62022CC0305(01)
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
JEAN RICHARD DE LA TOUR
föredraget den 12 december 2024 (
1
)
Mål C‑305/22
C.J.
Brottmål
(begäran om förhandsavgörande från Curtea de Apel Bucureşti (Appellationsdomstolen i Bukarest, Rumänien))
”Begäran om förhandsavgörande – Område med frihet, säkerhet och rättvisa – Straffrättsligt samarbete – Rambeslut 2002/584/RIF – Europeisk arresteringsorder för verkställande av ett fängelsestraff – Skäl till att verkställighet av den europeiska arresteringsordern får vägras – Åtagande från den verkställande medlemsstaten att verkställa det fängelsestraff som den eftersökta personen har dömts till – Rambeslut 2008/909/RIF – Ömsesidigt erkännande av brottmålsdomar i syfte att verkställa dessa domar i en annan medlemsstat – Avsaknad av samtycke från den utfärdande medlemsstaten – Den utfärdande medlemsstatens rätt att själv verkställa straffet –Vidhållande av den europeiska arresteringsordern – Skyldighet för den verkställande rättsliga myndigheten att verkställa den europeiska arresteringsordern”
och
Mål C‑595/23 [Cuprea] (
i
)
EDS
Brottmål
närvarande:
Procura generale presso la Corte d’appello di Napoli
(begäran om förhandsavgörande från Corte d’appello di Napoli (Appellationsdomstolen i Neapel, Italien))
”Begäran om förhandsavgörande – Område med frihet, säkerhet och rättvisa – Straffrättsligt samarbete – Europeisk arresteringsorder – Rambeslut 2002/584/RIF – Europeisk arresteringsorder för verkställande av ett fängelsestraff – Vägran att överlämna den eftersökta personen – Artikel 4.6 – Skäl till att verkställighet får vägras – Rambeslut 2008/909/RIF – Ömsesidigt erkännande av brottmålsdomar – Artiklarna 8, 22.1 och 25 – Verkställighet av en fällande dom till följd av en europeisk arresteringsorder – Eventuell skyldighet för den utfärdande medlemsstaten att återkalla denna order – Förordning (EU) 2018/1862 – Schengens informationssystem (SIS) – Artiklarna 26.1, 27.1, 53.1, 55.1, 59.1 och 59.3 – Eventuell skyldighet för den utfärdande medlemsstaten att radera registreringen om den eftersökta personen i SIS”
I. Inledning
1.
Mot bakgrund av sambandet mellan mål C‑305/22 och mål C‑595/23, anser jag att det är lämpligt att framföra ett gemensamt förslag till avgörande avseende dessa båda mål. En fördel med detta är, enligt min uppfattning, att det gör det möjligt att framhäva de problem som kan följa av de sätt på vilket de italienska domstolarna tolkar genomförandet av den fakultativa vägransgrund som föreskrivs i artikel 4.6 i rådets rambeslut 2002/584/RIF av den 13 juni 2002 om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna. (
2
)
2.
Mål C‑595/23 utgör nämligen ett belysande exempel på de funktionsstörningar som kan orsakas av att en verkställande domstol, vid genomförandet av denna fakultativa vägransgrund, missuppfattar de bestämmelser som föreskrivs i rådets rambeslut 2008/909/RIF av den 27 november 2008 om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på brottmålsdomar avseende fängelse eller andra frihetsberövande åtgärder i syfte att verkställa dessa inom Europeiska unionen. (
3
)
A.
Mål C‑305/22
3.
Begäran om förhandsavgörande i mål C‑305/22 rör tolkningen av artikel 4.5 och 4.6 samt artikel 8.1 c i rambeslut 2002/584 samt av artikel 4.2, artikel 22.1 och artikel 25 i rambeslut 2008/909.
4.
Begäran har framställts i samband med ett nationellt mål i vilket Curtea de Apel Bucureşti (Appellationsdomstolen i Bukarest, Rumänien) ska uttala sig om giltigheten av ett nationellt beslut om verkställighet av ett nationellt fängelsestraff som utdömts avseende C.J., som är bosatt i Italien, och av en europeisk arresteringsorder som har utfärdats avseende denna person. De italienska rättsliga myndigheterna har vägrat att verkställa denna europeiska arresteringsorder på grundval av det skäl till att en sådan arresteringsorder får vägras som föreskrivs i artikel 4.6 i rambeslut 2002/584. (
4
) Dessa myndigheter har samtidigt meddelat ett beslut om ömsesidigt erkännande av domen och verkställighet av den straffrättsliga domen mot C.J., trots att de rumänska rättsliga myndigheterna har invänt mot att denna dom verkställs i Italien.
5.
Den 23 januari 2024 beslutade domstolen att hänskjuta mål C‑305/22 till första avdelningen. En förhandling hölls den 13 mars 2024 och jag föredrog den 13 juni 2024 mitt förslag till avgörande (
5
), vilket, i enlighet med domstolens begäran, fokuserades på den första till den tredje av de tolkningsfrågor som Curtea de Apel Bucureşti (Appellationsdomstolen i Bukarest, Rumänien) hade ställt.
6.
I det förslaget till avgörande föreslog jag att domstolen skulle svara den hänskjutande domstolen att artikel 4.6 och artikel 8.1 c i rambeslut 2002/584 samt artiklarna 4.2, 4.5, 8.1, 22.1 och 25 i rambeslut 2008/909 ska tolkas på så sätt att en rättslig myndighet inte får vägra att verkställa en europeisk arresteringsorder som har utfärdats för verkställighet av en frihetsberövande påföljd med hänvisning till den fakultativa vägransgrund som anges i den förstnämnda av dessa bestämmelser, när erkännande av domen och verkställighet av påföljden sker genom åsidosättande av det förfarande och de villkor som föreskrivs i rambeslut 2008/909. I denna situation bibehåller den utfärdande medlemsstaten rätten att verkställa denna påföljd och det ankommer på den verkställande rättsliga myndigheten att verkställa den europeiska arresteringsordern genom att överlämna den eftersökta personen till denna medlemsstat.
7.
På första avdelningens begäran, vilken framställts enligt artikel 60.3 i domstolens rättegångsregler, beslutade domstolen den 9 juli 2024 att hänskjuta målet till stora avdelningen och att förbereda föredragningen av förslaget till avgörande fokuserat på den första till den tredje av tolkningsfrågorna.
8.
Således beslutade domstolen, i enlighet med artikel 83 i sina rättegångsregler, genom ett beslut av den 13 september 2024, C.J. (Verkställighet av en påföljd till följd av en europeisk arresteringsorder), (
6
) att förordna om återupptagande av den muntliga fasen av förfarandet och att kalla parterna till en ny förhandling. De berörda parter som avses i artikel 23 i stadgan för Europeiska unionens domstol uppmanades, vid denna förhandling, att framföra deras eventuella ståndpunkt avseende de frågor som angavs i bilagan till detta beslut.
9.
De rumänska, tjeckiska, franska och nederländska regeringarna samt Europeiska kommissionen närvarade vid förhandlingen den 14 oktober 2024.
10.
Under denna förhandling upprepades de ståndpunkter som deltagarna hade framfört vid förhandlingen den 13 mars 2024, på grundval av i huvudsak identiska argument.
11.
Således råder fortfarande två radikalt skilda uppfattningar. Medan den nederländska regeringen anser att genomförandet av den fakultativa vägransgrund som föreskrivs i artikel 4.6 i rambeslut 2002/584 kan ske utanför den ram som fastställts i rambeslut 2008/909, försvarar de övriga deltagarna en motsatt hållning. Bland dem skiljer sig den tjeckiska regeringen från den rumänska och den franska regeringen, samt kommissionen, eftersom den, i motsats till de sistnämnda, förefaller anse att en tillämpning av denna fakultativa vägransgrund inte kräver samtycke från den medlemsstat där den fällande domen meddelats, samtidigt som den medger att ett erkännande och verkställande av den fällande domen ska ske i enlighet med vad som föreskrivs i rambeslut 2008/909.
12.
Själv anser jag, efter att återigen ha hört de ståndpunkter som deltagarna i förevarande mål har uttryckt, fortfarande att den bedömning som jag framförde i mitt förslag av den 13 juni 2024 är den enda som gör det möjligt att uppfylla dels det mål avseende bekämpning av straffrihet som eftersträvas i rambeslut 2002/584, dels målet att underlätta den dömda personens sociala återanpassning, som eftersträvas genom såväl artikel 4.6 i detta rambeslut och rambeslut 2008/909. I synnerhet ska artikel 25 i detta rambeslut enligt min uppfattning inte tolkas på ett sätt som kan påverka målet att undvika straffrihet för den berörda personen, vilket innebar ett faktiskt verkställande av straffet, vad gäller såväl dess art som dess längd. (
7
) Det ska för övrigt påpekas att detta mål uttryckligen anges i slutet av denna artikel.
13.
Följaktligen hänvisar jag domstolen till mitt tidigare förslag till avgörande, vilket jag bekräftar och upprepar i dess helhet.
B.
Mål C‑595/23
14.
Begäran om förhandsavgörande i mål C‑595/23 rör tolkningen av artikel 4.6 i rambeslut 2002/584, artikel 22.1 och artikel 25 i rambeslut 2008/909 samt skäl 46 och artiklarna 24, 25, 26 och 55.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1862 av den 28 november 2018 om inrättande, drift och användning av Schengens informationssystem (SIS) på området polissamarbete och straffrättsligt samarbete, om ändring och upphävande av rådets beslut 2007/533/RIF och om upphävande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1986/2006 och kommissionens beslut 2010/261/EU, (
8
) i ändrad lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2022/1190 av den 6 juli 2022. (
9
)
15.
Denna begäran har framställts inom ramen för ett förfarande om verkställighet, i Italien, av en europeisk arresteringsorder som utfärdats av de rumänska myndigheterna avseende EDS för verkställighet av ett fängelsestraff.
16.
Bakgrunden till detta mål är densamma som den i mål C‑305/22, nämligen en skillnad i synsätt mellan de rumänska och de italienska domstolarna beträffande vilka villkor som ska uppfyllas vid genomförandet av den fakultativa vägransgrund som anges i artikel 4.6 i rambeslut 2002/584.
17.
Denna skillnad i synsätt ligger till grund för den fråga som utgör kärnan i detta mål, nämligen fastställandet av vilken myndighet som har behörighet att, i SIS, radera en registrering (
10
) av den person som är föremål för en europeisk arresteringsorder som den verkställande domstolen vägrar att verkställa på grundval av denna bestämmelse, men i strid med det förfarande och de villkor som föreskrivs i rambeslut 2008/909.
II. Bakgrund till det nationella målet och tolkningsfrågorna i mål C‑595/23
18.
Den 10 juli 2017 dömdes EDS i Rumänien till fängelse i fem år och sex månader.
19.
Den 8 februari 2019 utfärdade Curtea de Apel București (Appellationsdomstolen i Bukarest, Rumänien) en europeisk arresteringsorder avseende EDS för verkställighet av denna dom. Samtidigt införde de rumänska myndigheterna en registrering i SIS avseende arrestering av EDS i syfte att få honom överlämnad till Rumänien på grundval av denna europeiska arresteringsorder.
20.
EDS anhölls i Italien den 13 januari 2020.
21.
Genom dom av den 15 september 2020 vägrade den hänskjutande domstolen, det vill säga Corte d’appello di Napoli (Appellationsdomstolen i Napoli, Italien), för det första att överlämna EDS för verkställande av det straff som utdömts i Rumänien och grundade sig på den vägransgrund som föreskrivs i artikel 4.6 i rambeslut 2002/584. För det andra erkände denna domstol den dom av den 10 juli 2017 som den rumänska domstolen meddelat, vilken utgör grunden för den europeiska arresteringsordern, och förordnade att straffet skulle verkställas i Italien, i enlighet med dess nationella rätt. (
11
) Verkställandet av straffet inleddes den 15 juli 2022. (
12
)
22.
Av den rumänska regeringens skriftliga yttrande framgår att Corte d’appello di Napoli (Appellationsdomstolen i Napoli, Italien), på den eftersökta personens begäran, vände sig till de rumänska myndigheterna den 20 september 2022 för att fråga dem om det, mot bakgrund av praxis från Curtea Constituțională (Författningsdomstolen, Rumänien), (
13
) var så att verkställandet av straffet var preskriberat, enligt bestämmelser om preskription avseende straffrättsligt ansvar. Den 29 september 2022 angav de rumänska myndigheterna att ingen lagakraftvunnen dom i vilken det fastställts att det straffrättsliga ansvaret var preskriberat hade meddelats.
23.
Den 11 oktober 2022 meddelade den hänskjutande domstolen att verkställandet av straffet hade avslutats och återkallade erkännandet av den rumänska fällande domen med motiveringen att denna dom hade förlorat sin verkställbarhet, med stöd av domarna nr 297/2018 och 358/2022 från Curtea Constituțională (Författningsdomstolen, Rumänien).
24.
Den 24 augusti 2022 begärde Ministero della Giustizia (justitieministeriet, Italien) att de rumänska myndigheterna skulle radera registreringen i SIS. De rumänska myndigheterna svarade, den 30 augusti 2022, att den europeiska arresteringsordern inte hade återkallats, eftersom en begäran om förhandsavgörande hade riktats till domstolen, varför målet hade förklarats vilande.
25.
Genom dom av den 2 februari 2023 återkallade Curtea de Apel București (Appellationsdomstolen i Bukarest, Rumänien) denna begäran, som den hade framställt vid domstolen i målet AR (C‑179/22), och avslog EDS:s begäran om återkallande av den europeiska arresteringsorder som avsåg honom och radering av registreringen i SIS.
26.
Följaktligen har den italienska justitieministern vid två senare tillfällen framställt en begäran till Curtea de Apel București (Appellationsdomstolen i Bukarest, Rumänien) och en till Ministerului Justiţiei (Justitieministeriet, Rumänien), nämligen den 9 mars 2023 respektive den 9 maj 2023, i syfte att de rumänska myndigheterna ska återkalla den europeiska arresteringsordern och radera registreringen i SIS.
27.
I dom av den 11 mars 2023 ogillade Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Högsta domstolen, Rumänien) EDS:s överklagande av den dom som la Curtea de Apel București (Appellationsdomen i Bukarest) meddelade den 2 februari 2023, och slog fast att i den mån den rumänska fällande domen hade erkänts i Italien för att kunna verkställas, så omfattades varje fråga avseende detta verkställande uteslutande av den italienska verkställande domstolens behörighet, då denna domstol hade egenskapen av domstol i den medlemsstat där den erkända domen skulle verkställas.
28.
Mot denna bakgrund har EDS väckt talan vid den hänskjutande domstolen och bland annat gjort gällande att han har uttömt alla rättsmedel och möjligheter till överklagande som föreskrivs i rumänsk rätt och att denna situation i praktiken medför en olaglig begränsning av hans personliga frihet och hans rätt till fri rörlighet, eftersom han, fram till dess att registreringen har raderats från SIS, inte kan resa till en annan medlemsstats territorium utan att löpa en faktisk risk att anhållas.
29.
EDS har, i detta hänseende, angett att han, i augusti 2021, efter domen från Corte d’appello di Napoli (Appellationsdomstolen i Neapel, Italien) i vilken vägran att överlämna honom meddelades och före början på verkställigheten av det erkända straffet, åkte på semester till Grekland, där han greps av polisen på ön Mykonos, genom verkställande av den europeiska arresteringsorder som utfärdats av Curtea de Apel București (Appellationsdomstolen i Bukarest, Rumänien) den 8 februari 2019.
30.
Följaktligen har EDS begärt att den hänskjutande domstolen ska förordna om radering av registreringen i SIS och återkallande av den europeiska arresteringsorder som utfärdats avseende honom.
31.
Inför sin prövning av denna begäran har denna domstol redogjort för det italienska rättsläget på detta område.
32.
Det följer således av artikel 18 bis, som har rubriken ”fakultativa grunder för att vägra överlämning”, i legge n. 69 – Disposizioni per conformare il diritto interno alla decisione quadro 2002/584/GAI del Consiglio, del 13 giugno 2002, relativa al mandato d’arresto europeo e alle procedure di consegna tra Stati membri (lag nr 69 om bestämmelser i syfte att göra den nationella rätten förenlig med [rambeslut 2002/584]), (
14
) av den 22 april 2005, i den version som är tillämplig i det nationella målet, att om den europeiska arresteringsordern har utfärdats i syfte att verkställa ett straff eller en frihetsberövande säkerhetsåtgärd, får Corte d’appello (Appellationsdomstolen) vägra överlämnandet, när den eftersökta personen är en italiensk medborgare eller en medborgare i en annan medlemsstat, som är bosatt eller lagligen faktiskt vistas i Italien, under förutsättning att denna domstol förordnar att detta straff eller denna säkerhetsåtgärd ska verkställas i Italien i enlighet med dess nationella rätt.
33.
Artikel 16 i decreto legislativo n. 161 – Disposizioni per conformare il diritto interno alla Decisione quadro 2008/909/GAI relativa all’applicazione del principio del reciproco riconoscimento alle sentenze penali che irrogano pene detentive o misure privative della libertà personale, ai fini della loro esecuzione nell’Unione europea (lagdekret nr 161/2010 med bestämmelser i syfte att harmonisera den nationella rätten med [rambeslut 2008/909]), (
15
) av den 7 september 2010, föreskriver att straffet, i händelse av ett erkännande av en utländsk dom, ska verkställas i enlighet med italiensk rätt, inbegripet de bestämmelser som är tillämpliga på straffeftergift och nåd.
34.
Det framgår vidare av artikel 24 i detta lagdekret att för det fall Corte d’appello (Appellationsdomstolen) vägrar det överlämnande som har begärts genom en europeisk arresteringsorder som grundar sig på en fällande dom och förordnar att straffet ska verkställas inom det italienska territoriet, så ska den samtidigt, om villkoren är uppfyllda, erkänna denna dom som utgör grund för den europeiska arresteringsordern, för att denna brottmålsdom ska kunna verkställas i Italien.
35.
Den hänskjutande domstolen har preciserat att i den mån villkoren var uppfyllda till förmån för EDS har ett upphörande av det erkända straffet, nämligen ett fängelsestraff på fem år och sex månader, konstaterats med en varaktighet på tre år, som en verkan av den straffeftergift som beviljades genom legge n. 241 – Concessione di indulto (lag nr 241 om beviljande av nåd) (
16
) av den 31 juli 2006.
36.
Denna domstol anser att EDS, till följd av vägran att överlämna honom till de rumänska myndigheterna, erkännandet av den fällande domen för verkställande av denna i Italien och påbörjandet av verkställandet av det erkända straffet i Italien, har rätt att få den europeiska arresteringsorder som utfärdats avseende honom återkallad och den registrering som samtidigt gjorts i SIS raderad.
37.
Den hänskjutande domstolen har emellertid påpekat att italiensk rätt inte ger den italienska domstolen, i egenskap av domstol i den verkställande medlemsstaten, rätt att förordna om återkallelse av den europeiska arresteringsorder som utfärdats av en annan medlemsstat och radering av den registrering som den utfärdande medlemsstaten gjort i SIS. Av detta följer att EDS:s begäran inte, enbart på grundval av italiensk rätt, kan beviljas.
38.
Enligt den hänskjutande domstolen ska det således fastställas huruvida en domstol i den verkställande medlemsstaten, enligt unionsrätten, får tillskrivas behörighet att förordna om återkallelse av den europeiska arresteringsorder som utfärdats av en annan medlemsstat och radering av den registrering i SIS som den utfärdande medlemsstaten gjort.
39.
Denna domstol har, i detta hänseende, hänvisat till artikel 55.1 SIS-förordningen, i vilken föreskrivs att ”[r]egistreringar om gripande för överlämnande eller utlämning enligt artikel 26 ska raderas när personen har överlämnats eller utlämnats till de behöriga myndigheterna i den registrerande medlemsstaten. De ska också raderas när det rättsliga avgörande som registreringen grundades på har återkallats av den behöriga rättsliga myndigheten i enlighet med nationell rätt. De ska även raderas då tidsfristen för registreringen löper ut i enlighet med artikel 53”.
40.
Nämnda domstol har påpekat att denna bestämmelse inte föreskriver någon radering av den registrering som gjorts i SIS när överlämnandet har vägrats enligt artikel 4.6 i rambeslut 2002/584 och verkställigheten av straffet på den verkställande medlemsstatens territorium i enlighet med dess nationella rätt har förordnats, efter att den fällande domen har erkänts i den mening som avses i artikel 25 i rambeslut 2008/909. Det ska emellertid i en sådan situation anses att den europeiska arresteringsordern, liksom i den situation där överlämnandet av den eftersökta personen har skett, har förlorat sin verkan, varför den berörda personen inte längre behöver eftersökas och gripas inom ramen för denna order. För övrigt främjar skäl 46 i SIS-förordningen en radering av registreringen eftersom det däri anges att ”[e]n registrering bör inte lagras längre än vad som är nödvändigt för att uppnå det syfte för vilket den förts in”.
41.
Enligt den hänskjutande domstolen innehåller denna förordning således en lucka som ska fyllas av domstolen genom tolkning, för att låta den situation där den fakultativa vägransgrund som föreskrivs i artikel 4.6 i rambeslut 2002/584 genomförs omfattas av situationen i vilken registreringen ska raderas på grund av att överlämnandet av den eftersökta personen har skett.
42.
Således anser denna domstol att när den utfärdande medlemsstaten, som har fört in registreringen i SIS enligt artikel 26 i SIS-förordningen, inte raderar den i enlighet med artikel 55.1 i denna förordning, tolkad på detta sätt, får den verkställande medlemsstaten begära en sådan radering hos Sirenekontoret (
17
) i den utfärdande medlemsstaten. Den hänskjutande domstolen har i detta hänseende hänvisat till artiklarna 24 och 25 i denna förordning i vilka föreskrivs en möjlighet för en medlemsstat att begära att den registrerande medlemsstaten ska förse en registrering med flaggning. (
18
)
43.
Mot denna bakgrund beslutade Corte d’appello di Napoli (Appellationsdomstolen i Neapel, Italien) att förklara målet vilande och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
”Ska följande artiklar:
–
artikel 4.6 i rambeslut [2002/584],
–
artiklarna 22.1 och 25 i rambeslut [2008/909],
–
artiklarna 24, 25, 26 och 55.1 i [SIS-förordningen] och
–
skäl 46 i [SIS-förordningen]
jämförda med varandra tolkas så,
a)
att när den verkställande medlemsstaten har vägrat att överlämna personen, som den utfärdande medlemsstaten har begärt överlämnad enligt en europeisk arresteringsorder som utfärdats för verkställandet av en fällande dom, har erkänt denna dom och förordnat om verkställighet av straffet på sitt territorium i enlighet med sin nationella rätt och verkställigheten har påbörjats, ska den utfärdande medlemsstaten anses ha en skyldighet att radera den registrering som förts in i SIS och återkalla den europeiska arresteringsordern,
b)
att så länge den utfärdande medlemsstaten inte har återkallat sin [europeiska arresterings]order och raderat registreringen, ska domstolen i den verkställande domstolen ha behörighet att begära att Sirenekontoret i den utfärdande medlemsstaten ska radera registreringen i SIS, varvid detta Sirenekontor ska följa denna begäran?”
44.
Den hänskjutande domstolen har ansökt om att målet ska handläggas enligt det förfarande för brådskande mål som föreskrivs i artikel 107 i rättegångsreglerna. Domstolen beslutade, i beslut av den 9 oktober 2023, att avslå denna begäran.
45.
Genom en separat ansökan, som ingavs till domstolens kansli den 18 oktober 2023 ansökte den hänskjutande domstolen även om att målet skulle handläggas skyndsamt enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 105 i rättegångsreglerna. Domstolens ordförande avslog denna ansökan genom beslut den 5 december 2023. (
19
)
46.
Genom beslut av domstolens ordförande den 24 april 2024 riktades en begäran om upplysningar till den hänskjutande domstolen i syfte att fastställa om en registrering om EDS, trots den tid som förlupit, fortfarande var upptagen i SIS och, om denna fråga besvarades nekande, huruvida denna domstol önskade vidhålla sin begäran om förhandsavgörande.
47.
Till följd av den hänskjutande domstolens svar av den 3 maj 2024 på denna begäran om upplysningar återupptogs förfarandet vid domstolen.
48.
Den 17 juni 2024 vilandeförklarandes förevarande mål enligt artikel 55.1 b i rättegångsreglerna, i väntan på avgörandet i mål C‑305/22.
49.
Till följd av första avdelningens beslut att begära att domstolen skulle hänskjuta mål C‑305/22 till stora avdelningen, enligt artikel 60.3 i rättegångsreglerna, och inleda det muntliga förfarandet, i enlighet med artikel 83 i dessa regler, beslutades det, den 18 juli 2024, att förfarandet skulle återupptas i förevarande mål.
50.
EDS, den italienska och den rumänska regeringen samt kommissionen gav in skriftliga yttranden och närvarade vid förhandlingen den 14 oktober 2024, under vilken de bland annat muntligen besvarade frågor som domstolen ställde.
III. Rättslig bedömning
51.
Den hänskjutande domstolen har, i sin begäran om förhandsavgörande i mål C‑595/23, ställt två tolkningsfrågor till EU-domstolen.
52.
För det första önskar denna domstol i huvudsak få klarhet i huruvida det i en situation där en domstol i en medlemsstat, på grundval av artikel 4.6 i rambeslut 2002/584, har vägrat att verkställa en europeisk arresteringsorder som utfärdats för verkställighet av ett fängelsestraff, har erkänt den dom i vilket detta straff utdömdes och straffet har påbörjats i denna medlemsstat, krävs att den utfärdande medlemsstaten raderar registreringen i SIS och återkallar denna europeiska arresteringsorder.
53.
För det andra har denna domstol frågat huruvida, så länge den europeiska arresteringsordern inte har återkallats och registreringen inte har raderats av den utfärdande medlemsstaten, den verkställande medlemsstaten har behörighet att begära att denna medlemsstat ska radera registreringen i SIS och huruvida denna medlemsstat har en skyldighet att bevilja denna begäran.
A.
Upptagande till sakprövning
54.
För det första har kommissionen påpekat att i den mån förevarande mål rör en europeisk arresteringsorder och en registrering som utfärdats av de rumänska myndigheterna, så rör den första tolkningsfrågan en skyldighet som, i förekommande fall, åligger de sistnämnda, eftersom den italienska domstolen inte har någon behörighet i detta hänseende. Denna fråga är således abstrakt och hypotetisk inom ramen för ett mål som pågår vid en italiensk domstol och kan endast beaktas i samband med den hänskjutande domstolens andra tolkningsfråga.
55.
Jag anser att det av den omständigheten att den första tolkningsfrågan avser en eventuell skyldighet för den utfärdande medlemsstaten att radera registreringen i SIS i en sådan situation som den som är aktuell i förevarande mål, inte går att dra slutsatsen att frågan är hypotetisk. Eftersom EDS inte av de rumänska myndigheterna har beviljats någon radering av hans registrering, har han väckt talan vid den hänskjutande domstolen som med rätta har ställt en fråga till EU-domstolen för att få reda på om en sådan skyldighet föreligger i syfte att fastställa sin behörighet på området, varför det enligt min uppfattning inte ska anses att den första tolkningsfrågan ska avvisas. Med detta sagt anser jag det relevant att pröva den hänskjutande domstolens båda tolkningsfrågor tillsammans, eftersom de har till syfte att fastställa vilka skyldigheter och behörigheter den utfärdande respektive den verkställande medlemsstaten har när det gäller radering av en registrering till följd av en vägran att verkställa en europeisk arresteringsorder enligt artikel 4.6 i rambeslut 2002/584.
56.
För det andra ska det påpekas att den europeiska arresteringsordern utfärdades avseende EDS den 8 februari 2019 och att registreringen i SIS enligt artikel 26.1 i SIS-förordningen fördes in den 11 februari 2019.
57.
Enligt artikel 53.2 i denna förordning är emellertid en sådan registrering som den som är aktuell i det nationella målet, såvida den inte förlängs, giltig för en period på högst fem år, och behovet av att behålla registreringen ska ses över inom denna femårsperiod. Enligt artikel 53.7 i SIS-förordningen ska en registrering raderas automtiskt när den tidsfrist för översyn som avses i punkterna 2, 3, 4 och 5 i denna artikel har löpt ut, utom i fall där registreringen har förlängts i enlighet med punkt 6 i denna artikel.
58.
Den hänskjutande domstolen har fått frågan om huruvida registreringen avseende EDS fortfarande var aktiv eller om den hade raderats automatiskt i februari 2024, så att begärande om förhandsavgörande hade förlorat sitt föremål. Denna domstol har även, för det fall det saknas en aktiv registrering avseende EDS i SIS, fått frågan om den önskar vidhålla sin begäran om förhandsavgörande.
59.
Denna domstol bekräftade, i sin skrivelse av den 3 maj 2024, att den önskade bibehålla sin begäran om förhandsavgörande. Den hänskjutande domstolen hade nämligen, till följd av den begäran om upplysningar som den hade mottagit från domstolen, begärt av avdelningen Siren Italien att kontrollera huruvida registreringen av den 11 februari 2019 fortfarande var införd i SIS, om den fortfarande var giltig, om den hade förlängts och om andra registreringar avseende samma europeiska arresteringsorder hade förts in av avdelningen Siren Rumänien.
60.
Genom sin promemoria av den 2 maj 2024 svarade avdelningen Siren Italien denna domstol att ”den aktuella registreringen är fortfarande införd i SIS II‑databasen. En flaggning (flag) hade gjorts av denna registrering till följd av gripandet av den eftersökta personen”.
61.
Mot denna bakgrund kan man, såsom den hänskjutande domstolen har påpekat, utgå från antagandet att registreringen avseende EDS fortfarande är aktiv. Detta bekräftades av den rumänska regeringen vid förhandlingen, då den angav att denna registrering hade förlängts.
62.
Mot bakgrund av dessa omständigheter anser jag att begäran om förhandsavgörande kan tas upp till sakprövning.
B.
Sakprövning
63.
SIS är den mekanism genom vilken de nationella myndigheterna för över information till varandra för polissamarbete och straffrättsligt samarbete. I artikel 1 i SIS-förordningen föreskrivs att ”[s]yftet med SIS ska vara att med hjälp av information som överförs genom detta system säkerställa en hög säkerhetsnivå inom området med frihet, säkerhet och rättvisa i unionen, inbegripet bevarande av allmän säkerhet och allmän ordning och skydd av säkerheten på medlemsstaternas territorier, samt att säkerställa tillämpningen av bestämmelserna i kapitlen 4 och 5 i tredje delen avdelning V [FEUF] avseende rörlighet för personer på deras territorier”.
64.
Enligt artikel 4.1 i SIS-förordningen ska SIS bestå av bland annat ett centralt system och ett nationellt system i varje medlemsstat. Dessa system ska stå i förbindelse med varandra. Det följer av artikel 4.2 i denna förordning att medlemsstaterna ska föra in, uppdatera, radera och söka i SIS-uppgifter genom sina egna nationella system.
65.
Hela mekanismen för utbyte av information grundar sig på registreringar om personer och föremål.
66.
Jag vill understryka den centrala roll som den medlemsstat som för in registreringen i SIS har, vilken utgör ”den registrerande medlemsstaten” i den mening som avses i artikel 3.9 i SIS-förordningen.
67.
Enligt artikel 26.1 i denna förordning ”ska registreringar om personer som är efterlysta för att gripas och överlämnas på grundval av en europeisk arresteringsorder eller registreringar om personer som är efterlysta för att gripas och utlämnas ska föras in på begäran av den rättsliga myndigheten i den registrerande medlemsstaten”. Vidare föreskrivs i artikel 27.1 i denna förordning att ”[o]m en person är efterlyst för att gripas och överlämnas på grundval av en europeisk arresteringsorder ska den registrerande medlemsstaten föra in en kopia av originalet av den europeiska arresteringsordern i SIS”.
68.
I artikel 59.1 i SIS-förordningen föreskrivs att ”[e]n registrerande medlemsstat ska ansvara för att säkerställa att uppgifterna i SIS är korrekta och aktuella och att de förs in i och lagras i SIS på lagligt sätt”.
69.
Vidare preciseras i artikel 59.3 i denna förordning att ”[endast den registrerande medlemsstaten ska ha behörighet att ändra, komplettera, rätta, uppdatera eller radera de uppgifter som den har fört in i SIS”.
70.
Av dessa bestämmelser följer att den registrerande medlemsstaten har en exklusiv behörighet att bibehålla eller radera en registrering. Visserligen kan den verkställande medlemsstaten begära en sådan registrering vid Sirenekontoret i den registrerande medlemsstaten och de berörda personerna kan begära att få sin sak prövad av de behöriga myndigheterna i denna medlemsstat i enlighet med vad som föreskrivs i artiklarna 67.1 och 68.1 i SIS-förordningen. (
20
) Det ankommer emellertid på denna medlemsstat att slutgiltigt besluta om detta efter en granskning av omständigheterna i varje individuell situation. Det ska för övrigt påpekas att det exklusiva ansvar som åligger den registrerande medlemsstaten vad gäller att bibehålla eller radera en registrering stämmer överens med det exklusiva ansvar som åligger den utfärdande domstolen i samma medlemsstat när det gäller att bibehålla eller återkalla en europeisk arresteringsorder som kan ligga till grund för en sådan registrering.
71.
Vad gäller situationer i vilka den registrerande medlemsstaten skulle kunna komma att radera den registrering som den fört in i SIS, ska det påpekas att det i artikel 53.1 i SIS-förordningen anges att ”[r]egistreringar får inte lagras längre än vad som är nödvändigt för att uppnå de syften för vilka de fördes in” (
21
). Denna artikel fastställer även tidsfristerna för översyn av registreringar och föreskriver, närmare bestämt, att en registrering bland annat för de syften som avses i artikel 26 förs in för en period på fem år. Medlemsstaterna får emellertid bestämma kortare tidsfrister för denna översyn i enlighet med sin nationella rätt. (
22
) Den registrerande medlemsstaten får, inom tidsfristen för översyn och efter en noggrann individuell bedömning, besluta att registreringen om personen ska behållas längre än tidsfristen för översyn, om detta visar sig nödvändigt för och står i proportion till de syften för vilka den förts in. (
23
)
72.
Det ska vidare erinras om att det i artikel 55.1 i SIS-förordningen föreskrivs att ”[r]egistreringar om gripande för överlämnande eller utlämning enligt artikel 26 ska raderas när personen har överlämnats eller utlämnats till de behöriga myndigheterna i den registrerande medlemsstaten. De ska också raderas när det rättsliga avgörande som registreringen grundades på har återkallats av den behöriga rättsliga myndigheten i enlighet med nationell rätt. De ska även raderas då tidsfristen för registreringen löper ut i enlighet med artikel 53”.
73.
Som den hänskjutande domstolen med fog har påpekat föreskriver denna bestämmelse inte uttryckligen att den registrering som förts in i SIS ska raderas när överlämnandet har vägrats enligt artikel 4.6 i rambeslut 2002/584 och verkställigheten av straffet på den verkställande medlemsstatens territorium i enlighet med dess nationella rätt har förordnats, efter att den fällande domen har erkänts enligt rambeslut 2008/909.
74.
Jag anser emellertid, i enlighet med vad som följer av artikel 53.1 i SIS-förordningen, att det ankommer på den registrerande medlemsstaten att kontrollera huruvida – när den fakultativa vägransgrund som föreskrivs i artikel 4.6 i rambeslut 2002/584 har genomförts av den verkställande medlemsstaten – det syfte i vilket registreringen om den eftersökta personen har förts in i SIS har uppnåtts. Om detta är fallet, har den registrerande myndigheten en skyldighet att radera denna registrering. (
24
) Denna medlemsstats beslut kommer således att vara starkt beroende av den utfärdande rättsliga myndighetens bedömning av behovet av att bibehålla den europeiska arresteringsordern avseende denna person eller inte.
75.
Domstolen angav, i detta hänseende, i sin dom av den 29 juli 2024, Breian, (
25
) att ”[d]et finns inte någon bestämmelse i rambeslut 2002/584 som utesluter möjligheten för den utfärdande myndigheten att vidhålla begäran om överlämnande med stöd av en europeisk arresteringsorder, när den verkställande myndigheten i en medlemsstat har vägrat att verkställa denna arresteringsorder”, (
26
) även om en sådan vägran bör leda till vaksamhet hos den utfärdande myndigheten. (
27
)
76.
I synnerhet kan det visa sig nödvändigt att den utfärdande rättsliga myndigheten vidhåller en europeisk arresteringsorder, särskilt efter det att de omständigheter som ledde till att den tidigare ansökan om överlämnande avslogs inte längre föreligger eller, om avslagsbeslutet inte var förenligt med unionsrätten, för att slutföra förfarandet för överlämnande av en eftersökt person och på så sätt främja uppnåendet av det syfte att motverka straffrihet som eftersträvas med detta rambeslut. (
28
)
77.
Enligt min uppfattning får en domstol inte vägra att verkställa en europeisk arresteringsorder som har utfärdats för verkställande av ett fängelsestraff med åberopande av den fakultativa vägransgrund som anges i artikel 4.6 i rambeslut 2002/584 när erkännande och verkställighet av den fällande domen har skett i strid med det förfarande och de villkor som föreskrivs i rambeslut 2008/909. I denna situation får denna europeiska arresteringsorder vidhållas av den utfärdande domstolen, den utfärdande medlemsstaten bibehåller rätten att verkställa detta straff och det ankommer på den verkställande domstolen att verkställa denna europeiska arresteringsorder och överlämna den eftersökta personen till denna medlemsstat.
78.
Det ska i förevarande mål påpekas att det av italiensk rätt följer att en vägran att överlämna personen enligt artikel 4.6 i rambeslut 2002/584 ska åtföljas av ett erkännande av den fällande dom som ligger till grund för den europeiska arresteringsordern utan att det krävs något samtycke från den fällande medlemsstaten. Av detta följer att den verkställande medlemsstaten enhälligt skulle kunna besluta att verkställa denna dom på sitt territorium, inbegripet när den fällande medlemsstaten uttryckligen motsätter sig detta. Jag har i det förslag till avgörande som jag föredrog den 13 juni 2024 i målet C.J. (Verkställighet av en påföljd till följd av en europeisk arresteringsorder), (
29
) som jag hänvisar till, angett skälen till att jag, i motsats till vad som följer av italiensk rätt och de italienska domstolarnas praxis, anser att erkännande och verkställighet av den fällande domen av domstolarna i den verkställande medlemsstaten, inom ramen för genomförandet av den fakultativa vägransgrund som anges i denna bestämmelse, ska ske med iakttagande av det förfarande och de villkor som föreskrivs i rambeslut 2008/909, vilket kräver den dömande medlemsstatens samtycke till den verkställande medlemsstatens verkställande av straffet.
79.
Vidare tvivlar jag starkt på att den alternativa åtgärd avseende överlämnande till socialtjänsten som EDS beviljades från den 15 juli 2022 fram till dess att Corte d’appello di Napoli (Appellationsdomstolen i Neapel, Italien), den 11 oktober 2022, beslutade att verkställandet av straffet upphörde och upphävde beslutet om erkännande av den fällande domen, är förenlig med artikel 22.1 i rambeslut 2008/909.
80.
I denna bestämmelse anges regeln att den utfärdande medlemsstaten inte får fortsätta verkställigheten av påföljden, när verkställigheten har påbörjats i den verkställande staten. Tillämpningen av denna regel förutsätter, enligt min uppfattning, att två villkor är uppfyllda.
81.
För det första ska verkställigheten av den fällande domen i den verkställande medlemsstaten ha skett enligt de bestämmelser som föreskrivs i rambeslut 2008/909. Detta är emellertid inte fallet när erkännandet av en brottmålsdom har skett i strid med det förfarande och de villkor som föreskrivs i detta rambeslut och, i synnerhet, utan att domen åtföljd av det intyg som föreskrivs i detta rambeslut har översänts av den utfärdande medlemsstaten. Att i en sådan situation godta att ett påbörjat verkställande av straffet i den verkställande medlemsstaten kan frånta den utfärdande medlemsstaten dess behörighet att verkställa detta straff skulle öppna upp för ett kringgående av de bestämmelser som fastställts i detta rambeslut.
82.
För det andra förutsätter en påbörjad verkställighet av den fällande domen, i den mening som avses i artikel 22.1 i rambeslut 2008/909, att det är straffet, såsom det har utdömts av den behöriga domstolen i den dömande medlemsstaten, vad gäller såväl dess art som dess längd, som verkställs i den verkställande medlemsstaten. Det ska emellertid påpekas att verkställigheten i Italien av det fängelsestraff som EDS dömts till i Rumänien skjutits upp till den 15 juli 2022, trots att detta straff inte var villkorligt. Vidare var det, från detta datum, inte detta fängelsestraff som verkställdes, utan en alternativ åtgärd avseende överlämnande till socialtjänsten, detta fram till den 11 oktober 2022, vid vilket datum den hänskjutande domstolen meddelade att verkställande av straffet upphört och återkallade erkännandet av den rumänska fällande domen. Såväl uppskjutande med verkställigheten av straffet som ändring av dess art, utanför de anpassningar av den fällande domen som föreskrivs i artikel 8.2–8.4 i rambeslut 2008/909, (
30
) är enligt min uppfattning oförenliga med konstaterandet att det fängelsestraff som EDS dömts till i Rumänien skulle ha påbörjats i Italien, i enlighet med vad som föreskrivs i artikel 22.1 i detta rambeslut.
83.
Jag vill understryka att uppfyllandet av dessa villkor är avgörande för att bestämmelsen att en vägran att verkställa en europeisk arresteringsorder på grundval av artikel 4.6 i rambeslut 2002/584 förutsätter att den verkställande medlemsstaten faktiskt åtar sig att verkställa det fängelsestraff som den eftersökta personen dömts till (
31
) inte ska bli verkningslös. (
32
)
84.
Det ska även påpekas att det åtagande som krävs av den verkställande medlemsstaten om att faktiskt verkställa det fängelsestraff som den eftersökta personen har dömts till, såväl vad gäller dess art som dess längd, är oförenligt med ett beslut som fattas av en domstol i denna medlemsstat om att återkalla erkännandet av den fällande dom som har meddelats i den utfärdande medlemsstaten på den grunden att domen skulle ha förlorat sin verkställbarhet. Det ska, analogt med vad domstolen slog fast i sin dom av den 31 januari 2023, Puig Gordi m.fl., (
33
) tilläggas att ett konstaterande av den verkställande domstolen att det straffrättsliga ansvaret är preskriberat i den utfärdande medlemsstaten, trots att denna medlemsstat har angett att inget sådant domstolsavgörande har meddelats i detta hänseende, strider mot principen om ömsesidigt erkännande som enligt skäl 6 i rambeslut 2002/584 utgör hörnstenen i det rättsliga samarbetet. (
34
)
85.
Mot denna bakgrund och med förbehåll för den kontroll som det ankommer på den hänskjutande domstolen att utföra, förefaller det uteslutet att den registrerande medlemsstaten, under omständigheterna i det nationella målet, på grund av den verkställande domstolens tillämpning av den fakultativa vägransgrund som föreskrivs i artikel 4.6 i rambeslut 2002/584, kan anses ha en skyldighet att radera registreringen om EDS i SIS.
IV. Förslag till avgörande
86.
Mot bakgrund av det ovan anförda anser jag att domstolen ska besvara den första till den tredje av de tolkningsfrågor som Curtea de Apel Bucureşti (Appellationsdomstolen i Bukarest, Rumänien) har ställt i mål C‑305/22 på följande sätt:
Artiklarna 4.6 och 8.1 c i rådets rambeslut 2002/584/RIF av den 13 juni 2002 om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna och artiklarna 4.2, 4.5, 8.1, 22.1 och 25 i rådets rambeslut 2008/909/RIF av den 27 november 2008 om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på brottmålsdomar avseende fängelse eller andra frihetsberövande åtgärder i syfte att verkställa dessa inom Europeiska unionen
ska tolkas på så sätt att
en rättslig myndighet inte får vägra att verkställa en europeisk arresteringsorder som har utfärdats för verkställighet av en frihetsberövande påföljd med hänvisning till den fakultativa vägransgrund som anges i den förstnämnda av dessa bestämmelser, när erkännande av domen och verkställighet av påföljden sker i strid med det förfarande och de villkor som föreskrivs i rambeslut 2008/909. I denna situation får den utfärdande rättsliga myndigheten vidhålla den europeiska arresteringsordern, den utfärdande medlemsstaten bibehåller rätten att verkställa denna påföljd, och det ankommer på den verkställande rättsliga myndigheten att verkställa den europeiska arresteringsordern genom att överlämna den eftersökta personen till denna medlemsstat.
87.
Mot bakgrund av den ovan anförda föreslår jag att domstolen ska besvara de tolkningsfrågor som Corte d’appello di Napoli (Appellationsdomstolen i Neapel, Italien) har ställt i mål C‑595/23 på följande sätt:
Artiklarna 26.1, 27.1, 53.1, 55.1, 59.1 och 59.3 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1862 av den 28 november 2018 om inrättande, drift och användning av Schengens informationssystem (SIS) på området polissamarbete och straffrättsligt samarbete, om ändring och upphävande av rådets beslut 2007/533/RIF och om upphävande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1986/2006 och kommissionens beslut 2010/261/EU, i ändrad lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2022/1190 av den 6 juli 2022
ska tolkas på så sätt att
om en domstol, på grundval av artikel 4.6 i rambeslut 2002/584, vägrar att verkställa en europeisk arresteringsorder som har utfärdats för verkställighet av ett fängelsestraff, så ankommer det uteslutande på den utfärdande medlemsstaten att kontrollera om syftet med registreringen om den eftersökta personen i SIS har uppnåtts, i vilket fall denna registrering ska raderas.
Denna medlemsstat har rätt att anse att detta syfte inte har uppnåtts och att nämnda registrering således ska vidhållas när den verkställande domstolens tillämpning av den fakultativa vägransgrund som föreskrivs i denna bestämmelse leder till ett erkännande och en verkställighet av den fällande domen som strider mot de villkor som föreskrivs i rambeslut 2008/909. I denna situation får den utfärdande domstolen nämligen anse det nödvändigt att vidhålla den europeiska arresteringsorder som ligger till grund för registreringen av den eftersökta personen.
(
1
)	Originalspråk: franska.
(
i
)	Förevarande mål har getts ett fiktivt namn. Detta namn är inte någon av rättegångsdeltagarnas verkliga namn.
(
2
)	EGT L 190, 2002, s. 1.
(
3
)	EUT L 327, 2008, s. 27.
(
4
)	Denna bestämmelse föreskriver att den verkställande rättsliga myndigheten får vägra att verkställa en europeisk arresteringsorder ”om den europeiska arresteringsordern har utfärdats för verkställighet av ett fängelsestraff eller en annan frihetsberövande åtgärd och den eftersökte uppehåller sig i, är medborgare eller bosatt i den verkställande medlemsstaten och denna stat åtar sig att själv verkställa detta straff eller denna åtgärd enligt denna medlemsstats lagstiftning”.
(
5
)	Mitt förslag till avgörande i målet C.J. (Verkställighet av en påföljd till följd av en europeisk arresteringsorder, C‑305/22, EU:C:2024:508).
(
6
)	C‑305/22, ej publicerat, EU:C:2024:783.
(
7
)	Se, bland annat, för ett liknande resonemang, dom av den 15 april 2021, AV (Dom med gemensam påföljd) (C‑221/19, EU:C:2021:278, punkt 35 och där angiven rättspraxis). Jag anser att punkt 48 i domen av den 13 december 2018, Sut (C‑514/17, EU:C:2018:1016), förtjänar att preciseras av domstolen för att tydligt ange att genomförandet av den fakultativa vägransgrund som anges i artikel 4.6 i rambeslut 2002/584 inte får ske på bekostnad av målet att undvika en straffrihet för den berörda personen, vilket förutsätter att det förfarande och de villkor som föreskrivs i rambeslut 2008/909 iakttas.
(
8
)	EUT L 312, 2018, s. 56.
(
9
)	EUT L 185, 2022, s. 1, nedan kallad SIS-förordningen.
(
10
)	Enligt artikel 3.1 i SIS förordningen avses med registrering ”en sammanställning av uppgifter som förts in i SIS och med hjälp av vilka de behöriga myndigheterna kan identifiera en person eller ett föremål med avseende på en specifik åtgärd som ska vidtas”.
(
11
)	Den rumänska regeringen har i sitt skriftliga yttrande preciserat att de rumänska myndigheterna påpekade för de italienska myndigheterna dels att de inte hade gett sitt samtycke till dessa myndigheters erkännande av den lagakraftvunna fällande dom som meddelats i Rumänien, dels att Rumänien, så länge de rumänska myndigheterna inte har meddelats att verkställandet av straffet har inletts i Italien, bibehåller rätten att verkställa detta straff på sitt territorium.
(
12
)	Den rumänska regeringen har, i sitt skriftliga yttrande, angett att EDS inte påbörjat det fängelsestraff som vederbörande dömts till, utan den alternativa åtgärd som avsåg överlämnande till socialtjänsten.
(
13
)	Den rättspraxis som de hänvisade till utgörs av Curtea Constituțională (Författningsdomstolens) domar nr 297/2018, offentliggjord i Monitorul Oficial al României nr 518 av den 25 juni 2018, och nr 358/2022, offentliggjord i Monitorul Oficial al României nr 565 av den 9 juni 2022, rörande en invändning om författningsvidrighet beträffande artikel 155.1 i Codul penal (strafflagen). Se, beträffande preskriptionsavbrott för det straffrättsliga ansvaret för brott som riktar sig mot Europeiska unionens finansiella intressen, dom av den 24 juli 2023, Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606).
(
14
)	GURI nr 98, av den 29 april 2005, s. 6.
(
15
)	GURI nr 230, av den 1 oktober 2010, s. 1.
(
16
)	GURI nr 176, av den 31 juli 2006, s. 4.
(
17
)	SIS inbegriper ett enda nätverk av nationella kontor kallade Sirenekontor, som ska vara i drift dygnet runt alla dagar i veckan och som bland annat ska säkerställa utbyte av och tillgång till all tilläggsinformation (se skäl 5 och artikel 7 i SIS-förordningen).
(
18
)	Detta är, i synnerhet, fallet när en medlemsstat anser att verkställandet av en registrering är oförenlig med dess nationella rätt, internationella förpliktelser eller viktiga nationella intressen (artikel 24.1) eller när den verkställande domstolen har vägrat att verkställa en europeisk arresteringsorder på grund av att det finns skäl för att inte verkställa den (artikel 25.1). Enligt artikel 3.8 i SIS-förordningen, ska med flaggning avses ”tillfälligt upphävande av giltigheten på nationell nivå för en registrering, som kan fogas till registreringar om gripande, registreringar om försvunna och sårbara personer, registreringar om diskreta kontroller, undersökningskontroller och särskilda kontroller samt till informationsregistreringar.”
(
19
)	Se beslut av domstolens ordförande av den 5 december 2023, Cuprea (C‑595/23, EU:C:2023:955).
(
20
)	I artikel 67.1 i denna förordning föreskrivs att ”[d]e registrerade ska kunna utöva de rättigheter som fastställs i artiklarna 15, 16 och 17 i [Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän dataskyddsförordning) (EUT L 119, 2016, s. 1, och ändringsmeddelande EUT L 127, 2018, s. 2)] samt artiklarna 14, 16.1 och 16.2 i [Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/680 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behöriga myndigheters behandling av personuppgifter för att förebygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, och det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av rådets rambeslut 2008/977/RIF (EUT L 119, 2016, s. 89)]”. Vidare föreskrivs i artikel 68.1 i SIS-förordningen att ”[u]tan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna om rättsmedel i förordning [2016/679] och i direktiv [2016/680] ska var och en kunna få sin sak prövad av en behörig myndighet, inbegripet en domstol, enligt varje medlemsstats nationella rätt, för att få åtkomst till, rätta, radera eller erhålla information eller erhålla ersättning i samband med en registrering som rör dem”.
(
21
)	Se även skäl 46 i denna förordning. Vidare ska det påpekas att det i punkt 2.9 i Sirenehandboken som finns i bilagan till kommissionens genomförandebeslut (EU) 2015/219 av den 29 januari 2015 om ändring av bilagan till genomförandebeslut 2013/115/EU om antagande av Sirenehandboken och övriga genomförandeåtgärder avseende andra generationen av Schengens informationssystem (SIS II) (EUT L 44, 2015, s. 75) anges att ”[n]är villkoren för att behålla en registrering inte längre är uppfyllda ska den registrerande medlemsstaten radera registreringen utan dröjsmål”.
(
22
)	Se artikel 53.5 i SIS-förordningen.
(
23
)	Se artikel 53.6 i SIS-förordningen.
(
24
)	Se, analogt, dom av den 15 december 2022, Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija (Fordonsregistrering av SIS II-registrerade fordon) (C‑88/21, EU:C:2022:982, punkterna 46 och 47). Det ska även påpekas att artikel 55.1 i SIS-förordningen, i sin sista mening, hänvisar till artikel 53 i denna förordning, vilket stödjer denna tolkning.
(
25
)	C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658.
(
26
)	Dom av den 29 juli 2024, Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, punkt 48).
(
27
)	Dom av den 29 juli 2024, Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, punkt 49).
(
28
)	Se dom av den 29 juli 2024, Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, punkt 51 och där angiven rättspraxis). Domstolen preciserade emellertid i den domen att det följer av dess praxis att eftersom vidhållandet av en europeisk arresteringsorder, vars verkställighet har vägrats i en medlemsstat, kan få till följd att den som arresteringsordern avser grips i en annan medlemsstat och därmed inskränka vederbörandes personliga frihet, ankommer det på den utfärdande rättsliga myndigheten att pröva huruvida vidhållandet av arresteringsordern är proportionerligt med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet. Vid en sådan prövning ankommer det på denna myndighet att bland annat beakta arten och svårhetsgraden av det brott för vilket den eftersökta personen lagförs, följderna för denna person av vidhållandet av den europeiska arresteringsorder som utfärdats mot vederbörande och utsikterna till verkställighet av denna arresteringsorder (punkt 54 i domen).
(
29
)	C‑305/22, EU:C:2024:508.
(
30
)	Av domstolens praxis följer att ”[i] artikel 8.2–8.4 i rambeslut 2008/909 föreskrivs … strikta krav för den anpassning som utförs av den verkställande statens behöriga myndighet av den utdömda påföljden i den utfärdande staten. Dessa krav utgör de enda undantagen från nämnda myndighets principiella skyldighet, enligt artikel 8.1 i detta rambeslut, att erkänna den dom som har översänts till den och att utan dröjsmål vidta alla de åtgärder som krävs för att verkställa påföljden, som i fråga om längd och art ska motsvara den som anges i den utfärdande statens dom”. Se bland annat dom av den 15 april 2021, AV (Dom med gemensam påföljd) (C‑221/19, EU:C:2021:278, punkt 35 och där angiven rättspraxis). Vidare följer av en jämförande tolkning av artiklarna 12.1, 13 och 21 e) i rambeslut 2008/909 dels att den behöriga myndigheten i den verkställande medlemsstaten har en skyldighet att underrätta den utfärdande staten om ett eventuellt beslut om att anpassa påföljden i enlighet med artikel 8.2 och 8.3 i detta rambeslut, dels att den utfärdande medlemsstaten, när den inte instämmer med ett sådant beslut om anpassning, så länge verkställigheten av påföljden i den verkställande staten inte har påbörjats, får återkalla intyget (vilket förutsätter att detta intyg tidigare har översänts av den behöriga myndigheten i den utfärdande medlemsstaten, i enlighet med artikel 4.2 i detta rambeslut). Det ska tilläggas att de anpassningssituationer som föreskrivs i artikel 8.2–8.4 i rambeslut 2008/909 ska särskiljas från genomförandet av verkställighet av denna påföljd vilket, enligt artikel 17.1 i detta rambeslut, ska regleras enligt lagen i den verkställande staten. Domstolen har, i detta hänseende, bland annat angett att denna bestämmelse omfattar åtgärder som syftar till att garantera den materiella verkställigheten av ett fängelsestraff. Se domen av den 15 april 2021, AV (Dom med gemensam påföljd) (C‑221/19, EU:C:2021:278, punkt 39). Denna åtskillnad utgör kärnan i det nu pågående målet Fira (C‑215/24), avseende den verkställande medlemsstatens uppskjutande av det fängelsestraff som utdömts av en domstol i den utfärdande medlemsstaten.
(
31
)	Se, bland annat, dom av den 6 juni 2023, O.G. (Europeisk arresteringsorder utfärdad mot en tredjelandsmedborgare) (C‑700/21, EU:C:2023:444, punkt 48 och där angiven rättspraxis). Vidare ska varje vägran att verkställa en europeisk arresteringsorder föregås av en kontroll, av den verkställande rättsliga myndigheten, av möjligheten att verkligen verkställa straffet i enlighet med den nationella lagstiftningen. Se, bland annat, dom av den 24 juni 2019, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, punkt 88 och där angiven rättspraxis).
(
32
)	Den verkställande medlemsstatens erkännande av den fällande domen innebär även, i enlighet med vad som föreskrivs i artikel 19.2 i rambeslut 2008/909, att ”[e]ndast den utfärdande staten får fatta beslut om ansökan om omprövning av den dom varigenom den påföljd som ska verkställas enligt detta rambeslut utdömdes”.
(
33
)	C‑158/21, EU:C:2023:57.
(
34
)	Se dom av den 31 januari 2023, Puig Gordi m.fl. (C‑158/21, EU:C:2023:57, punkt 88). Förekomsten av en sådan preskription bestreds för övrigt detaljerat av den rumänska regeringen vid förhandlingen.