62003CC0293_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I – Inledning
1. Målet gäller en tolkningsfråga avseende socialförsäkring för anställda vid gemenskapsinstitutionerna som Tribunal du travail de Bruxelles hänskjutit till Europeiska gemenskapernas domstol.
2. Sammanfattningsvis frågar Tribunal du travail de Bruxelles domstolen om en nationell bestämmelse enligt vilken de år en gemenskapsmedborgare varit yrkesverksam vid en gemenskapsinstitution inte får beaktas vid bedömningen av huruvida förtida pensionsuttag kan beviljas utgör ett åsidosättande av gemenskapsrätten.
II – Tillämpliga bestämmelser
Relevanta gemenskapsbestämmelser
3. Målet avser först och främst artikel 39 EG. I denna bestämmelse föreskrivs som bekant principen om arbetstagares fria rörlighet. Enligt artikel 39.2 EG förbjuds ”all diskriminering av arbetstagare från medlemsstaterna på grund av nationalitet … vad gäller anställning, lön och övriga arbets- och anställningsvillkor”.
4. Bland de sekundärrättsliga bestämmelser som är av betydelse i målet skall nämnas rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen (nedan kallad förordning nr 1612/68).(2)
5. Enligt artikel 7 i förordning nr 1612/68 gäller följande:
”1. En arbetstagare som är medborgare i en medlemsstat får inom en annan medlemsstats territorium inte på grund av sin nationalitet behandlas annorlunda än landets egna arbetstagare i fråga om anställnings- och arbetsvillkor, speciellt vad avser lön, avskedande och, om han eller hon skulle bli arbetslös, återinsättande i arbete eller återanställning.
2. Arbetstagaren skall åtnjuta samma sociala och skattemässiga förmåner som landets medborgare.
…”
6. Vidare skall nämnas rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, vilken är grundad på artikel 42 EG, i ändrad lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 1606/98 av den 29 juni 1998 (nedan kallad förordning nr 1408/71).(3)
7. Enligt artikel 2 i förordning nr 1408/71 gäller följande:
”1. Denna förordning gäller anställda som omfattas eller har omfattats av lagstiftningen i en eller flera medlemsstater och som är medborgare i en medlemsstat eller är statslösa eller flyktingar bosatta inom en medlemsstats territorium, samt deras familjemedlemmar och efterlevande.”
8. Av betydelse i målet är också slutligen artikel 11 i bilaga VIII till Tjänsteföreskrifter för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna, vilken grundas på artikel 283 EG och enligt vilken följande gäller:
”1. En tjänsteman som lämnar sin tjänst för att a) tillträda en tjänst i en statlig förvaltning eller en nationell eller internationell organisation som har slutit ett avtal med gemenskaperna, eller b) bedriva verksamhet som anställd eller egen företagare, på grundval av vilken han förvärvar pensionsrättigheter enligt ett system vars administrativa organ har slutit ett avtal med gemenskaperna, skall ha rätt att få det försäkringstekniska värdet på sina pensionsrättigheter som han förvärvat inom gemenskaperna överfört till den förvaltningens eller organisationens pensionsfond eller till den pensionsfond i vilken han förvärvar pensionsrättigheter på grundval av sin verksamhet som anställd eller egen företagare.
2. En tjänsteman som tillträder en tjänst i gemenskaperna efter att ha a) lämnat en tjänst i en statlig förvaltning eller en nationell eller internationell organisation, eller b) bedrivit verksamhet som anställd eller egen företagare, skall när han blir fast anställd ha rätt att få antingen det försäkringstekniska värdet eller det schablonmässiga återköpsvärdet för de pensionsrättigheter som han förvärvat på grundval av sådan tjänstgöring eller verksamhet inbetald till gemenskaperna.”
Nationella bestämmelser
9. I artikel 3 i loi du 21 mai 1991 établissant certaines relations entre les régimes belges de pension et ceux d’institutions de droit international public (lag av den 21 maj 1991 om vissa förhållanden mellan de belgiska pensionssystemen och pensionssystemen hos internationella offentligrättsliga institutioner, nedan kallad lagen av den 21 maj 1991) preciseras att ”med tillstånd av den behöriga institutionen kan varje tjänsteman ansöka om att det belopp som avser ålderspension för anställning och perioder innan han anställdes vid institutionen skall erläggas till institutionen i fråga”.(4)
10. Enligt artikel 9 i lagen av den 21 maj 1991 har den enskilde emellertid givits rätt att återkalla sin begäran om att få de pensionsrättigheter vederbörande har enligt det belgiska systemet överförda. En sådan återkallelse räknas som slutlig och oåterkallelig.
11. Ursprungligen fanns däremot inte enligt de belgiska bestämmelserna någon rätt att få de pensionsrättigheter som intjänats såsom tjänsteman vid gemenskapsinstitutionerna överförda från gemenskapens pensionssystem till det belgiska systemet.
12. Detta förbud har upphört att gälla genom den nyligen införda lagen av den 10 februari 2003, enligt vilken även tjänstemän och tillfälligt anställda som lämnar sin anställning vid en ”gemenskapsinstitution” i syfte att påbörja ny yrkesverksamhet för vilken ålderspension föreskrivs enligt det belgiska socialförsäkringssystemet har rätt att begära överföring av sitt pensionsbelopp från gemenskapens pensionssystem till det belgiska pensionssystemet (artikel 14).
13. I artikel 29 i lagen av den 10 februari 2003 föreskrivs att ”denna lag gäller från och med den 1 januari 2002 och är tillämplig på begäran om överföring som givits in från och med detta datum …”.
14. I detta mål är dock framför allt artikel 4.2 i den kungliga kungörelsen av den 23 december 1996 av direkt betydelse. Enligt denna bestämmelse har ”den enskilde möjlighet att få förtida utbetalning av ålderspension … under förutsättning att han kan styrka att han har haft en yrkesmässig karriär på åtminstone 35 år som ger rätt till pension enligt denna kungörelse, enligt lagen av den 20 juli 1990, enligt den kungliga kungörelsen nr 50, enligt belgiska bestämmelser avseende arbetare, tjänstemän, gruvarbetare, sjömän eller egenföretagare, enligt belgiska bestämmelser som är tillämpliga på anställda i den offentliga sektorn eller vid den belgiska statens järnvägar eller enligt någon annan belgisk bestämmelse”.(5)
III – Bakgrund och förfarandet
15. Gregorio My är italiensk medborgare. Han kom till Belgien vid nio års ålder. Vid 15 års ålder började han att arbeta i Belgien.
16. Efter att ha arbetat som anställd hos olika belgiska företag under 19 år, anställdes Gregorio My år 1974 som tjänsteman vid generalsekretariatet vid Europeiska unionens råd (nedan kallat rådet). Han arbetade där under 27 år fram till den 31 maj 2001.
17. I mars 1992 begärde Gregorio My vid Office National des Pensions (nedan kallat ONP), med åberopande av den belgiska lagen av den 21 maj 1991, att det pensionsbelopp han hade innestående i det belgiska pensionssystemet skulle föras över till gemenskapens pensionssystem. I oktober 1992 överförde ONP det aktuella beloppet till honom.
18. Därefter beslöt Gregorio My att avstå från begäran, vilket rådet informerade ONP om genom rekommenderat brev av den 10 oktober 2000. Rådet informerade också ONP om att detta avstående i enlighet med artikel 9 i lagen av den 21 maj 1991 blivit slutligt.
19. ONP informerade Gregorio My om detta brev den 17 oktober 2000.
20. Efter rådets meddelande begärde Gregorio My den 20 oktober 2000 hos ONP att få förtida pensionsutbetalning i enlighet med artikel 4.2 i den kungliga kungörelsen av den 23 december 1996.
21. Genom beslut av den 2 maj 2001 avslog ONP, som inte räknade de år Gregorio My varit anställd vid rådet, Gregorio Mys begäran och anförde att han inte hade fullgjort de 35 anställningsår som enligt artikel 4.2 i den kungliga kungörelsen av den 23 december 1996 krävdes för att få förtida utbetalning av ålderspension.
22. Genom ansökan, som ingavs den 18 maj 2001, överklagade Gregorio My avslagsbeslutet vid Tribunal du travail de Bruxelles.
23. Tribunal du travail de Bruxelles, som var osäker på om lagen av den 21 maj 1991 och den kungliga kungörelsen av den 23 december 1996 var förenliga med gemenskapsrätten, ställde i enlighet med artikel 234 EG följande tolkningsfråga till domstolen:
”Utgör sådana nationella bestämmelser som den belgiska loi du 21 mai 1991 établissant certaines relations entre des régimes belges de pension et ceux d’organismes de droit international public (lag av den 21 maj 1991 om vissa förhållanden mellan de belgiska pensionssystemen och pensionssystemen hos internationella offentligrättsliga organisationer) och artikel 4.2 i den belgiska arrêté royal du 23 décembre 1996 portant exécution des articles 15, 16 et 17 de la loi du 26 juillet 1996 portant modernisation de la securité sociale et assurant la viabilité des régimes légaux des pensions (kunglig kungörelse av den 23 december 1996 om genomförande av artiklarna 15, 16 och 17 i lag av den 26 juli 1996 om modernisering av den sociala tryggheten och om tryggande av de lagstadgade pensionssystemens livskraft) eller artikel 11 i bilaga VIII till Tjänsteföreskrifter för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna åsidosättande av artiklarna 2, 3, 17, 18, 39, 40, 42 och 283 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, i ändrad lydelse, och av artikel 7 i förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen 1) genom att dessa nationella bestämmelser och dessa tjänsteföreskrifter inte gör det möjligt för en medborgare i Europeiska unionen, såsom sökanden, som har inlett sitt yrkesliv i ett inhemskt företag eller i nationell offentlig tjänst och därefter blivit EU‑tjänsteman, eller tvärtom, att jämföra vilka pensionsförmåner han skulle få i det nationella systemet respektive i gemenskapens system om rättigheter som förvärvats i det andra systemet överfördes och att, med denna jämförelse som stöd, begära att dessa rättigheter skall överföras antingen från det nationella systemet till gemenskapens system eller tvärtom, från gemenskapens system till det nationella systemet, 2) genom att dessa bestämmelser vilseleder eller kan vilseleda den berörde arbetstagaren genom att det i dem föreskrivs att den berörde uttryckligen måste avstå från en överföring från det belgiska systemet till gemenskapens system, utan att någon jämförelse av ovannämnd art har gjorts, eller genom att administrativ praxis med detta innehåll har uppkommit med stöd av bestämmelserna i fråga 3) och genom att år då den berörde varit yrkesverksam som EU-tjänsteman inte får beaktas enligt dessa nationella bestämmelser vid bedömningen av huruvida förtida pensionsuttag kan beviljas?”
24. I målet har Gregorio My, ONP, kommissionen samt Konungariket Nederländerna och Republiken Grekland givit in skriftliga yttranden.
25. Vid förhandlingen den 17 juni 2004 har Gregorio My, ONP och kommissionen yttrat sig.
IV – Rättslig bedömning
Huruvida tolkningsfrågan kan tas upp till sakprövning
26. Innan tolkningsfrågan undersöks i sak skall det avgöras om det föreligger hinder för att pröva frågan, vilket Nederländerna, ONP och kommissionen med angivande av olika grunder påstått att det gör.
27. a) Nederländska regeringen anser att de faktiska och rättsliga omständigheterna i målet vid den nationella domstolen inte beskrivs tillräckligt väl i begäran om förhandsavgörande och att det följaktligen är omöjligt att på djupet förstå tolkningsfrågans omfattning.
28. Enligt nederländska regeringens uppfattning verkar målet handla om bestämmelser avseende kompletterande pension medan tolkningsfrågan, som den formulerats, däremot gäller nationella bestämmelser om lagstadgade pensionssystem. Vidare anser nederländska regeringen att det för övrigt inte ens tydligt framgår av begäran om förhandsavgörande på vilket sätt överförande av pensionsrättigheter regleras av de belgiska bestämmelserna.
29. Enligt min mening kan nederländska regeringens invändning inte godtas. I detta avseende vill jag påpeka att det huvudsakliga syftet med den hänskjutande domstolens skyldighet att tillräckligt tydligt redogöra för de faktiska och rättsliga omständigheterna i målet vid den nationella domstolen är att göra det möjligt för domstolen att ge en tolkning av gemenskapsrätten som är användbar för den hänskjutande domstolen(6) och att ge medlemsstaternas regeringar och andra berörda parter möjlighet att ta ställning till tolkningsfrågan och att ge in skriftliga yttranden i den mening som avses i artikel 20 i domstolens stadga.(7)
30. Det är tveklöst så att begäran om förhandsavgörande i det aktuella målet är ofullständig i några avseenden. De faktiska och rättsliga omständigheterna, som gör det möjligt att förstå vad tvisten handlar om och vilka skälen för begäran om förhandsavgörande är, är nämligen endast summariskt återgivna.
31. Den bristfälliga information som återfinns i begäran om förhandsavgörande har emellertid varit tillräcklig för att parterna, den grekiska och den nederländska regeringen skall kunna ge in skriftliga yttranden i sak avseende tolkningsfrågan, såvitt begäran tar sikte på de bestämmelser i fördraget som avser fri rörlighet för arbetstagare.
32. Därutöver kompletteras uppgifterna i begäran om förhandsavgörande av akten i målet vid den nationella domstolen, som givits in av den hänskjutande domstolen, och av de skriftliga yttranden som parterna givit in till domstolen. Samtliga dessa handlingar har därefter skickats till medlemsstaterna och till övriga berörda som förberedelse för den muntliga förhandling under vilken dessa sedan kunnat komplettera sina yttranden och tydligare ta ställning till den hänskjutande domstolens tolkningsfråga.
33. Sammantaget, och även med beaktande av domstolens rättspraxis,(8) leder detta till slutsatsen att domstolen har fått tillräckligt med uppgifter om de faktiska och rättsliga omständigheterna i målet vid den natione lla domstolen för att kunna undersöka om bestämmelser som de belgiska är förenliga med gemenskapsrätten.
34. Jag föreslår därför att nederländska regeringens invändning, att det föreligger hinder för att pröva frågan, skall avslås.
35. b) ONP å sin sida anser att begäran om förhandsavgörande inte kan tas upp till prövning eftersom den numera saknar föremål till följd av att lagen av den 10 februari 2003 har införts.
36. Denna lag ger enligt ONP de anställda vid gemenskapsinstitutionerna rätt att begära att det egna pensionsbeloppet överförs från gemenskapssystemet till det nationella belgiska pensionssystemet, vilket möjliggör att även de anställningsperioder som avses med överföringen tas i beaktande vid sammanräkning av de perioder då avgift erlagts.
37. ONP skulle alltså därmed vara skyldigt att beakta den period då Gregorio My varit anställd av rådet, vilket skulle innebära att denne har rätt att erhålla den förtida utbetalning av ålderspension som han har begärt.
38. Vid förhandlingen den 17 juni 2004 stod ONP fast vid sin inställning, medan kommissionen däremot var tveksam om lagen av den 10 februari 2003 skulle kunna tillämpas i det aktuella målet, vilket enligt min mening är en korrekt tolkning.
39. Tveksamheten gäller huvudsakligen frågan vilka personer som omfattas av tillämpningsområdet för lagen av den 10 februari 2003 samt vid vilken tidpunkt lagen blev tillämplig.
40. Vad beträffar den första frågeställningen vill jag betona att det verkar följa av handlingarna i målet vid den nationella domstolen att lagen av den 10 februari 2003 är tillämplig endast i det fall då en gemenskapsmedborgare begär att det egna pensionsbeloppet, vilket intjänats såsom gemenskapsanställd, skall överföras från gemenskapens pensionssystem till det belgiska systemet. Däremot verkar inte lagen innebära någon skyldighet för de belgiska myndigheterna att även beakta den tid under vilken en gemenskapsmedborgare varit anställd vid gemenskapsinstitutionerna när det gäller att räkna samman de perioder då avgift erlagts.
41. Det framgår vidare av handlingarna i målet vid den nationella domstolen att Gregorio My inte hos ONP begärt att det egna pensionsbeloppet som inarbetats vid rådet skulle överföras från gemenskapssystemet till det belgiska systemet. I själva verket har Gregorio My endast framställt en begäran om att få förtida utbetalning av pension.
42. Även om lagen av den 10 februari 2003 skulle vara tillämplig i fråga om begäran om sammanräkning av de perioder då avgift erlagts kvarstår frågan vid vilken tidpunkt lagen blev tillämplig.
43. Enligt artikel 29 i lagen av den 10 februari 2003 trädde lagen i kraft den 1 januari 2002 och är enbart tillämplig på en begäran om överföring av pensionsbelopp som har framställts från och med detta datum.
44. Av handlingarna i målet framgår att Gregorio My gav in sin begäran om förtida pensionsutbetalning den 20 oktober 2000, vilket således var gott och väl ett och ett halvt år innan lagen av den 10 februari 2003 trädde i kraft.
45. Under den muntliga förhandlingen angav ONP att det finns en administrativ praxis som innebär att de nya reglerna kan tillämpas även på ansökningar som givits in före den 1 januari 2002 under förutsättning att det vid detta datum ännu inte meddelats något slutligt beslut i fråga om de aktuella ansökningarna.
46. Sådana allmänna påståenden torde emellertid inte räcka för att man skall kunna bortse från den klara och tydliga lagbestämmelsen i fråga.
47. Jag menar därför att domstolen inte med säkerhet kan fastställa huruvida lagen i fråga verkligen är tillämplig i målet vid den nationella domstolen, och om den följaktligen löser tvisten i det målet. Av de tillgängliga uppgifterna kan man i stället dra den motsatta slutsatsen.
48. I ljuset av dessa överväganden föreslår jag följaktligen att domstolen skall lämna ONP:s invändning, att det föreligger hinder för att pröva frågan, utan beaktande.
49. c) Slutligen övergår jag till att bedöma kommissionens invändning att det föreligger hinder för att pröva frågan.
50. Kommissionen gör sammanfattningsvis gällande att domstolen skall ta ställning endast till tolkningsfrågans tredje del angående huruvida en bestämmelse, enligt vilken det inte är tillåtet att beakta de år en gemenskapsmedborgare varit anställd vid gemenskapsinstitutionerna vid avgörande av om det föreligger rätt till förtida utbetalning av ålderspension, är förenlig med gemenskapsrätten.
51. Enligt kommissionen hör nämligen de två första delarna av tolkningsfrågan inte alls samman med saken i tvisten vid den nationella domstolen och är följaktligen inte till hjälp för den hänskjutande domstolen vid avgörandet av målet i den domstolen.
52. Kommissionens invändning verkar enligt min mening välgrundad och bör därför godtas.
53. Av domstolens rättspraxis(9) framgår att möjligheten att hänskjuta tolkningsfrågor har till syfte att ge den nationella domstolen de svar som behövs för att den skall kunna avgöra de tvister som pågår vid densamma. Syftet med det samarbetsinstrument som inrättats genom förfarandet med förhandsavgörande är med andra ord inte att erhålla ett yttrande från gemenskapsdomstolen, utan att bidra till att lösa en faktisk och pågående tvist.(10)
54. I målet vid den nationella domstolen har Gregorio My som framgått ovan aldrig begärt att det pensionsbelopp som han intjänat såsom anställd vid rådet skulle föras över från gemenskapssystemet till det belgiska systemet. Gregorio My har endast begärt att få förtida utbetalning av ålderspension och har överklagat ONP:s beslut att inte räkna in de 27 år han varit anställd som tjänsteman vid rådet och som skulle behövas för att Gregorio My skulle nå upp till de 35 anställningsår vilket enligt artikel 4.2 i den kungliga kungörelsen av den 23 december 1996 krävs för att få rätt till förtida pensionsutbetalning.
55. Härav följer att målet vid den nationella domstolen enbart gäller huruvida de belgiska myndigheterna är skyldiga att räkna samman de perioder under vilka Gregorio My erlagt avgift i enlighet med de belgiska bestämmelserna och i enlighet med gemenskapsinstitutionernas pensionssystem.
56. I ljuset av dessa överväganden anser jag att endast den tredje delen av tolkningsfrågan är av betydelse i målet vid den nationella domstolen och att det räcker att domstolen besvarar denna del av frågan för att den nationella domstolen skall få ett svar som kan användas vid avgörandet av tvisten i målet vid den domstolen.
57. Jag anser följaktligen att domstolen inte behöver besvara de två första delarna av tolkningsfrågan.
Den tredje delen av tolkningsfrågan
58. Jag begränsar mig således till tolkningsfrågans tredje del och övergår till att undersöka denna genom att först uppehålla mig vid begäran om förhandsavgörande med reservation för att en del härav kommer att belysas först längre fram.
59. I detta avseende vill jag först och främst påpeka att kommissionen korrekt har föreslagit att tolkningsfrågan bör närmare preciseras.
60. Det framgår nämligen av begäran om förhandsavgörande att den hänskjutande domstolen är osäker på om artikel 4.2 i den kungliga kungörelsen av den 23 december 1996 är förenlig med olika gemenskapsbestämmelser. Den hänskjutande domstolen hänvisar i detta avseende till artiklarna 2 EG, 3 EG, 17 EG, 18 EG, 39 EG, 40 EG, 42 EG och 283 EG samt till artikel 7 i förordning (EEG) nr 1612/68.
61. Förutom artikel 39 EG och artikel 7 i förordning nr 1612/68 är i själva verket de andra bestämmelserna enligt min mening inte av betydelse i målet.
62. Vad gäller artiklarna 2 EG och 3 EG vill jag påpeka att enligt domstolens fasta rättspraxis(11) utgör dessa inte några materiellt sett fullständiga bestämmelser. I dessa bestämmelser anges endast de allmänna målsättningar som gemenskapen och medlemsstaterna skall följa. Bestämmelserna kan på sin höjd användas som tolkningsgrund tillsammans med de andra bestämmelser i fördraget varigenom innehållet i artiklarna 2 EG och 3 EG klargörs ytterligare.(12)
63. Artiklarna 40 EG och 42 EG är inte heller några materiella bestämmelser. Dessa bestämmelser utgör egentligen bara den rättsliga grunden för att rådet skall kunna vidta de åtgärder som är nödvändiga för att genomföra den fria rörligheten för arbetstagare i enlighet med artikel 39 EG. Detsamma gäller för artikel 283 EG, av vilken endast följer en befogenhet för rådet att fastställa ”tjänsteföreskrifter för tjänstemännen i Europeiska gemenskaperna och anställningsvillkor för övriga anställda i gemenskaperna”.
64. Vad slutligen gäller artikel 18 EG vill jag nämna att denna artikel i huvudsak allmänt föreskriver rätten för varje unionsmedborgare att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier. Enligt domstolens fasta rättspraxis är denna bestämmelse dock endast tillämplig i de situationer på vilka fördraget visserligen är tillämpligt, både såvitt gäller den personkrets som omfattas av tillämpningsområdet och tillämpningen i tiden, men som enligt fördraget inte regleras av specialbestämmelser i fråga om fri rörlighet.(13) I den utsträckning som det ifrågavarande fallet omfattas av artikel 39 EG, varigenom arbetstagares fria rörlighet särskilt regleras, är det således just denna bestämmelse och inte artikel 18 EG som aktualiseras i målet. Detsamma gäller i fråga om artikel 17 EG.
65. Av de olika bestämmelser som den hänskjutande domstolen tagit upp är det, i vart fall såvitt framgår av begäran av förhandsavgörande, endast artikel 39 EG som är av betydelse i målet. Det är nämligen ostridigt att Gregorio My, som är italiensk medborgare, flyttat till en annan medlemsstat, nämligen Belgien, där han bedrivit yrkesverksamhet såsom anställd, först vid olika belgiska företag och sedermera som anställd vid Europeiska unionens råd.
66. Det återstår dock att undersöka, liksom kommissionen gjort, om även förordning nr 1408/71 kan vara av betydelse för besvarandet av tolkningsfrågan. Även om den förordningen inte har tagits upp av den hänskjutande domstolen, skulle den ändå i princip kunna vara av betydelse i detta mål, med hänsyn till att den just innebär ett genomförande av principen om sammanräkning av försäkringsperioderna som anges i artikel 42 EG.
67. Jag anser dock att förordning nr 1408/71 inte är tillämplig i detta fall.
68. För det första är det tveksamt om förordning nr 1408/71 var tillämplig i fråga om förtida utbetalning av ålderspension innan den nyligen ändrades genom förordning nr 883/2004 av den 29 april 2004. Det är nämligen först efter denna ändring som ”förmåner vid förtida pensionering” uttryckligen blivit en del av förordningens materiella tillämpningsområde (artikel 4).(14)
69. För det andra framgår det ovan (punkt 7) att den grupp personer som omfattas av tillämpningsområdet för förordning nr 1408/71 i vart fall inskränks till ”anställda som omfattas eller har omfattats av lagstiftningen i en eller flera medlemsstater och som är medborgare i en medlemsstat …”.
70. I domen i målet Ferlini har domstolen angivit att ”tjänstemän i Europeiska gemenskaperna och … deras familjemedlemmar … [kan inte] anses vara arbetstagare i den mening som avses i förordning nr 1408/71. De omfattas nämligen inte av någon nationell lagstiftning om social trygghet, vilket krävs enligt artikel 2.1 i förordning nr 1408/71”.(15)
71. I samma dom konstaterade domstolen emellertid att tjänstemän i Europeiska gemenskaperna skall betraktas som migrerande arbetstagare i enlighet med följande: ”[E]n gemenskapsmedborgare som arbetar i en annan medlemsstat än sin ursprungsstat [förlorar] inte sin egenskap av arbetstagare i den mening som avses i artikel [39.1 EG] på grund av att han innehar en anställning vid en internationell organisation, även om villkoren för hans inresa och vistelse i anställningslandet regleras särskilt i en internationell konvention”.(16)
72. På grundval av dessa överväganden kan man således, liksom kommissionen har gjort, dra slutsatsen att även om Gregorio My inte omfattas av tillämpningsområdet för förordning nr 1408/71 faller han i vart fall under det omfattande begreppet arbetstagare i artikel 39 EG.
73. Efter att ha klarlagt ovanstående och i ljuset av samtliga föregående överväganden, kan tolkningsfrågan preciseras så, att den är avsedd att klargöra huruvida artikel 39 EG och artikel 7 i förordning (EEG) nr 1612/68 utgör hinder för nationella bestämmelser enligt vilka det inte är tillåtet att räkna in de år en arbetstagare varit yrkesverksam vid en institution inom Europeiska unionen vid uträkningen av det antal anställningsår som är nödvändiga för att ha rätt till förtida utbetalning av ålderspension enligt samma bestämmelser.(17)
Prövning i sak av tolkningsfrågan
74. Endast kommissionen och Gregorio My har yttrat sig över denna tolkningsfråga och de har båda besvarat den jakande. Den nederländska respektive den grekiska regeringen har däremot uteslutande ägnat sig åt de två första delarna av tolkningsfrågan, det vill säga de delar som i enlighet med vad jag anfört ovan (punkterna 56 och 57) inte är relevanta för den ifrågavarande tvisten.
75. För egen del vill jag först och främst nämna att enligt domstolens fasta rättspraxis har alla fördragsbestämmelser som avser fri rörlighet för personer till syfte att underlätta utövandet av all slags yrkesverksamhet inom gemenskapens territorium för gemenskapens medborgare och att förhindra åtgärder som kan missgynna dessa medborgare när de utövar ekonomisk verksamhet inom en annan medlemsstats territorium. (18)
76. Härav följer att artikel 39 EG förbjuder inte bara all diskriminering, som är direkt eller indirekt grundad på nationalitet, utan även ”nationella regleringar som utgör hinder för de berörda arbetstagarnas fria rörlighet, även om de är tillämpliga oberoende av deras nationalitet”.(19)
77. Vad gäller det ifrågavarande målet, verkar det klart att bestämmelser såsom den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen är tillämpliga oberoende av arbetstagarens nationalitet. Bestämmelsen innebär nämligen inte att utländska arbetstagare behandlas sämre än belgiska arbetstagare. Enligt bestämmelsen har nämligen inte heller de senare rätt att beakta de år som de varit anställda vid gemenskapsinstitutioner i syfte att få en pensionsförmån i form av förtida utbetalning av ålderspension.
78. Å andra sidan verkar det onekligen vara så att den omtvistade bestämmelsen är ägnad att hindra eller inskränka, och således avskräcka från, utövandet av yrkesverksamhet inom gemenskapen, trots att den inte innebär direkt eller indirekt diskriminering på grund av nationalitet.
79. På grund av bestämmelser som den ifrågavarande drabbas nämligen Gregorio My och alla andra gemenskapsanställda som befinner sig i motsvarande situation av en faktisk nackdel. Enbart genom att anta en anställning vid en institution inom Europeiska unionen förlorar dessa personer möjligheten att få en pensionsförmån som de annars hade haft rätt till. Detta kan naturligtvis direkt påverka dessa arbetstagares beslut att anta en anställning vid en gemenskapinstitution och kan likaså avskräcka en gemenskapsanställd från att lämna sin anställning för att påbörja yrkesverksamhet hos någon annan arbetsgivare i Belgien.
80. Med andra ord uppstår en situation som exakt motsvarar de omständigheter som domstolen direkt har bedömt utgör ett åsidosättande av den fria rörligheten för arbetstagare, nämligen när en nationell bestämmelse innebär att de år som en arbetstagare från gemenskapen varit anställd i en annan medlemsstat inte beaktas.(20) Även i det ifrågavarande målet föreligger det som framgått faktiskt ett liknande hinder för arbetstagaren när denne skall ta ställning till huruvida han skall anta en anställning.
81. Det föreligger dock två väsentliga skillnader i förhållande till de mål som domstolen vanligen har att ta ställning till inom detta område.
82. Den första och mindre avgörande och betydelsefulla skillnaden är att det i detta fall, vilket jag redan nämnt, inte är fråga om diskriminering på grund av nationalitet eftersom den pensionsförmån som det handlar om i Belgien nekas alla gemenskapsmedborgare av den enkla anledningen att de även har varit anställda vid gemenskapsinstitutionerna.
83. Den andra och viktigare skillnaden, som till viss del hör samman med den första, är att det i de här aktuella fallen inte nödvändigtvis finns några inslag av gränsöverskridande. Eftersom gemenskapsinstitutionerna inte är någon medlemsstat innebär det nämligen inte nödvändigtvis att någon nationsgräns korsas enbart på grund av att någon tar anställning vid en sådan institution. I det mål som undersöks här är det faktiskt tveksamt om Gregorio My har korsat någon sådan gräns, med tanke på att han redan var bosatt och arbetade i Belgien innan han tog anställning vid Europeiska unionens råd.
84. För att bemöta denna invändning gör kommissionen, med åberopande av domstolens rättspraxis,(21) gällande att man i dessa fall skulle kunna läsa in en diskriminering på grund av utövandet av rätten till fri rörlighet i de andra medlemsstaterna. Med hänsyn till dess mål och till att den är ägnad att säkerställa en grundläggande frihet, bör artikel 39 EG tolkas så, att den medför ett förbud för medlemsstaterna att med hänvisning till att en gemenskapsmedborgare varit anställd vid gemenskapsinstitutionerna efter att ha varit yrkesverksam i Belgien, såsom i detta fall, utsätta denne för diskriminering. I ett sådant fall skulle diskriminering, enligt kommissionens mening, kunna undvikas genom att man likställer anställningsperioden vid gemenskapsinstitutionerna med en offentlig anställning i Belgien eller i en annan medlemsstat.
85. Jag undrar dock om denna lösning är den lämpligaste. Först och främst kan lösningen ifrågasättas eftersom den i sig verkar vara mycket krystad eller i vart fall bygga på ett antagande och en jämförelse som är osäker och diskutabel. För det andra kan lösningen ifrågasättas eftersom det inte tydligt framgår huruvida den omfattar också medborgarna i den berörda medlemsstaten (och de arbetstagare som i här aktuellt avseende kan likställas med dessa). Om så inte är fallet förstår jag nämligen inte av vilken anledning man skall skapa en konstgjord lösning med vars hjälp man kan undvika att utsätta migrerande arbetstagare för en orättvis inskränkning samtidigt som samma inskränkning helt och hållet kvarstår till skada för belgiska medborgare eller i vart fall för de arbetstagare som är bosatta i denna stat och som arbetat vid de gemenskapsinstitutioner som är belägna där.
86. Denna följd vore ännu mer oberättigad och oskälig om man beaktade att anledningen till att inga nationsgränser har korsats i detta mål uteslutande beror på det ”tillfälliga” och ”slumpartade” faktum att Gregorio My hade varit anställd vid gemenskapsinstitutioner belägna i Belgien. Om han hade placerats på en tjänst vid en gemenskapsinstitution som är belägen på en annan plats hade han trots att situationerna vore identiska inte drabbats av den belgiska lagstiftningens negativa konsekvenser.
87. Det är dock uppenbart att invändningen gäller mer än bara det aktuella målet. Om man stannar kvar vid det kritiserade perspektivet, riskerar man nämligen att komma till resultat som är både diskriminerande och paradoxala. Följden skulle nämligen bli till exempel att en belgisk medborgare som är anställd vid Europaparlamentets kontor i Luxemburg såsom migrerande arbetstagare skulle komma att omfattas av artikel 39 EG och således undkomma konsekvenserna av den ifrågavarande belgiska lagstiftningen. Utgången skulle i så fall ha blivit den direkt motsatta om han av en händelse hade placerats vid samma institutions Brysselkontor, för att inte tala om de komplikationer som skulle kunna uppstå om – som ibland faktiskt sker – han då och då flyttades fram och tillbaka mellan dessa båda kontor. Denna situation skulle uppkomma trots att personen i fråga inte avsett att välja sin arbetsort med hänvisning till den stat i vilken den ifrågavarande institutionen är belägen, utan med hänsyn till sin karriär i samma institution.
88. Det är nämligen ett välkänt faktum att den som bestämmer sig för att arbeta vid gemenskapsinstitutionerna i princip inte gör det för att få flytta till Belgien eller till Luxemburg. Arbetsorten är vanligen en tillfällig bieffekt av detta val och följer av det faktum att institutionerna (eller många av institutionerna) (i det avseendet också av en tillfällighet) är belägna i dessa länder. Institutionerna hade emellertid mycket väl kunnat ligga någon annanstans utan att detta hade haft någon betydelse i fråga om huruvida gemenskapstjänstemannen, för här aktuella syften, skall anses vara en migrerande arbetstagare.
89. Härav följer att det viktiga i detta mål (liksom i andra liknande situationer) varken är arbetstagarens nationalitet
eller arbetsort, utan den typ av organ vid vilket arbetet utförs. Med andra ord avser den ifrågavarande inskränkningen inte rörligheten för arbetstagare (förutom i enstaka fall och endast indirekt). Inskränkningen avser i stället den omständigheten att arbetet utförts vid gemenskapsinstitutionerna och detta oberoende av den berördes nationalitet eller ursprungliga hemvist .
90. Men om så är fallet, följer att det här i själva verket inte handlar om tillämpningen av artikel 39 EG och om frågeställningen om fri rörlighet för arbetstagare. Eller också kan man säga att det faktiskt är fråga härom, men i en särskild mening, eftersom de gränser som arbetstagaren korsar i dessa fall inte är ”fysiska gränser”, utan ”juridiska gränser”, som uppställts och bestämts av gemenskapsinstitutionernas särskilda ställning och rättsordning och i det ifrågavarande målet särskilt av det speciella anställningsförhållandet vid dessa. Detta förhållande, som återfinns ”vid en internationell organisation” och på villkor som ”regleras … i en internationell konvention” för att citera domstolen (se domen i målet Ferlini, punkt 42), och som säkerställs inte bara av de särskilda regler som gäller för de anställda, utan även och i synnerhet av medlemsstaternas skyldighet att inte äventyra organisationens intressen samt skyldigheten att vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att dess uppgifter fullgörs till fullo (artikel 10 EG).
91. Endast på detta sätt kan man säga att Gregorio Mys situation inte är annorlunda än för en arbetstagare som lämnat sin anställning för att arbeta i en annan medlemsstat. Även om Gregorio My inte har passerat någon fysisk gräns inom unionen för att arbeta vid rådet, har han faktiskt korsat en ”juridisk gräns” genom att övergå från en nationell rättsordning till en annan rättsordning, som är internationellt erkänd.
92. För övrigt har domstolen uttryckligen bekräftat både gemenskapssystemets och reglerna för gemenskapens anställdas särskilda karaktär i detta avseende. Domstolen har nämligen i detta sammanhang, med hänvisning till artikel 11.2 i bilaga VIII till Tjänsteföreskrifter för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna (se ovan punkt 8) klarlagt att systemet med kontinuitet mellan de nationella pensionssystemen och gemenskapssystemet ”syftar till att underlätta övergången mellan offentliga eller privata nationella anställningar och anställning inom gemenskapsadministrationen och att på så sätt säkerställa största valmöjlighet för gemenskaperna i fråga om kvalificerad personal som redan har en adekvat yrkeserfarenhet”.(22)
93. På denna grund har domstolen i samma dom kritiserat en situation i vilken svaranderegeringen vägrat att till skillnad från andra medlemsstater säkerställa dessa pensionsförmåner, något som ”rubbar likställdheten mellan gemenskapstjänstemän som kommer från andra medlemsstater och de tjänstemän som kommer från Belgien genom att medföra en diskriminering av de senare. Denna vägran kan också göra det svårt för gemenskapen att anställa belgiska tjänstemän som nått en viss tjänsteålder, eftersom dessa genom övergången från nationell anställning till gemenskapsanställning fråntas pensionsrättigheter som de hade haft rätt till om de inte valt att bli gemenskapsanställda” (punkt 19).
94. Dessa klarlägganden passar perfekt också i det här aktuella målet, eftersom den omtvistade nationella lagstiftningen även här, som framgått, såväl innebär en diskriminering av belgiska arbetstagare (eller personer som är bosatta i Belgien) som en inskränkning som mycket väl kan avskräcka från att övergå till tjänst vid gemenskapens förvaltning.
95. I den citerade domen föreskrevs visserligen socialförsäkringsförmånen uttryckligen i tjänsteföreskrifterna, vilket inte är fallet här. Det verkar emellertid som om skyddet för den förmån som diskuteras här helt följer samma logik som i den citerade domen eftersom det i vart fall handlar om att säkerställa – i förhållandet mellan medlemsstat och gemenskapen samt omvänt – kontinuitet när det gäller tjänstemännens sociala förmåner.
96. Härav följer att bestämmelser som de som undersöks här innebär ett åsidosättande av likhetsprincipen och av principen om kontinuitet i rättsförhållanden som ligger till grund för Tjänsteföreskrifter för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna, samt mer allmänt ett åsidosättande av den princip som framgår av artikel 10 EG, såtillvida, vilket även kommissionen konstaterat, som medlemstaterna är skyldiga att vidta alla nödvändiga och lämpliga åtgärder för att fullt ut säkerställa genomförandet av tjänsteföreskrifterna och samtidigt undvika att gemenskapens intressen äventyras och att uppnåendet av dess syften försvåras.
97. Sammanfattningsvis anser jag att artikel 10 EG och Tjänsteföreskrifter för tjänstemän i Europeiska gemenskapen skall tolkas så, att de utgör hinder för nationella bestämmelser enligt vilka det inte är tillåtet att beakta de år en gemenskapsmedborgare varit anställd vid en gemenskapsinstitution vid bedömningen av om det föreligger rätt till förtida utbetalning av ålderspension.
V – Förslag till avgörande
98. Jag föreslår följaktligen att domstolen besvarar tolkningsfrågan från Tribunal du travail de Bruxelles på följande sätt:
Artikel 10 EG och Tjänsteföreskrifter för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna skall tolkas så, att de utgör hinder för nationella bestämmelser enligt vilka det inte är tillåtet att beakta de år en gemenskapsmedborgare varit anställd vid en gemenskapsinstitution vid bedömningen av om det föreligger rätt till förtida utbetalning av ålderspension.
(1) .
(2)
–	EGT L 257, s. 2; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 33
(3)
–	EGT L 149, s. 2; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 57. Det skall påpekas att bestämmelserna i förordning nr 1408/71 genom förordning (EG) nr 859/2003 av den 14 maj 2003 kommit att omfatta även medborgare i tredje land vilka tidigare endast på grund av sin nationalitet inte omfattades av dessa bestämmelser. Förordning nr 1408/71 har nyligen ersatts av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (EGT L 166, s. 1).
(4)
–	Inofficiell översättning.
(5)
–	Inofficiell översättning.
(6)
–	Dom av den 11 april 2000 i de förenade målen C-51/96 och C-191/97, Deliège (REG 2000, s. I‑2549), punkterna 31–33. Se även dom av den 26 januari 1993 i de förenade målen C-320/90, C-321/90 och C-322/90, Telemarsicabruzzo m.fl. (REG 1993, s. I-393; svensk specialutgåva, volym 14, s. I-1), punkt 6, av den 23 mars 1995 i mål C-458/93, Saddik (REG 1995, s. I-511), och av den 21 september 1999 i mål C-67/96, Albany (REG 1999, s. I-5751), punkt 39.
(7)
–	Domen av den 11 april 2000 i det ovannämnda målet Deliège, punkt 31.
(8)
–	Dom av den 21 september 1999 i de förenade målen C-115/97–C-117/97, Brentjens’ (REG 1999, s. I-6025), punkterna 42 och 43, och domarna i de ovannämnda målen Albany, punkt 43, och Deliège, punkterna 34 och 35.
(9)
–	Dom av den 19 februari 2002 i mål C-35/99, Arduino (REG 2002, s. I-1529), punkt 25, samt dom av den 15 december 1995 i mål C-415/93, Bosman (REG 1995, s. I-4921), punkt 61.
(10)
–	Dom av den 12 mars 1998 i mål C-314/96, Djabali (REG 1998, s. I-1149), punkterna 17–20, och av den 17 maj 2001 i mål C-340/99, TNT Traco (REG 2001, s. I-4109), punkterna 30 och 31.
(11)
–	Se dom av den 29 september 1987 i mål 126/86, Giménez Zaera (REG 1987, s. I-3697), punkt 11, av den 24 januari 1991 i mål C-339/89, Alsthom (REG 1991, s. I-107; svensk specialutgåva, volym 11, s. I-1), punkterna 8 och 9, och av den 11 mars 1992 i de förenade målen C‑78/90–C-83/90, Compagnie Commerciale de l’Ouest (REG 1992, s. I-1847), punkterna 17 och 18.
(12)
–	Dom av den 21 september 1999 i mål C-378/97, Wijsenbeek (REG 1999, s. I-6207), och av den 3 oktober 2000 i mål C-9/99, Échirolles Distribution (REG 2000, s. I-8207).
(13)  –		Dom av den 26 november 2002 i mål C-100/01, Oteiza Olazabal (REG 2002, s. I-10981).
(14)
–	Se även dom av den 5 juli 1983 i mål 171/82, Valentini mot Assedic (REG 1983, s. 2157; svensk specialutgåva, volym 7, s. 189), punkterna 16–18. Av domen i detta mål verkar följa att de förmåner som är i fråga inte omfattas av tillämpningsområdet för förordning nr 1408/71, i den mån dessa skiljer sig från de åldersförmåner som omfattas av förordningen.
(15)
–	Dom av den 3 oktober 2000 i mål C-411/98, Ferlini (REG 2000, s. I-8081), punkt 41.
(16)
–	Domen i det ovannämnda målet Ferlini, punkt 42. Se även dom av den 15 mars 1989 i de förenade målen 389/87 och 390/87, Echternach och Moritz (REG 1989, s. 723), punkt 11, av den 27 maj 1993 i mål C-310/91, Schmid (REG 1993, s. I-3011), punkt 20. Detsamma gäller i fråga om principerna i artikel 39 EG, som gäller även för arbetstagare som inte omfattas av tillämpningsområdet för förordning nr 1408/71, se dom av den 22 november 1995 i mål C‑443/93 Vougioukas (REG 1995, s. I-4033), punkterna 39–41.
(17)
–	Det bör härvid nämnas att det undersökta målet inte utgör något isolerat prejudikat. Den frågan som jag just definierat har nämligen nyligen ställts på likartat sätt i andra mål, som fortfarande är anhängiga vid domstolen (målen C-137/04 och C-185/04, vilka båda rör underlåtenhet i Sverige att erkänna vissa sociala förmåner till förmån för gemenskapstjänstemän).
(18)
–	Se dom av den 7 juli 1988 i mål 143/87, Stanton (REG 1988, s. 3877; svensk specialutgåva, volym 9, s. 527), samt domen i det ovannämnda målet Bosman.
(19)
–	Dom av den 27 januari 2000 i mål C-190/98, Graf (REG 2000, s. I-493), punkt 18.
(20)
–	I detta avseende vill jag endast erinra om målet Vougioukas, som även kommissionen åberopat, i vilket de grekiska myndigheterna nekade en grekisk medborgare rätten att få pension i Grekland eftersom de vägrade ta i beaktande de år som Vougioukas arbetat vid ett statligt sjukhus i Tyskland. I domen i målet ansåg domstolen att denna situation stred mot artikel 39 EG, eftersom målet med artikeln nämligen inte kan uppnås ”om arbetstagarna vid utövandet av sin rätt till fri rörlighet förlorar de sociala trygghetsförmåner som de tillförsäkras genom en medlemsstats lagstiftning. Ett sådant resultat skulle kunna leda till att gemenskapens arbetstagare avskräcktes från att utnyttja sin rätt till fri rörlighet och skulle därmed utgöra ett hinder för denna frihet”. Genom att de anställningsperioder som fullgjorts vid statliga sjukhusinrättningar i andra medlemsstater inte beaktades i fråga om utfående av pensionsrättigheter enligt den ifrågavarande grekiska bestämmelsen innebar denna bestämmelse ”en skillnad i behandlingen mellan de arbetstagare som inte utnyttjat rätten till fri rörlighet och de migrerande arbetstagarna, till nackdel för de sistnämnda” (domen i det ovannämnda målet Vougioukas, punkterna 39–41).
(21)
–	Se särskilt dom av den 30 januari 1997 i de förenade målen C-4/95 och C-5/95, Stöber och Piosa Pereira (REG 1997, s. I-511), punkt 38.
(22)
–	Dom av den 20 oktober 1981 i mål 137/80, kommissionen mot Belgien (REG 1981, s. 2393), punkt 11. Se även mer nyligen förstainstansrättens dom av den 15 december 1998 i mål T‑233/97, Bang-Hansen mot kommissionen (REGP 1998, s. I-A-625 och II-1889), punkt 30.