62010CJ0344_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V združenih zadevah C‑344/10 P in C‑345/10 P,
zaradi pritožb na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vloženih 7. julija 2010,
Freixenet SA
s sedežem v Sant Sadurníju d’Anoii (Španija), ki jo zastopajo F. de Visscher, E. Cornu in D. Moreau, odvetniki,
pritožnica,
druga stranka v postopku je
Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT), ki ga zastopa A. Folliard-Monguiral, zastopnik,
tožena stranka na prvi stopnji,
SODIŠČE (tretji senat),
v sestavi K. Lenaerts, predsednik senata, J. Malenovský, sodnik, R. Silva de Lapuerta, sodnica, G. Arestis (poročevalec), in T. von Danwitz, sodnika,
generalna pravobranilka: E. Sharpston,
sodni tajnik: K. Malacek, administrator,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 18. maja 2011,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. Družba Freixenet SA (v nadaljevanju: Freixenet) s pritožbama zahteva razveljavitev sodb Splošnega sodišča Evropske unije z dne 27. aprila 2010 v zadevah Freixenet proti UUNT (Bela matirana steklenica) (T‑109/08; v nadaljevanju: sodba T‑109/08) in Freixenet proti UUNT (Mat črna matirana steklenica) (T‑110/08; v nadaljevanju: sodba T‑110/08) (v nadaljevanju skupaj: izpodbijani sodbi), s katerima je Splošno sodišče zavrnilo tožbi zoper odločbi prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 30. oktobra 2007 (zadeva R 97/2001‑1) in 20. novembra 2007 (zadeva R 104/2001‑1) glede zahtev za registracijo znakov, ki predstavljata belo matirano steklenico in mat črno matirano steklenico, kot znamk Skupnosti (v nadaljevanju: sporni odločbi).
Pravni okvir
2. Uredba Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 146) je bila razveljavljena z Uredbo Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (UL L 78, str. 1), ki je začela veljati 13. aprila 2009. Vendar se za ta spora glede na čas dejanskega stanja še uporablja Uredba št. 40/94.
3. V skladu s členom 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 se kot znamke ne registrirajo znamke, ki so brez slehernega razlikovalnega učinka.
4. Na podlagi člena 7(3) te uredbe absolutni razlog za zavrnitev, naveden v členu 7(1)(b) navedene uredbe, ne onemogoča registracije znamke, če je ta z uporabo pridobila razlikovalni učinek za proizvode, za katere se zahteva registracija.
5. Člen 38(3) te uredbe določa, da se prijava ne zavrne, dokler prijavitelj ni dobil možnosti za umik ali spremembo prijave ali predložitev svojih pripomb.
6. Člen 73 Uredbe št. 40/94 določa:
„V odločbah [UUNT] se navedejo razlogi, na katerih odločbe temeljijo. Temeljijo lahko le na razlogih ali dokazih, na katere so imele zadevne stranke priložnost podati pripombe.“
Dejansko stanje
7. Družba Freixenet je 1. aprila 1996 pri UUNT vložila dve zahtevi za registracijo znamk Skupnosti, ki se nanašata na sporna prikaza. Družba Freixenet je v teh zahtevah navedla, da znamki, katerih registracija je bila zahtevana, spadata v kategorijo „druge“ in sestojita iz oblike predstavitve proizvoda. V zahtevi, v okviru katere je bila izdana sodba T‑109/08, je družba Freixenet navedla barvo „mat zlata“ in znamko opisala kot „belo matirano steklenico, ki postane, kadar je napolnjena z vinom, mat zlate barve, kot če bi bila ivnata“. V zahtevi, v okviru katere je bila izdana sodba T-110/08, je družba Freixenet navedla barvo „mat črna“ in znamko opisala kot „mat črno matirano steklenico“. Poleg tega je bila zahtevama priložena izjava, v kateri je družba Freixenet trdila, da „namen znamke ni pridobiti zasebnega in izključnega varstva za obliko steklenice, ampak za poseben videz njene površine“.
8. Proizvodi, za katere je bila zahtevana registracija, spadajo v razred 33 v smislu Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kot je bil revidiran in spremenjen, in ustrezajo temu opisu: „peneča vina“.
9. Preizkuševalec UUNT je z odločbama z dne 29. novembra 2000 zavrnil zahtevi za registracijo prijavljenih znamk, ker naj zadevni znamki ne bi imeli razlikovalnega učinka in ker naj dokazi, ki jih je navedla družba Freixenet, ne bi omogočali ugotoviti, da je bil razlikovalni učinek navedenih znamk pridobljen z uporabo v smislu člena 7(3) Uredbe št. 40/94.
10. Četrti odbor za pritožbe UUNT je z odločbama z dne 11. februarja 2004, ki sta bili izdani v zadevah R 97/2001‑4 in R 104/2001‑4, zavrnil pritožbi družbe Freixenet zoper odločbi navedenega preizkuševalca.
11. Splošno sodišče je s sodbama z dne 4. oktobra 2006 v zadevah Freixenet proti UUNT (Oblika bele matirane steklenice) (T‑190/04) in Freixenet proti UUNT (Oblika mat črne matirane steklenice) (T‑188/04) razveljavilo ti odločbi in razsodilo, da je ta odbor za pritožbe kršil člen 73 Uredbe št. 40/94 in načelo spoštovanja pravice do obrambe.
12. Z odločbama z dne 12. decembra 2006 je predsedstvo odborov za pritožbe UUNT ti zadevi vrnilo v novo odločanje prvemu odboru za pritožbe.
13. Prvi odbor za pritožbe UUNT je z dopisoma z dne 18. junija 2007 glede na to, da je Splošno sodišče očitalo četrtemu odboru za pritožbe UUNT, da je odločbi utemeljil z dokazi, o katerih družba Freixenet ni bila predhodno obveščena, zadnjenavedeni posredoval slike steklenic, ki so bile navedene v odločbah četrtega odbora za pritožbe, ki ju je Splošno sodišče razveljavilo, in naslove spletnih povezav, navedenih v odločbah preizkuševalca z dne 29. novembra 2000.
14. Družba Freixenet je v dopisih z dne 9. avgusta 2007 predstavila svoja stališča glede zgoraj omenjenih informacij.
15. Prvi odbor za pritožbe UUNT je s spornima odločbama zavrnil pritožbi, ki sta bili vloženi pri njem.
Postopka pred Splošnim sodiščem in izpodbijani sodbi
16. Družba Freixenet je 28. februarja 2008 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbi, s katerima je Splošnemu sodišču predlagala, naj razveljavi sporni odločbi in ugotovi, da zahtevi za registracijo znamk Skupnosti, ki se nanašata na sporna prikaza, izpolnjujeta pogoje, določene za objavo v skladu s členom 40 Uredbe št. 40/94.
17. Družba Freixenet je v podporo tema tožbama navedla tri tožbene razloge, ki se nanašajo na kršitev člena 73 Uredbe št. 40/94, člena 7(1)(b) te uredbe in člena 7(3) navedene uredbe.
18. Splošno sodišče je z izpodbijanima sodbama zavrnilo te tri tožbene razloge in zato tudi tožbi v celoti.
19. Splošno sodišče je zlasti glede prvega dela prvega tožbenega razloga, ki se je nanašal na kršitev obveznosti obrazložitve, ki je določena v členu 73, prvi stavek, Uredbe št. 40/94, v točki 20 izpodbijanih sodb razsodilo, da odbor za pritožbe ni bil zavezan navesti natančnega sklicevanja na dele spisa, ko se je izrecno skliceval na praktične splošno pridobljene izkušnje trženja proizvodov široke potrošnje, da bi ugotovil, da znamki, katerih registracija je bila zahtevana, nista imeli razlikovalnega učinka glede na člen 7(1)(b) te uredbe. Splošno sodišče je zato v točki 21 teh sodb ta prvi del tožbenega razloga zavrnilo.
20. Splošno sodišče je v okviru navedenega dela v točki 22 izpodbijanih sodb opozorilo tudi, da je odbor za pritožbe podprl svojo tezo, da vsakodnevne izkušnje potrjujejo, da je pristna znamka penečega vina predstavljena z etiketo, s tem, da je poudaril, da „so bile najboljši dokaz slike, navedene v odločbi četrtega odbora za pritožbe, poslane [družbi Freixenet], in tiste, ki jih je [družba Freixenet] lahko sama našla med svojim iskanjem“. Splošno sodišče je v točki 23 teh sodb razsodilo, da so vse te slike potrjevale, da pristno znamko penečega vina predstavlja etiketa, in ne oblika embalaže, kar je obrazložitev, ki jo je odbor za pritožbe navedel v utemeljitev spornih odločb.
21. Splošno sodišče je glede drugega dela prvega tožbenega razloga, ki se je nanašal na kršitev pravice do izjave iz člena 73, drugi stavek, Uredbe št. 40/94, v točki 44 izpodbijanih sodb poudarilo, da je prvi odbor za pritožbe UUNT menil, da je bistveni element, na podlagi katerega lahko zadevni potrošnik ugotovi izvor proizvoda, predvsem etiketa, nameščena na steklenici penečega vina, in ne oblika steklenice ali njen zunanji videz. Splošno sodišče je v točki 45 teh sodb pojasnilo, da je UUNT s to ugotovitvijo zavzel končno stališče in da je torej načeloma ni bil zavezan posredovati družbi Freixenet, da bi ta v zvezi z njo posredovala stališča. Splošno sodišče je menilo, da navedena ugotovitev ni temeljila na dejstvih, ki jih je odbor za pritožbe zbral po uradni dolžnosti, ampak je izhajala iz nadaljevanja argumentacije, ki jo je podal preizkuševalec 19. novembra 1998, s katero je družbi Freixenet pojasnil, da je imela znamka, za katero je bila zahtevana registracija, običajen videz steklenice penečega vina in zato ni imela slehernega razlikovalnega učinka v smislu člena 7(1)(b) te uredbe.
22. Splošno sodišče je v okviru tega drugega dela prvega tožbenega razloga v točki 46 navedenih sodb prav tako poudarilo, da je bilo mogoče domnevati, da so bili sklepi na podlagi praktičnih izkušenj – in sicer o pomembnosti etikete, nameščene na peneče vino, kot elementa, na podlagi katerega lahko zadevni potrošnik ugotovi izvor proizvoda, in raznolikosti predstavitev – znani vsem, zlasti pa družbi Freixenet. Splošno sodišče meni, da ti sklepi spadajo v kategorijo splošno znanih dejstev, katerih točnosti UUNT ni treba dokazovati. Splošno sodišče je poleg tega poudarilo, da je bila ta argumentacija, ki jo je primarno podal odbor za pritožbe v spornih odločbah, del razprave med družbo Freixenet in UUNT glede elementov, ki jih je treba upoštevati za ugotovitev razlikovalnega učinka znamk, katerih registracija je bila zahtevana.
23. Splošno sodišče je v točki 47 izpodbijanih sodb navedlo, da je to, da je za potrošnika penečega vina referenčna točka etiketa, in ne drugi elementi, kot so barva steklenice ali videz njene površine, bistven element razlogovanja UUNT in le ugotovitev, ki izhaja iz praktičnih izkušenj. Splošno sodišče je menilo, da družba Freixenet tega ni mogla prezreti, in razsodilo, da bi torej lahko izpodbijala stališče – ki ga je najprej navedel preizkuševalec, nato pa tudi prvi odbor za pritožbe UUNT, da bi ugotovil neobstoj razlikovalnega učinka znamk, katerih registracija je bila zahtevana – in trdila, da za zadevne potrošnike pri izbiri tega proizvoda po navadi ni pomembna etiketa, ampak embalaža penečega vina.
24. V točki 48 teh sodb je Splošno sodišče razsodilo tudi, da glede na ugotovitev, da je družba Freixenet imela možnost podati stališča glede slik steklenic, ki sta jih vsebovali odločbi četrtega odbora za pritožbe UUNT, ta družba v zvezi s tem ni mogla utemeljeno zatrjevati kršitve člena 73, drugi odstavek, Uredbe št. 40/94.
25. Splošno sodišče je v točki 49 izpodbijanih sodb ugotovilo, da je bila pravica družbe Freixenet do izjave v skladu s členom 73, drugi odstavek, Uredbe št. 40/94 upoštevana, ker je imela možnost zavzeti stališče glede razlogov, iz katerih je UUNT nameraval zavrniti zahtevi za registracijo znamk, ker nista imeli zahtevanega razlikovalnega učinka. Splošno sodišče je nato v točki 50 teh sodb ugotovilo, da je družba Freixenet torej napačno trdila, da odbor za pritožbe ni upošteval te določbe, ker družbe Freixenet ni pozval, naj predloži stališča glede splošno znanih dejstev, ki jih ni mogla prezreti in ki so bila sestavni del končnega stališča UUNT, ali glede navedenih slik steklenic. Splošno sodišče je zato drugi del prvega tožbenega razloga zavrnilo.
26. Splošno sodišče je glede drugega tožbenega razloga, ki se je nanašal na kršitev člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94, v točki 75 sodbe T-109/08 in točki 74 sodbe T‑110/08 zlasti poudarilo, da je glede same presoje razlikovalnega učinka znamk, katerih registracija je bila zahtevana, UUNT menil, da barva in matiranje stekla steklenice ne moreta „biti znamka“ za peneče vino. Splošno sodišče je poleg tega v točki 76 sodbe T-109/08 in točki 75 sodbe T-110/08 v zvezi s tem navedlo, da se je družba Freixenet sklicevala na izvirnost teh znamk na dan 1. aprila 1996, ki je navedeni odbor za pritožbe v spornih odločbah ni izpodbijal. Splošno sodišče je menilo, da taka izvirnost vsekakor ne bi zadoščala za dokaz razlikovalnega učinka navedenih znamk glede zadevnih proizvodov in upoštevne javnosti.
27. Splošno sodišče je v točki 79 sodbe T-109/08 in točki 78 sodbe T-110/08 razsodilo, da je na podlagi presoj dejstev, ki ju je opravil odbor za pritožbe UUNT, ki ju družba Freixenet ni izpodbijala in ki na eni strani temeljita na dejstvu, da nobena steklenica ni prodana brez etikete ali podobne označbe, na drugi strani pa na dejstvu, da je družba Freixenet uporabljala znamko FREIXENET na steklenicah, za katere je zahtevala, da se registrirajo kot znamke, mogoče potrditi misel, ki temelji na praktičnih izkušnjah, da barva in matiranje stekla steklenice ne moreta „biti znamka“ za peneče vino v razmerju do upoštevne javnosti.
28. Splošno sodišče je v okviru tega drugega tožbenega razloga v točki 81 sodbe T‑109/08 in točki 80 sodbe T-110/08 opozorilo tudi, da izvirni videz znamk, katerih registracija je bila zahtevana, ni bil izpodbijan. To, kar je bilo izpodbijano, se nanaša na dejstvo, da velika večina potrošnikov videza steklenic ne dojema kot elementa, uporabnega za ugotavljanje izvora zadevnega penečega vina, pač pa za ta namen raje uporabljajo etiketo.
29. Splošno sodišče je poleg tega v točki 82 sodbe T-109/08 in točki 81 sodbe T‑110/08 presodilo, da glede argumenta – ki temelji na dejstvu, da nobena od slik steklenic penečih vin, navedenih v spornih odločbah, ni ustrezala steklenici, ki se je tržila v času, ko je bila zahtevana registracija znamk – zadostuje opozoriti, da ta argument ni bil upošteven, ker je odbor za pritožbe UUNT v odločbah pravilno poudaril, da „ni nobenega primera vinogradniškega podjetja, ki bi javnosti ponujalo vino v steklenicah brez napisov in ki bi za označbo industrijskega ali komercialnega izvora proizvoda uporabljalo izključno ali predvsem zunanji videz steklenice“. Splošno sodišče je sklenilo, da vsekakor tudi če je družba Freixenet prva uporabila embalažo, za katero je bilo zahtevano, da se registrira kot znamka, pa izvirnost te embalaže ne zadošča, ker ne glede na obdobje potrošnik pri odločitvi o nakupu glede na veliko raznolikost predstavitev, ki jih ponujajo prodajalne, upošteva druge elemente.
30. Zato je Splošno sodišče v točki 85 sodbe T-109/08 in točki 84 sodbe T-110/08 razsodilo, da je odbor za pritožbe pravilno ugotovil, da znamki, katerih registracija je bila zahtevana, nimata razlikovalnega učinka, in drugi tožbeni razlog zavrnilo.
31. Splošno sodišče je glede tretjega tožbenega razloga, ki se je nanašal na kršitev člena 7(3) Uredbe št. 40/94, v točki 113 sodbe T-109/08 in točki 108 sodbe T‑110/08 zlasti poudarilo, da ni sporno, da devet od petnajstih držav članic, ki so ob vložitvi zahtev za registracijo sestavljale Evropsko skupnost, ni bilo vključenih v študije trga, ki jih je predložila družba Freixenet.
32. Splošno sodišče je poleg tega v točki 122 sodbe T-109/08 in točki 118 sodbe T‑110/08 pojasnilo, da ker znamki, katerih registracija je bila zahtevana, sestojita iz predstavitve proizvoda, ni jezikovnih ovir za njuno registracijo, in da bi bilo načeloma v vseh delih Skupnosti, kjer svojevrsten razlikovalni učinek še ne obstaja, tega torej treba z uporabo pridobiti, da bi bilo ti znamki mogoče registrirati na podlagi člena 7(3) Uredbe št. 40/94.
33. Splošno sodišče je v točki 123 sodbe T-109/08 in točki 119 sodbe T-110/08 sklenilo, da ob neobstoju dovolj prepričljivih dokazov za štirinajst od petnajstih zadevnih držav članic pridobitve razlikovalnega učinka z uporabo v Španiji torej ni mogoče šteti za zadostno za registracijo znamke Skupnosti, ki je enotna in učinkuje v vsej Skupnosti. Splošno sodišče je ugotovilo tudi, da se družba Freixenet v zvezi s tem ne more sklicevati po analogiji na sodbo z dne 6. oktobra 2009 v zadevi PAGO International (C‑301/07, ZOdl., str. I‑9429), ki se nanaša na predlog za sprejetje predhodne odločbe v zvezi s členom 9(1)(c) Uredbe št. 40/94 in vprašanjem varstva že registrirane znamke Skupnosti na podlagi ugleda. Splošno sodišče je zato presodilo, da je odbor za pritožbe UUNT pravilno ugotovil, da so bili dokazi, ki jih je predložila družba Freixenet, nezadostni za dokaz razlikovalnega učinka, pridobljenega z uporabo znakov, katerih registracija je bila zahtevana, in zato tretji tožbeni razlog zavrnilo.
Predlogi strank in postopek pred Sodiščem
34. Družba Freixenet predlaga Sodišču naj:
– razveljavi izpodbijani sodbi;
– ugodi njenim predlogom, podanim v postopku pred Splošnim sodiščem, in
– UUNT naloži plačilo stroškov.
35. UUNT predlaga Sodišču naj:
– pritožbi zavrne in
– družbi Freixenet naloži plačilo stroškov.
36. Predsednik Sodišča je s sklepom z dne 10. novembra 2010 zadevi C‑344/10 P in C‑345/10 P združil za ustni postopek in izdajo sodbe.
Pritožbi
37. Družba Freixenet v podporo pritožbama navaja tri pritožbene razloge, pri čemer se prvi nanaša na kršitev členov 38(3) in 73 Uredbe št. 40/94, člena 296 PDEU in člena 6 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu, drugi na kršitev člena 7(1)(b) navedene uredbe in tretji na kršitev člena 7(3) navedene uredbe. Najprej je treba obravnavati drugi pritožbeni razlog.
Trditve strank
38. Družba Freixenet z drugim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče kršilo člen 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 s tem, da je v izpodbijanih sodbah razsodilo, da odbor za pritožbe UUNT ni bil zavezan navesti konkretnih elementov v podporo zavrnitvi registracije in se je lahko zadovoljil z navedbo domnevno splošno znanega dejstva za nepriznanje razlikovalnega učinka znamk, katerih registracija je bila zahtevana, čeprav je družba Freixenet predložila konkretne in preverjene podatke, ki so dokazovali izvirnost teh znamk na upoštevni datum in iz katerih je izhajalo, da so se te znamke znatno razlikovale od standarda ali navad v zadevnem sektorju. Ker mora biti glede na sodno prakso presoja razlikovalnega učinka konkretna, bi moral biti UUNT zavezan konkretno odgovoriti na konkretne elemente, ki jih je predložil vlagatelj, in se ne bi smel zadovoljiti z nedoločnim in splošnim zanikanjem, kot ga je Splošno sodišče napačno sprejelo v izpodbijanih sodbah.
39. Družba Freixenet poleg tega trdi, da se znamki, katerih registracija je bila zahtevana, bistveno razlikujeta od standardov sektorja na dan 1. aprila 1996, in v zvezi s tem poudarja, da sta odbor za pritožbe UUNT in Splošno sodišče v točkah 76 in 81 sodbe T‑109/08 in v točkah 75 in 80 sodbe T‑110/08 potrdila izvirnost teh znamk. Trdi, da ker v skladu z sodno prakso že sama zmožnost razlikovanja izvora proizvoda zadošča za to, da se razlog za zavrnitev iz člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 ne uporabi – ob upoštevanju dejstva, da je bil tema znamkama priznan minimalni razlikovalni učinek, kar je Splošno sodišče priznalo s tem, da ju je opredelilo za izvirni – je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo in kršilo to določbo s tem, da navedenima znamkama ni priznalo razlikovalnega učinka, čeprav je bilo merilo za varstvo izpolnjeno.
40. Družba Freixenet Splošnemu sodišču očita tudi, da je kršilo člen 7(1)(b) Uredbe št. 40/94, ker je pripisalo pomembnost temu, da je treba znamki, katerih registracija je bila zahtevana, kombinirati z besednim elementom, in sicer s tem, da je v točki 82 sodbe T-109/08 in točki 81 sodbe T-110/08 sprejelo ugotovitev odbora za pritožbe UUNT, da „ni nobenega primera vinogradniškega podjetja, ki bi javnosti ponujalo vino v steklenicah brez napisov in ki bi za označbo industrijskega ali komercialnega izvora proizvoda uporabljalo izključno ali predvsem zunanji videz steklenice“. Splošno sodišče naj bi tudi napačno domnevalo, da znak, ki ni besedni znak, nima slehernega razlikovalnega učinka, če ni uporabljen v kombinaciji z besednim elementom, čeprav niti ta uredba niti sodna praksa ne pogojujeta registracije znamke, ki jo tvori oblika predstavitve proizvoda ali predstavitve njegove embalaže, z obstojem napisov ali besednih elementov.
41. UUNT izpodbija to razlago družbe Freixenet in trdi, da je treba ta drugi pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Presoja Sodišča
42. Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da razlikovalni učinek znamke v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 pomeni, da ta znamka omogoča ugotovitev istovetnosti proizvoda, za katerega je bila zahtevana registracija, kot proizvoda, ki prihaja iz določenega podjetja, in razlikovanje tega proizvoda od proizvodov drugih podjetij (glej zlasti sodbe z dne 29. aprila 2004 v združenih zadevah Henkel proti UUNT, C‑456/01 P in C‑457/01 P, Recueil, str. I‑5089, točka 34; z dne 7. oktobra 2004 v zadevi Mag Instrument proti UUNT, C‑136/02 P, ZOdl., str. I‑9165, točka 29, in z dne 25. oktobra 2007 v zadevi Develey proti UUNT, C‑238/06 P, ZOdl., str. I‑9375, točka 79).
43. Ta razlikovalni učinek je treba po eni strani presojati glede na proizvode ali storitve, za katere se zahteva registracija, po drugi strani pa glede na to, kako ga dojema upoštevna javnost (glej zlasti zgoraj navedeno sodbo Henkel proti UUNT, točka 35; sodbo z dne 22. junija 2006 v zadevi Storck proti UUNT, C‑25/05 P, ZOdl., str. I‑5719, točka 25, in zgoraj navedeno sodbo Develey proti UUNT, točka 79).
44. Kot je poudarilo Splošno sodišče v točki 69 sodbe T‑109/08 in točki 68 sodbe T‑110/08, v obravnavanem primeru ni izpodbijano, da so zadevni proizvodi, torej peneča vina, proizvodi tekoče potrošnje in da ciljno javnost sestavlja široka javnost petnajstih držav članic, ki so sestavljale Skupnost ob vložitvi zahteve za registracijo.
45. V skladu s prav tako ustaljeno sodno prakso so merila za presojo razlikovalnega učinka tridimenzionalnih znamk, ki imajo videz samega proizvoda, enaka tistim, ki se uporabljajo za druge kategorije znamk (glej zlasti zgoraj navedeno sodbo Mag Instrument proti UUNT, točka 30; sodbo z dne 12. januarja 2006 v zadevi Deutsche SiSi-Werke proti UUNT, C‑173/04 P, ZOdl., str. I‑551, točka 27; zgoraj navedeno sodbo Storck proti UUNT, točka 26, in sodbo z dne 4. oktobra 2007 v zadevi Henkel proti UUNT, C‑144/06 P, ZOdl., str. I‑8109, točka 36).
46. Vendar je v okviru uporabe teh meril treba upoštevati dejstvo, da zaznava povprečnih potrošnikov v primeru tridimenzionalne znamke, ki ima videz samega proizvoda, ni nujno enaka zaznavi besedne ali figurativne znamke, ki jo sestavlja znak, ki ni odvisen od videza proizvodov, ki jih znamka označuje. Namreč, kadar ni nobenega figurativnega ali besednega elementa, povprečni potrošniki običajno ne sklepajo o izvoru proizvoda na podlagi oblike proizvodov ali njihove embalaže in je lahko zato težje dokazati razlikovalni učinek take tridimenzionalne znamke kot pa razlikovalni učinek besedne ali figurativne znamke (glej zlasti zgoraj navedene sodbe Mag Instrument proti UUNT, točka 30; Deutsche SiSi-Werke proti UUNT, točka 28, in Storck proti UUNT, točka 27).
47. V teh okoliščinah le znamka, ki se znatno razlikuje od standarda ali navad v sektorju in zato izpolnjuje svojo bistveno nalogo označbe izvora, ni brez razlikovalnega učinka v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 (glej zlasti zgoraj navedene sodbe Mag Instrument proti UUNT, točka 31; Deutsche SiSi-Werke proti UUNT, točka 31, in Storck proti UUNT, točka 28).
48. Ta sodna praksa, ki se je razvila v zvezi s tridimenzionalnimi znamkami, ki imajo videz samega proizvoda ali embalaže proizvoda, kot so tekočine, ki so v prometu zapakirane iz razlogov, povezanih s samo naravo proizvoda (glej zgoraj navedeni sodbi Deutsche SiSi-Werke proti UUNT, točka 29, in Henkel proti UUNT z dne 4. oktobra 2007, točka 38), velja, tudi kadar je tako kot v obravnavanem primeru znamka, katere registracija je bila zahtevana, „druga“ znamka, ki jo sestavlja poseben videz površine embalaže tekočega proizvoda. Tudi v takem primeru znamka namreč ni sestavljena iz znaka, neodvisnega od videza nujne embalaže proizvodov, ki jih označuje (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Storck proti UUNT, točka 29).
49. Čeprav je Splošno sodišče v točkah od 63 do 67 sodbe T‑109/08 in v točkah od 62 do 66 sodbe T‑110/08 pravilno ugotovilo merila, določena s sodno prakso, je iz teh sodb vsekakor razvidno, da Splošno sodišče ob presoji obravnavanega primera tej sodni praksi ni sledilo.
50. Splošno sodišče se je namreč, namesto da bi preverilo, ali se znamki, katerih registracija je bila zahtevana, znatno razlikujeta od standarda ali navad v sektorju, omejilo na splošno ugotovitev v točki 79 sodbe T‑109/08 in točki 78 sodbe T‑110/08, da ker nobena steklenica ni prodana brez etikete ali podobne označbe, zgolj ta besedni element omogoča ugotavljanje izvora zadevnega penečega vina tako, da barva in matiranje stekla steklenice ne moreta „biti znamka“ za peneče vino v razmerju do upoštevne javnosti, če se ne uporabljata v kombinaciji z besednim elementom.
51. Taka presoja sistematično vodi do izključitve varstva, ki ga omogoča Uredba št. 40/94, za znamke, ki jih sestavlja izgled embalaže proizvoda, ki sam nima napisa ali besednega elementa.
52. Iz tega je razvidno, da je Splošno sodišče kršilo člen 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 (glej v tem smislu sodbo z dne 20. septembra 2001 v zadevi Procter & Gamble proti UUNT, C‑383/99 P, Recueil, str. I‑6251, točka 45).
53. V teh okoliščinah je treba drugemu pritožbenemu razlogu družbe Freixenet ugoditi in izpodbijani sodbi razveljaviti, ne da bi bilo treba obravnavati druge pritožbene razloge iz pritožbe.
Tožba pred Splošnim sodiščem
54. Člen 61, prvi odstavek, drugi stavek, Statuta Sodišča Evropske unije določa, da lahko to ob razveljavitvi odločitve Splošnega sodišča samo dokončno odloči o zadevi, če stanje postopka to dovoljuje. Poudariti je treba, da je v tem primeru tako.
55. Zahtevam, ki so temeljile na kršitvi člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94, ki jih je družba Freixenet predložila Splošnemu sodišču, da bi dosegla razveljavitev spornih odločb, je treba ugoditi iz razlogov, navedenih v točkah od 45 do 52 te sodbe. Odbor za pritožbe UUNT je namreč enako kot Splošno sodišče napačno uporabil pravo s tem, da je v točkah 34 in 37 odločbe z dne 30. oktobra 2007 ter v točkah 31 in 34 odločbe z dne 20. novembra 2007 presodil, da „zunanji videz ne izpolnjuje funkcije znamke, pač pa jo izpolnjuje etiketa […]“, in s tem, da torej ni obravnaval, ali se znamki, katerih registracija je bila zahtevana, tako znatno razlikujeta od standarda ali navad v zadevnem sektorju, da imata razlikovalni učinek.
56. V teh okoliščinah je treba sporni odločbi razveljaviti, ne da bi bilo treba obravnavati druge tožbene razloge, ki jih je družba Freixenet navedla v okviru tožbe pred Splošnim sodiščem.
Stroški
57. Člen 122 Poslovnika določa, da če je pritožba utemeljena in če Sodišče samo dokončno odloči o sporu, Sodišče odloči tudi o stroških. V členu 69(2) Poslovnika, ki se uporabi v pritožbenem postopku na podlagi člena 118 Poslovnika, je določeno, da se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Družba Freixenet je predlagala, naj se UUNT naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojimi predlogi ni uspel, se mu naloži plačilo stroškov postopkov na prvi stopnji in pritožbenih postopkov.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
1. Sodbi Splošnega sodišča Evropske unije z dne 27. aprila 2010 v zadevah Freixenet proti UUNT (Bela matirana steklenica) (T-109/08) in Freixenet proti UUNT (Mat črna matirana steklenica) (T-110/08) se razveljavita.
2. Odločbi prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 30. oktobra 2007 (zadeva R 97/2001-1) in 20. novembra 2007 (zadeva R 104/2001-1) se razveljavita.
3. Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) se naloži plačilo stroškov postopkov na prvi stopnji in pritožbenih postopkov.