ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (prvá rozšírená komora)
z 26. februára 2025 (*)
„ Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika – Reštriktívne opatrenia vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny – Zmrazenie finančných prostriedkov – Obmedzenia vstupu na územie členských štátov – Zoznam osôb, subjektov a orgánov, na ktoré sa vzťahuje zmrazenie finančných prostriedkov a hospodárskych zdrojov, ako aj obmedzenia vstupu na územie členských štátov – Ponechanie mena žalobcu na zozname – Pojem ‚združenie‘ – Článok 2 ods. 1 in fine rozhodnutia 2014/145/SZBP – Námietka nezákonnosti – Nesprávne posúdenie – Základné práva – Proporcionalita “
Vo veci T‑498/22,
Aleksandra Meľničenko, bydliskom v Saint-Moritzi (Švajčiarsko), v zastúpení: A. Miron, D. Müller, H. Bajer Pellet, R. Pieri, A. Beauchemin, advokáti, a C. Zatschler, SC,
žalobkyňa,
ktorú v konaní podporujú:
EuroChem Group AG, so sídlom v Zugu (Švajčiarsko),
a
Siberian Coal Energy Company AO (SUEK), so sídlom v Moskve (Rusko),
v zastúpení: N. Montag, L. Engelen a S. Bonifassi, advokáti,
vedľajší účastníci konania,
proti
Rade Európskej únie, v zastúpení: B. Driessen a J. Rurarz, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci B. Maingain a S. Remy, advokáti,
žalovanej,
ktorú v konaní podporuje:
Belgické kráľovstvo, v zastúpení: C. Pochet, M. Van Regemorter a L. Van den Broeck, splnomocnené zástupkyne,
vedľajší účastník konania,
VŠEOBECNÝ SÚD (prvá rozšírená komora),
na poradách v zložení: sudcovia R. Mastroianni, vykonávajúci funkciu predsedu komory, M. Brkan, I. Gâlea, T. Tóth a S. L. Kalėda (spravodajca),
tajomník: R. Ūkelytė, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania,
po pojednávaní z 9. júla 2024,
vyhlásil tento
Rozsudok(1)
1        Svojou žalobou podanou na základe článku 263 ZFEÚ sa žalobkyňa Aleksandra Meľničenko (Melnichenko) domáha zrušenia týchto aktov v rozsahu, v akom uvádzajú a ponechávajú jej meno na zoznamoch, ktoré tvoria ich prílohy (ďalej len „predmetné zoznamy“):
–        po prvé rozhodnutia Rady (SZBP) 2022/883 z 3. júna 2022, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 153, 2022, s. 92), a vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) 2022/878 z 3. júna 2022, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 269/2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 153, 2022, s. 15) (ďalej spolu len „pôvodné akty“),
–        po druhé rozhodnutia Rady (SZBP) 2022/1530 zo 14. septembra 2022, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 239, 2022, s. 149), a vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) 2022/1529 zo 14. septembra 2022, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 269/2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 239, 2022, s. 1) (ďalej spolu len „akty zo septembra 2022“),
–        po tretie rozhodnutia Rady (SZBP) 2023/572 z 13. marca 2023, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 75I, 2023, s. 134), a vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) 2023/571 z 13. marca 2023, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 269/2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 75I, 2023, s. 1) (ďalej spolu len „akty z marca 2023“), ako aj rozhodnutia Rady (SZBP) 2023/811 z 13. apríla 2023, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 101, 2023, s. 67), a vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) 2023/806 z 13. apríla 2023, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 269/2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 101, 2023, s. 1) (ďalej spolu len „akty z apríla 2023“ a spolu s pôvodnými aktmi, aktmi zo septembra 2022 a aktmi z marca 2023 len „napadnuté akty“).
[omissis]
Návrhy účastníkov konania
27      Žalobkyňa, ktorú v konaní podporujú EuroChem Group a SUEK, navrhuje, aby Všeobecný súd:
–        vyhlásil článok 2 ods. 1 zmeneného rozhodnutia 2014/145, ako aj článok 3 ods. 1 zmeneného nariadenia č. 269/2014 za neúčinné v rozsahu, v akom tieto akty odkazujú na „osoby spojené“ s osobami a subjektmi zapísanými na dotknutých zoznamoch,
–        zrušil napadnuté akty v rozsahu, v akom sa jej týkajú,
–        uložil Rade povinnosť nahradiť trovy konania.
28      Rada podporovaná Belgickým kráľovstvom navrhuje, aby Všeobecný súd:
–        zamietol žalobu,
–        uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.
Právny rámec
29      Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza v podstate päť žalobných dôvodov, z ktorých prvý je založený na „zjavne nesprávnom posúdení“, druhý na porušení povinnosti odôvodnenia, tretí na porušení zásady proporcionality a základných práv, štvrtý na námietke nezákonnosti proti kritériu uvedenému v článku 2 ods. 1 zmeneného rozhodnutia 2014/145 a článku 3 ods. 1 zmeneného nariadenia č. 269/2014, týkajúcemu sa fyzických a právnických osôb, subjektov alebo orgánov, ktoré sú spojené s osobou, na ktorú sa vzťahujú reštriktívne opatrenia na základe jedného z kritérií zápisu stanovených v článku 2 ods. 1 písm. a) až h) uvedeného rozhodnutia a článku 3 ods. 1 písm. a) až h) uvedeného nariadenia (ďalej len „kritérium spojenia“), a piaty na porušení práva byť vypočutý.
[omissis]
[omissis]
[omissis]
O treťom žalobnom dôvode založenom na porušení základných práv
[omissis]
105    Žalobkyňa, ktorú podporujú EuroChem Group a SUEK, okrem toho dodáva, že vzhľadom na to, že nikdy nebola prepojená s ruskými činiteľmi s rozhodovacou právomocou, jej sankcionovanie nijako neprispieva k dosiahnutiu cieľov zmeneného nariadenia č. 269/2014, ktoré spočívajú vo vyvíjaní tlaku na ruské orgány, a je v rozpore s politikou Únie, ktorej cieľom je zabezpečiť celosvetovú potravinovú bezpečnosť. Zachovanie týchto reštriktívnych opatrení, ktoré sa jej týkajú, teda podľa nej nie je ani nevyhnutné, ani vhodné.
106    Rada podporovaná Belgickým kráľovstvom spochybňuje tvrdenia žalobkyne.
107    Treba pripomenúť, že právo na rešpektovanie súkromného a rodinného života, obydlia a komunikácie, právo vlastniť majetok, ako aj právo občanov Únie voľne sa pohybovať a zdržiavať sa na území členských štátov sú zakotvené v článkoch 7, 17 a 45 Charty.
108    Pokiaľ ide v prvom rade o základné práva zakotvené v článkoch 7 a 17 Charty, v prejednávanej veci predmetné reštriktívne opatrenia predstavujú ochranné opatrenia, ktorých cieľom nie je zbaviť dotknuté osoby ich práva vlastniť majetok a práva na rešpektovanie súkromného a rodinného života, obydlia a komunikácie. S výnimkou práva na rešpektovanie komunikácie, pri ktorom obmedzenie nie je preukázané, však dotknuté opatrenia v prejednávanej veci nepochybne spôsobujú obmedzenie uvedených základných práv (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 12. marca 2014, Al Assad/Rada, T‑202/12, EU:T:2014:113, bod 115 a citovanú judikatúru).
109    Podľa ustálenej judikatúry však základné práva zakotvené v článkoch 7 a 17 Charty nepožívajú v práve Únie absolútnu ochranu, ale musia sa posudzovať vo vzťahu k svojej funkcii v spoločnosti (pozri rozsudok z 12. marca 2014, Al Assad/Rada, T‑202/12, EU:T:2014:113, bod 113 a citovanú judikatúru).
110    V tejto súvislosti je vhodné pripomenúť, že podľa znenia článku 52 ods. 1 Charty jednak „akékoľvek obmedzenie výkonu práv a slobôd uznaných v [C]harte musí byť ustanovené zákonom a rešpektovať podstatu týchto práv a slobôd“ a jednak „za predpokladu dodržiavania zásady proporcionality možno tieto práva a slobody obmedziť len vtedy, ak je to nevyhnutné a skutočne to zodpovedá cieľom všeobecného záujmu, ktoré sú uznané Úniou, alebo ak je to potrebné na ochranu práv a slobôd iných“.
111    Na to, aby bolo obmedzenie výkonu základných práv a slobôd v súlade s právom Únie, musí zodpovedať štyrom podmienkam. Po prvé musí byť „ustanovené zákonom“ v tom zmysle, že inštitúcia Únie prijímajúca opatrenia, ktoré môžu obmedziť základné práva fyzickej alebo právnickej osoby, musí mať na tento účel istý právny základ. Po druhé musí rešpektovať podstatu týchto práv. Po tretie musí sledovať cieľ všeobecného záujmu uznaný ako taký Úniou. Po štvrté musí byť primerané (pozri rozsudok z 27. júla 2022, RT France/Rada, T‑125/22, EU:T:2022:483, body 145 a 222 a citovanú judikatúru).
112    V prejednávanej veci je pritom potrebné konštatovať, že tieto štyri podmienky sú splnené.
113    Po prvé treba konštatovať, že obmedzenia výkonu práva žalobkyne na rešpektovanie súkromného a rodinného života a obydlia, ako aj jej vlastníckeho práva sú „stanovené zákonom“, pretože sú stanovené v aktoch, ktoré majú najmä všeobecnú pôsobnosť, a to v zmenenom rozhodnutí 2014/145 a v zmenenom nariadení č. 269/2014, a majú jasný právny základ v práve Únie, konkrétne v článku 29 ZEÚ a článku 215 ZFEÚ v uvedenom poradí.
114    Po druhé vzhľadom na to, že napadnuté akty sa uplatňujú počas obdobia šiestich mesiacov a podliehajú neustálej revízii, ako je stanovené v článku 6 zmeneného rozhodnutia 2014/145, obmedzenia uvedené v bode 113 vyššie sú dočasné a zvrátiteľné. Preto sa treba domnievať, že nezasahujú do podstaty jej práva na rešpektovanie súkromného a rodinného života a obydlia ani do práva vlastniť majetok. Napadnuté akty okrem toho umožňujú udeliť výnimky z uplatňovaných reštriktívnych opatrení. Konkrétne pokiaľ ide o zmrazenie finančných prostriedkov, článok 2 ods. 3 a 4 zmeneného rozhodnutia 2014/145, ako aj článok 4 ods. 1, článok 5 ods. 1 a článok 6 ods. 1 zmeneného nariadenia č. 269/2014 stanovujú možnosť jednak povoliť používanie zmrazených finančných prostriedkov na pokrytie základných potrieb alebo na splnenie si určitých záväzkov a jednak poskytnúť osobitné povolenia umožňujúce uvoľniť zmrazenie finančných prostriedkov, iných finančných aktív alebo iných hospodárskych zdrojov.
115    Po tretie cieľom obmedzení uvedených v bode 113 vyššie je vyvinúť tlak na ruské orgány, aby ukončili svoje činnosti a politiky destabilizujúce Ukrajinu. Ide pritom o jeden z cieľov všeobecného záujmu, ktorý patrí medzi ciele sledované v rámci SZBP a uvedené v článku 21 ods. 2 písm. b) a c) ZEÚ, akými sú upevňovanie a podpora demokracie, právneho štátu, ľudských práv, zásad medzinárodného práva, zachovávanie mieru, predchádzanie konfliktom a posilňovanie medzinárodnej bezpečnosti a ochrana civilného obyvateľstva (pozri analogicky rozsudok z 30. novembra 2016, Rotenberg/Rada, T‑720/14, EU:T:2016:689, bod 176).
116    Po štvrté pokiaľ ide o zásadu proporcionality, treba pripomenúť, že ako všeobecná zásada práva Únie vyžaduje, aby akty inštitúcií Únie neprekračovali hranice toho, čo je primerané a nevyhnutné na dosiahnutie cieľov sledovaných predmetnou právnou úpravou. Pokiaľ sa pritom ponúka výber medzi viacerými primeranými opatreniami, je potrebné prikloniť sa k najmenej obmedzujúcemu a spôsobené zásahy najmä nesmú byť neprimerané vo vzťahu k sledovaným cieľom (pozri rozsudok z 30. novembra 2016, Rotenberg/Rada, T‑720/14, EU:T:2016:689, bod 178 a citovanú judikatúru).
117    Pokiaľ ide o primeranosť obmedzení uvedených v bode 113 vyššie, treba uviesť, že vzhľadom na ciele všeobecného záujmu, ktoré sú pre medzinárodné spoločenstvo také zásadné, ako sú ciele uvedené v napadnutých aktoch, nemožno tieto obmedzenia ako také považovať za neprimerané. Okrem toho pokiaľ ide o ich nevyhnutnosť, treba konštatovať, že alternatívne a menej obmedzujúce opatrenia, ako je systém predchádzajúceho povolenia, neumožňujú dosiahnuť sledované ciele rovnako účinne. Navyše ide o dočasné a zvrátiteľné obmedzenia, ktoré umožňujú výnimky. Preto treba konštatovať, že ťažkosti spôsobené žalobkyni nie sú neprimerané vo vzťahu k významu cieľa sledovaného týmito aktmi.
118    Pokiaľ ide o tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého obmedzenia uvedené v bode 113 vyššie nie sú primerané z dôvodu nebezpečenstva, ktoré predstavujú pre celosvetovú potravinovú bezpečnosť, toto tvrdenie treba zamietnuť ako neúčinné z dôvodu, že nemá žiadnu súvislosť s právom žalobkyne vlastniť majetok, ani nemá súvislosť s jej právom na rešpektovanie súkromného a rodinného života a jej obydlia.
119    Z toho vyplýva, že obmedzenia uvedené v bode 113 vyššie nie sú neprimerané vo vzťahu k cieľom sledovaným reštriktívnymi opatreniami.
120    Pokiaľ ide v druhom rade o tvrdenie žalobkyne založené na porušení jej práva na voľný pohyb na území členských štátov, zakotveného v článku 45 ods. 1 Charty, treba uviesť, že v súlade s jej článkom 52 ods. 2 sa práva uznané Chartou, ktoré sú predmetom ustanovení Zmlúv, vykonávajú za podmienok a v medziach vymedzených týmito Zmluvami. Ako vyplýva z vysvetliviek k Charte (Ú. v. EÚ C 303, 2007, s. 17), právom zaručeným článkom 45 ods. 1 Charty je právo zaručené článkom 20 ods. 2 písm. a) ZFEÚ. Obsah tohto práva je vysvetlený v článku 21 ZFEÚ.
121    Treba však uviesť, že podľa článku 21 ods. 1 ZFEÚ sloboda voľného pohybu a pobytu na území členských štátov podlieha obmedzeniam a podmienkam ustanoveným v Zmluvách a v opatreniach prijatých na ich vykonanie. Uvedená výhrada, formulovaná v druhej časti vety článku 21 ods. 1 ZFEÚ, ktorá odkazuje na Zmluvy v množnom čísle, zahŕňa aj Zmluvu o EÚ a ustanovenia prijaté na jej vykonanie. Z toho vyplýva, že výkon práva občanov Únie na voľný pohyb a pobyt zakotveného v článku 45 ods. 1 Charty možno v oblasti SZBP obmedziť prostredníctvom aktov prijatých na základe článku 29 ZEÚ, akými sú napadnuté akty (pozri v tomto zmysle rozsudky z 5. novembra 2014, Mayaleh/Rada, T‑307/12 a T‑408/13, EU:T:2014:926, body 195 a 196, a zo 4. decembra 2015, Sarafraz/Rada, T‑273/13, neuverejnený, EU:T:2015:939, body 194 a 195).
122    Ako však bolo uvedené v bode 111 vyššie, na to, aby boli obmedzenia výkonu práv zakotvených v Charte v súlade s právom Únie, musia spĺňať podmienky stanovené v článku 52 ods. 1 Charty, a to: musia byť stanovené zákonom, rešpektovať podstatu týchto práv, sledovať cieľ všeobecného záujmu, ktorý Únia ako taký uznáva, a nesmú byť neprimerané. To sa vzťahuje aj na práva uznané Chartou, ktoré sú predmetom ustanovení Zmlúv (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. októbra 2015, Delvigne, C‑650/13, EU:C:2015:648, bod 46, a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Szpunar vo veci Agenzia delle dogane e dei monopoli a Ministero dell’Economia e delle Finanze, C‑452/20, EU:C:2021:855, bod 60). Obmedzenia výkonu práva zakotveného v článku 45 ods. 1 Charty, vykonané v rámci uplatňovania SZBP, musia preto zodpovedať uvedeným podmienkam.
123    V prejednávanej veci sú po prvé obmedzenia práva žalobkyne voľne sa pohybovať na území členských štátov, vyplývajúce z napadnutých aktov, „ustanovené zákonom“, pretože sú uvedené v aktoch, ktoré majú najmä všeobecnú pôsobnosť, a to v zmenenom rozhodnutí 2014/145 a zmenenom nariadení č. 269/2014, a majú jasný právny základ v práve Únie, a to v uvedenom poradí v článku 29 ZEÚ a článku 215 ZFEÚ.
124    Po druhé pokiaľ ide o otázku, či obmedzenia uvedené v bode 123 vyššie rešpektujú „podstatu“ práva žalobkyne voľne sa pohybovať na území členských štátov, treba vychádzať z povahy a obsahu predmetných reštriktívnych opatrení (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. júla 2022, RT France/Rada, T‑125/22, EU:T:2022:483, bod 153).
125    V tejto súvislosti treba konštatovať, že obmedzenia uvedené v bode 123 vyššie rešpektujú „podstatu“ práva žalobkyne voľne sa pohybovať na území členských štátov. V prvom rade totiž v súlade s článkom 1 ods. 2 zmeneného rozhodnutia 2014/145 uvedené obmedzenia rešpektujú zásadu medzinárodného práva, podľa ktorej štát nemôže odoprieť svojim vlastným štátnym príslušníkom vstup na svoje územie a pobyt na ňom. Ďalej podľa článku 6 zmeneného rozhodnutia 2014/145 sa dotknuté zoznamy pravidelne revidujú s cieľom odstrániť z nich mená osôb, ktoré už nespĺňajú kritériá na zaradenie do zoznamu. Napokon uvedené obmedzenia nespochybňujú toto právo ako také, pretože ich následkom je len za osobitných podmienok dočasné pozastavenie práva určitých osôb voľne sa pohybovať na území členských štátov z dôvodu ich individuálnej situácie, pokiaľ sú uvedené podmienky naďalej splnené (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok zo 6. októbra 2015, Delvigne, C‑650/13, EU:C:2015:648, bod 48).
126    Po tretie obmedzenia uvedené v bode 123 vyššie sledujú cieľ všeobecného záujmu uvedený v bode 115 vyššie.
127    Po štvrté pokiaľ ide o primeranosť obmedzení uvedených v bode 123 vyššie, treba uviesť, že tieto obmedzenia sú vhodné na dosiahnutie cieľa všeobecného záujmu uvedeného v bode 115 vyššie, keďže prispievajú k jeho dosiahnutiu.
128    Pokiaľ ide o nevyhnutnosť obmedzení uvedených v bode 123 vyššie, treba konštatovať, že žalobkyňa nepreukázala, že Rada mohla zvážiť prijatie menej obmedzujúcich opatrení, ktoré by však boli rovnako vhodné ako stanovené opatrenia. Okrem toho uplatňovanie predmetných reštriktívnych opatrení je predmetom režimu výnimiek uvedeného v článku 1 ods. 6 zmeneného rozhodnutia 2014/145, ktorý umožňuje členským štátom odchýliť sa od uložených opatrení, najmä ak je premiestnenie osoby odôvodnené naliehavými humanitárnymi dôvodmi.
129    Navyše aj keď sa uznávajú negatívne dôsledky pre žalobkyňu, ako ich opísala, vyplývajúce z uplatnenia predmetných reštriktívnych opatrení, treba uviesť, že vzhľadom na význam cieľov sledovaných týmito opatreniami obmedzenia uvedené v bode 123 vyššie nie sú zjavne neprimerané (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok zo 14. októbra 2009, Bank Melli Iran/Rada, T‑390/08, EU:T:2009:401, bod 71).
130    Okrem toho žalobkyňa nepredložila nijaký konkrétny dôkaz na podporu údajnej závažnosti negatívnych dôsledkov vyplývajúcich z uplatnenia predmetných reštriktívnych opatrení. Pokiaľ sa odvoláva na nemožnosť dostať sa do rodinného bydliska vo Švajčiarsku, táto skutočnosť nie je relevantná v rámci analýzy jej tvrdenia založeného na porušení jej práva na voľný pohyb v rámci Únie.
131    Z toho vyplýva, že obmedzenia uvedené v bode 123 vyššie sú v súlade s podmienkami článku 52 ods. 1 Charty.
132    Pokiaľ ide o tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého analogické uplatnenie rozsudku z 19. októbra 2004, Zhu a Chen (C‑200/02, EU:C:2004:639, bod 46), jej priznáva na základe článku 21 ZFEÚ odvodené právo na pobyt v členskom štáte, ak je to nevyhnutné na zabezpečenie požívania práva na pobyt jej maloletých detí, ktoré sú občanmi Únie, treba konštatovať, že úvahy vyplývajúce z uvedeného rozsudku nemožno prenesene uplatniť v prejednávanej veci, keďže žalobkyňa ako občianka Únie má samostatné právo slobodne sa pohybovať a zdržiavať na území členských štátov. Takéto právo však nie je absolútne a z predchádzajúcich úvah vyplýva, že obmedzenie práva žalobkyne na voľný pohyb v Únii sa považuje za odôvodnené.
133    Okrem toho v rozsahu, v akom žalobkyňa odkazuje na odvodené právo svojho manžela, ktorý je príslušníkom tretieho štátu, pohybovať sa a zdržiavať sa na území členských štátov v Únii, toto tvrdenie treba rovnako zamietnuť ako neúčinné, keďže nemôže preukázať zásah do práva žalobkyne na voľný pohyb v rámci Únie.
134    Pokiaľ ide o odkaz žalobkyne na právo jej maloletých detí voľne sa pohybovať a zdržiavať sa na území členských štátov, treba pripomenúť, že článok 24 ods. 2 Charty stanovuje, že pri všetkých opatreniach prijatých orgánmi verejnej moci alebo súkromnými inštitúciami, ktoré sa týkajú detí, sa musia v prvom rade brať do úvahy najlepšie záujmy dieťaťa.
135    V prejednávanej veci však treba na jednej strane poznamenať, že žalobkyňa vo svojich písomných podaniach, ako aj na pojednávaní spresnila, že sa neodvolávala na porušenie práva svojich detí na voľný pohyb a pobyt v rámci Únie samostatným spôsobom. Na druhej strane v rozsahu, v akom žalobkyňa odkazuje na situáciu svojich detí s cieľom preukázať údajnú neprimeranosť obmedzenia jej vlastného práva na voľný pohyb v Únii, treba uviesť, že toto tvrdenie nie je podložené. Žalobkyňa sa totiž obmedzuje na tvrdenie, že reštriktívne opatrenia, ktoré sú jej uložené, nútia jej deti opustiť územie Únie. Okrem toho v odpovedi na otázku položenú v tejto súvislosti na pojednávaní sa obmedzila na všeobecné tvrdenie, že jej rodinní príslušníci nemôžu žiť spolu vo svojich bydliskách nachádzajúcich sa v Únii a vo Švajčiarsku, a uviedla prerušenie rodinných vzťahov svojich detí so starými rodičmi žijúcimi v Európe, ako aj prerušenie ich vzdelávania. Treba však uviesť, že predmetné reštriktívne opatrenia sa jednak netýkajú detí žalobkyne a jednak neobmedzujú právo žalobkyne voľne vstúpiť na územie členského štátu Únie, ktorého je štátnou príslušníčkou, a zdržiavať sa na jeho území. Žalobkyňa preto nesprávne tvrdí, že z dôvodu uvedených opatrení boli jej deti nútené opustiť toto územie. Navyše treba pripomenúť, že článok 1 ods. 6 zmeneného rozhodnutia 2014/145 umožňuje členským štátom odchýliť sa od predmetných opatrení, najmä ak je premiestnenie osoby odôvodnené naliehavými humanitárnymi dôvodmi, pričom toto ustanovenie sa musí vykladať a uplatňovať v súlade s článkom 24 ods. 2 Charty s prihliadnutím na najlepší záujem dieťaťa.
136    Vzhľadom na všetko, čo bolo uvedené vyššie, treba zamietnuť tretí žalobný dôvod, a teda aj žalobu ako celok.
O trovách
137    Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku sa účastníkovi konania, ktorý vo veci nemal úspech, uloží povinnosť nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je opodstatnené uložiť jej povinnosť nahradiť trovy konania v súlade s návrhom Rady.
[omissis]
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (prvá rozšírená komora)
rozhodol takto:
1.      Žaloba sa zamieta.
2.      Aleksandra Meľničenko (Melnichenko) je povinná nahradiť trovy konania.
3.      EuroChem Group AG, Siberian Coal Energy Company AO (SUEK) a Belgické kráľovstvo znášajú svoje vlastné trovy konania.
Mastroianni
Brkan
Gâlea
Tóth
Kalėda
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 26. februára 2025.
Podpisy
*      Jazyk konania: angličtina.
1      Uvádzajú sa iba tie body rozsudku, ktorých uverejnenie považuje Všeobecný súd za užitočné.