62022TJ0679_RES
T‑679/22. sz. ügy
Oy Shaman Spirits Ltd
kontra
Az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO)
A Törvényszék (harmadik tanács) 2023. november 22‑i ítélete
„Európai uniós védjegy – A határozatok visszavonására vagy a bejegyzések törlésére irányuló eljárás – Az EUIPO‑nak betudható nyilvánvaló hibát tartalmazó lajstrombejegyzés törlése – A LAPLANDIA Land of purity és más ábrás védjegyek használati engedélyeinek lajstromba való bejegyzése – Használati engedélyek bejegyzésének feltételei – A használati engedély bejegyzett jogosult általi megadásának igazolása – Az »EUIPO‑nak betudható nyilvánvaló hiba« fogalma – Az (EU) 2017/1001 rendelet 27. cikke (1) bekezdésének második mondata – A 2017/1001 rendelet 103. cikke (1) bekezdésének első mondata”
Európai uniós védjegy – A védjegyoltalom mint a tulajdon tárgya – Használati engedély – A lajstromba való bejegyzés – Feltételek – A használati engedély bejegyzett jogosult általi megadásának igazolása – A nemzeti jog által előírt feltételek relevanciájának hiánya
(2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 19. cikk, (1) bekezdés, 20., 25., 26. cikk, és 27. cikk, (1) bekezdés; 2018/626 bizottsági rendelet, 13. cikk)
(lásd: 20–27., 33., 34., 43. pont)
Európai uniós védjegy – Eljárási rendelkezések – Törlés vagy visszavonás – Feltétel – Nyilvánvaló hiba – Fogalom – Valamely engedélynek ezen engedély bejegyzett jogosult általi megadásának igazolása nélküli bejegyzése a lajstromba – Bennfoglaltság
(2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 103. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 40–42. pont)
Összefoglalás
2008 és 2016 között a Brandavid Oy három ábrás védjegyet lajstromoztatott az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatalánál (EUIPO).
2017‑ben bejegyezték a lajstromba e védjegyeknek a Global Drinks Finland Oyre – a jelen ügyben beavatkozóra – történő átruházását.
2020‑ban a felperes, az Oy Shaman Spirits Ltd azt kérte az EUIPO‑tól, hogy a Brandavid Oy val 2016‑ban kötött használati engedélyre vonatkozó megállapodás (a továbbiakban: licenciamegállapodás) alapján jegyezze be a lajstromba a szóban forgó védjegyekre vonatkozó kizárólagos használati engedélyt. Az engedély bejegyzését követően a beavatkozó tiltakozott az engedély bejegyzése ellen.
2021‑ben az EUIPO‑nak a lajstrom vezetésével megbízott szervezeti egysége törölte az említett nyilvántartásból a használati engedély bejegyzését.
Mivel úgy ítélte meg, hogy a használati engedély kért lajstromozása a 2017/1001 rendelet (
1
) 103. cikkének (1) bekezdése értelmében az EUIPO‑nak betudható nyilvánvaló hibának minősül, ami igazolja annak törlését, az EUIPO fellebbezési tanácsa elutasította a felperes fellebbezését. A bejegyzési kérelemmel együtt benyújtott egyetlen bizonyíték ugyanis a licenciamegállapodásból állt, amely megállapodásnak a beavatkozó, mint a szóban forgó védjegyek lajstromozott jogosultja, soha nem volt aláíró/részes fele.
A Törvényszék az ítéletében elutasítja a felperes keresetét. Ezenfelül a használati engedélyek bejegyzésének feltételeiről és az „EUIPO‑nak betudható nyilvánvaló hiba” fogalmáról is határoz.
A Törvényszék álláspontja
Először is, a Törvényszék megállapítja, hogy a használati engedély bejegyzésének törlésével az EUIPO helyesen alkalmazta a 2017/1001 rendelet 25. és 26. cikkét, (
2
) az említett cikkekben hivatkozott rendelkezésekkel (
3
) összefüggésben. E szabályok a jogbiztonság érdekében megkövetelik, hogy a bejegyzett jogosult tevőlegesen is kifejezze a használati engedély megadására irányuló szándékát, akár a használati engedély bejegyzése iránti kérelemnek az EUIPO‑hoz való közvetlen benyújtásával, akár valamely nyilatkozat, egyezség vagy formanyomtatvány aláírásával. (
4
) Márpedig, a licenciamegállapodás nem említette a beavatkozót, aki a kérelem benyújtásának és a használati engedély bejegyzésének időpontjában a bejegyzett jogosult volt, és nem tartalmazta az aláírását sem. A korábbi bejegyzett jogosult már nem volt jogosult az előírt hozzájárulás megadására.
Még ha feltételezzük is, hogy a beavatkozó jogelődje által adott használati engedélyre hivatkozni lehet a beavatkozóval szemben, (
5
) már amennyiben e két társaságnak a szóban forgó védjegyek átruházásakor tudomása volt a használati engedélyről, ebből még nem következik, hogy az engedély bejegyezhető. Még ha e körülmények között az engedély érvényes is maradhat, illetve a nemzeti jog alapján jogokat keletkeztethet, ez az anyagi jogi helyzet akkor sem befolyásolhatja a bejegyzési jogot, amely formalista megközelítést követ. A fellebbezési tanács határozatának jogszerűsége ugyanis kizárólag azoknak az alkalmazandó rendelkezésekben előírt formalizált feltételektől függ, amelyeknek a szövege semmilyen értelmezési mozgásteret nem hagy. Mindazonáltal a felperes továbbra is érvényesítheti az anyagi jogból eredő jogait a nemzeti bíróságok előtt.
Másodszor, a Törvényszék elveti a felperes azon érveit, miszerint a finn jog alkalmazható, mivel az érintett társaságok székhelye Finnországban van. Az európai uniós védjegyre vonatkozó használati engedélynek a lajstromba történő bejegyzését ugyanis az uniós jog önállóan szabályozza. (
6
) Tehát az a kérdés, hogy a finn jog ismer‑e a használati szerződésre vonatkozó alaki követelményeket, vagy hogy az ilyen szerződés milyen feltételek mellett köti a szóban forgó védjegyek jogutód jogosultját is, nem releváns azon kérdés szempontjából, hogy a használati engedélynek a felperes javára a lajstromba történő bejegyzése hibátlan volt‑e.
Végül harmadszor, a Törvényszék elveti a felperes azon érvét, amely szerint a fellebbezési tanács túllépte hatáskörét, amikor hatályon kívül helyezett egy olyan határozatot, amely megfelelt a finn jognak. A törölt bejegyzés ugyanis az EUIPO‑nak betudható nyilvánvaló hibában szenvedett. Mivel az engedély bejegyzése ugyanazon szabályok szerint történik, mint az átruházás bejegyzése, a Törvényszék megfelelően alkalmazza a jelen ügyre azt az ítélkezési gyakorlatot, amely szerint az EUIPO‑nak nem feladata, hogy a nemzeti jog alapján vizsgálja az európai uniós védjegy átruházásának érvényességét és joghatásait. Ebből következik, hogy valamely használati engedély bejegyzése iránti kérelem elbírálása során az EUIPO hatásköre főszabály szerint az alaki feltételek vizsgálatára korlátozódik, és nem foglalja magában azon érdemi kérdések értékelését, amelyek esetleg az alkalmazandó nemzeti jog keretében felmerülhetnek.
(
1
)	Az európai uniós védjegyről szóló, 2017. június 14‑i (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2017. L 154., 1. o.).
(
2
)	E rendelet 25. cikkének (5) bekezdése értelmében a használati engedély megadását vagy átruházását bármelyik fél kérelmére a lajstromba be kell jegyezni, és meg kell hirdetni.
(
3
)	Az említett rendelet 20. cikkének (5) bekezdése előírja, hogy az átruházás bejegyzése iránti kérelemnek tartalmaznia kell azokat az iratokat, amelyek bizonyítják, hogy az átruházás szabályszerű volt és alaki szempontból megfelelő formában történt; e (3) bekezdése pedig előírja, hogy „az európai uniós védjegyoltalom átruházását írásba kell foglalni, és azt a szerződő feleknek alá kell írniuk, kivéve, ha az átruházásra bírói ítélet alapján kerül sor; ellenkező esetben az átruházás érvénytelen”. A 2017/1001 rendelet egyes rendelkezéseinek végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról és az (EU) 2017/1431 végrehajtási rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. március 5‑i (EU) 2018/626 bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2018. L 104., 37. o.) 13. cikke (3) bekezdésének a), c) és d) pontja pontosítja, hogy a lajstromba bejegyzett jogosult aláírása vagy hozzájárulása a használati engedély érvényes megadásának előfeltétele.
(
4
)	A 2017/1001 rendelet 26. cikke (1) bekezdésének b) pontja és a 2018/626 végrehajtási rendelet 13. cikke (3) bekezdésének a), b), c) és d) pontja.
(
5
)	A 2017/1001 rendelet 27. cikke (1) bekezdésének második mondata értelmében.
(
6
)	A 2017/1001 rendelet 19. cikkének (1) bekezdése, amely azon tagállam jogára utal vissza, amelyben az európai uniós védjegy jogosultjának székhelye található, csak akkor alkalmazandó, „ha a 20–28. cikk másként nem rendelkezik”. Lásd e rendelet 25–28. cikkét és a 2018/626 végrehajtási rendelet 13. cikkét.