62013TO0539(01)
ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (четвърти състав)
20 април 2021 година (
*1
)
„Жалба за отмяна и искане за обезщетение — Седма рамкова програма за научни изследвания, технологично развитие и демонстрационни дейности (2007—2013 г.) — Проекти MARE, Senior и ECRN — Решение на Комисията за възстановяване на недължимо платените суми — Жалбоподател, престанал да изпълнява исканията на Общия съд — Липса на основание за произнасяне“
По дело T‑539/13 RENV
Inclusion Alliance for Europe GEIE, установено в Букурещ (Румъния),
жалбоподател,
срещу
Европейска комисия, представлявана от F. Moro,
ответник,
с предмет, от една страна, искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение C(2013) 4693 окончателен на Комисията от 17 юли 2013 година за възстановяване от жалбоподателя на сума в общ размер от 212411,89 EUR, ведно с лихвите, която му е била изплатена в рамките на проектите MARE, Senior и ECRN, и от друга страна, искане на основание член 268 ДФЕС за обезщетение на имуществени и неимуществени вреди, които жалбоподателят твърди, че е претърпял в резултат от това решение,
ОБЩИЯТ СЪД (четвърти състав),
състоящ се от: S. Gervasoni, председател, L. Madise и P. Nihoul (докладчик), съдии,
секретар: E. Coulon,
постанови настоящото
Определение
1
Жалбоподателят, Inclusion Alliance for Europe GEIE, е установено в Румъния дружество с дейност в сектора на здравеопазването и социалното включване.
2
На 19 декември 2007 г. и 2 септември 2008 г. вследствие на Решение № 1982/2006/EO на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година относно Седмата рамкова програма на Европейската общност за научни изследвания, технологично развитие и демонстрационни дейности (2007—2013 г.) (ОВ L 412, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 59, стр. 115) Комисията на Европейските общности сключва с жалбоподателя споразумение за отпускане на безвъзмездни средства, озаглавено „Senior — Social Ethical and Privacy Needs in ICT for Older People: a dialogue roadmap“ (Senior — Социални, етични и свързани със защитата на личния живот потребности в областта на информационните и комуникационни технологии за възрастни хора: пътна карта за диалог, наричано по-нататък „договорът Senior“), и споразумение за отпускане на безвъзмездни средства, озаглавено „Market Requirements, Barriers and Cost-Benefits Aspects of Assistive Technologies“ (Пазарни изисквания, пречки и аспекти на подпомагащите технологии, свързани със съотношението разходи/ползи, наричано по-нататък „договорът MARE“).
3
Освен това на 6 октомври 2008 г. по линия на една от трите специфични програми от Рамковата програма за конкурентоспособност и иновации (ПКИ), приета с Решение № 1639/2006/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 2006 година за създаване на Рамкова програма за конкурентноспособност и иновации (2007—2013 г.) (ОВ L 310, 2006 г., стр. 15; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 54, стр. 224), Комисията сключва с жалбоподателя трето споразумение за отпускане на безвъзмездни средства, озаглавено „European Civil Registry Network“ (Европейска мрежа на регистрите за гражданско състояние, наричано по-нататък „договорът ECRN“).
4
На 17 юли 2013 г., след няколко одита, които установяват, че финансовото управление на проектите не е осъществявано при спазване на условията, предвидени в договорите MARE, Senior и ECRN, както и на общите условия по съответните рамкови програми, Комисията приема Решение C(2013) 4693 окончателен за възстановяване от Inclusion Alliance for Europe GEIE на сума в общ размер от 212411,89 EUR, ведно с лихвите (наричано по-нататък „обжалваното решение“).
5
В съответствие с член 299 ДФЕС обжалваното решение има изпълнителна сила за възстановяването на част от финансовата помощ, получена от жалбоподателя по договори MARE, Senior и ECRN, както и на лихвите за забава върху тези суми.
6
С жалба, внесена в секретариата на Общия съд на 2 октомври 2013 г., жалбоподателят иска спиране на изпълнението на обжалваното решение, отмяна на „всички други проверки, извършени от Комисията или от други организации по нейно искане“, отмяна на основание член 263 ДФЕС на обжалваното решение и изплащане на основание член 268 ДФЕС от Комисията на обезщетение за имуществените и неимуществени вреди, които претърпял поради прилагането на това решение.
7
С определение от 21 април 2016 г., Inclusion Alliance for Europe/Комисия (T‑539/13, непубликувано, наричано по-нататък „първоначалното определение“, EU:T:2016:235), Общият съд отхвърля жалбата като частично явно недопустима, а в останалата част — като явно лишена от всякакво правно основание. Относно искането за отмяна на обжалваното решение той приема, че редица твърдения са явно недопустими, тъй като не са насочени към разглеждане на законосъобразността на обжалвания акт с оглед на правна норма на Съюза, а се основават на тълкуването и нарушаването на договорни разпоредби — доводи за оспорване, попадащи под действието на член 272 ДФЕС, а не на член 263 ДФЕС.
8
С жалба, подадена в секретариата на Съда на 7 юли 2016 г., жалбоподателят иска отмяна на първоначалното определение.
9
С отделна молба, подадена в секретариата на Съда на същата дата на основание член 278 ДФЕС по реда на обезпечителното производство, жалбоподателят иска спиране на изпълнението на първоначалното определение, както и на обжалваното решение.
10
С определение от 6 септември 2016 г., Inclusion Alliance for Europe/Комисия (C‑378/16 P-R, непубликувано, EU:C:2016:668), искането, направено по реда на обезпечителното производство, е отхвърлено.
11
С решение от 16 юли 2020 г., Inclusion Alliance for Europe/Комисия (C‑378/16, наричано по-нататък „решението в производството по обжалване“, EU:C:2020:575), Съдът отменя първоначалното определение, тъй като Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е постановил, че в производството по жалба на основание член 263 ДФЕС съдът на Съюза трябва да преценява законосъобразността на съответния акт само от гледна точка на правото на Съюза, а неизпълнение на клаузите на съответния договор или нарушение на приложимото за договора право може да се изтъкват само с иск на основание член 272 ДФЕС.
12
Тъй като на този етап от производството Съдът намира, че не може да постанови окончателно решение, той връща делото на Общия съд (решение в производството по обжалване, т. 117—119) и не се произнася по съдебните разноски. В съответствие с член 88 от Процедурния правилник на Съда, решението в производството по обжалване е връчено на страните. За жалбоподателя връчването се извършва на г‑н D’Amico, който не е негов адвокат, а законен представител на жалбоподателя.
13
На 31 юли 2020 г. Общият съд кани страните да представят писмени становища относно изводите, които следва да се направят въз основа на решението в производството по обжалване с оглед на решаването на спора, в съответствие с член 217, параграф 1 от Процедурния правилник на Общия съд. Тъй като посоченото решение е връчено на г‑н D’Amico, поканата е адресирана до него.
14
На 18 август 2020 г. секретариатът на Общия съд изпраща електронно писмо на жалбоподателя, който да потвърди получаването на писмото от 31 юли 2020 г.
15
На това електронно съобщение не е изпратен отговор.
16
С писмо от 28 септември 2020 г. Общият съд повтаря същото действие и кани жалбоподателя да представи становище относно изводите, които следва да се направят въз основа на решението в производството по обжалване с оглед на решаването на спора.
17
На това писмо отново не е изпратен отговор.
18
При това положение на 16 октомври 2020 г. секретариатът на Общия съд изпраща електронно писмо на адв. Famiani, който е адвокат на жалбоподателя в производствата, по които е постановено първоначалното определение и определението от 6 септември 2016 г., Inclusion Alliance for Europe/Комисия (C‑378/16 P-R, непубликувано, EU:C:2016:668), както и първоначално в производството, по което е постановено решението в производството по обжалване, за да го попита дали продължава да го представлява.
19
На това електронно съобщение не е изпратен отговор.
20
Тъй като след посочените различни действия Общият съд констатира, че жалбоподателят е престанал да изпълнява исканията му, с писмо от 21 декември 2020 г. в рамките на процесуално-организационните действия, предвидени в член 89 от Процедурния правилник, той кани страните да изложат становища относно възможността с мотивирано определение в съответствие с член 131, параграф 2 от Процедурния правилник да установи служебно, че не следва да се произнася по същество.
21
Определеният за това искане срок изтича на 8 януари 2021 г. По отношение на жалбоподателя искането е изпратено, от една страна, на г‑н D’Amico, негов законен представител, и от друга страна, на адв. Famiani, негов адвокат.
22
На посочената в точка 21 по-горе дата Общият съд получава отговора на Комисията, но от страна на г‑н D’Amico или на адв. Famiani не получава никаква реакция.
23
При това положение следва да се приложи член 131, параграф 2 от Процедурния правилник, съгласно който, ако жалбоподателят престане да изпълнява исканията на Общия съд, Общият съд може след изслушване на страните да установи служебно с мотивирано определение, че не следва да се произнася по същество.
24
Доколкото е необходимо, следва да се констатира, че на 18 януари 2021 г. Общият съд получава писмо от адвокат, написано на английски език, тоест на език, различен от езика на производство, който твърди, че представлява жалбоподателя и иска да му бъде дадена възможност в определен срок да внесе становище от името на последния, като обяснява, че жалбоподателят не е бил уведомен за последните съобщения на Общия съд поради „проблеми в комуникацията“ и „последиците от пандемията“. Посочва също, че е получил писмото от 21 декември 2020 г. едва на 18 януари 2021 г. и иска да му бъде предоставен допълнителен срок, за да се запознае по-добре с материалите по делото.
25
Това писмо не поставя под въпрос констатацията в точка 23 по-горе.
26
Най-напред следва да се констатира, че писмото не е изпратено до Общия съд в срока по точка 21 по-горе, а 10 дни след изтичането му.
27
На следващо място, новият адвокат на жалбоподателя се задоволява да посочи общо „проблеми с комуникацията“ и „последиците от пандемията“, без никаква точна и конкретна информация, позволяваща да се счита, че тези обстоятелства са могли да попречат да бъде даден какъвто и да било отговор на исканията на Общия съд след връчването на решението в производството по обжалване.
28
При това положение с оглед на бездействието на жалбоподателя и липсата на конкретни обяснения от негова страна, позволяващи това бездействие да се оправдае, или на доказателства за причините за посоченото бездействие, следва, както предвижда член 131, параграф 2 от Процедурния правилник, в случая служебно да се установи, че няма да има произнасяне по настоящата жалба (вж. в този смисъл определение от 22 юни 2016 г., Marcuccio/Европейски съюз, T‑409/14, непубликувано, EU:T:2016:398, т. 24 и 25).
По съдебните разноски
29
Съгласно член 219 от Процедурния правилник в решението си, постановено след отмяна и връщане за ново разглеждане, Общият съд се произнася по съдебните разноски по образуваните пред него производства, от една страна, и по производството по обжалване пред Съда, от друга страна.
30
В определение от 6 септември 2016 г., Inclusion Alliance for Europe/Комисия (C‑378/16 P-R, непубликувано, EU:C:2016:668), а след това и в решението в производството по обжалване, Съдът не се произнася по съдебните разноски.
31
Поради това Общият съд следва в настоящото определение да се произнесе по съдебните разноски в настоящото производство, както и по съдебните разноски в производствата, по които е постановено първоначалното определение, определението от 6 септември 2016 г., Inclusion Alliance for Europe/Комисия (C‑378/16 P-R, непубликувано, EU:C:2016:668), и решението в производството по обжалване.
32
Съгласно член 134, параграф 3 от Процедурния правилник, ако страните са загубили по едно или няколко от предявените основания, всяка страна понася направените от нея съдебни разноски. Освен това съгласно член 137 от Процедурния правилник, когато липсва основание за произнасяне по същество, Общият съд определя съдебните разноски по своя преценка.
33
В случая, най-напред жалбоподателят губи делото, по което е постановено определението от 6 септември 2016 г., Inclusion Alliance for Europe/Комисия (C‑378/16 P-R, непубликувано, EU:C:2016:668).
34
На следващо място, от първоначалното определение и от решението в производството по обжалване е видно, че Съдът не приема доводите на Комисията относно допустимостта на редица твърдения, посочени в подкрепа на искането за отмяна, внесено в Общия съд.
35
За сметка на това, от посочените актове не следва, че не са приети доводите на Комисията по въпроса за основателността на тези твърдения, по искането за спиране на изпълнението, по искането за отмяна на „всички други проверки, извършени от [нея] или от други организации по нейно искане“, и по искането за обезщетение.
36
Накрая, от точки 13—27 по-горе следва, че актът, съгласно който не следва да има произнасяне по същество в настоящото производство, произтича пряко от действията на жалбоподателя, а именно липсата на отговор от негова страна в определения срок на различни искания на Общия съд.
37
При това положение следва да се приеме, че всяка страна понася направените от нея съдебни разноски в настоящото производството, както и в производствата, по които е постановено първоначалното определение, определението от 6 септември 2016 г., Inclusion Alliance for Europe/Комисия (C‑378/16 P-R, непубликувано, EU:C:2016:668), и решението в производството по обжалване.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (четвърти състав)
определи:
1)
Липсва основание за произнасяне по жалбата.
2)
Европейската комисия и Inclusion Alliance for Europe GEIE понасят направените от тях съдебни разноски в производствата по дела T‑539/13, C‑378/16 P-R, C‑378/16 P и T‑539/13 RENV.
Съставено в Люксембург на 20 април 2021 година.
Секретар
E. Coulon
Председател
S. Gervasoni
(
*1
)	Език на производството: италиански.