AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (hetedik tanács)
2008. december 10.
T‑57/99. sz. ügy
Albert Nardone
kontra
Európai Közösségek Bizottsága
„Közszolgálat – Tisztviselők – Kártérítési kereset – Foglalkozási megbetegedés – Azbesztnek és más anyagoknak való kitettség”
Tárgy: Azon károk megtérítése iránti kereset, amelyeket a felperes állítólag azért szenvedett el, mert a Bizottság vétkes magatartása
miatt azbesztporral szennyezett levegőnek volt kitéve.
Határozat: Az Elsőfokú Bíróság kötelezi a Bizottságot, hogy Albert Nardone részére fizessen meg 66 000 euró összegű kártérítést. Az Elsőfokú
Bíróság a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja. A felek maguk viselik saját költségeiket.
Összefoglaló
1.      Tisztviselők – Szociális biztonság – Balesetbiztosítás és foglalkozási megbetegedésekre vonatkozó biztosítás – A személyzeti
szabályzat szerinti átalány-kártérítés – Az intézmény felelősségének megállapítását megalapozó kötelezettségszegésen alapuló,
kiegészítő kártérítés iránti kérelem
(Személyzeti szabályzat, 73. cikk)
2.      Tisztviselők – Rokkantság – Az adminisztráció azon kötelezettsége, hogy ellenőrizze a lemondó tisztviselő munkaképességét
– Hiány
(Személyzeti szabályzat, 78. cikk)
3.      Eljárás – Költségek – Megállapítás – Megtérítendő költségek – Fogalom – A pert megelőző szakaszban felmerült költségek – Kizártság
(Személyzeti szabályzat, 90. és 91. cikk)
4.      Szerződésen kívüli felelősség – Feltételek – Magánszemélyek számára jogokat keletkeztető jogszabály kellően súlyos megsértése
(EK 288. cikk, második bekezdés)
1.      A foglalkozási megbetegedésben szenvedő tisztviselő csak abban az esetben jogosult az általános jogon alapuló kiegészítő kártérítést
igényelni, ha a személyzet szabályzat 73. cikke alapján nem lehet megfelelő kártérítést nyújtani. E jogi szabály – amelynek
célja annak elkerülése, hogy a tisztviselők számára kétszeres kártérítést fizessenek – főszabály szerint minden esetben alkalmazandó,
kivétel vagy eltérés lehetősége nélkül. Ennélfogva a személyzeti szabályzat alapján esetleg kapott ellátásokat a megtérítendő
kár értékelése során figyelembe kell venni, amennyiben azok ugyanazt a kárt térítik meg, mint amelynek megtérítését a kártérítési
kereset keretében igénylik.
A kártérítési kereset idő előtti, ha még nem lehet megítélni, hogy megfelelő jellegű‑e a személyzeti szabályzat szerinti kártérítés,
amelyet a felperes igényelhet. Jóllehet a tisztviselő számára általában gyorsabb és kevésbé költséges azt bizonyítani, hogy
a személyzeti szabályzat 73. cikke alapján átalány‑kártérítésre jogosult, mint azt, hogy a Közösség szerződésen kívüli felelősségének
megállapításához szükséges feltételek fennállnak, ez nincs mindig így. A közösségi bíróság az eset összes körülményének mérlegelését
megkövetelő eljárásgazdaságosság elvére tekintettel rendeli alá az általános jogon alapuló kártérítési kereset elfogadhatóságát
a személyzeti szabályzat 73. cikkében szereplő kártérítési út kimerítésének. Az ilyen keresetet tehát akkor lehet elfogadhatónak
nyilvánítani, ha a személyzeti szabályzaton alapuló kártérítés iránti eljárás túl hosszú ideig tart. Másrészt abban az esetben,
ha az ilyen kereset alapján megítélt kártérítés olyan károkra vonatkozik, amelyek megtérítését a személyzet szabályzat 73. cikke
szerinti kártérítési rendszer alapján is igénylik, az előbbi összegét – a kártérítések halmozódását tiltó szabály szerint –
le kell vonni a felperesnek a személyzeti szabályzat alapján esetleg nyújtott támogatásokból.
(lásd az 53–58. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság C‑257/98. P. sz., Lucaccioni kontra Bizottság ügyben 1999. szeptember 9‑én hozott ítéletének (EBHT 1999.,
I‑5251. o.) 23. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑165/95. sz., Lucaccioni kontra Bizottság ügyben 1998. május 14‑én hozott ítéletének
(EBHT‑KSZ 1998., I‑A‑203. o. és II‑627. o.) 72. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑300/97. sz., Latino kontra Bizottság ügyben
1999. december 15‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1999., I‑A‑259. o. és II‑1263. o.) 94. és 95. pontja.
2.      Sem a Bíróság ítélkezési gyakorlatából, sem pedig egyetlen más közösségi jogforrásból nem következik a közösségi intézmény
számára általános kötelezettség arra nézve, hogy felülvizsgálja a tisztviselő munkaképességét önkéntes távozás esetén.
Amennyiben a tisztviselő úgy ítéli meg, hogy egészségi állapota miatt meg kell szüntetnie a szolgálati jogviszonyát, távozása
előtt köteles a személyzeti szabályzat 78. cikke szerinti rokkantsági nyugdíj megállapítása iránti, a szabályzat 90. cikke
szerinti kérelmet benyújtani. Ennek hiányában ? feltételezve, hogy a tisztviselő jogosult a rokkantsági nyugdíjra ? kizárólag
ő a felelős azért, ha nem részesült rokkantsági nyugdíjban.
(lásd a 130. és 131. pontot)
Hivatkozás: az Elsőfokú Bíróság T‑59/01. sz., Nardone kontra Bizottság ügyben 2003. február 26‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2003.,
I‑A‑55. o. és II‑323. o.) 38. és 40. pontja.
3.      A személyzeti szabályzat 90. és 91. cikkében előírt, pert megelőző eljárás szakaszában nyújtott ügyvédi szolgáltatásért járó
munkadíj nem minősül megtérítendő költségnek. A személyzeti szabályzatban előírt, pert megelőző eljárás logikája tehát az,
hogy ebben a szakaszban a tisztviselő lehetőleg ne képviselő útján vegyen részt, amivel összefüggésben viszont az adminisztráció
a panaszokat nem értelmezheti megszorítóan, hanem éppen ellenkezőleg, a nyitottság szellemében kell vizsgálnia őket. Következésképpen
a kártérítési kereset keretében a jogi képviselő költségeit és munkadíját csak rendkívüli körülmények fennállása esetén lehet
a tisztviselőnek megtéríteni.
(lásd a 139. és 140. pontot)
Hivatkozás: az Elsőfokú Bíróság T‑84/91. DEP. sz., Meskens kontra Parlament ügyben 1993. július 5‑én hozott végzésének (EBHT 1993.,
II‑757. o.) 14. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑34/03. sz., Hecq kontra Bizottság ügyben 2004. május 6‑án hozott végzésének
(EBHT‑KSZ 2004., I‑A‑143. o. és II‑639. o.) 21. pontja, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; az Elsőfokú Bíróság T‑155/03,
T‑157/03. és T‑331/03. sz., Cwik kontra Bizottság egyesített ügyekben 2005. december 13‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2005.,
I‑A‑411. o. és II‑1865. o.) 199. pontja, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
4.      Az Európai Közösség szerződésen kívüli felelőssége megállapításának első feltétele, hogy bizonyítsák valamely olyan jogszabály
kellően súlyos megsértését, amelynek célja, hogy jogokat biztosítson a magánszemélyek számára. Ha az érintett közösségi intézmény
széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik, a jogszabály megsértésének kellően súlyos jellegére vonatkozó követelmény teljesülésének
az a döntő kritériuma, hogy az intézmény nyilvánvalóan és súlyosan megsértse a mérlegelési jogköre korlátait. Ha az érintett
intézmény csak igen csekély mérlegelési jogkörrel rendelkezik, vagy nem rendelkezik mérlegelési jogkörrel, a közösségi jog
egyszerű megsértése elegendő a kellően súlyos jogsértés fennállásának megállapításához.
A Közösségnek a közösségi jog megsértésével a tisztviselőknek és a volt tisztviselőknek okozott károkért fennálló felelőssége
megállapításának feltételei – különleges indokok hiányában – nem térhetnek el a Közösség más magánszemélyekkel szemben fennálló
felelősségére vonatkozó feltételektől.
A közösségi intézmény orvosi szolgálata a gondoskodási kötelezettség értelmében köteles figyelmeztetni a tisztviselőt az utóbbi
aktájából kitűnő összes betegségre, és fel kell hívnia annak figyelmét az egészségére káros magatartásokra, ami alapján az
ebben a vonatkozásban jelentőséggel bíró minden adatot és körülményt közölni kell vele. Az orvosi szolgálat azokra a kockázati
tényezőkre is köteles felhívni a tisztviselő figyelmét, amelyek betegséget okozhatnak. E kötelezettségek esetleges megsértése
kiválthatja a szóban forgó intézmény felelősségének megállapítását. Ennélfogva a gondoskodási kötelezettség olyan jogi előírás,
amelynek megsértése kiválthatja az Európai Közösség felelősségének megállapítását.
A Bizottság a gondoskodási kötelezettsége kellően súlyos megsértésének minősülő kötelezettségszegést követ el, ha a tisztviselőt
arra kötelezi, hogy az egészségtelen körülmények között dolgozzon, és annak ellenére sem fogad el intézkedéseket e körülmények
javítására, hogy erre a helyzetre az orvos‑szakértő többször felhívta a figyelmét.
(lásd a 162., 164., 166. és 171–173. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság C‑352/98. P. sz., Bergaderm és Goupil kontra Bizottság ügyben 2000. július 4‑én hozott ítéletének (EBHT 2000.,
I‑5291. o.) 41., 43. és 44. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑36/89. sz., Nijman kontra Bizottság ügyben 1991. szeptember 25‑én
hozott ítéletének (EBHT 1991., II‑699. o.) 36. és 37. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑90/95. sz., Gill kontra Bizottság ügyben
1997. december 18‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1997., I‑A‑471. o. és II‑1231. o.) 34. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑198/95.,
T‑171/96., T‑230/97., T‑174/98. és T‑225/99. sz., Comafrica és Dole Fresh Fruit Europe kontra Bizottság egyesített ügyekben
2001. július 12‑én hozott ítéletének (EBHT 2001., II‑1975. o.) 134. pontja.