61996CC0415_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1 Detta mål rör verkningarna av en domstolens dom om ogiltigförklaring, i enlighet med artikel 174 i EG-fördraget, av vissa bestämmelser i ett kommissionsbeslut om statligt stöd som antagits i enlighet med artikel 93.2 i fördraget. Frågan är närmare bestämt huruvida kommissionen, när anledningen till att beslutet ogiltigförklarats är bristande motivering av slutsatsen att statligt stöd var olagligt, därefter kan ändra beslutet genom att ersätta de ogiltigförklarade bestämmelserna med nya bestämmelser med samma innebörd, motiverade i vederbörlig ordning, utan att återinleda det förfarande som föreskrivs i artikel 93.2 och därmed ge den andra parten möjlighet att yttra sig.
2 Bakgrunden till målet kan sammanfattas på följande sätt.
3 I augusti 1990 inledde kommissionen det förfarande som föreskrivs i artikel 93.2 i EG-fördraget beträffande ett påstått statligt stöd till Hilaturas y Tejidos Andaluces SA (nedan kallat Hytasa), som var ett bolag verksamt i textilsektorn. Kommissionens undersökningar visade att den spanska staten genom Patrimonio del Estado (byrån för statsegendom knuten till ekonomi- och finansministeriet) mellan åren 1986, året för Spaniens anslutning till gemenskapen, och 1989 hade bidragit med 7 100 miljoner PTA till Hytasa i form av kapitalökningar som kompensation för driftsförluster. I juli 1990 privatiserades Hytasa. Enligt villkoren för försäljningen skulle ytterligare en kapitalökning ske med 4 300 miljoner PTA genom Patrimonio del Estado vid tidpunkten för försäljningen för att förbättra företagets ekonomiska ställning, för att genomföra investeringar och för att finansiera uppsägningar. Enligt försäljningsvillkoren fastställdes priset för samtliga aktier till 100 miljoner PTA. Enligt köpekontraktet förband sig köparen att inte sälja företaget inom tre år.
4 I ett beslut som antogs år 1992 (nedan kallat det ursprungliga beslutet)(1) fastställde kommissionen att de stöd som givits mellan 1986 och 1989 var olagliga eftersom de beviljats i strid med förfarandereglerna i artikel 93.3 i fördraget, vilka föreskriver att kommissionen skall underrättas i så god tid att den kan yttra sig om planer på att vidta stödåtgärder. Kommissionen ansåg emellertid att stödet uppfyllde villkoren för det undantag som föreskrivs i artikel 92.3 c i fördraget, som avser stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset, och att det därför var förenligt med den gemensamma marknaden (artikel 1 i beslutet). När det däremot gällde det kapitaltillskott som företaget erhöll vid tidpunkten för privatiseringen (med avdrag för försäljningspriset), fann kommissionen att stödet inte endast hade beviljats i strid med förfarandereglerna i artikel 93.3 utan även att det inte uppfyllde någon av de förutsättningar för undantag som anges i artikel 92.2 och 92.3, och att det därför var oförenligt med den gemensamma marknaden (artikel 2 i beslutet). Kommissionen förordnade i beslutet att stödet skulle återkrävas i enlighet med bestämmelser och förfaranden som föreskrivs i nationell lagstiftning (artikel 3 i beslutet). Enligt artikel 4 i beslutet tilläts inte några avtal genomföras som innebar att staten eller Patrimonio del Estado gav köparna kompensation för kravet på återbetalning. I artikel 5 föreskrevs slutligen att den spanska regeringen skulle underrätta kommissionen om vilka åtgärder som vidtagits.
5 Konungariket Spanien ansåg att det ursprungliga beslutet, tillsammans med ytterligare två beslut som antogs samma dag beträffande olika företag,(2) hade antagits i strid med artiklarna 92 och 93 i fördraget och väckte talan vid domstolen om ogiltigförklaring av bland annat artiklarna 2, 3, 4 och 5 i det ursprungliga beslutet (nedan kallat det första målet).(3) Till stöd för sin talan anförde Konungariket Spanien flera skilda grunder. Domstolen underkände Spaniens påståenden om att förfarandereglerna i artikel 93.3 inte hade överträtts, att kapitaltillskotten inte utgjorde stöd i den mening som avses i artikel 92.1 och att kommissionens underlåtenhet att motivera särbehandlingen av kapitaltillskottet före försäljningen och det kapitaltillskott som skedde i samband med privatiseringen innebar en överträdelse av artikel 190 i fördraget.(4) En något välvilligare inställning intog emellertid domstolen till den av Spanien anförda grunden om att det kapitaltillskott som skedde vid privatiseringen under alla omständigheter borde ha ansetts förenligt med den gemensamma marknaden i enlighet med artikel 92.3 a i fördraget, vari det föreskrivs att stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning kan anses som förenligt med den gemensamma marknaden. Eftersom det är domstolens slutsatser på denna punkt som lett fram till den talan som nu är i fråga, skall jag något mera detaljerat redogöra för de relevanta delarna i den domen.
6 Kommissionen medgav att Sevillaregionen, där Hytasa var lokaliserat, omfattades av artikel 92.3 a men slog ändå fast att denna bestämmelse inte var tillämplig. Av domen framgår att kommissionen hade två skäl för denna slutsats.
7 För det första hade kommissionen ansett att stödet i fråga inte hade beviljats inom ramen för det relevanta regionalstödsprogrammet utan på grundval av ad hoc-beslut av den spanska regeringen i form av godtyckliga kapitaltillskott, och att stödet därför inte kunde betraktas som ett regionalstöd. Domstolen underkände kommissionens argument på denna punkt, och frågan är inte relevant i detta mål.
8 För det andra hade kommissionen anfört följande:
"Även om stödet i fråga betraktades som regionalstöd skulle det inte uppfylla kraven för undantag enligt artikel 92.3 a, eftersom stöd som beviljas med stöd av bestämmelserna i denna artikel skall bidra till regionens långsiktiga utveckling - vilket i det aktuella fallet åtminstone skulle förutsätta att stödet hade använts för att återställa företagets lönsamhet, vilket ännu inte har uppnåtts av Hytasa att döma av den information som kommissionen hittills har erhållit (denna punkt har redan diskuterats i avdelning IV) - utan att medföra en oacceptabel negativ inverkan på konkurrensförhållandena i gemenskapen."(5)
9 Den information som kommissionen hänvisade till bestod i huvudsak av ett omstruktureringsprogram för Hytasa, som Spanien hade tillställt kommissionen under förfarandet enligt artikel 93.2. Spanien ifrågasatte i synnerhet kommissionens uppfattning att det inte var troligt att omstruktureringsplanen kunde bidra till att göra företaget lönsamt.
10 Domstolen hänvisade till sin praxis och slog fast att kommissionen har ett betydande utrymme för skönsmässig bedömning vid tillämpningen av artikel 92.3 i fördraget, vars tillämpning innebär ekonomiska och sociala bedömningar som skall göras i ett gemenskapssammanhang.(6) Detta utrymme för skönsmässig bedömning har emellertid preciserats genom det ytterligare villkoret att kommissionens resonemang måste vara konsekvent. Kommissionen hade själv förklarat att kravet enligt 92.3 a, på att ett stöd, för att kunna anses förenligt med den gemensamma marknaden, skall bidra till regionens långsiktiga utveckling, i detta fall innebar att stödet åtminstone måste användas för att återställa företagets lönsamhet. Som jag förklarade i mitt förslag till avgörande var den väsentliga frågan huruvida den restruktureringsplan som Hytasas köpare hade godkänt kunde leda till ett önskat resultat. Tyvärr var resonemanget i det ursprungliga beslutet på denna punkt ytterst knapphändigt.(7) Domstolen höll med om detta och gjorde följande konstateranden.
11 Först undersökte domstolen avdelning IV i beslutet, till vilken kommissionen hänvisade i den ovan citerade punkten. Domstolen konstaterade att avdelning IV rörde ett annat spörsmål och inte alls behandlade frågan om hur Hytasas lönsamhet skulle återställas. Som jag noterade i mitt förslag till avgörande, skedde förmodligen hänvisningen till avdelning IV av misstag, eftersom det är i avdelning III som frågan om omstruktureringsplanens effektivitet behandlas.(8)
12 Därefter behandlade domstolen avdelning III i beslutet vari kommissionen, efter att ha sammanfattat innehållet i de två omstruktureringsplanerna, uttryckte tvivel om huruvida de spanska myndigheternas påståenden och resultatprognoserna var välgrundade och angav att de många motsägelserna mellan de två planerna gjorde det omöjligt för kommissionen att dela tron på de optimistiska prognoserna i den nya planens slutsatser.(9) Domstolen konstaterade emellertid att kommissionen inte hade framfört något konkret argument till stöd för att den nya omstruktureringsplanen inte skulle kunna säkerställa Hytasas livskraft.(10) Domstolen drog följaktligen den slutsatsen att frågan om återställandet av Hytasas livskraft inte heller omtalades i avdelning III.
13 Slutligen undersökte domstolen avdelning VI, vari kommissionen förklarade att frågan huruvida Hytasas investeringsplaner var förenliga med gemenskapsintresset och frågan huruvida de bidrog till en effektiv omstrukturering av företaget skulle "behandlas i det följande".(11) Domstolen konstaterade att kommissionen på dessa sidor i själva verket behandlade frågan om stödets skadliga inverkan på konkurrensförhållandena, utan att undersöka den nya planens betydelse för återställandet av Hytasas lönsamhet. Domstolen ansåg emellertid att en sådan bedömning var nödvändig i detta fall, i synnerhet som det i planen föreskrevs en betydande omställning av produktionen i riktning mot tillverkning av kläder.
14 Domstolen fastslog därför att kommissionens undersökning av huruvida stödet i fråga var förenligt med artikel 92.3 a i fördraget inte uppfyllde de kriterier som kommissionen själv fastställt. Således ogiltigförklarade domstolen artikel 2 andra stycket samt artiklarna 3, 4 och 5 i det ursprungliga beslutet.
15 I oktober 1995 skrev kommissionen till Spaniens ständige representant vid Europeiska unionen och angav att kommissionen, till följd av domstolens dom, höll på att utarbeta ett nytt förslag till slutligt beslut inom ramen för det förfarande som inletts enligt artikel 93.2. Den 18 september 1996 antog kommissionen ett nytt beslut(12) (nedan kallat ändringsbeslutet) om ändring av det ursprungliga beslutet.
16 I avdelning I i ändringsbeslutet anges de sakomständigheter som låg till grund för det ursprungliga beslutet, återges antagandet av beslutet och sammanfattas slutsatserna.
17 I avdelning II sammanfattas domstolens dom i det första målet. Avdelning II avslutas med följande överväganden:
"Enligt EG-domstolen hade kommissionen inte lagt fram tillräckliga argument för sin tes att den nya omstruktureringsplanen inte skulle säkerställa Hytasas livskraft. Kommissionen hade inte analyserat vilka effekter den nya planen skulle få för återupprättandet av Hytasas lönsamhet, och domstolen gjorde bedömningen att en sådan analys var nödvändig i detta ärende, då den nya omstruktureringsplanen skulle medföra en betydande omställning av produktionen, i riktning mot tillverkning av färdigbehandlade varor. Domstolen ansåg att kommissionens analys av stödets förenlighet med artikel 92.3 a inte uppfyllde de kriterier som kommissionen själv har ställt upp.
Mot bakgrund av detta upphävde EG-domstolen artiklarna 2 andra stycket, 3, 4 och 5 i kommissionens beslut 92/317/EEG. Förfarandet som inletts i enlighet med artikel 93.2 i fördraget förblir därför öppet, och på grund av att domen delvis upphäver kommissionens beslut 92/317/EEG måste kommissionen fatta ett nytt beslut om ändring av kommissionens beslut av den 25 mars 1992 och härigenom avsluta förfarandet."
18 I första övervägandet i avdelning III i ändringsbeslutet anges följande: "För att vederbörligen iaktta EG-domstolens dom måste kommissionen göra en ny bedömning av huruvida det stöd som Patrimonio del Estado beviljat Hytasa inom ramen för dess privatisering är förenligt med den gemensamma marknaden." Detta följs av en ny bedömning, och mot bakgrund av denna drar kommissionen slutsatsen att omstruktureringsplanen inte säkerställer Hytasas långsiktiga livskraft och att stödet därför inte kan anses förenligt med den gemensamma marknaden, vare sig med stöd av artikel 92.3 a eller artikel 92.3 c.
19 I avdelning IV i ändringsbeslutet behandlas frågan om att kräva stödet åter.
20 Eftersom den nya bedömning som kommissionen gjorde för att rätta sig efter domstolens dom enbart bekräftade den slutsats som redovisats i det ursprungliga beslutet, byttes i ändringsbeslutet artikel 2 andra stycket samt artiklarna 3 och 4 i det ursprungliga beslutet ut mot nya bestämmelser med likartat innehåll.(13)
21 I december 1996 väckte Konungariket Spanien denna talan och yrkade ogiltigförklaring av ändringsbeslutet. Till stöd för detta yrkande anfördes i huvudsak att kommissionen, när den antog ändringsbeslutet, hade missuppfattat verkningarna av domen i det första målet på ett sätt som stred mot artikel 174 i fördraget och att kommissionen, dessutom, inte hade uppfyllt de krav beträffande förfarandet som föreskrivs i artikel 93, eftersom den inte hade gett Konungariket Spanien tillfälle att yttra sig.
Verkningarna av domen i det första målet
22 I artikel 174 första stycket i fördraget föreskrivs att om en talan som väckts enligt artikel 173 är välgrundad, skall domstolen förklara den berörda rättsakten ogiltig.
23 Spanien har gjort gällande att två principer bestämmer verkningarna av en dom som meddelats i enlighet med artikel 174 första stycket.
24 För det första har Spanien hänvisat till principen om laga kraft, och enligt Spaniens uppfattning är det tveksamt om kommissionen mot bakgrund av denna princip hade behörighet att fatta ett nytt beslut beträffande stödet till Hytasa.
25 Detta påstående utgör enligt min uppfattning en sammanblandning av två skilda frågor. Principen om laga kraft innebär att Spanien är förhindrat att på nytt väcka talan och ifrågasätta giltigheten av det ursprungliga beslutet, eftersom den frågan redan har behandlats av domstolen. Principen innebär däremot inte ett förbud mot att en institution antar en ny rättsakt med samma innebörd i sak som en rättsakt som har ogiltigförklarats på grund av formfel eller fel i förfarandet. Principen är helt enkelt inte relevant i detta sammanhang.
26 Stöd för uppfattningen att det inte är rättsstridigt att ersätta en rättsakt som på detta sätt är ogiltigförklarad med en identisk, i förfarandehänseende korrekt rättsakt återfinns i de så kallade isoglukos-målen, som gällde en förordning som ogiltigförklarades på grund av underlåtenhet att samråda med parlamentet. I domarna i målet Roquette Frères mot rådet(14) respektive målet Maizena mot rådet(15), ogiltigförklarade domstolen förordning nr 1293/79(16), på grund av att väsentliga formföreskrifter hade åsidosatts, nämligen genom att underlåta att samråda med parlamentet. Mot bakgrund av dessa domar antog rådet, efter samråd med parlamentet, förordning nr 387/81(17) med liknande innehåll. Domstolen anmodades därefter(18) att ogiltigförklara den relevanta bestämmelsen i förordning nr 387/81 på den grunden att bestämmelsen var retroaktiv, eftersom den endast återinförde det kvot- och avgiftssystem som tidigare fastslagits som rättsstridigt när det infördes genom förordning nr 1293/79. Domstolen ogillade talan samtidigt som den bekräftade att de omtvistade bestämmelserna i förordning nr 387/81 inte innehöll några nya åtgärder utan endast återgav de bestämmelser i förordning nr 1293/79 som tidigare ogiltigförklarats av domstolen.(19)
27 För det andra har Spanien gjort gällande att följderna av ogiltigförklaring enligt artikel 174 är totala, absoluta och genomgripande. Spanien har medgett att det är möjligt att genom en dom delvis ogiltigförklara en rättsakt genom att ogiltigförklara vissa bestämmelser och lämna andra ograverade. Det förefaller emellertid som om Spanien anser att, när det är fråga om en specifikt snarare än allmänt syftande rättsakt, som i det aktuella fallet, det förhållandet att enbart vissa bestämmelser har ogiltigförklarats inte är ett tecken på en delvis ogiltigförklaring. Även om domen i det första målet endast innebar en ogiltigförklaring av artikel 2 andra stycket samt artiklarna 3, 4 och 5, med bibehållande av artikel 1 och artikel 2 första stycket, var detta enligt Spanien inte en delvis ogiltigförklaring av ett beslut utan en fullständig ogiltigförklaring av en del av ett beslut.
28 Spanien har vidare anfört att följderna av ogiltigförklaring enligt artikel 174 även omfattar "förberedande rättsakter", och således i detta fall alla de förberedande rättsakter som kommissionen utarbetat före antagandet av det ursprungliga beslutet. Följden av domen var enligt Spanien därför att förfarandet enligt artikel 93.2, som lett fram till det ursprungliga beslutet, avslutades och att allt det som föregick det ursprungliga beslutet fråntogs all verkan och giltighet. Det enda riktiga hade varit för kommissionen att inleda ett nytt förfarande enligt artikel 93.2. Enligt Spaniens uppfattning kan inte kommissionen a posteriori korrigera rättsakter som har ogiltigförklarats. Om detta var möjligt skulle kommissionen ha en oacceptabel fördel. Det skulle inte finnas något incitament för kommissionen att genomföra ett korrekt förfarande redan från början. Det skulle inte heller finnas något incitament för tredje parter att ifrågasätta en rättsstridig rättsakt om kommissionen efter ogiltigförklaring av denna akt helt enkelt kunde anta en ny rättsakt som ersättning för denna, utan att återinleda förfarandet i fråga.
29 Kommissionen anser att det är mot bakgrund av artikel 176 i fördraget, inte artikel 174, som verkningarna av en dom som meddelats med anledning av en talan om ogiltigförklaring skall bedömas. Kommissionen har särskilt gjort gällande att det av första stycket i artikel 174 inte går att utläsa att ogiltigheten av en rättsakt även omfattar förberedande rättsakter. Den har anfört att artikel 174 därför är irrelevant när det gäller bedömningen av de verkningar som en dom som meddelats med anledning av en talan om ogiltigförklaring har på förberedande rättsakter. Enligt kommissionen är det artikel 176 första stycket som är den tillämpliga bestämmelsen i detta fall.
30 Denna bestämmelse föreskriver att den institution vars rättsakt har förklarats ogiltig "skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa domen". Det finns i detta sammanhang anledning att konstatera att domstolen har poängterat att det är upp till den institution som antog den ogiltigförklarade rättsakten att bedöma vilka åtgärder som krävs för att följa en dom genom vilken ett beslut har ogiltigförklarats.(20) Domstolen har vidare, i domen i målet Asteris m.fl. mot kommissionen,(21) avgett följande förklaring av innebörden av artikel 176:
"För att rätta sig efter domen och för att följa den fullt ut, är institutionen inte bara skyldig att respektera domslutet i domen utan även de domskäl som ledde fram till domslutet och som utgjorde det nödvändiga stödet för detta, eftersom domskälen är nödvändiga för att fastställa det exakta innehållet i domslutet. Det är nämligen dessa domskäl som dels identifierar den bestämmelse som anses vara rättsstridig, dels redovisar de exakta skälen till den rättsstridighet som fastslås i domslutet. Den berörda institutionen skall beakta dessa domskäl när den ogiltigförklarade rättsakten ersätts."
31 Kommissionen har anfört att institutionen i fråga är förhindrad att endast ersätta den ogiltigförklarade rättsakten med en annan, identisk rättsakt när ogiltigförklaringen grundas på ett materiellt fel. Jag vill i detta avseende tillägga att institutionen i fråga under vissa omständigheter har rätt att ersätta en ogiltigförklarad rättsakt med en annan, även om det fastställts att det föreligger ett materiellt fel, givetvis under förutsättning att detta fel har rättats till i den nya rättsakten.
32 Kommissionen har anfört att när ogiltigheten däremot är ett resultat av ett formfel eller brister i förfarandet, kan, och i vissa fall skall, institutionen ersätta den ogiltigförklarade rättsakten och därvid se till att formella krav och förfaranderegler iakttas. Enligt kommissionen innebär artikel 176 inte nödvändigtvis att institutionen i fråga måste återinleda det förfarande som ledde fram till den ogiltigförklarade rättsakten och upprepa hela förfarandet på nytt innan en ny rättsakt antas som ersättning för den gamla. Ett sådant tillvägagångssätt skulle i normalfallet strida mot de mest grundläggande kraven enligt principen om processekonomi. När ogiltigförklaringen grundas på formfel eller brister i förfarandet kan, enligt fast rättspraxis, institutionen i fråga återuppta förfarandet på det stadium där rättsstridigheten uppstod.(22) I detta fall ogiltigförklarades det ursprungliga beslutet eftersom kommissionen inte i tillräcklig utsträckning hade motiverat sin slutsats att omstruktureringsplanen inte skulle kunna säkerställa att företaget återigen blev lönsamt. Kommissionens enda skyldighet enligt artikel 176 var att anta ett nytt beslut med en tillräcklig motivering av denna slutsats. Genom ändringsbeslutet uppfylldes denna skyldighet.
33 I sin replik har Spanien försökt vederlägga kommissionens påstående att det ursprungliga beslutet ogiltigförklarades på grund av bristande motivering, vilket Spanien medger skulle innebära ett formfel eller en brist i förfarandet, och har i stället gjort gällande att beslutet ogiltigförklarades på grund av att kommissionen inte hade företagit nödvändiga undersökningar. Härav torde den slutsatsen kunna dras att Spanien anser att denna senare grund utgör en materiell grund.
34 Enligt min uppfattning framgår det klart av ordalydelsen i domen i det första målet som sammanfattats ovan att domstolen ogiltigförklarade det ursprungliga beslutet på grund av att kommissionen inte på ett tillfredsställande sätt hade motiverat sin uppfattning - vilken var avgörande för slutsatsen att stödet inte omfattades av undantaget i artikel 92.3 a - att omstruktureringsplanen inte kunde säkerställa Hytasas livskraft. Det kan noteras att den tolkning som Spanien har redovisat förefaller stå i motsats till den grund denna stat anförde i det första målet, som att döma av hänvisningen till domen i målet Intermills mot kommissionen(23) gick ut på att det ursprungliga beslutet var bristfälligt motiverat på denna punkt.
35 Som kommissionen har påpekat framgår det av fast rättspraxis att när domstolen ogiltigförklarar gemenskapsrättsakter, specifika eller allmänna, på grund av formfel eller brister i förfarandet (exempelvis underlåtenhet att på ett tillfredsställande sätt motivera eller samråda med berörda institutioner eller ge berörda parter tillfälle att yttra sig) innebär inte skyldigheten att följa domen att institutionen i fråga normalt skall ta om hela lagstiftningsförfarandet från början.
36 I målet Fedesa m.fl.(24), till exempel, hade ett direktiv ogiltigförklarats på grund av en brist i förfarandet beträffande sättet på vilket det slutligen antogs och ersatts med ett identiskt direktiv som antagits i överensstämmelse med reglerna för förfarandet. Domstolen underkände argumentet att rådet borde ha tagit om hela förfarandet från början, genom att hämta in ett nytt förslag från kommissionen och ett nytt yttrande från parlamentet, och slog uttryckligen fast att ogiltigförklaringen av ett direktiv inte påverkade de förberedande rättsakterna.(25)
37 Det är uppenbart att principen att det är onödigt att återinleda hela det förfarande som lett fram till en rättsakt som sedan ogiltigförklarats på grund av brister i förfarandet gäller mer än allmänna lagstiftningsåtgärder. Domstolen tillämpade denna princip i samband med till exempel en talan om ogiltigförklaring av en förklaring av parlamentets ordförande i samband med antagandet av gemenskapens budget.(26) Domstolen slog uttryckligen fast att det "ankommer på rådet och parlamentet att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa denna dom och återuppta budgetförfarandet på det stadium där" bristen i förfarandet inträffade.(27) Generaladvokat Mancini angav vidare:
"I enlighet med artikel 176 ankommer det på parlamentet, i egenskap av det organ vars rättsakt har förklarats ogiltig, att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa domen ... I det avseendet, och i motsats till vad svarandens ombud har anfört, är jag övertygad om att det inte är nödvändigt att ta om hela förfarandet från början. Åtminstone ur rättslig synvinkel finns det inte något som hindrar att förfarandet återupptas vid den tidpunkt - parlamentets andra behandling - där det som en följd av domstolens dom måste anses ha avbrutits."(28)
38 Det finns ett flertal domar där domstolen och förstainstansrätten, i fall där ett beslut som antagits av en gemenskapsinstitution har ogiltigförklarats i samband med en talan enligt artikel 173 på grund av formfel eller brister i förfarandet, har fastslagit att det korrekta tillvägagångssättet är att låta institutionen i fråga återuppta snarare än återinleda förfarandet; se till exempel domarna i målen Van Eick mot kommissionen,(29) Alvarez mot parlamentet,(30) Cimenteries CBR m.fl. mot kommissionen(31) och De Compte mot parlamentet.(32)
39 Det framgår vidare av domen i målet Transocean Marine Paint mot kommissionen(33) att när domstolen ogiltigförklarar en viss bestämmelse i ett beslut kan kommissionen, i enlighet med den allmänna princip som diskuterats ovan, återuppta förfarandet vid den punkt där den brist i förfarandet inträffade som medförde att beslutet ogiltigförklarades, snarare än att ta om hela förfarandet från början. Huruvida ett beslut ogiltigförklaras helt eller delvis är irrelevant när det gäller att bestämma huruvida kommissionen till följd därav måste återinleda det förfarande som föregick beslutet. Det är grunden för ogiltigförklaringen som är relevant i sammanhanget. Om denna grund utgörs av ett rent formfel eller en brist i förfarandet kan kommissionen i vederbörlig ordning avhjälpa felet utan att upprepa hela förfarandet genom att anta ett nytt beslut som i den utsträckning det är nödvändigt ersätter hela eller delar av det ursprungliga beslutet.
40 Jag finner inte Spaniens argument övertygande, att den princip som beskrivits ovan ger kommissionen en oacceptabel fördel. Det kan noteras att denna fråga diskuterades i två av de så kallade isoglukos-målen,(34) där det gjordes gällande att det, när domstolen ogiltigförklarade en rättsakt utan att (i enlighet med artikel 174 andra stycket) förordna att den även i fortsättningen skulle ha vissa rättsverkningar, inte var tillåtet att återskapa den situation som skulle ha förelegat om domen om ogiltigförklaring inte hade meddelats, eftersom parter skulle kunna avskräckas från att väcka talan och lagstiftaren skulle kunna uppmuntras att bortse från förfarandekrav. Även om domstolen inte behandlade frågan, tillbakavisade generaladvokat Reischl uttryckligen detta argument.(35)
41 Sammanfattningsvis kan anföras att, eftersom domstolen i domen i det första målet ogiltigförklarade det ursprungliga beslutet på grund av kommissionens underlåtenhet att på ett tillfredsställande sätt motivera sin uppfattning att omstruktureringsplanen inte kunde säkerställa Hytasas livskraft, kraven i artikel 176 första stycket är uppfyllda genom att kommissionen har antagit ett nytt beslut som innehåller en tillfredsställande motivering av denna uppfattning. Det kan noteras att Spanien inte har ifrågasatt riktigheten av de skäl som kommissionen har angett i ändringsbeslutet.
Rätten till försvar
42 Spanien har som en särskild grund anfört att kommissionen har åsidosatt rätten till försvar (les droits de la défense). Denna grund förutsätter att kommissionen var skyldig att återinleda förfarandet enligt artikel 93.2. Som jag tidigare angett anser jag inte att kommissionen hade en sådan skyldighet. Spaniens rätt till försvar har inte heller åsidosatts. Enligt min uppfattning återupptog kommissionen förfarandet på det stadium där Spanien redan getts tillfälle att yttra sig. Det förefaller (och har inte heller bestritts, med reservation för en punkt till vilken jag återkommer nedan) som om kommissionen baserade sin bedömning på omständigheter som framförts av eller tillhandahållits Spanien inom ramen för förfarandet enligt artikel 93.2, som ledde fram till det ursprungliga beslutet, och inom ramen för detta har inte påståtts att rätten till försvar har åsidosatts. Det har därför i det aktuella fallet inte förekommit något sådant åsidosättande av rätten till försvar som Spanien kan göra gällande.
43 Spanien har gjort gällande att det saknar relevans att Spanien gavs tillfälle att yttra sig under det ursprungliga förfarandet och har understrukit den i dess tycke uppenbara skillnaden mellan att yttra sig över företagets lönsamhet vid en viss given tidpunkt (åren 1990-1991) och att göra det flera år senare. Spanien har dessutom hänvisat till de två sista övervägandena i avdelning III i ändringsbeslutet, som har följande lydelse:
"Kommissionens åsikt att ovannämnda omstruktureringsplan inte gjorde företaget livskraftigt bekräftas genom de finansiella åtgärder som Spaniens regering var tvungen att vidta till förmån för Hytasa efter 1992. Omstruktureringsplanen genomfördes aldrig. Efter det att en av ägarna, Hilaturas Gossypium, gått i konkurs förvärvade Improasa, d.v.s. det företag som företräder Patrimonio del Estado, år 1992 30 % av MTT:s aktier. Ett flertal egendomar som tillhörde MTT intecknades till förmån för Improasa, till ett belopp av cirka 726 miljoner spanska pesetas. Improasa förvärvade också växlar som ställts ut av MTT till ett värde av cirka 4 660 miljoner spanska pesetas.
Under 1992 fick företaget två krediter till ett värde av 300 miljoner spanska pesetas från Instituto de Fomento de Andalucia (IFA), inom ramen för ett stödprogram som godkänts av kommissionen. MTT befinner sig för närvarande i en besvärlig ekonomisk situation med skulder på cirka 10 000 miljoner spanska pesetas, vilket är så mycket att de ansvariga spanska myndigheterna har beslutat att ställa in företagets betalningar på obestämd tid, som förberedelse för en likvidation av företaget och försäljning av dess tillgångar för att betala skulderna."
44 Kommissionen har erinrat om att stödets förenlighet med den gemensamma marknaden alltid måste bedömas mot bakgrund av den situation som förelåg vid tidpunkten för stödets beviljande.(36) I ändringsbeslutet redovisas en bedömning av stödets förenlighet, särskilt en förhandsbedömning av omstruktureringsplanens genomförbarhet, och således på grundval av den situation som förelåg vid tidpunkten för det ursprungliga beslutet och som Spanien redan hade yttrat sig över. Enligt kommissionen fyller de sista två övervägandena enbart en bekräftande funktion. Kommissionen har dessutom understrukit att, för det fall resonemanget varit retrospektivt, de två övervägandena skulle ha varit tillräckliga i sig, eftersom de bekräftar kommissionens tidigare tvivel beträffande det troliga i att planen kunde återupprätta Hytasas lönsamhet.
45 Av ordalydelsen i de två övervägandena framgår klart att syftet med dessa faktiskt enbart var att bekräfta kommissionens uppfattning att planen inte förmådde ge företaget livskraften åter. Denna uppfattning redovisas i detalj i sjunde till och med tjugosjätte övervägandena i avdelning III i ändringsbeslutet. Det har inte påståtts annat än att den bedömning som görs i dessa överväganden helt och hållet baseras på uppgifter som tillhandahållits kommissionen av Spanien under det tidigare förfarandet. Jag kan under dessa omständigheter inte se att Spaniens rätt till försvar har åsidosatts.
46 Domstolen drog en liknande slutsats i domen i målet Bayer mot kommissionen,(37) som avsåg det jämförbara fallet med ett förfarande enligt förordning nr 17/62.(38) Domstolen slog fast att det förhållandet att kommissionen fortsatte sina undersökningar efter meddelandet om anmärkningar inte innebar att det undersökta företagets rätt till försvar åsidosattes, under förutsättning att undersökningsresultatet inte föranledde kommissionen att gentemot företagen beakta nya omständigheter eller att avsevärt ändra bevisningen beträffande de omtvistade överträdelserna. Särskilt det förhållandet att det beslut som avslutade det administrativa förfarandet innehöll ytterligare bevisning beträffande de omständigheter som redovisats i meddelandet om anmärkningar kunde inte på något sätt anses utgöra ett åsidosättande av rätten till försvar.(39)
47 Spanien har slutligen påstått att rättssäkerhetsprincipen och principen om skydd för berättigade förväntningar har åsidosatts. Spanien har emellertid inte framfört några som helst argument till stöd för att ett sådant åsidosättande har skett, och jag anser det således inte nödvändigt att behandla detta påstående vidare.
Förslag till avgörande
48 Jag föreslår därför att
1) talan skall ogillas,
2) Konungariket Spanien skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
(1) - Kommissionens beslut 92/317/EEG av den 25 mars 1992 om statligt stöd som beviljats av Spanien till förmån för Hilaturas y Tejidos Andaluces SA, numera Mediterráneo Técnica Textil SA och dess köpare (EGT L 171, 1992, s. 54).
(2) - Kommissionens beslut 92/318/EEG av den 25 mars 1992 om stöd beviljat av Spanien till Industrias Mediterráneas de la Piel SA (Imepiel) (EGT L 172, 1992, s. 76) och kommissionens beslut 92/321/EEG av den 25 mars 1992 om stöd beviljat av Spanien till Intelhorce SA (före detta Industrias Textiles de Guadalhorce SA), numera GTE, General Textil España SA, ett statsägt företag som tillverkar bomullstextilier (EGT L 176, 1992, s. 57).
(3) - Dom av den 14 september 1994 i de förenade målen C-278/92, C-279/92 och C-280/92, Spanien mot kommissionen (REG 1994, s. I-4103).
(4) - Punkterna 12-43 och 70-72 i domen.
(5) - Åttonde punkten i avdelning VI i det ursprungliga beslutet.
(6) - Dom av den 21 mars 1991 i mål C-303/88, Italien mot kommissionen (REG 1991, s. I-1433; svensk specialutgåva, volym 11), punkt 34.
(7) - Punkt 48.
(8) - Punkt 50 i mitt förslag till avgörande.
(9) - Punkt 16.
(10) - Fotnot utan relevans för den svenska översättningen.
(11) - Punkt 9.
(12) - Kommissionens beslut 97/242/EG av den 18 september 1996 om ändring av kommissionens beslut 92/317/EEG om statligt stöd som beviljats av Spanien till förmån för Hilaturas y Tejidos Andaluces SA, numera Mediterráneo Técnica Textil SA, och dess köpare (EGT L 96, 1997, s. 30).
(13) - Artikel 1 i ändringsbeslutet.
(14) - Dom av den 29 oktober 1980 i mål 138/79 (REG 1980, s. 3333; svensk specialutgåva, volym 5, s. 405).
(15) - Dom av den 29 oktober 1980 i mål 139/79 (REG 1980, s. 3393).
(16) - Rådets förordning (EEG) nr 1293/79 av den 25 juni 1979 om ändring av förordning nr 1111/77 av den 17 maj 1977 om fastställande av gemensamma bestämmelser för isoglukos (EGT L 162, s. 10).
(17) - Rådets förordning (EEG) nr 387/81 av den 10 februari 1981 om ändring av förordning nr 1111/77 av den 17 maj 1977 om fastställande av gemensamma bestämmelser för isoglukos (EGT L 44, s. 1).
(18) - Domar av den 30 september 1982 i mål 108/81, Amylum mot rådet (REG 1982, s. 3107), i mål 110/81, Roquette Frères mot rådet (REG 1982, s. 3159) och i mål 114/81, Tunnel Refineries mot rådet (REG 1982, s. 3189).
(19) - Punkt 10 i domarna i målen Amylum mot rådet och Roquette Frères mot rådet samt punkt 9 i domen i målet Tunnel Refineries mot rådet.
(20) - Se till exempel dom av den 5 mars 1980 i mål 76/79, Könecke mot kommissionen (REG 1980, s. 665, punkt 13-15) och förslag till avgörande av generaladvokat Reischl (s. 688-689).
(21) - Dom av den 26 april 1988 i de förenade målen 97/86, 99/86, 193/86 och 215/86 (REG 1988, s. 2181), punkt 27.
(22) - Dom av den 13 november 1990 i mål C-331/88, Fedesa m.fl. (REG 1990, s. I-4023) och förstainstansrättens dom av den 17 oktober 1991 i mål T-26/89, De Compte mot parlamentet (REG 1991, s. II-781), punkt 70.
(23) - Dom av den 14 november 1984 i mål 323/82 (REG 1984, s. 3809; svensk specialutgåva, volym 7, s. 685). Se punkt 42 i mitt förslag till avgörande i det första målet.
(24) - Se ovan fotnot 22.
(25) - Se punkt 33-34 i domen och även punkt 56-57 i generaladvokat Mischos förslag till avgörande.
(26) - Dom av den 3 juli 1986 i mål 34/86, rådet mot parlamentet (REG 1986, s. 2155; svensk specialutgåva, volym 8).
(27) - Punkt 47 i domen.
(28) - Punkt 18.
(29) - Dom av den 4 februari 1970 i mål 13/69 (REG 1970, s. 3).
(30) - Dom av den 5 april 1984 i mål 347/82 (REG 1984, s. 1847, punkt 11-13) samt generaladvokat Verloren van Themaats förslag till avgörande (s. 1859).
(31) - Förstainstansrättens dom av den 18 december 1992 i de förenade målen T-10/92, T-11/92, T-12/92 och T-15/92 (REG 1992, s. II-2667, punkt 47; svensk specialutgåva, volym 13).
(32) - Se ovan fotnot 22, punkt 70 i domen.
(33) - Dom av den 23 oktober 1974 i mål 17/74 (REG 1974, s. 1063, punkt 20; svensk specialutgåva, volym 2, s. 357) samt generaladvokat Warners förslag till avgörande (s. 1091-1093).
(34) - Amylum mot rådet och Tunnel Refineries mot rådet; se ovan fotnot 18.
(35) - Se s. 3151 och 3152.
(36) - Dom av den 3 oktober 1991 i mål C-261/89, Italien mot kommissionen (REG 1991, s. I-4437), punkt 21.
(37) - Dom av den 14 juli 1972 i mål 51/69 (REG 1972, s. 745).
(38) - Rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 (EGT 13, 1962, s. 204; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8).
(39) - Punkt 11.