62023TJ0095
VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta paplašinātā sastāvā)
2025. gada 25. jūnijā (
*1
)
Enerģētika – Elektroenerģijas iekšējais tirgus – Regula (ES) 2017/2195 – ACER lēmums par balansēšanas enerģijas cenu noteikšanas metodikas grozīšanu – Pagaidu cenas ierobežojuma noteikšana – ACER Apelācijas valdē iesniegta apelācija – Apelācijas īpašie nosacījumi un kārtība – Regulas (ES) 2019/942 28. panta 1. punkts un 29. pants – Nepieņemamība tiesību iesniegt apelāciju Apelācijas valdē neesamības dēļ – Iebilde par prettiesiskumu – Vienlīdzība likuma priekšā un efektīva tiesību aizsardzība tiesā – Individuāla skāruma neesamība – Neizvirzītās īpašības vai faktiskās situācijas – Termiņš prasības celšanai – Atvainojamas maldības neesamība
Lietā T‑95/23
RWE Supply & Trading GmbH
, Esene (Vācija), ko pārstāv U. Scholz, H. Weßling un M. von Armansperg, advokāti,
prasītāja,
pret
Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūru (ACER), ko pārstāv P. Martinet, E. Tremmel un G. Bertrand, pārstāvji, kuriem palīdz R. van der Hout, J. Wiemer un C. Wagner, advokāti,
atbildētāja,
VISPĀRĒJĀ TIESA (trešā palāta paplašinātā sastāvā)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs M. van der Vaude [M. van der Woude], tiesneši P. Škvaržilova‑Pelcla [P. Škvařilová‑Pelzl] (referente), I. Nemms [I. Nõmm], G. Šteinfate [G. Steinfatt] un D. Kukovecs [D. Kukovec],
sekretārs: P. Kullens [P. Cullen], administrators,
ņemot vērā tiesvedības rakstveida daļu,
pēc 2024. gada 9. septembra tiesas sēdes
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Ar prasību, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu, prasītāja RWE Supply & Trading GmbH galvenokārt lūdz atcelt Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūras (ACER) Apelācijas valdes 2022. gada 9. decembra lēmumu A‑002‑2022 (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), ar kuru kā nepieņemama ir noraidīta apelācijas sūdzība, ko tā bija iesniegusi par ACER2022. gada 25. februāra Lēmumu Nr. 03/2022 par grozījumiem metodikā, ar kuru nosaka cenas balansēšanas enerģijai un starpzonu jaudai, ko izmanto balansēšanas enerģijas apmaiņai vai nebalansa ieskaita procesa īstenošanai (turpmāk tekstā – “sākotnējais lēmums”), ciktāl ar to ACER uz 48 mēnešiem, sākot no 2022. gada 1. jūlija, bija noteikusi ierobežojumu cenai, par kādu tādi balansēšanas enerģijas piegādātāji kā prasītāja varēja apmainīties ar šo enerģiju Eiropas platformās PICASSO un MARI, un, pakārtoti, atcelt sākotnējo lēmumu.
Tiesvedības priekšvēsture
2
Ar 2020. gada 24. janvāra lēmumu Nr. 01/2020 ACER pēc pārvades sistēmu operatoru (turpmāk tekstā – “PSO”) priekšlikuma pieņēma metodiku balansēšanas enerģijas un starpzonu jaudas, ko izmanto apmaiņai ar balansēšanas enerģiju vai nebalansa ieskaita procesa īstenošanai (turpmāk tekstā – “strīdīgā metodika”), cenas noteikšanai, kurā tostarp bija paredzēts, ka balansēšanas enerģijas piegādes cenas nedrīkst būt augstākas vai zemākas par tehniskās cenas ierobežojumu aptuveni 99999 EUR par megavatstundu (MWh).
3
2021. gada 2. jūnijā elektroenerģijas pārvades sistēmu operatoru Eiropas tīkls (turpmāk tekstā – “ENTSO‑E”) visu PSO vārdā sagatavoja priekšlikumu grozīt strīdīgo metodiku, lai esošo tehniskās cenas ierobežojumu aizstātu ar cenas ierobežojumu aptuveni 15000 EUR/MWh apmērā (turpmāk tekstā – “PSO priekšlikums”). Šim priekšlikumam bija pievienots 2021. gada 28. maija skaidrojums.
4
Tā kā ENTSO‑E iesniedza PSO priekšlikumu apstiprināšanai, ACER2021. gada 13. oktobrī savā tīmekļvietnē rīkoja sabiedrisko apspriešanu un aicināja ieinteresētos tirgus dalībniekus līdz 2021. gada 10. novembrim iesniegt piezīmes par šo priekšlikumu. Šajā sabiedriskajā apspriešanā piedalījās arī prasītāja, iesniedzot apsvērumus par visiem ACER izvirzītajiem jautājumiem, kā arī juridisko atzinumu par PSO priekšlikumu.
5
No 2021. gada 22. novembra līdz 6. decembrim ACER iesniedza PSO, ENTSO‑E un dalībvalstu regulatīvajām iestādēm (turpmāk tekstā – “VRI”) apspriešanai tiem iepriekš nosūtītā PSO priekšlikuma versiju, kurā tā bija veikusi grozījumus un kuram bija pievienots grozījumu pamatojums.
6
Ar sākotnējo lēmumu, kas pieņemts 2022. gada 25. februārī un publicēts tās tīmekļvietnē 2022. gada 28. februārī, ACER noraidīja PSO priekšlikumu, pamatojoties uz to, ka tas neatbilst Komisijas Regulas (ES) 2017/2195 (2017. gada 23. novembris), ar ko izveido elektroenerģijas balansēšanas vadlīnijas (OV 2017, L 312, 6. lpp.), 30. panta 2. punkta nosacījumiem un uzdeva saglabāt spēkā esošo tehniskās cenas ierobežojumu aptuveni 99999 EUR/MWh apmērā. Ar sākotnējā lēmuma I pielikumu ACER tomēr grozīja strīdīgo metodiku, nosakot pagaidu cenas ierobežojumu aptuveni 15000 EUR/MWh apmērā, kas uz 48 mēnešiem, sākot no 2022. gada 1. jūlija, piemērojams tikai balansēšanas enerģijas tirdzniecībai Eiropas platformās PICASSO un MARI.
7
2022. gada 27. aprīlī prasītāja šo lēmumu pārsūdzēja ACER Apelācijas valdē (turpmāk tekstā – “Apelācijas valde”).
8
Ar apstrīdēto lēmumu Apelācijas valde noraidīja prasītājas apelāciju par sākotnējo lēmumu kā nepieņemamu, pamatojoties uz to, ka prasītājai nebija tiesību iesniegt šādu apelāciju saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2019/942 (2019. gada 5. jūnijs), ar ko izveido Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūru (OV 2019, L 158, 22. lpp.), 28. panta 1. punktu, jo tā nav sākotnējā lēmuma adresāte un lēmums to neskar personīgi.
Lietas dalībnieku prasījumi
9
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
galvenokārt – atcelt apstrīdēto lēmumu;
–
pakārtoti – atcelt sākotnējo lēmumu;
–
piespriest ACER atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
10
ACER prasījumi Vispārējai tiesai būtībā ir šādi:
–
noraidīt prasību;
–
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
Par galveno prasījumu – atcelt apstrīdēto lēmumu
11
Galvenā prasījuma atcelt apstrīdēto lēmumu pamatojumam prasītāja būtībā izvirza trīs pamatus, no kuriem pirmais attiecas uz Regulas 2019/942 28. panta 1. punkta pārkāpumu, otrais – uz LESD 263. panta ceturtās daļas pārkāpumu un trešais – uz Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantā un Savienības tiesību vispārējos principos paredzētā efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principa pārkāpumu.
12
ACER lūdz noraidīt galveno prasījumu kā nepamatotu.
13
Vispirms jāizvērtē otrais pamats.
Par otro pamatu, kas attiecas uz LESD 263. panta ceturtās daļas pārkāpumu
14
Prasītāja uzskata, ka apstrīdētajā lēmumā Apelācijas valde ir pārkāpusi LESD 263. panta ceturto daļu, uzskatot, ka tai nav tiesību iesniegt šajā valdē apelāciju, lai gan sākotnējais lēmums ir reglamentējošs akts, kas to skar tieši un nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem.
15
Prasītāja apgalvo, ka Apelācijas valde, ņemot vērā judikatūru, apstrīdētajā lēmumā ir pamatoti konstatējusi, ka sākotnējais lēmums ir reglamentējošs akts, kas to skar tieši un nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem un tādējādi ir apstrīdams Eiropas Savienības tiesā LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē. ACER to saistībā ar šo prasību arī neapstrīdot.
16
Tomēr prasītāja uzskata, ka Apelācijas valde apstrīdētajā lēmumā ir kļūdaini uzskatījusi, ka tai nav tiesību iesniegt tajā apelāciju par sākotnējo lēmumu, ņemot vērā Regulas 2019/942 28. panta 1. punkta formulējumu. Proti, kā to apstiprinot gan doktrīna, gan judikatūra, locus standi attiecībā uz reglamentējošu aktu un, visbeidzot, tiesību aizsardzību tiesā, kas tai esot piešķirta ar LESD 263. panta ceturto daļu, nevarētu tikt nepamatoti ierobežotas – citādi tiktu pārkāpta Hartas 47. panta pirmā daļa, atjaunojot nepilnību Savienības tiesību subjektu tiesību aizsardzībā tiesā, kuru ar šo tiesību normu tieši ir paredzēts novērst – ar nosacījumiem un kārtību, kādā tiek īstenota, pamatojoties uz LESD 263. panta piekto daļu, ACER ieviestā iepriekšējas administratīvas pārsūdzības procedūra. Minētā tiesību aizsardzība tiesā nevar būt atšķirīga tikai tādēļ, ka Savienības iestādes ir deleģējušas atsevišķas pilnvaras ārējām struktūrām vai organizācijām.
17
Prasītājas skatījumā Regulas 2019/942 28. panta 1. punktu, ņemot vērā Līgumu autoru kontekstu un izvirzīto mērķi novērst tiesību aizsardzības tiesā nepilnību, varēja un tas bija jāinterpretē atbilstoši LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētajai tiesību aizsardzībai tiesā. Tā kā, kā izrietot no Regulas 2019/942 34. apsvēruma un 29. panta, kā arī no judikatūras, iekšējā administratīvā procesa pabeigšana esot obligāts priekšnosacījums prasības celšanai Savienības tiesā, jo tikai Apelācijas valdes lēmumi var tikt apstrīdēti Savienības tiesā, jebkurš tiesību celt prasību minētajā valdē ierobežojums būtu līdzvērtīgs tiesību celt prasību Savienības tiesā ierobežojumam. Ņemot vērā judikatūru, nevarot apgalvot, ka tā būtu varējusi tieši celt Vispārējā tiesā prasību atcelt sākotnējo lēmumu, pamatojoties uz LESD 263. panta ceturto daļu, jo pretējā gadījumā tiktu pārkāpti Hartas 20. un 47. pantā noteiktie vienlīdzības likuma priekšā un efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principi, kā arī procesuālās ekonomijas princips un tiktu apdraudēta ACER notiekošās iekšējās pārsūdzības procedūras lietderīgā iedarbība. Turklāt apstrīdētajā lēmumā Apelācijas valde pati esot konstatējusi, ka apelācijas neesamība esot “neapmierinoša”.
18
ACER atspēko prasītājas argumentus un būtībā lūdz noraidīt otro pamatu.
19
Replikas raksta 35. punktā prasītāja norāda, ka “otrajā pamatā [tā] atsaucas uz LESD [..] 263. panta ceturtajā daļā [paredzētā trešā gadījuma] pārkāpumu saistībā ar atteikumu atzīt tās individuālo skārumu, nevis uz Regulas [..] 2019/942 28. panta 1. punkta pārkāpumu, kā to apgalvo atbildētāja” iebildumu raksta 52. punktā.
20
ACER atbildes raksta uz repliku 33. punktā no minētā secina, ka, “ņemot vērā šo prasītājas sniegto skaidrojumu, otrais pamats ir acīmredzami nepamatots, ņemot vērā, ka LESD 263. panta ceturtajā daļā [paredzētā] trešā gadījuma pārkāpums ir absolūti neiespējams” šajā lietā, jo šī tiesību norma nebija piemērojama apelācijai, ko prasītāja iesniedza Apelācijas valdē.
21
Šajā ziņā Savienības tiesa jau ir atzinusi, ka pamatu izklāsts drīzāk pēc to būtības, nevis pēc to juridiskās kvalifikācijas var būt pietiekams ar nosacījumu, ka šie pamati pietiekami skaidri izriet no prasības pieteikuma (šajā ziņā skat. spriedumus, 2004. gada 23. septembris, Itālija/Komisija, C‑297/02, nav publicēts, EU:C:2004:550, 57. punkts un tajā minētā judikatūra, un 2015. gada 24. septembris, Itālija un Spānija/Komisija, T‑124/13 un T‑191/13, EU:T:2015:690, 33. punkts un tajā minētā judikatūra, un 2017. gada 19. janvāris, Komisija/Frieberger un Vallin, T‑232/16 P, nav publicēts, EU:T:2017:15, 33. punkts).
22
Turklāt atbilstoši judikatūrai var uzskatīt, ka iebilde par prettiesiskumu ir celta netieši, ja no prasības pieteikuma pietiekami skaidri izriet, ka prasītāja ir vēlējusies izvirzīt šādu iebildi (šajā ziņā skat. spriedumus, 1996. gada 6. jūnijs, Baiwir/Komisija, T‑262/94, EU:T:1996:75, 37. punkts; 2018. gada 27. novembris, Mouvement pour une Europe des nations et des libertés/Parlaments, T‑829/16, EU:T:2018:840, 66. punkts, un 2022. gada 21. decembris, Falke/Komisija, T‑306/21, EU:T:2022:834, 30. punkts).
23
No otrā pamata satura, kas izklāstīts prasības pieteikuma 75.–104. punktā, kā arī replikas raksta 35.–49. punktā, izriet, ka prasītāja būtībā apgalvo, ka Regulas 2019/942 28. panta 1. punkts, lai tas atbilstu efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principam un Hartas 47. pantam – kā tas ir īstenots ar LESD 263. panta ceturto daļu, ar kuru tai ir locus standi tiesības celt prasību Savienības tiesā par jebkura tāda tiesību akta kā sākotnējais lēmums, kas ir reglamentējošs akts, kurš to skar tieši un nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem, atcelšanu – kā arī Hartas 20. pantā nostiprinātajam vienlīdzības likuma priekšā principam, Apelācijas valdei apstrīdētajā lēmumā tas bija jāinterpretē tādējādi, ka ar to prasītājai ļauts iesniegt tajā apelāciju par minēto lēmumu.
24
Šī sprieduma 23. punktā minētie apsvērumi jāsaprot tādējādi, ka tie būtībā ietver divus iebildumus, kas attiecas vai nu uz Apelācijas valdes apstrīdētajā lēmumā veikto Regulas 2019/942 28. panta 1. punkta interpretāciju, kas neatbilst efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principam un Hartas 47. pantam, kā tas ir īstenots ar LESD 263. panta ceturto daļu, redakcijā, kas izriet no Lisabonas līguma, kā arī Hartas 20. pantā nostiprinātajam vienlīdzības likuma priekšā principam (pirmais iebildums), vai arī uz netiešu iebildi par prettiesiskumu attiecībā uz Regulas 2019/942 28. panta 1. punktu saistībā ar neatbilstību šiem pašiem principiem un Hartas pantiem (otrais iebildums).
25
Prasītāja, atbildot uz procesa organizatorisko pasākumu, kas veikts, pamatojoties uz Vispārējās tiesas Reglamenta 89. un 90. pantu, apstiprināja, ka prasības pieteikumā ir netieši ietverta šāda iebilde par Regulas 2019/942 28. panta 1. punkta prettiesiskumu.
26
Ciktāl ACER, atbildot uz citu procesa organizatorisko pasākumu, iebilda, ka Regulas 2019/942 28. panta 1. punkta prettiesiskuma iebilde ir izvirzīta novēloti – prasītājas atbildē uz procesa organizatorisko pasākumu, ko tai bija adresējusi Vispārējā tiesa, un līdz ar to tā saskaņā ar judikatūru, kas izriet no 2008. gada 15. maija sprieduma Spānija/Padome (C‑442/04, EU:C:2008:276) 23. punkta, 2008. gada 26. jūnija sprieduma Alferink u.c./Komisija (T‑94/98, EU:T:2008:226) 38. un 39. punkta un 2008. gada 24. septembra sprieduma Reliance Industries/Padome un Komisija (T‑45/06, EU:T:2008:398) 64.–66. punkta, esot jānoraida kā nepieņemama, jānorāda, ka abi šī sprieduma 24. punktā minētie iebildumi pietiekami skaidri izriet no prasības pieteikuma 75.–86., kā arī 102. un 103. punkta. Tālab ACER izvirzītais iebildums jānoraida un abi šie iebildumi jāizskata pēc būtības.
27
Iesākumā jānorāda – kā atzīst lietas dalībnieki procesuālajos rakstos un Apelācijas valde apstrīdētā lēmuma 40. un 50. punktā, sākotnējais lēmums, lai gan tas ir pieņemts kā individuāli adresēts lēmums PSO reģionam, kurā ietilpst Beļģija, Čehijas Republika, Vācija, Francija, Horvātija, Luksemburga, Ungārija, Nīderlande, Austrija, Polija, Rumānija, Slovēnija un Slovākija (turpmāk tekstā – “CORE reģions”), ir reglamentējošs akts, kas prasītāju skar tieši, bet nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem LESD 263. panta ceturtajā daļā, redakcijā, kas izriet no Lisabonas līguma, paredzētā trešā gadījuma izpratnē, līdz ar to prasītāja, ņemot vērā šo lēmumu, ietilpst to fizisko vai juridisko personu kategorijā, uz kurām attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētais trešais gadījums.
28
Kad tas ir precizēts, jāpārbauda, vai – kā to apgalvo prasītāja saistībā ar pirmo iebildumu – Apelācijas valdei apstrīdētajā lēmumā būtu bijis jāinterpretē Regulas 2019/942 28. panta 1. punkts kā tāds, ar kuru tai ir piešķirtas tiesības iesniegt valdē apelāciju par sākotnējo lēmumu, lai nodrošinātu šīs tiesību normas atbilstību efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principam un Hartas 47. pantam, kāds tas ir īstenots ar LESD 263. panta ceturto daļu, redakcijā, kas izriet no Lisabonas līguma, kā arī Hartas 20. pantā nostiprinātajam vienlīdzības likuma priekšā principam.
29
Atbilstoši judikatūrai Savienības tiesību normas interpretācijas rezultātā nedrīkst tikt pilnībā atņemta šīs tiesību normas skaidrā un precīzā formulējuma lietderīgā iedarbība. Tādējādi, tā kā šīs tiesību normas jēga nepārprotami izriet no tās formulējuma, Tiesa nevar atteikties no šīs interpretācijas (skat. spriedumu, 2023. gada 23. novembris, Ministarstvo financija, C‑682/22, EU:C:2023:920, 31. punkts un tajā minētā judikatūra). Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai, interpretējot Savienības tiesību normu, ja tās formulējums skaidri nenosaka tās tvērumu, jāņem vērā tās konteksts un tiesiskā regulējuma, kurā ietilpst šī norma, mērķi (skat. spriedumu, 2021. gada 21. janvāris, Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, 34. punkts un tajā minētā judikatūra).
30
Atbilstoši Regulas 2019/942 28. panta 1. punktam par “[ACER] [l]ēmumiem, par kuriem var iesniegt apelāciju”“jebkura fiziska vai juridiska persona, tostarp [VRI], var iesniegt apelāciju par [ACER] lēmumu, kas minēts [šīs regulas] 2. panta d) punktā un adresēts šai personai, vai lēmumu, kurš, lai gan ir tāda lēmuma formā, kas adresēts citai personai, tieši un personīgi skar minēto personu”.
31
Šajā lietā nav strīda par to, ka sākotnējais lēmums, ar kuru ACER lēma par strīdīgās metodikas grozījumiem, ko ierosinājuši CORE reģiona PSO saskaņā ar Regulas 2019/942 5. panta 2. punkta b) apakšpunktu, ir regulas 2. panta d) punktā minētais ACER lēmums.
32
No Regulas 2019/942 28. panta 1. punkta skaidrā un precīzā formulējuma izriet, ka prasītāja kā juridiska persona, kas nav sākotnējā lēmuma, kurš saskaņā ar 2. pantu ir adresēts CORE reģiona PSO, adresāte, var pārsūdzēt minēto lēmumu tikai tad, ja tas to skar ne tikai tieši, bet arī individuāli.
33
Lai gan ir taisnība, ka Regulas 2019/942 28. panta 1. punktā paredzētais nosacījums par individuālu skārumu jāinterpretē, ņemot vērā Savienības tiesību vispārējos principus, kas ir garantēti Hartā, šāda interpretācija nevar izslēgt minēto nosacījumu, kas ir skaidri paredzēts tekstā, bez contra legem interpretācijas.
34
Šajā ziņā jāatgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai plašas interpretācijas izmantošana ir iespējama tikai tad, ja tā ir saderīga ar attiecīgās tiesību normas tekstu, un pats princips par interpretāciju saskaņā ar augstāka spēka tiesību normu nevar būt pamats contra legem interpretācijai (skat. rīkojumu, 2023. gada 15. decembris, Stan/Eiropas prokuratūra, T‑103/23, EU:T:2023:871, 30. punkts un tajā minētā judikatūra; pēc analoģijas skat. arī spriedumus, 2019. gada 19. septembris, Rayonna prokuratura Lom, C‑467/18, EU:C:2019:765, 61. punkts, un 2020. gada 5. oktobris, Brown/Komisija, T‑18/19, EU:T:2020:465, 111. punkts).
35
Tālab jākonstatē, ka Apelācijas valde apstrīdētajā lēmumā pamatoti neinterpretēja Regulas 2019/942 28. panta 1. punktu tādējādi, ka ar to prasītājai kā juridiskai personai šīs tiesību normas izpratnē bija atļauts iesniegt tajā apelāciju par sākotnējo lēmumu, nepierādot, ka minētais lēmums to skar ne tikai tieši, bet arī individuāli.
36
Līdz ar to pirmais iebildums jānoraida kā nepamatots.
37
Turpinājumā jāizskata pēc būtības otrais iebildums, kas atbilst šī sprieduma 24. punktā minētajai netiešajai iebildei par prettiesiskumu.
38
Šajā ziņā jāatgādina, ka atbilstoši vispārējam interpretācijas principam Savienības tiesību akts pēc iespējas jāinterpretē tā, lai netiktu apšaubīta tā spēkā esība (spriedumi, 2001. gada 4. oktobris, Itālija/Komisija, C‑403/99, EU:C:2001:507, 37. punkts, un 2009. gada 19. novembris, Sturgeon u.c., C‑402/07 un C‑432/07, EU:C:2009:716, 47. punkts). Tāpat, ja Savienības tiesību normu var interpretēt dažādi, priekšroka dodama interpretācijai, kas saglabā tās lietderīgo iedarbību (spriedums, 2009. gada 19. novembris, Sturgeon u.c., C‑402/07 un C‑432/07, EU:C:2009:716, 47. punkts; šajā nozīmē skat. arī spriedumu, 1988. gada 22. septembris, Land de Sarre u.c._187/87, EU:C:1988:439, 19. punkts un tajā minētā judikatūra).
39
Šajā lietā jānorāda, ka, pakārtoti, ACER, kā arī Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome un galvenokārt Eiropas Komisija– atbildēs uz procesa organizatoriskajiem pasākumiem, kurus bija tiem adresējusi Vispārējā tiesa, apgalvoja, ka Regulas 2019/942 28. panta 1. punkts nav pretrunā nedz efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principam, nedz Hartas 47. pantam, kā tas ir īstenots ar LESD 263. panta ceturto daļu, nedz arī Hartas 20. pantā nostiprinātajam vienlīdzības likuma priekšā principam, jo tas neliedz tādos gadījumos kā šajā lietā to, ka fiziskas vai juridiskas personas, kas nav ACER vispārpiemērojama akta, kurš nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem, adresātes un kuras šis akts skar tieši, bet ne individuāli, proti, fizisko vai juridisko personu kategorija, uz kuru attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā, redakcijā, kas izriet no Lisabonas līguma, paredzētais trešais gadījums, tieši ceļ Vispārējā tiesā prasību atcelt minēto aktu.
40
Savukārt, tā kā sākotnējais lēmums ir reglamentējošs akts, kas to skar tieši un nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem LESD 263. panta ceturtās daļas, redakcijā, kas izriet no Lisabonas līguma (skat. šā sprieduma 27. punktu), izpratnē, prasītāja ietilpst to fizisko vai juridisko personu kategorijā, uz kurām attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētais trešais gadījums un kuras tāpat kā divas pārējās fizisko vai juridisko personu kategorijas, uz kurām attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētais pirmais un otrais gadījums, proti, fiziskas vai juridiskas personas, kas ir tiesību akta adresātes vai ko šis akts skar tieši un individuāli, var celt prasību par šo aktu Savienības tiesā, ievērojot LESD 263. panta pirmajā un otrajā daļā paredzētos nosacījumus.
41
Tomēr LESD 263. panta piektajā daļā ir noteikts, ka tiesību aktos par Savienības struktūru izveidi var paredzēt īpašus nosacījumus un kārtību attiecībā uz prasībām, ko fiziskas un juridiskas personas ceļ pret šo struktūru tiesību aktiem, kuru mērķis ir radīt tiesiskas sekas attiecībā uz šīm personām.
42
Pēc Komisijas priekšlikuma Savienības likumdevējs Regulas 2019/942 28. un 29. pantā, lasot tos kopsakarā ar tās 34. apsvērumu, ir paredzējis, ka fiziskām vai juridiskām personām, kuras ir ACER aktu adresātes vai kuras šie akti skar tieši un individuāli, procesuālas vienkāršības labad jānodrošina apstrīdēšanas iespējas Apelācijas valdē.
43
Šajā kontekstā un, kā izriet no Parlamenta, Padomes un Komisijas atbildēm uz procesa organizatoriskajiem pasākumiem, kurus tiem bija adresējusi Vispārējā tiesa, Parlaments, Padome un Komisija uzskatīja, ka to fizisko vai juridisko personu vidū, kuras saskaņā ar Regulas 2019/942 28. panta 1. punktu var pārsūdzēt minētās regulas 2. panta d) punktā minēto ACER lēmumu, nav jāiekļauj fiziskas vai juridiskas personas, kas ietilpst kategorijā, uz kuru attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā, redakcijā, kas izriet no Lisabonas līguma, paredzētais trešais gadījums, ciktāl ACER parasti pieņem “atsevišķus lēmumus” saskaņā ar regulas 2. panta d) punktu, attiecībā uz kuriem ir pieejami tiesību aizsardzības līdzekļi Apelācijas valdē. Ja ACER, kā tas ir šajā lietā (skat. šā sprieduma 27. punktu) pieņemtu reglamentējošu aktu, LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētais tiesību aizsardzības līdzeklis būtu tieši pieejams.
44
Ciktāl prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka, piemērojot Regulas 2019/942 29. pantu, tā nevarēja Vispārējā tiesā tieši celt atcelšanas prasību par sākotnējo lēmumu, pamatojoties uz LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzēto trešo gadījumu, jānorāda, ka, protams, Regulas 2019/942 29. pantā ir noteikts, ka “prasības atcelt lēmumu, ko pieņēmusi ACER saskaņā ar šo regulu, [..] var tikt iesniegtas [Eiropas Savienības] Tiesā tikai tad, kad ir [iepriekš] pabeigta [šīs regulas] 28. pantā minētā apelācijas procedūra” un ka šajā tiesību normā ir paredzēts, ka neprivileģētie prasītāji Vispārējai tiesai var prasīt Apelācijas valdes pieņemto lēmumu atcelšanu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 16. marts, MEKH un FGSZ/ACER, T‑684/19 un T‑704/19, EU:T:2022:138, 35.–42. punkts).
45
Tomēr jānorāda, ka 2022. gada 16. marta spriedums MEKH un FGSZ/ACER (T‑684/19 un T‑704/19, EU:T:2022:138) jāinterpretē, ņemot vērā tā kontekstu un it īpaši to, ka prasītājām šajā lietā neapšaubāmi bija tiesības iesniegt apelāciju Apelācijas valdē, bet tās nevarēja Vispārējā tiesā apstrīdēt ACER sākotnējo lēmumu tiesiskumu, ņemot vērā Regulas 2019/942 28. un 29. pantu.
46
Šajā ziņā, tā kā šī sprieduma 43. punktā izklāstīto iemeslu dēļ Savienības likumdevējs uz fizisko vai juridisko personu kategoriju, kurā ietilpst prasītāja, nav attiecinājis Regulas 2019/942 28. pantā paredzēto iepriekšējas pārsūdzības procedūru, regulas 29. pantā prasīto procedūras pabeigšanu nevar interpretēt tādējādi, ka tā būtu piemērojama šai kategorijai. No minētā izriet, ka fiziskas vai juridiskas personas, kuras ietilpst kategorijā, uz kuru attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā, redakcijā, kas izriet no Lisabonas līguma, paredzētais trešais gadījums, neietilpst Regulas 2019/942 28. un 29. pantā paredzētās obligātās iepriekšējas pārsūdzības procedūras piemērošanas jomā un atšķirībā no prasībām, kas ietilpst divās pārējās regulas 28. panta 1. punktā minētajās kategorijās, tām ir tieši jāceļ prasības par attiecīgajiem ACER aktiem Vispārējā tiesā atbilstoši LESD 263. panta ceturtajā daļā, redakcijā, kas izriet no Lisabonas līguma, paredzētajam trešajam gadījumam.
47
Proti, kā atbildēs uz procesa organizatoriskajiem pasākumiem apgalvo Parlaments, Padome un Komisija, Regulu 2019/942 nevar interpretēt tādējādi, ka Savienības likumdevējs ir vēlējies pakļaut Apelācijas valdes pārbaudei visus ACER pieņemtos aktus, jo regulas 28. panta materiālā piemērošanas joma attiecas tikai uz tās 2. panta d) punktā minētajiem atsevišķajiem lēmumiem. Turklāt, kā tas izriet no regulām, ar ko izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūras (ECHA), Eiropas Banku iestādes (EBI), Vienotās noregulējuma valdes (VNV), Eiropas Savienības Aviācijas drošības aģentūras (EASA), Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādes (EVTI) un Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestādes (EAFPI), Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestādes (EASA), Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādes (EVTI) un Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestādes (EAAPI) pārskatīšanas struktūras, Savienības likumdevējs, veidojot vairāku citu aģentūru pārskatīšanas struktūras, ir izmantojis šo “hibrīdo” pieeju.
48
Šajā ziņā jānorāda, ka atbildēs uz procesa organizatoriskajiem pasākumiem Parlaments, Padome un Komisija uzsvēra, ka tam, ka Regulā 2019/942 nav skaidras norādes uz iespēju tieši vērsties Savienības tiesā gadījumos, kad nav izpildīti šīs regulas 28. panta pieņemamības nosacījumi, nav nozīmes, jo šāda norāde esot tikai deklaratīva, tāpēc ka LESD 263. pants, lai tas būtu piemērojams, nav jātransponē Savienības atvasinātajās tiesībās.
49
Turklāt šī sprieduma 46. punktā ieteiktā interpretācija nav pretrunā 2023. gada 9. marta sprieduma ACER/Aquind (C‑46/21 P, EU:C:2023:182) 57. punktam, kurā Tiesa nosprieda, ka “[Savienības aģentūru] pārsūdzības institūcijas ir atbilstošs līdzeklis, lai aizstāvētu attiecīgo pušu tiesības”, jo šāds konstatējums nenozīmē, ka ACER Apelācijas valdes veiktā pārbaude ir vienīgais piemērotais aizsardzības līdzeklis, lai attiecībā uz ACER lēmumiem aizsargātu to fizisko vai juridisko personu tiesības, kuras nevar vērsties šajā valdē uz Regulas 2019/942 28. panta pamata.
50
Šī interpretācija nav arī pretrunā Regulas 2019/942 34. apsvērumam, kurā ir norādīts, ka “saistībā ar ACER lēmumu pieņemšanas pilnvarām procesuālas vienkāršības labad ieinteresētajām pusēm būtu jānodrošina apstrīdēšanas iespējas Apelācijas valdē”. Šis apsvērums jālasa kopā ar Regulas 2019/942 28. un 29. panta tekstu un šī sprieduma 49. punktā minēto judikatūru, no kā izriet, ka Apelācijas valde ir piemērots līdzeklis, lai aizsargātu to pušu tiesības, uz kurām attiecas ACER akti, ja vien tās atbilst minētajā regulā norādītajiem pieņemamības nosacījumiem. Tomēr ne Regulas 2019/942 34. apsvērumu, ne iepriekš minēto judikatūru nevar interpretēt tādējādi, ka tādu fizisku vai juridisku personu, kuras nevar vērsties Apelācijas valdē uz minētās regulas 28. panta pamata, tieša vēršanās Savienības tiesā, pamatojoties uz LESD 263. pantu, nebūtu piemērots līdzeklis, lai pirmajā instancē pārbaudītu ACER aktu tiesiskumu.
51
Pat ja, kā apgalvo ACER, Parlaments, Padome un Komisija, atbildot uz Vispārējās tiesas mutvārdu jautājumiem tiesas sēdē vai uz procesa organizatoriskajiem pasākumiem, kurus tiem ir adresējusi Vispārējā tiesa, LESD 263. panta piektajā daļā Savienības likumdevējam ir piešķirta rīcības brīvība lemt par īpašiem nosacījumiem un kārtību, kas jānosaka attiecībā uz prasībām, kuras fiziskas vai juridiskas personas ir cēlušas par Savienības struktūras tiesību aktiem, kuru mērķis ir radīt tiesiskas sekas attiecībā uz šīm personām, šādas pilnvaras var tikt īstenotas, tikai ievērojot primārās tiesības un it īpaši Savienības tiesību vispārējos principus.
52
Tālab jānoskaidro, pirmām kārtām, vai, kā apgalvo prasītāja, ar Regulas 2019/942 28. panta 1. punktu ieviestā atšķirīgā attieksme pret fizisko vai juridisko personu kategoriju, uz kurām attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā, redakcijā, kas izriet no Lisabonas līguma, paredzētais trešais gadījums un citām fizisko vai juridisko personu kategorijām, uz kurām attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētais pirmais un otrais gadījums, attiecībā uz iespēju vērsties Apelācijas valdē ir nesaderīga ar Hartas 20. pantā nostiprināto vienlīdzības likuma priekšā principu.
53
Šajā ziņā jāatgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai Hartas 20. pantā nostiprinātā vienlīdzība likuma priekšā ir vispārējs Savienības tiesību princips, kas prasa, lai salīdzināmas situācijas netiktu aplūkotas atšķirīgi un atšķirīgas situācijas netiktu aplūkotas vienādi, ja vien šāda atšķirīga pieeja nav objektīvi attaisnojama (skat. spriedumu, 2021. gada 2. septembris, État belge (Uzturēšanās tiesības vardarbības ģimenē gadījumā), C‑930/19, EU:C:2021:657, 57. punkts un tajā minētā judikatūra).
54
Prasība par situāciju salīdzināmību vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpuma esamības konstatēšanai jānovērtē no visu to raksturojošo apstākļu – it īpaši akta, ar kuru ir ieviesta aplūkotā atšķirība, priekšmeta un mērķa – skatpunkta, ievērojot, ka šajā ziņā jāņem vērā tās jomas principi un mērķi, kurā šis akts ietilpst. Ciktāl situācijas nav salīdzināmas, ar atšķirīgu attieksmi pret attiecīgajām situācijām netiek pārkāptas tiesības uz Hartas 20. pantā nostiprināto vienlīdzību likuma priekšā (skat. spriedumu, 2021. gada 2. septembris, État belge (Uzturēšanās tiesības vardarbības ģimenē gadījumā), C‑930/19, EU:C:2021:657, 58. punkts un tajā minētā judikatūra).
55
Šajā lietā jāizvērtē, vai, ņemot vērā ar Regulas 2019/942 28. un 29. pantu izveidotās ACER iekšējās pārsūdzības sistēmas priekšmetu un mērķi, tādas fiziskas vai juridiskas personas situācija, kas ietilpst kategorijā, uz kuru attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā, redakcijā, kas izriet no Lisabonas līguma, paredzētais trešais gadījums, un kas vēlas iesniegt apelāciju par ACER lēmumu saskaņā ar šo regulu, ir salīdzināma ar tādas fiziskas vai juridiskas personas situāciju, kas ietilpst citās kategorijās, uz kurām attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētais pirmais un otrais gadījums un kura arī vēlas iesniegt šādu apelāciju.
56
Vispirms jāatgādina, kā Savienības tiesai jau ir bijusi iespēja to apstiprināt, ka, ciktāl Savienības likumdevējs ir vēlējies piešķirt Apelācijas valdei vajadzīgās ekspertzināšanas, lai tā pati varētu veikt vērtējumus par sarežģītiem tehniskiem un ekonomiskiem faktiem enerģētikas jomā, tai nav atļauts veikt tikai ierobežotu ACER lēmumu pārbaudi. Gluži pretēji, tai, pamatojoties uz savu locekļu ekspertzināšanām, jāpārbauda, vai prasītājas izvirzītie argumenti var pierādīt, ka apsvērumos, ar kuriem ir pamatots ACER lēmums, ir pieļautas kļūdas (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2023. gada 9. marts, ACER/Aquind, C‑46/21 P, EU:C:2023:182, 53.–72. punkts, un 2020. gada 18. novembris, Aquind/ACER, T‑735/18, EU:T:2020:542, 45.–71. punkts).
57
Šajā saistībā Savienības tiesa precizēja, ka Apelācijas valdes izveide ir daļa no Savienības likumdevēja vispārējās pieejas, kuras mērķis ir nodrošināt Savienības aģentūrām pārsūdzības institūcijas, ja tām ir piešķirtas pilnvaras pieņemt lēmumus tehniski vai zinātniski sarežģītos jautājumos, kas var tieši ietekmēt attiecīgo pušu tiesisko stāvokli. Šīs pārsūdzības institūcijas ir atbilstošs līdzeklis, lai aizstāvētu attiecīgo pušu tiesības kontekstā – kā teikts pastāvīgajā judikatūrā –, ka tad, kad Savienības iestādēm ir plaša rīcības brīvība, it īpaši attiecībā uz ļoti sarežģītu zinātnisku un tehnisku faktu izvērtēšanu, lai noteiktu veicamo pasākumu veidu un apmēru, Savienības tiesai vienīgi jāpārbauda, vai šīs izvērtēšanas pilnvaras nav īstenotas, acīmredzami kļūdaini vai nepareizi izmantojot pilnvaras, kā arī vai šīs iestādes nav acīmredzami pārsniegušas savas rīcības brīvības robežas (spriedums, 2023. gada 9. marts, ACER/Aquind, C‑46/21 P, EU:C:2023:182, 56. un 57. punkts, skat. arī 2013. gada 7. marts, Bilbaína de Alquitranes u.c./ECHA, T‑93/10, EU:T:2013:106, 76. punkts un tajā minētā judikatūra).
58
Līdz ar to jākonstatē, ka, neļaujot fiziskām vai juridiskām personām, kuras, kā prasītāja, ietilpst kategorijā, uz kuru attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā, redakcijā, kas izriet no Lisabonas līguma, paredzētais trešais gadījums, vērsties Apelācijas valdē, ar Regulas 2019/942 28. panta 1. punktu ir ieviesta atšķirīga attieksme, jo šīs personas var izmantot tikai ierobežotu ACER lēmumu pārbaudi, ko Vispārējā tiesa veic attiecībā uz sarežģītiem ar enerģētiku saistītiem zinātniskiem, tehniskiem vai ekonomiskiem vērtējumiem enerģētikas jomā, lai gan fiziskas vai juridiskas personas, uz kurām attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētais pirmais un otrais gadījums, var gūt labumu no Apelācijas valdes pilnīgas pārbaudes attiecībā uz minētajiem zinātniskajiem, tehniskajiem vai ekonomiskajiem vērtējumiem.
59
Kā ACER, Parlaments, Padome un Komisija būtībā norādīja atbildēs uz procesa organizatoriskajiem pasākumiem, kurus tām bija adresējusi Vispārējā tiesa, šī atšķirīgā attieksme attiecībā uz piekļuvi pilnīgai pārbaudei, ko veic Apelācijas valde, tomēr ir pamatota ar vairāk vai mazāk intensīvo saikni, kāda pastāv starp dažādām attiecīgo fizisko vai juridisko personu kategorijām un ACER lēmumiem. Proti, lai gan fiziskās vai juridiskās personas, kas ietilpst LESD 263. panta ceturtajā daļā, redakcijā, kas izriet no Lisabonas līguma, paredzētajā pirmajā un otrajā gadījumā, ar minētajiem lēmumiem tiek individuāli izceltas ar minētajiem lēmumiem tādā ziņā, ka tās ir šo lēmumu adresāti, vai tāpēc, ka šie lēmumi tās ietekmē tāpat kā šī lēmuma adresātu dažu tām specifisku īpašību dēļ vai kādas faktiskas situācijas dēļ, kas tās raksturo attiecībā pret jebkuru citu personu (spriedumi, 1963. gada 15. jūlijs, Plaumann/Komisija_25/62, EU:C:1963:17, 223. lpp., un 2015. gada 17. septembris, Mory u.c./Komisija, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 93. punkts), tā tas nav to fizisko vai juridisko personu gadījumā, uz kurām attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētais trešais gadījums.
60
Tādējādi šī atšķirīgā attieksme, kas ir balstīta uz Regulas 2019/942 28. pantā noteiktajiem objektīvajiem kritērijiem, ir pamatota, jo tā ir saistīta ar leģitīmi pieļaujamu mērķi, kas ir izvirzīts attiecīgajos tiesību aktos, un ir samērīga ar mērķi, kas sasniedzams ar attiecīgo attieksmi (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1977. gada 5. jūlijs, Bela‑Mühle Bergmann, 114/76, EU:C:1977:116, 7. punkts, un 2008. gada 16. decembris, Arcelor Atlantique un Lorraine u.c., C‑127/07, EU:C:2008:728, 47. punkts).
61
Proti, Savienības likumdevēja Regulas 2019/942 28. pantā noteikto objektīvo kritēriju izmantošana ir saistīta ar šīs tiesību normas mērķi izveidot administratīvās pārsūdzības sistēmu attiecībā uz konkrētām – ACER un fizisku vai juridisku personu, kurām ir intensīva saikne ar šiem aktiem, – aktu kategorijām.
62
Ir pamatoti un atbilstoši, ka fiziskas vai juridiskas personas, kuras, tāpat kā prasītāja, ietilpst kategorijā, uz kuru attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētais trešais gadījums, ņemot vērā to mazāk intensīvo saikni ar ACER“atsevišķajiem lēmumiem” salīdzinājumā ar fiziskām vai juridiskām personām, kuras ietilpst LESD 263. panta ceturtajā daļā, redakcijā, kas izriet no Lisabonas līguma, paredzētajā pirmajā un otrajā gadījumā, var tikai panākt minēto lēmumu ierobežotu pārbaudi Vispārējā tiesā, bet jāprecizē, ka atšķirībā no personām, kas ietilpst divās pārējās kategorijās, uz tām neattiecas ne Regulas 2019/942 29. pantā noteiktais pienākums pilnībā pabeigt regulas 28. pantā paredzēto iepriekšējas pārsūdzības procedūru (skat. šā sprieduma 45. punktu), ne arī iepriekšējas apelācijas pieļaujamības atzīšanas procedūra, kas paredzēta Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58.a pantā.
63
Turklāt atbilstoši judikatūrai, lai Savienības likumdevējam varētu pārmest vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, tam jābūt atšķirīgi izskatījušam salīdzināmas situācijas, kas radīja nelabvēlīgu stāvokli konkrētām personām salīdzinājumā ar citām (spriedumi, 1962. gada 13. jūlijs, Klöckner‑Werke un Hoesch/Augstā iestāde, 17/61 un 20/61, EU:C:1962:30, 652. lpp., un 2008. gada 16. decembris, Arcelor Atlantique un Lorraine u.c., C‑127/07, EU:C:2008:728, 39. punkts).
64
Šajā ziņā Vispārējās tiesas veiktā tiešā pārbaude nevar tikt uzskatīta par nelabvēlīgu fiziskām vai juridiskām personām, uz kurām, ņemot vērā ACER aktu, neattiecas neviens no Regulas 2019/942 28. pantā minētajiem gadījumiem.
65
Proti, to, ka ACER akta pārbaude, ko veic Apelācijas valde, tika uzskatīta par piemērotu līdzekli, lai aizsargātu to fizisko vai juridisko personu tiesības, kurām ir intensīva saikne ar šo aktu, kontekstā, kurā Savienības iestādēm ir plaša rīcības brīvība, it īpaši attiecībā uz sarežģītiem zinātniskiem un tehniskiem faktiem, lai noteiktu veicamo pasākumu raksturu un apjomu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 9. marts, ACER/Aquind, C‑46/21 P, EU:C:2023:182, 57. punkts), nevar interpretēt tādā nozīmē, ka tieša prasība Vispārējā tiesā, pamatojoties uz LESD 263. panta ceturto daļu, nevarētu tikt arī uzskatīta par piemērotu līdzekli, lai aizsargātu to fizisko vai juridisko personu tiesības, kurām ir mazāk intensīva saikne ar šo aktu.
66
No minētā izriet, ka Savienības likumdevējs Regulas 2019/942 28. panta 1. punktā ir ieviesis pamatotu atšķirīgu attieksmi pret fiziskām vai juridiskām personām, kuras nav identiskā vai salīdzināmā situācijā, ņemot vērā ACER lēmumus, un kurām tātad nav jāpiemēro tie paši īpašie nosacījumi vai kārtība attiecībā uz prasībām, ko tās ceļ par minētajiem lēmumiem, – tālab šī atšķirīgā attieksme nevar tikt uzskatīta par tādu, kas pārkāpj Hartas 20. pantā nostiprināto vienlīdzības likuma priekšā principu.
67
Otrām kārtām, jānoskaidro, vai, kā to apgalvo prasītāja, neiespējamība fiziskām vai juridiskām personām, kuras, tāpat kā prasītāja, ietilpst kategorijā, uz kuru attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā, redakcijā, kas izriet no Lisabonas līguma, paredzētais trešais gadījums, vērsties Apelācijas valdē, pārkāpj efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principu un Hartas 47. pantu, kā tas ir īstenots ar LESD 263. panta ceturto daļu.
68
Atbilstoši Hartas 47. pantam ikvienai personai, kuras tiesības un brīvības, kas garantētas Savienības tiesībās, tikušas pārkāptas, ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, ievērojot nosacījumus, kuri paredzēti minētajā pantā. No Tiesas, kā arī Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūras izriet, ka tiesības uz piekļuvi tiesai nav absolūtas un ka tādējādi tām var būt samērīgi ierobežojumi, kas paredzēti kāda leģitīma mērķa sasniegšanai un neapdraud šo tiesību pašu būtību (skat. rīkojumu, 2017. gada 6. aprīlis, PITEE/Komisija, C‑464/16 P, nav publicēts, EU:C:2017:291, 31. punkts un tajā minētā judikatūra). Atbilstoši Hartas 52. panta 1. punktam tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību ierobežojums ir attaisnojams tikai tad, ja tas ir paredzēts tiesību aktos, ja tas respektē šo tiesību un brīvību būtību un ja, ievērojot samērīguma principu, tas ir nepieciešams un patiešām atbilst vispārējas nozīmes mērķiem, ko atzinusi Savienība, vai vajadzībai aizsargāt citu personu tiesības un brīvības (spriedums, 2016. gada 4. maijs, Pillbox 38, C‑477/14, EU:C:2016:324, 160. punkts, un 2016. gada 15. septembris, Star Storage u.c., C‑439/14 un C‑488/14, EU:C:2016:688, 49. punkts).
69
Šajā lietā, kā jau tika norādīts (skat. šā sprieduma 45. un 66. punktu), no LESD 263. panta ceturtās daļas un Regulas 2019/942 28. un 29. panta, tos interpretējot atbilstoši šī sprieduma 38. punktā atgādinātajam vispārējam interpretācijas principam, izriet, ka fiziskas vai juridiskas personas, kuras, tāpat kā prasītāja, ietilpst kategorijā, uz kuru attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā, redakcijā, kas izriet no Lisabonas līguma, paredzētais trešais gadījums, var tieši celt prasību par ACER lēmumiem Vispārējā tiesā.
70
Šajā ziņā jānorāda, ka, tā kā atcelšanas prasība Vispārējā tiesā joprojām ir pieejama, nevar uzskatīt, ka Savienības likumdevējs, pieņemot Regulas 2019/942 28. un 29. pantu, būtu pārkāpis tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.
71
Protams, kā norādīja Apelācijas valde apstrīdētā lēmuma 55. punktā un prasītāja tiesas sēdē, īpašie nosacījumi un kārtība apelācijas iesniegšanai Apelācijas valdē, kurus Savienības likumdevējs ir ieviesis ar Regulas 2019/942 28. un 29. pantu, rada neapmierinošus procesuālos sarežģījumus. Pirmkārt, tie varētu nozīmēt, ka Apelācijas valdē un Vispārējā tiesā paralēli tiek celtas prasības par vieniem un tiem pašiem ACER lēmumiem, ko celtu vai nu vienas un tās pašas fiziskās vai juridiskās personas, ja tām ir šaubas par LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzēto kategoriju, kurā tās ietilpst, vai arī fiziskas vai juridiskas personas, kas ietilpst šajā tiesību normā paredzētajās dažādajās kategorijās, ar visiem sarežģījumiem, kas ir raksturīgi šādu prasību izskatīšanai (apturēšana, izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas utt.). Otrkārt, ja Apelācijas valdes un Vispārējās tiesas attiecīgo kompetenci izskatīt prasību, ko iesniegusi fiziska vai juridiska persona, kura nav ACER akta adresāte, bet attiecībā uz kuru šis akts rada tiesiskas sekas, un līdz ar to procedūru, kas tai jāievēro, lai apstrīdētu minēto aktu, pakārto sarežģītam juridiskam jautājumam par to, vai minētais akts šo personu “skar individuāli”, šo īpašo nosacījumu un kārtības piemērošana varētu izraisīt daudz strīdu Apelācijas valdē, Vispārējā tiesā un Tiesā.
72
Tomēr, pirmkārt, risks, ka tiks paralēli pārsūdzēts viens un tas pats ACER akts, pastāv neatkarīgi no Regulas 2019/942 28. un 29. panta, jo, kā tas it īpaši izriet no 2022. gada 16. marta sprieduma MEKH un FGSZ/ACER (T‑684/19 un T‑704/19, EU:T:2022:138) 31. punkta, privileģētajiem prasītājiem ir tiesības tieši vērsties Vispārējā tiesā ar ACER lēmuma atcelšanas prasību. Otrkārt, jēdziena “individuāls skārums” sarežģītais raksturs konkrēti neizriet no administratīvās pārsūdzības sistēmas, kas ieviesta ar Regulas 2019/942 28. un 29. pantu.
73
Katrā ziņā ar šādiem procesuāliem sarežģījumiem nepietiek, lai konstatētu, ka ieviestā pārsūdzības sistēma pati par sevi ir pretrunā Hartas 47. pantā garantētajam efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principam.
74
Tādējādi arī Regulas 2019/942 28. panta 1. punkts nevar tikt uzskatīts par tādu, ar kuru tiek pārkāpts efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips un Hartas 47. pants, kā tas ir īstenots ar LESD 263. panta ceturto daļu.
75
Tālab iebilde par prettiesiskumu jānoraida kā nepamatota un līdz ar to jānoraida viss otrais pamats.
76
Turpinājumā jāizvērtē trešais pamats, kas attiecas uz Hartas 47. pantā un Savienības tiesību vispārējos principos paredzētā efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principa pārkāpumu.
Par trešo pamatu, kas attiecas uz Hartas 47. pantā un Savienības tiesību vispārējos principos paredzētā efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principa pārkāpumu
77
Prasītāja norāda, ka apstrīdētajā lēmumā Apelācijas valde ir pārkāpusi Hartas 47. pantā un Savienības tiesību vispārējos principos noteikto efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principu, uzskatīdama, ka tai nav tiesību iesniegt tajā apelāciju, lai gan tā rezultātā tai tika liegta efektīva tiesību aizsardzība tiesā attiecībā uz lēmumu, proti, sākotnējo lēmumu, ar kuru tiek ierobežota tās darījumdarbības brīvība, kas garantēta Hartas 16. pantā. Atbilstoši judikatūrai Savienība esot tiesību kopiena, kuras pamatā ir pilnīga tiesību aizsardzības līdzekļu un procedūru sistēma, kuras mērķis ir uzticēt Savienības tiesai veikt Savienības iestāžu un struktūru tiesību aktu tiesiskuma pārbaudi. Atbilstoši līguma sistēmai pastāv tiešas prasības iespēja par visiem to pieņemtajiem lēmumiem, kuru mērķis ir radīt tiesiskas sekas. Šajā kontekstā LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētie pieņemamības nosacījumi esot jāinterpretē, ņemot vērā Hartas 47. pantā noteiktās pamattiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā. Prasītāja norāda, ka, tā kā Apelācijas valdē nav iespējams celt prasību, tai ir liegta jebkāda efektīva tiesību aizsardzība tiesā attiecībā uz sākotnējo lēmumu, kas regulatīvo seku dēļ nelabvēlīgi ietekmē tās kā balansēšanas enerģijas piegādātājas tiesisko stāvokli (skat. šā sprieduma 86. un 92. punktu), ņemot vērā, ka šajā lietā piekļuve Savienības tiesai ir pakārtota šādai prasībai (skat. šā sprieduma 16. punktu). Prasītāja norāda, ka tai tomēr ir locus standi atcelt sākotnējo lēmumu saskaņā ar LESD 263. panta ceturto daļu.
78
ACER atspēko prasītājas argumentus un lūdz noraidīt trešo pamatu.
79
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar jau minēto pastāvīgo judikatūru (skat. šā sprieduma 34. punktu) plašas interpretācijas izmantošana ir iespējama tikai tad, ja tā ir saderīga ar attiecīgās tiesību normas tekstu, un ka pat princips, ka interpretācija ir saderīga ar augstāka spēka tiesību normu, nevar būt pamats contra legem interpretācijai.
80
Šajā lietā, ņemot vērā Regulas 2019/942 28. panta 1. punkta skaidro formulējumu, ko neatspēko atbilstošā tiesiskā regulējuma saturs un ar to izvirzītie mērķi (skat. šā sprieduma 32.–35. punktu), Apelācijas valde apstrīdētajā lēmumā, lai gan tai ir pienākums ievērot Hartas 47. pantā un Savienības tiesību vispārējos principos noteikto efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principu, bija tiesīga neinterpretēt Regulas 2019/942 28. panta 1. punktu tādējādi, ka ar to prasītājai, kas nebija ne privileģētā prasītāja, ne sākotnējā lēmuma adresāte, bija atļauts tajā iesniegt apelāciju par attiecīgo lēmumu, nepierādot, ka šis lēmums to skar ne tikai tieši, bet arī individuāli.
81
Pieņemot, ka šis pamats arī jāsaprot kā tāds, kas netieši ietver iebildi par Regulas 2019/942 28. panta 1. punkta prettiesiskumu, jo ir pārkāpts Hartas 47. pantā un Savienības tiesību vispārējos principos nostiprinātais efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips, šī iebilde būtu jānoraida kā nepamatota to pašu iemeslu dēļ, kas izklāstīti šī sprieduma 68.–71. punktā.
82
Tādējādi trešais pamats jānoraida kā nepamatots un turpinājumā jāizskata pēc būtības pirmais pamats, kas attiecas uz Regulas 2019/942 28. panta 1. punkta pārkāpumu.
Par pirmo pamatu, kas attiecas uz Regulas 2019/942 28. panta 1. punkta pārkāpumu
83
Prasītāja norāda, ka Apelācijas valde apstrīdētajā lēmumā ir pārkāpusi Regulas 2019/942 28. panta 1. punktu, uzskatīdama, ka prasītājai nav tiesību iesniegt tajā apelāciju par sākotnējo lēmumu, lai gan šis lēmums to skar tieši un individuāli.
84
Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētā lēmuma 39. un nākamajos punktos Apelācijas valde, ņemot vērā judikatūru, pamatoti konstatēja, ka to tieši skar sākotnējais lēmums, kas tieši ietekmēja tās tiesisko stāvokli, liedzot tai uz laiku brīvi noteikt savu piedāvājumu cenas balansēšanas enerģijas tirgū, jo CORE reģiona PSO, izmantojot Eiropas platformas PICASSO un MARI, vairs nevarēja pieņemt piedāvājumus, kas pārsniedz sākotnējā lēmumā noteikto pagaidu cenas ierobežojumu.
85
Toties prasītājas skatījumā Apelācijas valde apstrīdētajā lēmumā ir kļūdaini atteikusies konstatēt, ka sākotnējais lēmums to skar individuāli LESD 263. panta ceturtās daļas, kā tā ir interpretēta judikatūrā, izpratnē.
86
Pirmkārt, prasītāja norāda, ka sākotnējais lēmums to skar individuāli, jo saskaņā ar judikatūru šis lēmums būtiski ietekmē tās stāvokli balansēšanas enerģijas piegādes tirgū, mākslīgi samazinot cenu, par kādu tā var pārdot elektroenerģiju PSO, kas ir vienīgie tās pieprasītāji, tādējādi, ka tai uz laiku tiek liegts gūt labumu no tirgus cenas, kurai būtu jābūt augstākai (lai segtu piedāvājumu alternatīvās izmaksas), vai konkurēt ar minētās elektroenerģijas cenām. Sākotnējais lēmums attiecās tikai uz ierobežotu skaitu tirgus dalībnieku, kuri tāpat kā prasītāja darbojas Čehijas Republikā, Vācijā un Austrijā, kas ir vienīgās zonas, kurās pašlaik darbojas Eiropas platformas PICASSO un MARI, un kuriem pēc ilgas un dārgas procedūras ir izdevies kvalificēt iepriekš savas iekārtas balansēšanas enerģijas piegādei. Tādējādi sākotnējais lēmums mērķtiecīgi apdraudot šo balansēšanas enerģijas piegādātāju darījumdarbības brīvību un tiekot liegts tiem pārdot šo enerģiju par cenu, kas pārsniedz minētajā lēmumā noteikto pagaidu cenas ierobežojumu, lai gan iekārtu mainīgās robežizmaksas, pat ja tās ir efektīvas un konkurētspējīgas, ar šo ierobežojumu varētu netikt segtas.
87
Otrkārt, prasītāja min, ka tā ir aktīvi piedalījusies procedūrā, kuras rezultātā tika pieņemts sākotnējais lēmums, kas atbilstoši judikatūrai ir viens no atbilstošajiem elementiem, lai konstatētu prasītāja individuālu skārumu. Saskaņā ar judikatūru pietiekot ar to, ka tā rīcība varēja ietekmēt attiecīgo procesu. Šajā lietā prasītāja esot aktīvi piedalījusies sabiedriskajā apspriešanā par PSO priekšlikumu, ko ACER veica saskaņā ar Regulas 2019/942 14. panta 1. punktu, pirms sākotnējā lēmuma pieņemšanas, atbildot uz pēdējās minētās sagatavoto anketu un iesniedzot tai juridisku atzinumu pēc būtības. Sākotnējā lēmumā ACER esot ņēmusi vērā šos komentārus un apsvērumus, lai tos noraidītu vai komentētu – attiecībā uz cenu veidošanos balansēšanas enerģijas tirgū, vai pieņemtu – it īpaši attiecībā uz PSO priekšlikuma noraidīšanu.
88
Treškārt, prasītāja norāda, ka ACER neapstrīd, ka tā sākotnējā lēmumā ir pienācīgi ņēmusi vērā tās materiālo situāciju, kas saskaņā ar judikatūru ir arī atbilstošs elements, lai konstatētu prasītājas individuālu skārumu. Proti, kā norādīts šī sprieduma 87. punktā, ACER sākotnējā lēmumā esot ietekmējuši tās sabiedriskajā apspriešanā par PSO priekšlikumu izteiktie komentāri un apsvērumi. Turklāt prasītāja uzskata, ka ACER bija juridisks pienākums ņemt vērā sekas, kādas sākotnējais lēmums varēja radīt tās situācijai, un minētais atbilstoši judikatūrai varēja to individuāli izcelt arī attiecībā uz šo lēmumu. Atbilstoši Regulas 2017/2195 10. panta 6. punktam PSO esot bijis pienākums apspriesties ar ieinteresētajām personām, lai priekšlikumos ņemtu vērā to intereses. Tāpat saskaņā ar Regulas 2017/2195 9. pantu un Regulas 2019/942 14. panta 1. un 3. punktu ACER esot bijis pienākums apspriesties ar šīm pusēm un tirgus dalībniekiem, lai lēmumos ņemtu vērā to intereses.
89
Ceturtkārt un pakārtoti, prasītāja apgalvo, ka sākotnējā lēmumā tā ir individuāli izcelta tāpat kā PSO, kas ir tā adresāti, jo ar šo lēmumu ir pārkāptas procesuālās garantijas, kas tai ir piešķirtas ar Savienības tiesībām šī lēmuma pieņemšanā judikatūras izpratnē. Proti, prasītāja esot norādījusi Apelācijas valdē procedūrā, kuras rezultātā tika pieņemts sākotnējais lēmums, ka ACER tai neesot paziņojusi sākotnējā lēmuma projektu un tādējādi esot pārkāpusi tās Regulas 2019/942 14. panta 6. punktā un Hartas 41. pantā garantētās tiesības iesniegt iepriekšējus apsvērumus kā ar šo lēmumu, kas tieši ietekmējot tās stāvokli balansēšanas enerģijas tirgū Vācijā, skartajai pusei. Turklāt no brīža, kad to, grozot savu priekšlikumu, esot aizstājuši PSO, ACER esot bijis jāievēro arī Regulas 2017/2195 10. panta 6. punktā paredzētās apspriešanās tiesības. Šī prasība neesot nesamērīga, ņemot vērā faktu, ka balansēšanas enerģijas tirgū, it īpaši Vācijā, esot tikai ierobežots skaits dalībnieku.
90
Tāpat prasītāja uzskata, ka Apelācijas valde apstrīdētajā lēmumā ir kļūdaini atteikusies konstatēt, ka sākotnējais lēmums to skar individuāli Regulas 2019/942 28. panta 1. punkta interpretācijas izpratnē, ņemot vērā judikatūru, kas izriet no 1963. gada 15. jūlija sprieduma Plaumann/Komisija (25/62, EU:C:1963:17, 223. lpp.), un ACER iekšējās pārsūdzības procedūras īpatnības. Šī judikatūra esot atvērta un ļaujot atklāt jaunus gadījumus, kas balstīti uz attiecīgās pārsūdzības procedūras īpatnībām.
91
Saistībā ar ACER iekšējās pārsūdzības procedūras īpatnībām prasītāja norāda, ka saskaņā ar Regulas 2019/942 34. apsvērumu ACER lēmumi kā tirgus regulēšanas pasākumi attiecas uz lielu skaitu dalībnieku, kuriem procedūras vienkāršošanas dēļ pirms iespējamas vēršanās Savienības tiesā ir jābūt iekšējām pārsūdzības tiesībām neatkarīgā Apelācijas valdē ACER. LESD 263. panta piektajā daļā paredzētie “īpaš[ie] nosacījum[i] un kārtīb[a] attiecībā uz prasībām, ko [..] ceļ pret [Savienības] struktūru tiesību aktiem”, saskaņā ar judikatūru attiecoties tieši uz tādu pilnībā iekšēju procedūru izveidi, kas tiek īstenotas pirms prasības celšanas tiesā, piemēram, ACER ietvaros ieviesto ekspertu pilnīgas tehniskās uzraudzības administratīvo mehānismu.
92
Attiecībā uz Regulas 2019/942 28. panta 1. punkta interpretāciju atbilstoši judikatūrai, kas izriet no 1963. gada 15. jūlija sprieduma Plaumann/Komisija (25/62, EU:C:1963:17, 223. lpp.), prasītāja norāda, ka tā vēlas šajā lietā atsaukties vienīgi uz to, ka sākotnējais lēmums to skar materiāli tāpat kā PSO, kuri formāli ir vienīgie tā adresāti, atbilstoši balansēšanas enerģijas tirgus pašregulēšanas sistēmai, ko PSO īsteno ar Regulas 2017/2195 4. panta 1. punktu, ar nosacījumu, ka VRI vai ACER ir saņēmušas atļauju. Ar šo lēmumu uz laiku tiekot regulētas balansēšanas enerģijas apmaiņas cenas, par kurām tā un citi attiecīgie piegādātāji kā līgumpartneri varētu vienoties ar šiem PSO un citām trešām personām Eiropas platformās PICASSO un MARI. Ja šis lēmums atbilstu PSO priekšlikumam samazināt to iegādātās balansēšanas enerģijas cenu, tas būtu nelabvēlīgs gan savām, gan citu attiecīgo piegādātāju interesēm, kuriem esot liegta iespēja brīvi vienoties par balansēšanas enerģijas piegādi par tirgus cenu, kas var pārsniegt 15000 EUR/MWh un dažkārt sasniegt pat 99999 EUR/MWh. Šādā PSO tirgus pašregulēšanas sistēmā, kurā jāsaņem ACER atļauja, iekšējās pārsūdzības tiesības ACER un Apelācijas valdes nodrošinātā pilnīgā tehniskā kontrole, kas paredzēta Regulas 2019/942 28. pantā, esot tirgus dalībniekiem sniegtā nepieciešamā garantija, lai tie varētu nodrošināt savu interešu aizstāvību.
93
ACER atspēko prasītājas argumentus un lūdz noraidīt pirmo pamatu.
94
Iesākumā jāatgādina, ka “īpaši nosacījumi un kārtība” LESD 263. panta piektajā daļā jāinterpretē kā tādi, kas ir saistīti tikai ar Savienības iestādes, struktūras, biroja vai aģentūras noteiktajiem iekšējiem nosacījumiem un kārtību, kas ir jāievēro pirms vēršanās tiesā un kas it īpaši reglamentē iekšējās uzraudzības mehānismu vai izlīguma procesa norisi, lai novērstu tiesvedību Savienības tiesās (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2013. gada 12. septembris, European Dynamics Luxembourg u.c./ITSB, T‑556/11, EU:T:2013:514, 60. punkts, un spriedumu, 2018. gada 25. oktobris, KF/EUSC, T‑286/15, EU:T:2018:718, 107. punkts). Šiem īpašajiem nosacījumiem un kārtībai jāpaliek pilnīgā saskaņā ar LESD 263. pantā paredzēto vispārējo kārtību attiecībā uz Savienības tiesas kompetenci izskatīt pārsūdzības, kas tai ir piešķirtas (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2016. gada 4. februāris, Italian International Film/EACEA, T‑676/13, EU:T:2016:62, 27. punkts; 2016. gada 8. jūnijs, Monster Energy/EUIPO (Miera simbola attēls), T‑583/15, EU:T:2016:338, 43. punkts, un 2016. gada 8. jūnijs, Monster Energy/EUIPO (GREEN BEANS), T‑585/15, nav publicēts, EU:T:2016:339, 41. punkts).
95
No tā izriet, ka, ja LESD 263. pantā paredzētajā vispārējā kārtībā un saskaņā ar īpašajiem nosacījumiem un kārtību, kas pieņemti saskaņā ar LESD 263. panta piekto daļu, pastāv vieni un tie paši pieņemamības nosacījumi, tie principā jāinterpretē vienveidīgi. Tādējādi, lai novērtētu, vai apstrīdētais akts, proti, sākotnējais lēmums, prasītāju skāra individuāli saskaņā ar Regulas 2019/942 28. panta 1. punktu, jāatsaucas uz judikatūru, kas pieņemta saistībā ar LESD 263. panta ceturtajā daļā, redakcijā, kas izriet no Lisabonas līguma, paredzēto otro gadījumu.
96
Attiecībā uz nosacījumu par individuālu skārumu LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē jāatgādina, ka fiziska vai juridiska persona, kas nav tiesību akta adresāte, var apgalvot, ka šis akts to skar individuāli, tikai tad, ja šis akts to ietekmē dažu tai specifisku īpašību dēļ vai kādas faktiskas situācijas dēļ, kas to raksturo attiecībā pret jebkuru citu personu, un tādējādi individuāli izceļ tāpat kā adresātu (spriedums, 1963. gada 15. jūlijs, Plaumann/Komisija_25/62, EU:C:1963:17, 223. lpp.).
97
Turklāt no judikatūras, kas pieņemta, pamatojoties uz LESD 263. panta ceturto daļu, izriet, ka princips, atbilstoši kuram prasītājam, fiziskai vai juridiskai personai, kurš nav tā tiesību akta adresāte, kuru tas apstrīd, savas prasības pamatošanai ir jāatsaucas uz tām specifiskajām īpašībām un faktisko situāciju, kas to raksturo attiecībā pret jebkuru citu personu un individuāli izceļ tāpat kā adresātu, un tās jāpierāda (šajā nozīmē skat. rīkojumus, 2011. gada 28. septembris, UCAPT/Padome, T‑96/09, nav publicēts, EU:T:2011:542, 47. punkts, un 2020. gada 6. maijs, Sabo u.c./Parlaments un Padome, T‑141/19, nav publicēts, EU:T:2020:179, 32. punkts). Šajā ziņā Apelācijas valdes reglamenta 15. panta 1. punkta d) apakšpunktā ir atgādināts, ka prasītājam jāpierāda, ka ACER lēmums to skar tieši un individuāli saskaņā ar Regulas 2019/942 28. panta 1. punktu.
98
Šajā lietā prasītāja, kā izriet no apstrīdētā lēmuma 43. punktā ietvertā argumentu apraksta, kas šajā prasībā nav apstrīdēts, lasot to kopsakarā ar tās 2022. gada 27. aprīļa procesuālā raksta, kurā izklāstīts Apelācijas valdē iesniegtās apelācijas pamatojums, 24.–28. punktu, Apelācijas valdē apgalvoja, ka sākotnējais lēmums to skar individuāli, jo tā darbojas Vācijas balansēšanas enerģijas tirgū un ir viens no lielākajiem piegādātājiem minētajā tirgū. Šis lēmums ietekmējot iepriekš noteiktu tirgus dalībnieku grupu, ko veido balansēšanas enerģijas piegādātāji, kuriem esot izdevies balansēšanas enerģijas piegādes iekārtas kvalificēt iepriekš vai kuru iekārtas tiekot kvalificētas iepriekš.
99
Apstrīdētā lēmuma 44.–48. punktā Apelācijas valde izvērtēja prasītājas norādītās “īpašības” vai “faktiskās situācijas” un konstatēja, ka tās nebija pietiekamas, lai to individuāli izceltu no 1963. gada 15. jūlija sprieduma Plaumann/Komisija (25/62, EU:C:1963:17, 223. lpp.) izrietošās judikatūras izpratnē.
100
Šajā prasībā prasītāja būtībā pārmet Apelācijas valdei, ka tā apstrīdētajā lēmumā nav konstatējusi, ka sākotnējais lēmums prasītāju skar individuāli tai specifisku īpašību dēļ, kuras, it īpaši aplūkojot kopā, to raksturo attiecībā pret jebkuru citu personu.
101
Pirmkārt, prasītāja atsaucas uz to, ka sākotnējais lēmums būtiski ietekmēja tās stāvokli Vācijas balansēšanas enerģijas piegādes tirgū. Sākotnējais lēmums esot iejaukšanās šajā tirgū, kavējot brīvu cenu veidošanu, apdraudot darījumdarbības brīvību, samazinot cenu konkurences iespējas un liedzot enerģijas piegādātājiem, pat ja tiem ir efektīvas un konkurētspējīgas iekārtas, segt alternatīvās izmaksas, kas varētu būt ļoti augstas laikposmos, kad ir liels pieprasījums pēc balansēšanas enerģijas. Sākotnējais lēmums attiecoties tikai uz relatīvi ierobežotu un stabilu balansēšanas enerģijas piegādātāju skaitu, kuri, tāpat kā prasītāja, darbojas Čehijas Republikā, Vācijā vai Austrijā, kas ir vienīgās zonas, kurās pašlaik darbojas Eiropas platformas PICASSO un MARI, un kurām pēc ilgas un dārgas procedūras ir izdevies iekārtas balansēšanas enerģijas piegādei kvalificēt iepriekš. Sākotnējais lēmums esot izraisījis šo balansēšanas enerģijas piegādātāju veikto būtisko ieguldījumu vērtības samazināšanos, lai panāktu savu iekārtu priekškvalifikāciju, lai gan to potenciālajiem konkurentiem, atsakoties ienākt tirgū, esot bijusi iespēja izvairīties no šiem ieguldījumiem.
102
Otrkārt, prasītāja uzsver, ka tā ir aktīvi piedalījusies procedūrā, kuras rezultātā tika pieņemts sākotnējais lēmums.
103
Treškārt, prasītāja atsaucas uz faktu, ka ACER sākotnējā lēmumā ir pienācīgi ņēmusi vērā tās materiālo situāciju.
104
Ceturtkārt, prasītāja norāda, ka, pieņemot sākotnējo lēmumu, ir pārkāptas procesuālās garantijas, kas tai piešķirtas ar Savienības tiesībām. Visbeidzot, prasītāja būtībā apgalvo, ka nosacījums par individuālu skārumu jāinterpretē konkrēti saistībā ar apelācijām, kas iesniegtas Apelācijas valdē par ACER lēmumiem, ņemot vērā to tirgus dalībnieku lielo skaitu, kurus šie lēmumi var ietekmēt.
105
Procesuālajos rakstos ACER atbalsta Apelācijas valdes nostāju, saskaņā ar kuru “īpašības” vai “faktiskas situācijas”, uz kurām prasītāja atsaucas Vispārējā tiesā, atsevišķi vai kopā nav pietiekamas, lai to individuāli izceltu no 1963. gada 15. jūlija sprieduma Plaumann/Komisija (25/62, EU:C:1963:17, 223. lpp.) izrietošās judikatūras izpratnē (skat. šā sprieduma 99. punktu).
106
Attiecībā uz “īpašībām” vai “faktiskajām situācijām”, uz kurām tā atsaucās Apelācijas valdē un kuras pēdējā minētā izvērtēja apstrīdētajā lēmumā, proti, faktu, ka tā darbojās Vācijas balansēšanas enerģijas tirgū, un to, ka tā bija viens no lielākajiem piegādātājiem minētajā tirgū, un kuras pēc tam attīstīja šajā prasībā, apgalvojot, ka tās stāvokli šajā tirgū būtiski ietekmēja sākotnējais lēmums (skat. šā sprieduma 98., 99. un 101. punktu), prasītāja atsaucas uz Savienības tiesas judikatūru valsts atbalsta un koncentrāciju jomā.
107
Šajā ziņā, protams, jākonstatē, ka atbilstoši judikatūrai tostarp ir atzīts, ka Komisijas lēmums, ar ko tiek slēgta formāla izmeklēšanas procedūra valsts atbalsta jomā, līdzās atbalstu, kas ir apstrīdētā lēmuma priekšmets, saņēmušam uzņēmumam individuāli skar tā konkurējošos uzņēmumus, kuri aktīvi piedalījušies šajā procedūrā, ja vien šis atbalsta pasākums būtiski ietekmēja to stāvokli tirgū (skat. spriedumu, 2021. gada 2. septembris, Ja zumNürburgring/Komisija, C‑647/19 P, EU:C:2021:666, 33. punkts un tajā minētā judikatūra). Šajā kontekstā uzņēmums nevar atsaukties tikai uz savu konkurenta statusu attiecībā pret atbalstu saņēmušo uzņēmumu, bet tam turklāt jāpierāda, ka tā faktiskā situācija to individuāli izceļ tāpat kā adresātu (spriedums, 2008. gada 22. decembris, British Aggregates/Komisija, C‑487/06 P, EU:C:2008:757, 48. punkts).
108
Turklāt no judikatūras koncentrāciju jomā izriet, ka tāda lēmuma gadījumā, ar ko tiek konstatēta koncentrācijas darījuma saderība ar iekšējo tirgu un kas attiecas uz trešo uzņēmumu minētajā darījumā, to, vai šis uzņēmums ir individuāli skarts, ir jānosaka, ņemot vērā, no vienas puses, uzņēmuma piedalīšanos administratīvajā procedūrā, un, no otras puses, to, vai tā stāvoklis tirgū ir ietekmēts. Lai šajā kontekstā atzītu, ka ir ietekmēts prasītāja stāvoklis tirgū, Savienības tiesa ņem vērā, ka tas ir viens no galvenajiem koncentrācijas darījuma pušu konkurentiem, kurā labā ir pieņemts lēmums, ar ko atļauta koncentrācija (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2006. gada 4. jūlijs, easyJet/Komisija, T‑177/04, EU:T:2006:187, 37. punkts; 2023. gada 20. decembris, Mainova/Komisija, T‑64/21, nav publicēts, pārsūdzēts apelācijā, EU:T:2023:843, 85. punkts, un 2023. gada 20. decembris, enercity/Komisija, T‑65/21, nav publicēts, pārsūdzēts apelācijā, EU:T:2023:844, 83. punkts), ka tas ir vienkāršs šo pušu konkurents, taču koncentrācijai ir konkrēti identificējama potenciāla ietekme uz tās ekonomisko situāciju, piemēram, ilgtermiņā veiktu un aprēķinātu būtisku ieguldījumu vērtības samazināšanās, ņemot vērā iepriekš pastāvošā tirgus struktūru (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2023. gada 17. maijs, EVH/Komisija, T‑312/20, pārsūdzēts apelācijā, EU:T:2023:252, 42. un 46. punkts; 2023. gada 17. maijs, TEAG/Komisija, T‑315/20, nav publicēts, pārsūdzēts apelācijā, EU:T:2023:259, 42. un 46. punkts, un 2023. gada 17. maijs, GGEW/Komisija, T‑319/20, nav publicēts, pārsūdzēts apelācijā, EU:T:2023:263, 42. un 46. punkts), vai ka tas ir koncentrācijas darījuma pušu potenciāls konkurents oligopolos tirgos, vai, konkrētos apstākļos, ka tas piedalās tirgos, kuri ir blakus esoši, augšupēji vai lejupēji, un kuros darbojas uzņēmums, kas atrodas monopola stāvoklī, kuru ir nostiprinājusi koncentrācija (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2003. gada 30. septembris, ARD/Komisija, T‑158/00, EU:T:2003:246, 78. punkts).
109
Tomēr šī sprieduma 107. un 108. punktā minētā judikatūra vismaz daļēji ir balstīta uz to, ka pastāv faktiskas vai potenciālas konkurences attiecības starp apstrīdētā lēmuma adresātiem tirgū, uz kuru tas attiecas, un prasītāju, kuras stāvokli šajā tirgū vai blakusesošajos augšupējos vai lejupējos tirgos minētais lēmums ietekmē konkrēti identificējamā veidā – nelabvēlīgi – un attiecīgā gadījumā – būtiski.
110
Šajā lietā prasītāja nedz apgalvo, nedz a fortiori pierāda, ka daži tās konkurenti Vācijas balansēšanas enerģijas tirgū, kurā tā darbojas un uz kuru attiecas sākotnējais lēmums, gūst labumu no minētā lēmuma šajā tirgū. Gluži pretēji, no tās argumentācijas izriet, ka tā vienīgi norāda uz sākotnējā lēmuma vispārējo ietekmi uz Vācijas balansēšanas enerģijas tirgu, kas nelabvēlīgi ietekmē visus balansēšanas enerģijas piegādātājus, kuri, tāpat kā prasītāja, darbojas šajā, kā arī Čehijas un Austrijas tirgos.
111
Pat pieņemot, ka prasītāja kā viena no lielākajiem piegādātājiem Vācijas balansēšanas enerģijas tirgū ir ekonomiski nelabvēlīgāk ietekmēta nekā daži tās konkurenti minētajā tirgū, ar to nepietiek, lai to individuāli izceltu no 1963. gada 15. jūlija sprieduma Plaumann/Komisija (25/62, EU:C:1963:17, 223. lpp.) izrietošās judikatūras izpratnē. Proti, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru nepietiek ar to, ka tiesību akts dažus tirgus dalībniekus ekonomiski skar vairāk nekā to konkurentus, lai tālab uzskatītu, ka šis akts tos skar individuāli. Tādējādi, pat pieņemot, ka lēmumam ir īpaša ietekme uz prasītājas ekonomisko situāciju, ar šo apstākli nepietiek, lai to raksturotu attiecībā pret jebkuru citu personu (rīkojumi, 2004. gada 2. aprīlis, Gonnelli un AIFO/Komisija, T‑231/02, EU:T:2004:105, 45. punkts; 2007. gada 12. marts, Confcooperative, Unione regionale della Cooperazione Friuli‑Venezia Giulia Federagricole u.c./Komisija, T‑418/04, nav publicēts, EU:T:2007:83, 57. punkts, un 2008. gada 13. novembris, LemaîtreSécurité/Komisija, T‑301/06, nav publicēts, EU:T:2008:495, 24. punkts).
112
Turklāt apstāklis, ka sākotnējais lēmums attiecās uz relatīvi ierobežotu un stabilu balansēšanas enerģijas piegādātāju skaitu, kuriem, tāpat kā prasītājai, balansēšanas enerģijas piegādes iekārtas bija izdevies kvalificēt iepriekš un kuri darbojās Vācijas balansēšanas enerģijas tirgū, kā arī Čehijas un Austrijas tirgos, arī nevar būt pietiekams, lai to individuāli izceltu no 1963. gada 15. jūlija sprieduma Plaumann/Komisija (25/62, EU:C:1963:17, 223. lpp.) izrietošās judikatūras izpratnē. Tāpat no pastāvīgās judikatūras izriet, ka iespēja vairāk vai mazāk precīzi noteikt to tiesību subjektu skaitu vai pat identitāti, uz kuriem attiecas pasākums, nekādā ziņā nenozīmē, ka šis pasākums tos skar individuāli, ja ir skaidrs, ka šis pasākums ir piemērojams objektīvām tiesiskām vai faktiskām situācijām, kas paredzētas attiecīgajā tiesību aktā (skat. spriedumu, 2018. gada 18. oktobris, Internacional de Productos Metálicos/Komisija, C‑145/17 P, EU:C:2018:839, 35. punkts un tajā minētā judikatūra; rīkojumi, 2022. gada 19. septembris, TDK Foil Italy/Komisija, T‑788/21, nav publicēts, EU:T:2022:581, 18. punkts, un 2022. gada 7. decembris, Sunrise Medical un Sunrise Medical Logistics/Komisija, T‑721/21, nav publicēts, EU:T:2022:791, 53. punkts). Šajā lietā, kā Apelācijas valde būtībā norādīja apstrīdētā lēmuma 48. punktā, sākotnējais lēmums vienādi attiecas uz visiem balansēšanas enerģijas piegādātājiem, jo tas attiecas uz visiem tirgus dalībniekiem, kuri vēlas apmainīties ar balansēšanas enerģiju Eiropas platformās PICASSO un MARI Vācijā, kā arī Čehijas Republikā un Austrijā.
113
Visbeidzot, salīdzinājums, ko prasītāja procesuālajos rakstos ir veikusi starp savu un konkurentu situāciju Vācijas balansēšanas enerģijas tirgū pēc sākotnējā lēmuma pieņemšanas, un potenciālo konkurentu situāciju šajā tirgū, kuri būtu varējuši gūt labumu no šī lēmuma, ņemot vērā šo lēmumu, atsakoties radīt izmaksas, lai kvalificētu iepriekš savas iekārtas ienākšanai minētajā tirgū, arī nepierāda, ka starp pirmajiem un otrajiem minētajiem uzņēmumiem pastāv faktiskas vai potenciālas konkurences attiecības.
114
Turklāt prasītāja neapgalvo un a fortiori nepierāda, ka tai būtu faktiskas vai potenciālas konkurences attiecības ar adresātiem un tās skatījumā faktiskajiem labuma guvējiem no sākotnējā lēmuma Vācijas balansēšanas enerģijas tirgū, proti, PSO, uz kuriem attiecas šis lēmums.
115
Šādos apstākļos prasītāja, kura nav pierādījusi, ka tai ir faktiskas vai potenciālas konkurences attiecības ar sākotnējā lēmuma adresātiem Vācijas balansēšanas enerģijas tirgū, kurā tā darbojas un uz kuru attiecas sākotnējais lēmums, nevar lietderīgi atsaukties uz šī sprieduma 107. un 108. punktā minēto judikatūru, lai apgalvotu, kā tā to dara šajā lietā, ka minētais lēmums ir būtiski ietekmējis tās stāvokli šajā tirgū.
116
Attiecībā uz “īpašībām” vai “faktiskajām situācijām”, uz kurām prasītāja atsaucās Apelācijas valdē, proti, faktu, ka tā darbojās Vācijas balansēšanas enerģijas tirgū, un to, ka tā bija viens no lielākajiem piegādātājiem šajā tirgū, un kuras pēc tam attīstīja šajā prasībā, apgalvojot, ka tās stāvokli šajā tirgū būtiski ietekmēja sākotnējais lēmums šī sprieduma 107. un 108. punktā minētās judikatūras izpratnē, jākonstatē, ka Apelācijas valde apstrīdētā lēmuma 45.–48. punktā ir pamatoti nolēmusi, ka tās pašas par sevi nevar individuāli izcelt prasītāju no 1963. gada 15. jūlija sprieduma Plaumann/Komisija (25/62, EU:C:1963:17, 223. lpp.) izrietošās judikatūras izpratnē.
117
Saistībā ar “īpašībām” vai “faktiskajām situācijām”, kuras apstrīdētajā lēmumā nav minētas kā tādas, uz kurām prasītāja ir atsaukusies Apelācijas valdē, un kuras līdz ar to Apelācijas valde nav izvērtējusi minētajā lēmumā, bet uz kurām prasītāja atsaucas šajā prasībā (skat. šā sprieduma 102.–104. punktu), Vispārējā tiesa procesa organizatorisko pasākumu ietvaros aicināja lietas dalībniekus paust nostāju par to pieņemamību.
118
Šajā ziņā prasītāja norādīja, ka tiesības iesniegt apelāciju Apelācijas valdē ir jautājums, kas pēdējai minētajai jāizvērtē pēc savas ierosmes, pēc analoģijas piemērojot judikatūru, saskaņā ar kuru atcelšanas prasības pieņemamība Vispārējā tiesā ir sabiedriskās kārtības jautājums, kas tai jāizskata jebkurā brīdī, pat pēc savas ierosmes, kā arī Apelācijas valdes Reglamenta 15. pantu. Attiecībā uz prasītāja individuālu skārumu valdei pēc savas ierosmes bija jāņem vērā visa tās rīcībā esošā informācija. Šajā lietā valdei esot bijusi piekļuve atbilstoši Regulas 2019/942 14. panta 6. punktam ACER veiktās sabiedriskās apspriešanas novērtējuma ziņojumam, kas ietverts sākotnējā lēmuma II pielikumā un kas apliecina tās aktīvu dalību administratīvajā procesā pirms sākotnējā lēmuma pieņemšanas. Turklāt prasītāja uzsver, ka uz šo dalību tā ir atsaukusies 2022. gada 27. aprīļa procesuālā raksta, kurā izklāstīts apelācijas pamatojums Apelācijas valdē, 27. un 49. punktā, kuros tā sīkāk atsaucās uz sākotnējā lēmuma II pielikumu, 9. un 19. zemsvītras piezīmēm un 2022. gada 22. jūlija papildu apsvērumu 25.–33. punktu. Prasītāja arī norāda, ka saistībā ar sesto atcelšanas pamatu tā ir atsaukusies uz to, ka tās tiesības tikt uzklausītai saskaņā ar Regulas 2019/942 14. panta 6. punktu ir tikušas pārkāptas administratīvajā procesā – procesuālā raksta, kurā izklāstīts apelācijas sūdzības pamatojums, 118. un nākamajos punktos un tās papildu apsvērumu 26. punktā, kurā tā arī ir minējusi savas tiesības uz apspriešanos atbilstoši regulas 14. panta 1. punktam.
119
Attiecībā uz prasītājas individuālo skārumu ACER uzskatīja, ka tā sava procesuālā raksta, kurā izklāstīts apelācijas sūdzības pamatojums attiecībā uz šo jautājumu, 24.–28. punktā galvenokārt ir balstījusies uz apstākli, ka prasītāja ir viena no lielākajiem piegādātājiem, kas darbojas Vācijas balansēšanas enerģijas tirgū, un ka tā nav tiesīga vēlāk un tātad novēloti izvirzīt citas “īpašības” vai “faktiskas situācijas”, kas var to individuāli izcelt 1963. gada 15. jūlija sprieduma Plaumann/Komisija (25/62, EU:C:1963:17, 223. lpp.) judikatūras izpratnē.
120
Šajā ziņā jākonstatē, ka Vispārējā tiesa, izvērtējot apstrīdētā lēmuma tiesiskumu, nevar ņemt vērā “īpašības” vai “faktiskas situācijas”, uz kurām prasītāja nav atsaukusies vai tās pierādījusi Apelācijas valdē. Saskaņā ar Regulas 2019/942 29. pantu, lasot to kopsakarā ar LESD 263. pantu, Vispārējai tiesai jāpārbauda Apelācijas valdes lēmuma tiesiskums, pārbaudot Savienības tiesību piemērošanu, ko tā ir veikusi, ņemot vērā tostarp tai iesniegtos faktus, bet tā tomēr nevar veikt šādu pārbaudi, ņemot vērā no jauna izvirzītos vai tai iesniegtos faktiskos apstākļus (šajā nozīmē un pēc analoģijas skat. spriedumus, 2007. gada 13. marts, ITSB/Kaul, C‑29/05 P, EU:C:2007:162, 54. punkts, un 2010. gada 15. aprīlis, Schräder/CPVO, C‑38/09 P, EU:C:2010:196, 76. punkts).
121
Turklāt no noteikumiem, kas reglamentē tiesvedību Savienības tiesās, it īpaši no Eiropas Savienības Tiesas statūtu 21. panta, kā arī no Reglamenta 76. panta un 84. panta 1. punkta izriet, ka strīdu principā nosaka un norobežo lietas dalībnieki un ka Savienības tiesa nevar lemt ultra petita (skat. spriedumu, 2020. gada 17. septembris, Alfamicro/Komisija, C‑623/19 P, nav publicēts, EU:C:2020:734, 40. punkts un tajā minētā judikatūra; spriedums, 2022. gada 22. decembris, Parlaments/Moi, C‑246/21 P, nav publicēts, EU:C:2022:1026, 55. punkts). Tāpat saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 21. panta pirmo daļu, Tiesas Reglamenta 120. panta c) un d) punktu un Reglamenta 76. panta pirmās daļas d) un e) punktu saistībā ar tiešu prasību Savienības tiesās prasības pieteikumā, ar kuru ir celta prasība, tostarp jāietver strīda priekšmets, kopsavilkums par izvirzītajiem pamatiem un prasītāja prasījumi.
122
Šajā lietā prasītāja procesuālā raksta, kurā izklāstīts prasības pamatojums, 24.–28. punktā, lai apgalvotu, ka to individuāli skar sākotnējais lēmums, kura rezultātā uz laiku tika bloķēta balansēšanas enerģijas pārdošanas cena PSO, galvenokārt ir balstījusies uz īpašo apstākli, ka tā bija viens no lielākajiem piegādātājiem, kas darbojas minētās enerģijas Vācijas tirgū.
123
Atbilstoši judikatūrai un šī sprieduma 97. punktā minētā Apelācijas valdes reglamenta 15. panta 1. punkta d) apakšpunkta formulējumam valde apstrīdētajā lēmumā bija tiesīga ņemt vērā tikai to īpašo apstākli, uz kuru prasītāja valdē bija pienācīgi atsaukusies, lai to individuāli izceltu no 1963. gada 15. jūlija sprieduma Plaumann/Komisija (25/62, EU:C:1963:17, 223. lpp.) izrietošās judikatūras izpratnē, nepārbaudot, vai no rakstveida dokumenta, kurā izklāstīts apelācijas pamatojums, no tā pielikumiem, papildu apsvērumiem vai, vispārīgāk, no lietas materiāliem var izsecināt citas “īpašības” vai “faktiskas situācijas”, kas varētu to individuāli izcelt.
124
Pat pieņemot, ka Apelācijas valde apstrīdētajā lēmumā prettiesiski nav ņēmusi vērā visas “īpašības” vai “faktiskas situācijas”, uz kurām valdē atsaukusies prasītāja, prasītājai tas būtu bijis jānorāda, izvirzot attiecīgu pamatu, kas atbilst Reglamenta 76. panta d) punktā paredzētajiem skaidrības un precizitātes nosacījumiem (skat. šā sprieduma 114. punktu).
125
Tas, ka nav lemts par prasījumu, var būt pamats vismaz daļējai kādas no Tiesas statūtu 58.a pantā minēto Savienības biroju un aģentūru neatkarīgas apelācijas padomes lēmuma atcelšanai (šajā nozīmē un pēc analoģijas skat. spriedumu, 2016. gada 8. jūnijs, GREEN BEANS, T‑585/15, nav publicēts, EU:T:2016:339, 27. punkts un tajā minētā judikatūra).
126
Lai gan prasības pieteikuma 50.–59. punktā prasītāja kā apstākļus, kas var individuāli izcelt no 1963. gada 15. jūlija sprieduma Plaumann/Komisija (25/62, EU:C:1963:17, 223. lpp.) izrietošās judikatūras izpratnē, atsaucas uz savu aktīvo dalību administratīvajā procesā pirms sākotnējā lēmuma pieņemšanas un tās tiesību iesniegt apsvērumus pirms šī lēmuma pieņemšanas pārkāpumu atbilstoši Regulas 2019/942 14. panta 6. punktam un Hartas 41. pantam, tā šajā ziņā nav skaidri un precīzi izvirzījusi apstrīdētā lēmuma atcelšanas pamatu attiecībā uz to, ka Apelācijas valde šajā lēmumā esot prettiesiski atturējusies lemt par šīm “īpašībām” vai “faktiskajām situācijām”, uz kurām tajā esot pienācīgi norādīts.
127
Līdz ar to prasītājas atsaukšanās uz “īpašībām” vai “faktiskajām situācijām”, par kurām apstrīdētajā lēmumā nav minēts, ka prasītāja tās Apelācijas valdē būtu norādījusi, un kuras tālab Apelācijas valde nav izvērtējusi minētajā lēmumā (skat. šā sprieduma 102. un 104. punktu), šajā prasībā nav pieņemama.
128
Tālab pirmais pamats jānoraida kā nepamatots, un līdz ar to galvenais prasījums atcelt apstrīdēto lēmumu, kuram nav nekāda pamatojuma, jānoraida kā nepamatots. Tādējādi turpinājumā jāizvērtē pakārtotais prasījums.
Par pakārtoto prasījumu atcelt sākotnējo lēmumu
129
Pakārtotā prasījuma pamatojumam prasītāja izvirza sešus pamatus, no kuriem pirmais būtībā attiecas uz Regulas 2019/943 10. panta 1. punkta pārkāpumu, otrais – uz ACER kompetences neesamību lemt par PSO priekšlikumu, trešais – uz ACER kompetences neesamību izveidot autonomu regulējumu salīdzinājumā ar PSO piedāvāto, ceturtais – uz Regulas 2017/2195 mērķu pārkāpumu, piektais – uz pamatojuma neesamību un sestais – uz Hartas 41. pantā un Regulas 2019/942 14. panta 6. punktā garantēto tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu.
130
ACER atsaucas uz 2023. gada 17. februārī iesniegtā pakārtotā prasījuma acīmredzamu nepieņemamību, jo nav ievērots divu mēnešu un desmit dienu termiņš, lai celtu prasību atcelt sākotnējo lēmumu, kas noteikts LESD 263. panta sestajā daļā, lasot to kopsakarā ar Reglamenta 60. pantu, un kas esot sācies vēlākais, sākot no dienas, kad prasītāja iesniedza apelāciju Apelācijas valdē, proti, no 2022. gada 27. aprīļa. Prasītāja nevarot pamatoti atsaukties ne uz vienu atvainojamu maldību, ņemot vērā, ka sākotnējā lēmumā ietvertā informācija par tiesību aizsardzības līdzekļiem bija tieši adresēta šī lēmuma adresātiem un ka Regulas 2019/942 29. panta teksta atbilstīga interpretācija liek uzskatīt, ka tas neapdraud prasītājas tiesības tieši celt šī lēmuma atcelšanas prasību Vispārējā tiesā, pamatojoties uz LESD 263. panta ceturto daļu, redakcijā, kas izriet no Lisabonas līguma. Katrā ziņā pakārtotais prasījums esot noraidāms kā nepamatots.
131
Prasītāja iebilst, ka prasības celšanas termiņa neievērošana šajā lietā ir atvainojama maldība, jo, ņemot vērā sākotnējā lēmumā ietvertās norādes par tiesību aizsardzības līdzekļiem un Regulas 2019/942 29. panta formulējumu, tai bija pamats uzskatīt, ka tā nevar vērsties Vispārējā tiesā ar atcelšanas prasību, iepriekš nepabeidzot regulas 28. pantā paredzēto pārsūdzības procedūru.
132
Attiecībā uz ACER izvirzīto iebildi par pakārtotā prasījuma nepieņemamību vispirms jānorāda, kā izriet no šī sprieduma 45. punkta, ka prasītāja šajā lietā varēja celt prasību atcelt sākotnējo lēmumu tieši Savienības tiesā, pamatojoties uz LESD 263. panta ceturto daļu, redakcijā, kas izriet no Lisabonas līguma.
133
Turklāt, kā izriet no LESD 263. panta sestās daļas, atcelšanas prasības atkarībā no apstākļiem jāceļ divu mēnešu laikā pēc tam, kad vai nu tiesību akts publicēts, vai darīts zināms prasītājam, vai, ja tas nenotiek, tad no dienas, kad tas šai personai kļuvis zināms.
134
No Savienības procesuālo termiņu tiesiskā regulējuma piemērošanas atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 45. panta otrajai daļai var atkāpties tikai pavisam īpašos gadījumos, kad pastāv neparedzēti apstākļi vai nepārvarama vara, jo šo noteikumu precīza piemērošana jānodrošina saskaņā ar tiesiskās noteiktības prasību un nepieciešamību novērst jebkādu diskrimināciju vai patvaļīgu rīcību tiesvedībā (skat. spriedumu, 2016. gada 14. decembris, SV Capital/ABE, C‑577/15 P, EU:C:2016:947, 56. punkts un tajā minētā judikatūra).
135
Tāpat no judikatūras izriet, ka atbilstoši Savienības tiesiskajam regulējumam par termiņiem prasības celšanai atvainojamas maldības jēdziens, kas ļauj no tiem atkāpties, attiecas tikai uz ārkārtas apstākļiem, kuros it īpaši attiecīgā iestāde ir pieļāvusi rīcību, kas pati par sevi vai izšķiroši var radīt pieļaujamu tāda indivīda maldību, kurš rīkojas labticīgi un ar vislielāko rūpību, kāda tiek prasīta no pienācīgi informēta komersanta (skat. spriedumu, 2016. gada 14. decembris, SV Capital/ABE, C‑577/15 P, EU:C:2016:947, 59. punkts un tajā minētā judikatūra).
136
Šajā lietā sākotnējais lēmums ACER tīmekļvietnē tika publicēts 2022. gada 28. februārī, un prasītāja 2022. gada 27. aprīlī vērsās Apelācijas valdē. Pat pieņemot, ka prasītāja par sākotnējo lēmumu uzzināja tajā pašā dienā, kad tā vērsās Apelācijas valdē, jākonstatē – piemērojot Reglamenta 58. un 60. pantā paredzētos termiņu aprēķināšanas noteikumus, kuri atbilst Tiesas Reglamenta 49. un 51. pantam –, ka šīs prasības celšanas dienā, proti, 2023. gada 17. februārī, attiecībā uz prasītāju bija iestājies minētā lēmuma apstrīdēšanas noilgums.
137
Turklāt šīs lietas apstākļos prasītājai nav pamata atsaukties uz atvainojamu maldību šī sprieduma 135. punktā minētās judikatūras izpratnē.
138
Proti, pirmkārt, ACER prasītājai nav sniegusi nekādas precīzas garantijas par Apelācijas valdes kompetenci izskatīt apelāciju, ko tā iesniegusi par sākotnējo lēmumu, jo norādes par tiesību aizsardzības līdzekļiem, kas bija ietvertas sākotnējā lēmuma beigu daļā, bija tieši paredzētas šī lēmuma “adresātiem”, proti, CORE reģiona PSO, attiecībā uz kuriem tās turklāt bija pareizas (skat. šā sprieduma 44. punktu). Savukārt sākotnējā lēmumā nebija sniegta nekāda informācija par tiesību aizsardzības līdzekļiem, kas bija jāizmanto citām fiziskām vai juridiskām personām, izņemot šos adresātus. Tādējādi minētās norādes nevar tikt kvalificētas kā ACER rīcība, kas prasītājai var radīt pieļaujamu apjukumu attiecībā uz Apelācijas valdes kompetenci izskatīt apelāciju, ko tā iesniegusi par sākotnējo lēmumu.
139
Otrkārt, Regulas 2019/942 29. panta formulējuma interpretācija atbilstoši Savienības primārajām tiesībām liek uzskatīt, ka tas nerada šķērsli tam, lai fiziskas vai juridiskas personas, kuras, tāpat kā prasītāju, ACER vispārpiemērojams akts, kuram nav īstenošanas pasākumu, skar tieši, bet ne individuāli, varētu celt prasību atcelt šo aktu tieši Savienības tiesā, pamatojoties uz LESD 263. panta ceturto daļu, redakcijā, kas izriet no Lisabonas līguma. Turklāt prasības pieteikuma 117. punktā prasītāja pati apgalvoja, ka “prasība, kas ir pakārtotā prasījuma priekšmets, nav atkarīga no tā, ka ir izsmelti tiesību aizsardzības līdzekļi saskaņā ar LESD 263. panta piekto daļu un Regulas 2019/942 29. pantu, ņemot vērā, ka iespēja celt tiešu prasību [tai] ir paredzēta primārajās tiesībās”.
140
Tādējādi šajā lietā prasītāja nevar lietderīgi atsaukties uz judikatūru, kas ir balstīta uz noteiktu tiesību aktu, kuri reglamentē tiesību aizsardzības līdzekļus vai pastāvošos ieradumus, vispārīgo formulējumu, lai konstatētu atvainojamu maldību attiecībā uz novēlotu prasības celšanu Savienības tiesā pēc tam, kad ir izsmelts valsts tiesību aizsardzības līdzeklis, kas šajā konkrētajā gadījumā un saskaņā ar judikatūru nebija piemērojams (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1972. gada 14. jūnijs, Marcato/Komisija_44/71, EU:C:1972:53, 5.–9. punkts, un 1979. gada 5. aprīlis, Orlandi/Komisija_117/78, EU:C:1979:109, 9.–11. punkts).
141
No tā izriet, ka prasītāja nevar atsaukties uz jebkādu atvainojamu maldību, kas tai šajā gadījumā būtu ļāvusi atkāpties no pienākuma ievērot noteikto termiņu prasības celšanai.
142
Tālab arī pakārtotais prasījums atcelt sākotnējo lēmumu jānoraida kā nepieņemams, un līdz ar to prasība jānoraida pilnībā.
Par tiesāšanās izdevumiem
143
Atbilstoši Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs.
144
Tā kā prasītājai spriedums ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar ACER prasījumiem.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (trešā palāta paplašinātā sastāvā)
nospriež:
1)
Prasību noraidīt.
2)
RWE Supply & Trading GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
van der Woude
Škvařilová‑Pelzl
Nõmm
Steinfatt
Kukovec
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2025. gada 25. jūnijā.
[Paraksti]
Satura rādītājs
Tiesvedības priekšvēsture
Lietas dalībnieku prasījumi
Juridiskais pamatojums
Par galveno prasījumu – atcelt apstrīdēto lēmumu
Par otro pamatu, kas attiecas uz LESD 263. panta ceturtās daļas pārkāpumu
Par trešo pamatu, kas attiecas uz Hartas 47. pantā un Savienības tiesību vispārējos principos paredzētā efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principa pārkāpumu
Par pirmo pamatu, kas attiecas uz Regulas 2019/942 28. panta 1. punkta pārkāpumu
Par pakārtoto prasījumu atcelt sākotnējo lēmumu
Par tiesāšanās izdevumiem
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.