Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 24. marta spriedumu lietā T-149/09 Densmore Ronald Dover/Eiropas Parlaments 2011. gada 6. jūnijā iesniedza Densmore Ronald Dover
(lieta C-278/11 P)
Tiesvedības valoda - angļu
Lietas dalībnieki
Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Densmore Ronald Dover (pārstāvji - D. Vaughan QC, M. Lester, Barrister un R. Collard, Solicitor)
Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments
Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:
izdot rīkojumu, lai apstrīdētās daļas Vispārējās tiesas spriedumā lietā T-149/09 tiktu atceltas;
pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu;
izdot rīkojumu, lai Parlaments atlīdzinātu apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo apelācijas sūdzību un prasību atcelt tiesību aktu Vispārējā tiesā.
Pamati un galvenie argumenti
Pirmkārt, Vispārējā tiesa pieļāva kļūdu, konstatējot, ka Parlaments ir sniedzis pienācīgu pamatojumu apstrīdētā lēmuma 24. un 25. punktā, lai atgūtu summu £ 345 289,00 apmērā. Apelācijas sūdzības iesniedzējs neuzzināja ne no apstrīdētā lēmuma 24. un 25. punkta, ne no pārējiem punktiem pamatojumu tam, kādēļ viņam tiek uzdots atmaksāt šīs summas; šāds pamatojums viņam ļautu apstrīdēt šīs argumentācijas spēkā esamību tiesās vai ļautu tiesām pienācīgi izvērtēt šo pamatojumu.
Otrkārt, Vispārējā tiesa kļūdaini konstatēja, ka Parlaments pamatoti pieprasīja £ 345 289,00 atmaksāšanu tādēļ, ka šī summa tika nepamatoti samaksāta saskaņā ar DIP noteikumiem, jo:
a) Parlaments apstrīdētajā lēmumā nekur nav izskaidrojis, kādēļ tas uzskatīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniegtie daudzie dokumenti nepierāda, ka 25. punktā norādītie elementi tika izmantoti saskaņā ar DIP noteikumiem, ne arī aspektus, kuros Parlaments tos ir uzskatījis par nepamatoti pieprasītiem saskaņā ar DIP noteikumiem vai izšķērdētiem vai nepienācīgi izmantotiem.
b) apelācijas sūdzības iesniedzējs faktiski bija izskaidrojis katru elementu, kas izklāstīts apstrīdētā lēmuma 25. punktā, un arī bija izskaidrojis, ka katrs izdevumu elements pilnībā un tieši radās no MP Holdings kā pakalpojumu sniedzēja nodarbināšanas vai iesaistīšanas. Apelācijas sūdzības iesniedzējs ir sniedzis liela apjoma dokumentālus pierādījumus, lai pierādītu, ka maksājumi, kas izmaksāti MP Holdings, patiešām bija izmantoti 14. panta nozīmē. Tas, ko viņš ir iesniedzis, ļoti lielā mērā pārsniedz dokumentus, kuri viņam bija jāuztur un jāiesniedz attiecīgajā laikā, it īpaši dokumentus saistībā ar apelācijas sūdzības iesniedzēja pirmo mandātu. Parlaments izvirzīja pārāk stingras prasības pret apelācijas sūdzības iesniedzēju, lai viņš iesniegtu dokumentāciju, ar kuru tiek pierādīta katra bijusī izmaksa atpakaļ laikā līdz 1999. gadam. Šīs prasības nepastāvēja izdevumu rašanās laikā un faktiski nekad vispār nav bijuši atmaksāšanas priekšnoteikumi saskaņā ar DIP noteikumu 14. pantu.
Treškārt, Vispārējā tiesa kļūdaini konstatēja, ka Parlamenta neatbilstīgās pamatošanās uz apgalvoto "interešu konfliktu" sekām nevajadzēja būt apstrīdētā lēmuma atcelšanai pilnībā. Vispārējā tiesa pamatoti nosprieda, ka Parlaments nevarēja pamatoties uz apgalvoto interešu konfliktu, lai attaisnotu deputātu palīgu kompensāciju atmaksāšanu. Tā kā Parlaments bija tieši un galvenokārt pamatojies uz šī iemesla visa apstrīdētā lēmuma pamatošanai, tad šī secinājuma sekām vajadzēja būt tādām, ka apstrīdētais lēmums tiek pilnībā atcelts.
____________