62021CC0162
ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT]
SECINĀJUMI,
sniegti 2022. gada 8. septembrī (
1
)
Lieta C‑162/21
Pesticide Action Network Europe u.c.
(Conseil d’État (Valsts padome, Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lauksaimniecība – Iekšējais tirgus – Veselības aizsardzība – Regula (EK) Nr. 1107/2009 – Augu aizsardzības līdzekļi – Neonikotinoīdi – Bišu aizsardzība – Darbīgās vielas, kuru izmantošanu Komisija ir aizliegusi saistībā ar konkrētiem lietojuma veidiem – 53. pants – Dalībvalsts izsniegta tirgū laišanas atļauja ierobežotai un kontrolētai lietošanai, pamatojoties uz apdraudējumu, kuru nevar novērst ar citiem pieņemamiem līdzekļiem – Samērīgums – Izņēmuma gadījumi
I. Ievads
1.
T.s. neonikotinoīdu izmantošanu augu aizsardzības līdzekļos Tiesa ir analizējusi vairākkārt. No vienas puses, šīs darbīgās vielas ir īpaši piemērotas konkrētiem lietojuma veidiem, bet, no otras puses, ir pamats uzskatīt, ka tās ir kaitīgas it īpaši bitēm. Šajā saistībā Tiesa vispirms vērtēja šo darbīgo vielu aizliegumu konkrētā valstī (
2
) un pēc tam būtiskus Komisijas noteiktus to lietošanas ierobežojumus (
3
). Atbildot uz šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, tai pirmo reizi ir jāizskaidro, kādā mērā dalībvalsts tomēr var atkāpties no šiem ierobežojumiem, izmantojot t.s. ārkārtas atļauju, lai novērstu neonikotinoīdu lietošanas radīto apdraudējumu konkrētām lauksaimniecības kultūrām.
2.
Šādas ārkārtas atļaujas juridiskais pamats ir Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punkts (
4
). Šajā tiesību normā ir prasīts veikt samērīguma pārbaudi, un līdz ar to ir nepieciešams izsvērt augu aizsardzības līdzekļa lietošanas riskus un tā sniegtos ieguvumus – par to ir uzdots prejudiciālais jautājums. Pārējie jautājumi ir par iespēju apstrādāt sēklas ar augu aizsardzības līdzekli, laist tās tirgū un sēt, par iespēju atkāpties no ierobežojumiem, ko Komisija ir skaidri noteikusi, apstiprinot darbīgo vielu, un par to, kādam ir jābūt apdraudējumam, kas ir novēršams ar ārkārtas atļauju. Atbildes uz šiem jautājumiem skaidri parāda, ka izsvēršanā ir jāievēro noteiktas robežas.
II. Atbilstošās tiesību normas
3.
Augu aizsardzības regulas 8. apsvērumā ir aprakstīti tiesiskā regulējuma pamatmērķi:
“Šīs regulas mērķis ir nodrošināt augstu cilvēku un dzīvnieku veselības un vides aizsardzības pakāpi, vienlaikus saglabājot Kopienas lauksaimniecības konkurētspēju. Īpaša uzmanība būtu jāpievērš iedzīvotāju neaizsargātāko grupu, tostarp grūtnieču, zīdaiņu un bērnu, aizsardzībai. Būtu jāpiemēro piesardzības princips un šai regulai būtu jānodrošina, ka ražotāji sniedz pierādījumus, ka saražotajām un tirgū laistām vielām un līdzekļiem nav nekādas kaitīgas ietekmes uz cilvēku vai dzīvnieku veselību un nekādas nevēlamas iedarbības uz apkārtējo vidi.”
4.
Augu aizsardzības regulas 24. apsvērumā ir aprakstīti augu aizsardzības līdzekļa atļaujas piešķiršanas nosacījumi:
“Noteikumiem, kuri reglamentē atļauju piešķiršanu, ir jānodrošina augsts aizsardzības standarts. Jo īpaši, piešķirot atļaujas augu aizsardzības līdzekļiem, mērķim aizsargāt cilvēku un dzīvnieku veselību un vidi vajadzētu būt prioritāram attiecībā pret mērķi uzlabot augu ražību. Tādēļ pirms augu aizsardzības līdzekļu laišanas tirgū būtu jāpierāda, ka tie dod noteiktu labumu augkopībai un tiem nav nekādas kaitīgas ietekmes uz cilvēku vai dzīvnieku, tostarp neaizsargātāko grupu, veselību vai nekādas nevēlamas iedarbības uz vidi.”
5.
Augu aizsardzības regulas 32. apsvērumā ir paskaidrotas dalībvalstu ārkārtas pilnvaras saskaņā ar 53. pantu:
“Izņēmuma gadījumos dalībvalstīm tomēr jādod iespēja izsniegt atļaujas šajā regulā minētajiem nosacījumiem neatbilstošiem augu aizsardzības līdzekļiem, ja tas jādara tādēļ, ka augkopību vai ekosistēmas apdraud briesmas, ko nevar novērst ar citu saprātīgu līdzekļu palīdzību. Šādas pagaidu atļaujas būtu jāizskata Kopienas mērogā.”
6.
Augu aizsardzības regulas 2. panta 1. punktā ir ietverta augu aizsardzības līdzekļu definīcija:
“Šī regula attiecas uz produktiem tādā formā, kādā tos piegādā lietotājiem un kurā ir darbīgās vielas, aizsargvielas vai sinerģisti vai kas sastāv no tām un kas ir paredzēti kādam no šādiem lietojumiem:
a)
augu vai augu produktu aizsardzībai pret visiem kaitīgiem organismiem vai šādu organismu ietekmes nepieļaušanai, ja vien par šo līdzekļu galveno mērķi neuzskata higiēnas nodrošināšanu, bet ne augu vai augu produktu aizsardzību;
[..]
Tādi līdzekļi še turpmāk minēti kā “aizsardzības līdzekļi”.”
7.
Nozīme ir arī Augu aizsardzības regulas 3. pantā ietvertajām jēdzienu “kaitīgie organismi” un “vide” definīcijām:
“Šajā regulā lieto šādas definīcijas:
[..]
7)
“kaitīgie organismi‘ ir jebkura suga, celms vai bioloģisks tips, kas pieder dzīvnieku vai augu valstij, vai patogēns, kas kaitīgs augiem vai augu produktiem;
[..]
13)
“vide” ir ūdeņi (tostarp gruntsūdeņi, virszemes, tekoši, piekrastes un jūras ūdeņi), nogulsnes, augsne, gaiss, zeme, savvaļas augu un dzīvnieku sugas un jebkādas to savstarpējas attiecības un attiecības ar citiem dzīvajiem organismiem”.
8.
Darbīgo vielu apstiprināšana ir reglamentēta Augu aizsardzības regulas II nodaļas 1. iedaļas 1. un 2. apakšiedaļas 1. un 2. punktā (4.–13. pants).
9.
Augu aizsardzības regulas 4. pantā ir ietverti apstiprināšanas kritēriji. Saskaņā ar 4. panta 2. un 3. punktu it īpaši ir jāizslēdz kaitīga ietekme uz cilvēku un dzīvnieku veselību, kā arī nevēlama ietekme uz vidi.
10.
Saskaņā ar Augu aizsardzības regulas 4. panta 7. punktu ar zināmiem nosacījumiem var apstiprināt darbīgās vielas, kas neatbilst vispārīgajām prasībām:
“Atkāpjoties no 1. punkta, ja, pamatojoties uz pieteikumā iekļautajiem dokumentāriem pierādījumiem, darbīgā viela ir vajadzīga, lai novērstu nopietnu apdraudējumu augu veselībai, ko nevar panākt ar citiem pieejamiem līdzekļiem, tostarp neķīmiskām metodēm, šādu darbīgo vielu var apstiprināt uz ierobežotu laikposmu, kas nepieciešams, lai novērstu nopietno apdraudējumu, un kas nepārsniedz piecus gadus, pat ja tā neatbilst II pielikuma 3.6.3., 3.6.4., 3.6.5. vai 3.8.2. punktā minētajiem kritērijiem, ar nosacījumu, ka uz darbīgās vielas izmantošanu attiecina riska samazināšanas pasākumus, lai nodrošinātu, ka cilvēku un vides saskarsme ar šo vielu būtu pēc iespējas mazāka. [..]
[..]
Dalībvalstis var ļaut izmantot augu aizsardzības līdzekļus, kuru sastāvā ir darbīgās vielas, kas apstiprinātas saskaņā ar šo punktu, tikai tad, ja tie ir nepieciešami, lai novērstu nopietno apdraudējumu augu veselībai šo valstu teritorijā.
Vienlaikus tās izstrādā pārejas rīcības plānu par to, kā novērst nopietno apdraudējumu ar citiem līdzekļiem, tostarp neķīmiskām metodēm, un nekavējoties iesniedz šo plānu Komisijai.”
11.
Augu aizsardzības regulas 6. pantā ir paredzēti atļaujas piešķiršanas nosacījumi un ierobežojumi.
“Apstiprinājums var būt atkarīgs no nosacījumiem un ierobežojumiem, ietverot:
[..]
c)
ierobežojumus, kas izriet no 8. pantā minētās informācijas novērtējuma, ņemot vērā attiecīgos lauksaimniecības, augu veselības un vides, tostarp klimata, apstākļus;
[..]
e)
lietošanas veidu un nosacījumus;
[..]
h)
tādu apgabalu noteikšanu, kuros nav pieļaujams lietot augu aizsardzības, tostarp augsnes apstrādes, līdzekļus, kuru sastāvā ir darbīgā viela, vai – lietošana var būt pieļaujama īpašos apstākļos;
j)
citus īpašus nosacījumus, kas radušies, novērtējot informāciju, kas darīta pieejama saistībā ar šo regulu.”
12.
Darbīgo vielu atļaujas saturs izriet no Augu aizsardzības regulas 13. panta 2. punkta:
“Pamatojoties uz pārskata ziņojumu, citiem ar aplūkojamo jautājumu pamatotiem apstākļiem un piesardzības principu, ja Regulas (EK) Nr. 178/2002 7. panta 1. punktā minētie nosacījumi ir būtiski, saskaņā ar 79. panta 3. punktā minēto regulatīvo procedūru pieņem regulu, kurā paredzēts, ka:
a)
darbīgo vielu apstiprina vajadzības gadījumā saskaņā ar nosacījumiem un ierobežojumiem, kā minēts 6. pantā;
b)
darbīgo vielu neapstiprina; vai
c)
groza apstiprināšanas nosacījumus.”
13.
Saskaņā ar Augu aizsardzības regulas 28. panta 1. punktu augu aizsardzības līdzeklim ir vajadzīga attiecīgās dalībvalsts atļauja:
“1. Augu aizsardzības līdzekli nelaiž tirgū vai nelieto, ja vien tam attiecīgajā dalībvalstī nav piešķirta atļauja saskaņā ar šo regulu.”
14.
Prasības atļaujas saņemšanai izriet no Augu aizsardzības regulas 29. panta:
“1.   Neskarot 50. pantu, augu aizsardzības līdzekli atļauj tikai tad, ja saskaņā ar 6. punktā minētajiem vienotajiem principiem tas atbilst šādām prasībām:
a)
tā darbīgās vielas, aizsargvielas un sinerģisti ir apstiprināti;
b)
[..].”
15.
Saskaņā ar Augu aizsardzības regulas 49. panta 1. punktu dalībvalstis neaizliedz laist tirgū un lietot sēklas, kas apstrādātas ar augu aizsardzības līdzekļiem, kuri apstiprināti šādam lietojumam vismaz vienā dalībvalstī. 49. panta 2. punktā ir paredzēta pasākumu veikšana, ja pastāv pamatotas bažas, ka apstrādātās sēklas var izraisīt nopietnu apdraudējumu cilvēku vai dzīvnieku veselībai vai videi.
16.
Saskaņā ar Augu aizsardzības regulas 53. pantu ar virsrakstu “Ārkārtas situācijas augu aizsardzībā” dalībvalstis var izņēmuma kārtā atļaut augu aizsardzības līdzekļus, kas neatbilst vispārējām prasībām:
“1.   Atkāpjoties no 28. panta, īpašos apstākļos dalībvalsts uz laikposmu, kas nepārsniedz 120 dienas, var piešķirt atļauju laist tirgū augu aizsardzības līdzekļus ierobežotai un kontrolētai lietošanai, ja šāds pasākums šķiet vajadzīgs, jo radies apdraudējums, kuru nevar novērst ar citiem pieņemamiem līdzekļiem.
Attiecīgā dalībvalsts tūlīt informē pārējās dalībvalstis un Komisiju par pieņemto pasākumu, sniedzot sīku informāciju par situāciju un pasākumiem, kas veikti patērētāju aizsardzībai.
2.   Komisija var lūgt Iestādi izteikt atzinumu vai sniegt zinātnisku vai tehnisku palīdzību.
Iestāde iesniedz Komisijai atzinumu vai darba rezultātus viena mēneša laikā pēc lūguma datuma.
3.   Vajadzības gadījumā saskaņā ar 79. panta 3. punktā minēto regulatīvo procedūru pieņem lēmumu par to, kad un ar kādiem nosacījumiem dalībvalsts:
a)
drīkst vai nedrīkst pagarināt šā pasākuma veikšanu vai to atkārtot; vai
b)
atsauc vai groza šo pasākumu.
4.   [..]”
III. Fakti un lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
17.
Tiametoksāms un klotianidīns ir neonikotinoīdu grupas insekticīdi, ko izmanto lauksaimniecībā sēklu apstrādei. Sākotnēji tie Savienībā bija atļauti. 2018. gadā Komisija no jauna reglamentēja klotianidīna (
5
) un tiametoksāma (
6
) atļaujas un, ņemot vērā risku bitēm, noteica ļoti stingrus ierobežojumus. Atbilstoši šīm tiesību normām, sākot ar 2018. gada 19. decembri, ir aizliegts lietot šīs darbīgās vielas saturošus augu aizsardzības līdzekļus ārpus pastāvīgām siltumnīcām. Arī ar šīm darbīgajām vielām apstrādātas sēklas drīkst izmantot tikai šādās siltumnīcās. Ciktāl secināms, šo ierobežoto atļauju derīguma termiņš beidzās 2019. gadā, un jaunas netika izsniegtas (
7
). Tāpēc augu aizsardzības līdzekļi, kuru pamatā ir šīs darbīgās vielas, Savienībā vairs nevar tikt apstiprināti saskaņā ar vispārējo apstiprināšanas procedūru.
18.
Tomēr 2018. gada rudenī Beļģijas valsts izsniedza sešas atļaujas augu aizsardzības līdzekļu uz darbīgo vielu klotianidīns un tiametoksāms bāzes lietošanai konkrētu kultūraugu, tostarp cukurbiešu, sēklu apstrādei, šo sēklu laišanai tirgū un sēšanai atklātā laukā. Atļaujas darbības periods būtībā aptvēra 2019. gada pavasari. Tomēr jau pirms tam attiecīgie līdzekļi Beļģijā daudzus gadus bija atļauti un izmantoti.
19.
It īpaši no SESVanderHave S. A., kas ir iestājusies lietā Beļģijas prasījumu atbalstam, izvirzītajiem argumentiem izriet, ka atļautās augu aizsardzības līdzekļu lietošanas mērķis ir apkarot laputis, kuras pārnēsā vīrusus, kas kaitē attiecīgajām kultūrām, it īpaši cukurbietēm.
20.
Divas apvienības, kuru mērķis ir cīņa pret pesticīdiem un bioloģiskās daudzveidības veicināšana, kā arī kāds biškopis (turpmāk tekstā – “prasītāji”) pret šīm atļaujām cēla prasību Conseil d’État (Valsts padome, Beļģija). Tie apgalvo, ka vairākos zinātniskajos pētījumos ir pierādīts, ka šo neonikotinoīdu lietošana rada nopietnu apdraudējumu bitēm, kamenēm un citiem apputeksnējošiem kukaiņiem. Atļauja laist tirgū un lietot apstrādātas sēklas atklātā laukā neesot saderīga ar Savienības tiesībām.
21.
Savukārt Beļģijas valsts ieskatā nevēlamu risku bitēm var novērst, paredzot lietošanas apstākļus. Tā kā attiecīgās kultūras tiekot novāktas pirms ziedēšanas, var tikt novērsts jebkāds bišu un augu kontakts. Vairāki uzņēmumi un Beļģijas cukurbiešu nozares un cukura ražotāju interešu pārstāvji iestājās lietā Beļģijas prasījumu atbalstam.
22.
Ņemot to vērā, Conseil d'État (Valsts padome) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Augu aizsardzības regulas 53. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij ar to ir atļauts konkrētos apstākļos piešķirt atļauju apstrādāt, pārdot vai sēt ar augu aizsardzības līdzekļiem apstrādātas sēklas?
2)
Ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai Augu aizsardzības regulas 53. pantu konkrētos apstākļos drīkst piemērot augu aizsardzības līdzekļiem, kas satur darbīgās vielas, kuru laišana pārdošanā vai lietošana Eiropas Savienības teritorijā ir ierobežota vai aizliegta?
3)
Vai Augu aizsardzības regulas 53. pantā minētie “īpašie apstākļi” ir attiecināmi uz situācijām, kurās apdraudējums nav drošs, bet tikai ticams?
4)
Vai Augu aizsardzības regulas 53. pantā minētie “īpašie apstākļi” ir attiecināmi uz situācijām, kurās apdraudējums ir paredzams, parasts un pat ciklisks?
5)
Vai Augu aizsardzības regulas 53. pantā lietotā vārdkopa [apdraudējums, kuru] “nevar novērst ar citiem pieņemamiem līdzekļiem” ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to, ņemot vērā regulas 8. apsvēruma formulējumu, ir piešķirta vienāda nozīme augstas cilvēku un dzīvnieku veselības un vides aizsardzības pakāpes nodrošināšanai, no vienas puses, un Kopienas lauksaimniecības konkurētspējas saglabāšanai, no otras puses?”
23.
Prasītāji, Beļģijas Karaliste un SESVanderHave S.A., persona, kas iestājusies lietā prasījumu atbalstam, kā arī Somija, Francijas Republika, Grieķijas Republika un Ungārija, kā arī Eiropas Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus par šiem prejudiciālajiem jautājumiem. 2022. gada 17. marta tiesas sēdē piedalījās prasītāji, Beļģija, Grieķija, Francija un Komisija.
IV. Juridiskais vērtējums
24.
Saskaņā ar Augu aizsardzības regulas 28. panta 1. punktu augu aizsardzības līdzeklim ir vajadzīga attiecīgās dalībvalsts atļauja. Atļaujas priekšnoteikums atbilstoši 29. pantam ir arī tāds, ka Komisija ir apstiprinājusi tā darbīgās vielas, aizsargvielas un sinerģistus saskaņā ar 4.–13. pantu.
25.
Tomēr saskaņā ar Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punktu dalībvalstis ārkārtas gadījumos var atļaut citus augu aizsardzības līdzekļus.
26.
Pieci lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu uzdotie prejudiciālie jautājumi ir saistīti ar vairākiem elementiem, kas ir jāņem vērā šādas ārkārtas atļaujas gadījumā. Vispirms es vērtēšu piekto jautājumu, uz kuru atbildot šīs tiesību normas darbības veids kļūst īpaši skaidrs. Pēc tam es vērtēšu otro, trešo un ceturto jautājumu un nobeigumā – pirmo jautājumu.
A.
Piektais jautājums: interešu izvērtējums
27.
Ar piekto jautājumu ir jānoskaidro, kā, piemērojot Augu aizsardzības līdzekļu regulas 53. panta 1. punktu, ir jāizvērtē abi 8. apsvēruma mērķi, proti, augstas cilvēku un dzīvnieku veselības un vides aizsardzības pakāpes nodrošināšana, no vienas puses, un Kopienas lauksaimniecības konkurētspējas saglabāšana, no otras puses.
28.
Šis jautājums ir saistīts ar to, ka ārkārtas atļauja atbilstoši Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punktam ir pieļaujama tikai tad, ja pastāv apdraudējums, kuru nevar novērst ar citiem pieņemamiem līdzekļiem. Saskaņā ar 32. apsvērumu dalībvalstis izņēmuma gadījumos var izsniegt atļaujas augu aizsardzības līdzekļiem, ja tas jādara tādēļ, ka augkopību vai ekosistēmas apdraud briesmas, ko nevar novērst ar citu saprātīgu līdzekļu palīdzību.
29.
Tāpēc Savienības likumdevējs saskaņā ar Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punktu paredzēto pilnvaru īstenošanu ir padarījis atkarīgu no samērīguma pārbaudes.
30.
Saskaņā ar samērīguma principu apgrūtinoši pasākumi ir likumīgi tikai tad, ja tie ir piemēroti un nepieciešami, lai sasniegtu leģitīmos mērķus. Šajā ziņā, ja ir vairāki (vienlīdz (
8
)) piemēroti pasākumi, ir jāizvēlas vismazāk apgrūtinošais; turklāt noteiktajiem apgrūtinājumiem jābūt samērīgiem ar sasniedzamajiem mērķiem (
9
).
31.
Piemērojot Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punktu, “apgrūtinājums” neizpaužas pamattiesību subjektu brīvības vai vienlīdzības ierobežošanā, bet gan vides un veselības aizsardzības tvēruma ierobežošanā, ko paredz regulas vispārīgie noteikumi. Lai gan šie mērķi ir izklāstīti Pamattiesību hartas 35. un 37. pantā un vismaz saistībā ar 37. pantu Tiesa jau ir lēmusi par “tiesībām”, kuras ir paredzētas Līgumos Hartas 52. panta 2. punkta izpratnē (
10
), faktiski ir maz ticams, ka ārkārtas atļaujas piešķiršanas nosacījumi varētu būt pamattiesību ierobežojumu konkretizācija Hartas 52. panta 1. punkta otrā teikuma izpratnē. Tomēr arī šajā gadījumā samērīguma principa pārbaudes posmos ir jāsalāgo pretrunīgās intereses.
32.
Piemērojot Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punktu, vispirms ir jāidentificē riski, kas apdraud augkopību vai ekosistēmu un kas ir jānovērš. Tas ir pasākuma mērķis.
33.
Pēc tam ir jākonstatē, vai atļaujamā augu aizsardzības līdzekļa lietošana vispār ir piemērota, lai novērstu šo apdraudējumu.
34.
Kad piemērotība ir konstatēta, var pārbaudīt, vai augu aizsardzības līdzekļa atļauja ir nepieciešama. Atbilstoši Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punkta formulējumam šajā ziņā ir jāvērtē, vai apdraudējumu nevar novērst citādi. Šajā ziņā varētu apsvērt, piemēram, citus augu aizsardzības līdzekļus uz tādu darbīgo vielu bāzes, kuru atbilstošu lietošanu ir atļāvusi Komisija, par tādu augu šķirņu izmantošanu, kas ir izturīgas pret apdraudējumu, vai par ražošanas pārorientēšanu uz citiem produktiem.
35.
Jau šajā dažādu pasākumu pārbaudē var būt nepieciešams savstarpēji izsvērt vairākas tiesiski aizsargātas intereses. Augu aizsardzības regulas 32. apsvērumā minētais izpaužas tādējādi, ka atļaujas izsniegšana ir iespējama tikai tad, ja briesmas nevar novērst ar citu saprātīgu līdzekļu palīdzību. Proti, ja citu līdzekļu efektivitāte nav acīmredzami līdzvērtīga vai labāka, ir jāizvērtē, vai zemāka efektivitāte ir pieņemama, ņemot vērā atļautā augu aizsardzības līdzekļa riskus.
36.
Ja, to darot, nav konstatējami citi piemēroti līdzekļi, lai novērstu apdraudējumu, visbeidzot ir jāizvērtē, vai ar augu aizsardzības līdzekli saistītais risks ir samērīgs ar kultūru aizsardzību pret apdraudējumu. Proti, ir grūti pamatot to, ka līdzekļa lietošana ir “nepieciešama” 53. panta 1. punkta izpratnē vai “saprātīga” 32. apsvēruma izpratnē, ja tās riski ir lielāki par ieguvumiem.
37.
Izvērtējums ir jāveic, ņemot vērā piesardzības principu, jo Augu aizsardzības regulas noteikumi saskaņā ar 8. apsvērumu un 1. panta 4. punktu kopumā balstās uz šo principu (
11
). Lai to darītu, pirmkārt, ir jāidentificē darbīgo vielu un augu aizsardzības līdzekļa lietošanas iespējami negatīvā ietekme uz veselību un vidi (
12
) un, otrkārt, visaptveroši jāizvērtē radītie riski, pamatojoties uz uzticamākajiem pieejamiem zinātniskajiem datiem un jaunākajiem starptautisko pētījumu rezultātiem (
13
).
38.
Šajā ziņā pretēji prasītāju viedoklim principā nevar izvirzīt iebildumus, ja attiecīgais pieteikuma iesniedzējs iesniedz nepieciešamo informāciju un ekspertu atzinumus ārkārtas atļaujas saņemšanai, jo šāda rīcība ir paredzēta arī citās Augu aizsardzības regulā paredzētajās procedūrās (
14
).
39.
Taču saskaņā ar labas pārvaldības principu, kuru dalībvalstīm, piemērojot Savienības tiesības, ir jāņem vērā, kompetentajām iestādēm ir jāveic rūpīga un objektīva visu atbilstošo aspektu pārbaude, lai pārliecinātos, ka to rīcībā, pieņemot lēmumu, ir iespējami pilnīgākie un ticamākie pierādījumi, lai to izdarītu (
15
). Tas it īpaši nozīmē to, ka tās nedrīkst vienkārši pārņemt informāciju no pieteikuma iesniedzēja, to nepārbaudot, bet iestādēm tā ir kritiski jāizvērtē un jāņem vērā arī attiecīgā informācija no citiem avotiem.
40.
Veicot izsvēršanu, kompetentajām iestādēm šādi noteiktie riski ir jāpretnostata ar tāpat, pamatojoties uz labākajām zinātnes atziņām, identificētajiem attiecīgās lietošanas ieguvumiem.
41.
Saistībā ar šo izsvēršanu no Augu aizsardzības regulas 8. apsvēruma prima facie var secināt, ka, no vienas puses, cilvēku un dzīvnieku veselības un vides augsta līmeņa aizsardzības nodrošināšanai un, no otras puses, lauksaimniecības konkurētspējas nodrošināšanai ir abstrakti vienāda nozīme, piemērojot regulu un tāpēc it īpaši veicot izsvēršanu saskaņā ar 53. panta 1. punktu. Tas tāpēc, ka abi mērķi ir jāsasniedz “vienlaikus”.
42.
Taču 8. apsvērumā ir arī noteikts, ka šo mērķu sasniegšanai atļautajām vielām un līdzekļiem nevar būt nekādas kaitīgas ietekmes uz cilvēku vai dzīvnieku veselību un nekādas nevēlamas iedarbības uz apkārtējo vidi. Tas esot jāpierāda nozarei, t.i., uzņēmumam, kas iesniedz attiecīgo atļaujas pieteikumu.
43.
Tas pats izriet no šajā tiesvedībā izklāstītā Augu aizsardzības regulas 24. apsvēruma. Saskaņā ar to, piešķirot atļaujas augu aizsardzības līdzekļiem, mērķim aizsargāt cilvēku un dzīvnieku veselību un vidi vajadzētu būt prioritāram attiecībā pret mērķi uzlabot augu ražību. Tāpēc, pirms augu aizsardzības līdzeklis tiek laists tirgū, ir jāpierāda, ka tas sniedz acīmredzamu labumu augkopībai un ka tam nav kaitīgas ietekmes uz cilvēku veselību, tostarp neaizsargāto grupu veselību, vai dzīvnieku veselību, kā arī nav nepieņemamas [tiesību normas latviešu valodas versijā lietots vārds “nevēlamas”] (
16
) iedarbības uz vidi.
44.
Tāds pats mērķis nepieļaut kaitīgu ietekmi uz cilvēku vai dzīvnieku veselību un nepieņemamu iedarbību uz apkārtējo vidi izriet no Augu aizsardzības regulas 10. apsvēruma, kā arī 4. panta 2. un 3. punkta, 23. panta 2. punkta, 27. panta 1. punkta, 54. panta 1. punkta un 56. panta 1. punkta.
45.
Tas, pirmkārt, liecina par to, ka, veicot izsvēršanu un piemērojot Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punktu, cilvēku un dzīvnieku veselības un vides augsta līmeņa aizsardzības nodrošināšanai, no vienas puses, un lauksaimniecības konkurētspējas nodrošināšanai, no otras puses, nav abstrakti vienāda nozīme. Tieši pretēji, veicot arī šo izsvēršanu, prioritāte principā ir jāpiešķir kaitīgas ietekmes uz cilvēku vai dzīvnieku veselību vai nepieņemamas iedarbības uz vidi novēršanai, nevis ekonomiskiem apsvērumiem. Tas izpaužas arī 53. panta virsrakstā, jo tajā ir runa par ārkārtas situāciju, kā arī 32. apsvērumā, kas minētā piemērošanu atļauj tikai izņēmuma situācijās.
46.
Otrkārt, veicot izsvēršanu un piemērojot Augu aizsardzības regulu, kaitīgas ietekmes uz cilvēku vai dzīvnieku veselību novēršanai ir ievērojami lielāka nozīme nekā negatīvas ietekmes uz vidi novēršanai. Tas tā ir tāpēc, ka regulas mērķis ir novērst tikai nepieņemamu iedarbību uz vidi, taču jebkādu kaitīgu ietekmi uz cilvēku vai dzīvnieku veselību. Tāpēc likumdevēja ieskatā ir iespējama arī pieņemama nelabvēlīga iedarbība uz vidi, kas var tikt pieļauta, atļaujot augu aizsardzības līdzekli.
47.
Tāpēc, ja augu aizsardzības līdzekļa lietošana ir saistīta ar kaitīgu ietekmi uz cilvēku un dzīvnieku veselību, ārkārtas atļauju saskaņā ar Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punktu var izsniegt tikai tad, ja tā ir nepieciešama, lai novērstu īpaši nopietnu apdraudējumu. Piemēram, runa varētu būt par konkrētu apdraudējumu iedzīvotāju nodrošinātībai ar pārtiku, kas ir jānovērš ar ārkārtas atļauju. Turpretim ar vienkāršiem ekonomiskiem apsvērumiem nepietiktu.
48.
Taču “tikai” nelabvēlīgas ietekmes uz vidi gadījumā izvērtēšanā ir lielāka brīvība. Tāpēc svarīgām ekonomiskām interesēm dažos gadījumos var būt lielāka nozīme nekā nebūtiskai negatīvai ietekmei uz vidi.
49.
Dzīvnieku veselības un vides aizsardzības nošķiršana šajā ziņā netieši izriet no vides definīcijas Augu aizsardzības regulas 3. panta 13. punktā. Saskaņā ar to vides jēdzienā it īpaši ietilpst savvaļas dzīvnieku sugas. Tā kā konkrētas savvaļas dzīvnieku sugas var būt kaitīgi organismi saskaņā ar 3. panta 7. punktu, un to izplatība saskaņā ar 2. panta 1. punkta a) apakšpunktu ir jānovērš ar augu aizsardzības līdzekļiem, piemēram, šajā gadījumā apkarojamās laputis, būtu arī pretrunīgi izslēgt jebkādu kaitīgu iedarbību uz to veselību.
50.
Bažas par neonikotinoīdiem ir saistītas ar to iedarbību uz bitēm, tostarp biškopībā izmantotajām medus bitēm (
17
). Atšķirībā no savvaļas bitēm vai kamenēm tās nav savvaļas dzīvnieku sugas, tāpēc vismaz šajā ziņā tiek skarts svarīgākais aizsardzības mērķis – dzīvnieku veselības aizsardzība.
51.
Tāpēc uz piekto jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka, piemērojot Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punktu, ir jāveic konkrēta izsvēršana, ņemot vērā piesardzības principu, saistībā ar to, vai ieguvumi lauksaimniecības konkurētspējas nodrošināšanai, ko sniedz attiecīgā augu aizsardzības līdzekļa lietošana, ir lielāki par riskiem, kas saistīti ar līdzekļa lietošanu. Ja augu aizsardzības līdzekļa lietošana ir saistīta ar kaitīgu ietekmi uz cilvēku un dzīvnieku veselību, ārkārtas atļauju var piešķirt tikai tad, ja tā ir nepieciešama, lai novērstu īpaši nopietnu apdraudējumu. Turpretim “tikai” nelabvēlīgas ietekmes uz vidi gadījumā izvērtēšanā ir lielāka brīvība.
B.
Otrais jautājums: darbīgās vielas, kuru laišana tirgū vai lietošana ir ierobežota vai aizliegta
52.
Otrais jautājums ir uzdots, lai noskaidrotu, vai saskaņā ar Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punktu dalībvalstis var atļaut augu aizsardzības līdzekļus, kas satur darbīgās vielas, kuru laišana tirgū vai lietošana ir ierobežota vai aizliegta. Lai gan Valsts padome to uzdod tikai gadījumā, ja Tiesa uz pirmo jautājumu atbildētu apstiprinoši, man šķiet lietderīgi to iztirzāt arī neatkarīgi no tā.
53.
Ņemot vērā pamatlietas apstākļus, šis jautājums ir jāprecizē tādējādi, ka ar to ir gribēts noskaidrot, vai dalībvalstis ir tiesīgas atļaut augu aizsardzības līdzekļu izmantošanu, kas ir pretrunā Komisijas noteiktajiem ierobežojumiem saistībā ar izmantoto darbīgo vielu apstiprināšanu.
54.
Pasākumu saskaņā ar Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punktu var veikt, atkāpjoties no 28. panta. Saskaņā ar to augu aizsardzības līdzeklim ir nepieciešama attiecīgās dalībvalsts atļauja. Saskaņā ar 29. panta 1. punkta a) apakšpunktu šīs atļaujas priekšnoteikums it īpaši ir tāds, ka tās darbīgās vielas ir apstiprinātas. Savukārt šo apstiprinājumu piešķir Komisija sadarbībā ar Pārtikas un dzīvnieku veselības pastāvīgo komiteju saskaņā ar 13. un 79. pantu.
55.
Līdz ar to Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punkts tieši ļauj dalībvalstīm atļaut augu aizsardzības līdzekļus, kuru darbīgās vielas Komisija nav apstiprinājusi.
56.
Tomēr prasītāji uzskata, ka tas attiecas tikai uz darbīgajām vielām, par kurām Komisija vēl nav pieņēmusi lēmumu. Taču saskaņā ar šo noteikumu dalībvalstis nedrīkstot atļaut augu aizsardzības līdzekļus, kas satur darbīgās vielas, kuru laišanu tirgū vai lietošanu Komisija ir ierobežojusi vai aizliegusi. Attiecīgās Beļģijas atļaujas ar to neesot saderīgas. Proti, atbilstoši Komisijas apstiprinājumiem attiecībā uz abiem lietas pamatā esošajiem neonikotinoīdiem nepārprotami ir aizliegts izmantot apstrādātas sēklas ārpus siltumnīcām, savukārt atbilstoši Beļģijas atļaujām apstrādātas sēklas tieši ir atļauts izmantot atklātā laukā.
57.
Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punkta un 28. panta formulējums neliktu obligāti izmantot prasītāju aizstāvēto interpretāciju, bet vismaz to pieļautu. Dalībvalstu pilnvaras saskaņā ar 53. panta 1. punktu attiecoties tikai uz neapstiprinātām darbīgajām vielām, bet darbīgās vielas, kuras Komisija ir apstiprinājusi ar ierobežojošiem nosacījumiem, netiekot aptvertas. Šos ierobežojumus nevarot atcelt, pamatojoties uz 53. panta 1. punktu.
58.
Šādu interpretāciju pamato fakts, ka Komisija, apstiprinot darbīgo vielu, jau novērtē tās radītos riskus un, to darot, saskaņā ar Augu aizsardzības regulas 6. pantu paredz nosacījumus un ierobežojumus, kas nepieļauj konkrētus lietošanas veidus.
59.
Tomēr Augu aizsardzības regulas 32. apsvērums liecina par to, ka 53. panta 1. punkta tvērumam ir jābūt daudz plašākam. Proti, saskaņā ar to dalībvalstīm būtu jābūt tiesīgām atļaut augu aizsardzības līdzekļus, kas neatbilst regulā paredzētajiem nosacījumiem. Tas attiecas ne tikai uz darbīgajām vielām, kuras Komisija nav apstiprinājusi, bet arī uz apstiprināto darbīgo vielu lietošanas veidiem, kurus Komisija ir izslēgusi, paredzot ierobežojumu vai nosacījumu (
18
).
60.
Tādējādi saskaņā ar Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punktu dalībvalstīm ir jāizlemj, vai konkrētās augu aizsardzības vajadzībām, kas pastāv konkrētajā vietā, izņēmuma kārtā ir jāatzīst lielāka nozīme, nekā ar augu aizsardzības līdzekli saistītajiem riskiem, kuru dēļ Komisija ir noteikusi nosacījumus vai ierobežojumus, un vai tādējādi tās attaisno ārkārtas atļauju.
61.
Piemērojot šādu interpretāciju, Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punkts gan ļauj dalībvalstīm samierināties ar konkrētiem riskiem, kuru dēļ Komisija ir aizliegusi attiecīgo lietošanas veidu. Tomēr dalībvalstīm, izsniedzot ārkārtas atļauju, ir jāvērtē šie riski, jo, kā jau minēts, tām savs lēmums ir jāpieņem, pamatojoties uz pēc iespējas pilnīgāku un uzticamāku informāciju (
19
).
62.
Turklāt risku, ka Komisijas bažas netiks ņemtas vērā, ierobežo tas, ka, izsniedzot ārkārtas atļauju, dalībvalstis ir pakļautas Komisijas uzraudzībai. Proti, attiecīgajai dalībvalstij saskaņā ar Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punkta otro daļu ir jāinformē Komisija un pārējās dalībvalstis. Komisija saskaņā ar 53. panta 2. un 3. punktu var pārskatīt ārkārtas atļauju un vajadzības gadījumā to ierobežot vai pat aizliegt.
63.
Lai gan prasītāji apgalvo, ka Komisija šīs kontroles pilnvaras īsteno ļoti piesardzīgi, tas drīzāk liecinātu pret to, ka dalībvalstis pārsniedz savas pilnvaras saskaņā ar Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punktu – vismaz pēc Komisijas domām. Turklāt, ja Komisija šajā ziņā rīkotos pretēji Augu aizsardzības regulai, it īpaši tās 53. pantam, vides aizsardzības organizācijas, ņemot vērā nesenos Orhūsas regulas grozījumus (
20
), varētu papildus vai kā alternatīvu tādām procedūrām kā šī pieprasīt pārskatīšanu un vajadzības gadījumā vērsties Savienības tiesās.
64.
Tāpēc uz otro jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka, piemērojot Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punktu, dalībvalstīm it īpaši ir jāizvērtē, vai konkrētās augu aizsardzības vajadzības konkrētajā vietā izņēmuma kārtā ir svarīgākas par riskiem cilvēku vai dzīvnieku veselībai vai videi, kas ir saistīti ar augu aizsardzības līdzekli, un tādēļ var tikt izsniegta ārkārtas atļauja saistībā ar lietojumu, ko Komisija, apstiprinot attiecīgo darbīgo vielu, ir aizliegusi.
C.
Trešais un ceturtais jautājums: jēdziena “īpaši apstākļi” interpretācija
65.
Trešais un ceturtais jautājums tiek uzdots tāpēc, ka saskaņā ar gandrīz visām Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punkta valodu redakcijām dalībvalsts var veikt pasākumus “īpašos” apstākļos, ja šāds pasākums šķiet vajadzīgs, jo radies apdraudējums, kuru nevar novērst ar citiem pieņemamiem līdzekļiem. Tikai vācu valodas redakcijā šajā ziņā tiek lietots jēdziens “noteikti” apstākļi.
66.
Valsts padome vēlas uzzināt, vai šie apstākļi attiecas uz situācijām, kurās apdraudējuma iestāšanās nav droša, bet ir tikai iespējama (trešais jautājums), vai arī uz situācijām, kurās apdraudējuma iestāšanās ir paredzama, parasta un pat cikliska (ceturtais jautājums).
1. Trešais jautājums: apdraudējuma ticamība vai noteiktība
67.
Trešā jautājuma mērķis ir noskaidrot, kādai ir jābūt apdraudējuma iespējamībai, lai pamatotu ārkārtas atļaujas izsniegšanu saskaņā ar Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punktu.
68.
Šo jautājumu var izskaidrot ar to, ka laikā, kad augu aizsardzības līdzeklis tiek lietots sēklu apstrādei rudenī un ziemā, ir grūti novērtēt, cik liels faktiski būs nelabvēlīgas ietekmes risks uz kultūraugiem nākamā gada pavasara un vasaras audzēšanas periodā. Iespējams, nedz sēklu apstrādes laikā, nedz sēšanas laikā nevar precīzi paredzēt, cik lielā mērā parādīsies laputis, kas izplata attiecīgos vīrusus.
69.
Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punkta formulējums, it īpaši jautājumā minētais termins “īpaši apstākļi”, īsti nepalīdz atbildēt uz šo jautājumu.
70.
Lai gan no 32. apsvēruma un 53. panta virsraksta izriet, ka šiem apstākļiem ir jāaptver izņēmumi vai attiecīgi ārkārtas situācijas, apdraudējumam nav jābūt “drošam”, lai situāciju uzskatītu par šādu. Tāpat – pretēji prasītāju viedoklim – nav nepieciešama īpaša steidzamība vai nenovēršams apdraudējums, lai prezumētu šādu situāciju.
71.
Atbilde drīzāk ir meklējama jau minētajā Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punkta mērķī veicināt samērīgu līdzsvaru starp pretrunīgajām interesēm ārkārtas vai attiecīgi īpašos apstākļos (
21
).
72.
Raugoties no šā skatupunkta, arī tikai ticama apdraudējuma novēršana var būt samērīga, ja nav pieejami citi piemēroti līdzekļi. Turpretim nogaidīšana līdz brīdim, kad apdraudējums ir drošs, kā to apgalvo vairāki lietas dalībnieki, iespējams, neļautu ar attiecīgo augu aizsardzības līdzekli novērst apdraudējumu. Tādā gadījumā ārkārtas atļauja vairs nebūtu piemērota tās mērķa sasniegšanai vai vismaz ne tādā pašā apjomā. Šādā situācijā novēlota ārkārtas atļaujas izsniegšana nebūtu mazāk apgrūtinoša alternatīva rīcība nepieciešamības pārbaudes izpratnē (
22
).
73.
Tomēr prasītāju atsauce uz praksi Apvienotajā Karalistē (
23
) parāda, ka ir iespējams agrīnā posmā izsniegtu ārkārtas atļauju papildināt ar atbilstošiem nosacījumiem, kuri palielina varbūtību, ka augu aizsardzības līdzeklis tiek lietots tikai tad, kad tas patiešām ir nepieciešams. Tur, lai gan rudenī tika piešķirta ārkārtas atļauja neonikotinoīdu lietošanai, tika novērota turpmākā notikumu attīstība, un pavasarī šis lietojuma veids netika izmantots, jo tajā laikā apdraudējums izrādījās mazāk nopietns, nekā sākotnēji sagaidīts.
74.
Tomēr parasti izšķiroša nozīme ir attiecīgo ieguvumu un trūkumu izvērtējumam: ticamam apdraudējumam gan ir mazāka nozīme nekā droši pastāvošam apdraudējumam. Taču tikai ticamam apdraudējumam, ka radīsies īpaši liels kaitējums var būt līdzīga būtiska nozīme kā droši pastāvošam apdraudējumam, ka radīsies mazāks kaitējums. Tāpēc abus variantus nevar abstrakti iekļaut Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punkta piemērošanas jomā vai izslēgt no tās. Tas, vai tikai ar ticamu apdraudējumu pietiek, lai pamatotu ārkārtas atļaujas izsniegšanu, drīzāk ir atkarīgs no tā, vai tas atsver ar augu aizsardzības līdzekļa lietošanu saistīto apdraudējumu cilvēku un dzīvnieku veselībai un videi.
75.
Turklāt tas pats jautājums var rasties arī saistībā ar pēdējo minēto apdraudējumu, jo arī tas var būt ticams vai drošs. Tas, cik lielā mērā tas ir jāņem vērā, izriet no judikatūras par piesardzības principu. Atbilstoši tai ierobežojošu pasākumu veikšana ir pieļaujama, ja tāpēc, ka veiktie pētījumi nesniedz skaidru atbildi, nav iespējams precīzi noteikt riska pastāvēšanu vai tā apmēru, bet pastāv iespēja, ka tiks nodarīts reāls kaitējums gadījumā, ja risks īstenotos (
24
). Ar to ir domāts risks, kura esamība vai apmērs nav skaidrs, bet kas tomēr šķiet pietiekami dokumentēts, t.i., pastāv ticamas un pārliecinošas norādes (
25
).
76.
Turklāt, lai šādi konstatēto apdraudējumu cilvēku vai dzīvnieku veselībai vai videi varētu salīdzināt ar apdraudējumu lauksaimniecībai, ko paredzēts novērst ar ārkārtas atļauju, attiecībā uz pēdējo minēto apdraudējumu ir jāpiemēro tāda pati novērtēšanas metode kā attiecībā uz pirmo. Tas praktiski nozīmē, ka arī apdraudējums lauksaimniecībai ir jānovērtē, pamatojoties uz esošajiem pētījumiem, un ka ārkārtas atļauju var piešķirt tikai tad, ja pastāv ticamas un pārliecinošas norādes.
77.
Tāpēc uz trešo jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka augu aizsardzības līdzekļa lietošanas atļauja saskaņā ar Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punktu nav atkarīga no tā, vai novēršamā apdraudējuma iestāšanās ir droša vai ticama, bet gan no tā, vai ieguvumi no šādas lietošanas atsver ar to saistītos trūkumus. Ieguvumiem un trūkumiem no attiecīgā lietojuma, tostarp attiecīgā apdraudējuma varbūtības pakāpei, jābūt pietiekami dokumentētiem un tādējādi jābalstās uz ticamām un pārliecinošām norādēm.
2. Ceturtais jautājums: paredzams, parasts un ciklisks apdraudējums
78.
Arī ceturtais jautājums ir saistīts ar apdraudējumu, kam ir jāpamato ārkārtas atļaujas piešķiršana. Proti, Valsts padome vēlas zināt, vai šajā ziņā arī pietiek ar paredzamu, parastu un pat ciklisku apdraudējumu.
79.
Šis jautājums tiek uzdots, jo – kā liecina it īpaši SESVanderHave iesniegtie apsvērumi – laputu un vīrusu slimību radītais apdraudējums Beļģijā ir paredzams un parasts. Tāpēc līdzīgas atļaujas, lai novērstu tos pašus apdraudējumus, ir tikušas izsniegtas iepriekš un paredzams, ka tās tiks izsniegtas arī turpmāk.
80.
Izvērtējot tikai ieguvumus un trūkumus, kas izriet no attiecīgo darbīgo vielu lietošanas, varot secināt, ka nav nozīmes tam, vai apdraudējums ir paredzams, izplatīts un pat ciklisks. Tas tā ir tāpēc, ka pat šāds apdraudējums var būt lielāks par apdraudējumu, kas ir saistīts ar attiecīgā augu aizsardzības līdzekļa lietošanu. Līdz ar to tie varētu būt konkrēti vai īpaši apstākļi Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punkta izpratnē.
81.
Komisijas uzsvērtā Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punkta pieņemšanas vēsture pirmšķietami apstiprina šo novērtējumu. Proti, Parlamenta Vides, sabiedrības veselības un pārtikas nekaitīguma komisija neguva atbalstu priekšlikumam noteikt, ka šīs pilnvaras ir atkarīgas no neparedzama apdraudējuma vai citām ārkārtas situācijām, līdzīgi kā tas bija iepriekš saskaņā ar iepriekš spēkā esošās Augu aizsardzības direktīvas (
26
) 8. panta 4. punktu un 18. apsvērumu (
27
).
82.
Tomēr šajā ziņā Augu aizsardzības regulas 32. apsvērumā ir ietverts precizējums, kas ierobežo rīcības brīvību, veicot izvērtējumu. Proti, saskaņā ar to 53. panta 1. punktu ir jāpiemēro tikai “izņēmuma gadījumos”. Pat paredzams vai ciklisks apdraudējums var būt izņēmuma gadījums, ja tas rodas reti, t.i., tikai izņēmuma kārtā. Turpretim parasts apdraudējums, t.i., tāds, kas rodas bieži, jau pašā vārda izpratnē nav izņēmuma gadījums. Tā nav arī 53. panta virsrakstā minētā “ārkārtas situācija”.
83.
Turklāt minētā attiecināšana tikai uz retām vai attiecīgi ārkārtas situācijām atbilst Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punktā paredzētajai prasībai pieļaut attiecīgo lietošanu “ierobežotā” apmērā. Turpretim, ja lietošanas mērķis ir novērst parastu apdraudējumu, tā ir jāatļauj praktiski ilgstoši, t.i., uz nenoteiktu laiku.
84.
Salīdzinājums ar Augu aizsardzības direktīvu skaidri parāda jēdzienu “izņēmums” un “ārkārtas situācija” nozīmi, jo tie direktīvā vēl nebija iekļauti. Tāpēc to izmantošana Augu aizsardzības regulā ir jāuzskata par apzinātu 53. pantā paredzēto atļaujas izsniegšanas pilnvaru ierobežošanu.
85.
Šādas interpretācijas sekas nav tādas, ka vienmēr ir jāsamierinās ar parastu apdraudējumu. Ja pat pēc intensīvas meklēšanas nav atrasts cits līdzeklis apdraudējuma novēršanai, Komisijai, pieņemot lēmumu par darbīgo vielu apstiprināšanu, ir jāņem vērā šādi riski un, piemērojot Augu aizsardzības regulas 6. pantu, ir jānoteic apgabali, kuros darbīgās vielas, ņemot vērā tur izplatītos riskus, var izmantot lielākā mērā nekā citos Savienības apgabalos. No 6. panta h) punkta izriet, ka šādi teritoriāli piemērojami ierobežojumi attiecībā uz darbīgo vielu atļaujām ir iespējami. Ja vispārējie apstiprinājuma piešķiršanas nosacījumi to nepieļauj, būtu jābūt vismaz iespējai atsaukties uz Augu aizsardzības regulas 4. panta 7. punktu.
86.
Tāpēc uz ceturto jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka ārkārtas atļauju saskaņā ar Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punktu var izsniegt tikai izņēmuma kārtā. Parasts apdraudējums, kas rodas bieži, nav uzskatāms par izņēmuma gadījumu, un tāpēc ar to nepietiek.
D.
Pirmais jautājums: ar augu aizsardzības līdzekļiem apstrādātas sēklas
87.
Ar pirmo jautājumu ir jānoskaidro, vai Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punkts ļauj dalībvalstij ar konkrētiem nosacījumiem piešķirt atļauju sēklu apstrādei ar augu aizsardzības līdzekļiem un ar augu aizsardzības līdzekļiem apstrādātu sēklu pārdošanai vai sēšanai.
88.
Tā kā saskaņā ar Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punktu dalībvalstis var atļaut augu aizsardzības līdzekļa lietošanu, šīs pilnvaras jau ietver atļauju apstrādāt sēklas ar atļauto augu aizsardzības līdzekli, jo tā būtu līdzekļa lietošana.
89.
Turklāt Augu aizsardzības regula ir balstīta uz pieņēmumu, ka augu aizsardzības līdzekļi tiek izmantoti šādā veidā, jo tajā vairākkārt ir atrodama atsauce uz sēklu apstrādi un 49. pantā pat ir reglamentēta to laišana tirgū.
90.
Pretēji prasītāju viedoklim arī Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punkta mērķis neliecina par to, ka regulu nevarētu piemērot sēklu apstrādei, kas pēc savas būtības notiek daudz agrāk nekā iespējamā vēlākā inficēšanās ar kaitīgajiem organismiem. Proti, šā tiesiskā regulējuma mērķis – kā jau norādīts (
28
) – nav tikai novērst tiešu apdraudējumu nākotnē.
91.
Lai gan atļauja laist tirgū vai sēt ar augu aizsardzības līdzekļiem apstrādātas sēklas nav skaidri minēta Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punktā, tas galu galā netieši ir arī augu aizsardzības līdzekļa lietošanas veids. Tas tāpēc, ka līdzeklis var pildīt savu funkciju tikai tad, ja apstrādātās sēklas tiek iesētas. Lai nodrošinātu sējas iespējas, ir paredzēta laišana tirgū, t.i., izplatīšana lauksaimniekiem.
92.
Šo secinājumu apstiprina arī Francijas un Beļģijas paustais viedoklis, ka apstrādātas sēklas pašas par sevi varētu uzskatīt par augu aizsardzības līdzekļiem Augu aizsardzības regulas 2. panta 1. punkta izpratnē.
93.
Tomēr dalībvalstij ir jāierobežo gan laišana tirgū, gan sēšana tikai tajā savas teritorijas reģionā, kurā rodas novēršamais apdraudējums. Tas tāpēc, ka apstrādāto sēklu plašāku lietošanu nevar pamatot ar šo apdraudējumu. Gluži pretēji, jau pats Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punkta formulējums atļauj tikai ierobežotu un kontrolētu lietošanu. Šim nepieciešamajam ierobežojumam ir jābūt arī iespējamās lietošanas teritorijas pamatā.
94.
Turklāt no tā izriet, ka atļaujai laist tirgū apstrādātas sēklas saskaņā ar Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punktu nav tāda pati iedarbība kā Savienības tiesiskajam regulējumam par apstrādātu sēklu laišanu tirgū saskaņā ar 49. pantu. Proti, 49. pants atļauj visā Savienībā brīvi tirgot sēklas, kas apstrādātas ar saskaņā ar 28. pantu atļautiem augu aizsardzības līdzekļiem. Tomēr tā tieši nebūtu ierobežota un kontrolēta izmantošana.
95.
Tāpēc uz pirmo jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka augu aizsardzības līdzekļa ārkārtas atļauja saskaņā ar Augu aizsardzības regulas 53. panta 1. punktu var ietvert sēklu apstrādi ar augu aizsardzības līdzekli, kā arī ar augu aizsardzības līdzekli apstrādātu sēklu pārdošanu vai sēšanu teritorijā, uz kuru attiecas atļauja.
V. Secinājumi
96.
Tādēļ ierosinu Tiesai prejudiciāla nolēmuma tiesvedībā sniegt šādu atbildi:
1)
Uz piekto jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka, piemērojot Regulas (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū 53. panta 1. punktu, ir jāveic konkrēts izvērtējums, ņemot vērā piesardzības principu, saistībā ar to, vai ieguvumi lauksaimniecības konkurētspējas nodrošināšanai, ko sniedz attiecīgā augu aizsardzības līdzekļa lietošana, ir lielāki par riskiem, kas saistīti ar līdzekļa lietošanu. Ja augu aizsardzības līdzekļa lietošana ir saistīta ar kaitīgu ietekmi uz cilvēku un dzīvnieku veselību, ārkārtas atļauju var piešķirt tikai tad, ja tā ir nepieciešama, lai novērstu īpaši nopietnu apdraudējumu. Turpretim “tikai” nelabvēlīgas ietekmes uz vidi gadījumā izvērtēšanā ir lielāka brīvība.
2)
Uz otro jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka, piemērojot Regulas (EK) Nr. 1107/2009 53. panta 1. punktu, dalībvalstīm it īpaši ir jāizvērtē, vai konkrētās augu aizsardzības vajadzības konkrētajā vietā izņēmuma kārtā ir svarīgākas par riskiem cilvēku vai dzīvnieku veselībai vai videi, kas ir saistīti ar augu aizsardzības līdzekli, un tādēļ var tikt izsniegta ārkārtas atļauja saistībā ar lietojumu, ko Komisija, apstiprinot attiecīgo darbīgo vielu, ir aizliegusi.
3)
Uz trešo jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka augu aizsardzības līdzekļa lietošanas ārkārtas atļauja saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1107/2009 53. panta 1. punktu nav atkarīga no tā, vai novēršamā apdraudējuma iestāšanās ir droša vai ticama, bet gan no tā, vai ieguvumi no šādas lietošanas atsver ar to saistītos trūkumus. Ieguvumiem un trūkumiem no attiecīgā lietojuma, tostarp attiecīgā apdraudējuma varbūtības pakāpei, jābūt pietiekami dokumentētiem un tādējādi jābalstās uz ticamām un pārliecinošām norādēm.
4)
Uz ceturto jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka ārkārtas atļauju saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1107/2009 53. panta 1. punktu var izsniegt tikai izņēmuma kārtā. Parasts apdraudējums, kas rodas bieži, nav uzskatāms par izņēmuma gadījumu, un tāpēc ar to nepietiek.
5)
Uz pirmo jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka augu aizsardzības līdzekļa ārkārtas atļauja saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1107/2009 53. panta 1. punktu var ietvert sēklu apstrādi ar augu aizsardzības līdzekli, kā arī ar augu aizsardzības līdzekli apstrādātu sēklu pārdošanu vai sēšanu teritorijā, uz kuru attiecas atļauja.
(
1
)	Oriģinālvaloda – vācu.
(
2
)	Spriedums, 2020. gada 8. oktobris, Union des industries de la protection des plantes (C‑514/19, EU:C:2020:803).
(
3
)	Spriedums, 2021. gada 6. maijs, Bayer CropScience un Bayer/Komisija (C‑499/18 P, EU:C:2021:367).
(
4
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1107/2009 (2009. gada 21. oktobris) par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, ar ko atceļ Padomes Direktīvas 79/117/EEK un 91/414/EEK (OV 2009, L 309, 1. lpp.).
(
5
)	Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2018/784 (2018. gada 29. maijs), ar ko attiecībā uz darbīgās vielas klotianidīna apstiprināšanas nosacījumiem groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 540/2011 (OV 2018, L 132, 35. lpp.).
(
6
)	Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2018/785 (2018. gada 29. maijs), ar ko attiecībā uz darbīgās vielas tiametoksama apstiprināšanas nosacījumiem groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 540/2011 (OV 2018, L 132, 40. lpp.).
(
7
)	Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 540/2011 (2011. gada 25. maijs), ar ko īsteno [Augu aizsardzības regulu] attiecībā uz darbīgo vielu sarakstu (OV 2011, L 153, 1. lpp.), redakcijā, kura izriet no Īstenošanas regulas (ES) 2021/2081 (OV 2021, L 426, 28. lpp.), pielikuma 121. un 140. punkts.
(
8
)	Skat. spriedumus, 2015. gada 23. decembris, Scotch Whisky Association u.c. (C‑333/14, EU:C:2015:845, 49. punkts), 2018. gada 26. septembris, Van Gennip u.c. (C‑137/17, EU:C:2018:771, 64. punkts), un 2022. gada 26. aprīlis, Polija/Parlaments un Padome (Uploadfilter) (C‑401/19, EU:C:2022:297, 83. punkts).
(
9
)	Spriedumi, 1989. gada 11. jūlijs, Schräder HS Kraftfutter (265/87, EU:C:1989:303, 21. punkts), 2010. gada 9. marts, ERG u.c. (C‑379/08 un C‑380/08, EU:C:2010:127, 86. punkts), un 2020. gada 4. jūnijs, Ungārija/Komisija (C‑456/18 P, EU:C:2020:421, 41. punkts).
(
10
)	Spriedumi, 2016. gada 21. decembris, Associazione Italia Nostra Onlus (C‑444/15, EU:C:2016:978, 62. punkts), un 2019. gada 13. marts, Polija/Parlaments un Padome (C‑128/17, EU:C:2019:194, 130. punkts).
(
11
)	Spriedums, 2019. gada 1. oktobris, Blaise u.c. (C‑616/17, EU:C:2019:800, 44. punkts).
(
12
)	Spriedumi, 2019. gada 28. marts, Verlezza u.c. (no C‑487/17 līdz C‑489/17, EU:C:2019:270, 57. punkts), un 2021. gada 6. maijs, Bayer CropScience un Bayer/Komisija (C‑499/18 P, EU:C:2021:367, 80. punkts).
(
13
)	Spriedums, 2019. gada 1. oktobris, Blaise u.c. (C‑616/17, EU:C:2019:800, 46. punkts).
(
14
)	Skat. spriedumu, 2019. gada 1. oktobris, Blaise u.c. (C‑616/17, EU:C:2019:800, 77. un nākamie punkti).
(
15
)	Spriedumi, 2020. gada 14. maijs, Agrobet CZ (C‑446/18, EU:C:2020:369, 44. punkts), un 2021. gada 21. oktobris, CHEP Equipment Pooling (C‑396/20, EU:C:2021:867, 48. punkts).
(
16
)	Vācu valodas versijā gan šeit tiek lietots jēdziens “nepieļaujams” [unzulässig], taču visticamāk tā ir tulkojuma kļūda.
(
17
)	Īstenošanas regulu (ES) 2018/784 un 2018/785 apsvērumi.
(
18
)	Šādi galu galā arī Vispārējas tiesas spriedumā, 2018. gada 17. maijs, Bayer CropScience u.c./Komisija (T‑429/13 un T‑451/13, EU:T:2018:280, 463. punkts), un manos secinājumos lietā Bayer CropScience un Bayer/Komisija (C‑499/18 P, EU:C:2020:735, 183. punkts). Par agrāk spēkā esošo tiesisko regulējumu skat. arī jau 2013. gada 17. oktobra spriedumu Sumitomo Chemical (C‑210/12, EU:C:2013:665, 36. punkts).
(
19
)	Skat. iepriekš 39. punktu.
(
20
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1367/2006 (2006. gada 6. septembris) par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV 2006, L 264, 13. lpp.), Eiropas Parlamenta un Padomes 2021. gada 6. oktobra Regulas (EK) Nr. 2021/1767 (OV 2021, L 356, 1. lpp.) redakcijā.
(
21
)	Skat. iepriekš apsvērumus par piekto jautājumu, 31. un nākamie punkti.
(
22
)	Skat. iepriekš 34. un 35. punktu.
(
23
)	Procesuālā raksta 53. punkts.
(
24
)	Spriedumi, 2003. gada 23. septembris, Komisija/Dānija (C‑192/01, EU:C:2003:492, 52. punkts), 2010. gada 28. janvāris, Komisija/Francija (C‑333/08, EU:C:2010:44, 93. punkts), 2019. gada 1. oktobris, Blaise u.c. (C‑616/17, EU:C:2019:800, 43. punkts), un 2021. gada 6. maijs, Bayer CropScience un Bayer/Komisija (C‑499/18 P, EU:C:2021:367, 80. punkts).
(
25
)	Spriedums, 2021. gada 6. maijs, Bayer CropScience un Bayer/Komisija (C‑499/18 P, EU:C:2021:367, 130. punkts). Skat. arī spriedumu, 2003. gada 9. septembris, Monsanto Agricoltura Italia u.c. (C‑236/01, EU:C:2003:431, 113. punkts).
(
26
)	Padomes Direktīva 91/414/EEK (1991. gada 15. jūlijs) par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (OV 1991, L 230, 1. lpp.).
(
27
)	2007. gada 5. decembra Ziņojums A6-0359/2007 par priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, Grozījums Nr. 182 (https://www.europarl.europa.eu/doceo/document/A-6-2007–0359_DE.html).
(
28
)	Skat. iepriekš 70. un 72. punktu.