A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE1963. július 15.(*)A 25-62. sz. ügyben_a Plaumann & Co. vállalkozás, Hamburg (képviseli:
Harald Ditges, a kölni ügyvédi kamara tagja, kézbesítési cím: Audry,
Fédération des commerçants, 8, avenue de l’Arsenal, Luxembourg)felperesnekaz Európai Gazdasági Közösség Bizottsága (képviseli:
Hubert Ehring, az európai végrehajtó intézmények jogtanácsosa,
meghatalmazotti minőségben, segítője: Ernst Steindorf, a Tübingeni
Egyetem jogász professzora, kézbesítési cím: Henri Manzanarès, az
európai végrehajtó intézmények jogi szolgálatának titkára, 2, place de
Metz, Luxembourg)alperes ellen–      a
Németországi Szövetségi Köztársaság harmadik országokból behozott
„friss mandarinra és klementinre” alkalmazandó vámok részleges
felfüggesztésére vonatkozó engedélyének megtagadásával kapcsolatos 1962.
május 22-i S III 03079 bizottsági határozat megsemmisítése; valamint–      39 414,01 DM kártérítés megfizetése tárgyában_A BÍRÓSÁG_tagjai:
A. M. Donner elnök, L. Delvaux és R. Lecourt tanácselnökök, Ch. L.
Hammes, R. Rossi (előadó), A. Trabucchi és W. Strauß bírák_főtanácsnok: K. Roemer_hivatalvezető: A. Van Houtte_meghozta a következőÍtéletet I ‑ A megsemmisítés iránti keresetrőlAz elfogadhatóságrólAz
EGK-Szerződés 173. cikkének második bekezdése szerint „bármely
természetes vagy jogi személy [...] indíthat eljárást [...] olyan
határozat ellen, amelyet ugyan [...] egy másik személyhez címzett
határozatként hoztak, de őt közvetlenül és személyében érinti”.Az
alperes azt állítja, hogy az e bekezdésben szereplő „más személy”
kifejezés nem vonatkozik a közhatalmi minőségükben vett tagállamokra,
következésképpen a magánszemélyek nem indíthatnak a Bizottság vagy a
Tanács ilyen címzettekhez címzett határozatai ellen megsemmisítés iránti
keresetet.A Szerződés 173. cikkének
második bekezdése azonban lehetővé teszi a magánszemélyeknek a „más
személyhez” címzett, és őket közvetlenül és személyükben érintő
határozatok ellen eljárás megindítását, de ez a cikk se nem pontosítja,
se nem korlátozza e kifejezések jelentését.A fent említett rendelkezés szó szerinti és nyelvtani értelme indokolttá teszi a legtágabb értelmezést.Másfelől a Szerződésnek a jogalanyok eljárási jogára vonatkozó rendelkezéseit nem lehet megszorító módon értelmezni.Ennélfogva, mivel a Szerződés erről nem rendelkezik, ebben a vonatkozásban nem vélelmezhető korlátozás.Következésképpen az alperes állítása nem tekinthető megalapozottnak.Az
alperes azt állítja továbbá, hogy a megtámadott határozat természeténél
fogva rendelet, amelyet egyedi határozat formájában hoztak, ennélfogva
annak vonatkozásában a magánszemélyek keresetindítási lehetősége hasonló
okból kizárt, mint az általános hatályú normatív jogi aktusok
vonatkozásában.Az EGK-Szerződés 189. és
191. cikkéből azonban az következik, hogy a határozatot a címzettek
korlátozott száma jellemzi; annak meghatározásához, hogy határozatról
van-e szó, meg kell tehát vizsgálni, hogy a kérdéses jogi aktus
meghatározott alanyokra vonatkozik-e.Az
eljárás tárgyát képező határozatot a Németországi Szövetségi Köztársaság
kormányának címezték, és abban számára megtagadják az engedélyt arra,
hogy részlegesen felfüggesszen harmadik országokból behozott egyes
árukra alkalmazott vámokat.Következésképpen
a megtámadott jogi aktust meghatározott alanyra vonatkozó, és csak rá
nézve kötelező hatályú határozatnak kell tekinteni.A
Szerződés 173. cikkének második bekezdése szerint a magánszemélyek
megsemmisítés iránti keresetet indíthatnak azon határozatok ellen,
melyeket bár egy másik személyhez címeztek, őket közvetlenül és
személyükben érintik, de jelen esetben az alperes vitatja, hogy az
eljárás tárgyát képező határozat közvetlenül és személyében érinti a
felperest.Először is meg kell vizsgálni,
hogy az elfogadhatóság második feltétele fennáll-e, hiszen ha a
felperest nem érinti személyében a fenti határozat, feleslegessé válik
annak eldöntése, hogy az közvetlenül érinti-e őt.Azon
alanyok, akik nem címzettjei egy határozatnak, csak akkor állíthatják,
hogy személyükben érintettek, ha ez a határozat sajátos jellemzőik vagy
egy őket minden más személytől megkülönböztető ténybeli helyzet folytán
vonatkozik rájuk, és ezáltal a címzetthez hasonló módon egyéníti őket.Jelen
esetben a felperest az eljárás tárgyát képező határozat
klementin-importőrként, vagyis olyan kereskedelmi tevékenység folytán
érinti, amelyet bárki bármikor folytathat, és ami tehát nem olyan
természetű, mely a megtámadott határozat szempontjából a címzetthez
hasonlóan megkülönbözteti a felperest.Ezért azt a következtetést kell levonni, hogy a jelen megsemmisítés iránti keresetet elfogadhatatlannak kell nyilvánítani. II ‑ A kártérítési keresetrőlAz elfogadhatóságrólAz
alperes azt állítja, hogy jelen kereseti kérelmet, amelyet először a
válaszban fogalmaztak meg, késedelmesen nyújtották be, és az az eljárási
szabályzat 38. cikke 1. §-ának d) pontja értelmében
elfogadhatatlan.A felperes azonban a
keresetben megállapítás iránti kérelmet terjesztett elő, melynek tárgya a
megtámadott határozatból eredő esetleges kár; az írásbeli és a szóbeli
szakasz folyamán pontosította e kérelem tárgyát, és megbecsülte az
említett kár összegét.Ennélfogva a
kártérítési kérelmet úgy lehet tekinteni, mint a keresetben foglalt
kérelem megengedhető kiterjesztését; így ez az említett 38. cikk
1. §-ának d) pontja értelmében elfogadható.Az ügy érdemérőlA
felperes kérelme kártérítés megfizetésére irányul, melynek összege
megegyezik a vám és a forgalmi adó összegével, melyet annak a
határozatnak a következményeként kellett megfizetnie, amely ellen
egyidejűleg megsemmisítés iránti keresetet indított.Ilyen
körülmények között meg kell állapítani, hogy a felperes által
hivatkozott kár ezen a határozaton alapul, és hogy a kártérítési kereset
valójában az eljárás tárgyát képező határozatnak a felperest érintő
joghatásai megszüntetésére irányul.Jelen esetben a megtámadott határozat nem került megsemmisítésre.Meg
nem semmisített közigazgatási jogi aktus önmagában nem valósíthat meg a
közigazgatás alanyait sértő mulasztást; ez utóbbiak tehát nem
tarthatnak igényt e jogi aktus alapján kártérítésre.A
Bíróság kártérítési kereset alapján nem rendelhet el olyan intézkedést,
amely semmissé tenné ilyen meg nem semmisített határozat joghatásait.A felperes keresetét tehát, mint megalapozatlant, el kell utasítani. III ‑ A költségekrőlAz eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §-a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére.A felperest, mivel pervesztes lett, a költségek viselésére kell kötelezni.Tekintettel az eljárási iratokra_az előadó bíró jelentésének meghallgatását követően_a felek szóbeli előadásainak meghallgatását követően_a főtanácsnok indítványának meghallgatását követően_tekintettel
az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződés 173. cikkének
második bekezdésére, 176., 189., 191. cikkére és 215. cikkének második
bekezdésére_tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződéshez csatolt, a Bíróság alapokmányáról szóló jegyzőkönyvre_tekintettel az Európai Közösségek Bíróságának eljárási szabályzatára, és különösen annak 69. cikke 2. §-ára_A BÍRÓSÁGminden további kiegészítő vagy ellentétes kereseti kérelmet elutasítva a következőképpen határozott:1)      A megsemmisítés iránti keresetet, mint elfogadhatatlant, elutasítja.2)      A kártérítési keresetet, mint megalapozatlant, elutasítja.3)      A felperest kötelezi a költségek viselésére.Így döntött Luxembourgban, 1963. július 15-én.DonnerDelvauxLecourtHammesRossiTrabucchi       Strauss Kihirdetve Luxembourgban, az 1963. július 15-i nyilvános ülésen.A. Van Houtte       A. M. Donnerhivatalvezető       elnök*	Az eljárás nyelve: német.