62024CJ0016
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nyolcadik tanács)
2025. február 27. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése – Hatékony bírói jogvédelem – Az ügyek valamely bíróság bírái közötti elosztásának módjára vonatkozó nemzeti szabályok – Az ügyeknek a bíróság igazgatási vezetője általi kiosztása – A kijelölt bírónak a kiosztás szabályszerűségének vizsgálatára vonatkozó hatásköre”
A C‑16/24. sz. [Sinalov] (
i
) ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság, Bulgária) büntető kollégiumának tizenhatodik tanácsa a Bírósághoz 2024. január 11‑én érkezett, 2024. január 11‑i határozatával terjesztett elő az
YR és társai
ellen folytatott,
a Sofiyska gradska prokuratura
részvételével folyamatban lévő büntetőeljárásban,
A BÍRÓSÁG (nyolcadik tanács),
tagjai: S. Rodin tanácselnök, O. Spineanu‑Matei (előadó) és N. Fenger bírák,
főtanácsnok: T. Ćapeta,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
– az Európai Bizottság képviseletében K. Herrmann, E. Rousseva és P. J. O. Van Nuffel, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 47. cikkének az értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelem előterjesztésére az YR és társai ellen adóbűncselekmények elkövetése céljából létrehozott bűnszervezetben való részvétel miatt indított büntetőeljárás keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
Az EU‑Szerződés
3
Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése kimondja:
„A tagállamok megteremtik azokat a jogorvoslati lehetőségeket, amelyek az uniós jog által szabályozott területeken a hatékony jogvédelem biztosításához szükségesek.”
A Charta
4
A Charta 47. cikkének első és második bekezdése értelmében:
„Mindenkinek, akinek az Unió joga által biztosított jogait és szabadságait megsértették, az e cikkben megállapított feltételek mellett joga van a bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz.
Mindenkinek joga van arra, hogy ügyét a törvény által megelőzően létrehozott független és pártatlan bíróság tisztességesen, nyilvánosan és észszerű időn belül tárgyalja. […]”
A bolgár jog
Az igazságszolgáltatásról szóló törvény
5
A Zakon za sadebnata vlast (az igazságszolgáltatásról szóló törvény) 9. cikkének (1) bekezdése kimondja:
„Az ügyek és ügyiratok elosztása az igazságügyi szerveken belül a véletlenszerű kiválasztás elve alapján, érkezési sorrendben történő egységes elektronikus kiosztás révén történik, a 360b. cikk követelményeinek megfelelően.”
6
E törvény 86. cikke értelmében:
„(1)   A regionális bíróság elnöke látja el a regionális bíróság általános szervezeti és igazgatási irányítását, […]
[…]
2. a bírák és az ülnökök munkájának megszervezése révén;
[…]
(2)   Az elnök utasításai és a bíróság munkaszervezésére vonatkozó, általa jóváhagyott szabályok kötelezőek a bíróság összes bírájára és teljes személyi állományára nézve.”
7
Az említett törvény 360b. cikkének szövege a következő:
„(1)   Az igazságügyi hatóságok a [Visshia sadeben savet (legfelsőbb bírói tanács, Bulgária)] teljes ülése által az igazságügyi miniszterrel és a digitális kormányzásért felelős miniszterrel egyetértésben jóváhagyott információs rendszereket használják.
[…]
(6)   Az igazságügyi hatóságok a 9. cikk és a 112. cikk (6) bekezdése szerinti egységes, véletlenszerű elosztási rendszert alkalmaznak, és a kiosztás véletlenszerű jellegét az igazságügyi miniszter által a digitális kormányzásért felelős miniszterrel egyetértésében hozott rendeletben meghatározott kriptográfiai eszközökkel nyilvánosan tudni kell bizonyítani.”
Az egységes módszertan
8
A legfelsőbb bírói tanács létrehozta az Edinna Metodika po prilozhenieto na printsipa za sluchayno Razpredelenie na delata v rayonnite, okrazhnite, administrativnite, voennite, apelativnite i spetsializiranite sadilishtát (az ügyek véletlenszerű kiosztása elvének alkalmazására vonatkozó egységes módszertan a járási, regionális, közigazgatási, katonai, fellebbviteli és szakosodott bíróságokon; a továbbiakban: egységes módszertan).
9
Az egységes módszertan 1. pontjának b) alpontja, amely a véletlenszerű elosztást szabályozza, a következőképpen szól:
„Az ügyek elosztása az összes bíróságon elektronikus elosztással történő véletlenszerű kiválasztás elve alapján, az ügyek érkezésének sorrendjében, az ügy tárgyától és az ügy típusától függően, továbbá a sürgős elbírálást igénylő ügyek eljárási határidőinek tiszteletben tartása mellett történik.”
10
Az egységes módszertan 3. pontjának megfelelően a bíróság igazgatási vezetője vagy a részleg elnöke végzi a kiosztást.
11
Az egységes módszertan 4.1.1 pontja, amely a büntetőügyekben és a büntető jellegű közigazgatási ügyekben „egy meghatározott bíró kiválasztását” szabályozza, kimondja:
„a)
Ha a bírósági eljárást megszüntetik, és az ügyet további nyomozati cselekmények elvégzése céljából visszaküldik az ügyésznek, majd visszakerül a bírósághoz, az új számon megnyitott ügyet az eredetileg kijelölt előadó bírónak kell kiosztani.
b)
Az eljárást hatásköri okokból lezáró bírósági határozat hatályon kívül helyezését követően az új ügyet az eredetileg kijelölt előadó bírónak kell kiosztani.
c)
Ha az ügyet hivatali visszásság miatt visszautalják az elsőfokú bírósághoz, majd visszakerül ugyanazon bírósághoz, az ügyet az eredetileg kijelölt előadó bírónak kell kiosztani.”
A büntetőeljárásról szóló törvény
12
A Nakazatelno‑protsesualen kodeks (a büntetőeljárásról szóló törvény) 6. cikkének (1) bekezdése kimondja:
„Büntetőügyekben az igazságszolgáltatást kizárólag a [Konstitutsia na Republika Bulgaria (a Bolgár Köztársaság alkotmánya)] által létrehozott bíróságok biztosítják.”
13
E törvény 10. cikke értelmében:
„A bírák, az ülnökök, az ügyészek és a nyomozó hatóságok feladataik ellátása során függetlenek, és kizárólag a törvénynek vannak alárendelve.”
14
Az említett törvény 42. cikkének (2) bekezdése szerint:
„Amennyiben a bíróság megállapítja, hogy az ügy más, azonos szintű bíróság hatáskörébe tartozik, az eljárást megszünteti, és az ügyet átteszi e bírósághoz. […]”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
15
2014. október 30‑án a Spetsialisirana prokuratura (különleges ügyészség, Bulgária) vádiratot készített YR és társai ellen adóbűncselekmények elkövetése céljából létrehozott bűnszervezetben való részvétel, a jelen esetben 6364428 bolgár leva (BGN) (hozzávetőleg 3254080 euró) összegű hozzáadottérték‑adó (héa) megfizetésének a 2008 januárja és 2012 márciusa közötti időszak tekintetében történő elmulasztása miatt, és a Spetsializiran nakazatelen sadhoz (szakosított büntetőbíróság, Bulgária) fordult.
16
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban szereplő információ szerint YR és társai bűnösségének megállapítása azt jelentené, hogy büntetésük meghatározása a tiltott kábítószer‑kereskedelem területén a bűncselekmények tényállási elemeire és a büntetésekre vonatkozó minimumszabályok megállapításáról szóló, 2004. október 25‑i 2004/757/IB tanácsi kerethatározat (HL 2004. L 335., 8. o.), valamint a szervezett bűnözés elleni küzdelemről szóló, 2008. október 24‑i 2008/841/IB tanácsi kerethatározat (HL 2008. L 300., 42. o.) hatálya alá tartozik.
17
Ezt az ügyet I. H. bírónak osztották ki.
18
Az I. H. bíróból és két ülnökből álló ítélkező testület által az ügy érdemi vizsgálata céljából hozott közbenső határozatot 2022. július 21‑én eljárási hiba miatt hatályon kívül helyezték, és az ügyet visszautalták ezen ítélkező testület elé.
19
2022. július 26‑i végzésével I. H. bíró megszüntette az YR és társai ellen a Spetsializiran nakazatelen sad (szakosított büntetőbíróság) érintett tanácsa előtt folyamatban lévő eljárást, amely bíróság megszüntetése a következő napon lépett hatályba, így az előtte folyamatban lévő ügyeket át kellett tenni a Sofiyski gradski sadhoz (szófiai városi bíróság, Bulgária), amelyhez I. H. bíró visszautalta az ügyet.
20
2022. július 28‑án I. H. bíró átkerült a Sofiyski gradski sadba (szófiai városi bíróság).
21
2022. augusztus 4‑én e bíróság büntető kollégiumának igazgatási vezetője YR és társai szóban forgó ügyét a véletlenszerű elosztási rendszert alkalmazva H. K. bírónak osztotta ki.
22
2023. szeptember 27‑én az e bíró által elnökölt tanács ezt az ügyet I. H. bíró elé utalta, tekintettel arra, hogy ez utóbbi korábban foglalkozott az említett üggyel. A Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság) büntető kollégiumának tizenhatodik tanácsa, amelyet I. H. bíró elnököl, és amelyet – ahogyan az a Bírósághoz 2024. január 17‑én érkezett, az előzetes döntéshozatal iránti kérelemhez csatolt kiegészítésből kitűnik – a kérdést előterjesztő bíróságnak kell tekinteni, figyelembe vette az ügy ezen visszautalását, mivel úgy ítélte meg, hogy az ügy kiosztásának szabályszerűsége olyan jogkérdés, amelyet neki, nem pedig e bíróság büntető kollégiumának igazgatási vezetőjének kell eldöntenie, ugyanis valamely ügy kiosztásának módja az igazságszolgáltatás szervezése elveinek hatálya alá tartoznak, és az egyes ítélkező testületek feladata a saját hatáskörükmegvizsgálása. Egy tárgyalást követően, melynek során a vádlottak lehetőséget kaptak arra, hogy meghallgassák őket, I. H. bíró vállalta az érintett ügy elbírálását.
23
Az említett visszautalás és annak elfogadása miatt a Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság) igazgatási vezetője fegyelmi eljárást indított H. K. bíróval szemben lényegében amiatt, hogy nem neki utalta vissza az érintett ügyet újbóli kiosztás céljából, valamint I. H. bíróval szemben, mivel vállalta, hogy eljárjon ebben az ügyben, noha azt szabályszerűen nem neki osztották ki.
24
A kérdést előterjesztő bíróság szerint az YR‑rel és társaival szembeni eljárás helyzete nem felel meg pontosan az egységes módszertan 4.1.1 pontjában említett, egy adott bíró kiválasztására vonatkozó esetek egyikének sem, hanem hasonlít az egyik ilyen esethez, nevezetesen ahhoz, amikor azt követően, hogy az elsőfokú bíróság határozatát a fellebbviteli bíróság hatályon kívül helyezte, e bíróság az érintett ügyet visszautalja az első bírósághoz az eljárás folytatása céljából.
25
Egyébiránt az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy két olyan ügyet, amelyben I. H. bíró eljárt, amikor a Spetsializiran nakazatelen sadnál (szakosított büntetőbíróság) volt hivatalban, a Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság) igazgatási vezetője ugyancsak kiosztott, először a véletlenszerű elosztási rendszer alapján. Azonban az így kijelölt bírák, mivel úgy vélték, hogy ezeket az ügyeket I. H. bírónak kellett volna kiosztani, átadták azokat ezen igazgatási vezetőnek, aki az ügyeket egy adott bíró kiválasztására vonatkozó rendszer alkalmazásával újra kiosztotta e bírónak.
26
A kérdést előterjesztő bíróság arra is rámutat, hogy sem az egységes módszertan, sem a Vatreshni pravila za sluchayno Razpredelenie na delata i za zamestvane na sadii v Nakazatelno otdelenie na Sofiyski gradski sad (az ügyek véletlenszerű elosztásáról és a Sofiyski gradski sad [szófiai városi bíróság] büntetőtanácsa bíráinak helyettesítéséről szóló belső szabályzat) nem szabályozza az igazgatási vezető által valamely ügynek a véletlenszerű vagy egy adott bíró kiválasztásával történő elosztására alkalmazott módszer vizsgálatát.
27
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy e vizsgálatot igazságszolgáltatási jellegűnek kell tekinteni, következésképpen azt annak a bíróságnak függetlenül kell elvégeznie, amelynek az ügyet az igazgatási vezető kiosztotta, a felek meghallgatását követően és a felsőbb szintű bíróság felügyelete mellett. E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság a büntetőeljárásról szóló törvény 6. cikkének (1) bekezdésére és 10. cikkére, valamint analógia útján e törvény 42. cikkének (2) bekezdésére hivatkozik, amely valamely ügy egyik bíróságtól a másikhoz való áttételére vonatkozik.
28
A kérdést előterjesztő bíróság ugyanakkor megjegyzi, hogy más szervek úgy vélik, hogy amennyiben kétség merül fel valamely ügy véletlenszerű elosztási rendszer szerinti kiosztásának szabályszerűségét illetően, az eljáró bíróságnak erről tájékoztatnia kell az igazgatási vezetőt, aki kizárólagos hatáskörrel rendelkezik a kiosztás szabályszerűségének értékelésére, és el kell döntenie, hogy adott esetben más kiosztási módszert, azaz egy adott bíró kiválasztását kell‑e alkalmaznia.
29
Ebben az összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság két okból is összekapcsolja a saját helyzetét és a Charta 47. cikke értelmében vett „független bíróság” fogalmát. Arról a kérdésről van ugyanis szó, hogy tiszteletben tartják‑e azt az elvet, amely szerint mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyét ilyen bíróság tárgyalja, egy olyan helyzetben, amelyben egyrészt a bíróság nem határozhat saját hatásköréről, hanem egy igazgatási vezető értékelésére kell hagyatkoznia, hangsúlyozva, hogy e személy e minőségében nem lát el igazságszolgáltatási feladatokat, hanem az ügyben eljáró ítélkező testületen kívüli elem, másrészt pedig fegyelmi vétségnek minősül az, ha e bíróság egyik bírája határozatot hoz e tekintetben.
30
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli továbbá, hogy párhuzam vonható a helyzete, és a Bíróság azon ítélkezési gyakorlata között, amely szerint egyrészt az uniós jog által megkövetelt függetlenségi és pártatlansági garanciák többek között a bírák kinevezésére vonatkozó szabályok meglétét igénylik, másrészt pedig az szükséges, hogy kinevezésüket követően a bírákat ne érje semmilyen nyomás, és ne kapjanak utasításokat feladataik ellátása során. Az ügynek az igazgatási vezető által valamely bírónak történő kiosztása ugyanis a kinevezéshez hasonlatos.
31
Egyébiránt a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a H. K. és I. H. bírákkal szemben indított fegyelmi eljárások az igazságszolgáltatási feladataik keretében általuk hozott határozatok vagy jogi aktusok tartalmára vonatkoznak. Márpedig a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint fegyelmi eljárás megindítására ilyen esetekben csak a bírák súlyos és teljességgel kimenthetetlen cselekményeinek kivételes eseteiben kerülhet sor, amelyek például a nemzeti és az uniós jog szabályainak – amelyek tiszteletben tartásának biztosítása a bírák feladata – szándékos és rosszhiszemű vagy különösen súlyos és kirívó gondatlanságból eredő megsértését, az ügyek önkényes elbírálását vagy az igazságszolgáltatás megtagadását képezik.
32
Ezenkívül a H. K. és I. H. bírákkal szemben indított fegyelmi eljárások olyan helyzetekre vonatkoznak, amelyekben e bírák állítólag tévesen gyakorolták a bíróságok azon hatáskörét, hogy saját hatáskörüket maguk vizsgálják meg, és amelyekben a Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelően nem lehet ilyen eljárást indítani.
33
Ilyen körülmények között a Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság) büntető kollégiumának tizenhatodik tanácsa úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„[1)]
Összeegyeztethető‑e az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésével és a [Charta] 47. cikkével az igazságszolgáltatás elveként a bírák véletlenszerű kiválasztását a büntetőügyben eljáró és döntő bíró meghatározása érdekében előíró nemzeti jogszabály olyan értelmezése, amely szerint azzal kapcsolatos kétségek fennállása esetén, hogy megsértették‑e ezt az elvet egy, az igazgatási vezető által már kiosztott ügyben, e kétségeket úgy kell eloszlatni, […] hogy e tekintetben bírósági kérdésről van szó, és abban az ügyben eljáró bíróság dönt […] a felek meghallgatását követően és a fellebbezési eljárásban is […], vagy […] hogy e tekintetben igazgatási kérdésről van szó, és kizárólag az igazgatási vezető végezheti el ezt az értékelést?
„[2)]
Ezenkívül [ugyanezen nemzeti jogszabály] olyan értelmezése, amely szerint abban az esetben, ha az a bíró, akire az ügyet [a büntetőügyben eljáró és döntő bíró meghatározása érdekében a bírák véletlenszerű kiválasztását előíró nemzeti jogi] elvvel összhangban kiosztották, úgy véli, hogy az említett elv alapján egy másik bírónak kellene eljárnia [ebben] az ügyben, és azt átteszi e bíróhoz, az [említett] ügyet átvevő második bíró pedig úgy dönt, hogy először kontradiktórius eljárásban meghallgatja a feleket, majd önállóan dönt saját hatáskörének kérdésében, e két bíró e tekintetben fegyelmi vétséget követ‑e el, amennyiben magatartásukkal megsértik az igazságszolgáltatás tekintélyét, és megszegik hivatali kötelezettségeiket?”
34
A Bírósághoz 2024. április 29‑én érkezett, az előzetes döntéshozatal iránti kérelem kiegészítésével a kérdést előterjesztő bíróság megküldte a Bíróságnak a Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság) elnöke 2024. április 25‑i, a H. K. és I. H. bírákkal szembeni fegyelmi eljárások keretében hozott végzésének másolatát, amelyek értelmében e bírákat a jelen ítélet 23. pontjában említett cselekmények miatt rendreutasították.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
35
Az első kérdés az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének, valamint a Charta 47. cikkének értelmezésére vonatkozik.
36
Mindenekelőtt rá kell mutatni egyrészt, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése alkalmazandó az alapeljárással összefüggésben. Ugyanis e rendelkezés alkalmazandó többek között bármely olyan nemzeti szerv tekintetében, amely bíróságként határozhat az uniós jog alkalmazására vagy értelmezésére vonatkozó, és így az e jog által szabályozott területeket érintő kérdésekről (2020. március 26‑iMiasto Łowicz és Prokurator Generalny ítélet, C‑558/18 és C‑563/18, EU:C:2020:234, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Mivel a kérdést előterjesztő bíróság ilyen szerv, az előtte folyamatban lévő eljárásnak meg kell felelnie az e rendelkezésben előírt hatékony bírói jogvédelemhez való jogból eredő követelményeknek.
37
Másrészt, mivel az első kérdés a Charta 47. cikkének értelmezésére irányul, emlékeztetni kell arra, hogy a tagállamok eljárását illetően a Charta alkalmazási körét a Charta 51. cikkének (1) bekezdése határozza meg, amelynek értelmében a Charta rendelkezéseinek a tagállamok annyiban címzettjei, amennyiben az Unió jogát hajtják végre. Ebből következik, hogy az uniós jogrendben biztosított alapvető jogokat az uniós jog által szabályozott valamennyi helyzetre alkalmazni kell, azokon kívül azonban nem (lásd ebben az értelemben: 2019. november 19‑iA. K. és társai [A legfelsőbb bíróság fegyelmi tanácsának függetlensége] ítélet, C‑585/18, C‑624/18 és C‑625/18, EU:C:2019:982, 78. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
38
Ami az YR és társai elleni büntetőeljárást illeti, a kérdést előterjesztő bíróság annak megemlítésére szorítkozik, hogy a vádlottakkal szemben az esedékes héa meg nem fizetésével kapcsolatos adóbűncselekmények elkövetése céljából létrehozott bűnszervezetben való részvétel miatt folyik büntetőeljárás, és amennyiben bűnösségük megállapítást nyer, a büntetésüket a 2004/757 és a 2008/841 kerethatározat alapján kell meghatározni. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat azonban semmilyen utalást nem tartalmaz ezen eljárás ténybeli hátterére vonatkozóan, amely kifejtené ezen állításokat, és lehetővé tenné a Bíróság számára annak vizsgálatát, hogy az említett eljárás ténylegesen az uniós jog végrehajtásával jár‑e.
39
Márpedig a Bíróság eljárási szabályzata 94. cikkének c) pontja értelmében az előzetes döntéshozatal iránti kérelemnek tartalmaznia kell azon okok ismertetését, amelyek miatt a kérdést előterjesztő bíróságban kérdés merült fel egyes uniós jogi rendelkezések értelmezésére vagy érvényességére vonatkozóan, valamint azt a kapcsolatot, amelyet e bíróság e rendelkezések és az alapeljárásban alkalmazandó nemzeti jog között felállít. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy ezen ismertetésnek – a releváns tények említett eljárási szabályzat 94. cikkének a) pontjában megkövetelt rövid ismertetéséhez hasonlóan – lehetővé kell tennie a Bíróság számára az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságán túlmenően annak vizsgálatát, hogy rendelkezik‑e hatáskörrel az előterjesztett kérdés megválaszolására (2014. szeptember 9‑iParva Investitsionna Banka és társai végzés, C‑488/13, EU:C:2014:2191, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
40
A jelen ügyben nem ez a helyzet.
41
A Charta 47. cikkét mindazonáltal figyelembe kell venni az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének értelmezése során. Ugyanis, mivel ez utóbbi rendelkezés megköveteli, hogy a tagállamok megteremtsék azokat a jogorvoslati lehetőségeket, amelyek az uniós jog által szabályozott területeken – különösen a Charta 47. cikke értelmében – a hatékony jogvédelem biztosításához szükségesek, e cikket – még ha az alapügyben nem is alkalmazandó – megfelelően figyelembe kell venni az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének értelmezése során (lásd ebben az értelemben: 2021. április 20‑iRepubblika ítélet, C‑896/19, EU:C:2021:311, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
42
Következésképpen meg kell állapítani, hogy első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének a Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezett második albekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy amennyiben valamely tagállam az ügyek bíróságokon belüli elosztására olyan rendszert vezetett be, amely – bizonyos kivételek mellett – az ítélkező testület véletlenszerű kiválasztásának elvén alapul, és az adott bíróságok igazgatási vezetője közreműködésének van alárendelve, e rendelkezéssel ellentétes az, hogy ha egy bírónak, akinek kiosztottak egy ügyet, kétségei vannak e kiosztás szabályszerűségét illetően, nem határozhat maga e kérdésben, és adott esetben nem utalhatja az ügyet ugyanazon bíróság egy másik bírójához azzal az indokkal, hogy azt neki kellett volna kiosztani, hanem az első bírónak vissza kell utalnia az érintett ügyet e bíróság igazgatási vezetőjéhez, hogy ez utóbbi vizsgálja meg az ügy eredeti kiosztásának szabályszerűségét, és adott esetben járjon el az ügy újbóli kiosztása érdekében.
43
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az uniós jog jelenlegi állapotában az nem szabályozza a tagállamok igazságszolgáltatási szervezetét, különösen ami a nemzeti bíróságok létrehozását, összetételét, hatáskörét és működését illeti, így az e területre vonatkozó szabályok főszabály szerint a tagállamok hatáskörébe tartoznak. Ugyanakkor a tagállamok e hatáskörük gyakorlása során kötelesek tiszteletben tartani az uniós jogból eredő kötelezettségeiket (lásd ebben az értelemben: 2021. december 21‑iEuro Box Promotion és társai ítélet, C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 és C‑840/19, EU:C:2021:1034, 133. és 180. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
44
Ez különösen igaz az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből eredő kötelezettségekre (2020. március 26‑iMiasto Łowicz és Prokurator Generalny ítélet, C‑558/18 és C‑563/18, EU:C:2020:234, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2024. július 11‑iHann‑Invest és társai ítélet, C‑554/21, C‑622/21 és C‑727/21, EU:C:2024:594, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), amely rendelkezés arra kötelezi a tagállamokat, hogy teremtsék meg azokat a jogorvoslati lehetőségeket, amelyek az uniós jog által szabályozott területeken a hatékony jogvédelem biztosításához szükségesek.
45
Márpedig az ügyek bíróságon belüli elosztására vonatkozó szabályok kapcsolódnak az e rendelkezés értelmében vett „hatékony bírói jogvédelem” fogalmához.
46
Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből eredő kötelezettségek ugyanis többek között a törvény által megelőzően létrehozott bíróság meglétére vonatkoznak, tekintettel az ilyen bírósághoz fordulás, valamint a bírák függetlenségének és pártatlanságának garanciái közötti elválaszthatatlan kapcsolatokra (lásd ebben az értelemben: 2024. július 11‑iHann‑Invest és társai ítélet, C‑554/21, C‑622/21 és C‑727/21, EU:C:2024:594, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), amely garanciákat az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése is megköveteli.
47
Az uniós jog által szabályozott területeken a jogorvoslati rendszerbe tartozó bíróságok törvény általi előzetes létrehozására vonatkozó ezen kötelezettség, amelyet a Charta 47. cikkének második bekezdése is említ, nemcsak magára a bíróság fennállásának jogi alapjára vonatkozik, hanem az egyes ügyekben az eljáró tanács összetételére, valamint a belső jog bármely más rendelkezésére, amelynek megsértése szabálytalanná teszi egy vagy több bíró részvételét az ügy vizsgálatában (lásd ebben az értelemben: 2022. március 29‑iGetin Noble Bank ítélet, C‑132/20, EU:C:2022:235, 121. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
48
Egyébiránt a bíróságok függetlenségének az uniós jogból eredő követelménye nemcsak a jogalkotó és végrehajtó hatalom által esetlegesen gyakorolt jogtalan befolyásolásra vonatkozik, hanem az érintett bíróságon belüli jogtalan befolyásolásra is (lásd ebben az értelemben: 2024. július 11‑iHann‑Invest és társai ítélet, C‑554/21, C‑622/21 és C‑727/21, EU:C:2024:594, 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
49
Ezenkívül az ítélethozatali jogkör gyakorlásának nemcsak az utasításokban megnyilvánuló bármely közvetlen befolyástól, hanem az olyan közvetettebb befolyástól is mentesnek kell lennie, amely hatással lehet a bírósági határozatokra (2024. november 14‑iS. [Az ítélkező testület módosítása] ítélet, C‑197/23, EU:C:2024:956, 62. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
50
Márpedig egy adott ügyben határozatot hozó bíró kijelölésére vonatkozó szabályok megsértése ilyen hatással járhat (lásd ebben az értelemben: 2024. november 14‑iS. [Az ítélkező testület módosítása] ítélet, C‑197/23, EU:C:2024:956, 55. pont).
51
A jelen ügyben, ahogyan az az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, a nemzeti jog az ügyek bíróságokon belüli elosztására vonatkozó olyan rendszert hozott létre, amely – bizonyos kivételek mellett – az ítélkező testület véletlenszerű kiválasztásának elvén alapul, és e bíróságok igazgatási vezetői közreműködésének van alárendelve, akik maguk is e bíróságok tagjai. Az ilyen elosztási rendszer önmagában nem tűnik alkalmasnak arra, hogy az ítélkező testületeket jogosulatlan befolyásnak tegye ki. Közelebbről, az elosztási szabályok téves alkalmazása nem szükségszerűen vonja maga után ilyen befolyás fennállását. Mindazonáltal nem zárható ki többek között, hogy annak a ténynek, hogy valamely ügyet nem olyan bírónak osztanak ki, aki az eljárás korábbi szakaszában abban már eljárt, olyan helyzetben, amikor a nemzeti jog az ügy ilyen kiosztását írja elő, annak megakadályozása lehet a célja, hogy e bíró továbbra is eljárjon ebben az ügyben.
52
Ebben az összefüggésben felmerül az ilyen elosztási rendszer adott ügyben történő helyes alkalmazása felülvizsgálatának kérdése.
53
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a jelen ítélet 47. pontjában pontosított értelemben vett „törvény által megelőzően létrehozott bíróság” fogalmához kapcsolódó garanciák tiszteletben tartása felülvizsgálatának lehetősége szükséges ahhoz a bizalomhoz, amelyet egy demokratikus társadalomban a bíróságoknak a jogalanyokban kell kelteniük. Így azon követelmény tiszteletben tartásának felülvizsgálata, amely szerint minden bíróságnak összetételénél fogva független, pártatlan és a törvény által megelőzően létrehozott bíróságnak kell lennie, olyan lényeges eljárási szabálynak minősül, amelynek tiszteletben tartása közrendi jellegű (lásd ebben az értelemben: 2008. július 1‑jei Chronopost és La Poste kontra UFEX és társai ítélet, C‑341/06 P és C‑342/06 P, EU:C:2008:375, 46. pont; 2024. május 8‑iAsociația Forumul Judecătorilor din România [Bírák és ügyészek egyesületei] ítélet, C‑53/23, EU:C:2024:388, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A bíróság úgy ítélte meg, hogy az ilyen felülvizsgálatnak a fellebbezés vizsgálata keretében elvégezhetőnek kell lennie, adott esetben hivatalból, ha e tekintetben komoly kétség merül fel (lásd ebben az értelemben: 2020. március 26‑iSimpson kontra Tanács és HG kontra Bizottság (felülvizsgálat) ítélet, C‑542/18 RX‑II és C‑543/18 RX‑II, EU:C:2020:232, 57. és 58. pont).
54
A hatékony bírói jogvédelem ugyanis nem biztosítható, ha valamelyik fél kérelmére vagy – komoly kétség esetén – hivatalból a bíróságnak „a törvény által megelőzően létrehozott, független és pártatlan bíróság” jogállást biztosító szabályok tiszteletben tartása nem képezheti bírósági felülvizsgálat és – a be nem tartás esetén – esetleges szankció tárgyát, ekképpen ugyanis e szabályok minden következmény nélkül figyelmen kívül hagyhatók lennének (lásd ebben az értelemben: 2024. november 14‑iS. [Az ítélkező testület módosítása] ítélet, C‑197/23, EU:C:2024:956, 66. pont).
55
Ebből következik, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének a Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezett második albekezdése megköveteli, hogy az ügyek elosztására vonatkozó belső jogi szabályok tiszteletben tartása bírósági felülvizsgálat tárgyát képezhesse annak meghatározása érdekében, hogy az az ítélkező testület, amelynek az adott ügyet kiosztották, független, pártatlan és a törvény által megelőzően létrehozott bíróságnak minősül‑e.
56
Mindemellett, tekintettel a tagállamoknak az igazságszolgáltatási rendszerük megszervezésére vonatkozó, a jelen ítélet 43. pontjában felidézett hatáskörére, az uniós joggal nem összeegyeztethetetlen az, hogy amennyiben az a bíró, akinek az ügyet az érintett bíróság igazgatási vezetője kiosztotta, kétségeit fejezi ki e kiosztásnak az alkalmazandó nemzeti jogi szabályokra tekintettel fennálló szabályszerűségét illetően, a törvényben biztosított előjogaira tekintettel vissza kell utalnia ezen ügyet e felelős személy számára a kiosztás szabályszerűségének megvizsgálása érdekében, és adott esetben vállalja az említett ügy vizsgálatát az eredeti kiosztás megerősítése esetén. Ugyanakkor az említett felelős személy általi kiosztás szabályszerűsége a nemzeti jog szabályai szerint bírósági felülvizsgálat tárgyát kell, hogy képezhesse.
57
A fenti megfontolások összességére tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének a Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezett második albekezdését úgy kell értelmezni, hogy amennyiben valamely tagállam az ügyek bíróságokon belüli elosztására olyan rendszert vezetett be, amely – bizonyos kivételek mellett – az ítélkező testület véletlenszerű kiválasztásának elvén alapul, és az adott bíróság igazgatási vezetője közreműködésének van alárendelve, e rendelkezéssel nem ellentétes az, hogy ha egy bírónak, akinek kiosztottak egy ügyet, kétségei vannak e kiosztás szabályszerűségét illetően, nem határozhat maga e kérdésben, és adott esetben nem utalhatja az ügyet ugyanazon bíróság egy másik bírójához azzal az indokkal, hogy azt neki kellett volna kiosztani, hanem az első bírónak vissza kell utalnia az érintett ügyet e bíróság igazgatási vezetőjéhez, hogy ez utóbbi vizsgálja meg az ügy eredeti kiosztásának szabályszerűségét, és adott esetben járjon el az ügy újbóli kiosztása érdekében. Az említett felelős személy általi kiosztás szabályszerűsége a nemzeti jog szabályai szerint bírósági felülvizsgálat tárgyát kell, hogy képezhesse.
A második kérdésről
58
Az első kérdéssel azonos nemzeti szabályozási környezetben feltett második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését és a Charta 47. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az, hogy ha az a bíró, akinek az ügyet a véletlenszerű elosztási rendszer szerint osztották ki, kivételesen úgy véli, hogy ezt az ügyet ugyanezen bíróság egy másik bírájának kellett volna kiosztani, és emiatt az említett ügyet visszautalja e bíróság elé, és hogy ez utóbbi elfogadja, hogy saját hatásköréről határozzon, úgy tekinthető, hogy e két bíró fegyelmi vétséget követett el.
59
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 267. cikkben értelmében a kért előzetes döntésnek „szükségesnek” kell lennie a kérdést előterjesztő bíróság által az előtte folyamatban lévő ügyben kialakítandó „ítélete meghozatalához”. E megfogalmazásból, valamint e cikk rendszeréből kitűnik, hogy egyrészt az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet előterjesztő bíróság előtt olyan jogvitának kell folyamatban lennie, amelynek keretében olyan határozatot kell hoznia, amely figyelembe veheti ezt az ítéletet (lásd ebben az értelemben: 2022. március 22‑iProkurator Generalny [A legfelsőbb bíróság fegyelmi tanácsa – kinevezés] ítélet, C‑508/19, EU:C:2022:201, 62. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), másrészt pedig a Bíróság nem határozhat az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről, ha nyilvánvaló, hogy az uniós jog kért értelmezése semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával (2023. szeptember 21‑iJuan ítélet, C‑164/22, EU:C:2023:684, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
60
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság az YR és társai ellen indított büntetőeljárást folytatja le, nem pedig az I. H. és H. K. bírákat érintő fegyelmi eljárást. Márpedig az előzetes döntéshozatalra utaló határozatra tekintettel az a kérdés, hogy az e két bíró által az e büntetőeljárással kapcsolatos ügy kiosztására vonatkozóan hozott bizonyos határozatok fegyelmi vétségnek minősülhetnek‑e, az említett eljárások keretében meghozandó határozat szempontjából irrelevánsnak tűnik, mivel az előzetes döntéshozatalra utaló határozat nem tartalmaz megalapozott utalást a két eljárás közötti tényleges kapcsolatra vonatkozóan.
61
A második kérdés tehát csak azon fegyelmi eljárás tekintetében lehetett releváns, amely az előzetes döntéshozatalra utaló határozat meghozatalának időpontjában a kérdést előterjesztő bíróságtól eltérő fórum előtt volt folyamatban, és amelynek keretében azt egyébként fel lehetett volna hozni (lásd analógia útján: 2022. december 22‑iSąd Najwyższy végzés, C‑491/20–C‑496/20, C‑506/20, C‑509/20 és C‑511/20, EU:C:2022:1046, 84. és 85. pont).
62
A második kérdés ennélfogva elfogadhatatlan.
A költségekről
63
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nyolcadik tanács) a következőképpen határozott:
Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének az Európai Unió Alapjogi Chartája 47. cikkével összefüggésben értelmezett második albekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
amennyiben valamely tagállam az ügyek bíróságokon belüli elosztására olyan rendszert vezetett be, amely – bizonyos kivételek mellett – az ítélkező testület véletlenszerű kiválasztásának elvén alapul, és az adott bíróság igazgatási vezetője közreműködésének van alárendelve, e rendelkezéssel nem ellentétes az, hogy ha egy bírónak, akinek kiosztottak egy ügyet, kétségei vannak e kiosztás szabályszerűségét illetően, nem határozhat maga e kérdésben, és adott esetben nem utalhatja az ügyet ugyanazon bíróság egy másik bírójához azzal az indokkal, hogy azt neki kellett volna kiosztani, hanem az első bírónak vissza kell utalnia az érintett ügyet e bíróság igazgatási vezetőjéhez, hogy ez utóbbi vizsgálja meg az ügy eredeti kiosztásának szabályszerűségét, és adott esetben járjon el az ügy újbóli kiosztása érdekében. Az említett felelős személy általi kiosztás szabályszerűsége a nemzeti jog szabályai szerint bírósági felülvizsgálat tárgyát kell, hogy képezhesse.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: bolgár.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.