62016TJ0573_RES
Vec T-573/16
PT
proti
Európskej investičnej banke
Rozsudok Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 3. júla 2019
„Verejná služba – Zamestnanci EIB – Organizačné usporiadanie služieb – Uvoľnenie zo služby – Prístup k elektronickej schránke a k počítačovým pripojeniam – Konanie pred podaním žaloby – Prípustnosť – Právna istota – Právo byť vypočutý – Prezumpcia neviny – Záverečná správa OLAF-u – Povinnosť odôvodnenia – Zodpovednosť – Majetková ujma – Nemajetková ujma
Právo Európskej únie – Zásady – Právna istota – Právna úprava Únie – Požiadavka jasnosti a predvídateľnosti
(pozri body 233 – 237)
Úradníci – Zamestnanci Európskej investičnej banky – Organizačné usporiadanie služieb – Uvoľnenie zamestnanca zo služby – Rozhodnutie, ktoré zamestnanca oslobodzuje od jeho pracovných povinností bez toho, aby spresňovalo uplatniteľný právny základ alebo umožňovalo zamestnancovi určiť jeho časovú pôsobnosť – Neprípustnosť – Porušenie zásady právnej istoty
(Poriadok zamestnancov Európskej investičnej banky, články 16, 22, 23 a 39)
(pozri body 238 – 258)
Zhrnutie
V rozsudku PT/EIB (T-573/16) z 3. júla 2019 Všeobecný súd vyhovel žalobe zamestnanca Európskej investičnej banky (EIB) proti rozhodnutiam, ktorými ho EIB „uvoľnila zo služby“ počas celkovej doby viac než dva a pol roka a zablokovala mu prístup k jeho elektronickej schránke a k počítačovým pripojeniam EIB. Vo svojom rozhodnutí Všeobecný súd zrušil napadnuté rozhodnutia a uložil EIB povinnosť zaplatiť náhradu škody vo výške 25000 eur ako náhradu nemajetkovej ujmy utrpenej na základe týchto rozhodnutí.
O žalobcovi bolo vydaných viacero rozhodnutí, ktoré ho na dlhší čas zbavili možnosti plniť si svoje úlohy, hoci jeho mzda zostala zachovaná. Cieľom týchto rozhodnutí bolo jednak uľahčiť obnovenie normálneho stavu v kontexte napätia škodlivého pre dobré fungovanie služby, do ktorej bol žalobca priradený, a jednak zaistenie pokojného priebehu vyšetrovaní vo veci obvinení z vydierania a pokusu o vydieranie vznesených proti žalobcovi, resp. umožnenie administratíve, aby vyvodila dôsledky z vyšetrovacích správ, ktoré boli výsledkom týchto vyšetrovaní. Žalobca sa vo svojej žalobe odvolával na porušenie zásady právnej istoty a povinnosti odôvodnenia, keďže neumožňovali pochopiť, aký vplyv na jeho práva a povinnosti majú štyri z týchto rozhodnutí, o ktorých tvrdil, že obsahujú pojmy a výrazy, ktorých rozsah ani presný význam nemohol posúdiť, a že v prvých dvoch z nich nie je vyjadrený použitý právny základ.
Na úvod, pokiaľ ide o zlučiteľnosť chýbajúcej identifikácie použitého právneho základu v prvých dvoch rozhodnutiach so zásadou právnej istoty a s povinnosťou odôvodnenia, Všeobecný súd uviedol, že tieto dve rozhodnutia nepoukázali na žiadnu právnu normu ani neuviedli žiadne prvky, ktoré by žalobcovi mohli umožniť identifikovať takýto právny základ. V tejto súvislosti Všeobecný súd poznamenal, že pojem „uvoľnenie zo služby“ nemá výslovnú oporu v žiadnom právnom predpise Európskej únie, a že nebolo preukázané, že by zodpovedal bežnému alebo dokonca známemu postupu, či už konkrétne v EIB alebo v inštitúciách Únie vo všeobecnosti. Všeobecný súd tiež konštatoval, že EIB dlhodobo neodpovedala na žiadosti žalobcu o objasnenie, pokiaľ ide o použitý právny základ, pričom sa obmedzila na informáciu, že mu nebol pozastavený výkon funkcie.Všeobecný súd dospel k záveru, že prvé dve rozhodnutia boli zaťažené porušením zásady právnej istoty a nedostatkom odôvodnenia.
Pokiaľ ide ďalej o otázku, v akom rozsahu zásada právnej istoty zaväzuje inštitúciu alebo orgán Únie k tomu, aby špecifikoval trvanie individuálneho opatrenia, ako je uvoľnenie zo služby, ktorému bol vystavený žalobca, Všeobecný súd usúdil, že prislúcha EIB, aby umožnila žalobcovi posúdiť dobu, na ktorú má byť uvoľnený zo služby s dostatočnou mierou istoty. Táto požiadavka bola o to naliehavejšia, že dlhodobé uvoľnenie zo služby, akému bol vystavený žalobca, nie je rovnocenné s rozhodnutím o pozastavení výkonu funkcie, keďže ho nielen zbavuje možnosti plniť svoje úlohy, ale môže mať aj významné nepriaznivé dôsledky pre jeho profesionálnu, správnu a finančnú situáciu. Keďže totiž takéto uvoľnenie zo služby bráni dotknutej osobe v tom, aby pracovala, zbavuje ju možnosti byť riadne hodnotená, a tým pádom aj možnosti, že by jej boli vyplatené odmeny alebo že by bola dokonca povýšená na základe dosiahnutých výsledkov. Keďže sa dotknutej osobe neprideľujú žiadne úlohy, môže sa navyše odvolávať na to, že jej bola spôsobená nemajetková ujma a na zásadu zhody medzi platovou triedou a pracovným miestom. Na rozdiel od rozhodnutia o pozastavení výkonu funkcie, ktorého maximálna doba platnosti sú tri mesiace s výnimkou prípadu trestného konania, tretie a štvrté rozhodnutie neobsahovali žiadne číselne vyjadrené obmedzenie platnosti. Je pravda, že tieto rozhodnutia potvrdzujú predbežnú povahu uvoľnenia zo služby a v podstate spresňujú, že jeho trvanie je podmienené tým, že dôjde k nejakej budúcej udalosti, a to k vypracovaniu vyšetrovacej správy Európskeho úradu pre boj proti podvodom. Dátum, kedy taká udalosť nastane, však nebolo možné ku dňu prijatia týchto rozhodnutí určiť s dostatočnou presnosťou . Všeobecný súd na základe toho usúdil, že tretie a štvrté rozhodnutie boli zaťažené porušením zásady právnej istoty.