62004CC0366_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I – Inledning
1. I förevarande mål har Unabhängige Verwaltungssenat Salzburg hänskjutit en fråga till domstolen angående tolkningen av artiklarna 28 EG och 30 EG och rådets direktiv 93/43/EEG av den 14 juni 1993 om livsmedelshygien (nedan kallat direktivet)(2) . Målet vid den nationella domstolen rör handeln i Österrike med olika sorters oförpackat tuggummi, som i Tyskland och Italien fritt får säljas utan förpackning.
2. Den hänskjutande domstolen har ställt följande tolkningsfråga till domstolen:
”Utgör artikel 28–30 EG i jämförelse med artikel 7 i rådets direktiv 93/43/EG av den 14 juni 1993 om livsmedelshygien hinder för en nationell bestämmelse som antagits före det att detta direktiv trädde i kraft och enligt vilken det är förbjudet att i försäljningsautomater saluföra sötsaker eller produkter som tillverkats med användning av sockerersättningsämnen i oförpackat skick?”
II – Tillämpliga bestämmelser
A – De gemenskapsrättsliga bestämmelserna
3. Enligt artikel 28 EG är kvantitativa importrestriktioner samt alla åtgärder med motsvarande verkan förbjudna mellan medlemsstaterna.
4. I artikel 30 EG föreskrivs emellertid att restriktioner för import som grundas bland annat på intresset att skydda människors och djurs hälsa och liv samt att bevara växter är tillåtna i den mån de inte utgör ett medel för godtycklig diskriminering eller innefattar en förtäckt begränsning av handeln mellan medlemsstaterna.
5. I skäl 1 i direktivet anges följande:
”Fri rörlighet för livsmedel är en väsentlig förutsättning för förverkligandet av den inre marknaden. Denna princip förutsätter tillit till säkerhetsstandarden för livsmedel som omsätts fritt, särskilt hygienstandarden i alla stadier av beredning, bearbetning, tillverkning, förpackning, förvaring, transport, distribution, hantering samt försäljning eller leverans till konsumenten.”
6. Enligt skäl 4 i direktivet måste de allmänna regler för livsmedelshygien som skall följas vid beredning, bearbetning, tillverkning, förpackning, förvaring, transport, distribution, hantering samt försäljning eller leverans till konsumenten harmoniseras för att säkra skyddet av människors hälsa.
7. Artikel 3.1 i direktivet har följande lydelse:
”Beredning, bearbetning, tillverkning, förpackning, förvaring, transport, distribution, hantering samt försäljning eller leverans av livsmedel skall utföras under hygieniska förhållanden.”
8. Enligt artikel 3.2 i direktivet måste personer som driver livsmedelsföretag identifiera de steg i verksamheten som är kritiska för livsmedlens säkerhet och säkerställa att tillräckliga säkerhetsförfaranden fastställs, tillämpas, upprätthålls och ses över på grundval av principer, vilka använts vid utarbetandet av HACCP-systemet (riskbedömning och kritiska kontrollpunkter).
9. I artikel 7.1 i detta direktiv anges vidare följande:
”Medlemsstaterna kan, i enlighet med fördraget, bibehålla, ändra eller införa nationella hygienbestämmelser som är mer detaljerade än de som fastställs i detta direktiv, förutsatt att sådana bestämmelser
– inte är mindre strikta än de som anges i bilagan,
– inte utgör en begränsning eller ett hinder för handel med livsmedel som framställts i enlighet med detta direktiv.”
10. Kapitel III i bilagan innehåller föreskrifter för rörliga och tillfälliga lokaler (till exempel tält, marknadsstånd, mobila försäljningsfordon), lokaler som huvudsakligen används som privata bostäder, lokaler som ibland används för matleveranser, och försäljningsautomater.
”1. Lokaler och försäljningsautomater skall placeras, utformas, konstrueras, hållas rena och underhållas på ett sådant sätt att risken för att livsmedel förorenas och att skadedjur och skadeinsekter uppträder undviks i den mån det är praktiskt möjligt.
2. Följande skall där så är nödvändigt särskilt iakttas:
…
b) Ytor som kommer i kontakt med livsmedel måste vara i gott skick och vara lätta att rengöra och, där så är nödvändigt, desinficera. Detta kräver användning av släta, tvättbara, giftfria material, såvida inte livsmedelsföretagen kan försäkra den behöriga myndigheten om att andra material som används är lämpliga.
…
d) Tillräckliga möjligheter måste finnas för rengöring av livsmedlen.
…
h) Livsmedlen måste vara placerade på ett sådant sätt att risken för förorening undviks, i den mån det är praktiskt möjligt.”
11. I punkt 3 i kapitel IX föreskrivs följande:
”Alla livsmedel som hanteras, förvaras, förpackas, ställs ut och transporteras skall skyddas mot föroreningar som kan göra dem otjänliga som människoföda, skadliga för hälsan eller förorenade på ett sådant sätt att de inte rimligen kan konsumeras i det tillstånd de befinner sig i. Framför allt måste livsmedel placeras och/eller skyddas på ett sådant sätt att risken för förorening är så liten som möjligt. Tillräckliga åtgärder måste vidtas för bekämpning av skadedjur och skadeinsekter.”
B – De nationella bestämmelserna
12. Bestämmelserna i direktiv 93/43 har införlivats med österrikisk rätt genom förordning om livsmedelshygien av den 3 februari 1998.(3) Bestämmelserna i direktivet om livsmedelshygien har i mer eller mindre oförändrat skick tagits in i förordningen.
13. I 1 § första och andra stycket i förordningen om hygien beträffande sötsaker i automater av den 10 februari 1988 (nedan kallad förordningen om hygien beträffande sötsaker) föreskrivs följande:
”1. Automater för sötsaker i den mening som avses i denna förordning är försäljningsautomater ur vilka sötsaker eller liknande varor som har tillverkats med användning av sockerersättningsprodukter kan erhållas genom att pengar stoppas in i automaten varefter produkterna levereras från en sluten behållare via en utlämningsanordning och ett uppfångningsfack (uttagslåda).
2. Automater för sötsaker skall uppställas eller installeras så, att de inte utsätts för direkt solstrålning. Uppfångningsfacket (uttagslåda) skall skyddas mot oväder på så sätt att nedsmutsning undviks.”
14. § 2 i förordningen om hygien beträffande sötsaker har följande lydelse:
”Det är förbjudet att i automater saluföra sötsaker eller liknande varor som framställts med användning av sockerersättningsprodukter i oförpackat skick.”
III – Bakgrund och förfarande
15. Borgmästaren i huvudstaden i delstaten Salzburg påförde G. Schwarz (nedan kallad sökanden) böter på grund av att denne gjort sig skyldig till ett antal överträdelser i den mening som avses i 2 § i förordningen om hygien beträffande sötsaker genom att ha tillhandahållit olika sorters oförpackat tuggummi i försäljningsautomater med en uttagslåda och därmed fört ut produkterna i handeln. Sökanden överklagade det ovannämnda beslutet att påföra böter till Unabhängige Verwaltungssenat Salzburg. I överklagandet gjorde han gällande att förordningen om hygien beträffande sötsaker, och särskilt 2 § i denna förordning, strider mot fördragsbestämmelserna om fri rörlighet för varor och mot direktiv 93/43.
16. De omtvistade varorna kommer ursprungligen från Kanada och sökanden har fört in dem till Österrike via Tyskland. Dessa varor har specialtillverkats för försäljning i automater. Kravet att sötsaker endast får erbjudas för försäljning om de är förpackade, gäller enligt sökanden, som även är verksam i Tyskland och Italien, endast i Österrike. Enligt sökanden innebär detta att de varor som tillverkats i utlandet, och som åtminstone i Förbundsrepubliken Tyskland och i Republiken Italien utan vidare kan säljas oförpackade i automater, måste förpackas enbart för försäljning i Österrike. Sökanden har vidare påpekat att produkten och försäljningssättet har testats enligt HACCP- normer och befunnits vara säkra.
17. Den hänskjutande domstolen anser att en sådan importrestriktion i handeln mellan medlemsstater i princip är förbjuden. Av beslutet framgår att den hänskjutande domstolen, även om den anser att det är nödvändigt att ställa en tolkningsfråga till domstolen, anser att det ändå lutar åt att den nationella bestämmelsen i fråga kan anses förenlig med gemenskapsrätten. Enligt den nationella domstolen kan den nationella bestämmelsen i enlighet med artikel 30 EG motiveras med hänsyn till skyddet för folkhälsan, eftersom bestämmelsen ökar livsmedelssäkerheten. Enligt den hänskjutande domstolen hade det avsedda skyddet inte kunnat säkerställas med mindre långtgående medel. 2 § i förordningen om hygien beträffande sötsaker är lämpad för att uppnå det lagstadgade nationella ändamålet, nämligen en hög nivå av livsmedelssäkerhet, som gäller inte endast vid tidpunkten för försäljningen utan till och med den tidpunkt då produkten förtärs, genom det uppställda kravet på att sötsaker som säljs i automaterna skall vara förpackade. Enligt den hänskjutande domstolen tycks det inte föreligga något alternativ för att uppnå denna skyddsnivå.
IV – Bedömning
18. Tolkningsfrågan har ställts för att få klarhet i huruvida en nationell bestämmelse, som innehåller ett förbud mot att i försäljningsautomater saluföra sötsaker eller varor som har tillverkats med användning av sockerersättningsprodukter i oförpackat skick, är förenlig med artikel 7 i direktiv 93/43 och artiklarna 28 EG och 30 EG. Den hänskjutande domstolen har utgått ifrån att direktivet om livsmedelshygien endast i begränsad utsträckning är tillämpligt på en nationell bestämmelse om förpackningskrav och att en sådan bestämmelse måste bedömas utifrån den primära gemenskapsrätten i artiklarna 28 EG och 30 EG.
19. Om den hänskjutande domstolens konstaterande är riktigt, är det möjligt att åberopa artikel 30 EG eller ett tvingande hänsyn. En motivering med stöd av artikel 30 EG eller med stöd av tvingande hänsyn är emellertid utesluten om gemenskapsdirektivet utgör en harmonisering av de bestämmelser som är nödvändiga för att uppnå det specifika ändamålet.(4) I sådana fall måste nämligen skyddsbestämmelserna antas inom ramen för harmoniseringsdirektivet. I det förevarande fallet måste således undersökas om den åberopade bestämmelsen i sekundärrätten är tillämplig och om den innebär en harmonisering av bestämmelserna angående sättet att saluföra produkter.
20. Det framgår tydligt av direktivets skäl att direktivet syftar till att säkerställa den fria rörligheten för livsmedel och att skydda människors hälsa. För att uppnå detta ändamål föreskriver direktivet en harmonisering av livsmedelshygien i alla skeden: beredning, bearbetning, tillverkning, förpackning, förvaring, transport, distribution, hantering samt försäljning eller leverans till konsumenten. För att få släppas ut i fri omsättning inom EG måste de berörda varorna uppfylla de föreskrivna kraven på livsmedelshygien, vilka har uppställts för att skydda folkhälsan. Genom denna reglering syftar direktivet till att uppnå att produkter som har tillverkats i överensstämmelse med gemenskapsrättsliga normer och som uppfyller de väsentliga kraven i detta direktiv fritt kan handlas inom gemenskapsmarknaden.
21. Enligt direktivet är det livsmedelsföretaget självt som är ansvarigt för hygienen i en verksamhet. Näringsidkare som driver livsmedelsföretag måste tillse att endast livsmedel som inte innebär någon risk för folkhälsan släpps ut i handeln. Mot denna bakgrund måste livsmedelsföretagen följa de hygienföreskrifter för livsmedel som anges i bilagan till direktivet. Vidare måste livsmedelsföretagen införa säkerhetsförfaranden på grundval av HACCP-principerna. Slutligen kan livsmedelsföretagen använda riktlinjer för god hygienpraxis i syfte att uppfylla hygienkraven i direktivet. Tillsynen över föreskrifternas efterlevnad tillkommer den ifrågavarande behöriga nationella myndigheten.
22. I bilagan till direktivet finns allmänna bestämmelser om livsmedelshygien upptagna. I kapitel III uppställs vissa krav beträffande bland annat försäljningsautomater. Dessa automater måste placeras, utformas, konstrueras, hållas rena och underhållas på ett sådant sätt att risken för att livsmedel förorenas och att skadedjur och skadeinsekter uppträder undviks i den mån det är praktiskt möjligt. Vidare anges i kapitel IX punkt 3 att livsmedel måste skyddas mot föroreningar som kan göra dem otjänliga som människoföda eller skadliga för hälsan. Dessa allmänna regler kan kompletteras och understödjas genom närmare gemenskapsbestämmelser om livsmedelshygien.(5) Vidare kan dessa hygienföreskrifter närmare utarbetas av olika sektorer inom livsmedelsbranschen och företrädare för andra berörda parter.(6)
23. Enligt artikel 7.1 i direktivet kan medlemsstaterna bibehålla, ändra eller införa nationella hygienbestämmelser som är mer detaljerade än dem som fastställs i direktivet, men vid antagandet av sådana nationella bestämmelser måste hänsyn tas till de gränser som uttryckligen fastställs i direktivet. Dessa gränser utgörs av två kumulativa villkor. Enligt dessa villkor får de mer detaljerade nationella hygienbestämmelserna inte vara mindre strikta än dem som anges i bilagan och de får inte utgöra en begränsning eller ett hinder för handel med livsmedel som framställts i enlighet med direktivet. Vilket behörighetsutrymme har då gemenskapslagstiftaren lämnat åt den nationella myndigheten?
24. Av lydelsen i det andra villkoret kan två möjligheter utläsas. Antingen behåller medlemsstaten mer detaljerade bestämmelser angående framställningen av ett livsmedel eller så behåller medlemsstaten mer detaljerade bestämmelser angående andra skeden, nämligen beredning, bearbetning, tillverkning, förpackning, förvaring, transport, distribution, hantering samt försäljning eller leverans till konsumenten. I det första fallet kan en medlemsstat endast tillämpa och behålla en sådan bestämmelse under förutsättning att den inte utgör en begränsning eller ett hinder för handel med livsmedel som framställts i enlighet med direktivet. Eftersom direktivet uttryckligen anger gränserna för denna bestämmelse får det till följd att artiklarna 28 EG och 30 EG inte är tillämpliga inom ramen för direktivets tillämpningsområde, vilket innebär att medlemsstaterna inte längre kan åberopa artikel 30 EG.
25. I det andra fallet kan en medlemsstat behålla en mer detaljerad bestämmelse under förutsättning att bestämmelsen inte är mindre strikt än den som anges i bilagan och inte strider mot fördraget. I en sådan situation lämnar direktivet en öppning för att åberopa en motivering enligt artikel 30 EG eller enligt domstolens rättspraxis angående tvingande hänsyn av allmänintresse.
26. Den hänskjutande domstolen utgår ifrån att den berörda produkten – tuggummikulor, och då särskilt handeln med dessa produkter i försäljningsautomater – omfattas av direktivets materiella till ämpningsområde. Beslutet om hänskjutande från den nationella domstolen innehåller på denna punkt inga närmare överväganden utan koncentrerar sig i huvudsak på de fördragsrättsliga berättigandegrunderna i artikel 30 EG. Jag anser att den nationella bestämmelsen faktiskt omfattas av direktivets tillämpningsområde och särskilt bestämmelsen i kapitel IX punkt 3. Den nationella bestämmelsen reglerar emellertid aspekter som direktivet ännu inte uttömmande har harmoniserat, såsom förpackningskrav vid försäljning av sötsaker i automater. I den ovannämnda bestämmelsen i direktivet uppställs endast en allmän regel att livsmedel som ställs ut skall skyddas mot föroreningar. Direktivet innehåller däremot inga specifika krav, exempelvis beträffande förpackningen, för att förhindra en sådan förorening.
27. Den nationella bestämmelsen om förbud mot att i försäljningsautomater saluföra sötsaker eller liknande varor som framställts med användning av sockerersättningsprodukter i oförpackat skick är en mer detaljerad och striktare bestämmelse än den som anges i bilagan till direktivet. Vidare hänför sig den nationella bestämmelsen inte till framställningen av ett livsmedel utan till livsmedlets förpackning. Av denna anledning skall bestämmelsen prövas i enlighet med artiklarna 28 EG och 30 EG.
28. Vid en sådan bedömning skall det först undersökas om det i detta fall är fråga om en försäljningsform i den mening som avses i domen i målet Keck och Mithouard.(7) Den nationella bestämmelsen som är föremål för tvist i den nationella domstolen medför en skyldighet att förpacka sötsaker som distribueras till slutkonsumenten via försäljningsautomater. Detta innebär att sötsaker som släppts ut i handeln först måste förpackas innan de kan saluföras till slutkonsumenten i Österrike, det vill säga produkterna måste genomgå en förändring.
29. Enligt fast rättspraxis medför skyldigheten att ändra förpackningar eller etiketter på importerade varor att det inte är fråga om en försäljningsform.(8) En kvalificering som försäljningsform skall förbehållas bestämmelser som avser de allmänna förhållanden under vilka produkter handlas och som begränsar näringsidkarnas kommersiella frihet.(9) Denna kvalificering är inte tillämplig på bestämmelser som rör produkternas egenskaper eller som begränsar marknadsföringen av produkter med vissa egenskaper.(10)
30. Av detta drar jag slutsatsen att ett förbud mot att i försäljningsautomater saluföra sötsaker eller liknande varor som framställts med användning av sockerersättningsprodukter i oförpackat skick kan inte anses utgöra en försäljningsform i den mening som avses i domen i målet Keck och Mithouard, och det skall därför endast prövas enligt artiklarna 28 EG och 30 EG.(11)
31. Enligt domstolens rättspraxis anses restriktioner av den fria rörligheten för varor vilka följer av en tillämpning av bestämmelser rörande villkor som varorna måste uppfylla (till exempel avseende benämning, form, storlek, vikt, sammansättning, utformning, märkning och förpackning) utgöra sådana åtgärder med motsvarande verkan som är förbjudna enligt artikel 28 EG. Detta gäller även om bestämmelserna tillämpas utan åtskillnad på alla varor såvitt de inte kan motiveras av ett mål av allmänt intresse som går före intresset av fri rörlighet för varor.(12)
32. De speciella förpackningskraven innebär en begränsning av handeln eftersom sötsaker eller liknande varor, som framställts med användning av sockerersättningsprodukter som har förts ut på marknaden någon annanstans i gemenskapen, i Österrike inte rättsenligt får erbjudas slutkonsumenten i försäljningsautomater i oförpackat skick. Detta krav leder till extra kostnader för importören, vilket gör importen svårare och dyrare. En sådan bestämmelse strider således mot artikel 28 EG.
33. En sådan restriktion kan endast motiveras med stöd av de skäl av allmänt intresse som anges i artikel 30 EG, såsom skyddet för människors liv och hälsa eller tvingande hänsyn såsom exempelvis skyddet för konsumenter. En sådan restriktion måste också vara lämpad för att uppnå det eftersträvade målet och får inte gå längre än vad som är nödvändigt för att nå detta mål.(13)
34. Den omtvistade nationella bestämmelsen är tillämplig på sötsaker som säljs i automater oberoende av dessa produkters ursprung. Detta medför att förutom ovannämnda intresse avseende skyddet för folkhälsan skulle även skyddet för konsumenter kunna åberopas som motivering. Det framgår nämligen av handlingarna i målet att förbudet mot att saluföra oförpackade sötsaker uttryckligen har införts med hänsyn till skyddet för folkhälsan.(14) Av denna anledning skall prövningen endast göras enligt artikel 30 EG. Vid en sådan prövning ingår en undersökning av om den nationella bestämmelsen uppfyller kraven enligt proportionalitetsprincipen.
35. Den hänskjutande domstolen har beträffande motiveringen av den omtvistade bestämmelsen hänvisat till ett uttalande från den myndighet för hälsa och livsmedelssäkerhet som i Österrike är behörig att undersöka livsmedel, av vilken det framgår att det i ett antal fall har fastställts att oförpackade produkter redan i automaterna var ansatta av fukt och insekter (myror) och att karamellöverdraget på produkterna helt hade börjat lösas upp och blivit kladdigt. Genom att förpacka produkten skulle en sådan försämring av produkterna kunna förhindras. Vidare har den hänskjutande domstolen hänvisat till att det finns en möjlighet att produkterna skulle kunna ansättas av sjukdomsalstrande mikroorganismer från uttagslådan och att dessa skulle kunna överföras till de produkter som påföljande köpare erhåller. Det skulle även finnas en risk för överföring av en eventuell bakterieinfektion från en konsuments hand till produkten som skulle kunna minskas genom att produkterna erhöll omslagspapper, varigenom konsumenten inte behöver ta i produkten med bara handen.
36. Det kan inte uteslutas att vissa förpackningskrav för sötsaker som saluförs via försäljningsautomater kan skydda folkhälsan genom att de syftar till att hindra försämring och smitta. Frågan är om ett sådant krav, som kompletterar kraven i bestämmelserna i direktiv 93/43 och som sötsakerna redan måste uppfylla, verkligen är verksamt.
37. Direktivet innehåller ett antal bestämmelser som rör hela produktions- och distributionskedjan och som även anger att en viss metod skall följas för kontroll av att bestämmelserna i direktivet efterlevs samt för att identifiera verksamheter. Enligt artikel 3.2 i direktivet skall personer som driver livsmedelsföretag identifiera de steg i verksamheten som är kritiska för livsmedlens säkerhet och säkerställa att tillräckliga säkerhetsförfaranden fastställs, tillämpas, upprätthålls och ses över på grundval av de principer vilka använts vid utarbetandet av HACCP-systemet. I den meningen syftar direktivet till att erbjuda ett fullständigt skydd för folkhälsan.
38. Enligt artikel 7.1 i direktivet har emellertid medlemsstaterna behörighet att anta mer detaljerade förpackningskrav i syfte att förbättra hälsa och hygien, men denna behörighet är med hänsyn till att direktivet syftar till ett fullständigt hälsoskydd mycket begränsad. Av denna anledning kan endast ett mycket tungt vägande skäl motivera en sådan specifik nationell bestämmelse. En medlemsstat måste då visa att bestämmelsen faktiskt är nödvändig.
39. Frågan är om försäljningen av oförpackade sötsaker via försäljningsautomater verklig utgör en hälsorisk. Med hänsyn till att man kan utgå ifrån att de ifrågavarande livsmedlen handlas och levereras på ett ansvarsfullt sätt under förutsättning att bestämmelserna i direktivet följs i vederbörlig ordning, är det enligt min mening uppenbart att ovan angivna ståndpunkt inte kan godtas.
40. Risken för smitta tycks vara hypotetisk med hänsyn till att den hänskjutande domstolen inte har åberopat några uppgifter av vilka det framgår att oförpackade sötsaker som säljs via automater utgör en fara för folkhälsan.
41. En sådan bedömning gäller för risken för att produkterna bryts ner. I detta sammanhang har sökanden hänvisat till att det endast förekommit klagomål när automaterna förstörts genom vandalism. Om det var detta som orsakade försämringen verkar det lämpligare att förhindra denna typ av aktivitet. Att förbjuda produkter, som lagenligt förs ut i handeln på andra ställen i gemenskapen i oförpackat skick genom försäljning via en försäljningsautomat, är inte ett lämpligt sätt att förhindra detta och det begränsar vidare handeln med dessa produkter mer än vad som härvid är nödvändigt. För det fall fukt och myror kan komma in i automater som har skadats på grund av särskilda omständigheter, såsom vandalism, ligger det närmare till hands att anpassa bestämmelserna avseende den tekniska konstruktionen av automaterna och inte uppställa specifika förpackningskrav för produkterna.
42. Min slutsats är att en nationell bestämmelse enligt vilken det är förbjudet att i försäljningsautomater saluföra sötsaker eller produkter som tillverkats med användning av sockerersättningsämnen i oförpackat skick strider mot artiklarna 28 EG och 30 EG.
V – Förslag till avgörande
43. Mot bakgrund av det ovanstående föreslår jag att domstolen skall lämna följande svar på den fråga som ställts av Unabhängige Verwaltungssenat Salzburg:
En nationell bestämmelse som går utöver vad som föreskrivs i bestämmelserna i rådets direktiv 93/43/EEG av den 14 juni 1993 om livsmedelshygien och enligt vilken det är förbjudet att i försäljningsautomater saluföra sötsaker eller produkter som tillverkats med användning av sockerersättningsämnen i oförpackat skick utgör en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ importrestriktion i den mening som avses i artikel 28 EG och kan inte motiveras med hänvisning till vikten av det i artikel 30 EG angivna skyddet för folkhälsan.
(1) .
(2)  –	EGT L 175, s. 1; svensk specialutgåva, område 13, volym 24, s. 126.
(3)  –	Förordning om livsmedelshygien, BGBl. II nr. 31/1998, i dess lydelse enligt BGBl. II nr. 33/1999.
(4)  –	Dom av den 23 maj 1996 i mål C‑5/94, Hedley Lomas (REG 1996, s. I‑2553), punkt 18. Se även dom av den 19 mars 1998 i mål C‑1/96, Compassion in World Farming (REG 1998, s. I‑1251), punkt 47.
(5)  –	Artikel 1.2 i direktivet.
(6)  –	Artikel 5.2 i direktivet.
(7)  –	Dom av den 24 november 1993 i de förenade målen C-267/91 och C-268/91, Keck och Mithouard (REG 1993, s. I6097; svensk specialutgåva, volym I-14, s. 431)
(8)  –	Se dom av den 3 juni 1999 i mål C‑33/97, Colim (REG 1999, s. I‑3175), punkt 37, och av den 16 januari 2003 i mål C‑12/00, kommissionen mot Spanien (REG 2003, s. I‑459), punkt 76.
(9)  –	Dom av den 29 juni 1995 i mål C‑391/92, kommissionen mot Grekland (REG 1995, s. I‑1621), punkt 15.
(10)  –	Se även mitt förslag till avgörande av den 11 december 2003 i mål C‑239/02, Douwe Egberts (REG 2004, s. I-0000), punkt 72.
(11)  –	I dom av den 18 september 2003 i mål C‑416/00, Morellato (REG 2003, s. I‑9343), öppnade emellertid domstolen för möjligheten att förpackningskrav avseende bröd under de omständigheter som gällde i detta fall skulle kunna anses utgöra en försäljningsform. Men de särskilda omständigheterna i detta mål och de mycket stränga krav som domstolen uppställde leder emellertid till slutsatsen att det är osannolikt att denna dom skulle kunna tillämpas i detta sammanhang.
(12)  –	Dom av den 20 februari 1979 i mål 120/78, Rewe‑Zentral (REG 1979, s. 649).
(13)  –	Se i detta avseende dom av den 9 juli 1997 i de förenade målen C‑34/95–C-36/95, De Agostini och TV‑Shop (REG 1997, s. I‑3843), punkt 45.
(14)  –	Detta härleder jag ur beslutet om hänskjutande. Den österrikiska regeringen har nämligen i förevarande mål inte inkommit med någon anmärkning och har följaktligen inte angivit de bakomliggande skälen till den omtvistade bestämmelsen.