62023CJ0679_RES
Kohtuasi C‑679/23 P
WS,
WT,
WY,
WZ,
YAjaYB
versus
Euroopa Piiri- ja Rannikuvalve Amet
Euroopa Kohtu (suurkoda) 18. detsembri 2025. aasta kohtuotsus
Apellatsioonkaebus – Ühine varjupaiga- ja sisserändepoliitika – Määrus (EL) 2016/1624 – Euroopa Liidu välispiiride integreeritud haldamine – Euroopa piiri- ja rannikuvalve – Euroopa Piiri- ja Rannikuvalve Amet (Frontex) – Frontexi kohustused põhiõiguste kaitsmisel – Frontexi koordineeritud ühine tagasisaatmisoperatsioon – Frontexi lepinguväline vastutus – Põhjuslik seos selliste kohustuste rikkumise ja tekkinud kahju vahel
Piirikontroll, varjupaik ja sisseränne – Varjupaigapoliitika – Euroopa Liidu välispiiride integreeritud haldamine – Määrus 2016/1624 – Euroopa Piiri- ja Rannikuvalve Ameti (Frontex) kohustused ühiste tagasisaatmisoperatsioonide koordineerimisel – Ulatus – Tagasisaatmisoperatsiooni kaasatud isikute kohta tehtud individuaalsete täitmisele pööratavate tagasisaatmisotsuste olemasolu kontrollimine
(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikli 51 lõige 1; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2016/1624, artikli 2 punktid 12 ja 14, artikkel 3, artikli 16 lõiked 2 ja 3, artikli 22 lõige 1 ja lõike 3 punkt b, artikli 27 lõiked 1 ja 2, artikli 28 lõige 1 ning artikli 34 lõiked 1 ja 2; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2008/115, artikli 6 lõige 1 ja artikli 12 lõige 1)
(vt punktid 95–103)
Lepinguväline vastutus – Tingimused – Põhjuslik seos – Kahju, mis tekkis seetõttu, et Euroopa Piirivalve- ja Rannikuvalveamet (Frontex) ei täitnud talle määrusega 2016/1624 pandud kohustusi – Põhjuslik seos nende kohustuste rikkumise ja tekkinud kahju vahel – Hindamiskriteeriumid
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2016/1624)
(vt punktid 110–112 ja 149–153)
Piirikontroll, varjupaik ja sisseränne – Varjupaigapoliitika – Euroopa Liidu välispiiride integreeritud haldamine – Määrus 2016/1624 – Euroopa Piiri- ja Rannikuvalve Ameti (Frontex) kohustused ühiste tagasisaatmisoperatsioonide koordineerimisel – Frontexi kohustused põhiõiguste kaitsmisel – Ulatus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2016/1624, artikkel 16, artikli 20 lõige 1, artikli 21 lõige 2, artikli 28 lõige 1 ja artikli 29 lõige 4; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2008/115, artikli 8 lõige 6)
(vt punktid 130–133)
Lepinguväline vastutus – Tingimused – Põhjuslik seos – Kahju, mis tekkis seetõttu, et Euroopa Piirivalve- ja Rannikuvalveamet (Frontex) ei täitnud talle määrusega 2016/1624 pandud kohustusi – Otsese põhjusliku seose katkemine apellandi enda valiku tõttu – Konkreetne hindamine – Kriteeriumid
(ELTL artikli 340 teine lõik)
(vt punktid 148–161)
Lepinguväline vastutus – Tingimused – Põhjuslik seos – Kahju, mis seisneb Euroopa Piiri- ja Rannikuvalve Ameti (Frontex) ametniku kohtueelse menetlusega seotud kuludes – Apellandi vabast valikust tingitud kulud – Põhjuslik seos kahju ja Frontexi töötajate tegevuse vahel – Hindamiskriteeriumid – Asjaomase menetluse tunnused
(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikli 47 teine lõik; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2016/1624, põhjendus 50 ja artikkel 72)
(vt punktid 168–173)
Kokkuvõte
Euroopa Kohus (suurkoda) rahuldas osaliselt WS‑i jt (edaspidi „apellandid“) apellatsioonikaebuse Üldkohtu otsuse peale kohtuasjas WS jt vs. Frontex (
1
), millega Üldkohus jättis rahuldamata nende hagi nõudega hüvitada kahju, mis neile väidetavalt tekkis seetõttu, et Euroopa Piiri- ja Rannikuvalve Amet (edaspidi „Frontex“) ei täitnud kohustusi, mis on talle pandud eelkõige määrusega 2016/1624 (
2
). Euroopa Kohus täpsustas kohustusi, mille see määrus Frontexile ühiste tagasisaatmisoperatsioonide koordineerimise raames paneb, ning selle ameti lepinguvälise vastutuse tagajärgi, mis tulenevad nimetatud kohustuste rikkumisest ja selliste tagasisaatmisoperatsioonide käigus toime pandud võimalikest põhiõiguste rikkumistest.
Apellandid, kes on kurdi etnilisse rühma kuuluvatest Süüria kodanikest koosnev perekond, saabusid ühe põgenike rühma koosseisus 9. oktoobril 2016 Milose saarele (Kreeka). 20. oktoobril pärast Kreeka Vabariigi poolt läbi viidud ja Frontexi koordineeritud ühist tagasisaatmisoperatsiooni viidi nad ajutisesse vastuvõtukeskusesse Türgis. 2016. aasta novembris väljastasid Türgi ametiasutused neile ajutise kaitse dokumendid ja ajutise reisiloa. Apellandid asusid kõigepealt elama Sarujisse (Türgi) ning kolisid seejärel Iraaki, kus nad asusid elama Erbilis, kuna nad kartsid, et Türgi ametiasutused võivad nad Süüriasse tagasi saata.
2017. aastal esitasid apellandid Frontexi põhiõiguste ametnikule esimese kaebuse, väites, et nad on Frontexi tagasisaatmisoperatsiooni tõttu Kreekast Türki tagasi saadetud, ning seejärel 2018. aastal teise kaebuse, mis puudutas esimese kaebuse menetlemist. Need kaebused tunnistati vastuvõetavaks ja edastati Kreeka politseiasutustele. Põhiõiguste ametnik teatas 2019. aastal apellantidele, et need asutused lõpetasid esimese kaebuse suhtes sisejuurdluse, edastas neile kaebuste kohta oma lõpparuande ja lõpetas kaebuste menetlemise.
Apellandid esitasid 20. septembril 2021 Üldkohtule kahju hüvitamise hagi, milles palusid hüvitada varaline ja mittevaraline kahju, mida nad arvasid olevat kandnud Frontexi väidetava õigusvastase tegevuse tõttu enne ühist tagasisaatmisoperatsiooni, selle ajal ja pärast seda.
Vaidlustatud kohtuotsuses leidis Üldkohus kõigepealt, et teatavad apellantide esitatud dokumendid olid vastuvõetamatud, kuna need olid esitatud hilinemisega, mis ei olnud põhjendatud. Mis puudutab sisulisi küsimusi, siis olles märkinud, et liidu lepinguvälise vastutuse tekkimise tingimused (
3
) on kumulatiivsed, otsustas Üldkohus analüüsida esimesena tingimust, et Frontexile etteheidetava tegevuse ja väidetava kahju vahel peab olema põhjuslik seos. Nii otsustas ta, et kulud, mida apellandid Kreekasse jõudmiseks kandsid, ei saanud otseselt tuleneda Frontexile etteheidetavast tegevusest, kuna need kulud tekkisid enne vaidlusalust tagasisaatmisoperatsiooni. Seejärel leidis ta, et Frontexi ülesanne oli vaidlusaluse tagasisaatmisoperatsiooni raames pakkuda liikmesriikidele üksnes tehnilist ja operatiivabi, mitte analüüsida sellesse operatsiooni kaasatud isikute tagasisaatmise otsuste põhjendatust, kuna need otsused ja rahvusvahelise kaitse andmist puudutavad otsused põhinevad hinnangul, mis kuulub liikmesriikide ainupädevusse. Lõpuks, olles analüüsinud argumente varalise ja mittevaralise kahju kohta, mis väidetavalt oli tekkinud vaidlusaluse tagasisaatmisoperatsiooni käigus ja pärast seda, otsustas Üldkohus, et apellandid ei olnud tõendanud piisavalt otsest põhjuslikku seost Frontexile etteheidetavate asjaolude ja väidetava kahju vahel, ning jättis seetõttu kahju hüvitamise hagi tervikuna rahuldamata.
Selle kohtuotsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse põhjendamiseks väitsid apellandid eelkõige, et Üldkohus leidis ekslikult esiteks, et Frontexil ei olnud kohustust veenduda kirjaliku tagasisaatmisotsuse olemasolus, ja teiseks, et Frontexile etteheidetava tegevuse ja väidetava kahju vahel puudus põhjuslik seos ning et see seos oli nende endi „valikute“ tõttu katkenud.
Euroopa Kohtu hinnang
Mis puudutab kõigepealt Frontexile määrusega 2016/1624 pandud konkreetseid kohustusi, siis märkis Euroopa Kohus, et see amet täidab selle määruse alusel rea kohustusi, mille eesmärk on tagada põhiõiguste austamine tema koordineeritavate tagasisaatmisoperatsioonide raames. Need kohustused tulenevad ühelt poolt Euroopa piiri- ja rannikuvalve – mille osa Frontex on – üldisest kohustusest tagada sellest määrusest tulenevate ülesannete täitmisel põhiõiguste kaitse ja teiselt poolt Frontexi kohustusest kontrollida tõhusalt põhiõiguste austamist kogu oma tegevuses.
Seega rikkus Üldkohus Euroopa Kohtu hinnangul õigusnormi, kui ta leidis, et Frontexil ei olnud mingit kohustust kontrollida, kas on olemas individuaalsed täitmisele pööratavad tagasisaatmisotsused, mis on tehtud isikute suhtes, keda selle ameti koordineeritav ühine tagasisaatmisoperatsioon puudutab, kuna tema ülesanne on üksnes pakkuda liikmesriikidele tehnilist ja operatiivabi, ilma et tal oleks pädevust käsitleda tagasisaatmisotsuste põhjendatust. Euroopa Kohus täpsustas sellega seoses, et selliste otsuste olemasolu kontrollimine ei ole kuidagi seotud nende põhjendatuse analüüsimisega ega mõjuta seega ainupädevust, mis liikmesriikidel selles valdkonnas direktiivi 2008/115 artikli 6 lõike 1 alusel on. Seega on Frontex kohustatud kontrollima, kas on olemas täitmisele pööratavad individuaalsed tagasisaatmisotsused, mis peavad direktiivi 2008/115 artikli 12 lõike 1 kohaselt olema kirjalikult tehtud kõigi isikute kohta, keda liikmesriik kavatseb sellistesse operatsioonidesse kaasata, et tagada määrusest 2016/1624 tulenevate nõuete ja asjaomaste isikute põhiõiguste, eelkõige tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtte järgimine.
Neil asjaoludel ja lojaalse koostöö põhimõtet (
4
) arvestades ilmneb, et Üldkohus rikkus õigusnormi ka oma hinnangus, mille kohaselt tuleb igasugune põhjuslik seos Frontexile etteheidetava tegevuse ja apellantide väidetava kahju vahel kõrvale jätta, kuna sellel ametil ei ole mingit kohustust kontrollida, kas kõigi isikute puhul, kes on kaasatud tema koordineeritavasse ühisesse tagasisaatmisoperatsiooni, on olemas tagasisaatmisotsus.
Kuid vastupidi sellele, mida väitsid apellandid, ei tähenda asjaolu, et Frontexil on selles osas kontrollimiskohustus, siiski seda, et selle kohustuse võimaliku rikkumise ja apellantide väidetud kogu kahju või sellest kahjust osa vahel on tingimata põhjuslik seos. On tõsi, et sellise põhjusliku seose olemasolu analüüsimisel tuleb arvesse võtta seda kontrollikohustust ja muid Frontexile selleks pandud kohustusi, et tagada määrusest 2016/1624 tulenevate nõuete järgimine ja asjaomaste isikute põhiõiguste austamine. Selle hindamise käigus tuleb siiski arvesse võtta kõiki tähtsust omavaid asjaolusid (
5
) ja nõutavaid õiguslikke hinnanguid.
Peale selle, mis puudutab vastutust tagasilennu ajal toime pandud põhiõiguste võimalike rikkumiste eest, siis tõdes Euroopa Kohus, et Üldkohus leidis ekslikult, et selliste rikkumiste eest vastutab üksnes vastuvõttev liikmesriik, välistades Frontexi igasuguse vastutuse. Võttes arvesse Frontexi kohustusi, mis tulenevad määrusest 2016/1624, ei saa a priori välistada, et nende kohustuste rikkumine tema osakondade või töötajate poolt konkreetse operatsiooni raames võis aidata kaasa sellele, et tagasilennu ajal rikuti väljasaadetud isikute põhiõigusi. Sealjuures ei ole oluline, et direktiivi 2008/115 (
6
) kohaselt, ja nagu on märgitud määruses 2016/1624 (
7
), on sunniviisilise tagasisaatmise järelevalve liikmesriikide ülesanne. Viimati nimetatud määruse kohaselt peab Frontexi abi või selle koordineerimine või korraldamine ühiste tagasisaatmisoperatsioonide puhul toimuma kooskõlas selle direktiiviga ning Frontex täidab liikmesriikide kohustusi täiendavaid kontrollikohustusi.
Lisaks, kuna Frontexi töötajad osalevad või võivad osaleda sellistes operatsioonides kas koordineeriva ametnikuna või nende operatsioonide raames lähetatud ekspertidena, ei saa a priori välistada, et nende töötajate süüline tegevus või tegevusetus võib olla põhjuslikus seoses selliste rikkumiste toimepanemisega.
Lõpuks – tuginedes oma kohtupraktikale, mis käsitleb etteheidetava tegevuse ja väidetava kahju vahelist otsest põhjuslikku seost, mis on vajalik liidu lepinguvälise vastutuse tekkimiseks – rõhutas Euroopa Kohus, et Üldkohus ei rikkunud õigusnormi, kui ta esiteks leidis, et põhjusliku seose tuvastamiseks ei ole piisav asjaolu, et etteheidetav tegevus oli kahju tekkimise vajalik tingimus, kuna kahju ei oleks tekkinud ilma selle tegevuseta, ning teiseks analüüsis käsitletavas asjas võimalust, et põhjuslik seos Frontexile etteheidetava tegevuse ja asjaomase kahju vahel oli katkenud apellantide teatavate tegude tõttu.
Euroopa Kohus täpsustas siiski, et selline analüüs tuleb tingimata läbi viia in concreto, võttes arvesse kõiki tähtsust omavaid asjaolusid, mis iseloomustavad kahjustatud isiku olukorda. Mis puudutab eelkõige pereliikmeid, kes on oma päritoluriigist põgenenud rahvusvahelist kaitset otsides ning kes seisavad silmitsi erakorraliste asjaolude ja ettenägematute riskidega, siis tuleb arvesse võtta, et varjupaigataotlejad võivad olla eriti haavatavad oma rändeteekonna ja traumeerivate kogemuste tõttu, mille nad võivad olla läbi elanud, kuna see haavatavus võib mõjutada nende otsust. Sellises erandlikus olukorras võib põhjuslik seos etteheidetava tegevuse ja väidetava kahju vahel säilida isegi siis, kui kahju kannatanud pool on teinud otsuse selle tegevuse ja kahju tekkimise vahel. Seda otsust võib pidada mõistlikuks, võttes arvesse kõiki seda olukorda iseloomustavaid asjaolusid.
Järelikult rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis, et apellantide valik seoses nende ajutise Türki elama asumise, Iraaki põgenemise ja sellesse riiki elama asumisega katkestas igasuguse piisavalt otsese põhjusliku seose Frontexile etteheidetava tegevuse ja väidetava kahju vahel, ilma et ta oleks konkreetselt hinnanud nende valikute mõistlikkust, võttes arvesse kõiki asjaolusid, mis iseloomustasid nende valikute tegemise konteksti.
Neil asjaoludel otsustas Euroopa Kohus vaidlustatud kohtuotsuse osaliselt tühistada, (
8
) ja kuna tal ei olnud võimalik teha sisulist otsust, sest Üldkohus ei olnud enamiku apellantide väidete kohta otsust teinud, saatis ta kohtuasja tagasi Üldkohtule.
(
1
)	6. septembri 2023. aasta kohtuotsus WS jt vs. Frontex (T‑600/21, EU:T:2023:492; edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“).
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. septembri 2016. aasta määrus (EL) 2016/1624, mis käsitleb Euroopa piiri- ja rannikuvalvet ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) 2016/399 ning tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 863/2007, nõukogu määrus (EÜ) nr 2007/2004 ning nõukogu otsus 2005/267/EÜ (ELT 2016, L 251, lk 1).
(
3
)	Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on liidu lepinguvälise vastutuse tekkimise eeldus ELTL artikli 340 teise lõigu alusel see, et samal ajal on täidetud teatavad tingimused: isikutele õigusi andva õigusnormi piisavalt selge rikkumine, kahju tegelik tekkimine ning põhjuslik seos teo toimepanijale pandud kohustuse rikkumise ja kannatanutele tekkinud kahju vahel. Kui üks neist tingimustest ei ole täidetud, tuleb hagi tervikuna rahuldamata jätta, ilma et oleks tarvis analüüsida muid liidu lepinguvälise vastutuse tingimusi, ning liidu kohus ei ole kohustatud neid tingimusi analüüsima kindlaksmääratud järjekorras.
(
4
)	Sätestatud ELL artikli 4 lõikes 3 ja korratud määruse 2016/1624 artiklis 9.
(
5
)	Mille peab tuvastama Üldkohus.
(
6
)	Käsitletaval juhul vastavalt direktiivi 2008/115 artikli 8 lõikele 6.
(
7
)	Viide artikli 29 lõikes 4.
(
8
)	Vaidlustatud kohtuotsus tühistati, välja arvatud esiteks osas, milles tunnistati vastuvõetamatuks apellantide esitatud teatavad dokumendid, ning teiseks osas, milles tuvastati, et Frontexile ette heidetud tegevuse ja kahju vahel, mida apellandid väitsid end olevat kandnud, puudus põhjuslik seos seoses nende Kreekasse jõudmisega tekkinud kuludega.