HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a șaptea)
23 aprilie 2026(*)
„ Trimitere preliminară – Contracte de credit pentru consumatori – Directiva 2008/48/CE – Articolul 3 litera (j) – Articolul 10 alineatul (2) litera (f) – Noțiunea de «rată a dobânzii aferente creditului» – Noțiunea de «sumă trasă din credit» – Articolul 3 litera (g) – Noțiunea de «cost total al creditului pentru consumatori» – Perceperea de dobânzi pentru o sumă care corespunde unui cost al creditului – Primă de asigurare ”
În cauza C‑744/24,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Sąd Rejonowy we Włodawie (Tribunalul Districtual din Włodawa, Polonia), prin decizia din 20 septembrie 2024, primită de Curte la 24 octombrie 2024, în procedura
P.W.
împotriva
Bank Polska Kasa Opieki S.A.,
CURTEA (Camera a șaptea),
compusă din domnul F. Schalin, președinte de cameră, și domnii M. Gavalec și Z. Csehi (raportor), judecători,
avocat general: doamna L. Medina,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
luând în considerare observațiile prezentate:
–        pentru P.W., de A. Bieniek, adwokat;
–        pentru Bank Polska Kasa Opieki S.A., de A. Cudna‑Wagner, radca prawny, și B. Miąskiewicz, adwokat;
–        pentru guvernul polonez, de B. Majczyna, în calitate de agent;
–        pentru Comisia Europeană, de P. Kienapfel, P. Ondrůšek și M. Owsiany‑Hornung, în calitate de agenți,
având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatei generale,
pronunță prezenta
Hotărâre
1        Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 3 litera (j) și a articolului 10 alineatul (2) literele (f) și (g) din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (JO 2008, L 133, p. 66), astfel cum a fost modificată prin Directiva (UE) 2021/2167 a Parlamentului European și a Consiliului din 24 noiembrie 2021 (JO 2021, L 438, p. 1) (denumită în continuare „Directiva 2008/48”), citite în lumina principiului efectivității, precum și a articolului 3 alineatele (1) și (2), a articolului 4 alineatul (1) și a articolului 5 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).
2        Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între P.W., un consumator, pe de o parte, și Bank Polska Kasa Opieki S.A., o instituție bancară (denumită în continuare „banca”), pe de altă parte, în legătură cu plata unei creanțe rezultate dintr‑un contract de credit de consum.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Directiva 93/13
3        Articolul 1 alineatul (1) din Directiva 93/13 prevede:
„Scopul prezentei directive este de apropiere a actelor cu putere de lege și actelor administrative ale statelor membre privind clauzele abuzive în contractele încheiate între un vânzător sau furnizor și un consumator.”
4        Articolul 3 din această directivă prevede:
„(1)      O clauză contractuală care nu s‑a negociat individual se consideră ca fiind abuzivă în cazul în care, în contradicție cu cerința de bună credință, provoacă un dezechilibru semnificativ între drepturile și obligațiile părților care decurg din contract, în detrimentul consumatorului.
(2)      Se consideră întotdeauna că o clauză nu s‑a negociat individual atunci când a fost redactată în prealabil, iar, din acest motiv, consumatorul nu a avut posibilitatea de a influența conținutul clauzei, în special în cazul unui contract de adeziune.
[…]”
5        Potrivit articolului 4 din directiva menționată:
„(1)      Fără să aducă atingere articolului 7, caracterul abuziv al unei clauze contractuale se apreciază luând în considerare natura bunurilor sau a serviciilor pentru care s‑a încheiat contractul și raportându‑se, în momentul încheierii contractului, la toate circumstanțele care însoțesc încheierea contractului și la toate clauzele contractului sau ale unui alt contract de care acesta depinde.
(2)      Aprecierea caracterului abuziv al clauzelor nu privește nici definirea obiectului contractului, nici caracterul adecvat al prețului sau remunerației, pe de o parte, față de serviciile sau de bunurile furnizate în schimbul acestora, pe de altă parte, în măsura în care aceste clauze sunt exprimate în mod clar și inteligibil.”
6        Articolul 5 din Directiva 93/13 are următorul cuprins:
„În cazul contractelor în care toate clauzele sau o parte a acestora sunt prezentate consumatorului în scris, acestea trebuie întotdeauna redactate într‑un limbaj clar și inteligibil. În cazul în care există îndoieli cu privire la sensul unei clauze, prevalează interpretarea cea mai favorabilă pentru consumator. Această normă de interpretare nu se aplică în contextul procedurilor prevăzute la articolul 7 alineatul (2).”
Directiva 2008/48
7        Considerentele (19), (31) și (43) ale Directivei 2008/48 au următorul cuprins:
„(19)      Pentru a putea lua decizii în deplină cunoștință de cauză, consumatorii ar trebui să primească, înaintea încheierii contractului de credit, informații adecvate, pe care consumatorul le poate lua cu el și reflecta asupra lor, cu privire la condițiile și costul creditului, precum și la obligațiile care le revin. Pentru a asigura cel mai înalt grad de transparență și comparabilitate a ofertelor, astfel de informații ar trebui să includă în special dobânda anuală efectivă [(DAE)] aferentă creditului, stabilită în același mod în întreaga Comunitate. Dat fiind faptul că [DAE] nu poate fi indicată în acest stadiu decât printr‑un exemplu, acest exemplu ar trebui să fie reprezentativ. […]
[…]
(31)      Pentru a‑i permite consumatorului să își cunoască drepturile și obligațiile care îi revin în temeiul contractului de credit, acesta din urmă ar trebui să cuprindă toate informațiile necesare într‑un mod clar și concis.
[…]
(43)      […] În ciuda formulei matematice uniforme de calcul al [DAE] […] prevăzute în [Directiva 87/102/CEE a Consiliului din 22 decembrie 1986 de apropiere a actelor cu putere de lege și actelor administrative ale statelor membre privind creditul de consum și modificările ulterioare ale directivei (JO 1987, L 42, p. 48, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 252)], această dobândă nu este încă integral comparabilă pe întreg teritoriul Comunității. În fiecare stat membru sunt luați în considerare factori de cost diferiți la calcularea respectivei dobânzi. În consecință, prezenta directivă ar trebui să definească în mod clar și exhaustiv costul total al creditului pentru consumatori.”
8        Articolul 1 din Directiva 2008/48, intitulat „Obiectul”, are următorul cuprins:
„Obiectul prezentei directive este de a armoniza anumite aspecte ale actelor cu putere de lege și ale procedurilor administrative ale statelor membre în materie de contracte de credit pentru consumatori.”
9        Articolul 3 din această directivă, intitulat „Definiții”, prevede:
„În sensul prezentei directive se aplică următoarele definiții:
[…]
(g)      «costul total al creditului pentru consumatori» înseamnă toate costurile, inclusiv dobânda, comisioanele, taxele și orice alt tip de costuri pe care trebuie să le suporte consumatorul în legătură cu contractul de credit și care sunt cunoscute de către creditor, cu excepția taxelor notariale; costurile pentru serviciile accesorii aferente contractului de credit, în special primele de asigurare, sunt incluse, de asemenea, în cazul în care obținerea creditului sau obținerea acestuia potrivit clauzelor și condițiilor prezentate este condiționată de încheierea unui contract de servicii;
(h)      «valoarea totală plătibilă de către consumator» înseamnă suma dintre valoarea totală a creditului și costul total al creditului pentru consumator;
(i)      «[DAE]» înseamnă costul total al creditului pentru consumator exprimat ca procent anual din valoarea totală a creditului, inclusiv costurile menționate la articolul 19 alineatul (2), dacă este cazul;
(j)      «rata dobânzii aferente creditului» înseamnă rata dobânzii exprimată ca procent fix sau variabil aplicat anual sumei trase din credit;
[…]
(l)      «valoarea totală a creditului» înseamnă plafonul sau sumele totale puse la dispoziție în baza unui contract de credit;
[…]”
10      Articolul 10 din aceeași directivă, intitulat „Informații care trebuie menționate în contractele de credit”, prevede:
„(1)      Contractele de credit trebuie redactate pe hârtie sau pe un alt suport durabil.
Toate părțile contractante primesc câte un exemplar al contractului de credit. Prezentul articol nu aduce atingere niciunei norme naționale privind valabilitatea încheierii de contracte de credit care respectă legislația comunitară.
(2)      Contractul de credit specifică în mod clar și concis:
[…]
(d)      valoarea totală a creditului și condițiile care reglementează tragerea creditului;
[…]
(f)      rata dobânzii aferente creditului, condițiile care guvernează aplicarea acestei rate și, atunci când este disponibil, orice indice sau rată de referință aplicabilă ratei inițiale a dobânzii aferente creditului, precum și perioadele, procedurile și condițiile în care variază rata dobânzii aferente creditului și, în cazul în care se aplică rate diferite ale dobânzii aferente creditului în circumstanțe diferite, informațiile sus‑menționate privind toate nivelurile aplicabile;
(g)      [DAE] și valoarea totală plătibilă de către consumator, calculate la momentul încheierii contractului de credit; se menționează toate ipotezele folosite pentru calcularea acestei rate;
[…]”
11      Articolul 19 din Directiva 2008/48, intitulat „Calcularea [DAE]”, prevede la alineatele (1) și (2):
„(1)      [DAE], care este egală, pe o perioadă de un an, cu valoarea actuală a tuturor angajamentelor (trageri, rambursări și costuri), viitoare sau prezente, convenite de creditor și de consumator, este calculată în conformitate cu formula matematică stabilită în anexa I partea I.
(2)      În scopul calculării [DAE], se determină costul total al creditului pentru consumator, cu excepția costurilor suportate de către consumator pentru nerespectarea oricăruia dintre angajamentele stabilite prin contractul de credit și a altor costuri în afara prețului de achiziție, pe care, pentru achiziții de bunuri și servicii, este obligat să îl plătească, indiferent dacă tranzacția este efectuată în numerar sau pe credit.
Costurile administrării unui cont care înregistrează atât operațiunile de plată, cât și tragerile, costurile de utilizare a unui mijloc de plată atât pentru operațiunile de plată, cât și pentru trageri, precum și alte costuri privind operațiunile de plată sunt incluse în costul total al creditului către consumator, cu excepția cazului în care deschiderea contului este opțională, iar costurile contului au fost indicate clar și separat în contractul de credit sau în orice alt contract încheiat cu consumatorul.”
12      Articolul 22 din această directivă, intitulat „Armonizarea și natura imperativă a prezentei directive”, prevede:
„(1)      În măsura în care prezenta directivă conține dispoziții armonizate, statele membre nu pot menține sau introduce în legislația lor națională dispoziții diferite față de cele stabilite în prezenta directivă. Cu toate acestea, articolul 16a alineatele (3) și (4) nu împiedică statele membre să mențină sau să introducă dispoziții mai stricte pentru protecția consumatorilor.
[…]
(3)      Statele membre se asigură de asemenea că dispozițiile pe care le adoptă în transpunerea prezentei directive nu pot fi eludate, ca urmare a modului în care sunt formulate contractele, în special prin integrarea tragerilor sau a contractelor de credit care intră în domeniul de aplicare al prezentei directive în contracte de credit al căror caracter sau scop ar face posibilă evitarea aplicării acestei directive.
[…]”
13      Potrivit părții I din anexa I la directiva menționată:
„[…]
Ecuația fundamentală, care stabilește [DAE], exprimă, pe perioada unui an, egalitatea dintre valoarea totală prezentă a tragerilor, pe de o parte, și valoarea totală prezentă a rambursărilor și a costurilor suportate, pe de altă parte […].”
Dreptul polonez
Legea privind Codul civil
14      Potrivit articolului 3851 alineatul 1 din ustawa Kodeks cywilny (Legea privind Codul civil) din 23 aprilie 1964, în versiunea aplicabilă litigiului principal (Dz. U. din 2022, poziția 1360):
„Clauzele unui contract încheiat cu un consumator care nu au fost negociate în mod individual nu sunt obligatorii pentru consumator atunci când acestea precizează drepturile și obligațiile acestuia într‑un mod care contravine bunelor moravuri și cu încălcarea gravă a intereselor sale (clauze contractuale ilicite). Această dispoziție nu se aplică clauzelor care se referă la prestațiile principale ale părților, în special la preț sau la remunerație, atunci când sunt formulate în mod neechivoc.”
Legea privind creditul de consum
15      Ustawa o kredycie konsumenckim (Legea privind creditul de consum) din 12 mai 2011 (Dz. U. 2011 nr. 126, poziția 715) a transpus în ordinea juridică poloneză Directiva 2008/48.
16      Articolul 5 punctele 6), 6a) și 10) din această lege, în versiunea aplicabilă litigiului principal (denumită în continuare „Legea privind creditul de consum”), are următorul cuprins:
„6)      «costul total al creditului» – toate costurile pe care consumatorul trebuie să le suporte în legătură cu contractul de credit, în special:
a)      dobânzile, costurile, comisioanele, taxele și marjele, în măsura în care sunt cunoscute de creditor, precum și
b)      costurile prestațiilor suplimentare, în special ale asigurărilor, în cazul în care acestea sunt necesare pentru obținerea creditului sau pentru obținerea acestuia în condițiile oferite;
cu excepția taxelor notariale suportate de consumator;
6a)      «costul creditului, fără dobândă» – toate costurile suportate de consumator în legătură cu contractul de credit de consum, cu excepția dobânzii;
[…]
10)      «rata dobânzii aferente creditului» înseamnă rata dobânzii exprimată ca procent fix sau variabil aplicat anual sumei trase din credit.”
17      Articolul 30 din legea menționată prevede:
„1)      Contractul de credit de consum trebuie să precizeze:
[…]
6)      rata dobânzii aferente creditului, condițiile de aplicare a acestei rate, precum și termenele, condițiile și procedurile de modificare a ratei creditului, inclusiv indicele sau rata de referință, dacă este aplicabilă ratei inițiale a dobânzii; în cazul în care contractul de credit de consum prevede rate diferite ale dobânzii, aceste informații sunt furnizate pentru toate ratele dobânzii aplicate pe durata validității contractului;
[…]”
18      Articolul 45 alineatul 1) din Legea privind creditul de consum prevede:
„În cazul încălcării de către creditor a articolului 29 alineatul 1, a articolului 30 alineatul 1 punctele 1-8, 10, 11 și 14-17, a articolelor 31-33, a articolului 33a și a articolelor 36a-36c, consumatorul, după remiterea unei declarații scrise creditorului, rambursează creditul fără dobânzi și alte costuri legate de acesta datorate creditorului, în termenele și potrivit modalităților stabilite prin contract.”
Litigiul principal și întrebările preliminare
19      La 26 mai 2022, P.W. și banca au încheiat un contract de credit de consum corespunzător unui contract‑tip. Prevederile contractului nu au făcut obiectul unei negocieri individuale între P.W. și bancă. Cuantumul creditului de consum astfel contractat de P.W. se ridica la 150 000 de zloți polonezi (PLN) (aproximativ 34 400 de euro). Din acest cuantum, 133 214,92 PLN (aproximativ 30 550 de euro) i‑au fost efectiv plătiți lui P.W., restul de 16 785,08 PLN (aproximativ 3 850 de euro) fiind destinat plății unei asigurări de credit, denumită „voluntară”. Încheierea acestei asigurări voluntare a fost însoțită de o scădere a ratei dobânzii aferente creditului.
20      Suma totală care trebuia rambursată de P.W. se ridica la 207 073,53 PLN (aproximativ 47 500 de euro) și, în conformitate cu articolul 6 alineatul 1 din contractul de credit, costul total al creditului era de 73 858,61 PLN (aproximativ 16 950 de euro). Acest cost includea dobânzi în cuantum de 57 073,53 PLN (aproximativ 13 100 de euro), precum și prima de asigurare, menționată la punctul anterior, în cuantum de 16 785,08 PLN (aproximativ 3 850 de euro). Rata dobânzii se ridica la 8,49 % pe an (incluzând o rată de bază de 4,36 % și o marjă de 4,13 %). Această rată a dobânzii a fost aplicată sumei plătite efectiv lui P.W. în executarea contractului, majorată cu cea a primei de asigurare. DAE prevăzută în contractul de credit era de 12,57 %. Durata acestuia din urmă a fost stabilită la 96 de luni.
21      Prin scrisoarea din 18 august 2023, în temeiul articolului 45 alineatul 1) din Legea privind creditul de consum, P.W. a depus o declarație la bancă pentru a beneficia de așa‑numita sancțiune a „creditului gratuit”. Astfel, în opinia sa, banca nu și‑a îndeplinit obligațiile, în special prin stabilirea imprecisă a bazei de calcul a dobânzilor, prin menționarea unei DAE eronate și prin posibilitatea creditorului de a modifica unilateral costurile și comisioanele. Prin urmare, acesta a solicitat rambursarea sumei deja plătite cu titlu de costuri ale creditului, în cuantum de 14 428,83 PLN (aproximativ 3 310 de euro), cerere căreia banca nu i‑a dat curs.
22      Prin cererea introductivă din 25 octombrie 2023, P.W. a sesizat Sąd Rejonowy we Włodawie (Tribunalul Districtual din Włodawa, Polonia), care este instanța de trimitere, cu o cerere având ca obiect, pe de o parte, declararea și statuarea faptului că creditul va fi rambursat fără dobânzi și alte costuri legate de acesta, în termenele și potrivit modalităților stabilite prin contract, și, pe de altă parte, obligarea băncii la plata sumei de 30 051,76 PLN (aproximativ 6 900 de euro), și anume a cuantumului dobânzilor contractuale deja rambursate, plus a cuantumului primei de asigurare, majorat cu dobânzi legale de întârziere. În susținerea cererii sale, P.W. a arătat printre altele că rata dobânzii a fost aplicată unei sume corespunzătoare unui cost al creditului fără dobânzi.
23      Banca consideră că DAE a fost calculată în mod corect. În cererea sa de credit, P.W. ar fi dorit ca banca să includă în credit costul asigurării, ceea ce a avut ca efect creșterea cuantumului creditului. Banca subliniază de asemenea că informația potrivit căreia rata dobânzii urma să fie aplicată acestei sume astfel determinate figura în contractul de credit. Aceasta adaugă că P.W. nu a plătit niciun comision și că costurile creditului sunt constituite doar din dobânzile contractuale și din polița de asigurare, care sunt descrise în detaliu în „[f]ormularul de informare privind creditul de consum”, care face parte integrantă din contractul de împrumut.
24      Instanța de trimitere are îndoieli în ceea ce privește conformitatea cu Directiva 2008/48 a acestei practici a băncii constând în perceperea de dobânzi pentru o sumă care include, pe lângă capitalul creditului, costurile creditului fără dobândă, și anume pentru o sumă care nu a fost acordată împrumutatului în totalitate. Ea precizează în această privință că „costurile creditului altele decât dobânzile”, în sensul articolului 5 punctul 6a) din Legea privind creditul de consum sunt, printre altele: costurile, comisioanele, taxele și marjele, în măsura în care în care sunt cunoscute de creditor, precum și costurile prestațiilor suplimentare, în special ale asigurărilor, în cazul în care acestea sunt necesare pentru obținerea creditului sau pentru obținerea acestuia în condițiile prevăzute în ofertă.
25      În aceste condiții, Sąd Rejonowy we Włodawie (Tribunalul Districtual din Włodawa) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)      Articolul 10 alineatul (2) litera (f) coroborat cu articolul [3] litera (j) din [Directiva 2008/48] în contextul principiului efectivității dreptului Uniunii și al finalității acestei directive, precum și în lumina articolului 3 alineatele (1) și (2) coroborat cu articolul 4 alineatul (1) din [Directiva 93/13] trebuie interpretat în sensul că se opune practicii de a include în contractele de credit de consum, al căror conținut nu este rezultatul unui acord individual între profesionist (creditor) și consumator (împrumutat), clauze care prevăd calcularea dobânzii nu numai pentru cuantumul împrumutului plătit consumatorului, ci și pentru costurile fără dobândă ale creditului (respectiv comisioanele sau alte cheltuieli care nu sunt o componentă a cuantumului creditului plătit consumatorului, dar care intră în componența sumei totale plătibile de către consumator în executarea obligației sale în temeiul contractului de credit de consum)?
2)      Articolul 10 alineatul (2) literele (f) și (g) din [Directiva 2008/48] în contextul principiului efectivității dreptului Uniunii și al finalității acestei directive, precum și în lumina articolului 5 din [Directiva 93/13], trebuie interpretat în sensul că se opune practicii de a include în contractele de credit de consum, al căror conținut nu este rezultatul unui acord individual între profesionist (creditor) și consumator (debitor), clauze care indică doar rata dobânzii aferente creditului și valoarea totală a dobânzii capitalizate, exprimată în cifre, pe care consumatorul este obligat să le plătească în executarea obligației sale în temeiul contractului, fără a informa totodată în mod clar consumatorul că baza de calcul a dobânzii capitalizate (exprimată în cifre) este o altă sumă decât cuantumul creditului plătit efectiv consumatorului și în special că aceasta reprezintă suma dintre cuantumul creditului plătit consumatorului și costurile creditului, altele decât dobânzile (respectiv comisioanele sau alte cheltuieli care nu sunt elemente ale cuantumului creditului plătit consumatorului, dar care intră în componența sumei totale plătibile de către consumator în executarea obligației sale în temeiul contractului de credit de consum)?”
26      Prin scrisoarea din 20 noiembrie 2025, banca a arătat că a achiesat la cererea reclamantului din litigiul principal, astfel cum este menționată la punctul 22 din prezenta hotărâre. Ca răspuns la o întrebare adresată de Curte, instanța de trimitere, printr‑o scrisoare din 18 decembrie 2025, a precizat că procedura principală este încă pendinte.
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la admisibilitate
27      Banca contestă admisibilitatea întrebărilor preliminare.
28      Mai întâi, potrivit băncii, întrebările adresate de instanța de trimitere au un caracter ipotetic, întrucât se întemeiază pe premisa eronată potrivit căreia clauzele contractuale vizate de aceste întrebări nu ar fi fost negociate. În plus, a doua întrebare ar fi lipsită de pertinență, din moment ce informațiile furnizate lui P.W. cu privire la faptul că costurile aferente asigurării voluntare ar produce dobânzi ar reieși în mod clar și comprehensibil atât din contractul de credit, cât și din fișa de informații.
29      În continuare, caracterul ipotetic al întrebărilor preliminare ar rezulta din faptul că acțiunea principală nu privește un comision sau alte cheltuieli percepute de bancă, ci se referă la o primă de asigurare voluntară care, departe de a constitui un cost al creditului suportat de împrumutat în beneficiul băncii, ar fi plătită direct în contul asigurătorului. Or, în conformitate cu definiția „costului total al creditului pentru consumatori” care figurează la articolul 3 litera (g) din Directiva 2008/48, o astfel de primă ar corespunde costului serviciilor accesorii legate de contractul de credit și ar intra, potrivit acestei definiții, într‑o categorie distinctă de costuri.
30      În sfârșit, banca susține că instanța de trimitere nu a furnizat Curții elementele de fapt sau de drept necesare pentru a‑i permite acesteia din urmă să răspundă în mod util la întrebările adresate, astfel încât cererea nu îndeplinește cerințele prevăzute la articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții. În special, instanța de trimitere s‑ar fi limitat să expună punctele de vedere ale părților fără a le verifica și ar fi utilizat noțiunea de „costuri ale creditului altele decât dobânzile” în mod incoerent, aplicând criteriul potrivit căruia aceste costuri sunt constituite din toate sumele care sunt incluse în credit fără a fi plătite direct consumatorului. Această instanță nu ar ține astfel seama de faptul că nici fondurile utilizate pentru rambursarea împrumuturilor, și anume consolidarea datoriilor, nu sunt plătite consumatorului pentru ca acesta să dispună de ele după bunul plac, deși nu există nicio îndoială că sunt susceptibile să producă dobânzi.
31      În această privință, trebuie amintit, pe de o parte, că, potrivit unei jurisprudențe constante, întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care aceasta îl definește sub răspunderea sa și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Refuzul Curții de a se pronunța asupra unei cereri de decizie preliminară formulate de o instanță națională este posibil numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică sau atunci când Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care i‑au fost adresate (Hotărârea din 19 decembrie 2024, Tudmur, C‑185/24 și C‑189/24, EU:C:2024:1036, punctul 26 și jurisprudența citată).
32      În speță, din cererea de decizie preliminară reiese că instanța de trimitere este sesizată cu o acțiune introdusă de P.W. împotriva băncii prin care se urmărește printre altele să se declare și să se statueze că creditul va fi rambursat fără dobânzi și alte costuri legate de acesta, pentru motivul că au fost percepute dobânzi contractuale pentru o sumă corespunzătoare unui cost al creditului fără dobânzi. Această instanță precizează că are îndoieli în ceea ce privește conformitatea cu Directiva 2008/48 a acestei practici a băncii care îi permite să perceapă dobânzi pentru o sumă ce include capitalul creditului și costurile creditului, fără dobânzi, în condițiile în care suma corespunzătoare acestora din urmă nu ar fi fost acordată împrumutatului.
33      În acest context, prin intermediul întrebărilor formulate, instanța menționată solicită Curții să se pronunțe cu privire la interpretarea mai multor dispoziții ale Directivei 2008/48, interpretate în lumina principiului efectivității și a anumitor dispoziții ale Directivei 93/13.
34      Prin urmare, aceste întrebări privesc efectiv interpretarea unor norme de drept al Uniunii relevante pentru soluționarea litigiului principal. Întrucât instanța de trimitere stabilește cadrul juridic și factual al litigiilor principale pe propria răspundere, nu este de competența Curții să verifice premisele pe care se întemeiază cererile de decizie preliminară.
35      Pe de altă parte, pentru a permite Curții să furnizeze o interpretare a dreptului Uniunii care să fie utilă instanței naționale, articolul 94 din Regulamentul de procedură prevede că cererea de decizie preliminară trebuie să cuprindă printre altele o expunere sumară a obiectului litigiului principal, precum și a faptelor pertinente, astfel cum au fost constatate de instanța de trimitere, sau cel puțin o expunere a circumstanțelor factuale pe care se întemeiază întrebările. De asemenea, această cerere trebuie să conțină o expunere a motivelor care au determinat instanța respectivă să aibă îndoieli cu privire la interpretarea sau validitatea anumitor dispoziții ale dreptului Uniunii, precum și legătura pe care instanța de trimitere o stabilește între aceste dispoziții și legislația națională aplicabilă litigiului principal.
36      Din cererea de decizie preliminară reiese că, deși instanța de trimitere și‑a prezentat propriile constatări în mod foarte succint, spre deosebire de punctele de vedere divergente ale părților din procedura principală, nu este mai puțin adevărat că, având în vedere elementele prezentate la punctele 32 și 33 din prezenta hotărâre, Curtea dispune de elementele necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările adresate.
37      Prin urmare, întrebările preliminare sunt admisibile.
Cu privire la fond
38      Cu titlu preliminar, în măsura în care instanța de trimitere califică prima de asigurare în discuție în litigiul principal drept „cost al creditului fără dobânzi”, trebuie amintit mai întâi că această noțiune nu este prevăzută de Directiva 2008/48, ci de dreptul polonez, mai precis la articolul 5 litera 6a) din Legea privind creditul de consum (a se vedea în acest sens Hotărârea din 26 martie 2020, Mikrokasa și Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty, C‑779/18, EU:C:2020:236, punctele 40 și 42).
39      Curtea s‑a referit la această noțiune în Hotărârea din 26 martie 2020, Mikrokasa și Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty (C‑779/18, EU:C:2020:236), arătând, la punctul 40 din această hotărâre, că ea constituie o subcategorie a „costului total al creditului”, în sensul articolului 3 litera (g) din Directiva 2008/48, care include toate costurile, inclusiv dobânda.
40      În continuare, trebuie arătat că întrebările preliminare privesc costul total al creditului acordat lui P.W., care include, pe lângă dobânzi, o sumă de 16 785,08 PLN destinată plății unei asigurări de credit, denumită voluntară. Instanța de trimitere are îndoieli în ceea ce privește conformitatea cu Directiva 2008/48 a unei practici a băncii care constă în perceperea de dobânzi pentru suma plătită lui P.W. în executarea contractului, majorată cu costurile creditului fără dobândă, precizând că acestea din urmă cuprind printre altele costurile prestațiilor accesorii contractului, în special ale asigurărilor, în cazul în care acestea sunt indispensabile pentru obținerea creditului sau pentru obținerea acestuia în condițiile prevăzute în ofertă.
41      În această privință, trebuie arătat că acest caracter „voluntar” al asigurării de credit în discuție în litigiul principal implică faptul că ea nu era necesară pentru obținerea împrumutului ca atare. Cu toate acestea, în măsura în care încheierea acestei asigurări de credit a fost însoțită de o scădere a ratei dobânzii creditului, respectiva asigurare de credit era necesară pentru obținerea împrumutului în condițiile prevăzute în oferta acestuia. În aceste condiții, prima de asigurare, care face parte, conform articolului 6 alineatul 1 din contractul de credit, din costul total al creditului, intră astfel în sfera noțiunii de „cost total al creditului pentru consumatori”, în sensul articolului 3 litera (g) din Directiva 2008/48.
42      În sfârșit, în măsura în care instanța de trimitere asimilează „costurile creditului fără dobândă” cu o sumă neplătită împrumutatului, trebuie subliniat că o calificare drept „cost total al creditului pentru consumatori”, astfel cum este prevăzută la acest articol 3 litera (g), a unei anumite sume, care trebuie suportată de împrumutat în conformitate cu contractul de credit, nu depinde de împrejurarea că această sumă a făcut sau nu obiectul unui virament într‑un cont bancar al împrumutatului.
43      Astfel, împrejurarea că sumele împrumutate sunt virate mai întâi într‑un cont bancar al împrumutatului înainte de a fi utilizate pentru a acoperi cumpărarea unor bunuri sau servicii ori pentru a achita anumite costuri sau că creditorul efectuează direct plata acestora către creditorii împrumutatului are un caracter aleatoriu și nu poate, ca atare, să influențeze calificarea lor drept costuri ale creditului.
Cu privire la prima întrebare
44      Potrivit unei jurisprudențe constante, în cadrul procedurii de cooperare între instanțele naționale și Curte instituite prin articolul 267 TFUE, este de competența acesteia din urmă să ofere instanței naționale un răspuns util, care să îi permită să soluționeze litigiul cu care este sesizată. Din această perspectivă, Curtea trebuie, dacă este cazul, să reformuleze întrebările care îi sunt adresate. În această privință, revine Curții sarcina de a extrage din ansamblul elementelor furnizate de instanța națională și mai ales din motivarea deciziei de trimitere elementele de drept al Uniunii care necesită o interpretare, având în vedere obiectul litigiului (a se vedea Hotărârea din 29 noiembrie 1978, Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, punctul 26, Hotărârea din 28 noiembrie 2000, Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, punctul 18, și Hotărârea din 2 decembrie 2025, Russmedia Digital și Inform Media Press, C‑492/23, EU:C:2025:935, punctul 44, precum și jurisprudența citată).
45      În speță, instanța de trimitere este sesizată cu un litigiu în cadrul căruia trebuie să se pronunțe cu privire la conformitatea cu Directiva 2008/48 a unei practici a băncii constând în perceperea de dobânzi pentru o sumă care include, pe lângă capitalul creditului, costurile creditului fără dobândă, și anume pentru o sumă care nu a fost acordată împrumutatului în totalitate.
46      Prin urmare, trebuie să se considere că, prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 3 literele (g) și (j) din Directiva 2008/48 coroborat cu articolul 10 alineatul (2) din această directivă trebuie interpretat în sensul că se opune includerii în contractele de credit pentru consumatori a unor clauze care prevăd aplicarea ratei dobânzii nu numai pentru valoarea totală a creditului, ci și pentru sumele alocate plății costurilor legate de acest credit și care țin, ca urmare a acestui fapt, de costul total al creditului pentru consumatori.
47      Trebuie amintit că, potrivit articolului 1 din Directiva 2008/48, obiectul acesteia este de a armoniza anumite aspecte ale actelor cu putere de lege și ale procedurilor administrative ale statelor membre în materie de contracte de credit pentru consumatori.
48      În plus, din articolul 22 alineatul (1) din directiva menționată rezultă că, în măsura în care aceasta conține dispoziții armonizate, statele membre nu pot menține sau introduce în legislația lor națională dispoziții diferite față de cele stabilite de directiva respectivă.
49      Astfel cum rezultă din definițiile prevăzute la articolul 3 din directiva menționată, noțiunea de „cost total al creditului pentru consumatori” este legată de cea de „valoare totală a creditului” și de „valoare totală plătibilă de către consumator” în vederea calculării DAE (a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 iulie 2020, Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, punctul 38).
50      Întrucât articolul 3 din această directivă nu cuprinde, în ceea ce privește aceste noțiuni, nicio trimitere la dreptul național, fiecare dintre ele trebuie considerată ca reprezentând o noțiune autonomă de drept al Uniunii, care trebuie interpretată uniform pe teritoriul acesteia din urmă (Hotărârea din 16 iulie 2020, Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, punctul 39 și jurisprudența citată).
51      Mai întâi, în ceea ce privește noțiunea de „valoare totală a creditului”, în sensul Directivei 2008/48, aceasta este definită la articolul 3 litera (l) din directiva menționată ca fiind plafonul sau sumele totale puse la dispoziție în baza unui contract de credit.
52      Apoi, așa cum reiese din jurisprudența Curții, pentru a asigura o protecție extinsă a consumatorilor, legiuitorul Uniunii reține la articolul 3 litera (g) din această directivă o definiție largă a noțiunii de „cost total al creditului pentru consumatori”, ca vizând toate costurile, inclusiv dobânzile, taxele și orice alt tip de costuri pe care trebuie să le suporte consumatorul în legătură cu contractul de credit și care sunt cunoscute de creditor, cu excepția taxelor notariale (Hotărârea din 26 martie 2020, Mikrokasa și Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty, C‑779/18, EU:C:2020:236, punctul 39 și jurisprudența citată). De asemenea, în temeiul articolului 3 litera (i) din aceeași directivă, DAE corespunde „costului total al creditului pentru consumatori”, exprimat ca procent anual din valoarea totală a creditului, ținând seama de costurile menționate la articolul 19 alineatul (2) din această directivă, dacă este cazul.
53      În sfârșit, trebuie arătat că, din moment ce noțiunea de „valoare totală plătibilă de către consumator” este definită la articolul 3 litera (h) din Directiva 2008/48 ca fiind „suma dintre valoarea totală a creditului și costul total al creditului pentru consumatori”, rezultă că noțiunile de „valoare totală a creditului” și „cost total al creditului pentru consumatori” se exclud reciproc și că, prin urmare, valoarea totală a creditului nu poate include niciuna dintre sumele care intră în costul total al creditului pentru consumatori (Hotărârea din 21 aprilie 2016, Radlinger și Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, punctul 85, și Hotărârea din 16 iulie 2020, Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, punctul 42).
54      Astfel, Directiva 2008/48 conține o concepție completă a repartizării sumelor care intră sub incidența contractelor de credit de consum (Hotărârea din 16 iulie 2020, Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, punctul 43).
55      În ceea ce privește „rata dobânzii aferente creditului”, care este definită la articolul 3 litera (j) din Directiva 2008/48 ca fiind „rata dobânzii […] aplicate […] sumei trase din credit (drawn down)”, trebuie arătat că valoarea totală a creditului și valoarea tragerilor desemnează toate sumele puse la dispoziția consumatorului, ceea ce exclude sumele afectate de creditor pentru plata costurilor legate de creditul în discuție și care nu sunt efectiv plătite acestui consumator (Hotărârea din 21 aprilie 2016, Radlinger și Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, punctul 91).
56      Astfel, la punctele 87 și 88 din Hotărârea din 21 aprilie 2016, Radlinger și Radlingerová (C‑377/14, EU:C:2016:283), după ce a subliniat că calculul DAE depinde de valoarea totală a creditului și că, potrivit Directivei 2008/48, ecuația fundamentală care stabilește DAE exprimă, pe perioada unui an, egalitatea dintre valoarea totală prezentă a tragerilor, pe de o parte, și valoarea totală prezentă a rambursărilor și a costurilor suportate, pe de altă parte, Curtea a apreciat, în consecință, că valoarea tragerii creditului, în sensul părții I din anexa I la această directivă, corespunde valorii totale a creditului, în sensul articolului 3 litera (l) din aceasta.
57      Prin urmare, nu se pot include nici în valoarea totală a creditului, în sensul articolului 3 litera (l) și al articolului 10 alineatul (2) din Directiva 2008/48, nici în valoarea tragerii, în sensul articolului 3 litera (j) din Directiva 2008/48, niciuna dintre sumele destinate să onoreze angajamentele convenite în temeiul creditului menționat, precum costurile administrative, dobânzile și comisioanele și orice alt tip de costuri pe care consumatorul este obligat să le achite (a se vedea în acest sens Hotărârea din 21 aprilie 2016, Radlinger și Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, punctul 86).
58      Acest lucru este valabil și pentru cheltuielile cu asigurarea care au fost calificate de instanța de trimitere drept costuri ale creditului altele decât dobânzile, care constituie, astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 39 și 41 din prezenta hotărâre, o subcategorie a „costului total al creditului pentru consumatori”, în sensul articolului 3 litera (g) din Directiva 2008/48.
59      Trebuie precizat că această soluție, așa cum se desprinde din Hotărârea din 21 aprilie 2016, Radlinger și Radlingerová (C‑377/14, EU:C:2016:283), din Hotărârea din 26 martie 2020, Mikrokasa și Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty (C‑779/18, EU:C:2020:236), și din Hotărârea din 16 iulie 2020, Soho Group (C‑686/19, EU:C:2020:582), nu are drept consecință limitarea tipurilor de costuri sau de cheltuieli care pot fi impuse de creditor consumatorului în cadrul unui contract de credit.
60      Astfel, creditorul poate să nu aplice rata dobânzii contractuale unor sume care corespund unui cost al creditului, evitând totodată o depreciere progresivă a banilor în timp, prin aplicarea unei rate a dobânzii aferente creditului proporțional mai ridicată, care să reflecte costul neperceperii de dobânzi pentru sume ce corespund unui cost al creditului. Astfel, creditorul poate pune creditul la dispoziția consumatorilor care nu dispun de niciun capital inițial pentru a finanța costurile impuse de încheierea contractului de credit.
61      O asemenea soluție este, în plus, conformă cu obiectivele Directivei 2008/48.
62      Astfel, trebuie amintit că Directiva 2008/48 a fost adoptată cu dublul obiectiv de a se asigura tuturor consumatorilor din Uniune un nivel ridicat și echivalent de protecție a intereselor lor și de a facilita apariția unei piețe interne eficiente în domeniul creditelor de consum. Reiese din considerentul (19) al directivei menționate că aceasta urmărește, printre altele, să garanteze primirea de către consumator, anterior încheierii contractului de credit, a informațiilor adecvate, privind în special DAE în întreaga Uniune, care să îi permită să compare ratele practicate (Hotărârea din 16 iulie 2020, Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, punctul 49 și jurisprudența citată).
63      Or, după cum se indică în esență în considerentele (31) și (43) ale Directivei 2008/48, informarea consumatorului asupra costului global al creditului, sub forma unei dobânzi calculate potrivit unei formule matematice unice, are o importanță esențială. Astfel, pe de o parte, această informație contribuie la transparența pieței, în sensul că permite consumatorului să compare ofertele de creditare. Pe de altă parte, ea permite consumatorului să aprecieze întinderea obligației sale (Hotărârea din 21 aprilie 2016, Radlinger și Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, punctul 90, precum și jurisprudența citată).
64      O astfel de transparență a pieței ar fi compromisă dacă ar fi posibil să se facă distincție între mai multe rate ale dobânzii și în special între rata dobânzii aferente creditului care se aplică sumei trase din credit și alte rate ale dobânzii aplicate în statele membre unor sume creditate care nu intră în această definiție a sumei trase din credit.
65      Având în vedere considerațiile care precedă, trebuie să se răspundă la prima întrebare că articolul 3 literele (g) și (j) din Directiva 2008/48 coroborat cu articolul 10 alineatul (2) din această directivă trebuie interpretat în sensul se opune includerii în contractele de credit pentru consumatori a unor clauze care prevăd aplicarea ratei dobânzii nu numai pentru valoarea totală a creditului, ci și pentru sumele alocate plății costurilor legate de acest credit și care țin, ca urmare a acestui fapt, de costul total al creditului pentru consumatori.
Cu privire la a doua întrebare
66      Din moment ce costurile de asigurare, în calitate de componentă a „costului total al creditului pentru consumatori”, în sensul articolului 3 litera (g) din Directiva 2008/48, nu pot fi incluse în suma trasă din credit, în sensul articolului 3 litera (j) din această directivă, nu este necesar să se răspundă la a doua întrebare.
Cu privire la cheltuielile de judecată
67      Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a șaptea) declară:
Articolul 3 literele (g) și (j) din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Directiva (UE) 2021/2167 a Parlamentului European și a Consiliului din 24 noiembrie 2021, coroborat cu articolul 10 alineatul (2) din această directivă
trebuie interpretat în sensul că
se opune includerii în contractele de credit pentru consumatori a unor clauze care prevăd aplicarea ratei dobânzii nu numai pentru valoarea totală a creditului, ci și pentru sumele alocate plății costurilor legate de acest credit și care țin, ca urmare a acestui fapt, de costul total al creditului pentru consumatori.
Semnături
*      Limba de procedură: polona.