HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a treia)
10 mai 2007
Cauza T‑255/04
Monique Negenman
împotriva
Comisiei Comunităților Europene
„Funcție publică — Funcționari — Concediu de maternitate — Concediu medical — Data probabilă a nașterii — Începutul concediului de maternitate”
Obiectul: Acțiune având ca obiect, pe de o parte, o cerere de anulare a deciziei Comisiei prin care au fost stabilite, în temeiul articolului
58 din Statutul funcționarilor Comunităților Europene, data de început și data de sfârșit al concediului de maternitate și,
pe de altă parte, o cerere de acordare de daune interese
Decizia: Anulează Decizia Comisiei din 23 octombrie 2003 prin care au fost stabilite data de început și data de sfârșit al concediului
de maternitate al reclamantei. Respinge celelalte capete de cerere. Obligă Comisia la plata cheltuielilor de judecată.
Sumarul hotărârii
Funcționari — Concediu de maternitate — Durată — Data începerii
(Statutul funcționarilor, art. 58 și 59)
Statutul funcționarilor a instituit un sistem de calcul al concediului de maternitate clar și lipsit de ambiguitate, care
urmărește, conform principiului securității juridice, să stabilească în avans și în mod cert data începerii concediului, pentru
a permite femeii însărcinate să cunoască situația sa administrativă înainte de a pleca în concediul de maternitate. În cadrul
acestui sistem, autoritatea împuternicită să facă numiri nu dispune de nicio marjă de manevră în ceea ce privește stabilirea
datei la care începe și a celei la care se încheie concediul de maternitate. Astfel, chiar dacă este adevărat că trebuie să
țină seama de data efectivă a nașterii pentru a stabili data la care funcționarul își va reîncepe activitatea, autoritatea
împuternicită să facă numiri nu trebuie să ia în considerare decât data probabilă a nașterii, astfel cum a fost stabilită
printr‑un certificat medical, pentru a stabili data începutului concediului de maternitate și nu poate, în niciun caz, stabili
această dată în mod retroactiv, în funcție de data efectivă a nașterii. Prin urmare, atunci când data reală a nașterii este
anterioară datei probabile a acesteia, trebuie să se considere că data începerii concediului de maternitate rămâne neschimbată
și că funcționarul în cauză trebuie să beneficieze, după naștere, de restul de concediu necesar pentru a‑i fi asigurată durata
minimă statutară, corespunzând unui concediu de maternitate cu o durată totală de 16 săptămâni.
Această concluzie nu poate fi repusă în discuție în cazul în care femeia însărcinată se află deja, înaintea începerii concediului
său de maternitate, în concediu medical pentru motive legate de sarcina sa, întrucât articolul 58 din statut nu prevede nicio
distincție în această privință. O metodă de aplicare a acestei dispoziții care ar stabili, într‑un astfel de caz, în mod retroactiv
data începerii concediului de maternitate în funcție de data reală a nașterii, cu transformarea în zile de concediu de maternitate
a zilelor din concediul medical incluse în perioada de 6 săptămâni anterioară acestei date, ar încălca articolele 58 și 59
din statut. Astfel, nu se poate considera că sarcina constituie o boală și nicio dispoziție statutară nu poate fi interpretată
ca permițând transformarea acestor două tipuri de concedii, care, întrucât urmăresc obiective diferite, au naturi diferite.
În plus, o astfel de metodă ar avea ca rezultat crearea unei discriminări între femeile însărcinate care au o sarcină fără
dificultăți și care nu au, așadar, nevoie să obțină un concediu medical, pe de o parte, și cele care sunt obligate să obțină
un concediu medical înaintea concediului de maternitate, întrucât se află în incapacitate de a lucra, pe de altă parte.
(a se vedea punctele 50-56 și 58-61)