizz Air по пет допълнителни маршрута, определени в зона на обслужване от 200 km. Всъщност жалбоподателят твърди, че Wizz Air, което е обслужвало Дортмунд, Венеция, Бергамо-Милано и Форли, му е било конкурент и по обслужваните от него маршрути до градовете Франкфурт (Германия) (разположен на 222 km от Дортмунд по суша), Верона (Италия) (разположен на 121 km от Венеция по суша), Торино (Италия) (разположен на 185 km от Бергамо по суша), Флоренция (Италия) (разположен на 109 km от Форли по суша) и Анкона (Италия) (разположен на 166 km от Форли по суша).
75
В това отношение следва да се отбележи, че в писменото си становище по съдебното решение, постановено в производството по обжалване, жалбоподателят посочва принципите, изведени от Общия съд в решение от 12 април 2019 г., Deutsche Lufthansa/Комисия (T‑492/15, EU:T:2019:252, т. 159), припомнени в точка 71 по-горе. Той посочва също, че от приетите от Комисията решения е видно, че летища, разположени на един час, дори един час и тридесет минути едно от друго, могат да се считат за близки летища.
76
Налага се обаче изводът, че всички летища, споменати от жалбоподателя и посочени в точка 74 по-горе, са разположени над 115 km едно от друго или на един час и тридесет минути път. По-специално, що се отнася до Форли и Флоренция, макар тези градове да са разположени на по-малко от 115 km един от друг, придвижването по суша между тях отнема повече от час и тридесет минути.
77
Що се отнася до довода на жалбоподателя, че след финансовата криза пътниците били готови да изминат до 200 km, за да се възползват от по-евтини самолетни билети, той не е подкрепен с никакво конкретно доказателство.
78
Освен това самият жалбоподател е обслужвал едновременно Торино и Бергамо-Милано, Бергамо-Милано и Верона, Верона и Венеция, както и Болоня и Флоренция, а именно двойки градове, разположени в една и съща зона на обслужване от 200 km, въпреки че той поддържа, че тези дестинации са взаимозаменяеми. Това обстоятелство може да постави под въпрос релевантността на твърдяната „непряка конкуренция“ между жалбоподателя и Wizz Air за тези двойки градове.
79
Следователно жалбоподателят не е доказал надлежно, че се е конкурирал непряко с Wizz Air по петте допълнителни маршрута, посочени в точка 74 по-горе.
4) По особения статут на жалбоподателя
80
Жалбоподателят поддържа, че има особен статут в сравнение с другите авиокомпании, опериращи на летището, доколкото, първо, той бил единствената авиокомпания, оперираща на летището, която била засегната от конкуренцията на Wizz Air, второ, дейността на летището се фокусирала върху неговите дейности и трето, конкурентното му положение било засегнато от конкуренцията, упражнявана от Wizz Air, ползващо се от споразуменията от 2008 г. и от 2010 г., което се доказвало от намаляването на приходите му, както и от пропуснатите ползи, произтичащи от невъзможността му да поеме два маршрута от летището до северната част на Италия.
81
Комисията изтъква, че в хода на производството, по което е постановено първоначалното съдебно решение, жалбоподателят не се е позовал на твърдяна пропусната полза, за да докаже засягането на конкурентното си положение, и следователно не може да направи това в рамките на настоящото производство.
82
На първо място, следва да се констатира, че по петте маршрута, по които жалбоподателят и Wizz Air са били в пряка конкуренция, Blue Air е осъществявало и връзката с Рим, така че тази авиокомпания също е била в конкуренция с Wizz Air. Макар според жалбоподателя авиокомпанията Blue Air да не е предлагала редовни полети, това не променя факта, че тя е предлагала на обществеността транспортни услуги между тези два града, поради което може да се счита, че е двете авиокомпании са се конкурирали, противно на поддържаното от жалбоподателя.
83
Освен това авиокомпанията Malév също е била в пряка конкуренция с Wizz Air по маршрута с Будапеща (Унгария).
84
Накрая, жалбоподателят е бил в конкуренция с Wizz Air едва по отношение на 5 от 32‑те дестинации, които обслужва от летището.
85
От това следва, от една страна, че жалбоподателят не е бил единствената авиокомпания, упражняваща дейността си на летището и в пряка конкуренция с Wizz Air. От друга страна, той не е доказал, че маршрутите, по които е бил в пряка конкуренция с Wizz Air, са били икономически по-значими от тези, които Wizz Air споделя с авиокомпаниите, посочени в точки 82 и 83 по-горе. При тези условия сам по себе си фактът, че жалбоподателят е бил обект на такава конкуренция от страна на посочените авиокомпании по по-голям брой маршрути, не представлява достатъчна разлика, която да обоснове необходимостта той да се ползва от особен статут.
86
На второ място, дейността на летището е била съсредоточена върху дейността на жалбоподателя (съображение 352 от спорното решение). Тази констатация, както и фактът, че Румъния е посочила, че „моделът на дейност „летищен център и оси“ („hub and spoke“) на [жалбоподателя] е довел до ситуация, при която в най-натоварените часове с пристигащи пътници на [жалбоподателя] капацитетът на летището е бил почти изчерпан, а в часовете с ниска натовареност капацитетът е бил недоизползван“ (съображение 95 от спорното решение), позволява разумно да се заключи, че през 2008 г. жалбоподателят е бил основният оператор по обем на трафика на летището.
87
Освен това твърдението, че през посочената година жалбоподателят е генерирал 38 % от приходите на AITTV, действително не е подкрепено с доказателства и е изтъкнато само в съображение 112 от спорното решение, което е част от представеното от жалбоподателя становище. Това обстоятелство обаче не е оспорено нито от Комисията, нито от встъпилите страни. Като се имат предвид обаче направените в точка 86 по-горе констатации, такава цифра изглежда реалистична.
88
Що се отнася до факта, че основната част от дейностите на жалбоподателя между 2000 г. и 2013 г., които представляват повече от 90 % от оборота му, съответстват на неговите дейности „летищен център и оси“, упражнявани на летището, този факт наистина не е подкрепен с доказателства, но не се оспорва от Комисията, нито от встъпилите страни.
89
От всичко изложено по-горе действително следва, че дейността на летището е била съсредоточена върху дейностите на жалбоподателя и че той е реализирал 90 % от своя оборот от дейностите си от това летище. При все това, в точка 89 от съдебното решение, постановено в производството по обжалване, Съдът посочва, че тези елементи не са достатъчни, за да се признае особен статут на жалбоподателя.
90
Поради това, на трето място, трябва да се провери дали жалбоподателят е доказал, че конкурентното му положение е било съществено засегнато от конкуренцията, упражнявана от авиокомпанията Wizz Air, която се е възползвало от споразуменията от 2008 г. и 2010 г.
91
Първо, що се отнася до твърдените пропуснати ползи на жалбоподателя, Съдът приема по същество, че след като те са посочени само в приложение A.8 към жалбата, към което последната препраща само общо, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като в точка 77 от първоначалното съдебно решение се е основал на съществуването на такава липса, произтичаща от невъзможността за жалбоподателя да поеме два маршрута от летището до северната част на Италия, обслужвани от Alitalia и Alpi Eagles (съдебно решение, постановено в производството по обжалване, т. 75, 77 и 78).
92
От съдебната практика следва, че Общият съд не може да бъде задължен да извежда доводите на жалбоподателя, като ги сглобява от отделни фрагменти в писмените му изявления, защото това би означавало доводите му да бъдат допълвани, изопачавани или съкратени (решение от 30 април 2025 г., Deutsche Lufthansa/Комисия, T‑218/18 RENV, непубликувано, EU:T:2025:431, т. 40).
93
По същия начин не е в правомощията на съда на Съюза да прави предположения относно точните фактически и правни съображения и разсъждения, които биха могли да обосноват оспорванията в жалбата (решение от 30 април 2025 г., Deutsche Lufthansa/Комисия, T‑218/18 RENV, непубликувано, EU:T:2025:431, т. 41).
94
В настоящия случай, както отбелязва Съдът в точка 75 от съдебното решение, постановено в производството по обжалване, жалбоподателят не е формулирал изрично в жалбата си довод, в рамките на който конкретно се твърди наличието на пропуснати ползи, произтичащи от невъзможността му да поеме два маршрута от летището към северната част на Италия, което впрочем той потвърждава в писменото си становище по съдебното решение, постановено в производството по обжалване.
95
Наистина, в отговора си на процесуално-организационното действие от 11 март 2022 г. жалбоподателят споменава загубата на възможност да реализира печалба. В този отговор обаче той се ограничава до общо и неподкрепено с доказателства твърдение, като впрочем не споменава авиокомпаниите Alitalia и Alpi Eagles.
96
Следователно трябва да се констатира, че в хода на производството, по което е постановено първоначалното съдебно решение, жалбоподателят не се е позовал надлежно на пропуснати ползи, за да докаже същественото засягане на конкурентното му положение.
97
При тези условия в съответствие със съдебната практика, съгласно която след решение на Съда за връщане на делото за ново разглеждане по принцип не е допустимо страните да посочват основания, които не са били повдигнати в хода на производството, по което е постановено отмененото от Съда решение на Общия съд (вж. решение от 24 октомври 2024 г., Комисия/Intel Corporation, C‑240/22 P, EU:C:2024:915, т. 101 и цитираната съдебна практика), не е допустимо жалбоподателят да се позовава за първи път в настоящото производство на пропуснати ползи.
98
Второ, що се отнася до твърдяното намаляване на приходите на жалбоподателя, Съдът приема, че констатацията на Общия съд, че между 2008 г. и 2010 г. нетната възвръщаемост на жалбоподателя по петте маршрута от летището е намаляла с 52 %, що се отнася до четири маршрута към Италия, и с 57 %, що се отнася до маршрута до Дюселдорф, произтича от изопачаване на приложение A.7 към жалбата. Всъщност тези проценти не отразяват намаляването на приходите по тези маршрути, а са равни на съотношението, което представляват приходите от посочените маршрути за 2010 г., спрямо приходите от същите маршрути за 2008 г., което впрочем Carpatair признава в писмения си отговор (съдебно решение, постановено в производството по обжалване, т. 70 и 80).
99
Съдът добавя, че от приложение A.7 към жалбата е видно, че през същия период доходите от някои обслужвани от жалбоподателя маршрути, по които според Общия съд той не се е конкурирал с Wizz Air, са намалели толкова, ако не и повече, колкото доходите от маршрутите, по които според Общия съд жалбоподателят е бил в пряка конкуренция с Wizz Air (съдебно решение, постановено в производството по обжалване, т. 81).
100
Освен това, с оглед на подобно общо намаляване на приходите по маршрутите, обслужвани от жалбоподателя от летището, Съдът посочва, че Общият съд не може да се ограничи в точка 80 от първоначалното съдебно решение до твърдението, че представените от тази авиокомпания доказателства, за да се установи, че споразуменията от 2008 г. и от 2010 г. са могли да засегнат съществено конкурентното ѝ положение на съответните пазари, не са били поставени под въпрос от доводите, с които се цели да се докаже, че това намаляване е можело да бъде причинено от други фактори, като например търговският модел на посочената авиокомпания, за който се твърди, че е отживял, конкуренцията, която същата авиокомпания е имала с авиокомпании, различни от Wizz Air, или световната финансова криза, без да се вземат предвид тези доводи и във всеки случай, без да се обясняват причините, поради които посочените доводи трябва да бъдат отхвърлени (съдебно решение, постановено в производството по обжалване, т. 83).
101
Следва да се отбележи, че приложение A.7 към жалбата съдържа три таблици относно нетните приходи на жалбоподателя, първата от които се отнася до маршрутите до Италия, втората — до маршрутите до Германия, а третата — до всички нетни приходи на жалбоподателя по отношение на тези две държави.
102
Що се отнася най-напред до маршрутите до Италия, таблицата е разделена на три раздела. Първият раздел обхваща маршрутите от летището до няколко италиански града, по които конкуренцията между жалбоподателя и Wizz Air е пряка, а именно Венеция, Бергамо-Милано, Болоня и Рим. От тази таблица е видно, че през 2008 г. нетните приходи на жалбоподателя възлизат на 6283004 евро, докато за 2010 г. тези приходи са били 3284168 евро. Така намаляването на нетните приходи в размер на 2998836 евро представлява намаление с около 47,7 %.
103
Втората част обединява маршрутите от летището до други италиански градове, по които според жалбоподателя конкуренцията между него и Wizz Air е непряка, а именно Верона, Торино, Флоренция и Анкона. В таблицата се посочва, че през 2008 г. нетните приходи на жалбоподателя възлизат на 5491547 евро, докато за 2010 г. тази възвръщаемост е била 2860455 евро. Следователно намаляването на нетните приходи в размер на 2631092 евро представлява намаление с около 47,9 %. С други думи, намаляването е било равно, дори малко по-високо, от това за маршрутите, по които конкуренцията между жалбоподателя и Wizz Air е била пряка.
104
Третият раздел се отнася до маршрут от летището до италиански град, по който не е имало конкуренция между жалбоподателя и Wizz Air, а именно Бари. От таблицата е видно, че през 2008 г. нетните приходи на жалбоподателя възлизат на 942446 евро, докато за 2010 г. тези приходи са били 700735 евро. Следователно намаляването на нетните приходи в размер на 241711 евро представлява намаление с около 25,6 %.
105
По-нататък, що се отнася до маршрутите до Германия, таблицата също се състои от три раздела. Първият раздел се отнася до маршрут от летището до Дюселдорф, по който конкуренцията между жалбоподателя и Wizz Air е била пряка. Съгласно тази таблица през 2008 г. нетните приходи на жалбоподателя възлизат на 1999972 евро. През 945533 г. тези приходи намаляват на 2009 евро. Следователно намаляването на нетните приходи в размер на 1054439 евро представлява намаление с около 52 %. През 2010 г. обаче е налице увеличение, тъй като приходите са 1141446 евро. Следователно спадът на нетните приходи между 2008 г. и 2010 г. възлиза на 858526 евро, тоест е налице намаление с около 42,9 %.
106
Вторият раздел се отнася до маршрут от летището до Франкфурт, по който според жалбоподателя конкуренцията между жалбоподателя и Wizz Air е била непряка. Тъй като полетите до Франкфурт са преустановени през 2010 г., на разположение са само данните за 2008 г. и 2009 г. В таблицата се посочва, че през 2008 г. нетните приходи на жалбоподателя възлизат на 2526048 евро, докато през 77863 г. тези приходи са били 2009 евро. Следователно намаляването на нетните приходи в размер на 2448185 евро представлява намаляване с около 96,9 %. С други думи, по този маршрут намаляването е било много по-голямо от това, което засяга маршрутите, по които конкуренцията между жалбоподателя и Wizz Air е била пряка.
107
Третият раздел обединява маршрутите от летището до германските градове, по които не е имало конкуренция между жалбоподателя и Wizz Air. От таблицата е видно, че през 2008 г. нетните приходи на жалбоподателя възлизат на 4993157 евро, докато за 2010 г. тези приходи са били 2110978 евро. Така намаляването на нетните приходи в размер на 2882179 евро представлява намаление с около 57,7 %. Следователно посоченото намаляване е било много по-голямо от това, което засяга маршрутите, по които конкуренцията между жалбоподателя и Wizz Air е била пряка.
108
Накрая, що се отнася до обобщената таблица, тя също се състои от три раздела. Първият раздел се отнася до маршрутите, по които конкуренцията между жалбоподателя и Wizz Air е била пряка. Съгласно тази таблица разликата в нетните приходи на жалбоподателя между 2008 г. (8282976 евро) и 2010 (4425613 евро) в размер на 3857363 евро представлява намаление с около 46,5 %. Вторият раздел обхваща маршрутите, по които според жалбоподателя конкуренцията между жалбоподателя и Wizz Air е непряка. Тази таблица сочи, че разликата в нетните приходи на жалбоподателя между 2008 г. (8017595 евро) и 2010 г. (2860455 евро) е била 5157140 евро, тоест намаление с около 64,3 %. Третата част обединява маршрутите, по които не е имало конкуренция между жалбоподателя и Wizz Air. От посочената таблица е видно, че разликата в нетните приходи на жалбоподателя между 2008 г. (6590638 евро) и 2010 (3219578 евро) съответства на 3371060 евро, тоест е налице намаление с около 51,1 %.
109
Освен това следва да се припомни, че както бе установено в точка 79 по-горе, макар жалбоподателят да твърди, че се конкурира непряко с Wizz Air по маршрутите, отнасящи се, от една страна, до Верона, Торино, Флоренция и Анкона и от друга страна, до Франкфурт, той не е успял да докаже наличието на действителна конкуренция между него и Wizz Air по тези маршрути.
110
От всички посочени данни следва, че нетните приходи на жалбоподателя са намалели значително през периода 2008—2010 г. по всички обслужвани от него маршрути от летището, с изключение на маршрута до Бари, по отношение на който намаляването е по-малко съществено. Освен това, що се отнася до маршрутите, по които жалбоподателят и Wizz Air не са се конкурирали, намаляването на нетните приходи на жалбоподателя, с изключение на маршрута до Бари, е било или малко по-високо, или много по-голямо от констатираното по маршрутите, по които тези две авиокомпании са били в пряка конкуренция.
111
Тъй като, с изключение на маршрута до Бари, намаляването на нетните приходи на жалбоподателя по маршрутите, по които той не се конкурира с Wizz Air, е било по-голямо от това по маршрутите, по които се е конкурирал с тази компания, жалбоподателят не е доказал, че конкуренцията с Wizz Air, което се ползва от споразуменията от 2008 г. и от 2010 г., е оказала влияние върху неговите приходи.
112
Доколкото от точка 100 по-горе по същество следва, че Съдът е приел, че Общият съд не може само да констатира намаляването на доходите от маршрутите, които жалбоподателят обслужва от летището, по които маршрути той е бил в пряка конкуренция с Wizz Air, за да стигне до извода, че конкурентното му положение е съществено засегнато, следва да се провери дали други фактори могат да обяснят намаляването на доходите на жалбоподателя, като например търговския модел, за който се твърди, че е остарял, конкуренцията, която е била налице между жалбоподателя и авиокомпании, различни от Wizz Air, или световната финансова криза.
113
Първо, що се отнася до търговския модел „летищен център и оси“, използван от жалбоподателя към момента на приемане на спорните мерки, от оздравителния план на жалбоподателя, изготвен от неговия синдик, е видно, че този модел включва предлагането на редовни полети, изискващи голям брой служители, флот, състоящ се от въздухоплавателни средства, притежавани от жалбоподателя, и от наети въздухоплавателни средства, както и високи експлоатационни разходи в замяна на несигурни приходи. Освен това въпросният план подчертава някои слабости на жалбоподателя, като например използването на предишно поколение двигатели, потребяващи повече гориво от последното поколение, ограничен флот в сравнение с международните авиокомпании или липса на финансови средства, позволяващи разработването.
114
Обратно, Wizz Air, което е прилагало търговския модел „от точка до точка“, е използвало само един вид големи и съвременни въздухоплавателни средства, които потребяват по-малко гориво, и е предлагало само една класа на пътническо обслужване.
115
В този контекст, както правилно поддържа AITTV, използваният от жалбоподателя към момента на настъпване на релевантните факти модел „летищен център и оси“ не му е позволявал да реализира същите икономии от мащаба като например Wizz Air, което експлоатира по-големи, по-нови и по-ефикасни въздухоплавателни средства от тези на жалбоподателя.
116
Впрочем следва да се отбележи, че след производството по съдебно оздравяване жалбоподателят е променил търговския модел през юни 2013 г. и по този начин е спрял да предлага на летището услуги по модела „летищен център и оси“. Всъщност той вече предлага чартърни ad hoc полети, верижни чартърни полети и услуги по отдаване под наем със или без екипаж. Това е признак, че търговският модел на жалбоподателя не е бил достатъчно ефективен.
117
Следователно търговският модел на жалбоподателя е можел да представлява и един от факторите, обясняващи цялостното намаляване на рентабилността на обслужваните от него маршрути от летището.
118
Второ, що се отнася до конкуренцията с авиокомпании, различни от Wizz Air, както бе припомнено в точка 100 по-горе, Съдът упреква Общия съд, че не е проверил дали общото намаляване на приходите от обслужваните от жалбоподателя маршрути от летището може да се дължи на конкуренцията, упражнявана от други авиокомпании, различни от Wizz Air.
119
От съображение 9 от решението за откриване на процедурата е видно, че между 2007 г. и 2009 г. тринадесет авиокомпании, сред които и жалбоподателят, са извършвали полети от или до летището. Освен това в жалбата си жалбоподателят твърди, че между 2007 г. и 2009 г. е обслужвал 32 национални и европейски дестинации.
120
В писменото си становище по съдебното решение, постановено в производството по обжалване, жалбоподателят оспорва, че е имал значителна конкуренция в очите на авиокомпания, различна от Wizz Air, по маршрутите, по които вече се е конкурирал с Wizz Air. По-специално той оспорва наличието на конкурентни отношения с Blue Air и Malév и поддържа, че конкуренцията с Lufthansa е била незначителна.
121
В това отношение най-напред следва да се отбележи, че жалбоподателят признава, че Blue Air е осигурявало и маршрута Тимишоара—Рим, по който жалбоподателят се конкурира с Wizz Air.
122
По-нататък, жалбоподателят признава, че макар и в ограничена степен, е бил в конкурентни отношения с Lufthansa по маршрута, обслужващ Мюнхен (Германия).
123
Накрая, жалбоподателят твърди, без това да се оспорва от Комисията, Wizz Air или AITTV, че не се е конкурирал с Malév по маршрута, обслужващ Будапеща, тъй като е сключил споразумение за съвместно опериране с Malév.
124
От това следва, че от 32‑те национални и европейски дестинации, които обслужва, жалбоподателят е доказал единствено че не се конкурира само с една от дванадесетте други авиокомпании и само по отношение на една от тези дестинации. Доколкото обаче жалбоподателят не е представил доказателства нито за нетните си приходи от маршрутите от летището, различни от анализираните по-горе, нито за евентуалните му конкуренти по тези маршрути, не може да се изключи, че общото намаляване на нетните приходи от обслужваните от жалбоподателя маршрути от това летище е било отчасти свързано с конкуренцията на други авиокомпании, опериращи по маршрутите, при които не е налице конкуренция с Wizz Air.
125
Трето, макар жалбоподателят да отрича въздействието на финансовата криза, не е изключено тази криза да се е отразила на финансовото му положение.
126
Четвърто, следва да се отбележи, че както е видно от писменото становище при встъпване на Wizz Air, жалбоподателят е претърпял три технически инцидента на 22 април 2008 г., 28 февруари 2009 г. и 2 февруари 2013 г. Такива инциденти, два от които са довели до нараняване на пътници, са могли да подкопаят доверието, което клиентите могат да имат в предоставяните от жалбоподателя услуги, и следователно да окажат влияние върху дейността му.
127
От всичко изложено по-горе следва, първо, че дейността на Wizz Air сама по себе си не може да обясни намаляването на нетните приходи на жалбоподателя, тъй като подобно намаляване е установено както по маршрутите, по които те се конкурират пряко, така и по маршрутите, по които те не се конкурират, и дори е било по-сериозно по тези маршрути. Второ, жалбоподателят не е представил доказателства, позволяващи да се установи пропусната печалба или по-неблагоприятно развитие от това, което би било отчетено, ако не бяха налице споразуменията от 2008 г. и 2010 г. Накрая, трето, търговският модел на жалбоподателя, конкуренцията на други авиокомпании, финансовата криза и техническите инциденти, с които се е сблъскал жалбоподателят, също са фактори, които е можело да се отразят върху неговата възвръщаемост.
128
Следователно жалбоподателят не е доказал в достатъчна степен, че конкурентното му положение е било съществено засегнато в резултат от конкуренцията, упражнявана от Wizz Air, което се е ползвало от споразуменията от 2008 г. и от 2010 г.
129
С оглед на констатациите, направени в точки 85, 89 и 128 по-горе, следва да се заключи, че условието за лично засягане на жалбоподателя, що се отнася до споразуменията от 2008 г. и от 2010 г., не е изпълнено, поради което тъй като условията за признаване на процесуалната легитимация са кумулативни (вж. в този смисъл решение от 3 октомври 2013 г., Inuit Tapiriit Kanatami и др./Парламент и Съвет, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, т. 76), жалбата следва да се отхвърли като недопустима, доколкото с нея се иска отмяна на спорното решение в частта относно споразуменията от 2008 г. и от 2010 г., без да е необходимо да се разглежда прякото засягане на жалбоподателя от тази част от посоченото решение.
б)
По прякото засягане на жалбоподателя във връзка с АПИ от 2010 г.
130
Съгласно установената практика предвиденото в член 263, четвърта алинея ДФЕС условие дадено физическо или юридическо лице да е пряко засегнато от решението — предмет на обжалване, изисква кумулативно наличие на два критерия, а именно оспорената мярка, от една страна, пряко да поражда последици за правното положение на частноправния субект, и от друга страна, да не оставя никакво право на преценка на своите адресати, на които е възложено изпълнението ѝ, тъй като това изпълнение е напълно автоматично и произтича единствено от правната уредба на Съюза, без да се прилагат други правила с опосредяващ характер (вж. решение от 6 ноември 2018 г., Scuola Elementare Maria Montessori/Комисия, Комисия/Scuola Elementare Maria Montessori и Комисия/Ferracci, C‑622/16 P—C‑624/16 P, EU:C:2018:873, т. 42 и цитираната съдебна практика).
131
По отношение на правилата за държавните помощи следва да се подчертае, че целят защита на конкуренцията. Ето защо в тази област фактът, че решение на Комисията оставя непроменени правните последици от национални мерки, за които в оплакването си до тази институция жалбоподателят твърди, че са несъвместими с посочената цел и го поставят в по-неблагоприятно конкурентно положение, позволява да се заключи, че това решение засяга пряко правното му положение, и в частност правото, което му предоставят разпоредбите от Договора за функционирането на ЕС в областта на държавните помощи, да не търпи нарушена вследствие на разглежданите национални мерки конкуренция (вж. решение от 6 ноември 2018 г., Scuola Elementare Maria Montessori/Комисия, Комисия/Scuola Elementare Maria Montessori и Комисия/Ferracci, C‑622/16 P—C‑624/16 P, EU:C:2018:873, т. 43 и цитираната съдебна практика).
132
Условието за пряко засягане изисква спорният акт да поражда преки последици за правното положение на жалбоподателя, поради което съдът на Съюза е длъжен да провери дали жалбоподателят е изложил надлежно съображенията си защо счита, че решението на Комисията може да го постави в по-неблагоприятно конкурентно положение и следователно да засегне правното му положение (решение от 6 ноември 2018 г., Scuola Elementare Maria Montessori/Комисия, Комисия/Scuola Elementare Maria Montessori и Комисия/Ferracci, C‑622/16 P—C‑624/16 P, EU:C:2018:873, т. 47).
133
Що се отнася до първия критерий, следва да се констатира, че пред Общия съд жалбоподателят твърди, представяйки доказателства в подкрепа на това, че упражнява дейности, подобни на тези на Wizz Air, и извършва дейност на същия пазар на услуги и на същия географски пазар като Wizz Air. Освен това с оглед на правилата, съдържащи се в АПИ от 2010 г., и по-специално тези, предвидени в точка 7.3 от него, Wizz Air трябвало да плаща по-ниска вноска от тази, която можела да бъде наложена на жалбоподателя.
134
Следва да се констатира, че Съдът само е упрекнал Общия съд, че не е отговорил на доводите на AITTV, с които се оспорва, че Wizz Air и жалбоподателят са конкуренти (съдебно решение, постановено в производството по обжалване, т. 93 и 94).
135
На тези доводи обаче вече беше отговорено в рамките на разглеждането на пряката конкуренция между Wizz Air и жалбоподателя (вж. т. 60—68 по-горе).
136
Wizz Air обаче изтъква за първи път в отговорите си на процесуално-организационните действия на Общия съд от 11 март 2022 г., че АПИ от 2010 г. не е приложим спрямо него, тъй като то сключило споразумения с AITTV. Този довод е изложен и от Комисията в съдебното заседание от 12 септември 2022 г. и в съдебното заседание от 4 декември 2025 г. и е потвърден от Wizz Air както в писменото му становище по съдебното решение, постановено в производството по обжалване, така и в последното съдебно заседание.
137
Всъщност в съдебното заседание от 4 декември 2025 г. Комисията и Wizz Air поддържат по същество, че макар споразумението за експлоатация от 2010 г., а именно едното от двете споразумения за изменение от 2010 г., да предоставя на Wizz Air същите отстъпки като предвидените в точка 7.3 от АПИ от 2010 г., именно това споразумение, а не АПИ, е правно приложимо спрямо него. Освен това те отбелязват, че споразумението за експлоатация от 2010 г. е подписано на 25 юни 2010 г., т.е. преди публикуването на АПИ от 2010 г. на 26 август 2010 г., така че както от хронологична, така и от правна гледна точка именно споразумението за експлоатация от 2010 г. е било приложимо по отношение на Wizz Air, а не АПИ от 2010 г.
138
Този довод не може да се уважи.
139
В това отношение, първо, следва да се отбележи, че макар АПИ от 2010 г. да е бил публикуван след подписването на споразумението за експлоатация от 2010 г., в съображение 71 от спорното решение Комисията отбелязва, че „[н]а 25 юни 2010 г. споразумението за експлоатация е изменено с нова схема за отстъпки, която […] съответства на схемата, определена в [АПИ от] 2010 г.“. Следва да се отбележи, че Комисията уточнява, че на практика отстъпката, предоставена съгласно точка 7.3 от АПИ от 2010 г. или по силата на споразумението за експлоатация от 2010 г., е една и съща. Освен това следва да се отбележи, че таксите, установени в споразумението за експлоатация от 2008 г., което е едно от споразуменията от 2008 г., вече са съответствали на таксите, съдържащи се в АПИ от 2008 г., както се установява от съображение 68 от спорното решение.
140
Така целта на споразумението за експлоатация от 2010 г. е по-специално да се позволи на Wizz Air да се ползва поне от същата отстъпка като предвидената в точка 7.3 от АПИ от 2010 г. и следователно в тази степен да уеднакви това споразумение с посочения АПИ. По тази причина фактът, че Wizz Air се е ползвало от някои отстъпки посредством прилагането на споразумението, а не на АПИ, е ирелевантен, тъй като при всички положения то е можело конкретно да се ползва от отстъпката, установена в точка 7.3 от АПИ от 2010 г., и е било длъжно да отговаря на същите критерии като другите авиокомпании, за които се прилага само посочения АПИ.
141
Второ, следва да се отбележи, че Wizz Air не е изтъкнало довода, че АПИ от 2010 г. не е бил приложим спрямо него нито в писменото му становище при встъпване, нито в хода на административното производство. Напротив, следва да се отбележи, че „Wizz Air заяви, че никога не е прилагана отстъпка до 85 % съгласно [АПИ] от 2010 г.[, а че] е прилагана средна максимална отстъпка от 73 %, след като румънското министерство на транспорта се е противопоставило на горепосочената схема на таксите (съображение 121 от спорното решение).
142
Освен това Wizz Air изтъква по време на административното производство, че АПИ от 2007 г., 2008 г. и 2010 г. „не [предвиждат] избирателност и предимство в нейна полза [и че] други авиокомпании […] биха могли да се възползват от същото равнище на отстъпка.“ (съображение 122 от спорното решение).
143
Следва също така да се отбележи, че Румъния е посочила, че „[в] съответствие с [АПИ] от 2010 г. максималното намаление на летищните такси, приложимо за Wizz Air, достига 67—72 %“ (съображение 100 от спорното решение).
144
Накрая, в оценката си за селективния характер на АПИ от 2010 г. Комисията, от една страна, отбеляза, че системата от летищни такси и отстъпките и намаленията са се прилагали за всички авиокомпании, които използват или могат да използват летището (съображение 290 от спорното решение), а от друга страна, потвърждава, че други авиокомпании, освен Wizz Air, са се ползвали или са могли да се ползват от предвидените в нея отстъпки (съображение 292 от спорното решение).
145
От това следва, че авиокомпания Wizz Air е можела да се ползва на същото основание като другите авиокомпании от отстъпките, предвидени в АПИ от 2010 г., и действително го е направила.
146
При тези условия Комисията и Wizz Air не могат да твърдят, че АПИ от 2010 г. не е бил приложим по отношение на Wizz Air, с цел да се оспори прякото засягане на жалбоподателя.
147
Що се отнася до втория критерий, спорното решение относно АПИ от 2010 г. проявява правните си последици напълно автоматично само по силата на правната уредба на Съюза, без да се прилагат други правила с опосредяващ характер. Следователно жалбата отговаря на втория от двата критерия, припомнени в точка 130 по-горе.
148
При тези условия е допустимо жалбоподателят да оспори основателността на спорното решение в частта му относно АПИ от 2010 г.
В. По същество
1.
По изтъкнатите от жалбоподателя основания
149
Жалбоподателят изтъква четири основания в подкрепа на жалбата. В рамките на първото си основание той твърди, че спорното решение е опорочено от грешка при прилагане на правото във връзка с липсата на селективен характер на АПИ от 2010 г. В рамките на второто основание твърди, че спорното решение е опорочено от явна грешка в преценката, от грешка при прилагане на правото и от липса на мотиви, доколкото в него е направен изводът, че поради неправилно прилагане на критерия за частния оператор в условията на пазарна икономика споразуменията от 2008г. и 2010 г. не са предоставили неоснователно предимство на Wizz Air. В рамките на третото си основание жалбоподателят твърди, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката и е нарушила задължението си за предпазливост, що се отнася до ценовата дискриминация, която била извършена между въздушните превозвачи на летището посредством спорните мерки. В рамките на четвъртото си основание жалбоподателят твърди, че спорното решение е опорочено от грешка при прилагане на правото, тъй като не отчита държавната помощ, която споразуменията от 2008 г. и от 2010 г. са предоставили на Wizz Air под формата на намаляване на таксата за сигурност.
150
Независимо от факта, че в точка 139 по-горе бе отбелязано, че отстъпката, предвидена в точка 7.3 от АПИ от 2010 г., се съдържа в споразумението за експлоатация от 2010 г., следва да се разгледа само първото основание, тъй като в точка 129 по-горе бе установено, че жалбата е недопустима, доколкото се отнася до споразуменията от 2008 г. и от 2010 г. Ето защо не следва да се разглеждат второто и четвъртото основание, които се отнасят само до споразуменията от 2008 г. и от 2010 г.
151
Третото основание също не следва да се разглежда. В действителност, макар в заглавието му да се посочва и АПИ от 2010 г., изтъкнатите доводи всъщност се отнасят само до преценката на Комисията за наличието на икономическо предимство, произтичащо от споразуменията от 2008 г., и по-специално до нейната преценка за съответствието на посочените споразумения с принципа на оператора в условията на пазарна икономика.
152
Накрая, следва да се отбележи, че в уводната част на жалбата си жалбоподателят изтъква, че Комисията е нарушила правото му на добра администрация, тъй като производството пред нея е продължило девет години. По-специално Комисията нарушила сериозно правото на жалбоподателя засягащите го въпроси да бъдат разгледани в разумен срок в съответствие с член 41, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз.
2.
По първото основание: грешка при прилагане на правото относно липсата на селективен характер на АПИ от 2010 г.
153
Жалбоподателят твърди, че АПИ от 2010 г. е единствената релевантна мярка по отношение на Wizz Air за целите на преценката на селективния характер на разглежданите летищни такси, доколкото АПИ от 2007 г. и от 2008 г. не са приложими по отношение на тази авиокомпания. Жалбоподателят поддържа, че спорното решение е опорочено от грешка при прилагане на правото, доколкото в него се приема, че АПИ от 2010 г. не е селективен, тъй като Комисията извършила неправилна преценка на критерия за селективност по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС и неправилно е преценила селективния характер на АПИ от 2010 г.
154
По-конкретно жалбоподателят упреква Комисията, че не е проверила дали намалението на летищните такси, предвидени в АПИ от 2010 г., е било замислено така, че de facto да облагодетелства Wizz Air. Жалбоподателят твърди, че новото намаление на летищните такси до 85 %, предвидено в точка 7.3 от АПИ от 2010 г., било замислено така, че да предостави селективно предимство на Wizz Air, която е единствената авиокомпания на летището, използваща въздухоплавателни средства с максимална излетна маса (наричана по-нататък „MTOW“), по-голяма от 70 тона, и превозваща над 10000 пътници месечно.
155
Комисията, подкрепяна от Wizz Air и AITTV, оспорва доводите на жалбоподателя. Комисията поддържа, че е разгледала концепцията и прилагането на системата на летищни такси и намаления и е направила опит да определи дали намаленията се предоставят по недискриминационен начин на всички авиокомпании, присъстващи на летището. В това отношение АПИ от 2010 г. предвиждал не само намаления за въздухоплавателните средства, чиято MTOW е над 70 t, но и други намаления, по-специално за по-малките въздухоплавателни средства, каквито са използваните от жалбоподателя. Подобно разграничение било присъщо на системата на намаления като цяло и не придавало селективен характер на тези намаления.
156
Освен това Wizz Air не била единствената авиокомпания, която присъства на летището и която експлоатира въздухоплавателни средства с MTOW над 70 тона, така че други авиокомпании можели да се ползват от намалението, предвидено в точка 7.3 от АПИ от 2010 г.
а)
По преценката на AIP от 2010 г. в спорното решение
157
В съображения 267—299 от спорното решение Комисията разглежда наличието на държавна помощ, що се отнася до летищните такси, публикувани в АПИ от 2007 г., 2008 г. и 2010 г. Тя преценява условието за селективност в съображения 284—299 от спорното решение.
158
Така в съображение 289 от спорното решение Комисията посочва, че съответната референтна рамка, въз основа на която следва да се прецени дали АПИ от 2007 г., АПИ от 2008 г. и АПИ от 2010 г. са довели до поставянето на определени авиокомпании в по-благоприятно положение спрямо други авиокомпании, намиращи се в сходно фактическо и правно положение, е рамката на режима, приложим само за летището. В това отношение Комисията отбелязва в съображение 290 от спорното решение, че системата от летищни такси и отстъпките и намаленията са се прилагали за всички авиокомпании, които използват или могат да използват летището и които отговарят на условията, описани съответно в АПИ от 2007 г., АПИ от 2008 г. и АПИ от 2010 г.
159
В съображение 292 от спорното решение Комисията отбелязва, че „[п]риложимите отстъпки следват пълзяща скала, като най-ниската започва от 10 % при 250—500 кацания годишно, т.е. приблизително [пет] кацания седмично“ и че „през периода, предмет на оценката, освен Wizz Air на [летището] осъществяват дейност редица други авиокомпании, които разполагат във флота си с въздухоплавателни средства със съответните размери и/или с достатъчна честота на полетите и следователно се ползват или биха могли да се ползват от съответните отстъпки“.
160
В съображения 293 и 294 от спорното решение Комисията заключава, че базовата ставка, отстъпките и намаленията, определени в АПИ от 2007 г., АПИ от 2008 г. и АПИ от 2010 г., не са избирателни, тъй като са се прилагали по недискриминационен начин. Така Комисията стига до извода, че разглежданата мярка не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
б)
По основателността на преценката на АПИ от 2010 г. в спорното решение
1) Предварителни съображения
161
В съответствие с член 107, параграф 1 ДФЕС „всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар“.
162
Съгласно постоянната съдебна практика квалификацията като държавна помощ изисква да са изпълнени изцяло следните условия. Първо, трябва да става въпрос за намеса на държавата или посредством ресурси на държавата. Второ, тази намеса трябва да е в състояние да засегне търговията между държавите членки. Трето, тя трябва да предоставя селективно предимство на своя бенефициент. Четвърто, тя трябва да нарушава или да заплашва да наруши конкуренцията (вж. решение от 21 декември 2016 г., Комисия/Hansestadt Lübeck, C‑524/14 P, EU:C:2016:971, т. 40 и цитираната съдебна практика).
163
Що се отнася до условието за селективност на предимството, от постоянната съдебна практика следва, че с оглед на преценката на това условие е необходимо да се установи дали в рамките на съответния правен режим дадена национална мярка е от естеството да постави в по-благоприятно положение „определени предприятия или производството на някои стоки“ спрямо други, които се намират, от гледна точка на преследваната от посочения правен режим цел, в сходно фактическо и правно положение. Понятието„държавна помощ“ не се отнася за държавните мерки, въвеждащи разграничение между предприятията, които следователно по принцип представляват селективни мерки, когато това разграничение е резултат от естеството или структурата на системата, в която те се вписват (вж. решение от 21 декември 2016 г., Комисия/Hansestadt Lübeck (C‑524/14 P, EU:C:2016:971, т. 41 и цитираната съдебна практика).
164
Всъщност член 107, параграф 1 ДФЕС не разграничава държавните помощи според техните причини или цели, а ги определя в зависимост от техните последици (вж. решение от 26 септември 2024 г., JCDecaux Street Furniture Belgium/Комисия, C‑710/22 P, EU:C:2024:787, т. 43 и цитираната съдебна практика).
165
Следователно, макар да не трябва да се изключва възможността дадена мярка, с която публично предприятие определя условията за използването на своите стоки или услуги, да има селективен характер, независимо че тя се прилага общо за всички предприятия, използващи тези стоки или услуги, за да се определи дали случаят е такъв, следва да се разгледа не естеството на тази мярка, а нейните последици, като се отговори на въпроса дали от предимството, което се предполага, че тя предоставя, на практика се възползват само някои от тези предприятия, за разлика от други, независимо че с оглед на преследваната с разглеждания режим цел всички посочени предприятия се намират в сходно фактическо и правно положение (решение от 21 декември 2016 г., Комисия/Hansestadt Lübeck, C‑524/14 P, EU:C:2016:971, т. 49).
166
За да се прецени селективният характер на определена мярка, следва да се разгледа въпросът дали в рамките на определен правен режим посочената мярка представлява предимство за някои предприятия в сравнение с други, които с оглед на преследваната с този правен режим цел се намират в сходно фактическо и правно положение (вж. решение от 21 декември 2016 г., Комисия/Hansestadt Lübeck, C‑524/14 P, EU:C:2016:971, т. 54 и цитираната съдебна практика).
167
Следователно тази преценка по принцип предполага предварително да бъде определена референтната рамка, в която се вписва разглежданата мярка (вж. в този смисъл решение от 21 декември 2016 г., Комисия/Hansestadt Lübeck, C‑524/14 P, EU:C:2016:971, т. 55).
168
Като начало следва да се отбележи, че в точки 1—4 от АПИ от 2010 г. e посочен размерът на различните летищни такси (а именно таксите за кацане, за светлинна сигнализация, за паркиране и за обслужване на пътниците, сред които е и сигурността). Действително фактурираните такси могат да бъдат предмет на различни видове намаления. Точки 7.1, 7.2 и 7.3 от АПИ от 2010 г. предвиждат съответно три вида намаления, които не са кумулативни:
–
първо, намаления от 10 % до 70 % в зависимост от броя кацания през предходната година на летището за международните полети,
–
второ, намаление от 50 % за срок от дванадесет месеца за новите въздушни превозвачи, които извършват поне три полета седмично, с въздухоплавателни средства с капацитет най-малко 70 места. За всяко ново обслужвано местоназначение приложеното намаление е 50 % за период от шест месеца. В допълнение към тези намаления AITTV предоставя и възстановяване в размер на 10—30 % от приходите, получени от таксите за качване на борда в зависимост от броя качени пътници годишно,
–
трето, намаления от 72 % до 85 % за въздухоплавателните средства с MTOW над 70 тона и с над 10000 качени пътници на месец.
169
От съображения 46—49 от спорното решение е видно, че намаленията, описани в първо и второ тире от точка 168 по-горе, вече са били предвидени в АПИ от 2008 г. Така намаленията, предвидени в точка 7.3 от АПИ от 2010 г. и описани в третото тире на точка 168 по-горе, представляват единствената новост спрямо АПИ от 2008 г.
170
На второ място, следва да се уточни, че сред предвидените в АПИ от 2010 г. намаления жалбоподателят има предвид само намаленията, установени в точка 7.3. Според Комисията обаче, след като изтъкнатият от жалбоподателя довод за фактическа селективност се отнася единствено до посочените намаления, тоест мярка, различна от разгледаната в спорното решение, той трябва да се счита за неотносим.
171
Следователно доводът на Комисията не би могъл да се приеме. Наистина в съображения 287—299 от спорното решение Комисията е разгледала селективния характер на всички мерки, предвидени в АПИ от 2007 г., 2008 г. и 2010 г., без да разгледа поотделно намалението, посочено в точка 7.3 от АПИ от 2010 г. Това не променя факта, че последното посочено намаление също е обхванато от спорното решение и няма основания да се приеме, че Комисията е възнамерявала да го изключи от материалния обхват на своя анализ. Освен това жалбоподателят по-специално твърди, че Комисията неправилно е пропуснала да провери дали посоченото намаление, разгледано само по себе си, не е селективно по отношение на Wizz Air.
172
На трето място, както бе установено в точка 146 по-горе, Комисията и Wizz Air неправилно твърдят, че АПИ от 2010 г. не се прилага по отношение на Wizz Air.
173
След тези уточнения следва да се провери дали извършената от Комисията преценка на АПИ от 2010 г. относно селективността на помощта е основателна.
2) По основателността на преценката на селективността
174
Жалбоподателят твърди по същество, че фактът, че АПИ от 2010 г. се прилага за всички авиокомпании, извършващи дейност на летището, и че други авиокомпании са се ползвали или са могли да се ползват от съответните намаления, не изключва възможността предвидените в него намаления да са били замислени с цел избирателно облагодетелстване на Wizz Air.
175
На първо място, що се отнася до целта, преследвана с предвидените в точка 7.3 от АПИ от 2010 г. намаления, Комисията се позовава на икономическите цели на летището, изразяващи се в привличане на по-големи въздухоплавателни средства, позволявайки по този начин да се увеличат приходите.
176
Въпреки това целта, преследвана с посочените намаления, сама по себе си не е достатъчна, за да се отхвърли селективния характер. Всъщност подобно разрешение би довело до изключване a priori на всяка възможност да се квалифицират като „селективни предимства“ предимствата, предоставени на авиокомпаниите с MTOW над 70 тона и превозващи повече от 10000 пътници месечно. Така би било достатъчно публичните власти да се позоват на законността на целите, преследвани чрез приемането на мярка за помощ, за да може тя да се приеме за обща мярка, за която не се прилага член 107, параграф 1 ДФЕС (вж. по аналогия решение от 19 октомври 2022 г., Гърция/Комисия, T‑850/19, EU:T:2022:638__ т. 59 и цитираната съдебна практика).
177
На второ място Комисията отбелязва в съображение 290 от спорното решение, че системата от летищни такси и отстъпките и намаленията са се прилагали за всички авиокомпании, които използват или могат да използват летището и които отговарят на условията, описани съответно в АПИ от 2007 г., АПИ от 2008 г. и АПИ от 2010 г.
178
В това отношение, най-напред, доколкото доводите на жалбоподателя, изложени в репликата, с които се твърди, че спорното решение е опорочено от грешки при анализа на въпроса дали в АПИ от 2010 г. се прави разграничение между предприятия, които се намират в сходно положение, и дали това разграничение може да бъде обосновано с оглед на целите на референтната система, целят да се отговори на доводите, изложени в писмената защита, те не представляват, противно на поддържаното от Комисията, недопустимо ново основание.
179
По-нататък следва да се отбележи, че естеството на АПИ от 2010 г., който е под формата на прилагане на „общ“ режим, основан на обективни критерии, не е пречка да се приеме, че предвидените в него намаления са селективни. Всъщност условието за селективност има по-широк обхват, включващ мерки, които поради своите последици поставят в по-благоприятно положение определени предприятия поради собствените и специфични характеристики на тези предприятия. Също така от съдебната практика следва, че фактът, че помощта не е предназначена за един или няколко предварително определени конкретни получатели, а е подчинена на поредица от обективни критерии, въз основа на които тя може да бъде предоставена на неопределен брой получатели, които първоначално не са индивидуализирани, не е достатъчен, за да постави под въпрос селективния характер на мярката и следователно квалифицирането ѝ като държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС. Това обстоятелство означава най-много, че въпросната мярка не е индивидуална помощ. За сметка на това то не изключва възможността разглежданата публична намеса да трябва да се разглежда като схема за помощ, представляваща селективна и следователно специфична мярка, ако поради критериите за прилагането ѝ тя осигурява предимство на определени предприятия или на производството на някои стоки при изключване на други (вж. в този смисъл решения от 29 септември 2000 г., CETM/Комисия, T‑55/99, EU:T:2000:223, т. 40, от 13 септември 2012 г., Италия/Комисия, T‑379/09, непубликувано, EU:T:2012:422, т. 47, и от 30 април 2014 г., Tisza Erőmű/Комисия, T‑468/08, непубликувано, EU:T:2014:235, т. 164).
180
В случая обаче схемата на летищните такси, както и отстъпките и намаленията, по принцип се прилагат за всички авиокомпании, които използват или могат да използват летището. Въпреки това двата кумулативни критерия, предвидени в точка 7.3 от АПИ, а именно да се разполага с въздухоплавателни средства с MTOW над 70 тона и да се превозват повече от 10000 пътници месечно, са формулирани по такъв начин, че кръгът на потенциалните бенефициери на посочените намаления непременно е бил ограничен.
181
Тази констатация впрочем се потвърждава от обстоятелството, че Комисията, Wizz Air и AITTV са посочили само Tarom като друга авиокомпания, която освен Wizz Air може да се ползва от тези отстъпки. В това отношение следва да се отбележи, че макар в писменото си становище при встъпване Wizz Air да споменава други авиокомпании, различни от нея самата и Tarom, става въпрос за авиокомпании, които според Wizz Air са обсъждали с летището през 2008 г. експлоатацията на линии от летището и които в крайна сметка не са били част от компаниите, посочени в съображение 33 от спорното решение като обслужващи летището между 2007 г. и 2009 г.
182
Така обстоятелството, че много ограничен брой авиокомпании са могли да се ползват от намаленията, предвидени в точка 7.3 от АПИ от 2010 г., не може да се счита от Комисията за несигурна последица от разглежданата схема, а трябва да се разглежда като неизбежна последица от факта, че тези намаления са замислени именно по такъв начин, че само малкото на брой авиокомпании, разполагащи с MTOW над 70 тона, които са в състояние да превозват повече от 10000 пътници месечно, могат да получат отстъпки от 72—85 %, а именно намаления, които са много по-високи от предвидените в АПИ от 2010 г.
183
На второ място, в съображение 292 от спорното решение Комисията отбелязва, че „[п]риложимите отстъпки следват пълзяща скала, като най-ниската започва от 10 % при 250—500 кацания годишно, т.е. приблизително [пет] кацания седмично“ и че „през периода, предмет на оценката, освен Wizz Air на [летището] осъществяват дейност редица други авиокомпании, които разполагат във флота си с въздухоплавателни средства със съответните размери и/или с достатъчна честота на полетите и следователно се ползват или биха могли да се ползват от съответните отстъпки“.
184
По този начин, първо, Комисията е разгледала заедно трите вида намаления, предвидени в АПИ от 2010 г., без да обясни защо подобна съвместна преценка е релевантна при преценката на селективния им характер, като се има предвид фактът, че всеки вид намаление е отговарял на различни условия и че тези намаления не са били кумулативни. Поради това Комисията не е проверила дали видът намаление, конкретно предвиден в точка 7.3 от АПИ от 2010 г., поради условията за прилагането му сам по себе си е поставил Wizz Air в по-благоприятно положение, за разлика от другите авиокомпании, установени на летището.
185
Второ, Комисията не се е произнесла по въпроса дали, що се отнася конкретно до вида намаление, предвиден в точка 7.3 от АПИ от 2010 г., авиокомпании, различни от Wizz Air, са разполагали във флота си с въздухоплавателни средства със съответните размери и с достатъчна честота на полетите, които да им позволят действително се ползват от съответното намаление.
186
В това отношение следва да се отбележи, че Комисията поддържа, че в съображения 122 и 390 от спорното решение е констатирала, че други авиокомпании експлоатират въздухоплавателни средства с MTOW над 70 тона, подобно на Wizz Air, и следователно могат да се ползват от това намаление.
187
Налага се обаче изводът, че съображение 122 не съдържа никаква преценка от страна на Комисията, а възпроизвежда един от доводите, изтъкнати от Wizz Air в хода на административното производство. Освен това споменатото съображение не съдържа никакво уточнение относно съответните авиокомпании.
188
Във всеки случай, доколкото следвало да се приеме, че авиокомпаниите, посочени от Wizz Air, различни от Tarom, са същите като посочените в писменото му становище при встъпване, в точка 181 по-горе вече бе установено, че те не обслужват летището.
189
Що се отнася до съображение 390 от обжалваното решение, което се вписва в рамките на направената от Комисията преценка на проучването, представено от жалбоподателя в контекста на анализа на рентабилността на споразуменията от 2008 г., от него действително следва, че Комисията изглежда е признала, както твърди Румъния, че авиокомпанията Tarom използва и въздухоплавателни средства с максимална излетна маса над 70 тона.
190
От съображение 390 от обжалваното решение обаче не се установява нито че няколко други авиокомпании са използвали такива въздухоплавателни средства, нито че Tarom е удовлетворявало или е било в състояние да удовлетвори критерия относно броя на превозваните пътници месечно. Напротив, точка 40 от дупликата навежда на мисълта, че случаят не е такъв, тъй като Комисията отговаря на довода на жалбоподателя, че използването от Tarom на такива въздухоплавателни средства е незначително, като уточнява, че не е невъзможно такова използване да се увеличи в бъдеще. Впрочем тя не оспорва посоченото от жалбоподателя в писмената реплика средно число от 5480 пътници, превозени ежемесечно от Tarom през 2009 г.
191
Накрая, в писменото си становище при встъпване AITTV препраща към документ, съдържащ списък на въздухоплавателните средства, използвани от авиокомпании, различни от Wizz Air, които са експлоатирали въздухоплавателни средства на MTOW над 70 тона между 2006 г. и 2013 г.
192
При все това съгласно съдебната практика Общият съд не е длъжен да търси и да идентифицира в приложенията основанията за обжалване и доводите, за които би могъл да приеме, че са в основата на жалбата, тъй като приложенията имат чисто доказателствена и инструментална функция (вж. решение от 15 септември 2021 г., Laboratoire Pareva и Biotech3D/Комисия, T‑337/18 и T‑347/18, EU:T:2021:594, т. 77 и цитираната съдебна практика).
193
Така AITTV е трябвало да уточни в текста на изявлението при встъпване имената на съответните авиокомпании и да обясни как представеният в приложение документ позволява да се подкрепят доводите му. Във всеки случай според даденото от AITTV описание на този документ, макар той да съдържа списък на авиокомпаниите, използващи въздухоплавателни средства на MTOW над 70 тона, той не съдържа никакво указание относно броя на превозваните пътници.
194
Следователно не е доказано, че видът намаления, предвиден в точка 7.3 от АПИ от 2010 г., е бил в полза на авиокомпании, различни от Wizz Air, нито че Tarom или друга авиокомпания е достигнала изисквания съгласно тази точка 7.3 минимален брой пътници месечно.
195
Трето, следва да се отбележи, че позоваването от страна на Комисията на другите две намаления, предвидени в АПИ от 2010 г., може още повече да постави под въпрос неселективния характер на намаленията, предвидени в точка 7.3 от АПИ от 2010 г. Всъщност тези две други мерки предвиждат намаления в интервала от 10 % до 70 % и от 10 % до 30 %, докато посочената точка 7.3 позволява по-големи и значително по-малко прогресиращи намаления, започващи от 72 % и достигащи 85 %.
196
Поради това следва да се приеме, че Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото, като не е проверила дали намалението на летищните такси, предвидено в точка 7.3 от АИП от 2010 г., разгледано само по себе си, има селективен характер.
197
С оглед на изложените по-горе съображения първото основание следва да се уважи, без да е необходимо да се разглежда нито твърдението за просрочие, нито основателността на довода на жалбоподателя, че намаленията, предвидени в точка 7.3 от АПИ от 2010 г., представляват дерогация от установената с тази АПИ референтна система. Ето защо спорното решение следва да се отмени в частта, в която се установява, че АПИ от 2010 г. не представлява държавна помощ, тъй като няма селективен характер, без да е необходимо да се разглежда евентуално основание, изведено от нарушение на принципа на разумния срок.
Г. Заключение по жалбата
198
От всичко изложено по-горе следва, че жалбата трябва да бъде частично отхвърлена като недопустима, доколкото с нея се иска отмяна на спорното решение в частта, която се отнася до споразуменията от 2008 г. и от 2010 г. За сметка на това то трябва да бъде частично уважено в частта, в която се иска отмяна на спорното решение в частта му относно АПИ от 2010 г.
V. По съдебните разноски
199
Съгласно член 195 от Процедурния правилник в решенията на Общия съд, постановени след отмяна и връщане на делото за ново разглеждане, Общият съд следва да се произнесе в настоящото решение, от една страна, по всички съдебни разноски, свързани с образуваните пред него производства, а именно производствата по дела T‑522/20 и T‑522/20 RENV, и от друга страна, по съдебните разноски, свързани с производството по обжалване пред Съда, а именно производствата по съединени дела C‑244/23 P—C‑246/23 P.
200
Съгласно член 134, параграф 3 от Процедурния правилник, ако страните загубят делото по едно или няколко от предявените основания, всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.
201
Накрая, съгласно член 135, параграф 1 от Процедурния правилник, когато справедливостта го изисква, Общият съд може да реши страна, която е загубила делото, да понесе, наред с направените от нея съдебни разноски, само част от съдебните разноски на другата страна и дори да не бъде осъдена да ги заплати.
202
В случая следва да се отбележи, че Комисията е загубила делото в рамките на производството, по което е постановено първоначалното съдебно решение, докато жалбоподателят е загубил делото в производството, по което е постановено съдебното решение в производството по обжалване. Като се има предвид обаче, че в рамките на настоящото производство жалбата е частично уважена и частично отхвърлена като недопустима, справедливото решаване на делото налага всяка страна да бъде осъдена да понесе направените от нея съдебни разноски в производството по дела T‑522/20 и T‑522/20 RENV и по съединени дела C‑244/23 P—C‑246/23 P.
203
Накрая, съгласно член 138, параграф 3 от Процедурния правилник Общият съд може да реши встъпила страна, различна от посочените в параграфи 1 и 2, да понесе направените от нея съдебни разноски.
204
При тези обстоятелства Wizz Air и AITTV следва да бъдат осъдени да понесат направените от тях съдебни разноски.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (втори състав от петима съдии)
реши:
1)
Отменя член 2 от Решение (ЕС) 2021/1428 на Комисията от 24 февруари 2020 година относно държавна помощ SA. 31662 31662 — C/2011 (ex NN/2011), приведена в действие от Румъния в полза на Timișoara International Airport — Wizz Air, доколкото в него се заключава, че летищните такси, посочени в Сборника за аеронавигационна публикация и информация от 2010 г., не представляват държавна помощ.
2)
Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.
3)
Carpatair SA, Европейската комисия, Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.) и Societatea Națională „Aeroportul Internațional Timișoara — Traian Vuia“ SA (AITTV) понасят съответно направените от тях съдебни разноски в производствата пред Общия съд и пред Съда.
Półtorak
Martín y Pérez de Nanclares
Hesse
Steinfatt
Petrlík
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 13 май 2026 година.
Подписи
Съдържание
I. Обстоятелствата по спора
II. Производство преди връщането на делото за ново разглеждане
А. По първоначалното съдебно решение
Б. По съдебното решение, постановено в производството по обжалване
III. Производство и искания на страните след връщането на делото за ново разглеждане
IV. От правна страна
А. По допустимостта на извлеченията от доклада на синдика
Б. По допустимостта на жалбата
1. По правния интерес на жалбоподателя
2. По процесуалната легитимация на жалбоподателя
а) По личното засягане на жалбоподателя, що се отнася до споразуменията от 2008 г. и от 2010 г.
1) Предварителни бележки
2) По наличието на пряка конкуренция между жалбоподателя и Wizz Air
3) По наличието на непряка конкуренция между жалбоподателя и Wizz Air
4) По особения статут на жалбоподателя
б) По прякото засягане на жалбоподателя във връзка с АПИ от 2010 г.
В. По същество
1. По изтъкнатите от жалбоподателя основания
2. По първото основание: грешка при прилагане на правото относно липсата на селективен характер на АПИ от 2010 г.
а) По преценката на AIP от 2010 г. в спорното решение
б) По основателността на преценката на АПИ от 2010 г. в спорното решение
1) Предварителни съображения
2) По основателността на преценката на селективността
Г. Заключение по жалбата
V. По съдебните разноски
(
*1
)	Език на производството: английски.