62023CC0233
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
LAILA MEDINA
prednesené 5. septembra 2024 (
1
)
Vec C‑233/23
Alphabet Inc.,
Google LLC,
Google Italy Srl
proti
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato,
vedľajší účastníci konania:
Enel X Italia Srl,
Enel X Way Srl
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Consiglio di Stato (Štátna rada, Taliansko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Hospodárska súťaž – Článok 102 ZFEÚ – Zneužitie dominantného postavenia – Digitálne trhy – Odmietnutie dominantného podniku poskytnúť inému podniku prístup k platforme alebo digitálnej infraštruktúre – Podmienky vyplývajúce z rozsudku Bronner – Uplatniteľnosť – Objektívne odôvodnenie – Potreba, aby dominantný podnik vyvinul softvérovú šablónu – Obmedzenia z hľadiska času a zdrojov – Podmienky – Vymedzenie nadväzujúceho alebo susedného trhu“
I. Úvod
1.
Tento návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 102 ZFEÚ.
2.
Návrh podala Consiglio di Stato (Štátna rada, Taliansko) v spore medzi spoločnosťami Alphabet Inc., Google LLC a Google Italy Srl (
2
) na jednej strane a Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (
3
) na druhej strane. Predmetom tohto konania je platnosť uznesenia, ktorým AGCM konštatoval, že Google zneužila svoje dominantné postavenie na trhu najmä tým, že nezabezpečila kompatibilitu svojej aplikácie Android Auto s inou aplikáciou vyvinutou spoločnosťou Enel X Italia Srl (
4
) pre služby súvisiace s nabíjaním elektromobilov.
3.
Rovnako ako vo väčšine vecí týkajúcich sa článku 102 ZFEÚ, aj v prejednávanej veci bude Súdny dvor zasadajúci ako veľká komora musieť vytýčiť tenkú – a často kontroverznú – hranicu medzi legitímnymi a nelegitímnymi prostriedkami hospodárskej súťaže dominantných podnikov. Na tento účel a vzhľadom na to, že prejednávaná vec patrí do kontextu súčasného vývoja digitálnych trhov, Súdny dvor bude musieť dôkladne zvážiť potrebu zachovať tieto trhy otvorené a zároveň zabezpečiť primerané stimuly na podporu inovácií.
4.
Je to zvlášť citlivá otázka, ak sa zohľadní skutočnosť, že v prejednávanej veci sa žiadosť o prístup týka platformy, ktorá je vytvorená a určená na to, aby bola živená aplikáciami vyvinutými tretími osobami, ktoré majú poskytovať služby v automobile pre bezpečnú a pohodlnú jazdu. Prvou problematikou, ktorou sa má Súdny dvor zaoberať, je teda otázka, či sa na prejednávanú vec vzťahuje tradičná judikatúra uplatniteľná na odmietnutie prístupu zo strany podniku v dominantnom postavení – a to rozsudok Bronner (
5
) –, ktorej cieľom je podľa samotného Súdneho dvora dosiahnuť spravodlivú rovnováhu medzi úvahami týkajúcimi sa hospodárskej súťaže a stimulov.
5.
Okrem toho v prejednávanej veci na zabezpečenie interoperability aplikácií tretích strán s aplikáciou Android Auto musí Google najprv vyvinúť softvérový model nazývaný „šablóna“, čo si zas vyžaduje, aby na tento účel pridelila vlastné finančné a ľudské zdroje. Súdny dvor sa teda bude musieť vyjadriť k otázke, či povinnosti prístupu z hľadiska interoperability znamenajú pre dominantné podniky povinnosť aktívneho konania, akým je vývoj potrebného softvéru. Ak na túto otázku odpovie kladne, bude musieť vymedziť aj hranice týchto povinností a podmienky uplatniteľné v situácii tohto druhu.
6.
Nakoniec je dôležité mať na pamäti, že v tejto veci sa rozhodne po nadobudnutí účinnosti aktu o digitálnych trhoch (
6
), čo nevyhnutne vyvoláva otázku, úplne bežnú v tejto oblasti práva, či by nebolo legitímnejšie riešiť interoperabilitu legislatívnymi prostriedkami namiesto sankcií založených na ustanoveniach Zmluvy v oblasti hospodárskej súťaže, ako opakovane tvrdí Google.
II. Skutkový stav a konanie
7.
Google je autorom a vývojárom operačného systému Android OS, operačného systému s otvoreným zdrojovým kódom pre mobilné zariadenia so systémom Android. Tento systém môže získať bezplatne a upravovať ktokoľvek bez potreby autorizácie.
8.
V roku 2015 Google spustila Android Auto, aplikáciu pre mobilné zariadenia s operačným systémom Android. Umožňuje používateľom prístup k určitým aplikáciám v ich smartfóne cez vstavanú obrazovku auta. S cieľom zabezpečiť interoperabilitu každej aplikácie s aplikáciou Android Auto a vyhnúť sa zdĺhavým a nákladným individuálnym testom na tento účel ponúka Google riešenia pre celé kategórie aplikácií vo forme šablón. Tieto šablóny umožňujú vývojárom tretích strán vytvárať verzie vlastných aplikácií, ktoré sú kompatibilné s aplikáciou Android Auto. Koncom roka 2018 boli šablóny k dispozícii iba pre aplikácie pre médiá a aplikácie na odosielanie správ. Google tiež vyvinula kompatibilné verzie svojich mapových a navigačných aplikácií – konkrétne Google Maps a Waze – a v určitých prípadoch umožnila vývoj personalizovaných aplikácií bez vopred definovanej šablóny.
9.
Enel X poskytuje služby nabíjania elektromobilov. Je tiež súčasťou skupiny Enel, ktorá spravuje viac ako 60 % nabíjacích staníc dostupných v Taliansku. V máji 2018 spustila aplikáciu JuicePass, ktorá ponúka súbor funkcií na nabíjanie elektrických vozidiel. Táto aplikácia umožňuje užívateľom najmä (i) vyhľadávanie a rezerváciu nabíjacích staníc na mape; (ii) prenos vyhľadávania do aplikácie Google Maps s cieľom umožniť navigáciu k vybratej nabíjacej stanici, a (iii) spustenie, zastavenie a sledovanie nabíjania a súvisiacu platbu. Aplikácia JuicePass je k dispozícii pre používateľov smartfónov so systémom Android a je možné stiahnuť si ju z Google Play.
10.
V septembri 2018 Enel X požiadala Google o kompatibilitu aplikácie JuicePass s aplikáciou Android Auto. Google to však odmietla, pričom uviedla, že aplikácie pre médiá a odosielanie správ sú jediné aplikácie tretích strán kompatibilné s Android Auto bez špecifickej šablóny. Po druhej žiadosti spoločnosti Enel X v decembri 2018 Google svoje odmietnutie odôvodnila bezpečnostnými dôvodmi a potrebou racionálne prideliť zdroje potrebné na vytvorenie novej šablóny.
11.
Dňa 12. februára 2019 podala Enel X správu na AGCM, v ktorej tvrdila, že správanie spoločnosti Google predstavuje porušenie článku 102 ZFEÚ. Medzitým, keď už AGCM začal konanie, Google vydala šablónu na navrhovanie beta (experimentálnych) nabíjacích aplikácií kompatibilných s aplikáciou Android Auto. AGCM sa však domnieval, že nie je isté, či táto verzia bude dostatočná na to, aby umožnila integráciu všetkých základných funkcií JuicePass do aplikácie Android Auto.
12.
Rozhodnutím z 27. apríla 2021 AGCM dospel k záveru, že správanie spoločnosti Google, ktoré podľa tohto orgánu spočívalo v marení a odďaľovaní sprístupnenia aplikácie JuicePass v systéme Android Auto, predstavuje zneužitie dominantného postavenia v zmysle článku 102 ZFEÚ.
13.
AGCM sa konkrétne domnieval, že Android Auto je nevyhnutným produktom pre vývojárov aplikácií určených na používanie vodičmi. Umožňuje používateľskú skúsenosť z hľadiska jednoduchého použitia a bezpečnosti trasy, ktorá nemá ekvivalent ako technologické riešenie pre interoperabilitu mobilných aplikácií s informačno‑zábavnými systémami automobilov. Okrem toho AGCM konštatoval, že Google mala v úmysle svojím správaním zvýhodniť vlastnú aplikáciu Google Maps na úkor iných aplikácií, ktoré by jej mohli konkurovať, napríklad v oblasti služieb nabíjania elektromobilov, ako to bolo v prípade JuicePass. Nakoniec AGCM uviedol, že správanie spoločnosti Google malo počas viac ako dvoch rokov škodlivé účinky na trh spočívajúce v obmedzení výberu spotrebiteľov, ktoré podľa tohto orgánu nebolo podložené nijakým objektívnym odôvodnením.
14.
Vzhľadom na tieto zistenia AGCM nariadil spoločnosti Google, aby vydala definitívnu verziu šablóny na vývoj aplikácií na nabíjanie elektromobilov a začlenila všetky základné funkcie, ktoré Enel X označila za nevyhnutné na to, aby bol JuicePass plne kompatibilný s aplikáciou Android Auto. Spoločnosti Google zároveň uložila pokutu vo výške 102084433,91 eura.
15.
Google napadla uznesenie AGCM najprv na Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Regionálny správny súd Lazio, Taliansko), ktorý žalobu zamietol v celom rozsahu. Následne podala odvolanie na Consiglio di Stato (Štátna rada, Taliansko), ktorá v prejednávanej veci podala návrh na začatie prejudiciálneho konania.
16.
Google v konaní na Consiglio di Stato (Štátna rada) tvrdí, že AGCM nevykonal riadne preskúmanie podmienok posúdenia zneužívajúcej povahy odmietnutia prístupu, ktoré vyplývajú z judikatúry súdu EÚ. Odkazuje najmä na rozsudok Microsoft (
7
), ktorý vydal Všeobecný súd. Google tiež vytýka AGCM, že v spornom rozhodnutí neidentifikoval relevantný nadväzujúci trh a jej dominantné postavenie na ňom. AGCM a Enel X tieto tvrdenia odmietajú a v zásade sa opierajú o odôvodnenie rozhodnutia, o ktoré ide vo veci samej.
17.
Consiglio di Stato (Štátna rada) sa domnieva, že na rozhodnutie vo veci samej potrebuje usmernenia týkajúce sa výkladu článku 102 ZFEÚ, najmä podmienok vyplývajúcich z rozsudku Bronner, ktoré sa uplatňujú na odmietnutie prístupu k infraštruktúre dominantného podniku. Podľa týchto podmienok sa takéto odmietnutie považuje za zneužívanie dominantného postavenia, ak (i) sa žiadosť o prístup týka výrobku alebo služby nevyhnutnej na výkon hospodárskej činnosti na susednom trhu; (ii) odmietnutie môže vylúčiť akúkoľvek hospodársku súťaž na tomto trhu, a (iii) odmietnutie nie je možné objektívne odôvodniť. Consiglio di Stato (Štátna rada) sa v podstate pýta, či osobitosti fungovania digitálnych trhov odôvodňujú odchýlenie sa od týchto podmienok v prípade, akým je konanie vo veci samej, alebo prinajmenšom ich flexibilný výklad. Má tiež pochybnosti o spôsobe, akým by orgány na ochranu hospodárskej súťaže mali v takomto prípade vymedziť relevantné trhy.
18.
Za týchto okolností Consiglio di Stato (Štátna rada) rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa požiadavka nevyhnutnosti produktu, ktorého dodanie bolo odmietnuté, vykladať na účely článku 102 ZFEÚ v tom zmysle, že prístup musí byť nevyhnutný na vykonávanie danej činnosti na susednom trhu, alebo postačuje, že prístup je nevyhnutný na pohodlnejšie používanie produktov alebo služieb ponúkaných spoločnosťou žiadajúcou o prístup, najmä ak produkt, ktorý je predmetom odmietnutia, má v podstate za úlohu uľahčiť a spohodlniť používanie existujúcich produktov alebo služieb?
2.
Je možné v súvislosti so správaním klasifikovaným ako odmietnutie dodania konštatovať zneužívajúce správanie v zmysle článku 102 ZFEÚ v kontexte, v ktorom napriek neexistencii prístupu k požadovanému produktu (i) žiadajúca spoločnosť už pôsobila na trhu a naďalej na ňom rástla počas obdobia údajného zneužívania a (ii) iné hospodárske subjekty, ktoré konkurujú spoločnosti žiadajúcej o prístup k produktu, naďalej pôsobili na trhu?
3.
Má sa článok 102 ZFEÚ v súvislosti so zneužívaním spočívajúcim v odmietnutí prístupu k údajne nevyhnutnému produktu alebo službe vykladať v tom zmysle, že neexistencia produktu alebo služby v čase žiadosti o dodanie by sa mala brať do úvahy ako objektívne odôvodnenie samotného odmietnutia, alebo je aspoň orgán pre hospodársku súťaž povinný vykonať na základe objektívnych prvkov analýzu času, ktorý podnik v dominantnom postavení potrebuje na vývoj výrobku alebo služby, ku ktorým sa požaduje prístup, alebo je namiesto toho potrebné, aby podnik v dominantnom postavení vzhľadom na zodpovednosť, ktorú na trhu nesie, mal povinnosť informovať žiadateľa o čase potrebnom na vývoj výrobku?
4.
Má sa článok 102 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že od podniku v dominantnom postavení, ktorý má kontrolu nad digitálnou platformou, sa môže vyžadovať, aby upravil svoje produkty alebo vyvinul nové s cieľom umožniť tým, ktorí o to požiadajú, prístup k týmto produktom? Vyžaduje sa v tomto prípade od podniku v dominantnom postavení, aby vzal do úvahy všeobecné potreby trhu alebo potreby jednotlivej spoločnosti žiadajúcej o prístup k údajne nevyhnutnému vstupu, alebo aspoň vzhľadom na osobitnú zodpovednosť, ktorú na trhu nesie, musí tento podnik stanoviť objektívne kritériá na preskúmanie žiadostí, ktoré sú mu adresované, a na určenie poradia priority?
5.
Má sa článok 102 ZFEÚ v súvislosti so zneužívaním spočívajúcim v odmietnutí poskytnúť prístup k údajne nevyhnutnému produktu alebo službe vykladať v tom zmysle, že od orgánu pre hospodársku súťaž sa vyžaduje, aby najprv vymedzil a určil relevantný nadväzujúci trh ovplyvnený zneužívaním, a môže ísť aj o trh, ktorý je len o potenciálny?“
19.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania bol do kancelárie Súdneho dvora doručený 13. apríla 2023. Talianska vláda, grécka vláda, Európska komisia a účastníci konania vo veci samej predložili písomné pripomienky. Dňa 23. apríla 2024 sa uskutočnilo pojednávanie, na ktorom sa zúčastnil aj Dozorný úrad EZVO (Európske združenie voľného obchodu).
III. Posúdenie
20.
Consiglio di Stato (Štátna rada) svojimi otázkami žiada o objasnenie výkladu článku 102 ZFEÚ, najmä pokiaľ ide o judikatúru Súdneho dvora uplatniteľnú na prípady, keď podnik v dominantnom postavení odmietne poskytnúť prístup k vlastnej infraštruktúre inému podniku, ktorý pôsobí na susednom trhu. Consiglio di Stato (Štátna rada) kladie tieto otázky v súvislosti s osobitnými črtami, ktoré podľa tohto súdu charakterizujú fungovanie digitálnych trhov.
21.
Consiglio di Stato (Štátna rada) sa konkrétne po prvé pýta, či vzhľadom na funkciu aplikácie Android Auto, ako aj na súčasný vývoj digitálnych trhov sa má podmienka týkajúca sa nevyhnutnosti infraštruktúry, ktorej sprístupnenie sa požaduje, považovať za splnenú, ak toto sprístupnenie nie je pre susedný trh prísne nevyhnutné, ale napriek tomu robí používanie produktov alebo služieb na tomto trhu príjemnejším z hľadiska bezpečnosti trasy a pohodlného používania.
22.
Po druhé sa Consiglio di Stato (Štátna rada) pýta, či odmietnutie poskytnutia prístupu podnikom v dominantnom postavení možno považovať za zneužitie podľa podmienok vyplývajúcich z rozsudku Bronner, ak podnik žiadajúci o prístup, ako aj iné subjekty na susednom trhu naďalej na tomto trhu pôsobia a rastú napriek tomu, že prístup im nebol poskytnutý.
23.
Po tretie sa Consiglio di Stato (Štátna rada) v podstate pýta, či neexistencia prvku nevyhnutného na umožnenie požadovaného prístupu – napríklad neexistencia softvérovej šablóny – predstavuje objektívne odôvodnenie odmietnutia zo strany podniku v dominantnom postavení. Subsidiárne sa tento súd pýta, či je orgán na ochranu hospodárskej súťaže povinný na základe objektívnych kritérií posúdiť čas potrebný na vývoj tohto prvku alebo či je na dominantnom podniku, aby vzhľadom na svoju osobitnú zodpovednosť na trhu informoval žiadajúci subjekt o tomto čase.
24.
Po štvrté sa Consiglio di Stato (Štátna rada) pýta, či článok 102 ZFEÚ poveruje podnik v dominantnom postavení, ktorý má kontrolu nad digitálnou platformou, aby na základe žiadostí o prístup prispôsobil svoj vlastný produkt, keď dostane žiadosť o poskytnutie tohto prístupu. V tejto súvislosti sa uvedený súd pýta, či by mal dominantný podnik vzhľadom na svoje postavenie na trhu uprednostniť všeobecné požiadavky trhu alebo požiadavky žiadajúceho subjektu a či by tento podnik mal stanoviť vopred definované objektívne kritériá na hodnotenie a uprednostňovanie žiadostí o prístup.
25.
Nakoniec sa Consiglio di Stato (Štátna rada) pýta, či sa má článok 102 ZFEÚ v súvislosti so zneužívajúcim konaním spočívajúcim v odmietnutí prístupu k údajne nevyhnutnému produktu vykladať v tom zmysle, že orgán na ochranu hospodárskej súťaže je povinný vopred konkrétne určiť relevantný nadväzujúci trh, na ktorý sa zneužívajúce konanie vzťahuje.
26.
V nasledujúcich bodoch týchto návrhov v prvom rade preskúmam, či podmienky stanovené Súdnym dvorom v rozsudku Bronner treba považovať za uplatniteľné na takú vec, o akú ide v konaní vo veci samej. Aj keď táto otázka nepatrí pod konkrétny predmet nijakej z prejudiciálnych otázok, ide o hlavnú pochybnosť, ktorú vnútroštátny súd vyjadril v návrhu na začatie prejudiciálneho konania. Je to tiež základný predpoklad, o ktorý sa opierajú prvé dve prejudiciálne otázky, a preto účastníci konania túto problematiku na Súdnom dvore dôkladne analyzovali. Vzhľadom na toto preskúmanie sa následne budem zaoberať otázkami položenými vnútroštátnym súdom, pričom sa budem venovať analýze prvej a druhej otázky na jednej strane a tretej a štvrtej otázky na strane druhej. Piatu otázku preskúmam samostatne.
A.
Uplatniteľnosť podmienok vyplývajúcich z rozsudku Bronner. Prvá a druhá otázka
27.
Článok 102 ZFEÚ zakazuje akékoľvek zneužitie dominantného postavenia jedným alebo viacerými podnikmi na vnútornom trhu alebo na jeho podstatnej časti a vyhlasuje také zneužitie za nezlučiteľné s vnútorným trhom v rozsahu, v akom môže byť ovplyvnený obchod medzi členskými štátmi. (
8
) To môže za určitých okolností zahŕňať prípady, keď podnik v dominantnom postavení odmietne obchodovať s inou spoločnosťou, alebo konkrétnejšie, keď dominantný podnik odmietne poskytnúť prístup k vlastnému produktu, službe alebo infraštruktúre inému podniku, ktorý pôsobí na susednom trhu. (
9
)
28.
Ako som už uviedla, veci týkajúce sa odmietnutia obchodovať s inou spoločnosťou alebo poskytnúť prístup zo strany dominantného podniku sa tradične skúmajú z hľadiska súdnej doktríny stanovenej Súdnym dvorom v rozsudku Bronner. (
10
) Podľa tohto rozsudku musia byť na preukázanie zneužívania v zmysle článku 102 ZFEÚ splnené tri podmienky. Tieto podmienky si po prvé vyžadujú, aby sa požadovaný prístup týkal výrobku alebo služby, ktoré sú nevyhnutné na výkon hospodárskej činnosti na susednom trhu, po druhé odmietnutie dominantného podniku musí byť spôsobilé vylúčiť akúkoľvek hospodársku súťaž na tomto trhu a po tretie odmietnutie nesmie byť možné objektívne odôvodniť. (
11
)
29.
Dôvodom kvalifikácie odmietnutia prístupu ako zneužívania dominantného postavenia sa prvýkrát zaoberal generálny advokát Jacobs, a to práve vo svojich návrhoch prednesených vo veci Bronner. (
12
) Po viac ako dvoch desaťročiach od ich uverejnenia je jeho právna analýza stále citovaná v uznávanej právnej literatúre v tejto oblasti najmä s cieľom ilustrovať, že uloženie povinnosti poskytnúť prístup dominantným podnikom podľa článku 102 ZFEÚ by malo zostať striktne obmedzené. (
13
)
30.
V týchto návrhoch generálny advokát Jacobs vyhlásil, že právo vybrať si obchodných partnerov a slobodne nakladať so svojím majetkom sú všeobecne uznávanými zásadami v právnych predpisoch členských štátov, v niektorých prípadoch s ústavnou povahou. Zásahy do týchto práv si preto vyžadujú dôkladné odôvodnenie. (
14
) Okrem toho je podľa jeho názoru vo všeobecnosti v prospech hospodárskej súťaže a v záujme spotrebiteľov z dlhodobého hľadiska umožniť podniku v dominantnom postavení, aby si ponechal pre seba plody svojich významných investícií. V opačnom prípade by tento podnik nemal dostatočné stimuly na pokračovanie vo vývoji efektívnych výrobkov alebo služieb. (
15
) Naopak, generálny advokát Jacobs zároveň zdôraznil, že odmietnutie prístupu môže v niektorých prípadoch viesť k vylúčeniu alebo podstatnému obmedzeniu hospodárskej súťaže na úkor spotrebiteľov v krátkodobom i dlhodobom horizonte. (
16
)
31.
Chcem poukázať na to, že judikatúra Súdneho dvora výslovne prevzala úvahy, ktoré uviedol generálny advokát Jacobs, a to najnovšie v rozsudku vydanom vo veci Slovak Telecom, v ktorom Súdny dvor vyhlásil, že nútiť podnik v dominantnom postavení, aby poskytol prístup, je osobitne škodlivé pre zmluvnú slobodu tohto podniku a jeho právo vlastniť majetok. Z tohto dôvodu musia podniky v dominantnom postavení v zásade mať možnosť odmietnuť poskytnúť prístup k produktu, službe alebo infraštruktúre, ktoré vyvinuli pre vlastné potreby. (
17
) Dominantné podniky by totiž boli menej náchylné investovať do efektívnych výrobkov alebo zariadení, keby mohli byť povinné deliť sa s konkurentmi na ich požiadanie o výhody vyplývajúce z ich vlastných investícií. (
18
)
32.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že posúdenie prípadu týkajúceho sa odmietnutia prístupu zo strany podniku v dominantnom postavení podľa článku 102 ZFEÚ sa v konečnom dôsledku opiera o krehkú rovnováhu medzi záujmom konkurentov a spotrebiteľov na riadnom rozvoji susedného trhu a na plodnej hospodárskej súťaži na tomto trhu na jednej strane a o dodržiavanie zmluvnej slobody a práva dominantného podniku vlastniť majetok ako spôsob podpory dostatočných stimulov na efektívne vykonávanie jeho činností na druhej strane. (
19
) Podľa Súdneho dvora má rozsudok Bronner za cieľ dosiahnuť túto krehkú rovnováhu uložením troch už uvedených podmienok. (
20
)
33.
Preskúmanie nedávnej judikatúry Súdneho dvora vo veciach, v ktorých mal poskytnúť výklad podmienok stanovených v rozsudku Bronner, však preukazuje, že rozsah pôsobnosti týchto podmienok je pomerne obmedzený. Ako vysvetlila generálna advokátka Kokott vo svojich nedávnych návrhoch prednesených vo veci Google Shopping (
21
), tieto podmienky majú výnimočnú povahu a vo všeobecnosti nie sú vhodné na preukázanie existencie zneužitia v každom prípade týkajúcom sa problematiky prístupu. (
22
)
34.
Je totiž dôležité uviesť, že Súdny dvor vysvetlil, že stanovenie podmienok v rozsudku Bronner bolo odôvodnené osobitnými okolnosťami tejto veci, v ktorej išlo o to, že dominantný podnik odmietol poskytnúť konkurentovi prístup k infraštruktúre, ktorú vybudoval pre potreby svojho vlastného podnikania. Súdny dvor to osobitne zdôraznil nielen v už citovanom rozsudku Slovak Telekom (
23
), ale aj v pomerne nedávnom rozsudku Baltic Rail (
24
). Z tohto rozsudku jednoznačne vyplýva, že podmienky stanovené v rozsudku Bronner sa uplatňujú len v prípadoch, keď bola predmetná infraštruktúra vyvinutá pre potreby vlastného podnikania dominantného podniku a ak je táto infraštruktúra určená pre jeho vlastné potreby s vylúčením akéhokoľvek iného konkurenta. (
25
)
35.
Z toho vyplýva, že podľa judikatúry Súdneho dvora je na určenie, či sa podmienky vyplývajúce z rozsudku Bronner uplatnia na vec týkajúcu sa odmietnutia prístupu, potrebné stanoviť, či infraštruktúra, ku ktorej sa požaduje prístup, má byť zasvätená na účely vlastného podnikania a používania dominantného podniku a má ju využívať výlučne tento podnik ako spôsob zachovania prínosov investícií do rozvoja tejto infraštruktúry. Naopak, tieto podmienky sa neuplatnia v prípade, že je dotknutá infraštruktúra otvorená iným hospodárskym subjektom na trhu, čo podľa Súdneho dvora môže vyplývať z uplatnenia regulačných povinností, ako to bolo vo veci Slovak Telekom. (
26
) Platí to tým viac, ak je infraštruktúra zámerne navrhnutá tak, aby ju používali tretí prevádzkovatelia.
36.
V tejto súvislosti z opisu vnútroštátneho súdu v návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že prejednávaná vec sa týka žiadosti adresovanej spoločnosti Google treťou osobou, ktorá si želá, aby sa ňou vyvinutá aplikácia stala kompatibilnou s aplikáciou Android Auto. Okrem toho podľa tohto opisu je Android Auto nástrojom na „projekciu smartfónu“, ktorý umožňuje používateľom mobilných zariadení, ktoré používajú Android ako operačný systém, prístup k určitým aplikáciám v ich smartfóne prostredníctvom vstavanej obrazovky vozidla. Z tohto hľadiska spĺňa funkciu platformy, čo je kvalifikácia, ktorú síce musí posúdiť vnútroštátny súd pri rozhodovaní vo veci samej, ale podľa znenia prejudiciálnych otázok sa zdá, že podľa názoru uvedeného súdu to tak je. (
27
)
37.
Okrem toho je dôležité poukázať na to, že Android Auto podobne ako mnohé iné platformy alebo digitálne infraštruktúry vytvára hodnotu tým, že zabezpečuje, aby jeho používatelia mali prístup k širokej škále interoperabilných a navzájom sa doplňujúcich produktov a služieb. (
28
) V skutočnosti je koncipovaný na to, aby nielen umožňoval, ale aj povzbudzoval vývojárov tretích strán, aby vytvárali verzie svojich vlastných aplikácií, ktoré sú s ním kompatibilné. (
29
) V tejto súvislosti vnútroštátny súd s odvolaním sa na rozhodnutie AGCM vysvetľuje, že Android Auto má byť jadrom „ekosystému“ (
30
), ktorý v oblasti výpočtovej techniky odkazuje na operačný model, v ktorom majiteľ digitálnej platformy zdieľa údaje a služby s externými vývojármi v službách komunity používateľov. (
31
)
38.
Z toho vyplýva, ako uvádzajú talianska vláda a Komisia, že platformu, ku ktorej sa v prejednávanej veci požaduje prístup, ako ju opísal vnútroštátny súd, nemožno považovať za platformu vyvinutú pre potreby vlastného podnikania dominantného podniku v zmysle judikatúry citovanej v bode 34 vyššie alebo vyhradenú pre výlučné používanie týmto podnikom. Naopak, Android Auto je zámerne otvorený a navrhnutý tak, aby sa mohol voľne zdieľať a bol k dispozícii tretím stranám, v súlade s cieľom spoločnosti Google prilákať čo najviac „aplikácií v aute“, aby vodiči automobilov mohli využívať čo najúplnejšiu asistenciu a zároveň sa sústrediť na jazdu. (
32
)
39.
Ako prvotný dôsledok z toho vyplýva, že rovnováha záujmov a stimulov, ktorá platí za takého skutkového stavu ako vo veci Bronner, nezodpovedá hlavným črtám prejednávanej veci. Inými slovami, vývojár a majiteľ platformy nemôžu byť odradení od vykonávania svojich činností alebo od ďalších investícií vynútením poskytnutia prístupu k aplikácii vyvinutej treťou stranou. Ako vysvetlím nižšie, toto riziko odrádzania môže nastať len v dôsledku nesprávneho vyváženia objektívneho odôvodnenia, ktoré tento podnik uviedol na vysvetlenie odmietnutia poskytnutia prístupu, čo je podľa môjho názoru skutočný predmet analýzy, ktorú treba vykonať v takej veci, akou je konanie vo veci samej.
40.
Podľa môjho názoru teda kritérium uplatnené v rozsudku Bronner, vyjadrené prostredníctvom podmienok, ktoré sú v ňom stanovené, nie je vhodné uplatniť v prejednávanej veci, čo je názor, s ktorým sa zrejme stotožňuje vnútroštátny súd a ktorý zastávajú talianska a grécka vláda a Komisia.
41.
V rozpore s týmto prístupom sa Google odvoláva na rozsudok Všeobecného súdu vo veci Microsoft. Ako je všeobecne známe, táto vec sa týkala uplatnenia bývalého článku 82 ES (teraz článok 102 ZFEÚ) na odmietnutie sprístupniť technologické normy, na ktoré sa vzťahujú práva duševného vlastníctva. (
33
) Všeobecný súd vo svojom rozsudku v podstate potvrdil analýzu vykonanú Komisiou v spornom rozhodnutí, v ktorom konštatovala, že Microsoft znížil interoperabilitu produktov konkurentov so svojím dominantným operačným systémom Windows. Všeobecný súd tak rozvinul podmienky, ktoré už boli definované judikatúrou Súdneho dvora na účely konštatovania zneužívania dominantného postavenia vo veciach týkajúcich sa odmietnutia prístupu. (
34
)
42.
Rozsudok Microsoft však bol vydaný vo veci súvisiacej s nútenými licenciami na práva duševného vlastníctva, ktoré podobne ako v prípade hmotného vlastníctva vyvolávajú napätie, ktoré je z hľadiska záujmov a stimulov relatívne rovnocenné s napätím opísaným vo vzťahu k rozsudku Bronner. (
35
) Preto aj za predpokladu, že by vec, ktorá viedla k rozsudku Microsoft, mohla byť zo všeobecného hľadiska vnímaná ako príklad odmietnutia prístupu k digitálnej infraštruktúre, nič to nemení na tom, že hlavným cieľom operačného systému, o ktorý išlo v uvedenej veci, nie je byť voľne dostupný iným vývojárom softvéru, čo je hlavný rozdiel vo vzťahu k platforme, o akú ide v prejednávanej veci.
43.
Z tohto dôvodu si nemyslím, že okrem toho, že Súdny dvor nemal možnosť vyjadriť sa k prístupu prijatému Všeobecným súdom v rozsudku Microsoft, keďže proti nemu nebolo podané odvolanie, by sa mal opierať o tento rozsudok ako o platný precedens na účely posúdenia prejednávanej veci.
44.
Samozrejme, dalo by sa tvrdiť, že neexistencia osobitnej šablóny zabezpečujúcej interoperabilitu platformy Android Auto s aplikáciami na nabíjanie elektrických vozidiel, o akú ide v prejednávanej veci, svedčí o vôli spoločnosti Google vyhradiť si tieto služby pre seba. Toto tvrdenie však jednoducho nie je presvedčivé vzhľadom na funkcie platformy Android Auto opísané v bodoch 36 a 37 vyššie. Okrem toho by som chcela len poukázať na to, že sa nezdá, že by Google uviedla takéto tvrdenie v konaní na vnútroštátnom súde, súdiac podľa znenia návrhu na začatie prejudiciálneho konania, alebo na Súdnom dvore. Dôvody, ktoré Google uviedla v súvislosti s prístupom, ktorý odmietla poskytnúť, sa totiž týkajú ťažkostí z hľadiska bezpečnosti a obmedzeného času a zdrojov pri vývoji softvérovej šablóny, ktorá by zabezpečila interoperabilitu medzi aplikáciou Android Auto a aplikáciou tretieho vývojára.
45.
Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem, aby Súdny dvor dospel k záveru, že vzhľadom na to, že podnik v dominantnom postavení poskytuje tretím subjektom platformu, ktorá je koncipovaná a navrhnutá tak, aby bola živená aplikáciami vyvinutými týmito subjektmi, nie je na účely preukázania zneužívania dominantného postavenia podľa článku 102 ZFEÚ potrebné skúmať, či je splnená doktrína vypracovaná Súdnym dvorom v rozsudku Bronner. Platí to najmä pre podmienky týkajúce sa na jednej strane nevyhnutnosti požadovaného prístupu pre susedný trh a na druhej strane vylúčenia akejkoľvek hospodárskej súťaže na tomto trhu.
46.
Namiesto toho by sa malo preskúmanie na ten istý účel zamerať na to, či podnik v dominantnom postavení, ktorý vlastní túto platformu, vylučuje požadovaný prístup aplikácie vyvinutej treťou stranou, bráni mu alebo ho oneskoruje, pokiaľ toto správanie vyvoláva protisúťažné účinky poškodzujúce spotrebiteľov a nemožno ho objektívne odôvodniť. (
36
) Ako uvádzajú grécka vláda a Komisia, tieto protisúťažné účinky môžu spočívať napríklad v oneskorení uvedenia výrobku alebo služby, ktoré prinajmenšom potenciálne konkurujú výrobku alebo službe, ktoré môže poskytovať podnik v dominantnom postavení, na susedný trh, a tým obmedzovať stimuly na inováciu a technologický rozvoj a výber spotrebiteľov.
47.
Pokiaľ ide o prejednávanú vec, keďže prvé dve prejudiciálne otázky položené v rámci tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania sa pýtajú na výklad prvých dvoch podmienok stanovených v rozsudku Bonner, ani jedna z nich si podľa môjho názoru v súčasnom znení nevyžaduje odpoveď Súdneho dvora. V rámci posúdenia veci samej sa totiž vnútroštátny súd nepotrebuje zaoberať tým, či (i) podmienku týkajúcu sa nevyhnutnosti požadovaného prístupu možno považovať za splnenú, ak tento prístup uľahčuje používanie výrobkov alebo služieb na susednom trhu z hľadiska bezpečnosti trasy a pohodlného používania, ani tým, či (ii) odmietnutie poskytnutia prístupu zo strany dominantného podniku možno v podstate považovať za zneužitie v zmysle článku 102 ZFEÚ, ak hospodárska súťaž na susednom trhu nie je vylúčená.
48.
Naopak, pokiaľ ide o prvú prejudiciálnu otázku, navrhujem Súdnemu dvoru, aby z dôvodov, ktoré som už vysvetlila v predchádzajúcich bodoch týchto návrhov, rozhodol, že súdna doktrína stanovená v rozsudku Bronner nie je relevantná na účely takej veci, o akú ide v konaní vo veci samej. Posúdenie vnútroštátneho súdu by sa malo zamerať na pojmy uvedené v bode 46 vyššie, čo v podstate povedie k určeniu, či odmietnutie spoločnosti Google poskytnúť prístup k platforme Android Auto predstavuje prekážku alebo oneskorenie prístupu k produktu alebo službe, ktoré prinajmenšom z potenciálneho hľadiska konkurujú iným službám poskytovaným spoločnosťou Google prostredníctvom tejto platformy, najmä službám súvisiacim s nabíjaním elektromobilov, za predpokladu, že toto správanie by mohlo mať škodlivé dôsledky pre spotrebiteľov a pokiaľ ho nemožno odôvodniť objektívnymi dôvodmi.
49.
Pokiaľ ide o druhú prejudiciálnu otázku, navrhujem, aby k nej Súdny dvor pristupoval z iného uhla pohľadu. Dalo by sa totiž stále odpovedať na otázku, či odmietnutie prístupu môže mať protisúťažné účinky, ak sa uplatní rovnaký predpoklad – konkrétne že žiadajúci podnik a ďalšie subjekty zostali aktívne na susednom trhu a posilnili svoje postavenie na trhu napriek tomu, že im požadovaný prístup nebol poskytnutý. (
37
)
50.
Na túto otázku vlastne možno odpovedať z hľadiska súčasnej judikatúry, najmä rozsudku Servizio Elettrico Nazionale (
38
).
51.
Z tohto rozsudku a v ňom citovanej ustálenej judikatúry vyplýva, že cieľom článku 102 ZFEÚ je zabrániť tomu, aby správanie podniku v dominantnom postavení malo za následok, že bude prostredníctvom použitia prostriedkov, ktoré nie sú založené na zásluhách, brániť udržaniu stupňa hospodárskej súťaže existujúceho na trhu alebo rozvoju tejto hospodárskej súťaže. (
39
)
52.
Okrem toho kvalifikácia praktiky podniku v dominantnom postavení ako zneužitia si nevyžaduje preukázať, že praktika takéhoto podniku, ktorá smeruje k vylúčeniu jeho konkurentov z dotknutého trhu, dosiahla svoj výsledok, a teda preukázať konkrétny účinok vylúčenia na trhu. Cieľom článku 102 ZFEÚ je sankcionovať zneužitie dominantného postavenia na vnútornom trhu alebo na jeho podstatnej časti jedným alebo viacerými podnikmi bez ohľadu na to, či sa takéto zneužívanie ukázalo ako úspešné. (
40
)
53.
V dôsledku toho na rozdiel od predpokladu spoločnosti Google skutočnosť, že na danom trhu je zachovaný rovnaký stupeň hospodárskej súťaže napriek zneužívajúcemu správaniu dominantného podniku alebo že dokonca došlo k rastu hospodárskej súťaže na tomto trhu, nevyhnutne neznamená, že toto správanie nemôže vyvolať protisúťažné účinky. Po prvé protiprávna povaha správania dominantného podniku v konečnom dôsledku nemôže závisieť od schopnosti iných hospodárskych subjektov na trhu zmierňovať škodlivé účinky tohto správania. Po druhé stačí uviesť, že v prípade neexistencie zneužitia by hospodárska súťaž mohla rásť ešte viac a napríklad trhové podiely iných subjektov by sa tiež mohli zvýšiť viac, než vzrástli v skutočnosti.
54.
Okrem toho tvrdenie podniku v dominantnom postavení, ktoré potvrdzuje neexistenciu skutočných účinkov vylúčenia, nemožno považovať za postačujúce na vylúčenie uplatnenia článku 102 ZFEÚ. Aj keď táto skutočnosť môže predstavovať dôkaz o tom, že predmetné správanie nebolo spôsobilé vyvolať vytýkané účinky, musí byť doplnená ďalšími dôkazmi, ktoré majú preukázať, že táto neexistencia konkrétnych účinkov bola skutočne dôsledkom skutočnosti, že uvedené správanie nebolo spôsobilé vyvolať takéto účinky. (
41
)
55.
Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že aj keby napriek odmietnutiu poskytnúť prístup k platforme Android Auto iní operátori naďalej pôsobili alebo dokonca rástli na susednom trhu, táto skutočnosť sama osebe neznamená, že toto odmietnutie nemohlo vyvolať protisúťažné účinky. Vnútroštátny súd musí posúdiť, či správanie dominantného podniku mohlo brániť zachovaniu alebo rozvoju hospodárskej súťaže, pričom zohľadní všetky relevantné okolnosti veci bez ohľadu na to, či k týmto obmedzujúcim účinkom skutočne došlo. (
42
)
56.
Vzhľadom na vyššie uvedené som dospela k záveru, že pokiaľ ide o prvú prejudiciálnu otázku, článok 102 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že podmienky stanovené v rozsudku Bronner sa neuplatňujú v prípade, že platforma, ktorej sprístupnenie sa žiada, nebola vyvinutá dominantným podnikom na účely jej výlučného používania, ale bola koncipovaná a navrhnutá tak, aby bola živená aplikáciami vývojárov tretích strán. V takej situácii nie je potrebné preukázať nevyhnutnosť tejto platformy pre susedný trh. Naopak, podnik zneužíva svoje dominantné postavenie, ak sa dopúšťa správania spočívajúceho vo vylúčení prístupu aplikácie vyvinutej tretím subjektom k platforme, v bránení tomuto prístupu alebo v jeho oneskorení, pokiaľ toto správanie môže vyvolať protisúťažné účinky poškodzujúce spotrebiteľov a nie je objektívne odôvodnené. Tieto protisúťažné účinky môžu spočívať v oneskorení uvedenia výrobku alebo služby, ktoré prinajmenšom potenciálne konkurujú výrobku alebo službe, ktoré môže poskytovať podnik v dominantnom postavení, na susedný trh.
57.
Pokiaľ ide o druhú prejudiciálnu otázku, článok 102 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že skutočnosť, že žiadajúci podnik a ďalšie subjekty naďalej pôsobia na susednom trhu a posilnili svoje postavenie na trhu napriek tomu, že im nebol poskytnutý požadovaný prístup k digitálnej platforme, sama osebe neznamená, že odmietnutie dominantného podniku poskytnúť prístup nemohlo vyvolať protisúťažné účinky, a preto ho nemožno považovať za zneužitie. Vnútroštátny súd musí posúdiť, či dominantný podnik mohol svojím správaním brániť zachovaniu alebo rozvoju hospodárskej súťaže a vziať pritom do úvahy všetky relevantné okolnosti veci bez ohľadu na to, či tieto obmedzujúce účinky skutočne nastali alebo nie.
B.
Tretia a štvrtá otázka
58.
Už som uviedla, aké stanovisko by podľa môjho názoru mal zaujať Súdny dvor, pokiaľ ide o prvú a druhú prejudiciálnu otázku, a teraz spoločne preskúmam tretiu a štvrtú otázku. V podstate odkazujú na objektívne odôvodnenie, ktoré môže podnik v dominantnom postavení uplatniť, keď odmietne poskytnúť prístup k platforme, ktorú vyvinul, čo vedie k takému správaniu, aké je opísané v bode 46 vyššie. Obe otázky sa týkajú aj dôkazného bremena, ktoré musí v danom prípade znášať tento podnik v dominantnom postavení alebo príslušné orgány na ochranu hospodárskej súťaže.
59.
Hneď na úvod treba uviesť, že tretia a štvrtá otázka vychádzajú z tvrdení spoločnosti Google, podľa ktorých bolo na poskytnutie požadovaného prístupu k platforme Android Auto najprv potrebné vyvinúť šablónu pre aplikácie súvisiace so službami nabíjania elektromobilov. Táto šablóna v čase podania žiadosti o prístup neexistovala a podľa spoločnosti Google bola nevyhnutná na bezpečné používanie platformy Android Auto. Google tiež tvrdí, že túto šablónu nebolo možné zaviesť v pôvodne požadovaných lehotách, a to najmä z dôvodu potreby vyčlenenia primeraných zdrojov a výskytu pandémie ochorenia COVID‑19.
60.
Aj keď článok 102 ZFEÚ nemá ekvivalent k článku 101 ods. 3 ZFEÚ, ktorý zmierňuje zákaz stanovený v tejto Zmluve vo vzťahu k protisúťažným dohodám, (
43
) judikatúra Súdneho dvora poskytuje podnikom v dominantnom postavení možnosť preukázať objektívne odôvodnenie ich správania, aj keď toto správanie na prvý pohľad predstavuje zneužitie. (
44
)
61.
To znamená, že podniky v dominantnom postavení, ktoré sú obvinené zo zneužívania, sa môžu odvolávať na objektívne odôvodnenie svojho správania. (
45
) V prípade úspechu sa zákaz stanovený v článku 102 ZFEÚ neuplatňuje. Podnik v dominantnom postavení to môže urobiť okrem iného preukázaním, že jeho správanie je objektívne nevyhnutné, (
46
) čo je požiadavka, ktorá je tiež spojená s podmienkou, že predmetné správanie musí byť primerané. (
47
)
62.
Vnútroštátny súd sa Súdneho dvora v prvom rade pýta, či sa neexistencia šablóny v čase podania žiadosti o prístup musí zohľadniť ako objektívne odôvodnenie odmietnutia prístupu, alebo subsidiárne, či od dotknutého dominantného podniku možno požadovať, aby vyvinul túto šablónu s cieľom uľahčiť prístup k svojej digitálnej platforme. Táto otázka si v podstate vyžaduje určenie rozsahu povinností, ktoré musí podnik v dominantnom postavení splniť, keď od neho vývojár tretej strany požaduje prístup k jeho platforme.
63.
Ako som uviedla v úvode týchto návrhov, (
48
) jednou z najchúlostivejších otázok, o ktorých musí Súdny dvor v prejednávanej veci rozhodnúť, je to, či z hľadiska interoperability povinnosti prístupu znamenajú pre dominantné podniky povinnosť aktívneho správania, akým je vývoj potrebného softvéru, konkrétne šablóny. Ak by Súdny dvor dospel k záveru, že áno, potom by dotknutý podnik v dominantnom postavení musel nielen súhlasiť s prístupom na svoju platformu, aby si splnil povinnosti podľa článku 102 ZFEÚ, ale musel by tiež venovať vlastný čas a zdroje na zabezpečenie tohto prístupu.
64.
V tejto súvislosti je dôležité pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry sa musí každá výnimka z určitého pravidla práva EÚ vykladať reštriktívne, (
49
) pričom toho poňatie sa analogicky uplatňuje pri posudzovaní objektívneho odôvodnenia v pôsobnosti článku 102 ZFEÚ. (
50
) V prípade odmietnutia prístupu k takej platforme, akou je platforma dotknutá vo veci samej, a za predpokladu, že toto odmietnutie vyvolá protisúťažné účinky, ako som analyzovala v prvej časti týchto návrhov, možno pripustiť len okolnosti, ktoré ohrozujú fungovanie a účel tejto platformy.
65.
V prejednávanej veci to v prvom rade znamená, že ak je vývoj šablóny dotknutým podnikom v dominantnom postavení technicky nemožný, neexistencia takej šablóny by sa mohla sama osebe stať objektívnym odôvodnením. Ako zdôrazňuje Komisia, platilo by to aj v prípade, že by poskytnutie prístupu prostredníctvom tejto šablóny mohlo z technického hľadiska ovplyvniť výkonnosť platformy, alebo ak by prístup mohol byť v rozpore s jej hospodárskym modelom alebo účelom. Naopak, ak vývoj takejto šablóny nie je nemožný a výkonnosť platformy nie je ovplyvnená alebo prístup nie je v rozpore s jej hospodárskym modelom alebo účelom, prísne a priame odmietnutie zo strany dominantného podniku z dôvodu neexistencie šablóny by predstavovalo zneužitie podľa článku 102 ZFEÚ.
66.
Okrem toho treba konštatovať, že ani samotné ťažkosti s vývojom šablóny, na ktoré sa v podstate odvoláva Google, neodôvodňujú jednoduché odmietnutie poskytnutia prístupu. Ako som uviedla v bode 61 vyššie, v takom prípade by sa muselo vykonať posúdenie nevyhnutnosti a primeranosti, pričom by sa na tento účel zohľadnili všetky okolnosti alebo vonkajšie faktory súvisiace s odmietnutím. Práve v rámci tohto posúdenia a najmä pri zvažovaní primeranosti odmietnutia treba posúdiť (zložitý) kontext, ktorému čelí podnik v dominantnom postavení pri vývoji tejto šablóny.
67.
Chcem poukázať na to, že medzi účastníkmi konania je nesporné, že vývoj softvérovej šablóny je skutočne nevyhnutný na zabezpečenie interoperability aplikácie vyvinutej treťou stranou s platformou, akou je Android Auto. V návrhu na začatie prejudiciálneho konania sa totiž uvádza, že vývoj týchto šablón, ktorých cieľom je pokryť celé kategórie aplikácií, je potrebný na to, aby sa predišlo zdĺhavým a nákladným testom, ktoré by inak boli potrebné na zabezpečenie kompatibility každej jednotlivej aplikácie s platformou Android Auto. Okrem toho tieto činnosti môže vykonávať len Google ako majiteľka týchto platforiem. (
51
) S výhradou konkrétneho posúdenia vnútroštátnym súdom to teda znamená, že v prípade, o aký ide vo veci samej, sa kritérium nevyhnutnosti v rámci preskúmania objektívneho odôvodnenia zdá byť ľahko splnené, keďže niet pochýb o tom, že bez vývoja šablóny nemožno zaručiť bezpečný prístup takej aplikácie Enel X k platforme Android Auto.
68.
Naopak, primeranosť zamietnutia si podľa môjho názoru zaslúži podrobnejšie rozpracovanie. Práve v tomto štádiu je odôvodnenie predložené dominantným podnikom, pokiaľ ide o obmedzenia vývoja softvérovej šablóny z hľadiska času a zdrojov, relevantné na zabezpečenie toho, aby trhy zostali otvorené a zároveň boli zachované primerané stimuly pre dominantný podnik.
69.
Pokiaľ ide o časové obmedzenia, vnútroštátny súd má pochybnosti o tom, či prináleží orgánu na ochranu hospodárskej súťaže, aby na základe objektívnych skutočností preskúmal čas, ktorý podnik v dominantnom postavení potrebuje na vývoj softvérovej šablóny na zabezpečenie prístupu k požadovanej platforme, alebo či, naopak, podnik v dominantnom postavení so zreteľom na svoju zodpovednosť na trhu je povinný informovať žiadateľa o čase potrebnom na vývoj tejto šablóny.
70.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa judikatúry Súdneho dvora síce bremeno preukázať existenciu okolností, ktoré predstavujú porušenie článku 102 ZFEÚ, znášajú orgány na ochranu hospodárskej súťaže, či už na úrovni EÚ alebo na vnútroštátnej úrovni, dotknutému podniku v dominantnom postavení však prináleží, aby vzniesol dôvod objektívneho odôvodnenia a podporil ho tvrdeniami a dôkazmi. (
52
) Súdny dvor okrem toho stanovil, že dotknutý podnik v dominantnom postavení, ktorý znáša prvotné dôkazné bremeno, musí predložiť konkrétne dôkazy a nemôže sa obmedziť na predloženie nejasných, všeobecných alebo teoretických tvrdení. (
53
)
71.
Je logické, že skutočnosti, na ktoré sa odvoláva podnik v dominantnom postavení ako na základ tvrdenia, že jeho konanie bolo objektívne odôvodnené, musia byť tie, ktoré podnik zohľadnil v čase tohto konania. (
54
) V dôsledku toho sa preskúmanie konkrétnych podmienok odmietnutia javí ako dôležitý prvok na určenie, či odôvodnenie predložené podnikom v dominantnom postavení skutočne tvorilo základ jeho konania. Ak je táto podmienka splnená, prináleží orgánu na ochranu hospodárskej súťaže, aby v prípade, že zamýšľa konštatovať zneužitie dominantného postavenia, preukázal, že tvrdenia a dôkazy, na ktoré sa odvoláva podnik, nemôžu prevážiť, a teda že uvádzané odôvodnenie nemožno prijať. (
55
)
72.
Pokiaľ ide o prejednávanú vec, treba uviesť, že pri odvolávaní sa na časové obmedzenia pred orgánom na ochranu hospodárskej súťaže ako na objektívne odôvodnenie prvý dôkazný krok prináleží podniku v dominantnom postavení, ktorý sa nemôže na tieto obmedzenia len jednoducho odvolať s cieľom odôvodniť odmietnutie prístupu. Naopak, ako uvádza vnútroštátny súd vo svojej otázke, tento podnik musí preukázať, že informoval subjekt žiadajúci o prístup o čase potrebnom na vývoj šablóny. Tento vývoj môže trvať tak dlho, ako je objektívne potrebné, a nemusí byť nevyhnutne okamžitý. Okrem toho môže byť prvkom, ktorý treba vziať do úvahy, zložitý kontext, akým je pandémia ochorenia COVID‑19, na ktorú sa Google odvoláva. V ďalšom kroku, ak príslušný orgán na ochranu hospodárskej súťaže preukáže, že posúdenie vykonané podnikom v dominantnom postavení nie je primerané, pokiaľ ide o potrebný časový rámec uvádzaný na vývoj šablóny, objektívne odôvodnenie nebude predstavovať obhajobu sporného správania. (
56
) Nakoniec je samozrejmé, že všetky tieto skutočnosti môžu byť následne predmetom overenia príslušným súdom.
73.
Podobný prístup možno prijať, pokiaľ ide o zdroje, ktoré by dominantný podnik mohol potrebovať vyčleniť na vývoj šablóny, aby sa zabezpečila interoperabilita aplikácie tretej strany s platformou. V skutočnosti je diskusia o obmedzeniach ľudských a finančných zdrojov na vývoj šablóny, ako tvrdí Google, diskusiou o nákladoch spojených s týmto vývojom a o tom, kto musí tieto náklady znášať.
74.
Na úvod chcem poukázať na to, že okolnosť, že podnik v dominantnom postavení má povinnosť zabezpečiť prístup k platforme a vyvinúť na tento účel šablónu, ako som už vysvetlila v týchto návrhoch, neznamená, že tento podnik musí nevyhnutne znášať náklady na tento vývoj. To je nevyhnutné predovšetkým na to, aby sa zaručilo, že uplatňovanie článku 102 ZFEÚ a z neho vyplývajúcich povinností interoperability nebude demotivovať dominantný podnik ako pôvodného vývojára a majiteľa dotknutej platformy.
75.
Predchádzajúca úvaha znamená, že dominantný podnik musí mať možnosť odvolávať sa na obmedzenia zdrojov ako na objektívne odôvodnenie toho, že nevyvinul šablónu pre aplikáciu tretej strany. Na to, aby bolo toto odôvodnenie prijaté, je však potrebné zabezpečiť, aby bola v súlade s judikatúrou citovanou v bodoch 70 a 71 vyššie podniku, ktorý žiada o prístup, ponúknutá možnosť zaplatiť primeranú odmenu, a to predovšetkým po vyhodnotení nákladov na vývoj potrebnej šablóny. Ak sa podnik v dominantnom postavení len odvoláva na obmedzené zdroje bez poskytnutia tejto možnosti, podľa môjho názoru to nespĺňa požiadavky umožňujúce uznať objektívne odôvodnenie. (
57
) Ak by žiadajúci podnik považoval náklady za nevhodné alebo neprimerané, príslušný orgán na ochranu hospodárskej súťaže, pokiaľ by mal v úmysle konštatovať existenciu zneužitia dominantného postavenia, by musel preukázať, že tvrdenia a dôkazy predložené dominantným podnikom na účely výpočtu týchto nákladov nie sú presvedčivé, a teda že uvádzané odôvodnenie nemožno prijať.
76.
Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že na účely určenia, či objektívne odôvodnenie predložené dominantným podnikom z hľadiska obmedzenia času a zdrojov možno prijať, musí byť toto odôvodnenie preskúmané z hľadiska nevyhnutnosti a primeranosti v súlade s úvahami uvedenými v predchádzajúcich bodoch týchto návrhov.
77.
Otázkou zostáva, či okolnosť, že podnik v dominantnom postavení prijíma súčasne viacero žiadostí o prístup, môže ďalej predstavovať objektívne odôvodnenie podľa článku 102 ZFEÚ. To je tiež súčasťou pochybností vnútroštátneho súdu, ktorý si kladie otázku, či v tomto kontexte musí podnik v dominantnom postavení na základe svojej osobitnej zodpovednosti na trhu vopred stanoviť objektívne kritériá na preskúmanie žiadostí, ktoré mu boli predložené, a ich zoradenie podľa priority.
78.
Chcela by som zdôrazniť, že odkaz na osobitnú zodpovednosť podnikov v dominantnom postavení, ktorá vyplýva z opakovanej judikatúry Súdneho dvora (
58
), by nemal byť zmätočný v rámci analýzy žalobného dôvodu uvedeného týmto podnikom na odôvodnenie odmietnutia prístupu k platforme, ktorú vyvinul. Súdny dvor by sa totiž mohol domnievať, ako som už uviedla v týchto návrhoch, že táto zodpovednosť odôvodňuje povinnosť prístupu, za predpokladu, že platia podmienky uvedené v bode 46 vyššie. Google však tvrdí, že vzhľadom na neexistenciu regulačnej povinnosti v tejto súvislosti nemôže sama osebe predstavovať základ pre stanovenie povinnosti predvídať a vymedziť ex ante objektívne kritériá na preskúmanie súbežných žiadostí o prístup.
79.
Je to zvlášť relevantné v prípade, akým je konanie vo veci samej, v ktorom podľa môjho názoru prijatie odôvodnenia predloženého podnikom v dominantnom postavení nemôže závisieť od toho, či objektívne kritériá vopred boli alebo neboli vymedzené. Samozrejme, v prípade viacerých žiadostí podaných súčasne by neexistencia týchto kritérií mohla predstavovať prvok, ktorý treba zohľadniť pri posúdení údajnej zneužívajúcej povahy správania podniku v dominantnom postavení, ak vedie k nadmernému omeškaniu poskytnutia prístupu alebo k diskriminačnému zaobchádzaniu so súbežnými žiadateľmi. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania však nevyplýva, že by to tak bolo v prejednávanej veci, čo znamená, že neexistencia kritérií nemôže sama osebe predstavovať základ na preukázanie sporného zneužívania dominantného postavenia.
80.
Vzhľadom na predchádzajúcu analýzu som v súvislosti s treťou prejudiciálnou otázkou dospela k záveru, že článok 102 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že konanie podniku v dominantnom postavení spočívajúce v odmietnutí prístupu tretiemu subjektu k takej platforme, akou je platforma dotknutá vo veci samej, môže byť objektívne odôvodnené, ak je požadovaný prístup technicky nemožný, ak by mohol z technického hľadiska ovplyvniť výkonnosť platformy alebo ak je v rozpore s jej hospodárskym modelom alebo účelom. Samotná skutočnosť, že na účely poskytnutia prístupu k tejto platforme musí podnik v dominantnom postavení okrem udelenia súhlasu vyvinúť softvérovú šablónu s prihliadnutím na osobitné potreby subjektu žiadajúceho o prístup, nemôže sama osebe odôvodniť odmietnutie prístupu, pokiaľ je pre tento vývoj stanovený primeraný časový rámec a primeraná protihodnota v prospech podniku v dominantnom postavení. Podnik v dominantnom pomere musí obe skutočnosti po podaní jeho žiadosti oznámiť subjektu, ktorý žiada o prístup.
81.
Pokiaľ ide o štvrtú predloženú otázku, článok 102 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že nemôže sám osebe predstavovať základ povinnosti vymedziť ex ante objektívne kritériá na preskúmanie žiadostí o prístup k platforme. Len v prípade viacerých žiadostí podaných súčasne by neexistencia týchto kritérií mohla predstavovať prvok, ktorý treba zohľadniť pri posúdení údajne zneužívajúceho charakteru správania podniku v dominantnom postavení, ak vedie k nadmernému omeškaniu poskytnutia prístupu alebo k diskriminačnému zaobchádzaniu so súbežnými žiadateľmi.
C.
Piata otázka
82.
Piatou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 102 ZFEÚ v súvislosti so zneužitím spočívajúcim v odmietnutí prístupu k digitálnej platforme vykladať v tom zmysle, že orgán na ochranu hospodárskej súťaže je povinný vymedziť relevantný nadväzujúci trh dotknutý zneužitím, a či tento trh môže byť len potenciálny.
83.
Je všeobecne známe, že v súvislosti s uplatňovaním článku 102 ZFEÚ si konštatovanie dominantného postavenia nevyhnutne vyžaduje predchádzajúce vymedzenie relevantného produktového alebo geografického trhu, na ktorom má dotknutý podnik toto postavenie, pričom v prípade konania spočívajúceho v odmietnutí prístupu k infraštruktúre zvyčajne ide o predchádzajúci trh, na ktorom sa táto infraštruktúra nachádza. Takáto kategória prípadov si vyžaduje identifikáciu susedného (nadväzujúceho) trhu, na ktorom bude podnik žiadajúci o prístup pôsobiť a na ktorom sa pravdepodobne prejavia protisúťažné účinky správania dominantného podniku. (
59
)
84.
Pokiaľ ide o susedný trh, judikatúra Súdneho dvora uvádza, že stačí, ak sa vymedzí potenciálny trh alebo dokonca len hypotetický trh. (
60
) V podstate môže byť potrebné len identifikovať dve rôzne výrobné fázy a ich skutočné vzájomné prepojenie. (
61
)
85.
Talianska vláda a Komisia preto správne uvádzajú, že neexistuje povinnosť komplexne vymedziť relevantný nadväzujúci trh pri posúdení, či konanie dominantného podniku bolo spôsobilé obmedziť hospodársku súťaž, najmä v prípade konania spočívajúceho v odmietnutí prístupu. Je pravda, že v týchto prípadoch sa schopnosť obmedziť hospodársku súťaž musí v zásade posudzovať vo vzťahu k trhu, na ktorom sa môžu vyskytnúť protisúťažné účinky, pričom zvyčajne ide o nadväzujúci alebo susedný trh vo vzťahu k predchádzajúcemu trhu, na ktorý dominantný podnik odmieta poskytnúť prístup. To si však podľa mňa nevyhnutne nevyžaduje vymedzenie relevantného produktového a geografického trhu v zmysle oznámenia Komisie o definícii relevantného trhu (
62
) a vymedzenie jeho rozsahu, ako v podstate tvrdí Google. Stačí, aby orgán na ochranu hospodárskej súťaže preukázal, že predmetné správanie môže mať protisúťažné účinky vo vzťahu k produktom alebo službám, ktoré si navzájom konkurujú, aj keď ide len o potenciálnu hospodársku súťaž.
86.
Zdá sa, že to platí ešte viac, ak sa dotknutý trh stále vyvíja alebo podlieha rýchlemu vývoju, a preto jeho rozsah nie je v čase údajného zneužívania dominantného postavenia úplne vymedzený. V týchto prípadoch by sa vymedzenie relevantného trhu mohlo ukázať ako veľmi zložité a vyvolať špekulatívne úvahy. Zdá sa teda, že stačí, aby orgán na ochranu hospodárskej súťaže dôkladne preskúmal charakteristiky a rozsah relevantného trhu a náležite ich zohľadnil vo svojej analýze potenciálnych účinkov predmetného správania.
87.
Pokiaľ ide o prejednávanú vec, musím v súlade s opisom uvedeným v návrhu na začatie prejudiciálneho konania zdôrazniť, že správanie spoločnosti Google sa podľa všetkého týka vyvíjajúceho sa trhu. Vzhľadom na to, že posúdenie tejto otázky prináleží vnútroštátnemu súdu, chcem poukázať na to, že AGCM vo svojom rozhodnutí najprv preskúmal odvetvie aplikácií služieb nabíjania elektromobilov. Následne vymedzil „konkurenčný priestor pre služby nabíjania elektromobilov poskytované prostredníctvom aplikácií“, v ktorom si podľa neho služby nabíjania elektromobilov a navigačné aplikácie navzájom konkurujú, a uviedol niekoľko skutočností naznačujúcich konkurenčnú situáciu medzi týmito dvoma kategóriami aplikácií, ktorá má prinajmenšom potenciálnu povahu. Tieto úvahy boli následne zohľadnené v rámci neskoršej analýzy spôsobilosti správania spoločnosti Google vyvolať predmetné protisúťažné účinky.
88.
Vzhľadom na piatu predloženú otázku preto navrhujem, že článok 102 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že ak podnik v dominantnom postavení odmietne poskytnúť prístup k takej platforme, akou je platforma dotknutá vo veci samej, orgán na ochranu hospodárskej súťaže nie je povinný na základe oznámenia o definícii relevantného trhu taxatívne vymedziť trh, na ktorom môže mať odmietnutie prístupu protisúťažné účinky. Stačí, aby orgán na ochranu hospodárskej súťaže preukázal, že predmetné správanie mohlo mať protisúťažné účinky vo vzťahu k výrobkom alebo službám, ktoré si navzájom konkurujú.
IV. Návrh
89.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázky, ktoré položila Consiglio di Stato (Štátna rada, Taliansko), takto:
1.
Pokiaľ ide o prvú predloženú otázku, článok 102 ZFEÚ
sa má vykladať v tom zmysle, že podmienky stanovené v rozsudku z 26. novembra 1998, Bronner (C‑7/97, EU:C:1998:569), sa neuplatňujú v prípade, že platforma, ktorej sprístupnenie sa žiada, nebola vyvinutá dominantným podnikom na účely jej výlučného používania, ale bola koncipovaná a navrhnutá tak, aby bola živená aplikáciami vývojárov tretích strán. V takej situácii nie je potrebné preukázať nevyhnutnosť tejto platformy pre susedný trh. Naopak, podnik zneužíva svoje dominantné postavenie, ak sa dopúšťa správania spočívajúceho vo vylúčení prístupu aplikácie vytvorenej tretím subjektom k tejto platforme, v bránení tomuto prístupu alebo v jeho oneskorení, pokiaľ toto správanie môže vyvolať protisúťažné účinky a nie je objektívne odôvodnené.
2.
Pokiaľ ide o druhú predloženú otázku, článok 102 ZFEÚ
sa má vykladať v tom zmysle, že skutočnosť, že žiadajúci podnik a ďalšie subjekty naďalej pôsobia na susednom trhu a posilnili svoje postavenie na trhu napriek tomu, že im nebol poskytnutý požadovaný prístup k digitálnej platforme, sama osebe neznamená, že odmietnutie dominantného podniku poskytnúť prístup nemohlo vyvolať protisúťažné účinky, a preto ho nemožno považovať za zneužitie. Vnútroštátny súd musí posúdiť, či dominantný podnik mohol svojím správaním brániť zachovaniu alebo rozvoju hospodárskej súťaže a vziať pritom do úvahy všetky relevantné okolnosti veci bez ohľadu na to, či tieto obmedzujúce účinky skutočne nastali alebo nie.
3.
Pokiaľ ide o tretiu predloženú otázku, článok 102 ZFEÚ
sa má vykladať v tom zmysle, že konanie podniku v dominantnom postavení spočívajúce v odmietnutí prístupu tretiemu subjektu k takej platforme, akou je platforma dotknutá vo veci samej, môže byť objektívne odôvodnené, ak je požadovaný prístup technicky nemožný, ak by mohol z technického hľadiska ovplyvniť výkonnosť platformy alebo ak je v rozpore s jej hospodárskym modelom alebo účelom. Samotná skutočnosť, že na účely poskytnutia prístupu k tejto platforme musí podnik v dominantnom postavení okrem udelenia súhlasu vyvinúť softvérovú šablónu s prihliadnutím na osobitné potreby subjektu žiadajúceho o prístup, nemôže sama osebe odôvodniť odmietnutie prístupu, pokiaľ je pre tento vývoj stanovený primeraný časový rámec a primeraná protihodnota v prospech podniku v dominantnom postavení. Podnik v dominantnom pomere musí obe skutočnosti po podaní jeho žiadosti oznámiť subjektu, ktorý žiada o prístup.
4.
Pokiaľ ide o štvrtú predloženú otázku, článok 102 ZFEÚ
sa má vykladať v tom zmysle, že nemôže sám osebe predstavovať základ povinnosti vymedziť ex ante objektívne kritériá na preskúmanie žiadostí o prístup k platforme. Len v prípade viacerých žiadostí podaných súčasne by neexistencia týchto kritérií mohla predstavovať prvok, ktorý treba zohľadniť pri posúdení údajne zneužívajúceho charakteru správania podniku v dominantnom postavení, ak vedie k nadmernému omeškaniu poskytnutia prístupu alebo k diskriminačnému zaobchádzaniu so súbežnými žiadateľmi.
5.
Pokiaľ ide o piatu predloženú otázku, článok 102 ZFEÚ
sa má vykladať v tom zmysle, že ak podnik v dominantnom postavení odmietne poskytnúť prístup k takej platforme, akou je platforma dotknutá vo veci samej, orgán na ochranu hospodárskej súťaže nie je povinný na základe oznámenia Komisie o definícii relevantného trhu na účely práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže (C/2024/1645) taxatívne vymedziť trh, na ktorom môže mať odmietnutie prístupu protisúťažné účinky. Stačí, aby orgán na ochranu hospodárskej súťaže preukázal, že predmetné správanie mohlo mať protisúťažné účinky vo vzťahu k výrobkom alebo službám, ktoré si navzájom konkurujú.
(
1
)	Jazyk prednesu: angličtina.
(
2
)	Google Italy Srl je talianska dcérska spoločnosť spoločnosti Google LLC, ktorú zase vlastní Alphabet Inc. Pre zjednodušenie budem tieto tri podniky, ktoré sú žalobcami vo veci samej, označovať ako „Google“.
(
3
)	Taliansky orgán na ochranu hospodárskej súťaže a trhu (ďalej len „AGCM“).
(
4
)	Ďalej len „Enel X“.
(
5
)	Rozsudok z 26. novembra 1998, Bronner (C‑7/97, EU:C:1998:569) (ďalej len „rozsudok Bronner“ alebo „podmienky vyplývajúce z rozsudku Bronner“).
(
6
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2022/1925 zo 14. septembra 2022 o súťažeschopných a spravodlivých trhoch digitálneho sektora a o zmene smerníc (EÚ) 2019/1937 a (EÚ) 2020/1828 (akt o digitálnych trhoch) (Ú. v. EÚ L 265, 2022, s. 1).
(
7
)	Pozri najmä rozsudok zo 17. septembra 2007, Microsoft/Komisia (T‑201/04, EU:T:2007:289) (ďalej len „rozsudok Microsoft“).
(
8
)	Rozsudok z 25. marca 2021, Slovak Telekom/Komisia (C‑165/19 P, EU:C:2021:239, bod 40) (ďalej len „rozsudok Slovak Telekom“).
(
9
)	Pokiaľ ide o komplexné vysvetlenie právnych a ekonomických dôvodov odmietnutia obchodovať, pozri O’DONOGHUE KC, R., PADILLA, J.: The Law and Economics of Article 102 TFEU. Bloomsbury, 2020, s. 509 a nasl.
(
10
)	Rozsudok Bronner (bod 41). Pozri tiež rozsudky z 29. apríla 2004, IMS Health (C‑418/01, EU:C:2004:257); zo 17. februára 2011, TeliaSonera Sverige (C‑52/09, EU:C:2011:83); z 10. júla 2014, Telefónica a Telefónica de España/Komisia (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062); Slovak Telekom; z 25. marca 2021, Deutsche Telekom/Komisia (C‑152/19 P, EU:C:2021:238); z 12. mája 2022, Servizio Elettrico Nazionale a i. (C‑377/20, EU:C:2022:379), a z 12. januára 2023, Lietuvos geležinkeliai/Komisia (C‑42/21 P, EU:C:2023:12) (ďalej len „rozsudok Baltic Rail“).
(
11
)	Prvá a druhá citovaná podmienka sa niekedy uvádzajú v opačnom poradí.
(
12
)	Návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs vo veci Bronner (C‑7/97, EU:C:1998:264).
(
13
)	Pozri okrem iného WHISH, R., BAILEY, D.: Competition law. 10. vyd. Oxford University Press, 2021, s. 772 a 773.
(
14
)	Návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs vo veci Bronner (C‑7/97, EU:C:1998:264, bod 56).
(
15
)	Tamže (body 57 a 62).
(
16
)	Tamže (bod 61).
(
17
)	Rozsudok Slovak Telekom (bod 46).
(
18
)	Tamže (bod 47).
(
19
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok Baltic Rail (bod 86). Pozri tiež rozsudok z 10. novembra 2021, Google a Alphabet/Komisia (Google Shopping) (T‑612/17, EU:T:2021:763, bod 217).
(
20
)	Tamže.
(
21
)	Pozri návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott vo veci Google a Alphabet/Komisia (C‑48/22 P, EU:C:2024:14). V čase vypracovania týchto návrhov rozsudok v uvedenej veci ešte nebol vyhlásený.
(
22
)	Tamže (bod 83 a nasl.).
(
23
)	Rozsudok Slovak Telekom/Komisia, bod 45).
(
24
)	Rozsudok Baltic Rail, bod 80).
(
25
)	Tamže (body 80 a 82).
(
26
)	Pokiaľ ide o kritickú analýzu tohto prístupu, pozri okrem iného O’DONOGHUE KC, R., PADILLA, J.: c. d., s. 585, a MUSCAT, A.: Testing for abusive refusals to supply in EU competition law: past, present and future. In: European Competition Law Review. 2021, roč. 42, č. 5, s. 256 až 268.
(
27
)	Pozri najmä štvrtú prejudiciálnu otázku, v ktorej sa používa výraz „podnik s dominantným postavením, ktorý má kontrolu nad digitálnou platformou“. Pozri tiež definíciu „Android Auto“, ktorú Google uviedla na internetovej adrese https://source.android.com/docs/automotive/start/what_automotive, ktorá tento produkt opisuje ako „platformu“.
(
28
)	SHIER, G., BYRNE, T.: Economic Principles. In: WIGGERS, M., STRUIJLAART, R., DIBBITS, J. (eds.): Digital Competition Law in Europe. Kluwer Law International, 2023, s. 17.
(
29
)	Pozri v tejto súvislosti usmernenia o kvalite pre aplikáciu Android Auto, ktoré musia dodržiavať vývojári aplikácií vytvárajúcich pre tento produkt, k dispozícii na internetovej adrese https://transparency.google/our‑policies/product‑terms/android‑auto/.
(
30
)	Pozri aj „Building an ecosystem“, na stránke https://developer.android.com/cars.
(
31
)	Pozri MENS, T., DE ROOVER, C., CLEVE, A. (eds.): Software Ecosystems. Tooling and Analytics. Springer, 2023, s. 6.
(
32
)	Pozri cieľ spoločnosti Google zlepšiť používateľskú skúsenosť a pomôcť vývojárom osloviť viac vodičov pomocou aplikácií v aute prostredníctvom systému Android Auto, k dispozícii na internetovej adrese https://android‑developers.googleblog.com/2020/08/android‑for‑cars.html#:~:text=We%20launched%20Android%20Auto%20for_cars%20in%20the%20coming%20months.
(
33
)	Pozri ANDREANGELI, A.: Case note on T‑201/04, Microsoft/Komisia, Judgment of 17 September 2007. In: Common Market Law Review. 2008, roč. 45, č. 3, s. 863, a O’DONOGHUE KC, R., PADILLA, J.: c. d., s. 534 a 535.
(
34
)	Rozsudok Microsoft (body 647 a 648).
(
35
)	Pozri body 30 a 31 vyššie.
(
36
)	Pozri v tejto súvislosti návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott vo veci Google a Alphabet/Komisia (C‑48/22 P, EU:C:2024:14, bod 89).
(
37
)	Jedným z hlavných tvrdení, ktoré Google uvádza v konaní na vnútroštátnom súde, ako je opísané v návrhu na začatie prejudiciálneho konania, je to, že Android Auto a aplikácia ako JuicePass nie sú v konkurenčnom vzťahu, čo znamená, že odmietnutie poskytnutia prístupu nemôže v nijakom prípade viesť ku konštatovaniu protisúťažných vylučujúcich účinkov. Druhá prejudiciálna otázka sa však netýka tejto problematiky, ale skôr otázky, či možno vylúčiť existenciu protisúťažných účinkov, ak nastanú okolnosti opísané v tejto otázke. Preto sa podľa môjho názoru tvrdením spoločnosti Google nemusí zaoberať Súdny dvor, ale musí o ňom rozhodnúť vnútroštátny súd vo veci samej.
(
38
)	Rozsudok z 12. mája 2022, Servizio Elettrico Nazionale a i. (C‑377/20, EU:C:2022:379).
(
39
)	Tamže (bod 44).
(
40
)	Tamže (bod 53 a tam citovaná judikatúra) a rozsudok z 19. januára 2023, Unilever Italia Mkt. Operations (C 680/20, EU:C:2023:33, bod 41).
(
41
)	Tamže (body 56 a 72 a citovaná judikatúra).
(
42
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. februára 2011, TeliaSonera Sverige (C‑52/09, EU:C:2011:83, bod 64).
(
43
)	Pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs vo veci Syfait a i. (C‑53/03, EU:C:2004:673, body 71 a 72).
(
44
)	Rozsudok z 27. marca 2012, Post Danmark (C‑209/10, EU:C:2012:172, bod 40 a tam citovaná judikatúra). Pozri aj oznámenie Komisie – Usmernenie o prioritách Komisie v oblasti presadzovania práva pri uplatňovaní článku [102 ZFEÚ] na prípady zneužívania dominantného postavenia podnikov na vylúčenie konkurentov z trhu (Ú. v. EÚ C 45, 2009, s. 7, body 28 až 31) (ďalej len „usmernenie Komisie“).
(
45
)	Na účely kritickej analýzy pozri CASTILLO DE LA TORRE, F., GIPPINI‑FOURNIER, E.: Evidence, Proof and Judicial Review in EU Competition Law. Edward Elgar Publishing, 2024, s. 243 až 247
(
46
)	Pozri rozsudok z 27. marca 2012, Post Danmark (C‑209/10, EU:C:2012:172, bod 41). Podľa tohto rozsudku môže byť objektívnym odôvodnením aj to, že správanie dominantného podniku vedie k značnému nárastu efektívnosti, ktorý prevažuje nad akýmikoľvek protisúťažnými účinkami na spotrebiteľov. Vzhľadom na opis veci samej zo strany vnútroštátneho súdu však takýto druh odôvodnenia nie je v prejednávanej veci relevantný.
(
47
)	Pozri WHISH, R., BAILEY, D.: c. d., s. 220, a VAN DER VIJVER, T.: Article 102 TFEU: How to claim the application of objective justifications in the case of prima facie dominance abuses? In: Journal of European Competition Law & Practice. Oxford University Press, 2013, roč. 4, č. 2, s. 121 až 133. Pozri tiež usmernenie Komisie, bod 28.
(
48
)	Pozri bod 5 vyššie.
(
49
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky z 5. septembra 2019, Regards Photographiques (C‑145/18, EU:C:2019:668, bod 43), a z 9. novembra 2017, AZ (C‑499/16, EU:C:2017:846, bod 24).
(
50
)	Autori právnej náuky poukazujú na to, že rozhodovacia prax Komisie a judikatúra Súdneho dvora zaujímajú k objektívnym odôvodneniam striktný prístup. Pozri O’DONOGHUE KC, R., PADILLA, J.: c. d., s. 658.
(
51
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. októbra 1994, Tetra Pak/Komisia (T‑83/91, EU:T:1994:246, bod 138), potvrdený v odvolacom konaní rozsudkom zo 14. novembra 1996, Tetra Pak/Komisia (C‑333/94 P, EU:C:1996:436, bod 37).
(
52
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. marca 2012, Post Danmark (C‑209/10, EU:C:2012:172, bod 42). Pozri tiež rozsudok Microsoft (bod 688).
(
53
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 30. januára 2020, Generics (UK) a i. (C‑307/18, EU:C:2020:52, bod 166). Pozri aj rozsudok vo veci Microsoft (bod 698) a rozsudok zo 14. septembra 2022, Google a Alphabet/Komisia (Google Android) (T‑604/18, EU:T:2022:541, bod 616).
(
54
)	Pozri v tejto súvislosti WHISH, R., BAILEY, D.: c. d., s. 223.
(
55
)	Rozsudok Microsoft (bod 688).
(
56
)	Pozri v tejto súvislosti rozsudok z 9. septembra 2009, Clearstream/Komisia (T‑301/04, EU:T:2009:317, bod 106), v ktorom Všeobecný súd konštatoval, že samotná skutočnosť, že na to, aby dominantný podnik umožnil prístup, sú potrebné významné zmeny v počítačových systémoch, podrobné prípravy a početné série testov, sama osebe neodôvodňuje oneskorenie poskytnutia prístupu o dva roky.
(
57
)	Aj keď sa pochybnosti vyjadrené vnútroštátnym súdom netýkajú konkrétne spôsobu, akým sa majú vypočítať náklady na vývoj šablóny, je dôležité mať na pamäti, že náklady musia byť striktne spojené s dôvodmi, ktoré odôvodňujú potrebu šablóny, a s časom potrebným na tento účel. Odmenu, ktorú má žiadajúci podnik zaplatiť, môžu ovplyvniť aj ďalšie faktory, akým je vývoj šablóny na základe personalizovanej žiadosti namiesto šablóny zahŕňajúcej všeobecnú kategóriu aplikácií. Nakoniec je dôležité zohľadniť prospech, ktorý by dominantný podnik mohol získať zo zavedenia novej šablóny, a teda aj nových kompatibilných aplikácií, do svojej platformy.
(
58
)	Pozri okrem iného rozsudok zo 6. septembra 2017, Intel/Komisia (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, bod 135 a citovaná judikatúra).
(
59
)	Rozsudok Microsoft (bod 335).
(
60
)	Rozsudok z 29. apríla 2004, IMS Health (C‑418/01, EU:C:2004:257, bod 44).
(
61
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. apríla 2004, IMS Health (C‑418/01, EU:C:2004:257, bod 45).
(
62
)	Pozri aktuálne Oznámenie Komisie o definícii relevantného trhu na účely práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže (C/2024/1645) (ďalej len „oznámenie Komisie o definícii relevantného trhu“).