62011CC0630_BG
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Във връзка с настоящите дела Съдът би трябвало да уточни дали за целите на разглеждане на съвместимостта с вътрешния пазар на държавна помощ с регионално предназначение предварителното подаване на заявление за помощи спрямо изпълнението на дейностите е задължително условие за доказването на стимулиращия ефект, а следователно и на необходимостта от помощта.
2. Рамките на тези дела са очертани от жалбите, подадени от HGA Srl и др.(2) (C-630/11 P), Regione autonoma della Sardegna (C-631/11 P), Timsas Srl(3) (C-632/11 P) и Grand Hotel Abi d’Oru SpA(4) (C-633/11 P) (наричани заедно по-нататък „жалбоподателите“), които искат отмяна на Решението на Общия съд на Европейския съюз от 20 септември 2011 г. по дело Regione autonoma della Sardegna и др./Комисия (T-394/08, T-408/08, T-453/08 и T-454/08)(5), с което същият отхвърля жалбите им за отмяна на Решение 2008/854/ЕО на Комисията от 2 юли 2008 година относно схема за държавна помощ C 1/04 (ex NN 158/03 и CP 15/2003): [злоупотреба с] мярка за помощ N 272/98, Регионален закон № 9 от 1998 г.(6) .
3. В спорното решение Европейската комисия приема, че държавните помощи, предоставени на основание италиански регионален закон в нарушение на задължението за предходност на заявлението за помощи спрямо изпълнението на дейностите, въведено с Насоките за национална регионална помощ(7), поради това обстоятелство са несъвместими с вътрешния пазар.
4. Тъй като спорът е съсредоточен основно около този въпрос, в заключението ще се спра единствено върху този правен аспект на спора, тъй като останалите положения, установени с обжалваното съдебно решение, според мен следва да се потвърдят, тъй като не съществуват основания за оспорването им.
I – Приложимата правна уредба
5. Насоките кодифицират практиката на Комисията по прилагане на дерогациите, установени с член 107, параграф 3 ДФЕС.
6. През 1998 г. Комисията публикува Насоките за национална регионална помощ. Последната алинея на точка 4.2 от Насоките от 1998 г. гласи, че „схемите за помощи трябва да предвиждат, че заявлението за помощ трябва да бъде подадено преди началото на изпълнението на проектите“ [неофициален превод].
7. Точка 6.1 от тези насоки уточнява следното:
„[…] веднага след тяхното приемане Комисията преценява въз основа на настоящите насоки съвместимостта на регионалната помощ с общия пазар. Проектите за помощи, за които е направено уведомление преди съобщаването на настоящите насоки на държавите членки и по отношение на които Комисията все още не е приела окончателно решение, обаче ще се преценяват въз основа на критериите, които са в сила към момента на уведомлението“. [неофициален превод]
II – Обстоятелствата в основата на спора
8. На 10 март 1998 г. в Официален вестник на Европейските общности са публикувани новите насоки за национална регионална помощ, приети от Комисията. Заради въпроса, около който изключително е съсредоточено настоящото заключение, е полезно да се напомни съдържанието на точка 4.2 от тези насоки, съдържаща изискването схемите за помощи да предвиждат заявлението за предоставянето на помощта да се подава, преди да е започнало изпълнението на дейностите.
9. На 11 март 1998 г. Regione autonoma della Sardegna приема Регионален закон № 9 относно стимули за обновяването и осъвременяването на хотелските структури и разпоредби за изменение и допълнение на Регионален закон № 40 от 14 септември 1993 г. (legge regionale n° 9, incentivi per la riqualificazione e l’adeguamento delle strutture alberghiere e norme modificative e integrative della legge regionale 14 settembre 1993, n. 40 (interventi creditizi a favore dell’industria alberghiera)(8), чието влизане в сила е предвидено за 5 април 1998 г. и който предоставя помощи за първоначалните инвестиции в полза на предприятията от сектора на хотелиерството в Сардиния (Италия).
10. С писмо от 6 май 1998 г. италианските власти отправят уведомление до Комисията относно тази първоначална схема за регионални помощи, закрепена в Закон № 9/1998.
11. С писмо от 22 юни 1998 г. италианските власти, в отговор на искане за допълнителна информация от Комисията, уведомяват последната, че разпоредбите за прилагане на първоначалната схема за помощи биха били приети едва след евентуалното одобряване от нейна страна на тази схема.
12. С писмо от 28 септември 1998 г. италианските власти посочват на Комисията, че помощи могат да се предоставят само за проекти, които следва да бъдат реализирани „впоследствие“, и че това условие щяло да бъде потвърдено в разпоредбите за прилагане на Закон № 9/1998.
13. С писмо от 12 ноември 1998 г. Комисията съобщава решението си да одобри схемата за регионални помощи(9), като прави извода, че същата е съвместима с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 3, буква а) ДФЕС. В споменатото решение за одобряване Комисията описва по-специално, че заявленията за финансиране трябва да се представят, преди да започне изпълнението на проектите.
14. След това, на 29 април 1999 г., Regione autonoma della Sardegna приема Постановление № 285 за прилагането на Закон № 9/1998(10) . Постановлението предвижда, че първоначалната схема за помощи е трябвало да бъде прилагана в рамките на процедура по покана за представяне на заявления, че предоставяните помощи трябва да се отнасят до проекти, които да бъдат реализирани след представяне на заявленията за помощи, и че допустимите разходи трябва да бъдат направени след подаването на заявленията. Същевременно една от преходните разпоредби предвижда, в разрез с Насоките от 1998 г., приети малко повече от година по-рано, че на етапа на първоначалното прилагане на Постановление № 285/1999 са допустими разходите, направени след 5 април 1998 г., тоест след датата на влизане в сила на Закон № 9/1998.
15. На 27 юли 2000 г. Regione autonoma della Sardegna приема Решение № 33/3 (deliberazione № 33/3), с което поради нарушение на процесуалните правила се отменя Постановление № 285/1999, както и Решение № 33/4 (deliberazione № 33/4), въвеждащо нови разпоредби за прилагане на първоначалната схема за помощи, които в този случай са ясно съобразени с предписанията на точка 4.2, последна алинея от Насоките от 1998 г., тъй като „преходната“ разпоредба е оттеглена.
16. На същата дата Regione autonoma della Sardegna приема и Решение № 33/6 (deliberazione № 33/6), което предвижда, че доколкото обнародването на Постановление № 285/1999, което е съдържало разпоредби, несъответстващи на нормите от правото на Съюза, е могло да породи у потенциалните получатели на помощи очакването, че всички дейности, извършени след 5 април 1998 г., се приемат за допустими, при първоначалното прилагане на Закон № 9/1998 следва да се вземат под внимание дейностите, извършени след тази дата, доколкото за тях е подадено заявление за помощи в рамките на първата годишна покана за представяне на заявления.
17. С писмо от 2 ноември 2000 г. италианските власти в отговор на питане на Комисията относно съвместимостта на съществуващите схеми за помощи с Насоките от 1998 г., приложими от 1 януари 2000 г., потвърждават пред Комисията, че са спазили принципа за необходимост от помощта, като посочват Решение № 33/4, което изрично закрепва допустимостта на разходите, направени след заявлението за помощи, без обаче да споменават за Решение № 33/6.
18. След като на 29 декември 2000 г. Regione autonoma della Sardegna публикува първата покана за представяне на заявления, с писмо от 28 февруари 2001 г. Комисията иска от италианските власти допълнителна информация за начина, по който в рамките на механизма на поканите е спазено условието за предварително представяне на заявлението спрямо началото на изпълнение на проекта.
19. С писмо от 25 април 2001 г., към което отново е приложено Решение № 33/4, без обаче и този път да се упоменава Решение № 33/6, италианските власти отново потвърждават, че схемата за помощи е в съответствие с Насоките от 1998 г.
20. След като на 21 февруари 2003 г. е направено оплакване, в което се твърди за случай на злоупотреба с първоначалната схема за помощи, Комисията прави искане за допълнителна информация до италианските власти, които за първи път на 22 март 2003 г. посочват Решение № 33/6.
21. В резултат от това на 3 февруари 2004 г. Комисията постановява решение за откриване на официалната процедура по разследване, предвидена в член 108, параграф 2 ДФЕС във връзка със злоупотреба с първоначалната схема за помощи(11) . Като счита, че италианските власти не са изпълнили задължението, съдържащо се в решението за одобряване, нито условията, закрепени в Насоките от 1998 г., Комисията прави извода, че е възможно да е имало злоупотреба с първоначалната схема за помощи по смисъла на член 16 от Реглам ент (EO) № 659/1999(12), и изразява съмнения относно съвместимостта на предоставените помощи в полза на инвестиционни проекти, започнали преди датата на заявлението за помощите.
22. Италианските власти и Grand Hotel Abi d’Oru представят коментарите си на Комисията съответно, първите — на 19 април 2004 г. и на 25 юни 2005 г., а последният — на 30 април 2004 г.
23. На 22 ноември 2006 г. Комисията връчва на Италианската република своето решение за коригиране и разширяване на обхвата на висящо производство C 1/2004 г., образувано на основание член 108, параграф 2 ДФЕС(13) . В него тя посочва по-специално, че Решение № 33/6 въобще не е споменато в решението за започване на процедурата, макар че въз основа на това решение, а не на Решение № 33/4 са били предоставени помощи на 28 предприятия за инвестиционни проекти, започнали преди датата на подаване на заявлението за помощи. Освен това Комисията изтъква, че понятието злоупотреба с помощ по смисъла на член 16 от Регламент № 659/1999, на което се позовава решението за започване на процедурата, се отнася до ситуации, при които получателят на одобрената помощ я използва противно на условията, определени в решението за нейното отпускане, а не до ситуации, в които чрез изменение на съществуваща схема за помощи държавата членка създава нова неправомерна помощ (член 1, буква в) и е) от Регламент № 659/1999).
24. Комисията приема спорното решение, в което стига до извода, че схемата за помощи по начина, по който тя се прилага, не е съобразена с решението за одобряване и че проектите за помощ, изпълнението на които е започнало, преди изобщо да е подавано заявление за помощи, следва да се считат за неправомерни.
25. Разпоредителната част на спорното решение има следната редакция:
„Член 1
Държавната помощ, предоставена в съответствие с Регионален закон [№ 9 от 1998 г.], неправомерно приведена в действие от [Италианската република] с [Решение] № 33/6 и с първата покана за представяне на заявления, е несъвместима с общия пазар, освен в случаите, когато получателите на помощта са подали заявления за предоставянето на помощ[и] по схемата, преди да започнат работа по първоначален инвестиционен проект.
[…]“.
III – Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
26. С жалби, подадени в секретариата на Общия съд съответно на 16 и 25 септември 2008 г., както и на 3 и 6 октомври 2008 г., Regione autonoma della Sardegna, SF Turistico Immobiliare Srl, Timsas и Grand Hotel Abi d’Oru искат пълната или частична отмяна на спорното решение.
27. Видно от обжалваното съдебно решение, посочените жалбоподатели изтъкват редица правни основания, сред които и това, което е предмет на разглеждане в настоящото заключение, а именно основанието, изведено от явна грешка в преценката относно наличието на стимулиращ ефект. Те сочат, че Комисията не е преценила правилно стимулиращия ефект на спорната схема от гледна точка на характеристиките на местния пазар и в светлината на субективното схващане на стопанските субекти за функционирането на механизмите за подпомагане. В това отношение те изтъкват няколко довода, изведени от неприложимостта на Насоките от 1998 г., от разпоредбите относно предходна схема за помощи, от националния законодателен контекст, от увереността, която са имали предприятията след приемането на Закон № 9/1998, че могат да разполагат с предвидените в него помощи, както и от специфичното положение или от действията на получателите на спорните помощи.
28. След като в точки 213—215 от обжалваното съдебно решение Общият съд напомня, че обикновената констатация за предходния характер на заявлението за помощ по отношение на началото на изпълнението на инвестиционния проект съставлява обикновен, релевантен и подходящ критерий, който позволява на Комисията да предпостави наличието на стимулиращ ефект, по-нататък той посочва, че в рамките на това правно основание вече не става дума да се поставя под съмнение този критерий, а единствено да се обсъди дали жалбоподателите са доказали съществуването в конкретния случай на обстоятелства, които могат да осигурят стимулиращ ефект на спорната схема, дори в случай че не е било подадено заявление преди началото на изпълнението на разглежданите проекти(14) .
29. Общият съд отхвърля доводите на жалбоподателите, свързани с тяхното специфично положение или с тяхното поведение, след което разглежда доводите, които в общ план се отнасят до спорната схема.
30. Във връзка с довода, съгласно който влизането в сила на Закон № 9/1998 само по себе си давало на предприятията увереност, че те ще имат право да се ползват от помощта, Общият съд припомня, че преценката на съвместимостта на мерки за помощи или на схеми за помощи с вътрешния пазар е от изключителната компетентност на Комисията, която действа под контрола на юрисдикциите на Съюза(15), и че в отсъствие на решение на Комисията относно тази съвместимост приемането на национални законови разпоредби, предвиждащи въвеждането на схема за помощи, самò по себе си не може да породи увереност в потенциалните получатели на тази схема, че те ще имат право на предвидените в нея помощи(16) .
31. Въз основа на това Общият съд стига до извода, че това се отнася за разпоредбите на Закон № 9/1998. Освен това той посочва обстоятелството, че решението за одобряване е сложило край на всяка евентуална надежда, която потенциалните получатели биха могли да имат по отношение на допустимостта на започнати преди представянето на заявленията за помощ проекти, тъй като това решение изрично е изключвало отпускането на помощи по силата на схемата, въведена със Закон № 9/1998 за такива проекти(17) .
32. Общият съд отхвърля исканията, изложени в жалбите, и осъжда жалбоподателите да понесат както направените от тях съдебни разноски, така и тези на Комисията, с изключение на направените от нея във връзка с встъпването.
IV – Производството пред Съда и исканията на страните
33. С определение на председателя на Съда от 29 март 2012 г. в съответствие с член 54 от Процедурния правилник на Съда дела С-630/11 P —С-633/11 P са съединени за целите на писмената и устната фаза на производството, както и на съдебното решение.
34. HGA и др., както и Regione autonoma della Sardegna искат от Съда:
– да отмени и/или измени обжалваното съдебно решение,
– да се отмени спорното решение.
35. Timsas и Grand Hotel Abi d’Oru искат от Съда:
– да отмени обжалваното съдебно решение,
– да отмени спорното решение,
– да осъди Комисията да заплати съдебните разноски за настоящото и за първоинстанционното производство.
36. Комисията иска от Съда:
– да отхвърли жалбите,
– да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски за настоящото и за първоинстанционното производство.
V – По жалбите до Съда
А – Доводите на жалбоподателите във връзка с основанието, изведено от явна грешка в преценката относно наличието на стимулиращ ефект
37. HGA и др. в рамките на четвъртото си основание и Regione autonoma della Sardegna в рамките на първото си основание упрекват Общия съд, че е нарушил принципите на необходимост и на стимулиращ ефект. Според тях обжалваното съдебно решение е опорочено поради незаконосъобразност, доколкото Общият съд е приел, че за да се изключат стимулиращият ефект и необходимостта от помощта, очевидно е било достатъчно да се приложи критерият, свързан с представянето на заявлението за помощи преди началото на изпълнение на проектите, който според Общия съд е релевантен и подходящ за целите на преценката на стимулиращия ефект на дадена схема за помощи(18) . Според тях той е трябвало да приеме, че липсата на представено заявление за помощи преди началото на изпълнението на проектите самò по себе си не би могло да се счита за достатъчно за изключването на стимулиращия характер на помощта и на необходимостта от нея.
38. Според HGA и др., както и според Regione autonoma della Sardegna, при преценката на Комисията относно съвместимостта на помощта са можели да бъдат взети предвид други обстоятелства, доколкото предварителното заявление за помощта представлявало не нормативно задължение, а обикновен критерий за преценка.
39. Най-напред, те сочат първо обстоятелството, че жалбоподателите придобили увереност относно получаването на помощта още преди да представят заявлението си, тъй като безспорно отговаряли на всички условия, предвидени в Закон № 9/1998.
40. Второ, HGA и др., както и Regione autonoma della Sardegna твърдят, че след като знаели, че са налице условията за прилагане на член 107, параграф 3, букви а) и/или в) ДФЕС, това доказвало, че действително бил налице стимулиращ ефект.
41. Трето, те сочат обстоятелството, че можели да започнат изпълнението на програмите за осъвременяване в рамките на схеми за помощи, различни от предвидената от Закон № 9/1998.
42. По-нататък Regione autonoma della Sardegna твърди, че след като Насоките от 1998 г. са били изготвени едновременно със Закон № 9/1998, не е можело същите да бъдат взети под внимание от предприятията и че до датата на решението за одобряване по-рано действащата система не е изисквала предварително представяне на заявлението за помощи.
43. Накрая, HGA и др., Regione autonoma della Sardegna, както и Timsas се позовават на съдебната практика, установена с Решение по дело Graphischer Maschinenbau/Комисия(19), съгласно която Комисията не можела да направи извод, че дадена помощ не отговаря на критерия за стимулиращ ефект(20) единствено въз основа на факта, че преди датата на уведомлението за помощта е започнало изпълнението на дейностите, които е трябвало да се финансират с нея.
44. Комисията отхвърля изцяло доводите на жалбоподателите поради това, че са неоснователни или недопустими.
Б – Моите съображения
45. Следва най-напред да се отбележи, че съдебната практика, установена с Решение по дело Graphischer Maschinenbau/Комисия, посочено по-горе, изобщо не намира приложение в случая.
46. Тази съдебна практика, на която се позовават HGA и др., Regione autonoma della Sardegna, както и Timsas, съгласно която Комисията не можела да направи извод, че дадена помощ не отговаря на критерия за стимулиращ ефект(21) единствено въз основа на факта, че преди датата на уведомлението за помощта е започнало изпълнението на дейностите, които е трябвало да се финансират с нея, не е приложима по настоящите дела, доколкото по делото, което е в основата на тази съдебна практика, контекстът е напълно различен, тъй като то се отнася за Насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение(22) . Разглежданото предприятие, чието икономическо положение е такова, че то се нуждае от помощ за преструктуриране, за да се осигури жизнеспособността му, не е можело да изчака и да придобие абсолютна увереност относно изплащането на тази помощ, за да започне изпълнението на своята програма за преструктуриране с цел да възвърне своята жизнеспособност.
47. По-нататък бих искал да посоча, също както отбелязва Комисията в писмения си отговор, че според мен HGA и др., както и Regione autonoma della Sardegna не тълкуват правилно обжалваното съдебно решение.
48. Всъщност, противно на установеното от Общия съд те поддържат, че липсата на представяне на заявление за помощи преди началото на изпълнение на проектите самò по себе си не можело да се счита за достатъчно да изключи стимулиращия характер и необходимостта от помощта.
49. Припомням обаче, че след като подчертава, че предходният характер на заявлението за помощ по отношение на началото на изпълнение на инвестиционния проект съставлява обикновен, релевантен и подходящ критерий, който позволява на Комисията да предпостави наличието на стимулиращ ефект(23), Общият съд добавя, че следва да се провери дали жалбоподателите са доказали възможността на спорната схема да осигури стимулиращ ефект дори в отсъствието на заявление преди началото на изпълнението на инвестиционния проект(24) .
50. В тази връзка Общият съд разглежда различните обстоятелства, посочени от жалбоподателите, и стига до извода, че те не са в състояние да осигурят стимулиращия ефект на схемата за помощи.
51. Следователно, противно на твърденията на жалбоподателите, той не стига до извода, че критерият, отнасящ се до непредставянето на заявлението за помощи преди началото на дейностите, непременно трябва да доведе до изключването на стимулиращия ефект без възможност за доказване на противното.
52. Независимо от това, въпреки това неправилно тълкуване на съответните точки от обжалваното съдебно решение от страна на жалбоподателите, все пак с посоченото от тях правно основание те искат да оспорят съображенията на Общия съд относно наличието или не на стимулиращ ефект на помощта.
53. В рамките на своя анализ Общият съд превръща критерия относно представянето на заявката за помощ преди началото на изпълнение на проекта в презумпция за наличието на стимулиращ ефект, а не в задължително условие за необходимост от помощта.
54. Макар че споделям извода, до който в крайна сметка стига Общият съд, а именно отхвърляне на искането на жалбоподателите, все пак считам, че в изложените от него съображения той допуска грешка при прилагане на правото, която следва да се коригира с оглед на бъдещите производства.
55. За да се обяви за съвместима с вътрешния пазар на основание член 107, параграф 3 ДФЕС, помощта трябва да отговаря на някои основни принципи, сред които е и необходимостта от нея.
56. Най-общо, но при зачитане на пълния съдебен контрол, поверен на съда на Съюза в случай на предявяване на иск или подаване на жалба, Комисията единствена притежава правото да преценява съвместимостта на помощта с вътрешния пазар. Чрез оценка на общата схема на предлаганата система спрямо визираната цел тя трябва да определи допустимостта ѝ като цяло.
57. Принципът на необходимост от помощта е утвърден от Съда в неговото Решение по дело Philip Morris Holland/Комисия(25) . По силата на този принцип помощите, без които целта, която се твърди, че е визирана, така или иначе би била следвана от получателите, не могат да се обявят за съвместими с вътрешния пазар(26) .
58. В крайна сметка стимулиращият ефект на разглежданата помощ върху предприятията е само конкретен израз на нейната необходимост. Разрешената от Комисията помощ ли стимулира предприятията да участват в дейността? При това положение по какъв начин следва да се квалифицира този стимулиращ ефект? Това иначе безспорно положение намира допълнително потвърждение, тъй като стимулиращият ефект доказва необходимостта от помощта, която е основополагащо условие за съвместимостта на планираната схема с Договора.
59. Принципът на необходимост от помощта е обективно формализиран от Комисията в Насоките от 1998 г. Тези насоки допринасят да се гарантират прозрачността, предвидимостта и правната сигурност в дейността на Комисията(27) .
60. Така например в случай на противопоставяне, правоприемство или преплитане на няколко схеми за помощи, отнасящи се за един и същ регион, критерият относно предходния характер на заявлението, който поради естеството си според мен би трябвало да се отнася за конкретна и одобрена от Комисията схема(28), според мен е критерий, който изключва всякакво съмнение, спор и правна несигурност. Отбелязвам впрочем, че този критерий не вреди по никакъв начин на предприятията, тъй като поради предходността на заявката, след като това условие бъде изпълнено, необходимостта, която е главното условие, се оказва автоматично доказана, без в това отношение да може да има възможност за оспорване.
61. Както напълно основателно отбелязва Общият съд в точка 208 от обжалваното съдебно решение, от тяхната уводна част е видно, че Насоките от 1998 г. определят общо и абстрактно критериите, които Комисията прилага за целите на преценката на съвместимостта с общия пазар на помощите с регионално предназначение съгласно член 107, параграф 3, букви a) и в) ДФЕС, и следователно гарантират правната сигурност на държавите членки, предоставящи такива помощи. Условието, въведено с точка 4.2 от тези насоки, съгласно която схемите за помощи трябва да предвиждат, че заявлението за помощ трябва да бъде подадено преди началото на изпълнението на проектите, се отнася за всички помощи, за които се прилагат посочените насоки, независимо от техния предмет, форма или размер, поради което според мен то напълно отговаря на изискването за сигурност и отчита точната роля на Комисията, наложена от естеството на нещата.
62. В този смисъл, както съвсем правилно отбелязва Общият съд в точка 215 от обжалваното съдебно решение, прилагането на критерия по точка 4.2 има за цел да установи дали една мярка за помощи има стимулиращ ефект, а следователно и дали е необходима по характера си в положение, в което не е възможно да се направи пълно изследване на всички икономически аспекти на индивидуалното решение за инвестиции на бъдещите получатели на помощта. В това отношение той отбелязва, че видно от точка 2, втора до четвърта алинея от Насоките от 1998 г., Комисията одобрява по принцип националните регионални помощи само под формата на схеми за помощи, тъй като счита, че еднократните индивидуални помощи не отговарят на условието, съгласно което трябва да бъде осигурено равновесие между нарушението на конкуренцията, което произтича от помощите, и предимствата от помощите, предназначени за развитието на по-необлагодетелстваните региони. При разглеждане обаче, продължава той, на съвместимостта с общия пазар на схема за помощи, за която е отправено уведомление, конкретните обстоятелства, специфични за различните потенциални получатели на схемата и за конкретните проекти, за които те могат да поискат безвъзмездни помощи, по дефиниция са неизвестни за Комисията. Поради това Общият съд стига до извода, че последната трябва да се основава в преценката си за съвместимостта с общия пазар на схема за помощи на критерии, които са независими от конкретните обстоятелства, характерни за бъдещите получатели, или са еднакви за всички бъдещи получатели. Изискването обаче заявлението за помощи да е подадено преди началото на изпълнението на субсидирания проект, позволява да се гарантира, че съответното предприятие ясно е изразило своята воля да се възползва от разглежданата схема за помощи, преди да е започнало изпълнението на посочения проект. Следователно това позволява да се избегне представянето ex post на заявления за проекти, чието изпълнение е започнало, независимо от съществуването на схема за помощи.
63. От изложените по-горе съображения, които споделям, следва, че Комисията основателно е въвела обективен критерий за установяването на стимулиращия ефект и че възприетият критерий, а именно предходният характер на заявлението за помощи спрямо началото на изпълнение на проектите, е подходящо и релевантно средство, с което да се констатира стимулиращият ефект на предложението, а не само презумпция.
64. Освен това в точка 169 от обжалваното съдебно решение Общият съд споменава, че — видно както от досъдебната процедура между Комисията и Regione autonoma della Sardegna, така и от действията на последния пред Общия съд, той е знаел за условието за представяне на заявление за помощи преди започването на дейностите. Всъщност Общият съд посочва, че както Комисията основателно подчертава, Regione autonoma della Sardegna никога не е отричал в кореспонденцията си с Комисията, нито пред Общия съд, че е поел задължението да предоставя помощи единствено по проекти, започнати след подаването на заявлението за помощи.
65. В този смисъл мълчаливото признаване на задължителния характер на условието за предварително заявление за помощта според мен се потвърждава от контактите между Комисията и италианските власти в хода на досъдебната процедура. Видно от тези контакти, Комисията неколкократно се обръща към италианските власти във връзка със спазването от тяхна страна на принципа на необходимост от помощта, а те на свой ред неизменно потвърждават, че спазват критерия за предварително заявление(29) . В хода на посочените контакти, осъществявани в съответствие с член 4, параграф 3 ДЕС, който гласи, че по силата на принципа на лоялното сътрудничество, Съюзът и държавите членки при пълно взаимно зачитане си съдействат при изпълнението на задачите, произтичащи от Договорите, италианските власти, вместо да договорят с Комисията споразумение относно преходния режим, въведен с Решение № 33/6, просто укриват неговото съществуване. С приемането на Постановление № 285/1999 и на Решение № 33/6 италианските власти са напълно наясно, че действат в разрез с решението за одобряване, тъй като съгласно отбелязаното от Общия съд в точка 168 от обжалваното съдебно решение, в частта от решението за одобряване, в която се описва одобрената схема, Комисията недвусмислено е посочила, че „предприятия[та] трябва да са представили заявление за финансиране преди началото на изпълнението на инвестиционните проекти“.
66. С оглед на всички тези обстоятелства според мен Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, доколкото е трябвало да приеме, не — както е сторил в точки 215 и 226 от обжалваното съдебно решение — че предварителната заявка е обикновен, релевантен и подходящ критерий, позволяващ на Комисията да предположи наличието на стимулиращ ефект, а че предварителният характер на заявлението за помощи спрямо изпълнението на проектите, след одобрение от Комисията, е задължително условие за необходимостта от нея. Посоченият задължителен характер би могъл да бъде поставен под съмнение и да позволи разглеждането на други обстоятелства само в хипотезата, при която в рамките на проверката за съвместимостта на конкретна схема за помощи доказателства, които произхождат от самата Комисия (кореспонденция, декларации, решения, уведомления и т.н.), са могли да въведат в заблуждение относно приложимостта или условията за прилагане към разглежданата схема на разпоредбата на точка 4.2, последна алинея от Насоките от 1998 г. Според мен това съображение влиза в противоречие с допълнителните изисквания, предвидени от Комисията в Насоките за национална регионална помощ за 2007—2013 г.(30) .
67. Въпреки че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, констатацията за нейното наличие не може да доведе до отмяна на обжалваното съдебно решение.
68. Всъщност трябва да се припомни, че според установената съдебна практика, ако мотивите на решение на Общия съд разкриват нарушение на правото на Съюза, но неговият диспозитив изглежда обоснован по други правни съображения, жалбата трябва да бъде отхвърлена(31) .
69. От това следва, че доколкото според мен отхвърлянето от Общия съд на поисканата от жалбоподателите отмяна е основателно поради съображението за липса на стимулиращ ефект и поради останалите съображения, свързани с правните основания, които не разгледах, грешката при прилагане на правото в точки 215 и 22 6 от обжалваното съдебно решение не е в състояние да обезсили същото(32) .
70. При това положение според мен жалбите в настоящото производство следва да бъдат отхвърлени.
VI – По съдебните разноски
71. Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е неоснователна или когато е основателна и Съдът се произнася окончателно по спора, той се произнася по съдебните разноски. В съответствие с член 138, параграф 1 от този правилник, приложим в производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от него, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като Комисията е направила искане за осъждане на жалбоподателите и последните са загубили делото, те трябва да бъдат осъдени да заплатят съдебните разноски.
VII – Заключение
72. С оглед на изложените по-горе съображения предлагам на Съда да се произнесе по следния начин:
1) Отхвърля жалбите.
2) Осъжда HGA Srl и др., Regione autonoma della Sardegna, Timsas Srl и Grand Hotel Abi d’Oru SpA да заплатят съдебните разноски.
(1) .
(2)  –	Наричано по-нататък „HGA и др.“.
(3)  –	Наричано по-нататък „Timsas“.
(4)  –	Наричан по-нататък „Grand Hotel Abi d’Oru“.
(5)  –	Сборник, стр. II-6255, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“.
(6)  –	ОВ L 302, стр. 9, наричано по-нататък „спорното решение“.
(7)  –	ОВ C 74, 1998 г., стр. 9, наричани по-нататък „Насоките от 1998 г.“.
(8)  –	Bollettino ufficiale della Regione Autonoma della Sardegna № 9 от 21 март 1998 г., наричан по-нататък „Закон № 9/1998“.
(9)  –	Наричано по-нататък „решението за одобряване“.
(10)  –	Bollettino ufficiale della Regione Autonoma della Sardegna № 15 от 8 май 1999 г., наричано по-нататък „Постановление № 285/1999“.
(11)  –	ОВ C 79, стр. 4, наричано по-нататък „решението за започване на процедурата“.
(12)  –	Регламент на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член [108 ДФЕС] (ОВ L 83, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41).
(13)  –	ОВ C 32, 2007 г., стр. 2.
(14)  –	Точка 226 от обжалваното съдебно решение.
(15)  –	Решение от 22 март 1977 г. по дело Steinike & Weinlig (78/76, Recueil, стр. 595, точка 9), Решение от 21 ноември 1991 г. по дело Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires и Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon (C-354/90, Recueil, стр. I-5505, точка 14), както и Решение от 18 юли 2007 г. по дело Lucchini (C-119/05, Сборник, стр. I-6199, точка 52).
(16)  –	Вж. в този смисъл Решение от 20 септември 1990 г. по дело Комисия/Германия (C-5/89, Recueil, стр. I-3437, точка 14) и Решение от 14 януари 1997 г. по дело Испания/Комисия (C-169/95, Recueil, стр. I-135, точка 51).
(17)  –	Точки 233 и 234 от обжалваното съдебно решение.
(18)  –	Точка 226 от обжалваното съдебно решение.
(19)  –	Решение на Общия съд от 14 май 2002 г. (T-126/99, Recueil, стр. II-2427).
(20)  –	Точка 43.
(21)  –	Пак там.
(22)  –	ОВ С 283, 1997 г., стр. 2.
(23)  –	Точка 215 от обжалваното съдебно решение.
(24)  –	Точка 226 от обжалваното съдебно решение.
(25)  –	Решение от 17 септември 1980 г. (730/79, Recueil, стр. 2671).
(26)  –	Точка 17.
(27)  –	Решение от 7 март 2002 г. по дело Италия/Комисия (C-310/99, Recueil, стр. I-2289, точка 52).
(28)  –	Всъщност не разбирам как едно искане за одобряване, което не е уважено от Комисията, би могло да има и най-малкия стимулиращ ефект и при това положение да представлява само обикновен проект.
(29)  –	Точки 12 и 17—19 от настоящото заключение.
(30)  –	ОВ C 54, 2006 г., стр. 13.
(31)  –	Решение от 19 април 2012 г. по дело Artegodan/Комисия (C-221/10 P, точка 94 и цитираната съдебна практика).
(32)  –	Вж. в този смисъл Решение от 26 април 2007 г. по дело Alcon/СХВП (C-412/05 P, Сборник, стр. I-3569, точка 41 и цитираната съдебна практика).