62009CJ0371_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑371/09
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko High Court of Justice ( England and Wales ), Chancery Division
(Apvienotā Karaliste) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2009. gada 6. jūlijā un kas Tiesā reģistrēts 2009. gada 17. septembrī, tiesvedībā
Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs
pret
Isaac International Limited .
TIESA (trešā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lēnartss [ K. Lenaerts ], tiesneši E. Juhāss [ E. Juhász ], Dž. Arestis [ G. Arestis ], T. fon Danvics [ T. von Danwitz ] (referents) un D. Švābi [ D. Šváby ],
ģenerāladvokāts N. Jēskinens [ N. Jääskinen ],
sekretārs R. Grass [ R. Grass ],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
– Apvienotās Karalistes valdības vārdā – S. Osovskis [ S. Ossowski ], pārstāvis, kam palīdz M. Andžolīni [ M. Angiolini ], barrister,
– Eiropas Komisijas vārdā – R. Liāls [ R. Lyal ] un L. Bujona [ L. Bouyon ], pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 16. novembra Regulu (EK) Nr. 2700/2000 (OV L 311, 17. lpp.; turpmāk tekstā – “Muitas kodekss”), 212.a pantu un Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 253, 1. lpp.), kas grozīta ar Komisijas 2000. gada 24. jūlija Regulu (EK) Nr. 1602/2000 (OV L 188, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Īstenošanas regula”), 292. pantu.
2. Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs un Isaac International Limited
(turpmāk tekstā – “ Isaac ”) saistībā ar muitas nodokļa un pievienotās vērtības nodokļa vēlāku piedziņu.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3. Antidempinga maksājums tika ieviests ar Padomes 1993. gada 8. septembra Regulu (EEK) Nr. 2474/93, ar ko uzliek galīgo antidempinga maksājumu par Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes velosipēdu importu un veic pagaidu antidempinga maksājuma galīgo iekasēšanu (OV L 228, 1. lpp.).
4. Ar Padomes 1997. gada 10. janvāra Regulu (EK) Nr. 71/97, ar ko Regulā (EEK) Nr. 2474/93 paredzēto galīgo antidempinga maksājumu par Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes velosipēdiem attiecina arī uz dažu velosipēdu daļu importu no Ķīnas Tautas Republikas, kā arī uzliek paplašināto maksājumu šādam importam, kas reģistrēts atbilstoši Regulai (EK) Nr. 703/96 (OV L 16, 55. lpp.), šis antidempinga maksājums tika papildus attiecināts arī uz dažām velosipēdu daļām.
5. Komisijas 1997. gada 20. janvāra Regula (EK) Nr. 88/97, ar ko atļauj atbrīvojumu no ar Padomes Regulu (EK) Nr. 71/97 uzliktā un ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 2474/93 paplašinātā antidempinga maksājuma noteiktu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes velosipēda daļu importam (OV L 17, 17. lpp.; turpmāk tekstā – “Atbrīvojuma regula”), nodrošina ieinteresētajām personām precīzas instrukcijas atbrīvojuma no antidempinga maksājuma sistēmas darbībai.
6. Šīs regulas 14. pantā, kura nosaukums ir “Atbrīvojums no maksājuma saskaņā ar īpašās izmantošanas kontroli”, ir noteikts:
“Ja svarīgāko velosipēda daļu importu deklarē laišanai brīvā apgrozībā tāda Puse, kas nav no maksājuma atbrīvotā Puse, sākot no regulas [Nr. 71/97] spēkā stāšanās dienas importu atbrīvo no paplašinātā maksājuma piemērošanas, ja tas ir deklarēts saskaņā ar III pielikumā paredzēto TARIC
struktūru un atbilstoši nosacījumiem, kas paredzēti [Muitas kodeksa] 82. pantā un [Īstenošanas] regulas 291. līdz 304. pantā, ko piemēro ar attiecīgajām izmaiņām, ja:
a) svarīgākās velosipēda daļas ir piegādātas Pusei, kas atbrīvota no maksājuma saskaņā ar 7. vai 12. pantu,
vai
b) svarīgākās velosipēda daļas ir piegādātas citam atļaujas turētājam [Īstenošanas] regulas 291. panta nozīmē,
vai
c) puse deklarējusi svarīgākās velosipēda daļas laišanai brīvā apgrozībā tādā daudzumā vai tās ir tai piegādātas tādā daudzumā, kas nepārsniedz 300 viena tipa vienības mēnesī. Jebkuras Puses deklarēto vai tai piegādāto daļu skaitu aprēķina, pamatojoties uz visu tādu Pušu deklarēto vai tām piegādāto daļu skaitu, kuras ir saistītas ar minēto Pusi vai ar kurām minētajai Pusei ir ieviests kompensācijas mehānisms.”
7. Muitas kodeksa 82. panta 1. punktā ir noteikts:
“Ja preces laiž brīvā apgrozībā ar pazeminātu nodokļa likmi vai nulles likmi sakarā ar to galapatēriņu, tās paliek muitas uzraudzībā. Muitas uzraudzība izbeidzas, kad nosacījumi šādas pazeminātas likmes vai nulles likmes piešķiršanai zaudē spēku, ja preces izved, iznīcina vai atļauj, samaksājot noteiktos nodokļus, izmantot citiem mērķiem, nevis tiem, kuriem atbilst pazeminātas likmes vai atbrīvojuma piešķiršana.”
8. Muitas kodeksa 204. panta 1. punktā ir noteikts:
“Ievedmuitas parāds rodas:
a) neizpildot kādu no pienākumiem, ko uzliek ievedmuitas nodoklim pakļaujamo preču pagaidu glabāšana vai tās muitas procedūras izmantošanu, kurā tās nodotas,
vai,
b) neievērojot kādu nosacījumu preču nodošanai šajā muitas procedūrā, vai pazeminātas ievedmuitas nodokļa likmes vai nulles likmes piemērošanai precēm sakarā ar to galapatēriņu,
gadījumos, kas nav minēti 203. pantā, ja vien netiek konstatēts, ka neizpildīšana nav būtiski iespaidojusi attiecīgās pagaidu glabāšanas vai muitas procedūras pareizu norisi.”
9. Muitas kodeksa 212.a panta sākotnējā redakcija tika iekļauta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 19. decembra Regulu (EK) Nr. 82/97, kas groza Regulu (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV 1997, L 17, 1. lpp.).
10. Regulas Nr. 82/97 preambulas divpadsmitajā apsvērumā ir noteikts:
“tā kā, ja Kopienas tiesību akti paredz daļēju vai pilnīgu atbrīvojumu no ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļiem, šāds daļējs vai pilnīgs atbrīvojums ir jāpiemēro visos gadījumos, neatkarīgi no apstākļiem, kādos radies parāds; tā kā šādos apstākļos parastās nodokļu likmes piemērošana nešķiet lietderīga sankcija, ja netiek ievēroti muitas procedūras noteikumi”.
11. Minētajā 212.a pantā ir noteikts:
“Ja muitas noteikumi paredz labvēlīga tarifa režīmu precēm to rakstura vai paredzētā galapatēriņa dēļ vai ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļu atvieglojumus vai daļēju vai pilnīgu atbrīvošanu no tiem saskaņā ar 21., 82., 145. vai 184. līdz 187. pantu, šādu labvēlīga tarifa režīmu, atvieglojumus vai atbrīvojumus piemēro arī gadījumos, kad muitas parāds ir jāmaksā saskaņā ar 202. līdz 205., 210. vai 211. pantu ar nosacījumu, ka attiecīgās personas rīcība neietver maldināšanu vai acīmredzamu nolaidību un persona sniedz pierādījumus, ka ir ievēroti pārējie nosacījumi labvēlīga tarifa režīma, atvieglojumu vai atbrīvojumu piemērošanai.”
12. Īstenošanas regulas 292. pantā ir noteikts, ka:
“1. Gadījumos, kad preces ir pakļautas muitas uzraudzībai to īpašās izlietošanas dēļ, labvēlīga tarifu režīma piešķiršana saskaņā ar Kodeksa 21. pantu ir pakļauta rakstiskai atļaujai.
Ja preces nodod brīvam patēriņam ar samazinātu vai nulles muitas nodokļa likmi to īpašās izlietošanas dēļ un spēkā esošie noteikumi prasa, lai preces paliktu muitas uzraudzībā saskaņā ar Kodeksa 82. pantu, tad īpašās izlietošanas muitas uzraudzības nolūkiem ir vajadzīga rakstiska atļauja.
2. Pieteikumus iesniedz rakstiski, izmantojot 67. pielikuma paraugu. Muitas dienesti var atļaut atjaunošanas vai grozījumu pieteikumus iesniegt ar vienkāršu rakstisku pieteikumu.
3. Īpašos apstākļos muitas dienesti var atļaut, ka deklarācija laišanai brīvā apritē, kas izdarīta rakstiski vai ar informātikas palīdzību, kas sastādīta sekojot normālai procedūrai, ir atļaujas pieteikums, ja:
– pieteikums iesaista tikai vienu muitas pārvaldi,
– pieteikuma iesniedzējs paredz visas preces noteiktajai īpašajai izlietošanai un
– tiek nodrošināta operāciju pareiza norise.
[..]
5. Ja iesniedz vienotas atļaujas pieteikumu, ir vajadzīgs, lai iestādes sniegtu iepriekšēju piekrišanu, ievērojot šādu procedūru:
Pieteikumu iesniedz izraudzītajiem muitas dienestiem, kas atrodas vietā:
– kurā tiek turēta pieteikuma iesniedzēja galvenā grāmatvedība, kas atļauj revīzijas kontroli un kur tiek veikta vismaz daļa operāciju, uz kuru attieksies atļauja, vai
– kur notiek preču īpašā izlietošana.
Muitas dienesti dara zināmu pieteikumu un atļaujas projektu pārējiem iesaistītajiem muitas dienestiem, kas piecpadsmit dienu laikā apstiprina informācijas saņemšanu.
Pārējie iesaistītie muitas dienesti paziņo iebildumus 30 dienu laikā no atļaujas projekta saņemšanas. Ja iebildumus paziņo minētā perioda laikā un netiek panākta vienošanās, noraida tos pieteikuma punktus, par kuriem tika iesniegti iebildumi.
Muitas dienesti var izsniegt atļauju, ja tie trīsdesmit dienu laikā nav saņēmuši iebildes pret atļaujas projektu.
Muitas dienesti, kas izsniedz atļauju, nosūta tās kopiju visiem iesaistītajiem muitas dienestiem.
6. Ja divas vai vairākas muitas pārvaldes vispārīgi vienojas par vienotas atļaujas izsniegšanas kritērijiem un nosacījumiem, tad šīs pārvaldes var vienoties arī iepriekšējās apspriedes aizvietot ar vienkāršu paziņošanu. Šāda paziņošana vienmēr ir pietiekama vienotas atļaujas atjaunošanas vai atsaukšanas gadījumā.”
Valsts tiesības
13. Saskaņā ar Īstenošanas regulas 292. panta 3. punktu Apvienotajā Karalistē šādu vienkāršoto atļauju var izmantot, ja tiek izpildīti vairāki papildu nosacījumi, kuri ir ietverti Apvienotās Karalistes Muitas tarifos ( UK Tariff ). It īpaši to E2 pielikuma 3. sējumā ir noteikts:
“940069
1. Ietvertās preces: preces, kuras ir importētas saskaņā ar vienkāršoto galapatēriņa procedūru, piemērojot pazeminātu vai nulles vērtības muitas nodokļa likmi, izmantošanai Eiropas Kopienā] tām paredzētajam nolūkam. [..]
[..]
9. Piezīmes
[..]
9.2. Ir iesaistīta vienīgi Lielbritānijas muita
[..]
9.5. Šis galvenās produktu klasifikācijas kods ir jāizmanto vienīgi civilajā aviācijā, lidmašīnu dzinējiem un “vienreizējām” situācijām. Tas nedrīkst tikt izmantots importam regulāri.”
14. Apvienotās Karalistes Muitas tarifi tiek atjaunoti vairākas reizes gadā, ar tiem var brīvi iepazīties pie Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes nodokļu un muitas iestāžu inspektoriem, kā arī vairākās valsts bibliotēkās, kā arī nodokļu un muitas iestāde pēc pieprasījuma attiecīgos izvilkumus piegādā bez maksas. Internetā tie nav pieejami bez maksas, tomēr tos var saņemt, iegādājoties gada abonementu nodokļu un muitas dienestā.
Pamata lieta un prejudiciālie jautājumi
15. Isaac
ir Lielbritānijā dibināts uzņēmums ar filiāli Vācijā. Tam Apvienotajā Karalistē ir neliels birojs un noliktava, kā arī noliktava un izplatīšanas centrs Vācijā. Apvienotajā Karalistē uzņēmumam ir pieci darbinieki, kuri nodarbojas ar importu, kā arī papildu darbinieki Vācijā, kur tiek veiktas uzņēmuma mārketinga un tirdzniecības darbības.
16. Isaac
galvenais darbības veids ir velosipēda daļu importēšana no Ķīnas. Visas daļas sākotnēji tiek ievestas Apvienotajā Karalistē un tad nekavējoties tiek nosūtītas izplatīšanas centram Vācijā.
17. Visas velosipēda daļas, kuras Isaac
importēja, bija “svarīgas velosipēda daļas” Regulas Nr. 2474/93 un Atbrīvojuma regulas izpratnē saistībā ar Regulā Nr. 71/97 paredzēto atbrīvojuma papildinājumu.
18. Laikposmā no 2003. gada 18. novembra līdz 2005. gada 11. aprīlim Isaac
33 reizes importēja velosipēdu rāmjus, kurus tas deklarēja kā laistus brīvā apgrozībā saskaņā ar īpašās izmantošanas kontroli, izmantojot Galvenās produktu klasifikācijas kodu 940069, lai saņemtu atbrīvojumu no antidempinga maksājuma saskaņā ar Atbrīvojuma regulas 14. panta c) punktu. Attiecībā uz 33 reizes veikto importu, kas ir šī strīda priekšmets, jānorāda, ka attiecīgajā laikposmā Isaac
importēja mazāk par 300 vienībām mēnesī.
19. Laikā, kad Isaac veica 33 importēšanas, tā darbinieki nebija lasījuši vai kā citādi ņēmuši vērā Muitas kodeksa, Īstenošanas regulas vai Atbrīvojuma regulas attiecīgos noteikumus. Būtisko formalitāšu nokārtošanai Isaac
bija pieņēmis darbā atzītu importa pārstāvi.
20. Isaac
nebija saņēmis iepriekšēju galapatēriņa atļauju Atbrīvojuma regulas 14. panta c) punkta izpratnē, tomēr tas uzskatīja, ka var izmantot Īstenošanas regulas 292. panta 3. punktā paredzēto vienkāršoto atļauju.
21. Šajā laikā Isaac nepieprasīja nodokļu iestādēm nekādu informāciju par vienkāršotās atļaujas izmantošanu.
22. Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs
secināja, ka Isaac
nav vajadzīgās atļaujas, lai saņemtu atbrīvojumu no antidempinga maksājuma saskaņā ar Atbrīvojuma regulas 14. panta c) punktu, un veica vēlāku muitas nodokļa un pievienotās vērtības nodokļa piedziņu, pieprasot samaksāt muitas nodokli GBP 161 120,76 apmērā un pievienotās vērtības nodokli GBP 28 196,13 apmērā.
23. Isaac
2006. gada 18. aprīlī iesniedza pieteikumu par atļaujas saņemšanu saskaņā ar Īstenošanas regulas 292. panta 2. punktu un šāda atļauja tam tika izsniegta, ievērojot Īstenošanas regulas 294. panta 3. punktā noteikto maksimālo viena gada termiņu pirms atļaujas izsniegšanas. Tādējādi saistībā ar importu pēc 2005. gada 18. aprīļa pieprasījums par vēlāku muitas nodokļa piedziņu netika izsniegts.
24. Isaac
iesniedza prasību VAT and Duties Tribunal, kurš noteica, ka, lai arī Isaac
nav saņēmis iepriekšēju galapatēriņa atļauju un tas nav tiesīgs izmantot vienkāršoto procedūru, Isaac
varēja izmantot atbrīvojumu saskaņā ar Muitas kodeksa 212.a pantu, jo tas nav pieļāvis rupju neuzmanību, uzskatot, ka uz to varētu attiekties vienkāršotā procedūra. Muitas iestādes šo lēmumu pārsūdzēja.
25. Šajos apstākļos High Court of Justice ( England and Wales ) Chancery Division
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1) Vai tādos apstākļos kā pamata lietā minētie, ja importētājs ir dibināts un darbojas divās dalībvalstīs, un importē preces vienā dalībvalstī, pēc tam tās nekavējoties pārvedot uz otru dalībvalsti, vai galapatēriņa atļauja, kas ir nepieciešama, lai saņemtu [Atbrīvojuma] regulas 14. panta c) punktā paredzēto atbrīvojumu no antidempinga maksājuma, ietver vairāk par vienu muitas iestādi [Īstenošanas] regulas [..] 292. panta 3. punkta izpratnē?
2) Vai tādos apstākļos kā pamata lietā minētie, ja importētājs nav saņēmis nepieciešamo atļauju [Atbrīvojuma] regulas 14. panta c) punktā paredzētās galapatēriņa procedūras izmantošanai, tam tomēr var piemērot atbrīvojumu no antidempinga maksājuma saskaņā ar [Muitas kodeksa] 212.a pantu?
3) Apstiprinošas atbildes gadījumā uz otro jautājumu, izvērtējot, vai tirgotājs, kurš atrodas tādā pašā situācijā kā Isaac, ir rīkojies acīmredzami nolaidīgi,
a) vai [Atbrīvojuma] regulas 14. panta c) punkta un [Īstenošanas] regulas 292. panta 3. punkta noteikumi pietiekami skaidri nosaka, ka tirgotājs, kurš, neiepazīstoties ar Eiropas Savienības Oficiālo Vēstnesi, nav pārliecinājies, ka vienkāršotā atļauta tam nav piemērojama, jo ir iesaistīta vairāk nekā viena muitas iestāde, ir uzskatāms par tādu, kurš ir rīkojies acīmredzami nolaidīgi;
b) pakārtoti, ja attiecīgās tiesību normas ir jāapskata kopā, vai tirgotājam pirms importa uzsākšanas noteikti ir jāvēršas pēc skaidrojuma nodokļu iestādēs? Vai atbilde uz šo jautājumu ir atkarīga no tā, ka tirgotājs subjektīvi, tomēr kļūdaini, secināja, ka attiecīgo noteikumu piemērošana ir skaidra;
c) kā klasificēt tirgotāja, kurš atrodas tādā pašā situācijā kā Isaac, pieredzi, ja tā galvenais nodarbošanās veids ir velosipēda daļu imports no Ķīnas, darbam ar importa jautājumiem tas nodarbina piecus darbiniekus un 16 mēnešu laikā ir veicis 33 līdzīgus importēšanas gadījumus? Īpaši – vai šāds tirgotājs ir uzskatāms par pieredzējušu;
d) vai dalībvalsts nodokļu iestādes, izvērtējot, vai tirgotājs, kurš atrodas tādā pašā situācijā kā Isaac, ir rīkojies acīmredzami nolaidīgi, var pamatoties uz tādiem publicētiem tiesību aktiem kā Apvienotās Karalistes Muitas tarifi, kuri, lai gan bez maksas ir pieejami apskatei pie vairākiem nodokļu iestāžu inspektoriem un citās valsts bibliotēkās, internetā ir pieejami vienīgi par gada abonēšanas maksu?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
26. Pirmais prejudiciālais jautājums attiecas uz Īstenošanas regulas 292. panta 3. punktā minētajiem vārdiem “pieteikums iesaista tikai vienu muitas pārvaldi”.
27. Ar šo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā Tiesai, vai šajā normā paredzēto procedūru var izmantot, lai importētājam, kurš ir dibināts un darbojas divās dalībvalstīs, un importē preces vienā dalībvalstī, pēc tam tās nekavējoties pārvedot uz otru dalībvalsti, piešķirtu atļautu izmantot atbrīvojumu no antidempinga maksājuma saskaņā ar Atbrīvojuma regulas 14. panta c) punktu.
28. Īstenošanas regulas 292. panta 1. punkta pirmajā daļā ir paredzēts, ka labvēlīga tarifu režīma piešķiršanai ir nepieciešama rakstiska atļauja, ja ir noteiks, ka precēm jāpaliek muitas uzraudzībā to īpašās izlietošanas dēļ.
29. Atkāpjoties no šīs normas, minētā panta 3. punktā ir paredzēts, ka “īpašos apstākļos” ir pieļaujams, ka muitas iestādes var atļaut, ka deklarācija laišanai brīvā apritē ir uzskatāma par atļaujas pieteikumu.
30. Kā tas arī izriet no šīs tiesību normas pirmā ievilkuma, šāda iespēja nosaka, ka “pieteikums iesaista tikai vienu muitas pārvaldi”.
31. Lai varētu noteikt, vai tādos apstākļos, kādi ir pamata lietā, ir iesaistīta vairāk nekā viena muitas iestāde Īstenošanas regulas 292. panta 3. punkta pirmā ievilkuma nozīmē, jāņem vērā konteksts, kādā atļauja, kuru var piešķirt saskaņā ar šo tiesību normu, darbojas.
32. Šajā sakarā vispirms jāatgādina, ka Atbrīvojuma regulas 14. panta, kurā atsevišķos gadījumos ir paredzēts atbrīvojums no antidempinga maksājuma, nosaukums ir “Atbrīvojums no maksājuma saskaņā ar īpašās izmantošanas kontroli”.
33. Turklāt de minimis
atbrīvojums saskaņā ar minētās regulas 14. panta c) punktu pamata lietā norāda uz to, ka runa ir par “tād[u] daudzum[u], kas nepārsniedz 300 [..] vienības mēnesī”. Šajā normā ir precizēts, ka šo skaitu “aprēķina, pamatojoties uz visu tādu Pušu deklarēto vai tām piegādāto [velosipēdu] daļu skaitu, kuras ir saistītas ar minēto Pusi vai ar kurām minētajai Pusei ir ieviests kompensācijas mehānisms”.
34. Ņemot vērā Īstenošanas regulas 292. panta piemērošanas procedūru, no šiem reglamentējošajiem noteikumiem izriet, ka šai procedūrai ir jānodrošina efektīva nosacījumu, atbilstoši kuriem var tikt piešķirts atbrīvojums saskaņā ar Atbrīvojuma regulas 14. panta c) punktu, kontrole. Šajā saistībā it īpaši jāuzsver, ka šajā normā ir noteikts mēneša kvantitatīvais ierobežojums un precizēts, ka vienību skaits tiek aprēķināts, ņemot vērā visas daļas, kuras ir saistītas ar importētāju vai deklarētāju, vai ar kurām iepriekš minētajiem ir ieviests kompensācijas mehānisms.
35. Tomēr tādā situācijā kā pamata lietā, kad importētājs ir dibināts un darbojas divās dalībvalstīs un importē preces vienā dalībvalstī, pēc tam tās nekavējoties pārvedot uz otru dalībvalsti, vienkāršotā procedūra, saskaņā ar kuru tiek iesaistīta tikai viena muitas iestāde, nav piemērota, lai nodrošinātu nosacījumu, kas izriet no Atbrīvojuma regulas 14. panta c) punkta, efektīvu kontroli.
36. Kā to apgalvo Apvienotās Karalistes valdība un Eiropas Kopienu Komisija, kvantitatīvos ierobežojumus nevar apmierinošā veidā kontrolēt tikai viena Apvienotās Karalistes muitas iestāde. Pirmkārt, kvantitatīvos ierobežojumus var vienkārši apiet gan ar importu Apvienotajā Karalistē, gan importu Vācijā. Otrkārt, saskaņā ar Muitas kodeksa 82. panta 1. punktu īpašās izmantošanas kontrole jāveic visu atsauces perioda laiku, proti, vienu mēnesi, lai varētu pārbaudīt, vai kvantitatīvais ierobežojums, kas tātad nepārsniedz 300 vienības mēnesī, ir ievērots. Tā kā preces nekavējoties tiek pārvestas uz otru dalībvalsti, pirmās dalībvalsts muitas iestādes vienas pašas nevar veikt minētā ierobežojuma kontroli, bet tās ir atkarīgas no otras dalībvalsts iestāžu sadarbības, līdz ar to noteikti tiek iesaistīta vairāk nekā viena muitas iestāde.
37. Ņemot vērā iepriekš minēto, uz pirmo jautājumu jāatbild tādējādi, ka Īstenošanas regulas 292. panta 3. punktā paredzēto procedūru nevar izmantot, lai importētājam, kurš ir dibināts un darbojas divās dalībvalstīs, un importē preces vienā dalībvalstī, pēc tam tās nekavējoties pārvedot uz otru dalībvalsti, atļautu izmantot atbrīvojumu no antidempinga maksājuma saskaņā ar Atbrīvojuma regulas 14. panta c) punktu.
Par otro un trešo jautājumu
38. Ar savu otro jautājumu iesniedzējtiesa Tiesai būtībā jautā, vai saskaņā ar Muitas kodeksa 212.a pantu ir pieļaujams piešķirt atbrīvojumu no antidempinga maksājuma importētājam, kurš nav saņēmis vajadzīgo atļauju, lai izmantotu Atbrīvojuma regulas 14. panta c) punktā paredzēto atbrīvojumu no šāda maksājuma, bet kurš ir izpildījis materiālos nosacījumus attiecībā uz kvantitatīvo ierobežojumu.
39. Saskaņā ar Muitas kodeksa 212.a pantu muitas noteikumos paredzēto labvēlīgo [tarifa] režīmu piemēro arī gadījumos, kad muitas parāds ir jāmaksā saskaņā ar 202. līdz 205. pantu ar nosacījumu, ka attiecīgās personas rīcība neietver maldināšanu vai acīmredzamu nolaidību un persona sniedz pierādījumus, ka ir ievēroti labvēlīga tarifa režīma “pārējie piemērošanas nosacījumi”.
40. Tā kā iesniedzējtiesa uzsāk ar pieņēmumu, ka muitas parāds, kas šajā gadījumā ir antidempinga maksājums, bija jāmaksā saskaņā ar Muitas kodeksa 204. pantu, un tā kā atbrīvojums no šāda maksājuma ir uzskatāms par “labvēlīgu tarifa režīmu” Muitas kodeksa 212.a panta nozīmē, ir jāizvērtē, vai apstāklis, ka Isaac
ir ievērojis kvantitatīvo ierobežojumu, ir pietiekams, lai varētu secināt, ka ir izpildīti “pārējie piemērošanas nosacījumi” saskaņā ar šo tiesību normu.
41. Pirmkārt, Atbrīvojuma regulas, kuru likumdevējs pieņēmis nedaudz vēlāk nekā Regulu Nr. 82/97, ar kuru Muitas kodeksā tika iekļauts 212.a pants, 14. pantā ir tieša atsauce uz Īstenošanas regulas 291.–304. pantā minētajiem nosacījumiem, attiecinot tos uz minētā atbrīvojuma no antidempinga maksājuma piešķiršanu. Starp šiem nosacījumiem ir arī Īstenošanas regulas 292. pantā paredzētā iepriekšējās atļaujas saņemšana.
42. Šādos apstākļos ir jāsecina, ka likumdevējs atbrīvojuma piešķiršanai tieši un konkrēti ir paredzējis nosacījumu par šādas atļaujas saņemšanu. Muitas kodeksa 212.a panta piemērošana tādā gadījumā kā pamata lietā, uzskatot, ka vienīgais apstāklis, ka importētājs ir ievērojis kvantitatīvo ierobežojumu, kas izriet no Atbrīvojuma regulas 14. panta c) punkta, ir pietiekošs, lai secinātu, ka ir izpildīti “pārējie piemērošanas nosacījumi”, šim nosacījumam par iepriekšējas atļaujas saņemšanu atņemtu jēgu. Tā kā šajā pantā ir paredzēts atbrīvojums no antidempinga maksājuma un tas ir interpretējams šauri (skat. pēc analoģijas saistībā ar Muitas kodeksa 239. panta interpretāciju 1999. gada 11. novembra spriedumu lietā C‑48/98 Söhl & Söhlke, Recueil, I‑7877. lpp., 52. punkts), tas ir jāņem vērā, interpretējot Muitas kodeksa 212.a pantu.
43. Otrkārt, ir jānorāda, ka minētajai iepriekšējai atļaujai ir īpaša nozīme Atbrīvojuma regulas sistēmas kontekstā, jo saskaņā ar šo regulu muitas iestādes faktu norises brīdī var pārbaudīt, vai ir ievērotas visas prasības saistībā ar atbrīvojumu no attiecīgā andidempinga maksājuma.
44. Tādējādi Muitas kodeksa 212.a panta piemērošana šādos apstākļos nevar radīt situāciju, ka šādu atbrīvojumu no antidempinga maksājuma saskaņā ar Atbrīvojuma regulas 14. pantu, to skatot kopā ar Īstenošanas regulas 292. pantu, kas ir piemērojami procesuālie nosacījumi, var piešķirt pat tad, ja šie nosacījumi nav izpildīti.
45. Ņemot vērā iepriekš minēto, uz otro jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka saskaņā ar Muitas kodeksa 212.a pantu nevar piešķirt atbrīvojumu no antidempinga maksājuma importētājam, kurš nav saņēmis iepriekšēju atļauju, lai izmantotu Atbrīvojuma regulas 14. panta c) punktā paredzēto atbrīvojumu no šāda maksājuma.
46. Ņemot vērā atbildi uz otro jautājumu, atbilde uz trešo prejudiciālo jautājumu nav jāsniedz.
Par tiesāšanās izdevumiem
47. Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
1) Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kas grozīta ar Komisijas 2000. gada 24. jūlija Regulu (EK) Nr. 1602/2000, 292. panta 3. punktā paredzēto procedūru nevar izmantot, lai importētājam, kurš ir dibināts un darbojas divās dalībvalstīs, un importē preces vienā dalībvalstī, pēc tam tās nekavējoties pārvedot uz otru dalībvalsti, atļautu izmantot atbrīvojumu no antidempinga maksājuma saskaņā ar Komisijas 1997. gada 20. janvāra Regulas (EK) Nr. 88/97, ar ko atļauj atbrīvojumu no ar Padomes Regulu (EK) Nr. 71/97 uzliktā un ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 2474/93 paplašinātā antidempinga maksājuma noteiktu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes velosipēda daļu importam, 14. panta c) punktu;
2) saskaņā ar Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 16. novembra Regulu (EK) Nr. 2700/2000, 212.a pantu nevar piešķirt atbrīvojumu no antidempinga maksājuma importētājam, kurš nav saņēmis iepriekšēju atļauju, lai izmantotu Regulas Nr. 88/97 14. panta c) punktā paredzēto atbrīvojumu no šāda maksājuma.