62020TO0050
A TÖRVÉNYSZÉK VÉGZÉSE (tizedik tanács)
2021. március 12. (
*1
)
„Gazdaság‑ és monetáris politika – Hitelintézetek prudenciális felügyelete – Fizetésképtelenségi eljárás – Az EKB részéről annak megtagadása, hogy helyt adjon egy hitelintézet igazgatótanácsa arra irányuló kérelmének, hogy utasítsa az említett hitelintézet vagyonfelügyelőjét arra, hogy az igazgatótanács által meghatalmazott ügyvéd számára biztosítson hozzáférést a hitelintézet helyiségeihez, információihoz, személyzetéhez és forrásaihoz – Az aktus kibocsátójának hatásköre – Nyilvánvalóan minden jogi alapot nélkülöző kereset”
A T‑50/20. sz. ügyben,
a PNB Banka AS (székhelye: Riga [Lettország], képviseli: O. Behrends ügyvéd)
felperesnek
az Európai Központi Bank (EKB) (képviselik: C. Hernández Saseta, F. Bonnard és V. Hümpfner, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen
a felperes vagyonfelügyelőjének a felperes igazgatótanácsa által meghatalmazott ügyvéd részére a felperes helyiségeihez, birtokában levő információkhoz, valamint a felperes személyzetéhez és forrásaihoz való hozzáférés biztosítására történő utasításának megtagadásáról szóló, 2019. november 19‑i EKB határozat megsemmisítése iránt az EUMSZ 263. cikk alapján benyújtott kérelme tárgyában,
A TÖRVÉNYSZÉK (tizedik tanács),
tagjai: A. Kornezov elnök, K. Kowalik‑Bańczyk és G. Hesse (előadó) bírák,
hivatalvezető: E. Coulon,
meghozta a következő
Végzést (
1
)
[omissis]
A jogkérdésről
[omissis]
A megsemmisítés iránti kérelmekről
25
A felperes vitatja a kért utasítás vagyonfelügyelő részére történő adásának az EKB általi megtagadását. A felperes szerint a helyiségeihez, információihoz, személyzetéhez és forrásaihoz való hozzáférés elengedhetetlen ahhoz, hogy a felperes igazgatótanácsa a 2019. november 5‑iEKB és társai kontra Trasta Komercbanka és társai ítéletnek (C‑663/17 P, C‑665/17 P és C‑669/17 P, EU:C:2019:923) megfelelően el tudja látni a felperes képviseletére vonatkozó feladatát. Azt állítja, hogy az igazgatótanács nem képes a felperes tényleges képviseletére, ha az említett igazgatótanács által meghatalmazott ügyvédtől megtagadják a felperes birtokában levő információkhoz és iratokhoz, valamint a felperes forrásaihoz, különösen a pénzügyi forrásaihoz való hozzáférést, amelyek lehetővé tennék külső jogi képviselet finanszírozását.
26
A felperes keresetének alátámasztására öt jogalapra hivatkozik. Az első jogalap az EKB által elkövetett állítólagos hibán alapul, amennyiben az EKB megállapította, hogy nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy a vagyonfelügyelő részére a kért utasítást megadja. A második jogalap a felperes hatékony jogorvoslathoz való jogának megsértésén alapul. Harmadik jogalapjával a felperes azt állítja, hogy megsértették a meghallgatáshoz való jogát. A negyedik jogalap a megfelelő indokoláshoz való jog megsértésén alapul. Az ötödik jogalapjával a felperes azt állítja, hogy az EKB megsértette a nemo auditur propriam turpitudinem allegans elvét.
Az első, az EKB által a tekintetben elkövetett állítólagos hibán alapuló jogalapról, hogy az EKB megállapította, hogy nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy a vagyonfelügyelő részére a kért utasítást megadja
27
A felperes az első jogalapja keretében azt állítja, hogy az EKB – mint a felperes „jelentős hitelintézetnek” történő minősítése óta annak közvetlen felügyeleti hatósága – hatáskörrel rendelkezik arra, hogy a vagyonfelügyelő részére a kért utasítást megadja, különösen a lett jog, közelebbről az 1995. október 5‑i Kredītiestāžu likums (a hitelintézetekről szóló törvény) (Latvijas Vēstnesis, 1995. évi 163. szám) 132.1. cikkének (3) bekezdése alapján, amely a következőképpen rendelkezik:
„A jelen törvényben előírt hatáskörnek megfelelően a [PTPB] jogosult a vagyonfelügyelő tevékenységeinek és a jelen törvény által előírt korlátozások vagyonfelügyelő általi tiszteletben tartásának ellenőrzésére. E célból a [PTPB] megbízottja jogosult arra, hogy a hitelintézetnek az e hitelintézetre vonatkozó minden dokumentumát megismerje, valamint, hogy a vagyonfelügyelőtől a hitelintézet fizetésképtelenségi eljárására vonatkozó magyarázatokat és bármely más hasznos információt megkapjon.”
28
Ennélfogva az EKB feladata, hogy a vagyonfelügyelő tevékenységeit ellenőrizze annak érdekében, hogy a felperes megfelelő belső irányításának tiszteletben tartása biztosított legyen. A felperes szerint a felügyeleti hatóság egyik fontos feladata annak biztosítása, hogy az igazgatótanács ténylegesen képes legyen feladatai ellátására. A felperes hangsúlyozza, hogy igazgatósága számára lehetetlen a feladatai ellátása, amennyiben nem rendelkezik az e hitelintézet helyiségeihez és forrásaihoz való hozzáféréssel.
29
A felperes ezenkívül az 1024/2013 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének e) pontjára és a hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférésről és a hitelintézetek és befektetési vállalkozások prudenciális felügyeletéről, a 2002/87/EK irányelv módosításáról, a 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. június 26‑i 2013/36/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2013. L 176., 338. o.; helyesbítések: HL 2013. L 208., 73. o.; HL 2017. L 20., 1. o.) 67. és 74. cikkére is hivatkozik, amely rendelkezések a hitelintézet belső irányítási rendszerére irányadó követelményekre vonatkoznak. A felperes hangsúlyozza, hogy többek között a 2013/36 irányelv 67. cikkének (1) és (2) bekezdéséből kitűnik, hogy egy olyan helyzetben, amelyben egy hitelintézet nem rendelkezik az ugyanezen irányelv 74. cikkét átültető nemzeti rendelkezésekkel összhangban az illetékes hatóságok által megkövetelt megbízható vállalatirányítási rendszerrel, a felügyeleti hatóság olyan határozatot hozhat, amely előírja a felelős természetes vagy jogi személy számára, hogy hagyjon fel az adott magatartással, és tartózkodjon e magatartás megismétlésétől.
30
E rendelkezésekből következik, hogy mivel az EKB a PTPB helyébe lépett, hatáskörrel rendelkezik arra, hogy a vagyonfelügyelő részére a kért utasítást megadja annak érdekében, hogy a szabályozás alkalmazásában biztosítsa a felperes tényleges képviseletét. A felperes szerint a jelen esetben maga az EKB akadályozza a felügyeleti szabályok felperesnél történő tiszteletben tartását, amelyek ellenőrzésére hivatott.
31
Ezenkívül a felperes szerint az EKB elismerte, hogy a felperes igazgatótanácsa megőrizte a felperes képviselőjekénti jogállását. Ezért az EKB lehetőséget biztosított az igazgatótanács által meghatalmazott ügyvédnek arra, hogy a felperes engedélyének visszavonásáról szóló határozattervezetre vonatkozóan észrevételeket nyújtson be.
32
Elfogadhatatlansági kifogásában az EKB elutasítja ezeket az érveket.
33
Mindenekelőtt meg kell állapítani, hogy az EKB 2020. február 17‑i határozatával visszavonta a felperes banki engedélyét. Ettől az időponttól a felperes főszabály szerint már nem az EKB prudenciális felügyelete alatt álló, az 1024/2013 rendelet értelmében vett hitelintézet. Következésképpen felmerül a kérdés, hogy a felperes jelenlegi helyzetében még érvényesen állíthatja‑e, hogy az EKB‑t prudenciális felügyeleti hatásköre alapján kötelezettségek terhelik, és érvényesen hivatkozhat‑e ezekre. Mindazonáltal nem vitatott, hogy a kért utasítás vagyonfelügyelő részére történő adásának EKB általi megtagadása időpontjában, 2019. november 19‑én a felperes hitelintézet volt. Ezért meg kell vizsgálni, hogy a felperes megalapozottan tekinti‑e úgy, hogy az EKB ebben az időpontban hatáskörrel rendelkezett arra, hogy kérelmének helyt adjon.
34
Kiindulásként jelezni kell, hogy a felperes ezt a jogalapot lényegében az 1024/2013 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének e) pontjára, a 2013/36 irányelv 67. és 74. cikkére és a hitelintézetekről szóló törvény 132.1. cikkének (3) bekezdésére alapítja. A felperes szerint ugyanis ezek a rendelkezések biztosítják az EKB részére a kért utasítás megadására vonatkozó hatáskört.
35
E tekintetben megjegyzendő, hogy az 1024/2013 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének megfelelően az EKB‑nak prudenciális felügyeleti feladatai, így például az említett rendelet 4. cikke (1) bekezdésének e) pontjában előírt feladatai keretében alkalmaznia kell a teljes vonatkozó uniós joganyagot, és amennyiben a vonatkozó uniós joganyag irányelvekből áll, az ezeket az irányelvet átültető nemzeti jogszabályokat.
– Az 1024/2013 rendeletről
36
Az 1024/2013 rendelet 1. cikkének első bekezdése úgy rendelkezik, hogy e rendelet „a hitelintézetek biztonságához és hatékony és eredményes működéséhez, valamint az Unión és az egyes tagállamokon belül a pénzügyi rendszer stabilitásához való hozzájárulás céljából a hitelintézetek prudenciális felügyeletére vonatkozó szakpolitikákkal kapcsolatos külön feladatokkal bízza meg az EKB‑t, mégpedig a szabályozási arbitrázs megakadályozása céljából a hitelintézetekkel szemben egyenlő bánásmódot alkalmazva a belső piaci egység és integritás maradéktalan tiszteletben tartása mellett”.
37
Az említett rendelet 1. cikkének ötödik bekezdése kimondja, hogy e rendelet „nem érinti a mechanizmusban részt vevő tagállamok illetékes hatóságainak az azon felügyeleti feladatok végrehajtásával kapcsolatos felelősségét és hatásköreit, amelyeket ez a rendelet nem ruházott az EKB‑ra”.
38
Ugyanezen rendelet 4. cikke (1) bekezdésének e) pontja szerint „e cikk (3) bekezdésével összhangban az EKB kizárólagos hatáskörébe tartozik a mechanizmusban részt vevő tagállamokban székhellyel rendelkező valamennyi hitelintézetre vonatkozó alábbi feladatok prudenciális felügyelet céljából történő végrehajtása: […] az azoknak a 4. cikk (3) bekezdése első albekezdésében említett jogszabályoknak való megfelelés biztosítása, amelyek a hitelintézetek számára előírják, hogy megbízható irányítási rendszerekkel, többek között a hitelintézetek vezetéséért felelős személyekre vonatkozó szakmai alkalmassági és üzleti megbízhatósági követelmények előírásával, kockázatkezelési eljárásokkal, belső ellenőrzési mechanizmusokkal, javadalmazási politikákkal és gyakorlattal, valamint hatékony belső tőkemegfelelőség‑értékelési eljárásokkal – többek között belső minősítésen alapuló modellekkel – rendelkezzenek”.
39
Először is, e rendelkezés szövege ily módon körülhatárolja az EKB által gyakorolt prudenciális felügyelet terjedelmét, amely nem foglalja magában ezen intézmény arra vonatkozó hatáskörét, hogy az említett felügyelettel össze nem függő, a felperes által kértekhez hasonló utasításokat adjon egy, a nemzeti jognak megfelelően a felpereshez hasonló hitelintézettel szemben indított fizetésképtelenségi eljárás keretében kijelölt vagyonfelügyelőnek arra vonatkozóan, hogy az az igazgatótanács ügyvédje részére biztosítson hozzáférést ezen hitelintézet helyiségeihez, információihoz, személyzetéhez és forrásaihoz.
40
Pusztán az a körülmény, hogy az EKB az egyetlen olyan intézmény, amely „valamennyi hitelintézet” vonatkozásában felelős az 1024/2013 rendelet 4. cikkének (1) bekezdésében felsorolt feladatokért, a felperes által állítottakkal ellentétben egyáltalán nem jelenti azt, hogy az EKB a felpereshez hasonló, úgynevezett „jelentős”, tehát a közvetlen felügyelete alatt álló hitelintézetek vonatkozásában az 1024/2013 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének e) pontjában foglaltnál tágabb hatáskörrel rendelkezne.
41
Kétségkívül emlékeztetni kell arra, hogy az 1024/2013 rendelet 4. cikke, amelynek címe „Az EKB‑ra ruházott feladatok”, az (1) bekezdésében azt mondja ki, hogy e rendelet 6. cikkének keretén belül az EKB „kizárólagos hatáskörébe” tartozik a „valamennyi” hitelintézetre vonatkozó, az e 4. cikk (1) bekezdésében felsorolt feladatok prudenciális felügyelet céljából történő végrehajtása. Így az 1024/2013 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének szövegéből az következik, hogy az EKB kizárólagos hatáskörrel rendelkezik az e rendelkezésben felsorolt feladatok végrehajtására valamennyi hitelintézet, tehát mind a „jelentős hitelintézetek”, mind a „kevésbé jelentős hitelintézetek” vonatkozásában (lásd ebben az értelemben: 2019. május 8‑iLandeskreditbank Baden‑Württemberg kontra EKB ítélet, C‑450/17 P, EU:C:2019:372, 37. és 38. pont).
42
Mindazonáltal az 1024/2013 rendelet 6. cikkének (4)–(6) bekezdésével összefüggésben értelmezett 4. cikkének (1) bekezdése keretében a hitelintézetek két kategóriája közötti különbség nem az EKB prudenciális felügyelet terén fennálló hatáskörének terjedelme szempontjából releváns, hanem csupán a feladatoknak az EKB és a nemzeti felügyeleti hatóságok közötti megosztása szempontjából, amennyiben ez utóbbiak támogatják az EKB‑t az említett rendelettel ráruházott feladatai teljesítésében azáltal, hogy e feladatok közül egyes feladatokat decentralizált módon hajtanak végre az e rendelet 6. cikke (4) bekezdésének első albekezdése szerinti kevésbé jelentősnek minősülő hitelintézetek vonatkozásában (lásd ebben az értelemben: 2019. május 8‑iLandeskreditbank Baden‑Württemberg kontra EKB ítélet, C‑450/17 P, EU:C:2019:372, 41. pont).
43
Igaz ugyanis, hogy az 1024/2013 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése értelmében az EKB a feladatait az EKB‑t és az illetékes nemzeti hatóságokat magában foglaló egységes felügyeleti mechanizmus keretében hajtja végre, és felelős annak hatékony és konzisztens működéséért (2019. május 8‑iLandeskreditbank Baden‑Württemberg kontra EKB ítélet, C‑450/17 P, EU:C:2019:372, 39. pont).
44
Ebben az összefüggésben az 1024/2013 rendelet 6. cikkének (6) bekezdése szerint az illetékes nemzeti hatóságok hajtják végre e rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b), d)–g) és i) pontjában említett feladatokat és felelősek e feladatokért, valamint az e cikk (4) bekezdésének első albekezdése szerinti hitelintézetekre vonatkozó minden releváns felügyeleti határozat meghozataláért, vagyis azon hitelintézetek vonatkozásában, amelyek az ez utóbbi rendelkezésben meghatározott kritériumok alapján „kevésbé jelentősek” (2019. május 8‑iLandeskreditbank Baden‑Württemberg kontra EKB ítélet, C‑450/17 P, EU:C:2019:372, 40. pont). Ugyanakkor ez a megállapítás nem lehet érvényes a felpereshez hasonló, úgynevezett „jelentős” hitelintézetek vonatkozásában, amelyek tekintetében az 1024/2013 rendelet 6. cikke (5) bekezdésének b) pontja alapján maga az EKB közvetlenül lát el valamennyi releváns felügyeleti feladatot.
45
Ezzel együtt az 1024/2013 rendelet vonatkozó rendelkezései nem támasztják alá, hogy a „jelentős” hitelintézetek tekintetében az EKB‑ra ruházott felügyeleti feladatok magukban foglalják a vagyonfelügyelő részére az e feladatokkal össze nem függő, a felperes által kértekhez hasonló utasítások adásra vonatkozó hatáskört, amint az a fenti 39. pontban megállapításra került. Az is nyilvánvaló, hogy e rendelkezések szövege nem tartalmaz semmilyen, az ilyen hatáskör fennállására vonatkozó utalást. A felperes érvét e tekintetben tehát el kell utasítani.
46
Másodszor, ami az 1024/2013 rendelet és 4. cikke (1) bekezdése e) pontjának célját illeti, megjegyzendő, hogy az EUMSZ 127. cikk (6) bekezdése, amely az 1024/2013 rendelet elfogadásának jogalapját képezi, előírja, hogy az Európai Unió Tanácsa az EKB‑t a hitelintézetek és – a biztosítóintézetek kivételével – az egyéb pénzügyi szervezetek prudenciális felügyeletére vonatkozó politikákkal kapcsolatban külön feladatokkal bízhatja meg (2019. október 2‑iCrédit mutuel Arkéa kontra EKB ítélet, C‑152/18 P és C‑153/18 P, EU:C:2019:810, 52. pont).
47
Meg kell jegyezni továbbá, hogy az EUMSZ 127. cikk az EUM‑Szerződés harmadik része VIII. címének „Monetáris politika” elnevezésű 2. fejezetében szerepel, és a Központi Bankok Európai Rendszerének (KBER) és az EKB‑nak a céljait és alapvető feladatait határozza meg (2019. október 2‑iCrédit mutuel Arkéa kontra EKB ítélet, C‑152/18 P és C‑153/18 P, EU:C:2019:810, 54. pont).
48
A bankok prudenciális felügyeletére vonatkozó, az EUMSZ 127. cikk (6) bekezdése szerinti feladatok gyakorlásának az a célja, hogy biztosítsa a hitelintézetek, különösen a nagy hitelintézetek és a bankcsoportok biztonságát és szilárdságát annak érdekében, hogy hozzájáruljon az Unió egészének pénzügyi rendszere stabilitásának biztosításához (2019. október 2‑iCrédit mutuel Arkéa kontra EKB ítélet, C‑152/18 P és C‑153/18 P, EU:C:2019:810, 55. pont).
49
Egyébiránt e célok követése kifejezetten szerepel az 1024/2013 rendelet (16), (26), (30) és (65) preambulumbekezdésében, valamint e rendelet 1. cikkének első bekezdésében (2019. október 2‑iCrédit mutuel Arkéa kontra EKB ítélet, C‑152/18 P és C‑153/18 P, EU:C:2019:810, 56. pont).
50
Ebből következik, hogy az EKB által ellátott, az 1024/2013 rendeletben, és különösen 4. cikkének (1) bekezdésében előirányzott prudenciális felügyelet célja, hogy korlátozza az euróövezet gazdasági és pénzügyi stabilitását érintő konkrét kockázatokat, többek között a hitelintézetek csődjének elkerülése révén. Az EKB‑nak a rá ruházott felügyeleti feladatok ellátására vonatkozó hatásköre nélkülözhetetlen a bankok életképességét érintő kockázatok megállapításához és ahhoz, hogy felkérhessék a bankokat a szükséges intézkedések meghozatalára.
51
Márpedig a jelen ügyben a felperes a lett jognak megfelelően vagyonfelügyelő által lefolytatott fizetésképtelenségi eljárás tárgyát képezi, és a kért utasítás, amely kizárólag arra vonatkozik, hogy a felperes igazgatótanácsának ügyvédje részére biztosítsanak hozzáférést a felperes helyiségeihez, információihoz, személyzetéhez és forrásaihoz, nem alkalmas arra, hogy hozzájáruljon azon kockázatok kezeléséhez, amelyeknek mérséklésére az 1024/2013 rendelet irányul. A kért utasítás ugyanis sem a szóban forgó hitelintézet életképességét, sem a gazdasági vagy pénzügyi stabilitást nem érinti.
52
Következésképpen nyilvánvaló, hogy sem az 1024/2013 rendelet releváns rendelkezéseinek szövegéből, sem azoknak – különösen a rendelet EUM‑Szerződésben található jogalapjában tükröződő – céljából, sem pedig azok összefüggéséből nem lehet arra következtetni, hogy az EKB hatáskörébe tartozna a felperes igazgatótanácsa arra irányuló kérelmének vizsgálata, hogy az EKB a vagyonfelügyelő részére a kért utasítást adja.
– A 2013/36 irányelvről
53
A 2013/36 irányelv 74. cikkének (1) bekezdése értelmében „[a]z intézményeknek megbízható vállalatirányítási rendszerrel kell rendelkezniük, amely áttekinthető szervezeti felépítést, egymástól jól elhatárolt, átlátható és következetes felelősségi köröket, a fennálló vagy esetlegesen felmerülő kockázatok azonosítására, kezelésére, felügyeletére és jelentésére szolgáló hatékony eljárásokat, megfelelő belső ellenőrzési mechanizmusokat – beleértve a megbízható adminisztratív és számviteli eljárásokat –, valamint a hatékony és eredményes kockázatkezeléssel összhangban álló, azt előmozdító javadalmazási szabályokat és gyakorlatokat foglal magában”.
54
A 2013/36 irányelv 67. cikke (1) bekezdésének d) pontja szerint e cikk többek között akkor alkalmazandó, ha „egy intézmény nem rendelkezik a[z említett irányelv] 74. cikk[é]t átültető nemzeti rendelkezésekkel összhangban az illetékes hatóságok által megkövetelt megbízható vállalatirányítási rendszerrel”. Ezen irányelv 67. cikke (2) bekezdésének b) pontjából kitűnik, hogy „[a] tagállamok biztosítják, hogy az (1) bekezdésben említett esetekben legalább a következő közigazgatási szankciók és más közigazgatási intézkedések legyenek alkalmazhatók: […] végzés [helyesen: határozat], amely előírja a felelős természetes vagy jogi személy számára, hogy hagyjon fel az adott magatartással, és tartózkodjon a magatartás megismétlésétől”.
55
A hitelintézetek irányítása esetében a 2013/36 irányelv célkitűzései egyértelműen kiderülnek az irányelv indokolásából, különösen pedig az (53) és (54) preambulumbekezdésből (2018. április 24‑iCaisse régionale de crédit agricole mutuel Alpes Provence és társai kontra EKB ítélet, T‑133/16–T‑136/16, EU:T:2018:219, 73. pont).
56
A 2013/36 irányelv (53) preambulumbekezdése hangsúlyozza, hogy „[a] vállalatirányítás gyengeségei több intézmény esetében is hozzájárultak a bankszektor túlzott és felelőtlen kockázatvállalásához, amely egyes intézmények felszámolásához, valamint tagállami és globális rendszerszintű problémákhoz vezetett” (2018. április 24‑iCaisse régionale de crédit agricole mutuel Alpes Provence és társai kontra EKB ítélet, T‑133/16–T‑136/16, EU:T:2018:219, 74. pont).
57
E tekintetben a jogalkotó ugyanezen preambulumbekezdésben jelezte, hogy „[b]izonyos esetekben az intézményeken belüli hatékony felügyelet és egyensúlyok hiánya a vezetői döntéshozatal hatékony felügyeletének elmaradását eredményezte, amely súlyosbította a rövid távú és túlzottan kockázatos vezetői stratégiákat” (2018. április 24‑iCaisse régionale de crédit agricole mutuel Alpes Provence és társai kontra EKB ítélet, T‑133/16–T‑136/16, EU:T:2018:219, 74. pont).
58
Megjegyzendő, hogy a 2013/36 irányelv 74. cikke (1) bekezdésének céljai hasonlóak az 1024/2013 rendelet céljaihoz. Így, noha a felperes tekintetében az EKB az e rendelkezés tiszteletben tartásának biztosítására hatáskörrel rendelkező hatóság, az említett rendelkezés sem biztosít arra vonatkozó hatáskört az EKB számára, hogy a kért utasításhoz hasonló, valamely magatartásra kötelező jellegű intézkedéseket fogadjon el, amely folytán a felperes arra irányuló kérelmének tárgya, hogy az EKB rendelje el, hogy a vagyonfelügyelő a kért utasításnak megfelelően járjon el, nyilvánvalóan az EKB hatáskörén kívül esik. A felperes igazgatótanácsa kérelmének ugyanis valójában az egyetlen célja az, hogy az ügyvédjüknek történő fizetés céljából lehetővé tegye az igazgatótanács számára a felperes forrásaival való rendelkezést, valamint azt, hogy hozzáférjenek a felperes meghallgatáshoz való joga és hatékony jogorvoslathoz való joga gyakorlását lehetővé tételére szolgáló dokumentumokhoz és információkhoz. Ez a kérelem tehát semmilyen módon nem függ össze a 2013/36 irányelv 74. cikkének tárgyával, amely az érintett hitelintézet irányításával és a hitelintézeten belüli hatékony és eredményes kockázatkezelés kialakításával foglalkozik.
59
A 2013/36 irányelv 67. cikke (1) bekezdésének d) pontja és (2) bekezdésének b) pontja nem kérdőjelezheti meg a fentieket. E rendelkezésekből ugyanis többek között kitűnik, hogy olyan helyzetben, amelyben egy intézmény nem rendelkezik az ugyanezen irányelv 74. cikkét átültető nemzeti rendelkezésekkel összhangban az illetékes hatóságok által megkövetelt megbízható vállalatirányítási rendszerrel, a felügyeleti hatóság többek között olyan határozatot hozhat, amely előírja a felelős természetes vagy jogi személy számára, hogy hagyjon fel az adott magatartással, és tartózkodjon e magatartás megismétlésétől.
60
E körülmények között nem tekinthető úgy, hogy a kért utasítás az e rendelkezések által előírt, és különösen a szóban forgó hitelintézet általi túlzott kockázatvállalás korlátozására irányuló prudenciális felügyelet körébe tartozik.
– A hitelintézetekről szóló lett törvényről
61
A felperes szerint az EKB, amely a felperes jelentős szervezetnek történő minősítése óta a felperes közvetlen felügyeletét ellátja, a jelen esetben ugyanolyan hatáskörrel rendelkezik, mint amellyel a PTPB‑t a hitelintézetekről szóló törvény 132.1. cikkének (3) bekezdése felruházza, amely rendelkezés a következőképpen szól:
„A jelen törvényben előírt hatáskörnek megfelelően a [PTPB] jogosult a vagyonfelügyelő tevékenységeinek és a jelen törvény által előírt korlátozások vagyonfelügyelő általi tiszteletben tartásának ellenőrzésére. E célból a [PTPB] megbízottja jogosult arra, hogy a hitelintézetnek az e hitelintézetre vonatkozó minden dokumentumát megismerje, valamint, hogy a vagyonfelügyelőtől a hitelintézet fizetésképtelenségi eljárására vonatkozó magyarázatokat és bármely más hasznos információt megkapjon.”
62
Amint azt a Törvényszék a fenti 35. pontban lényegében megjegyezte, az 1024/2013 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdéséből kitűnik, hogy:
„Az EKB‑nak az e rendeletben ráruházott feladatok elvégzése és a magas színvonalú felügyelet biztosítása céljából alkalmaznia kell a teljes vonatkozó uniós joganyagot, és amennyiben a vonatkozó uniós joganyag irányelvekből áll, az ezeket az irányelvet átültető nemzeti jogszabályokat. Amennyiben a vonatkozó uniós joganyag rendeletekből áll, illetve olyan területeken, ahol az említett rendeletek a tagállamok számára kifejezetten lehetőségeket ajánlanak fel, az EKB‑nak alkalmaznia kell az e lehetőségeket érvényesítő nemzeti jogszabályokat.”
63
Meg kell jegyezni, hogy a hitelintézetekről szóló törvény a 2013/36 irányelv átültetésére szolgáló lett jogszabályok közé tartozik.
64
Márpedig a hitelintézetekről szóló törvény – 1024/2013 rendelet és 2013/36 irányelv vonatkozó rendelkezéseire tekintettel értelmezett – 132.1. cikkének (3) bekezdéséből nem következik, hogy az EKB feladata lenne, hogy a vagyonfelügyelő részére a kért utasítást megadja. A fizetésképtelenségi eljárások ugyanis – többek között az EKB‑ra ilyen hatáskört ruházó rendelkezések hiányában – a nemzeti hatóságok hatáskörébe tartoznak.
65
Ezenkívül a felperes azon állítása, amely szerint igazgatótanácsát akadályozza a feladatai ellátásban az, hogy a vagyonfelügyelő megtagadta, hogy számára ismét hozzáférést biztosítson a felperes helyiségeihez és forrásaihoz, nem alkalmas arra, hogy kétségessé tegye a fentieket, figyelemmel egyrészről az EKB e tekintetben fennálló hatáskörének hiányára, és másrészről a felperessel szemben folyamatban levő fizetésképtelenségi eljárás jellegére és céljára. A hitelintézetek és befektetési vállalkozások helyreállítását és szanálását célzó keretrendszer létrehozásáról és a 82/891/EGK tanácsi irányelv, a 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/EU, 2012/30/EU és 2013/36/EU irányelv, valamint az 1093/2010/EU és a 648/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2014. május 15‑i 2014/59/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 173., 190. o.; helyesbítés: HL 2019. L 165., 129. o.) 2. cikke (1) bekezdésének 47. pontja értelmében ugyanis a „rendes fizetésképtelenségi eljárás” alatt „olyan valamennyi hitelezőre kiterjedő (kollektív) fizetésképtelenségi eljárás [értendő], amely az adós vagyon feletti rendelkezési jogának részleges vagy teljes elvonását és felszámoló vagy vagyonfelügyelő kijelölését foglalja magában, és amely az intézményekre a nemzeti jog alapján rendes esetben alkalmazandó, továbbá amely vagy kifejezetten csak ezen intézményekre, vagy általános jelleggel minden természetes vagy jogi személyre vonatkozik”.
66
Következésképpen nyilvánvaló, hogy sem az 1024/2013 rendelet, sem a 2013/36 irányelv, sem a nemzeti jog nem biztosít arra vonatkozó hatáskört az EKB‑nak, hogy a vagyonfelügyelőnek a kért utasítást megadja.
– A 2019. november 5‑i EKB és társai kontra Trasta Komercbanka és társai ítéletről (C‑663/17 P, C‑665/17 P és C‑669/17 P)
67
Ami a felperes azon érvét illeti, hogy az EKB figyelmen kívül hagyta a 2019. november 5‑iEKB és társai kontra Trasta Komercbanka és társai ítéletből (C‑663/17 P, C‑665/17 P és C‑669/17 P, EU:C:2019:923) eredő kötelezettségeit, meg kell jegyezni, hogy ez az ítélet egy hitelintézet, a Trasta Komercbanka jogi személy különös körülmények közötti – tudniillik az ezen intézmény igazgatósága által meghatalmazott ügyvéd e bankot érintő, engedély visszavonásáról szóló határozat ellen az uniós bíróság előtti keresetindításra vonatkozó meghatalmazásának a kijelölt felszámoló általi visszavonása esetén biztosítandó – bírói jogvédelmére vonatkozik. Az említett ítéletből lényegében az következik, hogy az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 47. cikkében rögzített hatékony bírói jogvédelemhez való jogra tekintettel az uniós bíróság e körülmények között nem vehette figyelembe az érintett ügyvéd meghatalmazásának visszavonását, és ennélfogva határozni kellett a keresetről.
68
E tekintetben a Bíróság a 2019. november 5‑iEKB és társai kontra Trasta Komercbanka és társai ítélet (C‑663/17 P, C‑665/17 P és C‑669/17 P, EU:C:2019:923) 55. pontjában emlékeztetett arra, hogy a jogalanyok uniós jogból származtatott jogai hatékony bírói védelmének elve, amelyre az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése is utal, a tagállamok közös alkotmányos hagyományain nyugvó uniós jogi alapelv. Ezt az elvet az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4‑én aláírt európai egyezmény 6. és 13. cikke mondta ki. Ezt az elvet jelenleg a Charta 47. cikke tartalmazza.
69
Ezenkívül a Bíróság úgy ítélte meg, hogy az olyan jogi személy hatékony bírói jogvédelmét, mint a Trasta Komercbanka, amelynek az engedélyét olyan uniós intézmény határozata vonta vissza, mint az EKB, amely határozatot olyan uniós jogi aktus alapján fogadtak el, mint az 1024/2013 rendelet, az e személyt az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében megillető azon jog biztosítja, hogy az említett határozat megsemmisítése iránti keresetet nyújthat be az uniós bírósághoz (lásd ebben az értelemben: 2019. november 5‑iEKB és társai kontra Trasta Komercbanka és társai ítélet, C‑663/17 P, C‑665/17 P és C‑669/17 P, EU:C:2019:923, 56. pont).
70
Márpedig a jelen ügyben úgy tekintendő, hogy az EKB tiszteletben tartotta a 2019. november 5‑iEKB és társai kontra Trasta Komercbanka és társai ítéletből (C‑663/17 P, C‑665/17 P és C‑669/17 P, EU:C:2019:923) eredő követelményeket. Először is, ezen ítélet kihirdetését követően az EKB elismerte, hogy a felperes igazgatótanácsa az engedély visszavonásáról szóló határozat elleni keresetindítás céljára még képviseli a felperest. Ezért az EKB ahelyett, hogy csak a vagyonfelügyelő észrevételeit szerezte volna be, a Bíróság ezen ítéletét tiszteletben tartva a felperes igazgatótanácsa által meghatalmazott ügyvédet is felkérte, hogy nyújtsa be észrevételeit a felperes engedélyének visszavonásáról szóló határozattervezetre vonatkozóan. Másodszor, az EKB abban a levélben, amely a kért utasítás vagyonfelügyelő részére történő adásának elutasítását is tartalmazta, biztosította a felperes igazgatótanácsa által meghatalmazott ügyvéd által az észrevételei benyújtása céljából kért határidő‑hosszabbítást. Harmadszor, az EKB ebben a levélben közölte, hogy a felperes igazgatótanácsa által meghatalmazott ügyvéd betekinthet a prudenciális felügyelethez kapcsolódó iratanyagba (supervisory file). Ezért a felperes azon érve, amely szerint az EKB figyelmen kívül hagyta a 2019. november 5‑iEKB és társai kontra Trasta Komercbanka és társai ítélet (C‑663/17 P, C‑665/17 P és C‑669/17 P, EU:C:2019:923) következményeit azáltal, hogy megtagadta, hogy a vagyonfelügyelőnek a kért utasítást megadja, nyilvánvalóan megalapozatlan.
71
Mindazonáltal és mindenesetre az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, hogy adott esetben a tagállam nemzeti hatóságainak feladata megtenni azokat a megfelelő általános vagy egyedi intézkedéseket, amelyek a területén az uniós jog betartását biztosítják. A meghozandó intézkedések megválasztását teljes mértékben rájuk bízva, az említett hatóságoknak különösen arra kell ügyelniük, hogy azok a jogok, amelyeket az érintettek az uniós jogra alapítanak, teljes mértékben érvényesüljenek, a Charta 47. cikkében rögzített hatékony bírói jogvédelemhez való jogot is beleértve (lásd ebben az értelemben: 2007. június 21‑iJonkman és társai ítélet, C‑231/06–C‑233/06, EU:C:2007:373, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
72
E tekintetben fontos megjegyezni, hogy az EKB arra vonatkozó hatáskörének hiánya, hogy a vagyonfelügyelőnek a kért utasítást megadja, nem fosztja meg ipso facto az érdekelteket, így a felperest a hatékony bírói jogvédelemtől. A nemzeti hatóságok által a felperessel szemben folyamatban levőhöz hasonló fizetésképtelenségi eljárás keretében a szóban forgó hitelintézet dokumentumaihoz, helyiségeihez, személyzetéhez vagy forrásaihoz való hozzáférés iránti esetleges kérelemre válaszul hozott határozatokat ugyanis főszabály szerint a nemzeti bíróságok felülvizsgálhatják, és e bíróságok adott esetben az EUMSZ 267. cikk alapján előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekkel fordulhatnak a Bírósághoz, amennyiben az uniós jog értelmezése vagy alkalmazása során nehézségekkel szembesülnek.
73
Ebből következik, hogy az EKB nyilvánvalóan nem rendelkezett hatáskörrel arra, hogy helyt adjon a felperes igazgatótanácsa arra irányuló kérelmének, hogy a kért utasítást megadja.
[omissis]
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (tizedik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.
2)
A Lett Köztársaság által benyújtott beavatkozási kérelemről nem szükséges határozni.
3)
A Törvényszék a PNB Banka AS‑t kötelezi a saját költségein felül az Európai Központi Bank (EKB) részéről felmerült költségek viselésére, a beavatkozási kérelemmel kapcsolatos költségek kivételével.
4)
A PNB Banka, az EKB és a Lett Köztársaság maguk viselik a beavatkozási kérelemmel kapcsolatos költségeiket.
Luxembourg, 2021. március 12.
E. Coulon
hivatalvezető
A. Kornezov
elnök
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.
(
1
)	A jelen végzésnek csak azok a pontjai kerülnek ismertetésre, amelyek közzétételét a Törvényszék hasznosnak tartja.