62024TO0509(01)
ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (шести състав)
6 юни 2025 година (
*1
)
„Засилено сътрудничество за създаване на Европейска прокуратура — Писма на европейски делегиран прокурор — Член 42, параграфи 1—3 от Регламент (ЕС) 2017/1939 — Липса на компетентност“
По дело T‑509/24,
Research Investments s. r. o., установено в Заколани (Чешка република),
Areál Zákolany s. r. o., установено в Заколани,
Simon Cihelník, с местожителство в Крупка (Чешка република),
представлявани от J. Mašek, адвокат,
жалбоподатели,
срещу
Европейска прокуратура, представлявана от L. De Matteis и E. Farhat,
ответник,
ОБЩИЯТ СЪД (шести състав),
състоящ се от: M. J. Costeira, председател, М. Кънчева и P. Zilgalvis (докладчик), съдии,
секретар: V. Di Bucci,
предвид определение от 17 март 2025 г., Research Investments и др./Европейска прокуратура (T‑509/24 R, непубликувано, EU:T:2025:310),
предвид изложеното в писмената фаза на производството, и по-специално:
–
жалбата, подадена в секретариата на Общия съд на 1 октомври 2024 г.,
–
възражението за недопустимост и за липса на компетентност, направено от Европейската прокуратура с отделна писмена молба, подадена в секретариата на Общия съд на 11 декември 2024 г.,
–
становището на жалбоподателите по възражението за недопустимост и за липса на компетентност, подадено в секретариата на Общия съд на 7 януари 2025 г.,
постанови настоящото
Определение
1
С жалбата си на основание член 263 ДФЕС жалбоподателите Research Investments s. r. o., Areál Zákolany s. r. o. и г‑н Simon Cihelník искат отмяната на трите писма на чешкия европейски делегиран прокурор от 1 и 15 август 2024 г., с които последният отговаря на писмата, озаглавени „Покана за предприемане на действия по член 265 (и член 263) ДФЕС“, които са изпратили на Европейската прокуратура (наричани по-нататък заедно „обжалваните писма“).
Обстоятелствата по спора
2
След разследване, проведено от Европейската прокуратура във връзка с предполагаема измама със субсидии, засягане на финансовите интереси на Европейския съюз и пране на пари, с решение на чешкия европейски делегиран прокурор от 24 юни 2022 г. жалбоподателите са привлечени като обвиняеми и на 28 юни 2022 г. са предадени на териториално компетентния съд, а именно Krajský soud v Praze (Окръжен съд Прага, Чешка република). Това дело е заведено под номер 3 T 30/2022.
3
На 5 декември 2022 г. е започнала и продължава фазата на съдебното производство.
4
На 1 и 14 август 2024 г. жалбоподателите изпращат на Европейската прокуратура три писма, озаглавени „Покана за предприемане на действия по член 265 (и член 263) ДФЕС“. В тези писма жалбоподателите посочват, че Европейската прокуратура не е компетентна да провежда наказателно преследване по делото, посочено в точка 2 по-горе, и че всички нейни процесуални актове са нищожни. Освен това те приканват Европейската прокуратура да предприеме действия в съответствие с член 22, параграфи 1 и 3, член 25, параграф 3, буква а) и член 39 от Регламент (ЕС) 2017/1939 на Съвета от 12 октомври 2017 година за установяване на засилено сътрудничество за създаване на Европейска прокуратура (ОВ L 283, 2017 г., стр. 1), като приеме решение за прекратяване на наказателното производство или решение за спиране на производството, като в противен случай те ще бъдат принудени да сезират Общия съд на основание член 265 ДФЕС или да използват процедурата, предвидена в член 263 ДФЕС.
5
С обжалваните писма чешкият европейски делегиран прокурор уведомява жалбоподателите, че счита писмата им, посочени в точка 4 по-горе, за елемент от защитата им в рамките на висящото пред Krajský soud v Praze (Окръжен съд Прага) наказателно производство и че поради това те ще бъдат предадени на този съд. Освен това чешкият европейски делегиран прокурор припомня, че националните съдилища вече са разгледали възраженията на жалбоподателите относно компетентността на Европейската прокуратура в настоящия случай. Освен това този прокурор посочва, че поради правилата, приложими към съдебния контрол на процесуалните актове на Европейската прокуратура, членове 265 и 263 ДФЕС не са приложими в случая.
6
Освен това в писмата до Research Investments и Areál Zákolany от 15 август 2024 г., връчени на 19 август 2024 г., чешкият европейски делегиран прокурор им обръща внимание на връзката, която съществува между Регламент 2017/1939 и член 3 от Директива (ЕС) 2017/1371 на Европейския парламент и на Съвета от 5 юли 2017 година относно борбата с измамите, засягащи финансовите интереси на Съюза, по наказателноправен ред (ОВ L 198, 2017 г., стр. 29), който определя измамите, засягащи финансовите интереси на Съюза, както и на уведомлението, направено от Чешката република съгласно член 117 от Регламент 2017/1939, във връзка с въпроса за така наречената „пряка“ компетентност на Европейската прокуратура да разглежда престъпленията, посочени в споменатото уведомление.
Искания на страните
7
Жалбоподателите молят Общия съд:
–
да отмени обжалваните писма,
–
да установи, че Европейската прокуратура е нарушила правото на Съюза, тъй като във фазата на разследването и на етапа на наказателното преследване пред националния съд, в нарушение на правото, не се е въздържала от упражняване на своята компетентност по време на наказателното преследване, водено срещу тях, както е предвидено в член 25, параграф 3, буква а) от Регламент (ЕС) 2017/1939, и че поради това всички процесуални актове на Европейската прокуратура по настоящото дело са недействителни,
–
да установи, че Европейската прокуратура е нарушила правото на Съюза, тъй като в хода на наказателното преследване, водено срещу тях пред националния съд, в нарушение на правото, тя не е прекратила наказателното производство или не е спряла производството в съответствие с предвиденото в член 39 от Регламент (ЕС) 2017/1939, и че поради това решението на Европейската прокуратура за продължаване на производството пред националния съд е недействително,
–
да осъди Европейската прокуратура да заплати съдебните разноски.
8
В своето възражение за недопустимост и за липса на компетентност Европейската прокуратура моли Общия съд:
–
да отхвърли жалбата като недопустима или поради липса на компетентност,
–
да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.
9
В отговор на възражението за недопустимост и за липса на компетентност жалбоподателите молят Общия съд да отхвърли това възражение.
От правна страна
10
Съгласно член 130, параграфи 1 и 7 от Процедурния правилник, ако ответникът поиска, Общият съд може да се произнесе по недопустимостта или липсата на компетентност, без да разглежда спора по същество. В случая, тъй като Европейската прокуратура е поискала произнасяне по недопустимостта на жалбата и по липсата на компетентност на Общия съд, последният, като счита, че делото е достатъчно изяснено от доказателствата по преписката, реши да се произнесе по това искане, без да провежда докрай производството.
11
Във възражението си за недопустимост и за липса на компетентност Европейската прокуратура повдига две възражения за недопустимост, първото от които е изведено от това, че жалбата не е насочена срещу акт, който поражда правни последици спрямо трети лица, а второто — от липсата на компетентност на Общия съд. Следва да се започне с разглеждането на последното.
12
С второто си възражение за недопустимост Европейската прокуратура поддържа по същество, че Общият съд не е компетентен да упражни контрол за законосъобразност на обжалваните писма в съответствие с член 42, параграф 1 от Регламент 2017/1939, който предоставя тази компетентност на националните съдилища. Освен това Европейската прокуратура поддържа, че второто и третото искане на жалбоподателите трябва да се отхвърлят поради липсата на компетентност на Общия съд да ги разгледа, тъй като не съществува правно средство за защита, което да позволява на съда на Съюза да вземе становище чрез обща или принципна декларация.
13
Жалбоподателите оспорват второто възражение за недопустимост. В самото начало те искат от Общия съд да провери дали възражението за недопустимост и за липса на компетентност е направено в срока, предвиден в член 81, параграф 1 от Процедурния правилник. Що се отнася до първото искане, те изтъкват, че единствено Съдът на Европейския съюз е компетентен да отменя актовете на институциите на Съюза в съответствие с член 267, първа алинея, буква б) ДФЕС и член 127 от Процедурния правилник. Освен това обжалваните писма представлявали „решения, с които се цели прекратяване на наказателното производство sui generis“. В този смисъл контролът за законосъобразност на обжалваните писма бил от компетентността на Общия съд в съответствие с „широко“ тълкуване на член 42, параграф 3 от Регламент 2017/1939. Освен това Общият съд бил компетентен да разгледа второто и третото искане, като се има предвид, че ако делото бъде разгледано, Общият съд бил длъжен да тълкува широко Регламент 2017/1939, било от процесуална гледна точка по отношение на допустимостта на жалбата, било за целите на евентуално решение по съществото на делото.
14
В самото начало следва да се констатира, че възражението за недопустимост и за липса на компетентност е направено от Европейската прокуратура при спазване на срока за подаване на такова възражение. Всъщност от материалите по делото е видно, че жалбата е връчена на Европейската прокуратура на 10 октомври 2024 г. и че последната повдига възражението за недопустимост и за липса на компетентност с отделна писмена молба, подадена в секретариата на Общия съд на 11 декември 2024 г. Следователно възражението за недопустимост и за липса на компетентност е подадено в секретариата на Общия съд в двумесечния срок, предвиден в член 81, параграф 1 от Процедурния правилник, удължен със срока поради отдалеченост, предвиден в член 60 от същия правилник.
15
Съгласно член 86, параграф 3 ДФЕС регламентът за създаване на Европейска прокуратура определя по-специално правилата, приложими по отношение на съдебната проверка на процесуалните актове, които тя приема при изпълнението на своите функции.
16
В това отношение следва да се отбележи, че предвиденият от законодателя механизъм за гарантиране на контрола на процесуалните актове на Европейската прокуратура е механизъм sui generis. Според съображение 88 от Регламент 2017/1939 този механизъм цели да гарантира ефективни средства за правна защита в съответствие с член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС (вж. определение от 15 декември 2023 г., Stan/Европейска прокуратура, T‑103/23, EU:T:2023:871, т. 25 и цитираната съдебна практика).
17
Що се отнася до процесуалните актове на Европейската прокуратура, съдебният им контрол е предвиден в член 42 от Регламент 2017/1939. По-конкретно, член 42, параграф 1 от посочения регламент гласи по-специално, че процесуалните актове на Европейската прокуратура, които имат за цел да породят правни последици спрямо трети лица, подлежат на контрол от компетентните национални съдилища в съответствие с изискванията и процедурите, предвидени в националното право. Член 42, параграф 2 от същия регламент уточнява, че Съдът на ЕС е компетентен в съответствие с член 267 ДФЕС да се произнася преюдициално относно действителността на процесуални актове на Европейската прокуратура, доколкото такъв въпрос за действителността е повдигнат пряко пред съд на държава членка въз основа на правото на Съюза, относно тълкуването или действителността на разпоредби на правото на Съюза, включително Регламент 2017/1939, и относно тълкуването на членове 22 и 25 от посочения регламент по отношение на всяка препирня за компетентност между Европейската прокуратура и компетентните национални органи (определение от 15 декември 2023 г., Stan/Европейска прокуратура, T‑103/23, EU:T:2023:871, т. 26).
18
Член 42, параграфи 3 и 8 от Регламент 2017/1939 предвижда изрично компетентност на съда на Съюза по силата на член 263 ДФЕС единствено за решенията на Европейската прокуратура за прекратяване на наказателното производство, доколкото те са оспорени пряко въз основа на правото на Съюза, както и за решенията на Европейската прокуратура, които засягат права на субектите на данни по глава VIII от Регламент 2017/1939, и за решенията на Европейската прокуратура, които не са процесуални актове, като тези относно правото на публичен достъп до документи или решения за освобождаване от длъжност на европейски делегирани прокурори, приети съгласно член 17, параграф 3 от посочения регламент, или други административни решения.
19
Относно член 42, параграфи 1 и 2 от Регламент 2017/1939 е постановено, че текстът на тези разпоредби не страда от никакво двусмислие, доколкото те възлагат на националните съдилища изключителната компетентност да разглеждат процесуалните актове на Европейската прокуратура, които имат за цел да породят правни последици спрямо трети лица, освен изключенията, предвидени в член 42, параграф 3 от този регламент, и предвидените в член 42, параграф 8 от същия регламент последствия за някои решения на Европейската прокуратура, и че Съдът на Европейския съюз се произнася по валидността на тези актове с оглед на разпоредбите от правото на Съюза, както и по тълкуването или валидността на разпоредбите на Регламент 2017/1939 единствено в преюдициално производство (определение от 15 декември 2023 г., Stan/Европейска прокуратура, T‑103/23, EU:T:2023:871, т. 31).
20
В случая е важно да се подчертае, че както следва от точка 5 по-горе, в обжалваните писма европейският делегиран прокурор посочва, че счита адресираните до него писма, озаглавени „Покана за предприемане на действия“, за елемент от защитата на жалбоподателите в рамките на висящото пред Krajský soud v Praze (Окръжен съд Прага) наказателно производство и че поради това той ще ги предаде на този съд.
21
От това следва, че обжалваните писма не могат да се разглеждат, дори имплицитно, като решения за прекратяване на наказателното производство по смисъла на член 39 от Регламент 2017/1939 и че следователно Общият съд не е компетентен да осъществи контрол за тяхната законосъобразност на основание член 42, параграф 3 от този регламент.
22
Доводите на жалбоподателите относно широко тълкуване на член 42, параграф 3 от Регламент 2017/1939, от които е видно, че те разглеждат обжалваните писма като „решения за прекратяване на наказателното производство sui generis“, не поставят под съмнение този извод.
23
В това отношение следва да се припомни, че според постоянната съдебна практика широко тълкуване е възможно само ако е съвместимо с текста на разглежданата разпоредба, и дори принципът за тълкуване в съответствие с норма от по-горен ранг не може да служи за основа на тълкуване contra legem (вж. определение от 15 декември 2023 г., Stan/Европейска прокуратура, T‑103/23, EU:T:2023:871, т. 30 и цитираната съдебна практика).
24
Дори обаче да се приеме, че обжалваните писма съответстват на решения за прекратяване на наказателното производство sui generis, което в случая не е доказано, защитаваното от жалбоподателите „широко“ тълкуване на член 42, параграф 3 от Регламент 2017/1939 би довело до квалифицирането на актове, които не попадат в случаите по член 39 от Регламент 2017/1939, като „решения за прекратяване на наказателното производство sui generis“, което би засегнало системата за съдебен контрол, предвидена в член 42 и припомнена в точки 17—19 по-горе.
25
От гореизложеното следва, че първото искане трябва да се отхвърли поради липса на компетентност.
26
Освен това следва да се констатира, че с второто и третото си искане жалбоподателите по същество искат Общият съд да установи, че Европейската прокуратура е нарушила някои разпоредби от правото на Съюза. В това отношение е достатъчно да се припомни, че в процесуалното право на Съюза не съществува правно средство за защита, което да позволява на съда да вземе становище посредством обща или принципна декларация, и че Общият съд не е компетентен да постановява установителни решения в рамките на контрола за законосъобразност по член 263 ДФЕС (вж. определение от 19 ноември 2020 г., Buxadé Villalba и др./Парламент, T‑32/20, непубликувано, EU:T:2020:552, т. 64 и цитираната съдебна практика).
27
Ето защо второто и третото искане трябва да се отхвърлят поради липса на компетентност.
28
С оглед на всички изложени по-горе съображения следва да се уважи второто възражение за недопустимост, повдигнато от Европейската прокуратура, и без да е необходимо да се разглежда първото възражение за недопустимост, да се отхвърли настоящата жалба поради липса на компетентност.
По съдебните разноски
29
Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като са загубили делото, жалбоподателите следва да бъдат осъдени да заплатят съдебните разноски, включително тези по обезпечителното производство, в съответствие с исканията на Европейската прокуратура.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (шести състав)
определи:
1)
Отхвърля жалбата поради липса на компетентност.
2)
Осъжда Research Investments s. r. o., Areál Zákolany s. r. o. и г‑н Simon Cihelník да заплатят съдебните разноски, включително тези по обезпечителното производство.
Съставено в Люксембург на 6 юни 2025 година.
Секретар
V. Di Bucci
Председател
M. J. Costeira
(
*1
)	Език на производството: чешки.