62024CJ0271
TEISINGUMO TEISMO (dešimtoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. kovo 13 d. (
*1
)
„Apeliacinis skundas – Ribojamosios priemonės, taikomos atsižvelgiant į padėtį Ukrainoje – Lėšų ir ekonominių išteklių įšaldymas – Ieškovo pavardės įtraukimas – Parama veiksmams ar politikai, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi arba kuriais kenkiama stabilumui ar saugumui Ukrainoje arba į juos kėsinamasi, arba kurie trukdo tarptautinių organizacijų darbui Ukrainoje“
Byloje C‑271/24 P
dėl 2024 m. balandžio 16 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
Igor Shuvalov, gyvenantis Maskvoje (Rusija), atstovaujamas abogados L. M. García López, J. L. Iriarte Ángel, F. M. Rodríguez González ir L. Rodríguez Jiménez,
apeliantas,
dalyvaujant kitai proceso šaliai:
Europos Sąjungos Tarybai, atstovaujamai D. Cerdán García ir P. Mahnič,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (dešimtoji kolegija)
kurį sudaro kolegijos pirmininkas D. Gratsias, penktosios kolegijos pirmininkė M. L. Arastey Sahún (pranešėja) ir teisėjas J. Passer,
generalinė advokatė L. Medina,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Apeliaciniu skundu Igor Shuvalov prašo panaikinti 2024 m. vasario 7 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Shuvalov / Taryba (T‑289/22, EU:T:2024:57; toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis teismas atmetė jo ieškinį dėl, pirma, 2022 m. vasario 23 d. Tarybos sprendimo (BUSP) 2022/265, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2014/145/BUSP dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 42 I, 2022, p. 98), ir 2022 m. vasario 23 d. Tarybos įgyvendinimo reglamento (ES) 2022/260, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas (ES) Nr. 269/2014 dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 42 I, 2022, p. 3) (toliau kartu – pirminiai ginčijami aktai), antra, 2022 m. rugsėjo 14 d. Tarybos sprendimo (BUSP) 2022/1530, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2014/145/BUSP dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 239, 2022, p. 149), ir 2022 m. rugsėjo 14 d. Tarybos įgyvendinimo reglamento (ES) 2022/1529, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas (ES) Nr. 269/2014 dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 239, 2022, p. 1) (toliau kartu – pirmieji ginčijami aktai dėl palikimo sąrašuose), ir, trečia, 2023 m. kovo 13 d. Tarybos sprendimo (BUSP) 2023/572, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2014/145/BUSP dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 75 I, 2023, p. 134), ir 2023 m. kovo 13 d. Tarybos įgyvendinimo reglamento (ES) 2023/571, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas (ES) Nr. 269/2014 dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 75 I, 2023, p. 1) (toliau kartu – antrieji ginčijami aktai dėl palikimo sąrašuose), panaikinimo, kiek šie aktai (toliau kartu – ginčijami aktai) su juo susiję.
Teisinis pagrindas ir ginčo aplinkybės
2
Šios bylos faktinės ir teisinės aplinkybės išdėstytos skundžiamo sprendimo 2–13 punktuose; jas galima apibendrinti ir papildyti taip, kaip nurodyta toliau.
3
2008–2018 m. apeliantas buvo Rusijos Federacijos vyriausybės ministro pirmininko pavaduotojas, o 2018 m. gegužės 24 d. tapo Vnesheconombank (VEB.RF) (Plėtros ir užsienio prekybos bankas, Rusija) pirmininku.
Sprendimas 2014/145/BUSP
4
Po Krymo prijungimo prie Rusijos Federacijos 2014 m. kovo 17 d. Europos Sąjungos Taryba, remdamasi ESS 29 straipsniu, priėmė Sprendimą 2014/145/BUSP dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 78, 2014, p. 16).
Pirminis Sprendimas 2014/145
5
Pagal Sprendimo 2014/145, iš dalies pakeisto 2014 m. rugsėjo 8 d. Tarybos sprendimu 2014/658/BUSP (OL L 271, 2014, p. 47) (toliau – pirminis sprendimas 2014/145), 1 straipsnio 1 dalį fiziniams asmenims, atitinkantiems, be kita ko, jos a ir b punktuose numatytus kriterijus, draudžiama atvykti į valstybių narių teritoriją ar vykti per ją tranzitu, o šio sprendimo 2 straipsnio 1 dalyje numatyta įšaldyti fizinių asmenų, atitinkančių, be kita ko, jos a ir d punktuose numatytus kriterijus, lėšas ir ekonominius išteklius; pastarieji kriterijai iš esmės yra identiški numatytiesiems minėto sprendimo 1 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose (toliau kartu – atitinkamai a ir d punktų kriterijai).
6
2022 m. vasario 23 d. galiojo taip suformuluota pradinio Sprendimo 2014/145 2 straipsnio versija:
„1.   Visos lėšos ir ekonominiai ištekliai, kurie nuosavybės teise priklauso, kuriuos turi, valdo ar kontroliuoja:
a)
fiziniai asmenys, atsakingi už veiksmus ar politiką, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi, arba kuriais kenkiama stabilumui ar saugumui Ukrainoje arba į juos kėsinamasi, arba kurie trukdo tarptautinių organizacijų darbui Ukrainoje, ir tuos veiksmus bei tą politiką aktyviai remiantys ar įgyvendinantys fiziniai asmenys, ir su jais susiję fiziniai ar juridiniai asmenys, subjektai ar organizacijos;
<…>
d)
fiziniai arba juridiniai asmenys, subjektai ar organizacijos, kurie aktyviai teikia materialinę arba finansinę paramą Rusijos sprendimus priimantiems asmenims, atsakingiems už Krymo aneksiją arba Rytų Ukrainos destabilizaciją, arba gauna naudos iš jų <…>“
Iš dalies pakeistas Sprendimas 2014/145
7
Po 2022 m. vasario 24 d. Rusijos Federacijos ginkluotųjų pajėgų invazijos į Ukrainą 2022 m. vasario 25 d. Taryba priėmė Sprendimą (BUSP) 2022/329, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2014/145 (OL L 50, 2022, p. 1).
8
Sprendimu 2022/329 iš dalies pakeisto Sprendimo 2014/145 (toliau – iš dalies pakeistas Sprendimas 2014/145) 1 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose ir 2 straipsnio 1 dalies a ir d punktuose numatyti kriterijai yra analogiški tiems, kurie numatyti pirminio Sprendimo 2014/145 1 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose ir 2 straipsnio 1 dalies a ir d punktuose, išskyrus tai, kad, pirma, prieveiksmis „aktyviai“ buvo išbrauktas iš kriterijaus, susijusio su veiksmų ar politikos, kuriais kenkiama Ukrainos vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi, rėmimu, ir kriterijaus, susijusio su materialine arba finansine parama Rusijos sprendimus priimantiems asmenims, ir, antra, nuoroda į Rytų Ukrainą buvo išplėsta nurodant visą šią valstybę (iš dalies pakeisto Sprendimo 2014/145 1 straipsnio 1 dalies b punkte ir 2 straipsnio 1 dalies d punkte numatytas kriterijus, kuris toliau taip pat vadinamas „d punkto kriterijumi“).
Reglamentas (ES) Nr. 269/2014
9
2014 m. kovo 17 d. Taryba, remdamasi SESV 215 straipsnio 2 dalimi, priėmė Reglamentą (ES) Nr. 269/2014 dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 78, 2014, p. 6).
Pirminis Reglamentas Nr. 269/2014
10
Reglamento Nr. 269/2014, iš dalies pakeisto 2014 m. liepos 25 d. Tarybos reglamentu (ES) Nr. 811/2014 (OL L 221, 2014, p. 11) (tolia – pirminis Reglamentas Nr. 269/2014), 3 straipsnio 1 dalies a ir d punktuose 2022 m. vasario 23 d. buvo nuostatų, iš esmės analogiškų pradinio Sprendimo 2014/145 2 straipsnio 1 dalies a ir d punktuose numatytoms nuostatoms, pateiktoms šio sprendimo 6 punkte, visų pirma kiek tai susiję su pradinio Reglamento Nr. 269/2014 3 straipsnio 1 dalies d punkte numatytu kriterijumi (toliau taip pat – d punkto kriterijus).
Iš dalies pakeistas Reglamentas Nr. 269/2014
11
2022 m. vasario 24 d. Rusijos Federacijos ginkluotosioms pajėgoms įsiveržus į Ukrainą, 2022 m. vasario 25 d. Taryba priėmė Reglamentą (ES) 2022/330, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas Nr. 269/2014 (OL L 51, 2022, p. 1). Reglamento Nr. 269/2014, iš dalies pakeisto Reglamentu 2022/330 (toliau – iš dalies pakeistas Reglamentas Nr. 269/2014), 3 straipsnio 1 dalies a ir d punktuose numatyti kriterijai buvo pakeisti taip pat, kaip nurodyta šio sprendimo 8 punkte (iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 269/2014 3 straipsnio 1 dalies d punkte numatytas kriterijus toliau taip pat vadinamas d punkto kriterijumi).
Ginčijami aktai
Pirminiai ginčijami aktai
12
2022 m. vasario 23 d. Taryba priėmė pirminius ginčijamus aktus ir į prie kiekvieno iš šių dviejų aktų pridėtą ribojamųjų priemonių sąrašą 227 numeriu įrašė ieškovo pavardę:
„Igor Ivanovich Shuvalov yra Valstybės plėtros korporacijos VEB.RF pirmininkas ir Eurazijos ekonomikos komisijos tarybos narys. Jis yra buvęs Rusijos [Federacijos] ministro pirmininko pirmasis pavaduotojas. Eidamas ministro pirmininko pirmojo pavaduotojo pareigas, jis pareiškė, kad po Rusijos [Federacijos] įvykdytos neteisėtos Krymo aneksijos Rusija pakeis biudžeto taisykles, kad įtrauktų į jas dar du mln. gyventojų. Taigi, jis remia veiksmus ir politiką, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei.“
Pirmieji ginčijami aktai dėl palikimo sąrašuose
13
2022 m. rugsėjo 14 d. Taryba priėmė pirmuosius ginčijamus aktus dėl palikimo sąrašuose ir paliko ieškovo pavardę numeriu 227 šių dviejų aktų priede esančiame sąraše dėl tų pačių motyvų, kokie nurodyti pirmesniame punkte.
Antrieji ginčijami aktai dėl palikimo sąrašuose
14
2023 m. kovo 13 d. Taryba priėmė antruosius ginčijamus aktus dėl palikimo sąrašuose ir paliko ieškovo pavardę numeriu 227 šių dviejų aktų priede esančiame sąraše dėl šių motyvų:
„Igor Ivanovich Shuvalov yra Valstybės plėtros korporacijos VEB.RF pirmininkas. Jis yra buvęs Rusijos [Federacijos] ministro pirmininko pirmasis pavaduotojas ir Eurazijos ekonomikos komisijos tarybos narys. Eidamas šias pareigas, jis pareiškė, kad po Rusijos [Federacijos] įvykdytos neteisėtos Krymo aneksijos Rusija pakeis biudžeto taisykles, kad įtrauktų į jas dar du mln. gyventojų. Taigi, jis remia veiksmus ir politiką, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei.“
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
15
2022 m. gegužės 18 d. apeliantas Bendrojo Teismo kanceliarijoje pareiškė ieškinį dėl ginčijamų aktų panaikinimo, kiek jie su juo susiję. Ieškiniui pagrįsti jis nurodė septynis pagrindus: pirmasis buvo susijęs su Tarybos padaryta akivaizdžia faktinių aplinkybių vertinimo klaida, antrasis – su Tarybos pareigos motyvuoti pažeidimu, trečiasis – su pagrindinės teisės į saviraiškos laisvę pažeidimu, ketvirtasis – su teisės į veiksmingą teisminę gynybą pažeidimu, penktasis – su teisės į nuosavybę pažeidimu atsižvelgiant į proporcingumo principą, šeštasis – su vienodo požiūrio principo pažeidimu ir septintasis – su piktnaudžiavimu įgaliojimais.
16
Dėl antrojo pagrindo, grįsto pareigos motyvuoti pažeidimu, skundžiamo sprendimo 38 ir 39 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad ginčijamų aktų motyvai grindžiami pakankamai individualiomis, specifinėmis ir konkrečiomis priežastimis, kad apeliantas galėtų gintis ir suprasti kriterijus ir motyvus, kuriais grindžiami šie aktai, todėl šis pagrindas buvo atmestas.
17
Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su faktinių aplinkybių vertinimo klaida, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 65 punkte nusprendė, kad galima atsižvelgti į faktines aplinkybes, susiklosčiusias prieš gana daug laiko iki ribojamosios priemonės priėmimo dienos, kaip Taryba ir padarė, jeigu, pirma, šios aplinkybės patvirtina vieną iš kriterijų, pateisinančių suinteresuotojo asmens pavardės įtraukimą į ribojamųjų priemonių sąrašą, ir, antra, nustatyta, kad ribojamųjų priemonių priėmimo momentu šis asmuo nebuvo galutinai nutraukęs bet kokios veiklos, galinčios pateisinti ribojamosios priemonės priėmimą. Nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas to sprendimo 81–87 punktuose pažymėjo, kad pakankamai tikslių, konkrečių ir nuoseklių įrodymų visuma leidžia manyti, kad kaip Rusijos Federacijos vyriausybės narys, o vėliau VEB.RF, viešosios institucijos, remiančios Rusijos Federacijos prezidento nustatytą ekonominę politiką, įgyvendinamą šios Federacijos vyriausybės, pirmininkas, kuris nuolat dalyvavo Krymo ekonominėje plėtroje nuo Rusijos Federacijos įsiveržimo į Krymą, ieškovas atitiko a punkto kriterijaus sąlygas.
18
Dėl penktojo pagrindo, susijusio su teisės į nuosavybę pažeidimu atsižvelgiant į proporcingumo principą, skundžiamo sprendimo 96–116 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad apeliantui nustatytos ribojamosios priemonės yra apsauginio, laikino ir atšaukiamo pobūdžio, o nacionalinės valdžios institucijos galėjo leisti naudoti tam tikrą įšaldytą turtą, todėl teisė į nuosavybę iš jo nebuvo atimta, kad Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 52 straipsnio 1 dalyje nustatytos šios teisės teisėto apribojimo sąlygos buvo įvykdytos, o priemonių proporcingumas buvo pateisinamas tuo, kad jos tinkamos siekiamam tikslui pasiekti, ir kad apeliantui pakako nutraukti veiksmus, kuriais buvo grindžiamos minėtos priemonės, kad jos būtų panaikintos.
19
Skundžiamo sprendimo 123 ir 124 punktuose Bendrasis Teismas, atsakydamas į apelianto pateiktą trečiąjį ieškinio pagrindą, nusprendė, kad jam nustatytos ribojamosios priemonės niekaip nepaveikė jo saviraiškos laisvės ir kad apelianto teiginiai, pakartoti ginčijamų aktų motyvuose, yra tik informacija, kuri, be kita ko, buvo tinkamai patvirtinta įrodymais ir skirta pagrįsti išvadai, kad jis atitinka a punkto kriterijaus sąlygas. To sprendimo 126 punkte Bendrasis Teismas taip pat nusprendė: kadangi Taryba nepadarė vertinimo klaidos, kai nusprendė, kad nustatyta, jog apeliantas atitiko šį kriterijų, šeštąjį ieškinio pagrindą, susijusį su vienodo požiūrio principo pažeidimu, reikėjo atmesti.
20
Galiausiai minėto sprendimo 131–133 punktuose Bendrasis Teismas atmetė ketvirtąjį ir septintąjį pagrindus, grindžiamus atitinkamai teisės į veiksmingą teisminę gynybą pažeidimu ir piktnaudžiavimu įgaliojimais.
21
Tokiomis aplinkybėmis, kadangi nė vienam ieškinio pagrindui nebuvo pritarta, Bendrasis Teismas skundžiamu sprendimu atmetė minėtą ieškinį.
Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
22
Apeliaciniu skundu apeliantas Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
patenkinti ieškinį ir panaikinti ginčijamus aktus, kiek jie su juo susiję, taip pat atitinkamai Sprendimą 2014/145 ir Reglamentą Nr. 269/2014 tiek, kiek šie aktai su juo susiję arba gali būti su juo susiję,
–
priteisti iš Tarybos bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.
23
Taryba Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti visą apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš apelianto bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
24
Apeliacinį skundą apeliantas grindžia šešiais pagrindais. Šie šeši pagrindai grindžiami teisės klaidomis, kurias Bendrasis Teismas padarė, kai nusprendė, kad Taryba nepadarė vertinimo klaidos (pirmasis pagrindas), kad Taryba laikėsi pareigos motyvuoti (antrasis pagrindas), kad ginčijamais aktais nebuvo pažeista apelianto teisė į saviraiškos laisvę (trečiasis pagrindas), kad jo teisė į nuosavybę nebuvo pažeista atsižvelgiant į proporcingumo principą (ketvirtasis pagrindas), kad vienodo požiūrio principas nebuvo pažeistas (penktasis pagrindas) ir kad buvo paisoma teisės į veiksmingą teisminę gynybą ir Taryba nepiktnaudžiavo įgaliojimais (šeštasis pagrindas).
Dėl pirmojo pagrindo
Šalių argumentai
25
Pirmuoju apeliacinio skundo pagrindu apeliantas teigia, kad Bendrasis Teismas dėl akivaizdaus faktinių aplinkybių iškraipymo skundžiamo sprendimo 58–87 punktuose padarė teisės klaidą nusprendęs, kad Taryba nepadarė vertinimo klaidos, kai jam taikė a punkto kriterijų.
26
Iš tiesų skundžiamo sprendimo 65 punkte Bendrasis Teismas, nesiremdamas jokia jurisprudencija šiuo klausimu, nusprendė, kad priimant ribojamąsias priemones galima atsižvelgti į faktines aplinkybes, susiklosčiusias prieš santykinai daug laiko iki šių priemonių priėmimo datos. Vis dėlto iš kelių Bendrojo Teismo sprendimų matyti, kad Tarybos nurodyti motyvai turi atitikti aktualumo kriterijų tuo metu, kai Taryba atitinkamam asmeniui nustato ribojamąsias priemones. Konkrečiai kalbant, reikia atsižvelgti į atitinkamo asmens situacijos pokyčius ir negalima daryti prielaidos, kad dėl anksčiau eitų pareigų ir ankstesnių viešų pareiškimų šis asmuo nagrinėjamų ribojamųjų priemonių priėmimo dieną teberemia arba gali remti atitinkamos trečiosios šalies režimą arba tęsti situaciją, dėl kurios taikomos priemonės.
27
Apeliantas taip pat ginčija skundžiamo sprendimo 82 punktą, nes Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog tai, kad šis apeliantas, nustojęs eiti vyriausybines pareigas, perėmė pirmininkavimą VEB.RF, reiškia, kad jis toliau remia veiksmus ir politiką, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei. Iš tiesų ginčijamų aktų motyvuose neužsimenama apie VEB.RF veiklą ir nepateikta jokio konkretaus kaltinimo apelianto atžvilgiu, nors būtent jam taikomos nagrinėjamos ribojamosios priemonės. Eidamas VEB.RF pirmininko pareigas apeliantas, priešingai, nei nusprendė Bendrasis Teismas, vykdė profesines įmonės valdymo pareigas, kurios visiškai nesusijusios su Rusijos vyriausybės vykdomais veiksmais ir politika.
28
Atsikirsdama Taryba pabrėžia, kad dėl pernelyg abstrakčių apelianto tvirtinimų ir to, kad jis konkrečiai remiasi tik skundžiamo sprendimo 65 ir 82 punktais, buvo sunku juos paneigti ir, be kita ko, suprasti, kaip tai lėmė akivaizdų faktinių aplinkybių iškraipymą. Ši institucija ginčija apelianto argumentus dėl esmės.
29
Dublike apeliantas, be kita ko, teigia, kad pirmasis apeliacinio skundo pagrindas yra priimtinas tiek, kiek jame aiškiai nurodyti ginčijami skundžiamo sprendimo punktai, t. y. 58–87 punktai. Be to, nors tiesa, kad pirmasis pagrindas konkrečiai susijęs su to sprendimo 65 ir 82 punktais, reikia atsižvelgti į tai, kad šiuose dviejuose punktuose pateikiamos kituose ginčijamuose minėto sprendimo punktuose išdėstytų teisinių argumentų išvados.
30
Triplike Taryba, be kita ko, nurodo, kad jai tik sunku suprasti pirmąjį pagrindą ir kad bet kuriuo atveju ji prašė atmesti apeliacinį skundą iš esmės, o ne pripažinti jį nepriimtinu.
Teisingumo Teismo vertinimas
31
Pirmuoju apeliacinio skundo pagrindu apeliantas iš esmės kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis skundžiamo sprendimo 58–87 punktuose, konkrečiai 65 ir 82 punktuose, dėl akivaizdaus faktinių aplinkybių iškraipymo nusprendė, kad Taryba nepadarė vertinimo klaidos. Iš tiesų Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad Taryba, motyvuodama ginčijamus aktus, galėjo remtis viešosiomis pareigomis ir viešais pareiškimais, padarytais prieš priimant šias priemones. Apeliantas taip pat kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis padarė išvadą dėl paramos, kaip ji suprantama pagal a punkto kriterijų, atsižvelgęs į jo, kaip VEB.RF pirmininko, pareigas, nors eidamas šias pareigas jis tik vykdė bendrovės vadovo funkcijas, kurios niekaip nebuvo susijusios su Rusijos vyriausybės veiksmais ir politika Ukrainos atžvilgiu.
– Dėl priimtinumo
32
Reikia pažymėti, kad, formaliai nesiremdama pirmojo pagrindo nepriimtinumu, Taryba, atsižvelgdama į didelį apelianto vienu kartu ginčijamų klausimų skaičių, nurodo, kad buvo sunku suprasti šio pagrindo apimtį, ypač kiek tai susiję su akivaizdžiu faktinių aplinkybių iškraipymu.
33
Šiuo klausimu reikia priminti, kad iš SESV 256 straipsnio 1 dalies antros pastraipos, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmos pastraipos ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punkto matyti, kad apeliaciniame skunde turi būti tiksliai nurodytos sprendimo, kurį prašoma panaikinti, skundžiamos dalys ir teisiniai argumentai, konkrečiai pagrindžiantys šį prašymą, antraip apeliacinis skundas ar atitinkamas pagrindas būtų nepriimtinas (2022 m. sausio 25 d. Sprendimo Komisija / European Food ir kt., C‑638/19 P, EU:C:2022:50, 75 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija), o Teisingumo Teismas prireikus savo iniciatyva turi patikrinti, ar įvykdytas šis tikslumo reikalavimas (šiuo klausimu žr. 1961 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Fives Lille Cail ir kt. / Vyriausioji valdyba, 19/60, 21/60, 2/61 ir 3/61, EU:C:1961:30, p. 588 ir 2020 m. birželio 25 d. Sprendimo HF / Parlamentas, C‑570/18 P, EU:C:2020:490, 30 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
34
Be to, jeigu apeliantas tvirtina, kad Bendrasis Teismas iškraipė įrodymus, pagal SESV 256 straipsnį, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmą pastraipą ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punktą, jis turi aiškiai nurodyti, kokius įrodymus iškraipė, taip pat įrodyti nagrinėjimo klaidas, dėl kurių Bendrasis Teismas, atlikdamas vertinimą, šitaip iškraipė įrodymus. Remiantis Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija, iškraipymas turi būti akivaizdžiai matomas iš bylos medžiagos, nesant reikalo iš naujo įvertinti faktinių aplinkybių ir įrodymų (2024 m. birželio 6 d. Sprendimo Ryanair / Komisija, C‑441/21 P, EU:C:2024:477, 55 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
35
Nagrinėjamu atveju, kalbant apie teiginį, susijusį su akivaizdžiu faktinių aplinkybių iškraipymu, reikia konstatuoti, kad apeliantas savo apeliaciniame skunde tiksliai nenurodo faktinių aplinkybių, kurios buvo iškraipytos, juo labiau neįrodo, kad Bendrasis Teismas padarė analizės klaidų. Tokiomis aplinkybėmis šį teiginį reikia pripažinti nepriimtinu.
36
Vis dėlto, nors tiesa, kad apeliantas bendrai ginčija skundžiamo sprendimo 58–87 punktus, savo argumentuose sutelkdamas dėmesį tik į to sprendimo 65 ir 82 punktus, reikia pažymėti, kad, kaip apeliantas teisingai teigia dublike, minėto sprendimo 82 punkte pateiktos kituose ginčijamuose to paties sprendimo punktuose, į kuriuos šiame 82 punkte daroma aiški nuoroda, išdėstytų teisinių argumentų išvados, todėl pirmasis pagrindas atitinka šio sprendimo 33 punkte primintus reikalavimus ir, atsižvelgiant į pirmesniame šio sprendimo punkte išdėstytus argumentus, yra iš dalies priimtinas.
– Dėl esmės
37
Savo argumentais apeliantas iš esmės ginčija, pirma, skundžiamo sprendimo 65 punkte pateiktus argumentus ir, antra, išvadą, kurią Bendrasis Teismas padarė to sprendimo 82 punkte.
38
Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad bet koks sprendimas, kuriuo asmeniui nustatomos ar paliekamos galioti ribojamosios priemonės, turi būti grindžiamas pakankamai tvirtu faktiniu pagrindu, o Sąjungos Teismas turi patikrinti, ar nurodyti faktai yra iš esmės teisingi, atsižvelgdamas į pateiktą informaciją ar įrodymus, ir įvertinti šių įrodymų įrodomąją vertę, atsižvelgdamas į bylos aplinkybes ir visų pirma į atitinkamo asmens pateiktus su tuo susijusius argumentus (šiuo klausimu žr. 2013 m. liepos 18 d. Sprendimo Komisija ir kt. / Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P ir C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 119 ir 124 punktus).
39
Kaip Bendrasis Teismas priminė skundžiamo sprendimo 61 punkte, būtent kompetentinga Sąjungos institucija kilus ginčui turi patvirtinti motyvų, nurodytų dėl atitinkamo asmens, pagrįstumą, o ne šis asmuo turi pateikti šių motyvų pagrįstumą paneigiančių įrodymų. Nors ta institucija neprivalo Sąjungos teismui pateikti visos informacijos ir įrodymų, susijusių su nurodytais pagrindais, svarbu, kad pateikta informacija ar įrodymai patvirtintų atitinkamo asmens kaltę (šiuo klausimu žr. 2013 m. liepos 18 d. Sprendimo Komisija ir kt. / Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P ir C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 120 ir 121 punktus).
40
Pirma, kiek tai susiję su skundžiamo sprendimo 65 punktu, reikia konstatuoti, kad, priešingai, nei teigia apeliantas, pagal šio sprendimo pirmesniuose dviejuose punktuose nurodytą jurisprudenciją nedraudžiama, kad tokiu atveju, kaip nagrinėjamas šioje byloje, Taryba, vertindama, ar asmuo atitinka įtraukimo į sąrašą kriterijų, kaip antai a ir d punktų kriterijus, galėtų atsižvelgti į informaciją ar įrodymus, susijusius su aplinkybėmis, susiklosčiusiomis iki akto, kuriuo nustatomos ar toliau taikomos ribojamosios priemonės, priėmimo datos, jeigu ši informacija ar įrodymai patvirtina šį aktą pagrindžiančius motyvus ir padeda nustatyti, kad, nepaisant praėjusio laiko ir atsižvelgiant į visas kiekvienam atvejui būdingas reikšmingas aplinkybes, atitinkamas asmuo atitinka įtraukimo į sąrašą kriterijų (pagal analogiją žr. 2019 m. birželio 20 d. Sprendimo K.P., C‑458/15, EU:C:2019:522, 57 punktą). Be kita ko, negalima atmesti galimybės, kad į tokią informaciją ir įrodymus gali būti atsižvelgta siekiant pagal atitinkamą įtraukimo į sąrašą kriterijų nustatyti tęstinumą tarp, viena vertus, ankstesnės atitinkamo asmens padėties ir, kita vertus, jo dabartinės padėties.
41
Antra, šiuo atveju darydamas išvadą, kad Taryba nepadarė vertinimo klaidos, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 62–64, 66, 68, 69, 72, 76 ir 80 punktuose konstatavo, kad, pirma, ginčijamų aktų priėmimo dieną apeliantas aktyviai rėmė veiksmus ar politiką, kuriems taikomas a punkto kriterijus, be kita ko, Krymo ekonominę plėtrą, dėl to, kad eidamas VEB.RF pirmininko pareigas jis kartu su visais vadovais ir socialiniais administratoriais, kuriuos tiesiogiai ar netiesiogiai paskyrė arba atleido Rusijos valstybės vadovas arba Rusijos vyriausybė, veikė laikydamasis šio valstybės vadovo nustatytos ir šios vyriausybės vadovaujamos ekonominės politikos. Antra, Bendrasis Teismas pažymėjo, kad apeliantas jau anksčiau teikė tokią paramą, kai iki paskyrimo VEB.RF pirmininku 2018 m. ėjo ministro pirmininko pavaduotojo pareigas ir 2014 m. padarė viešus pareiškimus dėl Krymo ekonominės plėtros.
42
Iš esmės nusprendęs, kad aktyvi parama, kurią apeliantas teikė eidamas VEB.RF pirmininko pareigas ginčijamų aktų priėmimo dieną, buvo 2014 m. jau parodytos paramos, kurią jis teikė kaip ministro pirmininko pavaduotojas, tęsinys, Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 82 punkte padarė išvadą, kad Taryba pateikė pakankamai tikslių, konkrečių ir nuoseklių įrodymų, kad nuo 2014 m. iki pirminių ginčijamų aktų priėmimo dienos apeliantas vis dar tebebuvo atsakingas už tokią paramą, kaip tai suprantama pagal a punkto kriterijų.
43
Dėl kaltinimo, kad skundžiamo sprendimo 82 punkte Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog apeliantas, kaip VEB.RF pirmininkas, teikė aktyvią paramą, kaip tai suprantama pagal a punkto kriterijų, nors jis vykdė tik profesines įmonės valdymo pareigas, kurios niekaip nesusijusios su Rusijos vyriausybės vykdomais veiksmais ir politika, pakanka priminti, kad pagal SESV 256 straipsnį ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnį apeliacinis skundas paduodamas tik teisės klausimais. Tik Bendrasis Teismas turi jurisdikciją konstatuoti ir vertinti reikšmingas faktines aplinkybes ir vertinti įrodymus. Faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimas, nebent jie buvo iškreipti, nėra teisės klausimas, dėl kurio galima pateikti apeliacinį skundą Teisingumo Teismui (2024 m. vasario 29 d. Sprendimo Euranimi / Komisija, C‑95/23 P, EU:C:2024:177, 84 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
44
Šiuo kaltinimu apeliantas siekia užginčyti Bendrojo Teismo atliktą faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimą; pažymėtina, kad nors formaliai jis teigia, kad buvo iškraipytos faktinės aplinkybės, kaip matyti iš šio sprendimo 35 punkto, jis tiksliai nenurodo, kurios faktinės aplinkybės buvo iškraipytos, ir neįrodo, kad Bendrasis Teismas padarė analizės klaidų.
45
Be to, tiek, kiek apeliantas kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis skundžiamo sprendimo 82 punkte pateikė motyvus, kurie nėra išsamiai nurodyti ginčijamų aktų motyvų pareiškime, nes jame tik paaiškinama, kad apeliantas yra „VEB.RF pirmininkas“, nenurodant nei šios institucijos veiklos, nei kokios nors informacijos apie apelianto vaidmenį einant šias pirmininko pareigas, reikia priminti, kad motyvavimo klausimas, susijęs su esminiu procedūriniu reikalavimu, skiriasi nuo klausimo dėl elgesio, kuriuo kaltinama, įrodymo, kuris susijęs su nagrinėjamo akto teisėtumu iš esmės ir reiškia, kaip matyti iš šio sprendimo 38 punkte nurodytos jurisprudencijos, kad reikia, patikrinti šiame akte nurodytų faktinių aplinkybių tikrumą ir šių faktinių aplinkybių kvalifikavimą kaip aplinkybių, pateisinančių ribojamųjų priemonių taikymą atitinkamam asmeniui (2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Taryba / Bamba, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, 60 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
46
Kaip šiuo klausimu priminta šio sprendimo 38 ir 39 punktuose, būtent kompetentinga Sąjungos institucija kilus ginčui turi patvirtinti motyvų, nurodytų dėl atitinkamo asmens, pagrįstumą, o Sąjungos teismas, atsižvelgdamas į pateiktą informaciją ar įrodymus, turi patikrinti nurodytų faktinių aplinkybių faktinį teisingumą.
47
Nagrinėjamu atveju iš skundžiamo sprendimo 62, 69, 76, 81 ir 82 punktų matyti, kad pagal šią jurisprudenciją Bendrasis Teismas, pirma, konstatavo, kad Tarybos byloje pateikti įrodymai pakankamai susiję su motyvais, kad apeliantas yra VEB.RF pirmininkas, antra, patikrino šiuos motyvus pagrindžiančių faktinių aplinkybių teisingumą, atsižvelgdamas į šiuos įrodymus, ir, trečia, iš esmės konstatavo, kad ieškovas, eidamas VEB.RF pirmininko pareigas, įgyvendino Rusijos vyriausybės ekonominę politiką ir taip prisidėjo prie Krymo ekonominės plėtros, todėl buvo galima daryti išvadą, kad jis teikė aktyvią paramą, kaip tai suprantama pagal a punkto kriterijų.
48
Galiausiai, kiek tai susiję su apelianto teiginiu, kad skundžiamo sprendimo 18 punkte Bendrasis Teismas klaidingai tvirtino, jog iš šio apelianto rašytinių pastabų matyti, kad jis neprašė panaikinti Sprendimo 2014/145 ir Reglamento Nr. 269/2014, pakanka konstatuoti, kad apeliantas neginčija, kaip nurodyta tame pačiame skundžiamo sprendimo 18 punkte, kad per posėdį Bendrajame Teisme patvirtino, jog neprašo panaikinti šių dviejų aktų. Be to, apeliantas tik nurodo tariamus Bendrojo Teismo „klaidingus teiginius“ šiuo klausimu, bet neteigia, kad Bendrasis Teismas neišnagrinėjo apelianto pirmojoje instancijoje pateiktų argumentų dėl Sprendimo 2014/145 ir Reglamento Nr. 269/2014 teisėtumo ir, be kita ko, dėl juose numatytų kriterijų, kaip antai a ir d punktų kriterijų, teisėtumo.
49
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, pirmąjį pagrindą reikia atmesti.
Dėl antrojo pagrindo
Šalių argumentai
50
Antruoju apeliacinio skundo pagrindu apeliantas tvirtina, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 36, 38 ir 39 punktuose klaidingai nusprendė, kad Taryba laikėsi pareigos motyvuoti. Be to, skundžiamo sprendimo 33 punkte Bendrasis Teismas pats pripažino, kad iš motyvų teksto aiškiai nematyti kriterijaus, kuriuo remiantis apeliantui buvo taikomos ribojamosios priemonės. Nors tame pačiame punkte Bendrasis Teismas galiausiai padarė išvadą, kad ginčijamų aktų motyvuose buvo nurodytas tik a punkto, o ne d punkto kriterijus, šis teiginys nesuderinamas su Tarybos elgesiu vykstant procesui Bendrajame Teisme, nes Taryba prieš apeliantą sistemingai rėmėsi abiem kriterijais.
51
Skundžiamo sprendimo 35 punkte Bendrasis Teismas taip pat buvo suklaidintas ginčijamų aktų motyvų, nes nurodė, kad apeliantas vienu metu ėjo Eurazijos ekonominės komisijos tarybos nario ir VEB.RF pirmininko pareigas, nors, kaip apeliantas įrodė Bendrajame Teisme, jis jas ėjo paeiliui. Tai neginčijamai įrodo ginčijamų aktų motyvavimo trūkumą.
52
Dėl skundžiamo sprendimo 36 punkte pateiktų Bendrojo Teismo motyvų, kad VEB.RF pirmininko pareigos, nurodytos ginčijamų aktų motyvuose, turi būti aiškinamos atsižvelgiant į aplinkybes, kuriomis šios pareigos buvo pavestos suinteresuotajam asmeniui ir buvo vykdomos, ir, be kita ko, į ministro pirmininko pavaduotojo pareigas, kurias jis ėjo anksčiau, apeliantas mano, kad dėl šių aplinkybių tiksliai nepaaiškinama priežastis, dėl kurios jam buvo taikomos ribojamosios priemonės, nes tai, kad jis nebegalėjo eiti svarbių politinių pareigų ir tapo viešosios įstaigos pirmininku, reiškia aiškų jo gebėjimo daryti įtaką savo šalies politikai ir remti Rusijos vyriausybės veiksmus prieš Ukrainą sumažėjimą.
53
Taryba ginčija apelianto argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
54
Antrajame pagrinde apeliantas iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 33, 35, 36, 38 ir 39 punktuose nusprendė, kad Taryba įvykdė pareigą motyvuoti.
55
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, kiek tai susiję su skundžiamo sprendimo 33 punktu, Bendrasis Teismas nusprendė, o apeliantas to neginčijo, kad ginčijamų aktų motyvuose daroma nuoroda tik į a punkto kriterijų, todėl iš šių aktų motyvų apeliantas negalėjo nustatyti kito įtraukimo į sąrašą kriterijaus, kaip antai d punkto kriterijaus. Todėl tai, kad Taryba per procesą Bendrajame Teisme rėmėsi d punkto kriterijumi, neturi jokios įtakos klausimui, ar, kaip nusprendė Bendrasis Teismas, Taryba tinkamai motyvavo ginčijamus aktus pagal a punkto kriterijų.
56
Kalbant apie tariamą nepakankamą pirminių ginčijamų aktų motyvavimą, kurio Bendrasis Teismas nenurodė skundžiamo sprendimo 35 punkte, reikia priminti, kad, kaip nurodyta šio sprendimo 45 punkte, motyvavimo klausimas, susijęs su esminiu procedūriniu reikalavimu, skiriasi nuo klausimo dėl elgesio, kuriuo kaltinama, įrodymo, kuris susijęs su nagrinėjamo akto teisėtumu iš esmės.
57
Skundžiamo sprendimo 35 punkte Bendrasis Teismas teisingai nurodė, kad iš pirminių ginčijamų aktų ir pirmųjų ginčijamų aktų dėl palikimo sąrašuose motyvų matyti, jog Taryba, nustatydama ir palikdama galioti ribojamąsias priemones apeliantui, be kita ko, nusprendė, kad šių aktų priėmimo dieną apeliantas buvo VEB.RF pirmininkas ir Eurazijos ekonominės komisijos narys. Taigi tame punkte ir skundžiamo sprendimo 38 ir 39 punktuose jis nusprendė, kad apeliantas galėjo suprasti, dėl kokių priežasčių jam buvo taikomos ribojamosios priemonės, todėl jam buvo suteikta galimybė gintis. Be to, priešingai, nei iš esmės teigia apeliantas, Bendrasis Teismas tinkamai atsižvelgė į jo teiginį, kad pirminių ginčijamų aktų ir pirmųjų ginčijamų aktų dėl palikimo sąrašuose priėmimo dieną jis nebebuvo Eurazijos ekonomikos komisijos narys. Iš tiesų skundžiamo sprendimo 82 punkte jis tvirtino, kad apeliantas atitiko šioje byloje nagrinėjamus kriterijus, neatsižvelgiant į tai, kad jis nebebuvo šio komiteto narys.
58
Dėl skundžiamo sprendimo 36 punkto reikia priminti, kad, kaip to sprendimo 29 punkte padarė pats Bendrasis Teismas, asmens nenaudai priimtas aktas yra pakankamai motyvuotas, jeigu jis buvo priimtas suinteresuotajam asmeniui žinomomis aplinkybėmis, leidžiančiomis suprasti jam nustatytos priemonės reikšmę (2020 m. birželio 25 d. Sprendimo Vnesheconombank / Taryba, C‑731/18 P, EU:C:2020:500, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Bendrasis Teismas teisingai taikė šią jurisprudenciją skundžiamo sprendimo 36 punkte, kai nusprendė, kad, atsižvelgiant į aplinkybes, kuriomis VEB.RF pirmininko pareigos jam buvo pavestos ir vykdomos, taip pat į tai, kad jis anksčiau buvo ministro pirmininko pavaduotojas, vien šių pareigų vykdymo paminėjimas turi būti laikomas pakankamu pareigos motyvuoti įrodymu, leidžiančiu apeliantui gintis ir suprasti kriterijų ir motyvus, kuriais grindžiamos jam nustatytos ribojamosios priemonės.
59
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, antrąjį pagrindą reikia atmesti.
Dėl trečiojo pagrindo
Šalių argumentai
60
Trečiuoju apeliacinio skundo pagrindu apeliantas teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 122–124 punktuose nusprendė, kad ginčijamais aktais nepažeidžiama jo pagrindinė teisė į saviraiškos laisvę. Ieškovas primena, kad Taryba jį nubaudė, be kita ko, už ankstesnius viešus pareiškimus, padarytus kaip ministro pirmininko pavaduotojo. Patvirtindamas tokį priežastinį ryšį tarp šių pareiškimų ir ribojamųjų priemonių Bendrasis Teismas pažeidė jos teisę į saviraiškos laisvę. Tai, kad šios priemonės nedaro poveikio jo saviraiškos laisvei, nereiškia, kad ji nepažeidžiama, juo labiau kad 2011 m. kovo 15 d. Sprendime Otegi Mondragón prieš Ispaniją (ECLI:CE:ECHR:2011:0315JUD000203407) Europos Žmogaus Teisių Teismas pripažino, jog politikai, vykdydami savo pareigas, turi beveik neribotą ir svarbesnę teisę į saviraiškos laisvę nei kiti asmenys.
61
Taryba ginčija apelianto argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
62
Trečiajame pagrinde apeliantas iš esmės teigia, kad skundžiamo sprendimo 122–124 punktuose Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai patvirtino Tarybos požiūrį, kad jam, kaip ministro pirmininko pavaduotojui, buvo taikomos ribojamosios priemonės, be kita ko, dėl ankstesnių viešų pareiškimų, ir taip buvo pažeista jo pagrindinė teisė į saviraiškos laisvę.
63
Šiuo klausimu iš skundžiamo sprendimo 64–66, 82 ir 124 punktų matyti, kad pirmesniame šio sprendimo punkte minėti vieši pareiškimai yra vienas iš įrodymų, kurie leido Tarybai nustatyti pakankamai tikslių, konkrečių ir nuoseklių įrodymų visumą, leidžiančią manyti, kad ginčijamų aktų priėmimo dieną apeliantas buvo atsakingas už aktyvią paramą, kaip tai suprantama pagal a punkto kriterijų, tęsdamas šiais pareiškimais jau 2014 m. išreikštą paramą.
64
Kadangi minėti pareiškimai buvo panaudoti kaip įrodymas siekiant patvirtinti, kad apelianto atveju a punkto kriterijaus sąlygos buvo įvykdytos, reikia konstatuoti, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 122–124 punktuose nusprendė, kad priimant ginčijamus aktus apelianto saviraiškos laisvė savaime nebuvo pažeista. Konkrečiai kalbant, reikia konstatuoti, kaip tai padarė Bendrasis Teismas, kad asmuo, kaip antai apeliantas, negali remtis šia teise, siekdamas apsisaugoti nuo tokių pareiškimų naudojimo kaip įrodymų, ir kad tokios ribojamosios priemonės, kaip lėšų įšaldymas ir draudimas atvykti į Sąjungos teritoriją, keliauti ir vykti per ją tranzitu, neturi jokios įtakos tokio asmens saviraiškos laisvei.
65
Priešingai nei byloje, kurioje priimtas 2011 m. kovo 15 d. Europos Žmogaus Teisių Teismo sprendimas Otegi Mondragón prieš Ispaniją (ECLI:CE:ECHR:2011:0315JUD000203407), kuri buvo susijusi su politiko pareiškimais ir kurioje pažeidžiant jo teisę į saviraiškos laisvę jam buvo skirta baudžiamoji sankcija, reikia pažymėti, kaip Bendrasis Teismas priminė skundžiamo sprendimo 122 ir 123 punktuose, kad apeliantui taikomos ribojamosios priemonės, pirma, yra apsauginio pobūdžio ir, antra, nedaro poveikio jo saviraiškos laisvei.
66
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, trečiąjį pagrindą reikia atmesti.
Dėl ketvirtojo pagrindo
Šalių argumentai
67
Ketvirtuoju apeliacinio skundo pagrindu apeliantas nurodo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai, be kita ko, skundžiamo sprendimo 100–113 punktuose nusprendė, kad jo teisė į nuosavybę nebuvo pažeista atsižvelgiant į proporcingumo principą.
68
Iš tiesų tai, kad, kaip teigiama skundžiamo sprendimo 102 ir 109 punktuose, ribojamosios priemonės yra laikinos ir atšaukiamos laikinosios apsaugos priemonės ir, be to, periodiškai peržiūrimos, iš tikrųjų neturi jokio pagrindo, nes, pirma, šios priemonės dažnai trunka ilgą laiką ir, antra, jų peržiūrėjimas dažnai yra tik formalus ar net neįmanomas. Pavyzdžiui, ieškovui vis dar taikomos ribojamosios priemonės dėl daugiau nei prieš dešimt metų padarytų pareiškimų, nors jo, kaip VEB.RF pirmininko, pareigos yra tik techninės. Tai rodo, kad Taryba neatsižvelgė į jo pasikeitusią asmeninę padėtį. Galiausiai apeliantas tapo ekspropriacijos auka, todėl jam taikomos ribojamosios priemonės neatitinka esminio teisės į nuosavybę turinio.
69
Be to, skundžiamo sprendimo 103 ir 109 punktuose nurodyta aplinkybė, kad valstybių narių nacionalinės valdžios institucijos gali leisti naudoti tam tikras įšaldytas lėšas, nereiškia, kad buvo paisoma apelianto teisės į nuosavybę, nes egzistuoja tiek leidimų išdavimo tvarkų, kiek yra valstybių narių.
70
Apeliantas taip pat mano, kad jam nustatytos ribojamosios priemonės prieštarauja proporcingumo principui, nes, priešingai, nei nusprendė Bendrasis Teismas, jos neleidžia pasiekti ginčijamais aktais siekiamo teisėto tikslo ir iš tikrųjų neatitinka bendrojo intereso tikslo, nes apeliantas iš tiesų nebegali remti politikos ir veiksmų, kuriems taikomas a punkto kriterijus, ir daryti įtakos Rusijos valdžios institucijoms.
71
Galiausiai apeliantas teigia, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 113 punkte nusprendė, kad jam pakanka nutraukti veiksmus, pateisinančius ribojamųjų priemonių jam taikymą, kad šios priemonės būtų jam nebetaikomos, nors jo, kaip VEB.RF pirmininko, pareigos yra vienintelis jo pragyvenimo šaltinis.
72
Taryba ginčija apelianto argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
73
Ketvirtajame pagrinde apeliantas iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 100–113 punktuose padarė kelias teisės klaidas, kai analizavo Chartijos 52 straipsnio 1 dalyje nustatytas sąlygas, susijusias su teise į nuosavybę, visų pirma kiek tai susiję su proporcingumo principo laikymusi.
74
Šiuo klausimu reikia priminti, kad Chartijos 17 straipsnyje įtvirtinta teisė į nuosavybę nėra absoliuti prerogatyva, todėl dėl ribojamųjų priemonių, kaip antai nagrinėjamų šioje byloje, ši teisė gali būti ribojama (šiuo klausimu žr. 2019 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo HX / Taryba, C‑540/18 P, EU:C:2019:707, 57 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją ir 2024 m. kovo 21 d. Sprendimo Landeshauptstadt Wiesbaden, C‑61/22, EU:C:2024:251, 75 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
75
Taigi šiai teisei gali būti nustatyti apribojimai tik jeigu, kaip tai numatyta pagal Chartijos 52 straipsnio 1 dalies pirmą sakinį, jie numatyti įstatymo ir nekeičia šios teisės esmės. Be to, Chartijos 52 straipsnio 1 dalies antrame sakinyje numatyta, kad, remiantis proporcingumo principu, tokie apribojimai galimi tik tuo atveju, kai jie būtini ir tikrai atitinka Sąjungos pripažintus bendrus interesus arba reikalingi kitų teisėms ir laisvėms apsaugoti.
76
Be to, ribojamųjų priemonių srityje Teisingumo Teismas pripažino, kad Sąjungos teisės aktų leidėjui turi būti suteikta didelė diskrecija srityse, kurios reikalauja jo politinio, ekonominio ir socialinio pobūdžio sprendimų ir kuriose jis turi atlikti sudėtinius vertinimus. Tuo remdamasis jis padarė išvadą, kad tik akivaizdžiai netinkamas šiose srityse nustatytos priemonės pobūdis, palyginti su kompetentingos institucijos siekiamu tikslu, gali turėti įtakos tokios priemonės teisėtumui (2019 m. sausio 31 d. Sprendimo Islamic Republic of Iran Shipping Lines ir kt. / Taryba, C‑225/17 P, EU:C:2019:82, 103 punktas ir 2020 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Rosneft ir kt. / Taryba, C‑732/18 P, EU:C:2020:727, 105 punktas).
77
Pirma, apeliantas iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 102, 103 ir 109 punktuose klaidingai nusprendė, kad ginčijamais aktais nepažeidžiama teisės į nuosavybę esmė ir kad šiais aktais nustatytas jo teisės į nuosavybę įgyvendinimo apribojimas, atsižvelgiant į proporcingumo principą, neatrodo akivaizdžiai netinkamas atsižvelgiant į siekiamą tikslą. Jo nuomone, be to, kaip patvirtina jo atvejis, ribojamosios priemonės iš tikrųjų nėra laikinos ir atšaukiamos apsaugos priemonės, bet dažnai trunka ilgą laiką. Be to, jų peržiūra dažnai yra tik formali ar net neįmanoma, o leidimus nutraukti lėšų įšaldymą valstybių narių nacionalinės valdžios institucijos taiko labai skirtingai.
78
Šiuo klausimu reikia pažymėti, jog apeliantas neginčija, kad pagal Sąjungos teisės nuostatas, kurias Bendrasis Teismas priminė skundžiamo sprendimo 102, 103 ir 109 punktuose, ribojamosios priemonės yra laikinos ir atšaukiamos apsaugos priemonės, kad jos reguliariai peržiūrimos ir kad nacionalinės valdžios institucijos gali leisti naudoti įšaldytas lėšas arba išduoti specialius leidimus, leidžiančius panaikinti lėšų įšaldymą.
79
Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai to sprendimo 102, 103 ir 107–109 punktuose iš esmės nusprendė, kad iš šių Sąjungos teisės nuostatų matyti, jog ginčijamais aktais nepažeidžiama teisės į nuosavybę esmė ir kad šiais aktais nustatytas apelianto teisės į nuosavybę įgyvendinimo apribojimas, atsižvelgiant į proporcingumo principą, nėra akivaizdžiai netinkamas atsižvelgiant į siekiamą tikslą, t. y., kaip matyti iš minėto sprendimo 104 punkto, daryti tiesioginį ar netiesioginį spaudimą Rusijos Federacijos vyriausybei ir jos vadovams, kad jie nutrauktų savo veiksmus ir politiką, kuriais destabilizuojama Ukraina. Taip yra juo labiau dėl to, kad ieškovo argumentai yra tik bendro pobūdžio teiginiai, kuriais, nepateikiant jokių įrodymų, siekiama paneigti tinkamą minėtų nuostatų įgyvendinimą.
80
Be to, iš to, kas išdėstyta šio sprendimo 41 ir 43 punktuose, matyti, kad Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, jog priimdama ginčijamus aktus Taryba nepadarė vertinimo klaidos, todėl apeliantui taikomų ribojamųjų priemonių nustatymas ir palikimas galioti buvo pateisinamas atsižvelgiant į faktines aplinkybes ir atitinkamą įtraukimo į sąrašą kriterijų. Šiomis aplinkybėmis tai, kad apeliantui taikomų ribojamųjų priemonių taikymas buvo pratęstas du kartus, negali paneigti skundžiamo sprendimo 102, 103 ir 109 punktuose Bendrojo Teismo pateiktų argumentų ar reikšti, kad ribojamosios priemonės yra nuolatinės ir neatšaukiamos ir kad vėliau apeliantas negalės pasiekti, kad jo pavardė būtų išbraukta iš sąrašo arba būtų leista nutraukti jo lėšų įšaldymą.
81
Antra, apeliantas mano, kad jam nustatytos ribojamosios priemonės prieštarauja proporcingumo principui, nes, priešingai, nei nusprendė Bendrasis Teismas, jos neleidžia pasiekti ginčijamais aktais siekiamo teisėto tikslo ir iš tikrųjų neatitinka bendrojo intereso tikslo.
82
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad vieninteliai teisiniai argumentai, kuriais siekiama įrodyti, kad Bendrasis Teismas šiuo klausimu padarė teisės klaidą, yra susiję su apelianto, kaip VEB.RF pirmininko, negalėjimu remti politikos ir veiksmų, kuriems taikomas a punkto kriterijus, arba daryti įtakos Rusijos valdžios institucijoms. Iš šio sprendimo 41 ir 43 punktų matyti, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai konstatavo, jog Taryba nepadarė vertinimo klaidos nuspręsdama, kad dėl jo, kaip VEB.RF pirmininko pareigų, a punkto kriterijus jo atveju buvo įvykdytas.
83
Trečia, apeliantas teigia, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 113 punkte nusprendė, jog jam pakanka nutraukti veiksmus, pateisinančius ribojamųjų priemonių jam taikymą, kad šios priemonės būtų jam nebetaikomos, nors jo, kaip VEB.RF pirmininko, pareigos yra vienintelis jo pragyvenimo šaltinis.
84
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 113 punkte Bendrojo Teismo nurodytais motyvais buvo siekiama atsakyti į apelianto argumentą, susijusį ne su pragyvenimo šaltiniais, o su ribojamųjų priemonių pasekmėmis jo įvaizdžiui visuomenėje. Tačiau Bendrojo Teismo negalima kaltinti tuo, kad jis padarė teisės klaidą dėl argumento, kuris nebuvo nagrinėtas šiame punkte.
85
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti ketvirtąjį pagrindą.
Dėl penktojo pagrindo
86
Penktuoju apeliacinio skundo pagrindu apeliantas teigia, kad skundžiamo sprendimo 126 punkte Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog vienodo požiūrio principas nebuvo pažeistas dėl to, kad Taryba nepadarė vertinimo klaidos. Apelianto teigimu, šiuose argumentuose padaryta teisės klaida, nes, kaip jis nurodė pirmajame pagrinde, Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad Taryba nepadarė vertinimo klaidos.
87
Taryba ginčija apelianto argumentus.
88
Atsižvelgiant į tai, kad penktojo pagrindo sėkmė priklauso nuo pirmojo pagrindo sėkmės ir kad šis pagrindas buvo atmestas šio sprendimo 49 punkte, penktąjį pagrindą reikia atmesti.
Dėl šeštojo pagrindo
89
Šeštuoju apeliacinio skundo pagrindu apeliantas tvirtina, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 131–133 punktuose padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad buvo paisoma teisės į veiksmingą teisminę gynybą ir kad Taryba nepiktnaudžiavo įgaliojimais. Jo teigimu, ginčijamais aktais pažeidžiama teisė į veiksmingą teisminę gynybą ir jie priimti piktnaudžiaujant įgaliojimais, nes yra nepagrįsti pakankamais motyvais, įrodymais, pažeidžia saviraiškos laisvę ir teisę į nuosavybę. Šiuo klausimu apeliantas remiasi pirmojoje instancijoje pateiktais argumentais.
90
Taryba ginčija apelianto argumentus.
91
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, priešingai, nei reikalaujama pagal šio sprendimo 33 punkte nurodytą jurisprudenciją, šeštajame pagrinde nėra jokių teisinių argumentų, kuriais būtų siekiama įrodyti, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą. Konkrečiai kalbant, apeliantas tik ginčija skundžiamo sprendimo 131–133 punktus ir nurodo argumentus, kuriuos jis pateikė Bendrajam Teismui, tačiau išsamiau jų nepaaiškina ir nenurodo skundžiamo sprendimo dalių, kurias ketina ginčyti. Taigi šis pagrindas yra paprastas prašymas iš naujo išnagrinėti pirmojoje instancijoje pareikštą ieškinį, pažeidžiant Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statute ir šio teismo procedūros reglamente nustatytus reikalavimus (2007 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Il Ponte Finanziaria / VRDT, C‑234/06 P, EU:C:2007:514, 45 ir 46 punktai).
92
Todėl reikia atmesti šeštąjį pagrindą, taigi ir visą apeliacinį skundą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
93
Pagal Procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal to paties reglamento 138 straipsnio 1 ir 2 dalis, taikomas apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo.
94
Kadangi Taryba reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas iš apelianto, o šis bylą pralaimėjo, jis turi padengti savo ir Tarybos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
Įpareigoti Igor Shuvalov padengti savo ir Europos Sąjungos Tarybos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.