62024CJ0810
TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)
2026. gada 5. februārī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2014/23/ES – Koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu – Projekta finansēšana pēc privāta uzņēmēja iniciatīvas – Finansējuma priekšlikuma novērtēšana un apstiprināšana – Uzaicinājums iesniegt piedāvājumus, kas izsludināts, pamatojoties uz šo priekšlikumu – Attiecīgā uzņēmēja, kas ir virzītājs, prioritātes tiesības ar nosacījumu, ka tiek nodrošināti visizdevīgākā piedāvājuma noteikumi – Grozījums, kas izdarīts pēc sākotnējā piedāvājuma iesniegšanas – 3. pants – Vienlīdzīgas attieksmes, diskriminācijas aizlieguma un samērīguma princips – Pārkāpums
Lietā C‑810/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) iesniegusi ar 2024. gada 25. novembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 26. novembrī, tiesvedībā
Urban Vision SpA
pret
Comune di Milano,
Digital Vox Srl
, agrāk – A & C Network Srl,
piedaloties
VOX Communication Srl,
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja K. Jirimēe [K. Jürimäe], Tiesas priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], kurš pilda otrās palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesneši F. Šalīns [F. Schalin], M. Gavalecs [M. Gavalec] (referents) un Z. Čehi [Z. Csehi],
ģenerāladvokāts: M. Kamposs Sančess‑Bordona [M. Campos Sánchez‑Bordona],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Urban Vision SpA vārdā – F. Iacovone, V. Monello un F. Sciaudone, avvocati,
–
Comune di Milano vārdā – A. Mandarano, S. Pagano un S. Pagliosa, avvocati,
–
Digital Vox Srl vārdā – P. Bertacco, J. E. P. Recla un A. Reggio D’Aci, avvocati,
–
Itālijas valdības vārdā – S. Fiorentino, pārstāvis, kuram palīdz A. Giovannini un E. Manzo, avvocati dello Stato,
–
Eiropas Komisijas vārdā – A. Biolan, C. Biz un G. Wils, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt LESD 49. un 56. pantu, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/23/ES (2014. gada 26. februāris) par koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu (OV 2014, L 94, 1. lpp.), Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū (OV 2006, L 376, 36. lpp.) 12. pantu, kā arī samērīguma, labas pārvaldības un efektivitātes principus.
2
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Urban Vision SpA, no vienas puses, un Comune di Milano (Milānas pašvaldība, Itālija) un Digital Vox Srl, agrāk – A & C Network Srl, no otras puses, par līguma par automatizētu publisko tualešu projektēšanu, piegādi, uzstādīšanu, pārvaldību un uzturēšanu piešķiršanu grupai, ko veido Digital Vox un Vox Communication Srl (turpmāk tekstā – “grupa”).
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 2006/123
3
Direktīvas 2006/123 57. apsvērumā ir noteikts:
“Šīs direktīvas noteikumi par atļauju sistēmām būtu jāpiemēro gadījumos, kad uzņēmēju piekļuvei kādai pakalpojumu darbībai vai tās veikšanai vajadzīgs kompetentas iestādes lēmums. Tas neattiecas ne uz kompetentu iestāžu lēmumiem izveidot publisku vai privātu struktūru attiecīga pakalpojuma sniegšanai, ne arī uz kompetentu iestāžu slēgtiem līgumiem par kāda pakalpojuma sniegšanu, ko regulē publiskā iepirkuma noteikumi, jo šajā direktīvā neaplūko publiskā iepirkuma noteikumus.”
4
Šīs direktīvas 3. panta “Saistība ar citiem Kopienas tiesību aktiem” 1. punktā ir noteikts:
“Ja šīs direktīvas noteikumi ir pretrunā ar kādiem noteikumiem citā Kopienas tiesību aktā, ar kuru regulē īpašus aspektus piekļuvei kādai pakalpojumu darbībai vai tās veikšanai konkrētās nozarēs vai konkrētās profesijās, šā cita Kopienas tiesību akta noteikumi prevalē, un tos piemēro attiecīgajās nozarēs vai profesijās. [..]”
5
Šīs pašas direktīvas 9. panta “Atļauju sistēmas” 3. punktā ir precizēts:
“Šo iedaļu nepiemēro tiem atļauju sistēmu aspektiem, ko tieši vai netieši reglamentē citi Kopienas tiesību akti.”
6
Šīs pašas direktīvas 12. pantā ir izklāstīta “izvēles starp vairākiem pretendentiem” kārtība.
Direktīva 2014/23
7
Direktīvas 2014/23 preambulas 8., 14., 18., 68. un 73. apsvērumā ir teikts:
“(8)
Attiecībā uz koncesijām, kas sasniedz vai pārsniedz noteiktu vērtību, ir atbilstīgi nodrošināt minimālu to valsts procedūru koordinēšanu, kuras nosaka šādu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu, pamatojoties uz LESD principiem, tā, lai nodrošinātu koncesiju atvērtību konkurencei un atbilstīgu juridisko noteiktību [drošību]. Šiem koordinējošiem noteikumiem nevajadzētu būt plašākiem, nekā nepieciešams, lai sasniegtu iepriekš minētos mērķus un nodrošinātu zināmu elastību. Būtu jānodrošina iespēja dalībvalstīm šos noteikumus pilnveidot un izstrādāt sīkāk, ja tās to uzskata par vajadzīgu, jo īpaši, lai nodrošinātu labāku atbilstību minētajiem principiem.
[..]
(14)
Turklāt par koncesijām nebūtu jāuzskata konkrēti dalībvalsts izdoti dokumenti, piemēram, atļaujas vai licences, ar ko dalībvalsts vai tās publiskā iestāde paredz nosacījumus ekonomiskās darbības īstenošanai, tostarp nosacījumu veikt konkrētu darbību, kuras parasti piešķir pēc ekonomikas dalībnieka lūguma un ne pēc līgumslēdzējas iestādes vai līgumslēdzēja ierosmes, un ja ekonomikas dalībnieks saglabā brīvu izvēli atteikties no būvdarbu veikšanas vai pakalpojumu sniegšanas. Minēto dalībvalsts izdoto dokumentu gadījumos var piemērot īpašos noteikumus, kas izveidoti ar [Direktīvu 2006/123]. Pretēji minētajiem dalībvalsts izdotajiem dokumentiem koncesijas līgumos ir paredzēti savstarpēji saistoši pienākumi, ar ko šo būvdarbu vai pakalpojumu izpildei piemēro īpašas prasības, ko nosaka līgumslēdzēja iestāde vai līgumslēdzējs un kas ir likumīgi izpildāmas.
[..]
(18)
[..] Koncesijas galvenā iezīme – tiesības ekspluatēt būves vai pakalpojumus – vienmēr nozīmē, ka koncesionāram tiek nodots ekonomiska rakstura operacionālais risks, kas saistīts ar iespējamību, ka normālos apstākļos var netikt atlīdzināti piešķirto būvju vai pakalpojumu ekspluatācijas laikā veiktie ieguldījumi un radušās izmaksas, pat ja daļu no riska uzņemas līgumslēdzēja iestāde vai līgumslēdzējs. [..]
[..]
(68)
Koncesijas parasti ir sarežģītas ilgtermiņa vienošanās, ar kurām koncesionārs uzņemas atbildību un riskus, ko tradicionāli uzņemas līgumslēdzējas iestādes un līgumslēdzēji, un kas parasti ietilpst to kompetences jomā. Minētā iemesla dēļ, ievērojot šo direktīvu un pārredzamības un vienlīdzīgas attieksmes principus, līgumslēdzējām iestādēm vai līgumslēdzējiem būtu jāatstāj ievērojama rīcības brīvība noteikt un organizēt procedūru, kuras rezultātā izvēlas koncesionāru. Tomēr, lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi un pārredzamību visā piešķiršanas procesa laikā, ir atbilstīgi paredzēt pamatgarantijas attiecībā uz piešķiršanas procesu, tostarp informāciju par koncesijas veidu un darbības jomu, kandidātu skaita ierobežojumu, informācijas izplatīšanu kandidātiem un pretendentiem un atbilstīgas dokumentētas informācijas pieejamību. Tāpat arī būtu jānodrošina paziņojumā par koncesiju minēto sākotnējo noteikumu ievērošana, lai novērstu netaisnīgu attieksmi pret potenciālajiem kandidātiem.
[..]
(73)
Līgumslēdzējām iestādēm vai līgumslēdzējiem būtu jāizvērtē piedāvājumi, pamatojoties uz vienu vai vairākiem piešķiršanas kritērijiem. [..] Šie kritēriji būtu iepriekš jāatklāj visiem potenciālajiem kandidātiem vai pretendentiem, tiem vajadzētu būt saistītiem ar līguma priekšmetu un nebūtu jānodrošina līgumslēdzējai iestādei vai līgumslēdzējam neierobežota izvēles brīvība. Šiem kritērijiem būtu jāpieļauj efektīva konkurence, un tie būtu jāpapildina ar prasībām, kas ļauj efektīvi pārbaudīt pretendentu sniegto informāciju. Vajadzētu būt iespējai piešķiršanas kritērijos iekļaut inter alia vides, sociālos vai ar inovāciju saistītus kritērijus. Līgumslēdzējām iestādēm vai līgumslēdzējiem būtu arī jānorāda šie piešķiršanas kritēriji, sakārtojot tos secībā pēc nozīmības, lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret potenciālajiem konkursa dalībniekiem, sniedzot viņiem informāciju par visiem elementiem, kas jāņem vērā, gatavojot konkursa piedāvājumu.
Izņēmuma gadījumos, ja līgumslēdzēja iestāde vai līgumslēdzējs saņem konkursa piedāvājumu ar inovatīvu risinājumu un īpašu funkcionālās izpildes līmeni, ko rūpīga līgumslēdzēja iestāde vai līgumslēdzējs nevarēja paredzēt, līgumslēdzējai iestādei vai līgumslēdzējam vajadzētu izņēmuma kārtā būt iespējai grozīt piešķiršanas kritēriju secību, lai ņemtu vērā jaunās iespējas, ko piedāvā minētais inovatīvais risinājums, ar noteikumu, ka šāds grozījums nodrošina vienlīdzīgu attieksmi pret visiem esošajiem vai potenciālajiem pretendentiem, nosūtot jaunu konkursa uzaicinājumu vai atbilstošos gadījumos publicējot jaunu paziņojumu par koncesiju.”
8
Direktīvas 2014/23 3. panta “Vienlīdzīgas attieksmes, nediskriminācijas un pārredzamības princips” 1. punktā ir noteikts:
“Līgumslēdzējas iestādes un līgumslēdzēji nodrošina vienlīdzīgu un nediskriminējošu attieksmi pret ekonomikas dalībniekiem un rīkojas pārredzami un samērīgi.
Koncesijas piešķiršanas procedūras izstrādi un vērtības noteikšanu neveic ar nolūku to izslēgt no šīs direktīvas darbības jomas vai radīt nepamatoti izdevīgākus vai mazāk izdevīgus apstākļus noteiktiem ekonomikas dalībniekiem vai noteiktiem būvdarbiem, piegādēm vai pakalpojumiem.”
9
Saskaņā ar šīs direktīvas 5. panta 1. punktu:
“Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
1)
“koncesijas” ir būvdarbu koncesijas vai pakalpojumu koncesijas, kas definētas a) un b) apakšpunktā:
a)
“būvdarbu koncesija” ir finansiālās interesēs rakstiski noslēgts līgums, ar kuru viena vai vairākas līgumslēdzējas iestādes vai līgumslēdzēji uzdod veikt būvdarbus vienam vai vairākiem ekonomikas dalībniekiem un kurā atlīdzība par to ir vai nu tikai tiesības ekspluatēt būves, kas ir līguma priekšmets, vai arī minētās tiesības kopā ar samaksu;
b)
“pakalpojumu koncesija” ir finansiālās interesēs rakstiski noslēgts līgums, ar kuru viena vai vairākas līgumslēdzējas iestādes vai līgumslēdzēji uzdod sniegt un pārvaldīt pakalpojumus, kas nav a) apakšpunktā minēto būvdarbu veikšana, vienam vai vairākiem ekonomikas dalībniekiem un kurā atlīdzība par to ir vai nu tikai tiesības izmantot pakalpojumus, uz ko attiecas līgums, vai arī minētās tiesības kopā ar samaksu.
Piešķirot būvdarbu vai pakalpojumu koncesiju, koncesionāram tiek nodoti operacionālie riski minēto būvdarbu vai pakalpojumu izmantošanā, ietverot pieprasījuma vai piedāvājuma risku vai abus. Tiek uzskatīts, ka koncesionārs ir uzņēmies operacionālo risku, ja normālos darbības apstākļos netiek garantēta būvju vai pakalpojumu, uz ko attiecas koncesija, ekspluatācijas laikā veikto ieguldījumu un radušos izmaksu atgūšana. Koncesionāram nodotā riska daļa ir pakļauta reāla tirgus mainīguma ietekmei, kas nozīmē, ka jebkādi iespējami paredzētie zaudējumi, kas radušies koncesionāram, nav tikai formāli vai niecīgi.”
10
Minētās direktīvas 8. panta “Robežvērtība un koncesiju paredzamās vērtības aprēķināšanas metodes” 1. punktā ir noteikts:
“Šo direktīvu piemēro koncesijām, kuru vērtība ir 5186000 [EUR] vai lielāka.”
11
Šīs direktīvas 30. panta “Vispārīgi principi” 1. un 2. punktā ir noteikts:
“1.   Ja tiek ievērota šī direktīva, līgumslēdzēja iestāde vai līgumslēdzējs var brīvi organizēt procedūru, kuras rezultātā tiek izvēlēts koncesionārs.
2.   Koncesijas piešķiršanas procedūras izstrādē ievēro 3. pantā noteiktos principus. Jo īpaši koncesijas piešķiršanas procedūras laikā līgumslēdzēja iestāde vai līgumslēdzējs nesniedz informāciju diskriminējošā veidā, kas dažiem kandidātiem vai pretendentiem var dot priekšrocības salīdzinājumā ar pārējiem.”
12
Saskaņā ar Direktīvas 2014/23 41. pantu “Piešķiršanas kritēriji”:
“1.   Koncesijas piešķir, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, kas atbilst 3. pantā noteiktajiem principiem un kas garantē, ka piedāvājumus novērtē efektīvas konkurences apstākļos, kas ļauj noteikt līgumslēdzējas iestādes vai līgumslēdzēja vispārēju saimniecisko ieguvumu.
2.   Piešķiršanas kritēriji ir saistīti ar koncesijas priekšmetu un nenodrošina līgumslēdzējai iestādei vai līgumslēdzējam neierobežotu izvēles brīvību. Tie var inter alia ietvert vides, sociālos vai ar inovāciju saistītus kritērijus.
Minētos kritērijus papildina ar prasībām, kas ļauj efektīvi pārbaudīt pretendentu sniegto informāciju.
Līgumslēdzēja iestāde vai līgumslēdzējs pārbauda, vai piedāvājumi pienācīgi atbilst piešķiršanas kritērijiem.
3.   Līgumslēdzēja iestāde vai līgumslēdzējs kritērijus norāda dilstošā secībā pēc svarīguma.
Neatkarīgi no pirmās daļas, ja līgumslēdzēja iestāde vai līgumslēdzējs saņem piedāvājumu, kurā ir ierosināts inovatīvs risinājums ar īpašu funkcionālas izpildes līmeni, ko rūpīga līgumslēdzēja iestāde vai līgumslēdzējs nevarēja paredzēt, līgumslēdzēja iestāde vai līgumslēdzējs var izņēmuma kārtā grozīt piešķiršanas kritēriju secības kārtību, lai ņemtu vērā minēto inovatīvo risinājumu. Minētajā gadījumā līgumslēdzēja iestāde vai līgumslēdzējs informē visus pretendentus par svarīguma secības grozīšanu un izplata jaunu aicinājumu iesniegt piedāvājumus, ievērojot 39. panta 4. punktā minētos minimālos termiņus. Ja piešķiršanas kritēriji ir publicēti brīdī, kad publicē paziņojumu par koncesiju, līgumslēdzēja iestāde vai līgumslēdzējs publicē jaunu paziņojumu par koncesiju, ievērojot 39. panta 3. punktā minētos minimālos termiņus.
Kritēriju secības grozīšana neizraisa diskrimināciju.”
Itālijas tiesības
13
2016. gada 18. aprīļaDecreto legislativo n. 50 – Codice dei contratti pubblici (Likumdošanas dekrēts Nr. 50 – Publisko iepirkumu kodekss; 2016. gada 19. aprīļaGURI Nr. 91 kārtējais pielikums Nr. 10; turpmāk tekstā – “Publisko iepirkumu kodekss”), kura mērķis jo īpaši ir transponēt Direktīvu 2014/23 Itālijas tiesībās, tā redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Publisko iepirkumu kodekss”), 183. panta “Projektu finansēšana” 4. un 15. punktā bija paredzēts:
“4.   Līgumslēdzējas iestādes novērtē iesniegtos piedāvājumus saskaņā ar saimnieciski visizdevīgākā piedāvājuma kritēriju, pamatojoties uz labāko cenas un kvalitātes attiecību.
[..]
15.   Saimnieciskās darbības subjekti var iesniegt līgumslēdzējām iestādēm priekšlikumus par būvdarbu koncesijas izpildi [..]. Priekšlikumā ir ietverts priekšizpētes projekts, konvencijas projekts, ekonomiskais un finanšu plāns, ko apstiprinājusi kāda no 9. punkta pirmajā teikumā minētajām vienībām, kā arī pakalpojuma un apsaimniekošanas raksturiezīmju specifikācija. [..] Ekonomiskajā un finanšu plānā ietver to izdevumu summu, kas radušies, izstrādājot priekšlikumu, tostarp intelektuālā darba tiesības atbilstoši Codice civile [Civilkodeksa] 2578. pantam. [..]
Līgumslēdzēja iestāde obligāti trīs mēnešu laikā novērtē priekšlikuma īstenojamību. Šim nolūkam līgumslēdzēja pārvaldes iestāde var aicināt priekšlikuma autoru veikt priekšizpētes projektā grozījumus, kas nepieciešami tā apstiprināšanai. Ja pēdējais minētais neiesniedz prasītos grozījumus, priekšlikumu nevar novērtēt pozitīvi. Priekšizpētes projekts, kurā eventuāli ir izdarīti grozījumi[, kas vēl nav iekļauts] plānošanas instrumentos, kurus līgumslēdzēja pārvaldes iestāde ir pieņēmusi, pamatojoties uz spēkā esošajiem tiesību aktiem, [tiek iekļauts šajos plānošanas instrumentos] un to apstiprina saskaņā ar projektu apstiprināšanai piemērojamo kārtību; priekšlikuma autoram ir jāiekļauj papildu grozījumi, kuri eventuāli tiek prasīti projekta apstiprināšanas posmā, bet, ja tas netiek darīts, projektu uzskata par neapstiprinātu. Apstiprinātais priekšizpētes projekts ir pamatā iepirkumam, uz kuru priekšlikuma autors tiek uzaicināts. Paziņojumā par līgumu līgumslēdzēja pārvaldes iestāde var lūgt konkurentus, tostarp priekšlikuma autoru, iesniegt projekta iespējamos variantus. Atzinumā ir precizēts, ka [projektu finansēšanas procedūras virzītājs (turpmāk tekstā – “virzītājs”)] var izmantot prioritātes tiesības. Konkurentiem, tostarp virzītājam, ir jāizpilda 8. punktā minētie nosacījumi un jāiesniedz piedāvājums, kurā iekļauts konvencijas projekts, ekonomiskais un finanšu plāns, ko apstiprinājusi kāda no 9. punkta pirmajā teikumā minētajām vienībām, kā arī pakalpojuma un apsaimniekošanas raksturiezīmju specifikācija, un visi iespējamie priekšizpētes projekta varianti; tiek piemērots 4., 5., 6., 7. un 13. punkts. Ja virzītājam netiek piešķirtas līguma slēgšanas tiesības, tas piecpadsmit dienu laikā pēc paziņojuma par piešķiršanu var īstenot savas prioritātes tiesības un kļūt par izraudzīto pretendentu, ja apliecina, ka apņemas izpildīt līgumsaistības ar tādiem pašiem nosacījumiem kā izraudzītais pretendents. Ja virzītājam netiek piešķirts līgums un viņš neīsteno savas prioritātes tiesības, viņam ir tiesības 9. punktā norādītajās robežās saņemt no izraudzītā pretendenta to izdevumu summas atmaksu, kuri radušies, sagatavojot priekšlikumu. Ja virzītājs īsteno savas prioritātes tiesības, sākotnēji izraudzītajam pretendentam ir tiesības 9. punktā norādītajās robežās saņemt no virzītāja to izdevumu summas atmaksu, kuri radušies, sagatavojot piedāvājumu.”
14
Šī kodeksa 183. panta 9. punktā būtībā bija paredzēts, ka, lai piedalītos iepirkuma procedūrā, ikvienam kandidātam – tostarp virzītājam – ir jāiesniedz ekonomiskais un finanšu plāns, kurā “turklāt ir paredzēta to izdevumu atlīdzināšana, kas radušies, sagatavojot priekšizpētes projektu uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu pamatā, iekļaujot to izdevumu summu, kas radušies, sagatavojot piedāvājumus, tostarp tiesības uz intelektuālo īpašumu saskaņā ar Civilkodeksa 2578. pantu. Iepriekšējā teikumā minēto izdevumu kopējā summa nedrīkst pārsniegt 2,5 % no ieguldījumu vērtības, ko var atskaitīt no priekšizpētes projekta, kas ir uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu pamatā”.
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
15
Ar 2020. gada 29. maija lēmumu Milānas pašvaldība noteica pamatnostādnes “projektu un iniciatīvu īstenošanai, kuru mērķis ir atjaunot pilsētu sabiedriskos rajonus, izvēloties tehniskos sponsorus”. Šajā lēmumā bija precizēts, ka procedūra sāksies ar atzinuma publicēšanu – iespējams, pēc tam, kad virzītājs būs iesniedzis priekšlikumu, – un ka tā turpināsies ar šīs pašvaldības vērtējumu par “atbilstību administrācijas stratēģiskajiem mērķiem” un par priekšlikumu vērtību. Pēc tam, pamatojoties uz šo atzinumu, tiktu organizēts uzaicinājums iesniegt piedāvājumu, kurā tiktu publiskotas “saņemtā piedāvājuma iezīmes un pakalpojumi” un kurā priekšlikuma autoram esot paredzēta iespēja pielāgot to vislabākajam piedāvājumam.
16
Grupa bija vienīgais virzītājs, kas 2021. gada martā Milānas pašvaldībai iesniedza priekšlikumu.
17
2021. gada 20. jūlijā šī pašvaldība savā tīmekļvietnē publicēja publisku paziņojumu, lūdzot “iesniegt uzlabošanas priekšlikumus” no grupas saņemtajam priekšlikumam, kas bija detalizēti aprakstīts šajā atzinumā. Kā paziņots 2020. gada 29. maija lēmumā, minētajā paziņojumā priekšlikuma autoram, ja tas netiktu izvēlēts kā izraudzītais pretendents, tika atzīta iespēja piecpadsmit dienu laikā saskaņot savu priekšlikumu ar to, kas tiek uzskatīts par labāko, un faktiski būt izraudzītajam pretendentam, ja tas paziņo, ka apņemas izpildīt savas līgumsaistības ar tādiem pašiem nosacījumiem, kādus piedāvājis sākotnēji izraudzītais pretendents, un samaksāt šim pretendentam izmaksas, kas tam radušās, sagatavojot savu piedāvājumu (turpmāk tekstā – “prioritātes tiesības”).
18
Iepirkuma noslēgumā Milānas pašvaldība ar 2023. gada 30. marta lēmumu pamatlietā aplūkoto līgumu piešķīra Urban Vision, kas bija iesniegusi uzlabošanas priekšlikumu.
19
Tomēr, tā kā grupa izmantoja savas prioritātes tiesības un pielāgoja savu piedāvājumu Urban Vision piedāvājumam, Milānas pašvaldība ar 2023. gada 28. aprīļa lēmumu tai piešķīra līguma slēgšanas tiesības. Minētajā līgumā ir pārņemtas Urban Vision iesniegtā priekšlikuma iezīmes. Tā, tajā ir paredzēts, ka grupa finansē, piegādā un izgatavo 110 automatizētas sabiedriskās tualetes, kuras pēc saņemšanas tiek nodotas šīs pašvaldības īpašumā, kā arī nodrošina to pārvaldīšanu un apsaimniekošanu 24 gadu laikā pret summu 29100000 EUR, kurai tiek pievienoti papildu pieci miljoni euro. Minētajai pašvaldībai 18 gadus ir jānodrošina 97 reklāmas vietu ekspluatācija pēc to pārveidošanas, kas atļauj digitālo formātu. Turklāt saskaņā ar šīs pašas pašvaldības aprēķiniem “ar tirdzniecības veicināšanas iespēju saistītā tēla uzlabošanas” vērtība ir diapazonā no 10352827 EUR līdz 15517412 EUR. Komunikācijas plānā ir iekļauta “tieša sponsora popularizēšana” un “reklāma trešo personu vārdā, ko sponsors kā savācējs ievietos sponsora rīcībā esošajās vietās”.
20
2023. gada 28. aprīļa lēmumu Urban Vision apstrīdēja Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Lombardijas Reģionālā administratīvā tiesa, Itālija), kas to ar 2024. gada 29. janvāra spriedumu noraidīja.
21
Minētie uzņēmumi par šo spriedumu iesniedza kasācijas sūdzību Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija), kas ir iesniedzējtiesa. Šī tiesa norāda, ka pamatlietā aplūkotajā līgumā atlīdzība atbilst ekonomiskajai rentabilitātei, kas izriet no 97 reklāmas vietu izmantošanas, attiecībā uz kurām izraudzītais pretendents uzņemas ar pieprasījumu saistīto risku.
22
Minētā tiesa no tā secina, ka šis līgums ietilpst Publisko iepirkumu kodeksa 183. panta par projektu finansēšanas procedūru un līdz ar to jēdziena “koncesija” piemērošanas jomā Direktīvas 2014/23 5. panta izpratnē. Faktiski ar minēto līgumu izraudzītais pretendents esot uzņēmies pienākumu īstenot automatizētas publiskas tualetes un pārveidot reklāmas vietas no saviem līdzekļiem, nesaņemot finansiālu atlīdzību.
23
Iesniedzējtiesa norāda, ka saskaņā ar šī kodeksa 183. panta 15. punktu paziņojumā par iepirkumu bija jāprecizē, ka virzītājs var izmantot savas prioritātes tiesības.
24
Tomēr šai tiesai ir šaubas par to, vai ar šo tiesību normu Direktīva 2014/23 ir transponēta pareizi. Proti, prioritātes tiesības varot izkropļot iepirkuma iznākumu, ja virzītājs uz tām atsaucas. Šajā gadījumā, lai gan līguma slēgšanas tiesības nav iegūtas pēc uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā, virzītājs varētu kļūt par faktisko izraudzīto pretendentu, saskaņojot savu priekšlikumu ar to, kas tika uzskatīts par labāko, un tas, šķiet, ir pretrunā vienlīdzīgas attieksmes principam.
25
Tomēr Consiglio di Stato (Valsts padome) norāda, ka Direktīvas 2014/23 68. apsvērumā ir minēta “rīcības brīvība noteikt un organizēt procedūru, kuras rezultātā izvēlas koncesionāru”. Tāpat šīs direktīvas 3. un 30. pantā esot uzsvērts, cik svarīga ir informācijas paziņošana nediskriminējošā veidā, kas vienlīdzīgas attieksmes principa ievērošanas nolūkā dažiem kandidātiem vai pretendentiem var radīt priekšrocības salīdzinājumā ar citiem. It īpaši minētās direktīvas 41. panta 3. punktā esot paredzēts, ka, ja līgumslēdzēja iestāde saņem piedāvājumu, kurā ir piedāvāts “novatorisks risinājums”, tā “izņēmuma kārtā var grozīt piešķiršanas kritēriju secību, lai ņemtu vērā šo inovatīvo risinājumu”, ar nosacījumu, ka tiek izdots jauns uzaicinājums iesniegt piedāvājumu, ņemot vērā, ka “izmaiņas kritēriju secībā nedrīkst izraisīt diskrimināciju”. Turklāt ekonomiskās brīvības ierobežojumi esot pieļaujami, ja to mērķis ir nodrošināt neizkropļotu konkurenci visās dalībvalstīs.
26
Tomēr prioritātes tiesības varētu būt pamatotas, jo privātā sektora iniciatīvu novērtēšana ir horizontālā subsidiaritātes principa īstenošana saskaņā ar Costituzione della Repubblica Italiana (Itālijas Republikas Konstitūcija) 118. pantu un sadarbības veida izpausme, kas var padarīt sabiedrības interešu īstenošanu efektīvāku laika un resursu ziņā. Prioritātes tiesības veicinot arī administrācijas pārveidi, iegūstot jaunas, privātajam sektoram raksturīgas zināšanas un stimulējot uzņēmumu.
27
Tomēr iesniedzējtiesa uzsver, ka prioritātes tiesības varētu nebūt pielāgotas izvirzītajam mērķim vai katrā ziņā būt nesamērīgas, jo citi pasākumi var atlīdzināt privātā sektora iniciatīvu, vienlaikus mazāk ietekmējot publisko iepirkumu.
28
Visbeidzot, lai gan 97 reklāmas vietu izmantošana nav pamatlietā aplūkotā līguma galvenais priekšmets, šī tiesa atgādina, ka Direktīvas 2006/123 12. pants absolūti neaizliedz ieviest prioritātes tiesības.
29
Iesniedzējtiesa uzskata, ka prioritātes tiesības veicina virzītāja iniciatīvu, garantējot, ka tam tiks piešķirtas līguma slēgšanas tiesības, pat ja labāko piedāvājumu ir iesniedzis cits kandidāts. Tādējādi šī tiesību norma ne vienmēr atalgo personu, kas administrācijai ir iesniegusi vislabāko piedāvājumu. Turklāt minētajā tiesību normā neesot ierobežota šo prioritātes tiesību piemērošanas joma. Šī tiesa arī norāda, ka Publisko iepirkumu kodeksa 183. panta 15. punktā nav prasīts piedāvājuma inovatīvais raksturs – neatkarīgi no tā, vai runa ir par priekšlikuma priekšmetam raksturīgu iezīmi vai tā novitāti salīdzinājumā ar administrācijas iepriekšējo darbību. Šajā tiesību normā neesot arī uzreiz noteikta pārskatāmība attiecībā uz virzītāja privileģēto stāvokli, ņemot vērā, ka prioritātes tiesību esamība tiek paziņota iepirkuma izsludināšanas brīdī pēc priekšlikuma iesniegšanas. Visbeidzot, minētajā tiesību normā neesot paredzēts gadījums, kad vairāki virzītāji iesniedz vienu priekšlikumu.
30
Šādos apstākļos Consiglio di Stato (Valsts Padome) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai LESD 49. un 56. pantā, kā arī [Direktīvā 2014/23] noteiktais iedibināšanās brīvības un pakalpojumu sniegšanas brīvības princips, kas interpretēti, ņemot vērā samērīguma, labas pārvaldības un efektivitātes principus un [Direktīvas 2006/123] 12. pantu, ja Tiesa to uzskata par piemērojamu, [nepieļauj] tādu valsts priekšrocības tiesību regulējumu, kurš ietverts [Publisko iepirkumu kodeksa] 183. panta 15. punktā?”
Par prejudiciālo jautājumu
31
Vispirms jānorāda, pirmkārt, ka pamatlietā aplūkotais līgums galvenokārt ir būvdarbu koncesija Direktīvas 2014/23 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē. Ar šo līgumu, kas noslēgts rakstveidā un par atlīdzību, Milānas pašvaldība uzticēja grupai veikt būvdarbus, par kuriem atlīdzība ir tikai tiesības izmantot 97 reklāmas vietas, kas atrodas uz automatizētām publiskām tualetēm. Tādējādi ir acīmredzams, ka šīs būvdarbu koncesijas piešķiršana nozīmē finanšu riska, kas saistīts ar šo reklāmas vietu apsaimniekošanu, nodošanu grupai. Tā kā līgums pārsniedz Direktīvas 2014/23 8. pantā paredzēto tās piemērojamības slieksni, kā tas ir pamatlietā aplūkotā līguma gadījumā, finanšu riska nodošana ir galvenais kritērijs koncesijas identificēšanai, kā tas izriet no Direktīvas 2014/23 5. panta 1. punkta otrās daļas, lasot to kopsakarā ar tās 18. apsvērumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 10. novembris, SHARENGO, C‑486/21, EU:C:2022:868, 61. punkts).
32
Otrkārt, no Direktīvas 2006/123 3. panta 1. punkta un 9. panta 3. punkta, lasot tos kopsakarā ar tās 57. apsvērumu, no vienas puses, un no Direktīvas 2014/23 14. apsvēruma, no otras puses, izriet, ka otrās direktīvas piemērojamība izraisa pirmās minētās direktīvas nepiemērojamību, un to Tiesa ir uzsvērusi 2016. gada 14. jūlija spriedumā Promoimpresa u.c. (C‑458/14 un C‑67/15, EU:C:2016:558, 45. punkts). Tādējādi prejudiciālais jautājums ir jāizskata, ņemot vērā nevis Direktīvu 2006/123, bet gan Direktīvu 2014/23.
33
Treškārt, ciktāl Direktīvas 2014/23 mērķis vispārīgi ir bijis tikai minimāli koordinēt valsts būvdarbu un pakalpojumu koncesiju piešķiršanas procedūras, pamatojoties uz LESD principiem, jāpārbauda arī, vai prioritātes tiesības atbilst LESD 49. un 56. pantam.
34
Proti, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru valsts noteikumi tādā jomā, kurā Savienības mērogā ir veikta izsmeļoša vai pilnīga saskaņošana, ir jāizvērtē, pamatojoties uz šā saskaņošanas akta normām, nevis uz primāro tiesību aktu normām (skat. it īpaši spriedumu, 2023. gada 20. aprīlis, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Džinozas pašvaldība) (C‑348/22, EU:C:2023:301, 36. punkts un tajā minētā judikatūra).
35
Ciktāl iesniedzējtiesa savā jautājumā atsaucas gan uz LESD 49., gan uz 56. pantu, kuros attiecīgi ir nostiprināta brīvība veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvība, jāprecizē, ka koncesijas piešķiršana pamatlietā noteikti nozīmē koncesionāra piekļuvi uzņemošās dalībvalsts teritorijai, lai samērā ilgu laiku pastāvīgi un samērā ilgstoši piedalītos šīs valsts ekonomiskajā dzīvē. No tā izriet, ka uz šādas koncesijas piešķiršanu attiecas LESD 49. pantā paredzētās tiesības veikt uzņēmējdarbību (šajā ziņā skat. spriedumu, 2024. gada 11. jūlijs, Società Italiana Imprese Balneari, C‑598/22, EU:C:2024:597, 44. punkts un tajā minētā judikatūra).
36
Turklāt saskaņā ar LESD 57. panta pirmo daļu Līguma noteikumi par pakalpojumu sniegšanas brīvību ir piemērojami tikai tad, ja nepiemēro tos, kas attiecas uz tiesībām veikt uzņēmējdarbību. Tātad LESD 56. pants ir jānoraida.
37
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, jāuzskata, ka ar uzdoto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2014/23 3. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar LESD 49. pantu, 30. un 41. pantu, kā arī šīs direktīvas 68. apsvērumu, jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tas, ka dalībvalsts piešķir prioritātes tiesības projektu finansēšanas procedūras virzītājam, kā paredzēts Publisko iepirkumu kodeksa 183. panta 15. punktā, kas gadījumā, ja attiecīgais līgums tai sākotnēji netiek piešķirts, ļauj tam pielāgot savu piedāvājumu sākotnēji izraudzītā pretendenta piedāvājumam un tādējādi saņemt šī līguma slēgšanas tiesības, ar nosacījumu, ka tiek atlīdzinātas izmaksas, kas sākotnēji izraudzītajam pretendentam radušās, sagatavojot šo piedāvājumu, un šī atmaksa nevar pārsniegt 2,5 % no paredzamās ieguldījumu vērtības, kurus pretendents sagaida no iepirkuma pamatā esošā priekšizpētes projekta.
38
Šajā ziņā jānorāda, ka projektu finansēšanas procedūra, kas ir reglamentēta Publisko iepirkumu kodeksa 183. panta 15. punktā, notiek trīs posmos. Vispirms saimnieciskās darbības subjekts iesniedz līgumslēdzējai iestādei būvdarbu koncesijas piedāvājumu, iesniedzot tam dokumentāciju, kas ietver priekšizpētes projektu, ekonomisko un finanšu plānu, kā arī koncesijas līguma projektu. Pēc tam līgumslēdzēja iestāde izvērtē šī priekšlikuma īstenojamību. Šajā posmā tas var lūgt virzītājam grozīt savu priekšlikumu un, ja tas piekrīt, projektu apstiprina un iekļauj līgumslēdzējas iestādes plānošanas instrumentos kā īstenojamo projektu. Trešajā posmā šādi apstiprinātais priekšizpētes projekts tiek pakļauts iepirkuma procedūrai, uz kuru virzītājs ir uzaicināts un kurā tam ir prioritātes tiesības. Konkrētāk, gadījumā, ja līguma slēgšanas tiesības tam netiktu piešķirtas, virzītājam ir piecpadsmit dienu termiņš, lai savu piedāvājumu pielāgotu sākotnēji izraudzītā pretendenta piedāvājumam. Šādā gadījumā virzītājam tiek piešķirtas līguma slēgšanas tiesības ar nosacījumu, ka tiek atlīdzinātas izmaksas, kas sākotnēji izraudzītajam pretendentam radušās, sagatavojot šo piedāvājumu, tomēr atmaksātā summa nedrīkst pārsniegt 2,5 % no ieguldījumu vērtības, ko var atskaitīt no iepirkuma pamatā esošā priekšizpētes projekta.
39
Šajā gadījumā, tā kā prioritātes tiesības ir skaidri paredzētas gan Publisko iepirkumu kodeksa 183. panta 15. punktā, gan Milānas pašvaldības 2020. gada 29. maija lēmumā un tās 2021. gada 20. jūlija atzinumā, pārskatāmības princips, šķiet, ir ievērots. Līdz ar to ir jāpārbauda, vai prioritātes tiesības apdraud Direktīvas 2014/23 3. panta 1. punktā nostiprināto vienlīdzīgas attieksmes principu.
40
Šajā ziņā no šī sprieduma 38. punkta izriet, ka projektu finansēšanas procedūrā prioritātes tiesību dēļ tiek apšaubīta klasifikācija, ko līgumslēdzēja iestāde ir veikusi iepirkuma procedūras beigās, un ar ko virzītājam tiek piešķirta reāla priekšrocība. Proti, ļaujot virzītājam pielāgoties sākotnēji izraudzītā pretendenta piedāvātajiem nosacījumiem, viņam piešķirtās prioritātes tiesības de facto ļauj viņam grozīt savā piedāvājumā norādīto cenu.
41
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, no vienas puses, līgumslēdzējas iestādes pienākuma ievērot vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem principu mērķis ir veicināt koncesiju piešķiršanas procedūru atvēršanu pēc iespējas plašākai konkurencei (pēc analoģijas skat. spriedumus, 2009. gada 23. decembris, CoNISMa, C‑305/08, EU:C:2009:807, 37. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2024. gada 26. septembris, Luxone un Sofein, C‑403/23 un C‑404/23, EU:C:2024:805, 50. punkts). No otras puses, šis pienākums, kas izriet no pašas Savienības tiesību normu par būvdarbu un pakalpojumu koncesiju piešķiršanas procedūrām būtības, tostarp prasa, lai pretendenti būtu vienlīdzīgā situācijā gan brīdī, kad tie sagatavo savus piedāvājumus, gan brīdī, kad līgumslēdzēja iestāde tos izvērtē. Tātad tas nozīmē, ka principā piedāvājums nedrīkst tikt grozīts pēc tam, kad tas ir iesniegts, – ne pēc līgumslēdzējas iestādes, ne pēc attiecīgā pretendenta lūguma (pēc analoģijas skat. spriedumus, 1993. gada 22. jūnijs, Komisija/Dānija, C‑243/89, EU:C:1993:257, 33. punkts; 1996. gada 25. aprīlis, Komisija/Beļģija, C‑87/94, EU:C:1996:161, 51. un 52. punkts, kā arī 2024. gada 13. jūnijs, BibMedia, C‑737/22, EU:C:2024:495, 30. un 32. punkts un tajos minētā judikatūra).
42
Tā kā cena parasti ir noteicošais piešķiršanas kritērijs iepirkumā, tas, ka līgumslēdzēja iestāde ņem vērā tikai viena pretendenta sākotnējā piedāvājumā piedāvātās cenas grozījumu salīdzinājumā ar tā konkurentiem, apdraud vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem principu (spriedums, 1996. gada 25. aprīlis, Komisija/Beļģija, C‑87/94, EU:C:1996:161, 54. un 56. punkts), kurš ir garantēts Direktīvas 2014/23 3. panta 1. punktā, un rada veselīgas un efektīvas konkurences izkropļojumu (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2017. gada 14. septembris, Casertana Costruzioni, C‑223/16, EU:C:2017:685, 40. punkts).
43
Šajā lietā prioritātes tiesības, kuras ir virzītājam, izraisa to, ka tās cenas, kas piedāvātas pirms piedāvājumu iesniegšanas termiņa beigām, tieši un galīgi nenosaka pretendentu klasifikāciju. Ļaujot virzītājam pielāgoties sākotnējā izraudzītā pretendenta piedāvātajiem nosacījumiem, kurš ir izrādījies mazāk izdevīgs, prioritātes tiesības ļauj virzītājam, pārkāpjot vienlīdzīgas attieksmes principu, optimizēt savu piedāvājumu, lai labāk reaģētu uz konkurentu piedāvājumiem attiecīgajā koncesijas procedūrā. No tā izriet, ka fakts, ka tiek iesniegts saimnieciski izdevīgākais piedāvājums, nenodrošina uzvaru iepirkumā.
44
Protams, 2024. gada 13. jūnija spriedumā BibMedia (C‑737/22, EU:C:2024:495, 33. punkts) Tiesa uzskatīja, ka neviens sarunu elements neietver iepirkuma procedūras dokumenta klauzulu, kurā, lai saglabātu konkurenci attiecīgajā ekonomikas nozarē, bija paredzēta, no vienas puses, vislielākās daļas piešķiršana pretendentam, kurš bija iesniedzis saimnieciski visizdevīgāko piedāvājumu, un, no otras puses, mazākās vērtības daļas piešķiršana pretendentam, kurš bija iesniedzis otro saimnieciski visizdevīgāko piedāvājumu, ar nosacījumu, ka tas piekrīt izpildīt šo daļu par tā pretendenta cenu, kurš iesniedz saimnieciski visizdevīgāko piedāvājumu. Gadījumā, ja otrajā vietā ierindotais pretendents atsakās pielāgoties šai cenai, tāds pats piedāvājums tiek izteikts pretendentam, kurš ir ierindots trešajā vietā, un tādējādi – gadījumā, ja tas noraidītu šo priekšlikumu.
45
Tomēr secinājums, saskaņā ar kuru šādā klauzulā nebija ietverts neviens sarunu elements, kas būtu aizliegts ar vienlīdzīgas attieksmes principu, bija cieši saistīts, no vienas puses, ar attiecīgā iepirkuma līguma sadalīšanu daļās un, no otras puses, ar tā mērķi saglabāt konkurenci attiecīgajā ekonomikas nozarē.
46
Tomēr neatkarīgi no tā, vai šajā gadījumā prioritātes tiesības ietver sarunas starp virzītāju un līgumslēdzēju iestādi, šīs tiesības nenoliedzami ļauj šim virzītājam grozīt savu piedāvājumu pēc tā iesniegšanas, bet to aizliedz vienlīdzīgas attieksmes princips. Tas tā ir vēl jo vairāk tāpēc, ka atšķirībā no klauzulas, kas bija pamatā lietai, kurā tika pasludināts 2024. gada 13. jūnija spriedums BibMedia (C‑737/22, EU:C:2024:495), prioritātes tiesības var radīt nevis konkurenci veicinošas sekas, bet, gluži pretēji, pret konkurenci vērstas sekas.
47
Līdz ar to projekta finansēšanas procedūras virzītājam atzītās prioritātes tiesības ir pretrunā ne tikai Direktīvas 2014/23 3. panta 1. punktam, bet arī šīs direktīvas 41. panta 1. punktam, saskaņā ar kuru piedāvājumi ir jāizvērtē “efektīvas konkurences apstākļos”.
48
Turklāt nevienu no iesniedzējtiesas minētajām šīs direktīvas normām nevar interpretēt tādējādi, ka ar to dalībvalstīm un līgumslēdzējām iestādēm būtu atļauts atkāpties no šīs pašas direktīvas 3. panta 1. punktā noteiktā vienlīdzīgas attieksmes principa un tādējādi pamatot prioritātes tiesības.
49
Šajā ziņā jākonstatē, ka līgumslēdzējai iestādei atzītā rīcības brīvība koncesiju piešķiršanas procedūru organizēšanā nevar būt neierobežota.
50
Protams, Direktīvas 2014/23 30. panta 1. punktā, lasot to kopsakarā ar tās 68. apsvērumu, līgumslēdzējai iestādei ir piešķirta zināma un pat plaša rīcības brīvība organizēt procedūru, kuras rezultātā tiek izvēlēts koncesionārs. Šo 30. panta 1. punktu var lasīt arī šīs direktīvas 8. apsvēruma gaismā, kurā ir uzsvērts, ka ar minēto direktīvu tiek veikta tikai minimāla valsts koncesiju piešķiršanas procedūru koordinēšana, tādējādi nodrošinot zināmu elastīguma pakāpi.
51
Tomēr, kā noteikts Direktīvas 2014/23 68. apsvērumā, līgumslēdzējas iestādes plašā rīcības brīvība noteikt un organizēt procedūru, kuras rezultātā tiek izvēlēts koncesionārs, joprojām ir atkarīga no atbilstības [šīs] “direktīvas noteikumiem un pārredzamības un vienlīdzīgas attieksmes principiem”, un tas nozīmē, ka ir “jānodrošina pamatgarantijas attiecībā uz līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procesu [..], lai novērstu negodīgu attieksmi pret potenciālajiem kandidātiem”.
52
Tādējādi, neraugoties uz līgumslēdzējām iestādēm piešķirto plašo rīcības brīvību, koncesijas piešķiršanas procedūrā saskaņā ar šīs direktīvas 30. panta 2. punktu ir jāievēro tās 3. pantā noteiktie principi. Tāpat minētās direktīvas preambulas 8. apsvēruma pēdējā teikumā ir precizēts, ka dalībvalstīm piešķirtajai elastībai ir jāļauj tām “papildināt un izstrādāt [šīs pašas direktīvas] noteikumus, ja tās to uzskata par vajadzīgu, jo īpaši, lai labāk nodrošinātu [LESD] principu ievērošanu”.
53
Tādējādi Direktīvas 2014/23 30. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar tās 8. apsvērumu, nevar attaisnot šīs direktīvas 3. pantā garantētā vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, kas izriet no prioritātes tiesībām.
54
Tāpat ir taisnība, ka saskaņā ar Direktīvas 2014/23 41. panta 3. punkta otro daļu, lasot to kopsakarā ar tās 73. apsvērumu, līgumslēdzēja iestāde izņēmuma kārtā var grozīt piešķiršanas kritēriju secību, lai ņemtu vērā tāda inovatīva risinājuma saņemšanu, kuram ir funkcionāls sniegums izņēmuma līmenī un kuru, neraugoties uz tās rūpību, nebūtu bijis iespējams paredzēt.
55
Tomēr šis gadījums, kuru Savienības likumdevējs ir kvalificējis kā izņēmuma gadījumu, nozīmē, ka ir jāsaņem nevis piedāvājums īstenot tādu procedūru kā projektu finansēšanas procedūra, bet gan piedāvājums, kas adresēts līgumslēdzējai iestādei, atbildot uz uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā. It īpaši līgumslēdzējai iestādei tātad ir jāinformē visi pretendenti par izmaiņām šo kritēriju svarīguma secībā un jāpublicē jauns uzaicinājums iesniegt piedāvājumu vai attiecīgā gadījumā jauns paziņojums par koncesiju, jo, kā precizēts Direktīvas 2014/23 41. panta 3. punkta trešajā daļā, kritēriju secības grozīšana nedrīkst radīt diskrimināciju. Izskatāmajā gadījumā tas tā neesot bijis.
56
Turklāt, ņemot vērā iepriekš minētos iemeslus, ir arī jāuzskata, ka prioritātes tiesības ir LESD 49. pantā paredzētās brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojums, jo tās var atturēt saimnieciskās darbības subjektus no citām dalībvalstīm piedalīties projektu finansēšanas procedūrā. Tomēr ir jāpārbauda, vai šīs prioritātes tiesības var tikt attaisnotas, pamatojoties uz LESD 49. pantu.
57
Šajā ziņā iesniedzējtiesa norāda, ka, novērtējot privātā sektora iniciatīvas, ar prioritātes tiesībām tiek īstenots Itālijas Republikas Konstitūcijas 118. pantā noteiktais horizontālais subsidiaritātes princips un šādi izpaužas sadarbības veids, kas var padarīt sabiedrības interešu īstenošanu efektīvāku laika un resursu ziņā. Prioritātes tiesības veicinot arī administrācijas pārveidi, iegūstot jaunas, privātajam sektoram raksturīgas zināšanas un stimulējot uzņēmumu.
58
Šāds mērķis nevar būt viens no sabiedriskās kārtības, sabiedriskās drošības un sabiedrības veselības apsvērumiem, kas saskaņā ar LESD 52. panta 1. punktu ir vienīgie, ar kuriem var attaisnot brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumu.
59
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2014/23 3. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar LESD 49. pantu, šīs direktīvas 30. un 41. pantu, kā arī tās 68. apsvērumu, jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tas, ka dalībvalsts projektu finansēšanas procedūras virzītājam piešķir prioritātes tiesības, kas gadījumā, ja attiecīgais līgums tai sākotnēji netiek piešķirts, ļauj tam pielāgot savu piedāvājumu sākotnēji izraudzītā pretendenta piedāvājumam un tādējādi saņemt šī līguma slēgšanas tiesības, ar nosacījumu, ka tiek atlīdzinātas izmaksas, kas sākotnēji izraudzītajam pretendentam radušās, sagatavojot šo piedāvājumu, un šī atmaksa nevar pārsniegt 2,5 % no paredzamās ieguldījumu vērtības, kurus pretendents sagaida no iepirkuma pamatā esošā priekšizpētes projekta.
Par tiesāšanās izdevumiem
60
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/23/ES (2014. gada 26. februāris) par koncesiju līgumu piešķiršanu 3. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar LESD 49. pantu, 30. un 41. pantu, kā arī šīs direktīvas 68. apsvērumu,
jāinterpretē tādējādi, ka
tam ir pretrunā tas, ka dalībvalsts projektu finansēšanas procedūras virzītājam piešķir prioritātes tiesības, kas gadījumā, ja attiecīgais līgums tai sākotnēji netiek piešķirts, ļauj tam pielāgot savu piedāvājumu sākotnēji izraudzītā pretendenta piedāvājumam un tādējādi saņemt šī līguma slēgšanas tiesības, ar nosacījumu, ka tiek atlīdzinātas izmaksas, kas sākotnēji izraudzītajam pretendentam radušās, sagatavojot šo piedāvājumu, un šī atmaksa nevar pārsniegt 2,5 % no paredzamās ieguldījumu vērtības, kurus pretendents sagaida no iepirkuma pamatā esošā priekšizpētes projekta.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – itāļu.