62024TO0509(01)
VISPĀRĒJĀS TIESAS RĪKOJUMS (sestā palāta)
2025. gada 6. jūnijā (
*1
)
Ciešāka sadarbība Eiropas Prokuratūras izveidei – Eiropas deleģētā prokurora vēstules – Regulas (ES) 2017/1939 42. panta 1.–3. punkts – Kompetences neesamība
Lietā T‑509/24
Research Investments s. r. o
., Zakolani [Zákolany] (Čehijas Republika),
Areál Zákolany s. r. o
., Zakolani,
Simon Cihelník
, ar dzīvesvietu Krupkā [Krupka] (Čehijas Republika),
ko pārstāv J. Mašek, advokāts,
prasītāji,
pret
Eiropas Prokuratūru, ko pārstāv L. De Matteis un E. Farhat, pārstāvji,
atbildētāja,
VISPĀRĒJĀ TIESA (sestā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja M. Ž. Kosteira [M. J. Costeira], tiesneši M. Kančeva [M. Kancheva] un P. Zilgalvis (referents),
sekretārs V. Di Buči [V. Di Bucci],
ņemot vērā 2025. gada 17. marta rīkojumu Research Investments u.c./Eiropas Prokuratūra (T‑509/24 R, nav publicēts, EU:T:2025:310),
ņemot vērā tiesvedības rakstveida daļu, tostarp:
–
prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2024. gada 1. oktobrī,
–
iebildi par nepieņemamību un kompetences neesamību, kuru Eiropas Prokuratūra izvirzījusi ar atsevišķu dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2024. gada 11. decembrī,
–
prasītāju apsvērumus par iebildi par nepieņemamību, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegti 2025. gada 7. janvārī,
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1
Ar prasību, kas pamatota ar LESD 263. pantu, prasītāji Research Investments s. r. o., Areál Zákolany s. r. o. un Simon Cihelník lūdz atcelt trīs Čehijas deleģētā Eiropas prokurora 2024. gada 1. un 15. augusta vēstules, ar kurām pēdējais minētais atbildēja uz vēstulēm “Aicinājums rīkoties saskaņā ar LESD 265. pantu (un 263. pantu)”, ko prasītāji bija adresējuši Eiropas Prokuratūrai (turpmāk tekstā kopā – “apstrīdētās vēstules”).
Tiesvedības priekšvēsture
2
Pēc Eiropas Prokuratūras veiktās izmeklēšanas par iespējamiem noziedzīgiem nodarījumiem saistībā ar krāpšanu subsīdiju jomā, Eiropas Savienības finanšu interešu apdraudējumu, kā arī nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu prasītājiem ar Čehijas deleģētā Eiropas prokurora 2022. gada 24. jūnija lēmumu tika izvirzīta apsūdzība un 2022. gada 28. jūnijā pret viņiem tika uzsākta tiesvedība teritoriāli piekritīgajā tiesā, proti, Krajský soud v Praze (Apgabaltiesa Prāgā, Čehijas Republika). Šīs lietas numurs ir 3 T 30/2022.
3
2022. gada 5. decembrī sākās un kopš tā laika notiek tiesas sēdes.
4
2024. gada 1. un 14. augustā prasītāji Eiropas Prokuratūrai nosūtīja trīs vēstules “Aicinājums rīkoties saskaņā ar LESD 265. pantu (un 263. pantu)”. Šajās vēstulēs prasītāji norādīja, ka Eiropas Prokuratūrai neesot kompetences veikt kriminālvajāšanu šī rīkojuma 2. punktā minētajā lietā un ka visi tās procesuālie akti ir spēkā neesoši. Turklāt viņi aicināja Eiropas Prokuratūru, pieņemot lēmumu par lietas izbeigšanu vai tiesvedības pārtraukšanu, rīkoties saskaņā ar Padomes Regulas (ES) 2017/1939 (2017. gada 12. oktobris), ar ko īsteno ciešāku sadarbību Eiropas Prokuratūras (EPPO) izveidei (OV 2017, L 283, 1. lpp.), 22. panta 1. un 3. punktu, 25. panta 3. punkta a) apakšpunktu un 39. pantu – pretējā gadījumā viņiem nāktos vērsties Vispārējā tiesā saskaņā ar LESD 265. pantu vai būtu jāizmanto LESD 263. pantā paredzētā procedūra.
5
Ar apstrīdētajām vēstulēm Čehijas deleģētais Eiropas prokurors informēja prasītājus – viņš uzskata, ka šī rīkojuma 4. punktā minētās vēstules ir viņu aizstāvības elements Krajský soud v Praze (Apgabaltiesa Prāgā) izskatāmajā krimināllietā un ka šī iemesla dēļ tās tiks nodotas šai tiesai. Tāpat Čehijas deleģētais Eiropas prokurors atgādināja, ka valsts tiesas jau ir izvērtējušas prasītāju iebildumus par Eiropas Prokuratūras kompetenci šajā lietā. Bez tam minētais prokurors norādīja, ka, ņemot vērā noteikumus, kas piemērojami Eiropas Prokuratūras procesuālo aktu pārbaudei tiesā, LESD 265. un 263. pants šajā lietā nav piemērojams.
6
Turklāt Research Investments un Areál Zákolany adresētajās vēstulēs, kas datētas ar 2024. gada 15. augustu un paziņotas 2024. gada 19. augustā, Čehijas deleģētais Eiropas prokurors vērsa prasītāju uzmanību uz saikni, kas pastāv starp Regulu 2017/1939 un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2017/1371 (2017. gada 5. jūlijs) par cīņu pret krāpšanu, kas skar Savienības finanšu intereses, izmantojot krimināltiesības (OV 2017, L 198, 29. lpp.), 3. pantu, kurā definēta krāpšana, kas skar Savienības finanšu intereses, kā arī uz Čehijas Republikas paziņojumu saskaņā ar Regulas 2017/1939 117. pantu saistībā ar jautājumu par Eiropas Prokuratūras tā saukto “tiešo” kompetenci izmeklēt šajā paziņojumā minētos nodarījumus.
Lietas dalībnieku prasījumi
7
Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
atcelt apstrīdētās vēstules;
–
atzīt, ka Eiropas Prokuratūra ir pārkāpusi Savienības tiesības, jo izmeklēšanas stadijā un valsts tiesā notiekošās tiesvedības stadijā tā, rīkodamās prettiesiski, nav atturējusies no savas jurisdikcijas īstenošanas pret prasītājiem ierosinātajās tiesvedībās, kā tas paredzēts Regulas 2017/1939 25. panta 3. punkta a) apakšpunktā, un ka līdz ar to visi Eiropas Prokuratūras procesuālie akti šajā lietā ir spēkā neesoši;
–
atzīt, ka kriminālprocesā, kas pret prasītājiem uzsākts valsts tiesā, Eiropas Prokuratūra ir pārkāpusi Savienības tiesības, jo tā neizbeidza lietu un arī nepārtrauca tiesvedību saskaņā ar Regulas (ES) 2017/1939 39. pantu, un ka tādēļ Eiropas Prokuratūras lēmums par tiesvedības turpināšanu valsts tiesā nav spēkā;
–
piespriest Eiropas Prokuratūrai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
8
Iebildē par nepieņemamību un kompetences neesamību izvirzītie Eiropas Prokuratūras prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
noraidīt prasību kā nepieņemamu vai kompetences neesamības dēļ;
–
piespriest prasītājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
9
Atbildot uz iebildi par nepieņemamību un kompetences neesamību, prasītāji lūdz Vispārējo tiesu noraidīt šo iebildi.
Juridiskais pamatojums
10
Atbilstoši Reglamenta 130. panta 1. un 7. punktam, ja atbildētājs to prasa, Vispārējā tiesa var lemt par prasības nepieņemamību vai par savu kompetenci, neizskatot lietu pēc būtības. Šajā lietā, tā kā Eiropas Prokuratūra ir lūgusi lemt par prasības nepieņemamību un Vispārējās tiesas kompetences neesamību, pēdējā minētā, uzskatīdama, ka lietas materiāli sniedz tai pietiekamu informāciju, nolemj izskatīt šo lūgumu, neveicot turpmākas procesuālās darbības.
11
Iebildē par nepieņemamību un kompetences neesamību Eiropas Prokuratūra izvirza divus nepieņemamības pamatus, no kuriem pirmais attiecas uz to, ka prasība nav vērsta pret aktu, kas rada tiesiskas sekas trešajām personām, un otrais – uz Vispārējās tiesas kompetences neesamību. Pārbaude ir jāsāk ar pēdējo minēto.
12
Ar otro nepieņemamības pamatu Eiropas Prokuratūra būtībā apgalvo, ka Vispārējās tiesas kompetencē nav pārbaudīt apstrīdēto vēstuļu tiesiskumu, jo saskaņā ar Regulas 2017/1939 42. panta 1. punktu šī kompetence ir piešķirta valstu tiesām. Tāpat Eiropas Prokuratūra apgalvo, ka prasītāju otrais un trešais prasījums ir jānoraida tādēļ, ka Vispārējai tiesai nav kompetences tos izskatīt, jo nav tādu tiesību aizsardzības līdzekļu, kas ļautu Savienības tiesai paust nostāju, balstoties uz vispārēju paziņojumu vai principu.
13
Prasītāji apstrīd otro nepieņemamības pamatu. Vispirms viņi lūdz Vispārējo instances tiesu pārbaudīt, vai iebilde par nepieņemamību un kompetences neesamību ir iesniegta Reglamenta 81. panta 1. punktā paredzētajā termiņā. Attiecībā uz pirmo prasījumu tie apgalvo, ka saskaņā ar LESD 267. panta pirmās daļas b) punktu un Reglamenta 127. pantu vienīgi Eiropas Savienības Tiesas kompetencē ir Savienības iestāžu tiesību aktu atcelšana. Turklāt apstrīdētās vēstules esot “lēmumi nolūkā izbeigt lietu, neveicot turpmākus sui generis pasākumus”. Tādējādi atbilstoši “plašai” Regulas 2017/1939 42. panta 3. punkta interpretācijai apstrīdēto vēstuļu tiesiskuma pārbaude esot jāveic Vispārējai tiesai. Bez tam Vispārējās tiesas kompetencē esot izskatīt otro un trešo prasījumu, ņemot vērā, ka tad, ja lieta tiek izskatīta, Vispārējai tiesai Regula 2017/1939 jāinterpretē plaši gan no procesuālā viedokļa attiecībā uz prasības pieņemamību, gan uz iespējamu nolēmumu pēc būtības.
14
Vispirms jākonstatē, ka iebildi par nepieņemamību un kompetences neesamību Eiropas Prokuratūra ir iesniegusi, ievērojot šādas iebildes iesniegšanai paredzēto termiņu. Proti, no lietas materiāliem izriet, ka prasības pieteikums Eiropas Prokuratūrai tika paziņots 2024. gada 10. oktobrī un ka tā ar atsevišķu dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2024. gada 11. decembrī, izvirzīja iebildi par nepieņemamību un kompetences neesamību. Tādējādi iebilde par nepieņemamību un kompetences neesamību Vispārējās tiesas kancelejā tika iesniegta Reglamenta 81. panta 1. punktā noteiktajā divu mēnešu termiņā, kam pieskaitīts šī paša Reglamenta 60. pantā paredzētais termiņš, kas noteikts, pamatojoties uz apsvērumiem par attālumu.
15
Saskaņā ar LESD 86. panta 3. punktu regulā, ar ko izveido Eiropas Prokuratūru, citastarp ir paredzēti noteikumi, kuri piemērojami procesuālo aktu, ko tā pieņem, pildot savus uzdevumus, pārbaudei tiesā.
16
Šajā ziņā jānorāda, ka mehānisms, ko likumdevējs paredzējis, lai nodrošinātu Eiropas Prokuratūras procesuālo aktu pārbaudi, ir sui generis mehānisms. Atbilstīgi Regulas 2017/1939 88. apsvērumam šī mehānisma mērķis ir nodrošināt efektīvus tiesiskās aizsardzības līdzekļus saskaņā ar LES 19. panta 1. punkta otro daļu (skat. rīkojumu, 2023. gada 15. decembris, Stan/Eiropas Prokuratūra, T‑103/23, EU:T:2023:871, 25. punkts un tajā minētā judikatūra).
17
Eiropas Prokuratūras procesuālo aktu tiesiskuma pārbaude ir paredzēta Regulas 2017/1939 42. pantā. Konkrētāk, minētās regulas 42. panta 1. punktā citastarp ir paredzēts, ka Eiropas Prokuratūras procesuālajiem aktiem, ar kuriem iecerēts radīt tiesiskas sekas trešām personām, piemēro pārbaudi kompetentajās valsts tiesās saskaņā ar valsts tiesību aktos izklāstītajām prasībām un procedūrām. Šīs pašas regulas 42. panta 2. punktā ir precizēts, ka Eiropas Savienības Tiesai saskaņā ar LESD 267. pantu ir jurisdikcija sniegt prejudiciālus nolēmumus par Eiropas Prokuratūras procesuālo aktu spēkā esamību, ciktāl šāds spēkā esamības jautājums kādā no dalībvalsts tiesām ir ierosināts, tiešā veidā pamatojoties uz Savienības tiesību aktiem, par Savienības tiesību aktu, tostarp Regulas 2017/1939, noteikumu interpretāciju vai spēkā esamību un par minētās regulas 22. un 25. panta interpretāciju attiecībā uz jebkuru kolīziju starp Eiropas Prokuratūras un kompetento valsts iestāžu kompetencēm (rīkojums, 2023. gada 15. decembris, Stan/Eiropas Prokuratūra, T‑103/23, EU:T:2023:871, 26. punkts).
18
Regulas 2017/1939 42. panta 3. un 8. punktā Savienības tiesas kompetence saskaņā ar LESD 263. pantu ir skaidri noteikta tikai attiecībā uz Eiropas Prokuratūras lēmumiem, kuru mērķis ir izbeigt lietu, ja tie tiek tieši apstrīdēti, pamatojoties uz Savienības tiesību aktiem, kā arī attiecībā uz Eiropas Prokuratūras lēmumiem, kas skar datu subjektu tiesības saskaņā ar Regulas 2017/1939 VIII nodaļu, un Eiropas Prokuratūras lēmumiem, kas nav procesuāli akti, piemēram, tādiem, kas attiecas uz tiesībām uz publisku piekļuvi dokumentiem, vai attiecībā uz lēmumu par Eiropas deleģētā prokurora atbrīvošanu no amata, kas pieņemts saskaņā ar regulas 17. panta 3. punktu, vai jebkuru citu administratīva rakstura lēmumu (rīkojums, 2023. gada 15. decembris, Stan/Eiropas Prokuratūra, T‑103/23, EU:T:2023:871, 27. punkts).
19
Regulas 2017/1939 42. panta 1. un 2. punkta gadījumā nevar atzīt, ka šo noteikumu formulējums ir neskaidrs, jo tie valstu tiesām piešķir ekskluzīvu jurisdikciju izskatīt tos Eiropas Prokuratūras procesuālos aktus, ar kuriem iecerēts radīt tiesiskas sekas trešām personām, izņemot šīs regulas 42. panta 3. punktā paredzētās atkāpes un atsevišķus Eiropas Prokuratūras lēmumus, kas norādīti šīs pašas regulas 42. panta 8. punktā, un ka Eiropas Savienības Tiesa tikai prejudiciālajā tiesvedībā izvērtē šo aktu spēkā esamību attiecībā pret Savienības tiesību normām, kā arī Regulas 2017/1939 noteikumu interpretāciju vai spēkā esamību (rīkojums, 2023. gada 15. decembris, Stan/Eiropas Prokuratūra, T‑103/23, EU:T:2023:871, 31. punkts).
20
Šajā lietā jāuzsver, kā izriet no šī rīkojuma 5. punkta, ka apstrīdētajās vēstulēs Eiropas deleģētais prokurors ir norādījis, ka viņam adresētās vēstules “Aicinājumi rīkoties” ir uzskatāmas par prasītāju aizstāvības elementu Krajský soud v Praze (Apgabaltiesa Prāgā) izskatāmajā krimināllietā un ka šī iemesla dēļ viņš tās nosūtīs šai tiesai.
21
No tā izriet, ka apstrīdētās vēstules pat netieši nevar uzskatīt par lēmumiem izbeigt lietu Regulas 2017/1939 39. panta izpratnē un ka līdz ar to Vispārējās tiesas kompetencē nav pārbaudīt to tiesiskumu saskaņā ar šīs regulas 42. panta 3. punktu.
22
Prasītāju argumentācija par Regulas 2017/1939 42. panta 3. punkta plašu interpretāciju, no kuras izriet, ka viņi apstrīdētās vēstules uzskata par “lēmumiem nolūkā izbeigt lietu, neveicot turpmākus sui generis pasākumus”, neatspēko šo secinājumu.
23
Šajā ziņā jāatgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai plašas interpretācijas izmantošana ir iespējama tikai tad, ja tā ir saderīga ar attiecīgās tiesību normas tekstu, un pat princips par interpretāciju saskaņā ar augstāka spēka tiesību normu nevar būt pamats interpretācijai contra legem (skat. rīkojumu, 2023. gada 15. decembris, Stan/Eiropas Prokuratūra, T‑103/23, EU:T:2023:871, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
24
Pat pieņemot, ka apstrīdētās vēstules atbilst sui generis lēmumiem par lietas izbeigšanu – kas šajā lietā nav pierādīts –, Regulas 2017/1939 42. panta 3. punkta “plaša” interpretācija, ko aizstāv prasītāji, novestu pie tā, ka par “sui generis lēmumu par lietas izbeigšanu” tiktu kvalificēti akti, uz kuriem neattiecas Regulas 2017/1939 39. pantā minētie gadījumi, un tas apdraudētu minētās regulas 42. pantā paredzēto un atgādināta šī rīkojuma 17.–19. punktā atgādināto pārbaudes tiesā sistēmu.
25
No iepriekš minētā izriet, ka pirmais prasījums ir jānoraida kompetences neesamības dēļ.
26
Turklāt jākonstatē, ka ar otro un trešo prasījumu prasītāji būtībā vēlas, lai Vispārējā tiesa konstatētu, ka Eiropas Prokuratūra ir pārkāpusi noteiktas Savienības tiesību normas. Šajā ziņā pietiek ar atgādinājumu, ka tiesvedībās Savienības tiesās nav pieejami tiesību aizsardzības līdzekļi, kas ļautu Savienības tiesai paust nostāju, balstoties uz vispārēju paziņojumu vai principu, un ka Vispārējās tiesas kompetencē nav pasludināt deklaratīvus nolēmumus, veicot tiesiskuma pārbaudi, pamatojoties uz LESD 263. pantu (skat. rīkojumu, 2020. gada 19. novembris, Buxadé Villalba u.c./Parlaments, T‑32/20, nav publicēts, EU:T:2020:552, 64. punkts un tajā minētā judikatūra).
27
Līdz ar to otrais un trešais prasījums ir jānoraida kompetences neesamības dēļ.
28
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, jāapmierina Eiropas Prokuratūras izvirzītais otrais nepieņemamības pamats un, tā kā pirmo nepieņemamības pamatu izvērtēt nav nepieciešamības, šī prasība jānoraida kompetences neesamības dēļ.
Par tiesāšanās izdevumiem
29
Atbilstoši Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs. Tā kā prasītājiem spriedums ir nelabvēlīgs, tiem jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus saistībā ar pagaidu noregulējuma tiesvedību, saskaņā ar Eiropas Prokuratūras prasījumiem.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (sestā palāta)
izdod rīkojumu:
1)
Prasību noraidīt kompetences neesamības dēļ.
2)
Research Investments s. r. o
.,
Areál Zákolany s. r. o. un Simon Cihelník atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus saistībā ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.
Luksemburgā, 2025. gada 6. jūnijā
Sekretārs
V. Di Bucci
Priekšsēdētāja
M. J. Costeira
(
*1
)	Tiesvedības valoda – čehu.