62020TJ0525
VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā)
2023. gada 13. septembrī (
*1
)
Valsts atbalsts – Pasta nozare un kravu autopārvadājumi – Konkurenta sūdzība – Kapitālieguldījums, ko valsts uzņēmums ir piešķīris savam meitasuzņēmumam – Lēmums, ar kuru iepriekšējas izskatīšanas stadijas noslēgumā konstatēts, ka nepastāv valsts atbalsts – Grupas, kuru kopīgi kontrolē divas dalībvalstis, mātesuzņēmums – Grupas mātesuzņēmuma veikta kapitālieguldījuma apstiprināšana – Attiecināmība uz valsti
Lietā T‑525/20
ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport
, Padborga [Padborg] (Dānija),
Danske Fragtmænd A/S
, Obihoja [Åbyhøj] (Dānija),
kuras pārstāv L. Sandberg‑Mørch, advokāte,
prasītājas,
ko atbalsta
Jørgen Jensen Distribution A/S
, Ikasta [Ikast] (Dānija), ko pārstāv L. Sandberg‑Mørch, advokāte,
un
Specialforeningen for Logistik og Distribution
(SLD), Kopenhāgena (Dānija), ko pārstāv L. Sandberg‑Mørch, advokāte,
personas, kas iestājušās lietā,
pret
Eiropas Komisiju, ko pārstāv L. Flynn, pārstāvis,
atbildētāja,
ko atbalsta
Dānijas Karaliste, ko pārstāv M. Søndahl Wolff, pārstāve, kurai palīdz R. Holdgaard, advokāts,
un
Zviedrijas Karaliste, ko pārstāv C. Meyer‑Seitz, H. Eklinder, A. Runeskjöld, M. Salborn Hodgson, H. Shev, R. Shahsavan
Eriksson un O. Simonsson, pārstāvji,
kā arī
PostNord Logistics A/S
, Kēge [Køge] (Dānija),
un
PostNord Group AB
, Solna [Solna] (Zviedrija),
ko pārstāv O. Koktvedgaard, advokāts,
personas, kas iestājušās lietā,
VISPĀRĒJĀ TIESA (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs R. da Silva Pasošs [R. da Silva Passos] (referents), tiesneši S. Žervazonī [S. Gervasoni], N. Pultoraka [N. Półtorak], I. Reine un T. Pinne [T. Pynnä],
sekretārs: A. Margelis [A. Marghelis], administrators,
ņemot vērā tiesvedības rakstveida daļu,
pēc 2023. gada 2. februāra tiesas sēdes
pasludina šo spriedumu.
Spriedums (
1
)
1
Ar prasībām, kas pamatotas ar LESD 263. pantu, prasītājas ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport (turpmāk tekstā – “ITD”) un Danske Fragtmænd A/S lūdz atcelt Komisijas Lēmumu C(2020) 3006 final (2020. gada 12. maijs) valsts atbalsta lietā SA.52489 (2018/FC) – Dānija un valsts atbalsta lietā SA.52658 – Zviedrija (Iespējamais valsts atbalsts PostNord Logistics) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
Tiesvedības priekšvēsture
2
ITD ir profesionāla apvienība, kurā apvienotas saskaņā ar Dānijas tiesībām dibinātas sabiedrības, kas valsts un starptautiskā līmenī darbojas preču autopārvadājumu un loģistikas pakalpojumu tirgū. Danske Fragtmænd ir saskaņā ar Dānijas tiesībām dibināta sabiedrība, kas darbojas konkrēti preču autopārvadājumu un paku piegādes pakalpojumu Dānijas tirgū.
3
PostNord AB ir saskaņā ar Zviedrijas tiesībām dibināta sabiedrība, kuras pamatkapitāls 40 % apmērā pieder Dānijas Karalistei un 60 % apmērā – Zviedrijas Karalistei. Tā tika izveidota 2009. gadā ar nosaukumu Posten Norden AB, apvienojoties Post Danmark A/S, Dānijas Karalistes vēsturiskajam pasta operatoram, no vienas puses, un Posten AB, Zviedrijas Karalistes vēsturiskajam pasta operatoram, no otras puses.
4
PostNord 100 % apmērā pieder sabiedrība PostNord Group AB; pēdējai minētajai pašai 100 % apmērā pieder sabiedrības Post Danmark un Posten, kurām attiecīgi Dānijā un Zviedrijā ir uzticēts sniegt universālos pasta pakalpojumus. PostNord Group 100 % apmērā pieder arī sabiedrība PostNord Logistics A/S, kas ir saskaņā ar Dānijas tiesībām dibināta sabiedrība ar juridisko adresi Kopenhāgenā (Dānija) un ir atbildīga par kravu autopārvadājumu pakalpojumiem Dānijā.
5
2018. gada 22. novembrīITD Eiropas Komisijai iesniedza sūdzību par to, ka PostNord Logistics savos gada pārskatos par 2017. un 2018. gadu esot paziņojusi, ka tā gūs labumu no PostNord kapitāla palielināšanas. ITD uzskata, ka šī kapitāla palielināšana esot nelikumīgs valsts atbalsts, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
6
Kopš 2015. gada PostNord Logistics ir bijuši zaudējumi, un līdz 2017. finanšu gada beigām tā bija izsmēlusi savu pašu kapitālu. Šajā kontekstā 2018. gada 30. novembrī ārkārtas kopsapulcē PostNord Logistics ieteica PostNord Group vadībai palielināt PostNord Logistics kapitālu par 115 miljoniem Dānijas kronu (DKK) (aptuveni 15,4 miljoni EUR) (turpmāk tekstā – “kapitāla palielināšana”).
7
Ņemot vērā kapitāla palielināšanas apmēru, PostNord Group2018. gada 7. decembrī lūdza sava mātesuzņēmuma PostNord direktoru padomei apstiprināt šo pasākumu un principu tā pārskaitīšanai vairākās daļās.
8
2018. gada 11. decembrīPostNord direktoru padome apstiprināja kapitāla palielināšanu.
9
2018. gada 20. decembrīPostNord Logistics saņēma pirmo kapitāla palielinājuma daļu 70 miljonu DKK apmērā (aptuveni 9,37 miljoni EUR).
10
2019. gada 7. jūnijāITD Komisijai iesniedza papildu apsvērumus par savu sūdzību, kuros tā tostarp apgalvoja, ka PostNord Logistics gūstot labumu no savu darbību šķērssubsidēšanas, ko veic Post Danmark, un tas ļaujot tai bez maksas izmantot vairākas savas infrastruktūras daļas, kuras tiek finansētas no valsts kompensācijas, ko tā saņem, lai nodrošinātu universālo pasta pakalpojumu Dānijā (turpmāk tekstā – “šķērssubsidēšana”).
11
2020. gada 30. martāITD Komisijai iesniedza jaunus apsvērumus par šķērssubsidēšanu, kā arī brīdinājuma vēstuli, ka tad, ja Komisija divu mēnešu laikā nepieņems galīgo nostāju par tās sūdzību, tā saskaņā ar LESD 265. pantu Vispārējā tiesā celšot prasību sakarā ar bezdarbību.
12
2020. gada 12. maijā Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu. Pirmkārt, tā uzskatīja, ka PostNord Logistics gada pārskatos ietvertie paziņojumi par 2017. un 2018. gadu nenozīmē priekšrocības piešķiršanu un līdz ar to nav uzskatāmi par valsts atbalstu. Otrkārt, tā secināja, ka kapitāla palielināšana nav attiecināma uz Dānijas un Zviedrijas Karalistēm un tādējādi arī nav uzskatāma par valsts atbalstu. Treškārt, tā uzskatīja, ka šķērssubsidēšana nav pierādīta un ka līdz ar to darījumi starp Post Danmark un PostNord Logistics nav uzskatāmi par valsts atbalstu.
Lietas dalībnieku prasījumi
13
Prasītāju, ko atbalsta Jørgen Jensen Distribution A/S un Specialforeningen for Logistik og Distribution (SLD), prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
atcelt apstrīdēto lēmumu;
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
14
Komisijas, ko atbalsta PostNord Group un PostNord Logistics, prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
prasību noraidīt;
–
piespriest prasītājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
15
Dānijas Karaliste un Zviedrijas Karaliste, kas arī iestājušās lietā Komisijas prasījumu atbalstam, lūdz Vispārējo tiesu prasību noraidīt.
Juridiskais pamatojums
Par prasības priekšmetu
16
Apstrīdētajā lēmumā Komisija ir lēmusi par triju atsevišķu pasākumu atbalsta raksturu (skat. šā sprieduma 12. punktu).
17
Prasības pamatošanai prasītājas izvirza vienu pamatu, ar ko tiek apgalvots, ka Komisija neesot sākusi LESD 108. panta 2. punktā paredzēto formālo izmeklēšanas procedūru, lai gan, novērtējot divus no šiem pasākumiem, proti, pirmkārt, kapitāla palielināšanu un, otrkārt, šķērssubsidēšanu, radušās nopietnas grūtības. Savukārt ar šo prasību tās neapstrīd Komisijas vērtējumu par PostNord Logistics gada pārskatos par 2017. un 2018. gadu ietvertajiem paziņojumiem.
18
Tādējādi, lai gan prasītājas formāli lūdz apstrīdēto lēmumu atcelt pilnībā, ir jāuzskata, ka ar šo prasību tiek lūgts šo lēmumu atcelt daļēji, jo Komisija neesot ievērojusi LESD 108. panta 2. punktu, secinot, ka kapitāla palielināšana nav valsts atbalsts un ka šķērssubsidēšanas esamība nav pierādīta.
Ievada apsvērumi
19
Saskaņā ar Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.), 24. panta 2. punkta pirmo teikumu jebkura ieinteresētā persona var iesniegt sūdzību, lai informētu Komisiju par jebkādu iespējami nelikumīgu atbalstu. Saskaņā ar šīs pašas regulas 15. panta 1. punkta pirmo teikumu šādas sūdzības iesniegšana izraisa LESD 108. panta 3. punktā paredzētās iepriekšējas izskatīšanas stadijas uzsākšanu, un tas nozīmē, ka Komisijai ir jāpieņem lēmums saskaņā ar Regulas 2015/1589 4. panta 2., 3. vai 4. punktu.
20
LESD 108. panta 3. punktā paredzētās un Regulas 2015/1589 4. pantā noregulētās iepriekšējās izskatīšanas stadijas mērķis ir ļaut Komisijai izveidot sākotnēju viedokli par pasākumiem, kas ir nodoti tās izskatīšanā. Šīs stadijas noslēgumā Komisija konstatē, ka paziņotais pasākums vai nu nav uzskatāms par atbalstu, un šādā gadījumā tā pieņem lēmumu par atbalsta neesamību saskaņā ar Regulas 2015/1589 4. panta 2. punktu, vai arī – ka attiecīgais pasākums ietilpst LESD 107. panta 1. punkta piemērošanas jomā. Ja pēc iepriekšējas izskatīšanas Komisija konstatē, ka paziņotais pasākums, ciktāl tas ietilpst LESD 107. panta 1. punkta piemērošanas jomā, nerada šaubas par tā saderību ar iekšējo tirgu, tā saskaņā ar Regulas 2015/1589 4. panta 3. punktu pieņem lēmumu necelt iebildumus.
21
Tas, ka pastāv šaubas, kas var pamatot LESD 108. panta 2. punktā paredzētās formālās izmeklēšanas procedūras sākšanu, izpaužas kā objektīva nopietnu grūtību esamība, ar kurām Komisija ir saskārusies, pārbaudot attiecīgā pasākuma atbalsta raksturu vai tā saderību ar iekšējo tirgu. Proti, no judikatūras izriet, ka nopietnu grūtību jēdzienam ir objektīvs raksturs (spriedums, 2016. gada 21. decembris, Club Hotel Loutraki u.c./Komisija, C‑131/15 P, EU:C:2016:989, 31. punkts). Tas, vai šādas grūtības pastāv, ir jānoskaidro, objektīvi ņemot vērā gan apstākļus, kādos apstrīdētais akts ir pieņemts, gan akta saturu, salīdzinot lēmuma pamatojumu ar informāciju, kura bija vai varēja būt Komisijas rīcībā brīdī, kad tā pieņēma lēmumu par strīdīgo atbalstu, un šajā ziņā jāatgādina, ka informācija, kura varēja būt Komisijas rīcībā, ir tā, kurai, šķiet, ir nozīme vērtējumā, kas jāveic, un kuru tā, iesniedzot lūgumu, varēja iegūt iepriekšējās izskatīšanas stadijā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 5. maijs, ITD un Danske Fragtmænd/Komisija, T‑561/18, EU:T:2021:240, 48. punkts un tajā minētā judikatūra).
22
Turklāt vērtējuma, kuru Komisija veikusi iepriekšējās izskatīšanas procedūras laikā, nepietiekamais vai nepilnīgais raksturs ir netiešs pierādījums, ka attiecīgā pasākuma izvērtējumā bijušas nopietnas grūtības, kuru esamība rada tai pienākumu sākt formālo izmeklēšanas procedūru (skat. spriedumu, 2021. gada 2. septembris, Komisija/Tempus Energy un Tempus Energy Technology, C‑57/19 P, EU:C:2021:663, 41. punkts un tajā minētā judikatūra).
23
Pieteikuma iesniedzējam, kas lūdz atcelt iepriekšējās izskatīšanas noslēgumā pieņemto lēmumu, ir jāpierāda nopietnu grūtību esamība, pamatojoties uz savstarpēji atbilstošu netiešu pierādījumu kopumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 17. novembris, Irish Wind Farmers’ Association u.c./Komisija, C‑578/21 P, nav publicēts, EU:C:2022:898, 54. punkts un tajā minētā judikatūra).
24
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ir jāizvērtē prasītāju argumentācija, kuras mērķis ir pierādīt nopietnu grūtību esamību, kuru dēļ Komisijai būtu bijis jāsāk formālā izmeklēšanas procedūra.
Par kapitāla palielināšanu
25
Prasītājas, kuras šajā ziņā atbalsta Jørgen
Jensen Distribution, apgalvo: nopietnu grūtību esamību pierāda Komisijas apstrīdētajā lēmumā izdarītais secinājums, ka kapitāla palielināšana nav valsts atbalsts, jo tā nav attiecināma uz Dānijas un Zviedrijas Karalistēm.
26
Pirmām kārtām, apstrīdētais lēmums esot pretrunīgs attiecībā uz vienību, kas nodrošina kapitāla palielināšanu. Lai gan dažās apstrīdētā lēmuma rindkopās šāds pasākums esot attiecināts uz grupas mātesuzņēmumu, proti, PostNord, un tas atbilstot faktiskajiem apstākļiem, Komisija esot secinājusi, ka lēmumu par kapitāla palielināšanu ir pieņēmusi PostNord Group, kas ir šīs sabiedrības meitasuzņēmums.
27
Otrām kārtām, prasītājas un Jørgen Jensen Distribution apgalvo, ka nopietnu grūtību esamība ir pierādīta ar dažādiem netiešiem pierādījumiem, kuri, aplūkojot tos kopā, norāda uz to, ka ir maz ticams, ka Dānijas un Zviedrijas Karalistes nav bijušas iesaistītas kapitāla palielināšanas pieņemšanā, kas tādējādi uz tām attiecināms.
28
Pirmkārt, prasītājas izvirza argumentu par to, ka Dānijas un Zviedrijas Karalistes esot iecēlušas amatā lielāko daļu PostNord direktoru padomes locekļu, no kuriem divi šajās valstīs ir augsta līmeņa ierēdņi. Otrkārt, no PostNord 2017. gada pārskata (turpmāk tekstā – “2017. gada pārskats”) izrietot, ka Dānijas un Zviedrijas Karalistes ar PostNord direktoru padomi ir uzturējušas “dialogu” par kapitāla palielināšanu. Treškārt, PostNord esot politiska interese, jo tās meitasuzņēmumiem Post Danmark un Posten ir uzticēts universālais pasta pakalpojums attiecīgi Dānijā un Zviedrijā – valstīs, kurās tās ir vēsturiskie pasta operatori. Ceturtkārt, apsvērumos par Zviedrijas Karalistes iestāšanās rakstu un PostNord Group un PostNord Logistics iestāšanās rakstu prasītājas apgalvo, ka ne tikai kapitāla palielināšanas summa pati par sevi ir nozīmīga, bet arī tas, ka šis pasākums iekļāvās virknē citu kapitāla palielinājumu, lai novērstu PostNord Logistics zaudējumus un izvairītos no bankrota.
29
Komisija, kuru atbalsta Dānijas Karaliste, Zviedrijas Karaliste, kā arī PostNord Group un PostNord Logistics, apstrīd prasītāju argumentus.
30
Pirmām kārtām, Komisija uzsver, ka apstrīdētajā lēmumā tā vienmēr ir uzskatījusi, ka lēmumu par kapitāla palielināšanu ir pieņēmusi PostNord Group. PostNord esot vienīgi lūgta sniegt piekrišanu šim pasākumam, ņemot vērā tā apmēru.
31
Otrām kārtām, Komisija apstrīd, ka prasītājas būtu sniegušas netiešus pierādījumus, kas varētu pierādīt kapitāla palielināšanas attiecināmību uz Dānijas un Zviedrijas Karalistēm.
32
Pirmkārt, Komisija uzsver, ka nosacījums par pasākuma attiecināmību uz dalībvalsti prasot tās aktīvu iesaistīšanos, kas secināma no precīzu un saskanīgu netiešu pierādījumu kopuma vērtējuma in concreto. Taču šajā lietā prasītājas galvenokārt esot balstījušās uz organizatoriska rakstura apstākļiem, kuri nav pietiekami.
33
Otrkārt, attiecībā uz PostNord direktoru padomes sastāvu Komisija vispirms norāda, ka ne Dānijas Karaliste, ne Zviedrijas Karaliste viena pati neieceļ šīs struktūras locekļu vairākumu. Turklāt nevienam no PostNord direktoru padomes locekļiem, kurus ir iecēlušas Dānijas un Zviedrijas Karalistes, neesot veto tiesību. Dānijas Karaliste piebilst, ka Dānijas un Zviedrijas Karalistes nevar iecelt ne PostNord valdes locekļus, ne PostNord Group valdes locekļus un ka šo valstu intereses ne vienmēr sakrīt. PostNord Group un PostNord Logistics vēl piebilst, ka koordinācija starp Dānijas un Zviedrijas Karalistēm bijusi maz ticama, ņemot vērā kapitāla palielināšanas nelielo apmēru un PostNord Logistics nelielo nozīmi politiskā ziņā.
34
Turpinājumā Dānijas Karaliste un Zviedrijas Karaliste norāda, ka to attiecīgie principi, kas piemērojami valsts uzņēmumu pārvaldībai, nozīmē, ka sabiedrības direktoru padomes locekļi tiek izraudzīti atkarībā no viņu kompetences, lai nodrošinātu tās labu pārvaldību, pilnīgi neatkarīgi no tās īpašniekiem. Lai gan ir iespējams, ka sabiedrības akcionāri kopsapulces laikā dod norādījumus direktoru padomei, šajā gadījumā tas tā neesot bijis.
35
Visbeidzot attiecībā uz Dānijas Karalistes ierēdņa un Zviedrijas Karalistes ierēdņa klātbūtni PostNord direktoru padomē Komisija apgalvo, ka prasītājas nav norādījušas nevienu apstākli, kas varētu pierādīt, ka šie ierēdņi, kuriem jārīkojas neatkarīgi, būtu saņēmuši norādījumus no valstīm, kurām viņi ir piederīgi, vai ka viņi varētu ietekmēt PostNord lēmumu pieņemšanas procesu.
36
Treškārt, attiecībā uz 2017. gada pārskatā minēto “dialogu par finansējumu” starp PostNord direktoru padomi un tās īpašniekiem Dānijas Karaliste, kā arī PostNord Group un PostNord Logistics apstrīd, ka šis apstāklis nozīmē Dānijas un Zviedrijas Karalistu norādījumus par kapitāla palielināšanu, ņemot vērā, ka šāds dialogs attiecās vienīgi uz Post Danmark pārstrukturēšanu, nevis uz kapitāla palielināšanu.
37
Ceturtkārt, Komisija apstrīd prasītāju uzsvērtā apstākļa – atbilstoši kuram diviem PostNord meitasuzņēmumiem ir uzticēts universālā pasta pakalpojuma pienākums – nozīmi, jo tas neattiecas uz PostNord Logistics, kura ir kapitāla palielinājuma saņēmēja un kuras pakalpojumi paredzēti tikai profesionāļiem. Šajā pašā ziņā PostNord Group un PostNord Logistics uzsver, ka kapitāla palielināšana no ekonomiskā viedokļa bija racionāls pasākums, jo loģistikas tirgus strauji pieaug.
38
Vispirms ir jākonstatē, ka pretēji tam, ko apgalvo prasītājas, apstrīdētais lēmums nav pretrunīgs attiecībā uz tās vienības noteikšanu, kas sniedz kapitāla palielināšanu.
39
Protams, apstrīdētā lēmuma 26. punktā Komisija ir norādījusi, ka 2018. gada 11. decembrīPostNord bija “nolēmusi veikt kapitāla palielināšanu”.
40
Tomēr, pirmām kārtām, nākamajā teikumā tā nekavējoties ir norādījusi, ka, ņemot vērā kapitāla palielināšanas apmēru, “tika prasīts PostNord AB direktoru padomes apstiprinājums”, un ir atsaukusies uz apstrīdētā lēmuma 20. punktu, kura pēdējā teikumā tā ir norādījusi, ka “lēmumiem par grupas iekšējiem kapitāla ieguldījumiem apmērā, kas pārsniedz [..], ir vajadzīgs PostNord AB direktoru padomes apstiprinājums”. Otrām kārtām, vērtējot kapitāla palielināšanas attiecināmību uz valsti, Komisija apstrīdētā lēmuma 76. punktā ir atsaukusies uz “[PostNord Group] lēmumu iepludināt kapitālu [PostNord Logistics]” un nākamajā punktā ir norādījusi, ka kapitāla palielināšanas apmēra dēļ saskaņā ar grupas iekšējiem noteikumiem PostNord bija iesaistīta lēmumu pieņemšanas procesā.
41
Turklāt no PostNord Logistics 2018. gada pārskata izriet, ka tā ir atjaunojusi pašu kapitālu ar sava mātesuzņēmuma, proti, PostNord Group, ieguldījumu.
42
Tādējādi apstrīdētā lēmuma interpretācija kopumā kopā ar lietas materiāliem ļauj saprast, ka Komisija pamatoti ir uzskatījusi, ka PostNord Group bija palielinājusi kapitālu PostNord Logistics labā un ka, ņemot vērā kapitāla palielināšanas apmēru, saskaņā ar PostNord grupas iekšējiem noteikumiem bija nepieciešams PostNord direktoru padomes apstiprinājums.
43
Turklāt, lai gan Komisija ir uzskatījusi, ka kapitāla palielināšana ir PostNord Group lēmums, tā tomēr ir ņēmusi vērā sabiedrības PostNord lomu, jo apstrīdētā lēmuma 69. un nākamajos punktos tā ir ņēmusi vērā saikni starp šo sabiedrību un Dānijas un Zviedrijas Karalistēm, lai noteiktu, vai kapitāla palielināšana ir attiecināma uz šīm valstīm.
44
Attiecībā uz jautājumu, vai Komisijas vērtējums par šādu attiecināmību liecina par nopietnu grūtību esamību, jāatgādina – lai priekšrocības varētu kvalificēt par “atbalstu” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, tām jābūt attiecināmām uz valsti (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 2. marts, Komisija/Itālija u.c., C‑425/19 P, EU:C:2021:154, 58. punkts un tajā minētā judikatūra).
45
Pasākuma attiecināmību uz valsti LESD 107. panta 1. punkta izpratnē nevar izsecināt no tā vien, ka šo pasākumu veicis valsts uzņēmums. Proti, pat ja valsts var kontrolēt valsts uzņēmumu un īstenot noteicošu ietekmi uz tā darbībām, nevar automātiski pieņemt, ka šī kontrole konkrētajā gadījumā patiesi ir veikta. Vēl ir jāizvērtē, vai var uzskatīt, ka šā pasākuma īstenošanā tādā vai citādā veidā ir bijušas iesaistītas valsts iestādes (skat. spriedumu, 2021. gada 2. marts, Komisija/Itālija u.c., C‑425/19 P, EU:C:2021:154, 59. punkts un tajā minētā judikatūra).
46
Tātad tāda atbalsta pasākuma attiecināmību uz valsti, kuru veicis valsts uzņēmums, var secināt no netiešu pierādījumu kopuma, kurš izriet no attiecīgā gadījuma apstākļiem un konteksta, kādā šis pasākums ir veikts. Šajā ziņā nevar prasīt, lai, pamatojoties uz precīziem norādījumiem, tiktu pierādīts, ka valsts iestādes ir konkrēti mudinājušas valsts uzņēmumu veikt attiecīgo atbalsta pasākumu (skat. spriedumu, 2021. gada 2. marts, Komisija/Itālija u.c., C‑425/19 P, EU:C:2021:154, 60. punkts un tajā minētā judikatūra).
47
It īpaši ir nozīme jebkādiem netiešajiem pierādījumiem, kas konkrētajā gadījumā norāda vai nu uz valsts iestāžu iesaistīšanos, vai mazticamību, ka pasākums, ņemot vērā tostarp tā apmēru, saturu vai nosacījumus, kurus tas ietver, ir īstenots bez iesaistīšanās, vai arī uz minēto iestāžu neiesaistīšanos šā pasākuma veikšanā (skat. spriedumu, 2021. gada 2. marts, Komisija/Itālija u.c., C‑425/19 P, EU:C:2021:154, 61. punkts un tajā minētā judikatūra).
48
Turklāt starp netiešajiem pierādījumiem, kas ļauj secināt šādu attiecināmību, ir apstāklis, ka attiecīgais valsts uzņēmums nevarēja pieņemt apstrīdēto lēmumu, neņemot vērā valsts varas iestāžu prasības vai valsts iestāžu norādījumus, valsts uzņēmuma integrācija valsts pārvaldes struktūrās, tā darbības raksturs un tās veikšana tirgū parastos konkurences apstākļos ar privātiem tirgus dalībniekiem, uzņēmuma juridiskais statuss vai arī valsts iestāžu īstenotās uzraudzības intensitāte (skat. spriedumu, 2021. gada 2. marts, Komisija/Itālija u.c., C‑425/19 P, EU:C:2021:154, 62. punkts un tajā minētā judikatūra).
49
Šajā lietā apstrīdētajā lēmumā Komisija vispirms ir uzsvērusi, ka PostNord kā valsts uzņēmuma statuss nav pietiekams, lai uzskatītu, ka tā veiktie pasākumi ir attiecināmi uz tā akcionāriem, Dānijas un Zviedrijas Karalistēm. Pēc tam tā ir pārbaudījusi dažādus faktorus, uz kuriem pamatojoties tā ir secinājusi, ka kapitāla palielināšana nav attiecināma uz Dānijas un Zviedrijas Karalistēm un tādējādi nav uzskatāma par valsts atbalstu. Šis secinājums būtībā ir balstīts uz šādiem divpadsmit faktoriem:
–
lēmums par kapitāla palielināšanu tika pieņemts pēc tā saņēmēja PostNord Logistics pieprasījuma, un to īstenoja PostNord Group, nevis PostNord (apstrīdētā lēmuma 76. un 78. punkts);
–
PostNord piekrišana kapitāla palielināšanai bija nepieciešama, ņemot vērā tā apmēru, bet nešķiet, ka Dānijas vai Zviedrijas Karalistes vai ierēdņi, kurus tās iecēlušas amatā PostNord direktoru padomē, būtu izteikuši īpašu viedokli par šo pasākumu (apstrīdētā lēmuma 77. punkts);
–
ar PostNord direktoru padomes locekļu iecelšanu vien, ko veikušas Dānijas un Zviedrijas Karalistes, nepietiek, lai secinātu, ka kapitāla palielināšana ir attiecināma uz šīm valstīm, jo nekas neliecina par to, ka šie ierēdņi nerīkojas neatkarīgi, viņiem nav īpašu balsstiesību vai veto tiesību un turklāt pārējie PostNord direktoru padomes locekļi nestrādā valstu – akciju turētāju – labā un tādējādi ir neatkarīgi (apstrīdētā lēmuma 79. un 80. punkts);
–
PostNord direktoru padomes locekļiem nebija pienākuma ievērot īpašus norādījumus no valstīm – akciju turētājām –, un nekas neļauj uzskatīt, ka šādi norādījumi būtu sniegti attiecībā uz kapitāla palielināšanu (apstrīdētā lēmuma 86. un 88. punkts);
–
lai apstiprinātu kapitāla palielināšanu, bija nepieciešams vienkāršs PostNord direktoru padomes balsu vairākums, līdz ar to Dānijas Karalistei vai Zviedrijas Karalistei nebija iespējams īstenot savu gribu direktoru padomē (apstrīdētā lēmuma 95. punkts);
–
PostNord un tā meitasuzņēmumi nav integrēti Dānijas vai Zviedrijas valsts pārvaldē (apstrīdētā lēmuma 89. punkts);
–
PostNord un tā meitasuzņēmumu darbības ir tikai komerciālas, izņemot tās, kas ir saistītas ar Post Danmark veiktajām universālā pasta pakalpojuma saistībām, kuras tomēr nav saistītas ar PostNord Logistics darbībām (apstrīdētā lēmuma 90. un 91. punkts);
–
PostNord Group ir privāto tiesību sabiedrība (apstrīdētā lēmuma 92. punkts);
–
PostNord Group, kuru uzrauga PostNord, nevis Dānijas un Zviedrijas Karalistes, ir autonoma attiecībā pret šīm valstīm (apstrīdētā lēmuma 93. un 94. punkts);
–
PostNord Logistics ir salīdzinoši mazs uzņēmums, kas nav politiski, sociāli vai ekonomiski nozīmīgs, tādējādi tā maksātnespējai nebūtu īpašas ietekmes, kas pamatotu valsts iejaukšanos tās novēršanā (apstrīdētā lēmuma 97. un 99. punkts);
–
ir taisnība, ka kapitāla palielināšanas summa ir nozīmīga sabiedrībai PostNord Logistics, bet uzņēmumam PostNord Group, ņemot vērā tā apgrozījumu, tā tas nav (apstrīdētā lēmuma 98. punkts);
–
kapitāla palielināšana no ekonomiskā viedokļa ir racionāla, jo loģistikas tirgus ir augošs (apstrīdētā lēmuma 100. punkts).
50
Sniedzot dažādus netiešus pierādījumus, kas, pēc prasītāju ieskata, pierāda, ka Dānijas un Zviedrijas Karalistu neiesaistīšanās kapitāla palielināšanā bija maz ticama, tās apgalvo, ka Komisijas analīze parāda, ka tā ir saskārusies ar nopietnām grūtībām, kuras tā nav pārvarējusi.
Par organizatoriska rakstura saiknēm starp “PostNord” un Dānijas un Zviedrijas Karalistēm
51
Prasītājas uzsver PostNord direktoru padomes sastāvu, kuras locekļu vairākumu ieceļ Dānijas un Zviedrijas Karalistes, turklāt katra no šīm valstīm ir izvēlējusies šā uzņēmuma direktoru padomē iecelt amatā vienu no saviem ierēdņiem.
52
Protams, direktoru padomes locekļu iecelšana ir sabiedrības īpašnieku prerogatīva un principā pati par sevi neļauj prezumēt valsts uzņēmuma īstenota pasākuma attiecināmību uz valsti, kas to kontrolē (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 25. jūnijs, SACE un Sace BT/Komisija, T‑305/13, EU:T:2015:435, 42. un 61. punkts).
53
Tomēr, izvērtējot valsts uzņēmuma direktoru padomes īstenota pasākuma attiecināmību uz valsti, šīs struktūras locekļu iecelšana ir pienācīgi jāņem vērā, ciktāl tā apliecina, ka pastāv īpaša saikne starp attiecīgo valsts uzņēmumu un valsti, kas to kontrolē (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 28. janvāris, Slovēnija/Komisija, T‑507/12, nav publicēts, EU:T:2016:35, 102.–107. punkts). Šī īpašā saikne var būt norāde uz mazticamību, ka valsts nav iesaistīta attiecīgā pasākuma noteikšanā šā sprieduma 47. punktā minētās judikatūras izpratnē.
54
Jo īpaši noteiktos gadījumos apstākļi, kas saistīti ar valsts uzņēmuma vadības struktūru locekļu iecelšanu, var pierādīt, ka šim uzņēmumam ir ierobežota neatkarība attiecībā pret valsti, kas to kontrolē, tāpēc šāda iecelšana ir nozīmīga norāde par attiecināmību uz valsti (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 25. jūnijs, SACE un Sace BT/Komisija, T‑305/13, EU:T:2015:435, 63. punkts) vai pat var pierādīt šādu attiecināmību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 17. septembris, Commerz Nederland, C‑242/13, EU:C:2014:2224, 35. punkts).
55
Šajā lietā, pirmkārt, ir jākonstatē, kā izriet no apstrīdētā lēmuma 20. punkta, ka PostNord direktoru padomē ir vienpadsmit locekļi, no kuriem četrus ieceļ Dānijas Karaliste, četrus – Zviedrijas Karaliste un trīs – Post Danmark un Posten, PostNord meitasuzņēmumu, darbinieki.
56
Konkrētāk, no dažādiem PostNord gada pārskatiem, kurus prasītājas iesniegušas prasības pieteikuma pielikumos, izriet, ka astoņi Dānijas un Zviedrijas Karalistu amatā ieceltie locekļi ir iecelti ikgadējā kopsapulcē, kurā Dānijas Karalisti pārstāv transporta ministrs, savukārt Zviedrijas Karalisti pārstāv uzņēmējdarbības un inovāciju ministrs.
57
Turklāt starp lietas dalībniekiem nav strīda par to, ka kapitāla palielināšanas brīdī viens no četriem PostNord direktoru padomes locekļiem, kurus amatā bija iecēlusi Dānijas Karaliste, vienlaikus bija šīs valsts augsta līmeņa ierēdnis, savukārt viens no četriem direktoru padomes locekļiem, kurus amatā bija iecēlusi Zviedrijas Karaliste, vienlaikus bija arī šīs valsts augsta līmeņa ierēdnis. Pirmām kārtām, Dānijas ierēdnis Dānijas Finanšu ministrijā pildīja Uzņēmējdarbības, ražīguma, apgādes, enerģētikas un Savienības budžeta departamenta ģenerāldirektora vietnieka pienākumus. Otrām kārtām, Zviedrijas ierēdnis bija Zviedrijas Uzņēmējdarbības un inovāciju ministrijas Valsts uzņēmumu departamenta direktora vietnieks.
58
Par šiem diviem ierēdņiem Komisija ir norādījusi, ka tie nav pauduši īpašu viedokli par kapitāla palielināšanu (apstrīdētā lēmuma 77. punkts), ka viņi šajā ziņā nebija saņēmuši īpašus norādījumus no Dānijas un Zviedrijas Karalistēm (apstrīdētā lēmuma 86. punkts), ka tiek prezumēts, ka viņi rīkojas neatkarīgi, un ka viņi nevar uzspiest savu gribu, jo viņiem nav ne īpašu balsstiesību, ne veto tiesību (apstrīdētā lēmuma 80. punkts).
59
Tomēr šie apsvērumi vien nevar padarīt par nebūtisku ierēdņu klātbūtni PostNord direktoru padomē, vērtējot kapitāla palielināšanas attiecināmību uz Dānijas un Zviedrijas Karalistēm, jo, lai pierādītu valsts uzņēmuma veikta pasākuma attiecināmību uz valsti, kas to kontrolē, nav jāpierāda, ka, pamatojoties uz precīziem norādījumiem, valsts iestādes konkrēti ir mudinājušas šo uzņēmumu veikt attiecīgo pasākumu (skat. šā sprieduma 46. punktu).
60
Šajā ziņā tas, ka PostNord direktoru padomē ir iecelti locekļi, kuri vienlaikus veic augsta līmeņa vadības pienākumus Dānijas Karalistes un Zviedrijas Karalistes ministrijās darbības jomās, kurām ir tieša saikne ar valsts uzņēmumiem, tostarp PostNord, ļauj uzskatīt, ka šiem ierēdņiem ir šo valstu uzticība un ka tādējādi viņi varēja uzturēt neformālus kontaktus ar to ministriju pārstāvjiem, kurās viņi ietilpa, un tādējādi apliecināt minēto valstu ietekmi lēmumu pieņemšanas procesā PostNord iekšienē.
61
Turklāt apstrīdētā lēmuma 77. punktā Komisija ir uzsvērusi, ka “ir ļoti iespējams, ka Dānijai un Zviedrijai bija zināms par plānoto kapitāla palielināšanu (it īpaši tāpēc, ka divi direktoru padomes locekļi arī bija attiecīgi Dānijas un Zviedrijas ierēdņi)”. Tāpat tiesas sēdē Dānijas Karaliste būtībā paskaidroja, ka tā ir konkrēti iecēlusi ierēdni direktoru padomē, lai informētu Finanšu ministriju un Transporta ministriju par šajā struktūrā notiekošām diskusijām par universālo pasta pakalpojumu Post Danmark pārstrukturēšanas procesā.
62
Šādos apstākļos netiešie organizatoriska rakstura pierādījumi, ko izvirza prasītājas, ir vērsti uz to, lai pierādītu, ka kapitāla palielināšanas brīdī PostNord bija ierobežota neatkarība attiecībā uz Dānijas un Zviedrijas Karalistēm, ņemot vērā, ka tās direktoru padomē bija astoņi no vienpadsmit locekļiem, kuru iecelšana bija šo valstu ministru kompetencē, un no tiem divi turklāt bija augsta līmeņa ierēdņi (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2015. gada 25. jūnijs, SACE un Sace BT/Komisija, T‑305/13, EU:T:2015:435, 61.–63. punkts).
63
Šo secinājumu apstiprina apstrīdētā lēmuma 21. punktā izdarītais konstatējums, ka PostNord direktoru padomes sanāksmēm jānotiek vismaz viena Dānijas Karalistes iecelta locekļa klātbūtnē un viena Zviedrijas Karalistes iecelta locekļa klātbūtnē.
64
No tā izriet, ka organizatoriska rakstura apstākļi bija pienācīgi jāņem vērā un tie varēja būt vērā ņemams netiešais pierādījums par kapitāla palielināšanas attiecināmību uz Dānijas un Zviedrijas Karalistēm.
65
Taču apstrīdētā lēmuma 79. un 80. punktā Komisija būtībā ir vienīgi uzskatījusi, ka organizatoriska rakstura saiknes starp PostNord un Dānijas un Zviedrijas Karalistēm nav pietiekamas, lai kapitāla palielināšanu padarītu attiecināmu uz šīm valstīm, nepiešķirot šiem apstākļiem īpašu nozīmi salīdzinājumā ar citiem pārbaudītajiem netiešajiem attiecināmības pierādījumiem.
66
Otrkārt, Komisijai nevar piekrist, kad tā izvirza argumentu par to, ka PostNord pieder divām dalībvalstīm un ka neviena no tām pati nevarēja iecelt šā uzņēmuma direktoru padomes locekļu vairākumu, kas nepieciešams, lai apstiprinātu kapitāla palielināšanu.
67
Proti, no PostNord akcionāru vienošanās, uz kuru Komisija ir atsaukusies apstrīdētā lēmuma 95. punktā un kura tādējādi bija tās rīcībā administratīvā procesa laikā, izriet, ka Dānijas un Zviedrijas Karalistēm, iesaistoties PostNord lietās, ir jārīkojas ciešā sadarbībā. No vienas puses, saskaņā ar šā dokumenta 3.1.1. punktu Dānijas un Zviedrijas Karalistes ir apņēmušās godprātīgi rīkoties viena attiecībā pret otru, kā arī attiecībā pret PostNord. No otras puses, saskaņā ar minētā dokumenta 3.11. punktu, ja lēmuma, kas ir direktoru padomes kompetencē, pieņemšana tiek bloķēta, Dānijas un Zviedrijas Karalistēm katrai ir jāieceļ Augstais pārstāvis, kas ir atbildīgs par blokādes atrisināšanu.
68
Katrā ziņā nevar atzīt, ka Komisija iepriekšējas izskatīšanas procedūras stadijā var izslēgt tāda pasākuma attiecināmību, ko veicis divu valstu kontrolēts uzņēmums, vienīgi konstatējot, ka nevienai no šīm valstīm nav vienkārša balsu vairākuma direktoru padomē, un tālāk neizskatot šo jautājumu. Ja piekristu šādai tēzei, vairākām dalībvalstīm tiktu ļauts vienlīdzīgi apvienoties daudznacionālās iestādēs, kas nodarbojas ar atbalsta sadali, lai apietu noteikumus par valsts atbalstu.
69
Treškārt, Dānijas Karalistes uzsvērtajam apstāklim, ka Dānijas un Zviedrijas Karalistēm nav pilnvaru iecelt PostNord valdes locekļus vai PostNord Group valdes locekļus, nav nozīmes, jo šajā lietā kapitāla palielināšana bija jāapstiprina citai struktūrai, proti, PostNord direktoru padomei, kuras locekļu lielāko daļu iecēla šīs valstis.
70
No iepriekš minētā izriet, ka Komisijas vērtējums par organizatoriska rakstura saiknēm starp Dānijas un Zviedrijas Karalistēm, no vienas puses, un PostNord, no otras puses, pierāda, ka tās veiktā pārbaude par kapitāla palielināšanas attiecināmību uz šīm valstīm ir nepilnīga un nepietiekama, un tādējādi tā ir norāde par nopietnu grūtību esamību.
71
Tomēr, ņemot vērā to, ka organizatoriska rakstura saiknes starp valsts uzņēmumu un valsti, kurai tas pieder, principā nevar būt pietiekamas, lai noteiktu, ka uz valsti var attiecināt šā uzņēmuma veiktu pasākumu (skat. šā sprieduma 52. punktu), vēl ir jāpārbauda, vai cita Komisijas rīcībā esoša informācija var liecināt par nopietnu grūtību pastāvēšanu.
Par citiem netiešiem pierādījumiem attiecībā uz Dānijas un Zviedrijas Karalistu neiesaistīšanās kapitāla palielināšanā mazticamo raksturu
– Par dialoga esamību starp “PostNord” direktoru padomes locekļiem un Dānijas un Zviedrijas Karalistēm
72
Prasītāju argumentācija ir balstīta uz 2017. gada ziņojumu, kurā minēts “dialogs ar īpašniekiem par finansējumu”.
73
Šajā ziņā jāatzīmē, ka šī norāde pati par sevi nerada pieņēmumu, ka Dānijas un Zviedrijas Karalistes ir apspriedušas visus finanšu aspektus ar PostNord vadības struktūrām vai ka, pieņemot, ka tas tā ir, šie aspekti noteikti ietver ikvienu rekapitalizācijas operāciju par labu PostNord grupas meitasuzņēmumiem un tādējādi arī kapitāla palielināšanu.
74
Turklāt, kā uzsver Dānijas Karaliste, kā arī PostNord Group un PostNord Logistics, tā teikuma pilnīgs lasījums, no kura ņemts šā sprieduma 72. punktā citētais fragments, ļauj saprast, ka tajā izmantotais jēdziens “finansējums” neattiecas uz visiem grupas PostNord sabiedrību finanšu aspektiem, bet gan uz konkrētu darījumu, proti, “uzņēmējdarbības pārstrukturēšanu Dānijā”.
75
Lai gan Dānijas Karaliste, tāpat kā PostNord Group un PostNord Logistics, atzīst, ka Dānijas un Zviedrijas Karalistes bija iesaistītas šajā pārstrukturēšanā, šīs personas, kas iestājušās lietā, apgalvo, ka pārstrukturēšana attiecās vienīgi uz modeļa maiņu Post Danmark iekšienē, par ko tika nolemts 2017. gadā un kas tika finansēts 2018. gadā, un tādējādi tai nebija nekādas saiknes ar kapitāla palielināšanu par labu PostNord Logistics.
76
Prasītājas apstrīd šo argumentāciju un apgalvo, ka jēdziens “uzņēmējdarbība Dānijā” attiecas arī uz PostNord Logistics situāciju. Lai pamatotu šo apgalvojumu, tās ir iesniegušas dokumentu “Analīzes ziņojums par 2020. gada sarunām attiecībā uz pastu”, ko sagatavojusi sabiedrība McKinsey & Company” (turpmāk tekstā – “McKinsey analīzes ziņojums”), bet tā pieņemamību Komisija apstrīd, pamatojoties uz to, ka tā iesniegšana esot novēlota.
77
McKinsey analīzes ziņojumu prasītājas nav pievienojušas pašas prasības pieteikuma pielikumā, bet gan tikai pielikumā, pirmām kārtām, apsvērumiem par Dānijas Karalistes iestāšanās rakstu un, otrām kārtām, apsvērumiem par PostNord Group un PostNord Logistics iestāšanās rakstu.
78
Šajā ziņā Vispārējās tiesas Reglamenta 85. panta 1. punktā ir noteikts, ka pierādījumus un piedāvātos pierādījumus iesniedz pirmajā procesuālo rakstu apmaiņā. Tomēr uz pierādījumu atspēkojumiem un uz pierādījumu papildinājumiem, kas iesniegti, atbildot uz pretējās puses pierādījumu atspēkojumiem, Reglamenta 85. panta 1. punktā paredzētais noteikums par prekluzīvu termiņu neattiecas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 5. maijs, ITD un Danske Fragtmænd/Komisija, T‑561/18, EU:T:2021:240, 102. punkts un tajā minētā judikatūra).
79
Šajā lietā, kā konstatēts šā sprieduma 76. punktā, McKinsey analīzes ziņojums tika iesniegts, lai atspēkotu Dānijas Karalistes, kā arī PostNord Group un PostNord Logistics argumentāciju, ka dialogs starp PostNord īpašniekiem un tās direktoru padomi ir attiecies vienīgi uz Post Danmark pārstrukturēšanu.
80
Tādējādi McKinsey analīzes ziņojums ir pieņemams.
81
No šā ziņojuma, kā arī no precizējumiem, ko PostNord Group un PostNord Logistics ir sniegušas, atbildot uz procesa organizatorisko pasākumu, izriet, ka PostNord no darbības viedokļa ir strukturēts ģeogrāfiskās vienībās, proti, PostNord Denmark Dānijā, PostNord Sweden Zviedrijā, PostNord Finland Somijā un PostNord Norway Norvēģijā. Turklāt no tā izriet, ka ģeogrāfiskā vienība PostNord Denmark ietver gan Post Danmark, gan PostNord Logistics, un pēdējā minētā ir saskaņā ar Dānijas tiesībām dibināta un Dānijā darbojošās sabiedrība (skat. šā sprieduma 4. punktu), un ka PostNord Logistics izpilddirektors (CEO) ir pakļauts šīs ģeogrāfiskās struktūrvienības darbības vadītājam, kurš ir arī Post Danmark izpilddirektors.
82
Tāpēc nevar izslēgt, ka dialogs starp PostNord un Dānijas un Zviedrijas Karalistēm par “darbības Dānijā” pārstrukturēšanu varēja attiekties ne tikai uz Post Danmark darbībām, bet arī uz PostNord Logistics darbībām.
83
Tas tā ir vēl jo vairāk tāpēc, ka no 2017. gada pārskata izriet, ka PostNord Denmark – ģeogrāfiskā vienība, kurā ietilpst gan Post Danmark, gan PostNord Logistics (skat. šā sprieduma 81. punktu), – bija jāpārstrukturē par “rentablu komunikāciju un loģistikas uzņēmumu [..], ieviešot jaunu ražošanas modeli”, un tas liecina, ka PostNord Logistics varēja būt saistīta ar šo pārstrukturēšanu.
84
Apstrīdētajā lēmumā Komisija nav izvērtējusi, vai ir bijis šāds dialogs par PostNord darbības pārstrukturēšanu Dānijā, lai gan šo apstākli ITD savā sūdzībā bija izvirzījusi kā norādi uz Dānijas un Zviedrijas Karalistu īstenoto uzraudzības un kontroles lomu attiecībā uz kapitāla palielināšanu, ko ir apstiprinājusi PostNord.
85
Šādos apstākļos tas, ka Komisija nav ņēmusi vērā saikni starp PostNord Logistics un PostNord darbības pārstrukturēšanu Dānijā, pierāda, ka tās veiktā kapitāla palielināšanas attiecināmības uz šīm valstīm pārbaude ir nepilnīga un nepietiekama, un tādējādi tā ir norāde par nopietnu grūtību esamību.
– Par “PostNord” darbību raksturu
86
Prasītājas apgalvo, ka PostNord darbības ir saistītas ar universālo pasta pakalpojumu Dānijā un Zviedrijā un tas liecina par saikni starp šīs sabiedrības veiktajiem pasākumiem un Dānijas un Zviedrijas Karalistēm.
87
Šajā ziņā valsts uzņēmuma, kas piešķir atbalstu, darbību raksturs ir nozīmīga norāde, lai novērtētu šā atbalsta attiecināmību uz valsti (skat. šā sprieduma 48. punktu). Konkrētāk, apstākli, ka šāda uzņēmuma darbība ir vērsta uz vispārējas nozīmes mērķu sasniegšanu, Eiropas Savienības tiesa jau ir uzskatījusi par norādi uz to, ka tā veiktie pasākumi ir attiecināmi uz valsti, kas to kontrolē (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2013. gada 27. februāris, Nitrogénművek Vegyipari/Komisija, T‑387/11, nav publicēts, EU:T:2013:98, 63. punkts, un 2020. gada 12. marts, Elche Club de Fútbol/Komisija, T‑901/16, EU:T:2020:97, 58. un 59. punkts); tas pats ir piemērojams arī tādām valsts uzņēmuma veiktām darbībām, kuras ir attiecīgās dalībvalsts kompetencē (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 28. janvāris, Slovēnija/Komisija, T‑507/12, nav publicēts, EU:T:2016:35, 92. punkts).
88
Šajā lietā, pirmām kārtām, apstrīdētā lēmuma 90. punktā Komisija ir uzskatījusi, ka PostNord darbību raksturs nav norāde par attiecināmību, jo šādas darbības ir tikai komerciālas darbības, izņemot universālo pasta pakalpojumu Dānijā, par kuru Post Danmark saņem valsts kompensāciju.
89
No PostNord statūtu 3. panta izriet, ka šīs sabiedrības darbības mērķis galvenokārt ir tieši vai ar meitasuzņēmumu starpniecību sniegt pasta pakalpojumus valsts līmenī Dānijā un Zviedrijā un veikt ar šiem pakalpojumiem saderīgas darbības. Turklāt nav strīda par to, ka vienīgie uzņēmumi, kuriem ir uzticēts sniegt universālos pasta pakalpojumus Dānijas un Zviedrijas teritorijā, ir attiecīgi Post Danmark un Posten, PostNord meitasuzņēmumi, kas ir arī šo valstu vēsturiskie uzņēmumi.
90
Šajā ziņā universālais pasta pakalpojums ir pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, kas dalībvalstīm ir jānodrošina saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/67/EK (1997. gada 15. decembris) par kopīgiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai (OV 1998, L 15, 14. lpp.) 3. pantu.
91
No tā izriet, ka PostNord, sabiedrība, kuras direktoru padomei bija jāapstiprina kapitāla palielināšana, īsteno vispārējo interešu mērķus, kas ietilpst Dānijas un Zviedrijas Karalistu kompetencē. Tādējādi, kā būtībā norāda prasītājas, šis apstāklis liecina, ka šīs valstis principā pievērš īpašu uzmanību šīs sabiedrības pieņemtajiem lēmumiem.
92
Šajā ziņā Komisijas, kā arī PostNord Group un PostNord Logistics uzsvērtie apstākļi, saskaņā ar kuriem, pirmkārt, PostNord darbojas konkurences tirgos un, otrkārt, kapitāla palielināšana ir ekonomiski racionāls darījums, pieņemot, ka tie ir pierādīti, nav izšķiroši, lai uzskatītu, ka šis pasākums nav ietekmējis valstis, kas ir šīs sabiedrības akcionāres. Proti, nekas neliedz to, ka valsts iestādes varētu tikt iesaistītas tāda valsts uzņēmuma komerciāla rakstura darījumā, kurš, kaut arī attiecīgā gadījumā var atbilst privātā ieguldītāja kritērijam, katrā ziņā būs attiecināms uz valsti (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2015. gada 25. jūnijs, SACE un Sace BT/Komisija, T‑305/13, EU:T:2015:435, 49. punkts, un 2016. gada 28. janvāris, Slovēnija/Komisija, T‑507/12, nav publicēts, EU:T:2016:35, 92. punkts).
93
Otrām kārtām, apstrīdētā lēmuma 91. punktā Komisija ir norādījusi, ka nav saiknes starp PostNord Logistics darbībām un Post Danmark darbībām, kas ietilpst universālajā pasta pakalpojumā.
94
Šajā ziņā ir taisnība, ka attiecīgā pasākuma saturs var būt atbilstoša norāde, lai novērtētu šā atbalsta attiecināmību uz valsti (skat. šā sprieduma 47. punktu), un ka šajā lietā palielinājuma saņēmējs bija PostNord Logistics, PostNord Group meitasuzņēmums, kuram nav uzticētas universālā pakalpojuma saistības.
95
Tomēr, tā kā kapitāla palielināšana bija jāapstiprina sabiedrības PostNord direktoru padomei, kuras galvenais darbības mērķis ir pasta pakalpojumu sniegšana Dānijā un Zviedrijā, kā arī ar šiem pakalpojumiem saderīgu darbību veikšana, tiek uzskatīts, ka tās direktoru padomes pieņemtie lēmumi atbilst šādam sabiedrības mērķim. Tādējādi iepriekšējas izskatīšanas procedūras stadijā Komisija nevarēja vienīgi konstatēt, ka šā pasākuma saņēmējam nav uzticēts universālais pasta pakalpojums. Komisijai būtu bijis jāspēj pietiekami konkrēti izslēgt, ka kapitāla palielināšanai būtu kāda pozitīva vai negatīva ietekme uz šā pakalpojuma sniegšanu.
96
Šādos apstākļos tas, ka Komisija nav ņēmusi vērā PostNord – kurai bija jāapstiprina kapitāla palielināšana – darbības mērķi, var pierādīt, ka tās vērtējums par šā pasākuma attiecināmību uz Dānijas un Zviedrijas Karalistēm ir nepilnīgs un nepietiekams, un līdz ar to tas ir uzskatāms par norādi uz nopietnu grūtību esamību.
– Par kapitāla palielināšanas apmēru
97
Apsvērumos par Zviedrijas Karalistes iestāšanās rakstu un PostNord Group un PostNord Logistics iestāšanās rakstu prasītājas uzsver, ka kapitāla palielināšanas apmērs esot nozīmīgs. Atbildot uz jautājumu, ko Vispārējā tiesa uzdeva procesa organizatorisko pasākumu ietvaros, Komisija būtībā apstrīdēja šā argumenta pieņemamību, ciktāl runa esot par jaunu argumentu, kas pirmo reizi izvirzīts to apsvērumos par Zviedrijas Karalistes iestāšanās rakstu un PostNord Group un PostNord Logistics iestāšanās rakstu.
98
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar Reglamenta 84. panta 1. punktu tiesvedības laikā nav atļauts izvirzīt jaunus pamatus, izņemot gadījumus, kad tie ir saistīti ar tādiem tiesiskiem un faktiskiem apstākļiem, kas kļuvuši zināmi iztiesāšanas laikā. Tomēr pamats, kas papildina iepriekš prasības pieteikumā tieši vai netieši norādītu pamatu un kam ar to ir cieša saikne, ir jāatzīst par pieņemamu. Lai jaunu argumentu varētu uzskatīt par iepriekš izvirzīta pamata vai iebilduma papildinājumu, tam ir jābūt pietiekami ciešai saiknei ar prasības pieteikumā sākotnēji izvirzītajiem pamatiem vai iebildumiem, lai varētu uzskatīt, ka tas izriet no dabiskas diskusijas attīstības tiesvedībā (skat. spriedumu, 2021. gada 5. maijs, ITD un Danske Fragtmænd/Komisija, T‑561/18, EU:T:2021:240, 183. punkts un tajā minētā judikatūra).
99
Šajā lietā ir taisnība, ka prasības pieteikumā prasītājas nav norādījušas, ka kapitāla palielināšanas apmērs pats par sevi ir netiešs pierādījums par nopietnu grūtību pastāvēšanu, ar kurām Komisija ir saskārusies, pārbaudot šā pasākuma attiecināmību.
100
Tomēr prasības pieteikumā, lai pierādītu, ka Komisija ir saskārusies ar nopietnām grūtībām, prasītājas ir norādījušas, ka kapitāla palielināšana ir attiecināma uz Dānijas un Zviedrijas Karalistēm, uzsverot, ka šis pasākums ietilpst PostNord direktoru padomes kompetencē, ņemot vērā, ka runa ir par “nozīmīgu” finanšu lēmumu.
101
Tādējādi prasības pieteikumā jau bija ietverta norāde, saskaņā ar kuru prasītājām kapitāla palielināšanas apmērs ir jāuzskata par būtisku, pretēji tam, ko Komisija norādījusi apstrīdētajā lēmumā. Tāpēc prasītāju argumentācija attiecībā uz kapitāla palielināšanas summu jāuzskata par tādu, kas izriet no dabiskas diskusijas attīstības tiesvedības gaitā un līdz ar to par šā iebilduma paplašinājumu, ciktāl tai – vismaz netieši – ir cieša saikne ar prasības pieteikumā norādītu iebildumu. Tātad šāda argumentācija ir jāatzīst par pieņemamu.
102
Attiecībā uz šīs argumentācijas pamatotību jāatgādina, ka pasākuma apmērs var būt apstāklis, kuram ir nozīme, lai novērtētu šā pasākuma attiecināmību uz valsti (skat. šā sprieduma 47. punktu).
103
Šajā lietā apstrīdētā lēmuma 98. punktā Komisija ir uzskatījusi, ka kapitāla palielināšanas apmērs nav tāds, kas varētu radīt aizdomas par Dānijas un Zviedrijas Karalistu iesaistīšanos, jo šī summa atbilst 0,3 % no PostNord Group apgrozījuma.
104
Tomēr, pirmkārt, no apstrīdētā lēmuma neizriet, ka Komisija būtu ņēmusi vērā kapitāla palielināšanas absolūtos skaitļos apmēru, ko, pārsniedzot 15 miljonus EUR, nevar uzskatīt par nenozīmīgu. Šajā ziņā Savienības tiesa jau ir ņēmusi vērā valsts uzņēmuma veiktu rekapitalizācijas pasākumu 10 miljonu EUR apmērā, vērtējot tā attiecināmību uz valsti (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 28. janvāris, Slovēnija/Komisija, T‑507/12, nav publicēts, EU:T:2016:35, 186. punkts). Šī summa šķiet vēl jo nozīmīgāka kapitāla palielinājuma saņēmējam PostNord
Logistics, jo no tā bija atkarīga tā ekonomiskā dzīvotspēja.
105
Otrkārt, kapitāla palielināšanas apmēra pārbaudes posmā Komisija nav arī ņēmusi vērā, ka šāda summa pārsniedz robežvērtību, kuru pārsniedzot grupas iekšējiem kapitālieguldījumiem ir jāsaņem apstiprinājums no PostNord, minētās grupas mātesuzņēmuma, kura direktoru padomei ir ciešas saiknes ar Dānijas un Zviedrijas Karalistēm (skat. šā sprieduma 62. punktu).
106
Šādos apstākļos Komisijas vērtējums, saskaņā ar kuru kapitāla palielināšanas apmērs nav tāds, kas varētu radīt aizdomas par Dānijas un Zviedrijas Karalistu iesaistīšanos šā pasākuma pieņemšanā, pierāda, ka Komisijas veiktā pārbaude par minētā pasākuma attiecināmību uz šīm valstīm ir nepilnīga un nepietiekama, un tādējādi tā ir norāde par nopietnu grūtību pastāvēšanu.
107
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, prasītājas ir pierādījušas, ka Komisijas veiktā kapitāla palielināšanas atbalsta rakstura pārbaude ir nepilnīga un nepietiekama. Tādējādi prasītājas ir iesniegušas pierādījumus par nopietnu grūtību esamību, kuras Komisija attiecībā uz kapitāla palielināšanas izvērtējumu nav pārvarējusi. Tāpēc šī prasība ir jāapmierina, ciktāl tā ir vērsta pret apstrīdētā lēmuma daļu, kurā Komisija, nesākot LESD 108. panta 2. punktā paredzēto formālo izmeklēšanas procedūru, ir secinājusi, ka kapitāla palielināšana nav attiecināma uz Dānijas un Zviedrijas Karalistēm un tādējādi nav uzskatāma par valsts atbalstu.
[..]
Par tiesāšanās izdevumiem
132
Atbilstoši Reglamenta 134. panta 3. punktam, ja lietas dalībniekiem nolēmums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, lietas dalībnieki savus tiesāšanās izdevumus sedz paši. Tomēr Vispārējā tiesa, ja to pamato lietas apstākļi, var nolemt, ka lietas dalībnieks papildus saviem tiesāšanās izdevumiem atlīdzina daļu no pretējās puses tiesāšanās izdevumiem.
133
Tā kā prasība ir daļēji apmierināta, Vispārējā tiesa, taisnīgi izvērtējot lietas apstākļus šajā lietā, nolemj, ka prasītājas pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem sedz pašas, bet pārējos to tiesāšanās izdevumus atlīdzina Komisija, turklāt Komisija savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.
134
Piemērojot Reglamenta 138. panta 1. punktu, Dānijas Karaliste un Zviedrijas Karaliste savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas. Saskaņā ar Reglamenta 138. panta 3. punktu Jørgen Jensen Distribution, SLD, PostNord Group un PostNord Logistics savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā)
nospriež:
1)
Atcelt Komisijas Lēmumu C(2020) 3006 final (2020. gada 12. maijs) valsts atbalsta lietā SA.52489 (2018/FC) – Dānija un valsts atbalsta lietā SA.52658 – Zviedrija (Iespējamais valsts atbalsts PostNord Logistics), ciktāl iepriekšējas izskatīšanas stadijas noslēgumā tajā ir konstatēts, ka 2018. gada 11. decembrīPostNord AB apstiprinātā kapitāla palielināšana par labu PostNord Logistics A/S nav uzskatāma par valsts atbalstu.
2)
Prasību pārējā daļā noraidīt.
3)
ITD
,
Brancheorganisation for den danske vejgodstransport un Danske Fragtmænd A/S pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem sedz pašas, un pusi no to tiesāšanās izdevumiem atlīdzina Eiropas Komisija.
4)
Komisija, Dānijas Karaliste, Zviedrijas Karaliste, Jørgen Jensen Distribution A/S, Specialforeningen for Logistik og Distribution
(SLD), PostNord Group AB un PostNord Logistics savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.
da Silva Passos
Gervasoni
Półtorak
Reine
Pynnä
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2023. gada 13. septembrī.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.
(
1
)	Ietverti tikai tie šā sprieduma punkti, kuru publicēšanu Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgu.