Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
JEAN
RICHARD
DE
LA
TOUR
prednesené
26. marca 2026(1)
Vec C‑706/23
Şcoala gimnazială „Mihai Eminescu“ Vaslui
proti
Uniunea Sindicală „Didactica“ Vaslui v mene svojich členov:
KM,
LN,
HT,
JC,
BF,
AX,
TK,
MG,
DB,
EJ,
RL,
DV,
MR,
GP
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Curtea de
Apel
Iaşi (Odvolací
súd
Iaşi,
Rumunsko)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Sociálna
politika – Smernica 2003/88/ES – Článok 7 – Charta
základných
práv
Európskej
únie – Článok 31
ods. 2 – Rámcová
dohoda o práci
na
kratší
pracovný
čas,
ktorú
uzavreli
UNICE,
CEEP a ETUC – Rámcová
dohoda o práci
na
dobu
určitú,
ktorú
uzavreli
ETUC,
UNICE a CEEP – Doložky
4
body 1 – Zásada
zákazu
diskriminácie – Zásada
prorata temporis – Kumulácia
rôznych
pracovných
zmlúv – Pedagogickí
zamestnanci
zamestnaní
na
základe
pracovných
zmlúv
na
plný
úväzok
na dobu
neurčitú a na
kratší
pracovný
čas
na dobu
určitú – Odmena
za
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok
vypočítaná
len
na
základe
pracovnej
zmluvy
na
dobu
neurčitú
na plný
úväzok – Priznanie
príspevku
na
stravu s ohľadom
na
skutočne
odpracovaný
čas
len v rámci
plnenia
pracovnej
zmluvy
na plný
úväzok “
I.      Úvod
1.        Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
sa
týka
výkladu
článku 7
ods. 1
smernice
2003/88/ES(2) a článku 31
ods. 2
Charty
základných
práv
Európskej
únie(3),
ako
aj
doložky
4
bodu 1
rámcovej
dohody o práci
na
kratší
pracovný
čas
uzavretej
6. júna
1997,
ktorá
je
uvedená v prílohe k smernici
97/81/ES(4), a doložky
4
bodu 1
rámcovej
dohody o práci
na
dobu
určitú
uzavretej
18. marca 1999,
ktorá
je
uvedená v prílohe k smernici
1999/70/ES(5) (ďalej
spoločne
len
„rámcové
dohody“).
Tieto
doložky
4
body 1
sú v podstate
formulované
rovnako.
2.        Tento
návrh
bol
podaný v rámci
sporu
medzi
Uniunea Sindicală „Didactica“
Vaslui (odborový
zväz
„Didactica“
Vaslui,
Rumunsko),
ktorý
koná v mene
štrnástich
svojich
členov,
pedagogických
alebo
pomocných
pedagogických
zamestnancov
(ďalej
len
„dotknutí
zamestnanci“), a Şcoala Gimnazială „Mihai Eminescu“
Vaslui (stredná
škola
„Mihai Eminescu“
vo
Vaslui,
Rumunsko)
(ďalej
len
„stredná
škola
„Mihai Eminescu“)
vo
veci
výpočtu
ich
peňažných
nárokov
súvisiacich s platenou
dovolenkou
za
kalendárny
rok a priznania
príspevku
na
stravu,
ktorý
by
mal
byť
pripočítaný k ich
odmene v prípade
kumulácie
pracovnej
zmluvy
na
dobu
neurčitú(6) na
plný
úväzok
pre
základné
pracovné
miesto a pracovnej
zmluvy
na
dobu
určitú(7) na
kratší
pracovný
čas.
3.        Pokiaľ
ide o výklad
článku 7
ods. 1
smernice
2003/88 a doložiek
4
bodov 1
rámcových
dohôd
na
účely
zabezpečenia
rovnosti
zaobchádzania v oblasti
odmeny
za
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok,
judikatúra
Súdneho
dvora
poskytuje
spoľahlivé
usmernenia.
Novou
otázkou,
ktorú
treba
vyriešiť,
je
otázka
porovnateľnosti
situácií v prípade
kumulácie
pracovných
zmlúv
uzavretých
pracovníkom, a to
najmä s tým
istým
zamestnávateľom.
4.        Táto
otázka
nadväzuje
na
mnohé
rozsudky, v ktorých
Súdny
dvor v úvode
svojho
výkladu
doložiek
4
bodov 1
rámcových
dohôd
vždy
spresnil,
že
ich
treba
chápať
tak,
že
vyjadrujú
zásadu
sociálneho
práva
Únie,
ktorú
nemožno
vykladať
reštriktívne
vzhľadom
na
cieľ
zabezpečiť
uplatňovanie
zásady
zákazu
diskriminácie
pracovníkov
na
dobu
určitú
alebo
na
kratší
pracovný
čas.
Uvediem
dôvody,
pre
ktoré
sa
domnievam,
že
rámcové
dohody
sú
uplatniteľné
za
okolností
veci
samej,
keďže
kumulácia
pracovných
zmlúv
je v skutočnosti
irelevantná.
II.    Právny rámec
A.      Právo Únie
5.        Treba
odkázať
na
článok 7
smernice
2003/88,
ako
aj
na
doložky
2
až
4
rámcových
dohôd.
B.      Rumunské právo
6.        Podstatu
vnútroštátnej
právnej
úpravy
možno
zhrnúť
nasledovne s odkazom
na:
–        Legea nr.
1/2011 a educației naționale (zákon
č. 1/2011 o štátnom
vzdelávaní)(8) z 5. januára
2011, v znení
uplatniteľnom
na
spor
vo
veci
samej(9) (ďalej
len
„zákon
č. 1/2011“),
–        Legea‑cadru nr.
153/2017
privind salarizarea personalului plătit din fonduri publice (rámcový
zákon
č. 153/2017 o odmeňovaní
zamestnancov
platených z verejných
zdrojov)(10) z 28. júna
2017, v znení
uplatniteľnom
na
spor
vo
veci
samej
(ďalej
len
„rámcový
zákon
č. 153/2017“),
a
–        vykonávacie
pravidlá
týkajúce
sa
zákona
č. 1/2011:
–        Normele metodologice privind întocmirea proiectului de
încadrare,
respectiv a planului de
încadrare a personalului didactic de
predare din unitățile de
învățământ preuniversitar și încadrarea în regim de
plata cu ora a personalului didactic de
predare din învățământul preuniversitar (vykonávacie
pravidlá
týkajúce
sa
vypracovania
projektu a plánu
zamestnávania
pedagogických
zamestnancov
zariadení
základného a stredoškolského
vzdelávania,
ako
aj
zamestnávania
pedagogických
zamestnancov
zariadení
základného a stredoškolského
vzdelávania v režime
hodinovej
odmeny),
schválené
Ordinul nr.
4165/2018
(vyhláška
č. 4165/2018)(11) z 24. júla
2018
(ďalej
len
„vykonávacie
pravidlá z roku
2018“),
ako
aj
–        Normele metodologice privind efectuarea concediului de
odihnă al personalului didactic de
predare,
de
conducere,
de
îndrumare și control și al personalului de
cercetare din învățământul de
stat (vykonávacie
pravidlá
týkajúce
sa
ročnej
dovolenky
pedagogických
zamestnancov,
vedúcich,
riadiacich a dozorných
pracovníkov a výskumných
pracovníkov v štátnom
školstve),
schválené
Ordinul nr.
4050/2021
(vyhláška
č. 4050/2021)(12) z 29. júna
2021
(ďalej
len
„vykonávacie
pravidlá z roku
2021“)(13).
7.        Učitelia
platení z verejných
zdrojov
môžu
byť
zamestnaní
na
základe
ZDN
alebo
ZDU
(článok 254
ods. 1
zákona
č. 1/2011).
Kumulácia
pedagogických
pracovných
miest
je
prípustná v prípade
uvoľnenia
pracovného
miesta v súlade
so
všeobecnými
zákonnými
ustanoveniami,
ako
aj s ustanoveniami
upravujúcimi
prekrývanie
časových
rozvrhov,
maximálny
počet
hodín
pedagogickej
činnosti
týždenne a odpočinok v prípade
prekročenia
tohto
času
(článok 29
rámcového
zákona
č. 153/2017 a článok 6
vykonávacích
pravidiel z roku
2018,
ktorého
predmetom
je
zamestnanie v režime
hodinovej
odmeny).
8.        Hlavný
pracovný
čas
učiteľov
na
stredných
školách a postsekundárnych neuniverzitných
školách
je
18
hodín
týždenne
[článok 262
ods. 3 písm. c)
zákona č. 1/2011] s maximálnou
dĺžkou
40
hodín
týždenne
(8
hodín
denne)
(článok 262
ods. 1
tohto
zákona).
Tento
článok 262
sa
nachádza v oddiele
uvedeného
zákona s názvom
„Pracovný
čas
pedagogickej
činnosti“.
9.        Odmena
pedagogických
zamestnancov
sa v prípade
ZDU
alebo
kumulácie
pracovných
miest
vypočíta
podľa
času
pedagogickej
činnosti
na
hodinovom
základe
(článok 254
ods. 1
zákona
č. 1/2011;
článok 12
ods. 1
kapitoly I
časti B
prílohy I k rámcovému
zákonu
č. 153/2017 a článok 3
ods. 6
vykonávacích
pravidiel z roku
2018).
10.      Učitelia
zamestnaní
na
plný
úväzok
na
základe
ZDU
alebo
ZDN
majú
počas
celého
školského
roka
nárok
na
62
pracovných
dní
platenej
dovolenky
za
kalendárny
rok,
ktoré
môžu
byť
prenesené
do
nasledujúceho
školského
roka,
ak
neboli
čerpané
(článok 267
ods. 1 a 3
zákona
č. 1/2011).(14) Tí,
ktorí
odpracovali
časť
školského
roka
alebo
rok
na
kratší
pracovný
čas,
majú
nárok
na
pomernú
časť
dovolenky
za
kalendárny
rok
za
odpracované
obdobie v príslušnom
školskom
roku
(článok 3
ods. 2 a 5
vykonávacích
pravidiel z roku
2021(15)).
11.      Počas
dovolenky
za
kalendárny
rok
dostávajú
pedagogickí
zamestnanci
„náhradu
mzdy
za
dovolenku
vypočítanú v súlade s právnymi
predpismi
uplatniteľnými
na
zamestnancov
platených z verejných
zdrojov“
(článok 11
kapitoly I
časti B
prílohy I k rámcovému
zákonu
č. 153/2017).
12.      Pokiaľ
ide o výpočet
tejto
„náhrady
mzdy
za
dovolenku“,
bez
ohľadu
na
to,
či
pedagogickí
zamestnanci
uzavreli
ZDU
alebo
ZDN, v návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
sa
neuvádza
žiadne
konkrétne
právne
ustanovenie. Z článku 5
ods. 1
vykonávacích
pravidiel z roku
2021
možno
vyvodiť,(16) že
odmena
vyplácaná
počas
práce v rámci
ZDN
zostáva
zachovaná v plnej
výške.
Treba
teda
rovnako
ako
Európska
komisia
odkázať
na
všeobecné
pravidlo
uplatniteľné
na
všetkých
pracovníkov,
ktoré
je
uvedené v článku 150
Legea nr. 53/2003
privind Codul muncii (zákon
č. 53/2003 o Zákonníku
práce)(17) z 24. januára
2003(18).
Podľa
tohto
článku
„za
obdobie
dovolenky
za
kalendárny
rok
má
zamestnanec
nárok
na
náhradu
mzdy
za
dovolenku,
ktorá
nemôže
byť
nižšia
ako
základná
mzda, a na
náhrady a príplatky
trvalého
charakteru
za
toto
obdobie
vyplývajúce z individuálnej
pracovnej
zmluvy.
… Náhrada
mzdy
za
dovolenku
sa
rovná
dennému
priemeru
[týchto]
mzdových
nárokov…
za
tri
mesiace
pred
mesiacom
čerpania
dovolenky,
vynásobenému
počtom
dní
dovolenky“.
13.      Naproti
tomu v prípade
kumulácie
pracovných
miest
„učitelia v službe,
ktorí
pracujú
aj v režime
hodinovej
odmeny,
majú
nárok
na
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok
len v súvislosti
so
základným
pracovným
miestom,
na
ktoré
uzatvorili
individuálnu
pracovnú
zmluvu“
(článok 5
ods. 1
vykonávajúcich
pravidiel z roku
2021(19)).
14.      Okrem
toho
zamestnanci
platení z verejných
zdrojov
dostávajú
príspevky
na
stravu
vo
výške
jednej
dvanástiny
dvojnásobku
garantovanej
minimálnej
hrubej
základnej
mzdy,
ktoré
sú
vyplácané
mesačne v pomere
ku skutočnému
pracovnému
času
za
predchádzajúci
mesiac, a to
do
určitej
výšky
(článok 18
ods. 1 a 2
rámcového
zákona
č. 153/2017).
Vyplatenie
príspevku
na
stravu a iných
príplatkov,
kompenzácií a iných
doplnkov
nesmie
presiahnuť
30 % výšky
základnej
mzdy
(článok 25
ods. 1
tohto
zákona).
III. Skutkové okolnosti sporu vo veci samej a prejudiciálne otázky
15.      Počas
školských
rokov
2019/2020
až
2022/2023
každý z dotknutých
zamestnancov
uzavrel
so
strednou
školou
„Mihai Eminescu“
ZDU
na
kratší
pracovný
čas(20) v režime
hodinovej
odmeny, a to
na
obdobie
od
septembra
do
júna
každého z týchto
školských
rokov.
Tieto
zmluvy
sa
kumulovali
so
ZDN
na
plný
úväzok,
ktoré
uzavreli
ako
pedagogickí
alebo
pomocní
pedagogickí
zamestnanci s týmto
zariadením
alebo v prípade
jedného z nich s iným
zariadením.
16.      Peňažné
nároky
za
vyčerpanú
dovolenku
za
kalendárny
rok(21) a príspevok
na
stravu
boli
určené
výlučne
vo
vzťahu k odmene
za
základný
pracovný
čas,
t. j. na
základe
ZDN
na
plný
úväzok,
bez
zohľadnenia
činnosti
vykonávanej v rámci
ZDU.
17.      Odporkyňa
podala
na
Tribunalul Vaslui (Vyšší
súd
Vaslui,
Rumunsko) žalobu,
ktorou
sa
domáhala,
aby
bola
strednej
škole
„Mihai Eminescu“
uložená
povinnosť
vypočítať a vyplatiť
dotknutým
zamestnancom
náhrady
mzdy
za
dovolenku
za
kalendárny
rok a príspevky
na
stravu
(v pomere
ku skutočnému
pracovnému
času)
na
základe
miezd
poberaných v režime
hodinovej
odmeny.
18.      Rozsudkom
zo
17. marca 2023
tento
súd
tejto
žalobe
vyhovel.
Po
prvé
na
účely
vylúčenia
uplatnenia
normatívnych
správnych
aktov,(22) ktoré
obmedzujú
priznanie
platenej
dovolenky
za
kalendárny
rok
na
zmluvu
uzavretú
pre
základné
pracovné
miesto,
uviedol,
že
článok 144
ods. 1
Zákonníka
práce,
ktorý
zaručuje
právo
na
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok,
má v hierarchii
noriem
vyššiu
právnu
silu.
Taktiež
vychádzal z uplatnenia
článku 7
smernice
2003/88 v spojení s doložkou
4
rámcovej
dohody o práci
na
kratší
pracovný
čas,
ktorá
sa
týka
zásady
zákazu
diskriminácie,
ako
ich
vykladá
Súdny
dvor,
aby
dospel k záveru,
že
vnútroštátna
právna
úprava
zakazujúca
priznanie
platenej
dovolenky
za
kalendárny
rok
je
nezlučiteľná s týmito
ustanoveniami.
19.      Po
druhé,
pokiaľ
ide o príspevok
na
stravu
požadovaný v pomere
ku skutočnému
pracovnému
času,
uvedený
súd
na
účely
nariadenia
jeho
vyplatenia
uviedol,
že
uplatniteľná
právna
úprava(23) nerobí
rozdiely z hľadiska
povahy
zmluvy.
20.      Stredná
škola
„Mihai Eminescu“
podala
proti
tomuto
rozsudku
odvolanie
na
Curtea de
Apel
Iaşi (Odvolací
súd
Iaşi,
Rumunsko),
ktorý
je
vnútroštátnym
súdom
predkladajúcim
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
pričom
toto
odvolanie
obmedzila
na
priznanie
náhrady
mzdy
za
dovolenku
za
kalendárny
rok.
21.      Toto
školské
zariadenie
tvrdí,
že
základná
mzda
učiteľa
zamestnaného
na
základe
ZDU
sa
používa
na
výpočet
hodinovej
odmeny
týkajúcej
sa
voľného
alebo
vyhradeného
učiteľského
miesta a že
výkon
vyučovacej
činnosti s hodinovou
odmenou
sa
musí
považovať
za
dodatočný
úkon k základnej
zmluve.
Zastáva
názor,
že z právnych
ustanovení
vyplýva,
že
rumunský
zákonodarca
sa
domnieval,
že
náhrada
mzdy
za
dovolenku
za
kalendárny
rok
sa
má
poskytnúť
len
za
základný
pracovný
čas,
ktorý
zodpovedá
ZDN.
22.      Okrem
toho
tvrdí,
že
dotknutí
zamestnanci
majú
nárok
na
príspevok
na
stravu
za
základné
pracovné
miesto,
ktorý
predstavuje
jednu
dvanástinu
dvojnásobku
garantovanej
minimálnej
hrubej
základnej
mzdy.
Priznanie
príspevku
na
stravu
prvostupňovým
súdom
za
činnosť
vykonávanú v režime
hodinovej
odmeny
preto
vedie k prekročeniu
hornej
hranice
30 % výšky
základnej
mzdy,
ako
je
stanovená v článku 25
rámcového
zákona
č. 153/2017,
na
ktorý
odkazuje
článok 18
tohto
rámcového
zákona.
23.      V prvom
rade
predkladajúci
vnútroštátny
súd
nemá
pochybností o tom,
že
právna
úprava
týkajúca
sa
vyplácania
dovolenky
za
kalendárny
rok
vytvára
rozdielne
zaobchádzanie
so
zamestnancami v neprospech
tých,
ktorí
pracujú
súbežne,
čo
vyplýva z výpočtu
ich
odmeny
vyplácanej
počas
platenej
dovolenky
za
kalendárny
rok
len v súvislosti s príjmom
zo
závislej
činnosti
poberaným
za
základné
pracovné
miesto
bez
zohľadnenia
príjmov
za
prácu
vykonávanú
na
základe
ZDU
na
kratší
pracovný
čas.
Uvádza
však,
že
časť
vnútroštátnych
súdov a Curtea Constituțională (Ústavný
súd,
Rumunsko)
zastávajú
názor,
že
toto
rozdielne
zaobchádzanie
nie
je
diskriminačné.
Pripomína,
že
tento
posledný
uvedený
súd
rozhodol,(24) že
určenie
spôsobu
výpočtu
výšky
náhrady
mzdy
za
dovolenku,
ktorý
sa
uplatňuje
bez
diskriminácie
na
všetkých
zamestnancov v prípade
kumulácie
pracovných
zmlúv
verejných
zamestnancov,
patrí
výlučne
do
právomoci
zákonodarcu a nemôže
predstavovať
otázku
ústavnosti,
pokiaľ
zákonodarca
priznáva
právo
na
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok.
Vnútroštátny
súd
sa
pýta
na
zlučiteľnosť
tejto
analýzy s právom
Únie.
24.      V druhom
rade
predkladajúci
vnútroštátny
súd
najprv
vysvetľuje,
že
príspevok
na
stravu
je
peňažná
suma,
ktorá
sa
pridáva k mzdovým
nárokom.
Jej
výška
sa
mení v závislosti
od
výšky
garantovanej
minimálnej
hrubej
základnej
mzdy a nemôže
prekročiť
dvanástinu
jej
dvojnásobku,
pričom
táto
maximálna
hranica
sa
vypočíta
pre
prácu
na
plný
úväzok.
Ďalej
uvádza,
že
nárok
na
príspevok
na
stravu
sa
zdá
byť
neoddeliteľne
spojený s pracovnoprávnymi
podmienkami,
ako
sú
vymedzené v judikatúre
Súdneho
dvora,(25) a to z dôvodu,
že
právne
predpisy
zahŕňajú
tento
príspevok
do
kategórie
mesačných
príjmov
zo
závislej
činnosti a že
podlieha
dani,
ako
aj
plateniu
príslušných
odvodov.
Vzhľadom
na
právo
Únie
sa
tak
ako
pri
výpočte
náhrady
mzdy
za
platenú
dovolenku
pýta
na
rozdielne
zaobchádzanie s učiteľom v situácii
kumulácie
pracovných
miest, a to z dôvodu,
že
dostáva
príspevok
na
stravu
len
za
činnosť,
ktorú
vykonáva
na
základe
ZDN
na
plný
úväzok, a nie
na
základe
ZDU
na
kratší
pracovný
čas v režime
hodinovej
odmeny.
25.      Napokon
dodáva,
že
toto
rozdielne
zaobchádzanie
je
odôvodnené
len
zákonným
limitom,
ktorý
vyžaduje,
aby
sa
neprekročila
maximálna
výška
príspevku
na
stravu
splatného v prípade
práce
na
plný
úväzok,
aj
keď
učiteľ
pracuje
nad
rámec
zákonom
stanoveného
mesačného
pracovného
času
na
základe
dvoch
samostatných
zmlúv.
Vnútroštátny
súd
zastáva
názor,
že
táto
ekonomická
výhoda
nie
je
pri
výpočte
náhrady
mzdy
za
dovolenku
za
kalendárny
rok
uznaná,
pretože
sa
poskytuje
len v pomere
ku skutočnému
pracovnému
času.
26.      V tejto
súvislosti
sa
tento
súd
opiera o rozsudok z 11. novembra
2015,
Greenfield(26),
aby
uviedol,
že
ak
sa
príspevok
na
stravu
považuje
za
súčasť
bežného
odmeňovania
učiteľa
týkajúceho
sa
ZDU a kratší
pracovný
čas,
musí
byť
tento
príspevok
zahrnutý
aj
do
určenia
peňažných
nárokov
súvisiacich s platenou
dovolenkou
za
kalendárny
rok.
27.      Za
týchto
podmienok
Curtea de
Apel
Iaşi (Odvolací
súd
Iaşi)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
tieto
prejudiciálne
otázky:
„1.      Majú
sa
článok 7
ods. 1
smernice
2003/88,
článok 31
ods. 2
[Charty],
doložka
4
ods. 1
rámcovej
dohody o práci
na
kratší
pracovný
čas… a doložka
4
ods. 1
rámcovej
dohody o práci
na
dobu
určitú…
vykladať v tom
zmysle,
že
bránia
vnútroštátnej
právnej
úprave,
podľa
ktorej v prípade
viacerých
pracovných
zmlúv
uzatvorených
tým
istým
pracovníkom v oblasti
základného a stredoškolského
vzdelávania – konkrétne
[ZDN]
na plný
pracovný
úväzok v súvislosti
so
základným
pracovným
miestom a [ZDU]
na čiastočný
pracovný
úväzok v režime hodinovej
odmeny – má
tento
pracovník
nárok
na
odmenu
súvisiacu s platenou
dovolenkou
za
kalendárny
rok
vypočítanú
len v súvislosti
so
základným
pracovným
miestom?
2.      Majú
sa
doložka
4
ods. 1
rámcovej
dohody o práci
na
kratší
pracovný
čas…,
doložka
4
ods. 1
rámcovej
dohody o práci
na
dobu
určitú… a článok 7
ods. 1
smernice
2003/88
vykladať v tom
zmysle,
že
bránia
vnútroštátnej
právnej
úprave a praxi,
ktoré
sú v prípade
viacerých
pracovných
zmlúv
uzatvorených
pedagogickými
pracovníkmi v oblasti
základného a stredoškolského
vzdelávania – konkrétne
[ZDN]
na plný
pracovný
úväzok v súvislosti
so
základným
pracovným
miestom a [ZDU]
na čiastočný
pracovný
úväzok v režime hodinovej
odmeny – prekážkou
poskytovania
príspevku
na
stravu v pomere
ku skutočne
odpracovanému
času
na
základe
[ZDU]
na čiastočný
pracovný
úväzok a zohľadňovania
takéhoto
príspevku
pri
určovaní
výšky
náhrady
mzdy
za
ročnú
dovolenku?“
28.      Písomné
pripomienky
predložili
rumunská
vláda a Komisia.
29.      Dňa
10. decembra
2024
Súdny
dvor
rozhodol o postúpení
tejto
veci
šiestej
komore a o tom,
že v tejto
veci
rozhodne
bez
návrhov.
30.      Súdny
dvor
na
žiadosť
šiestej
komory
predloženej
podľa
článku 60
ods. 3
Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora
rozhodol
28. októbra
2025 o postúpení
uvedenej
veci
prvej
komore a o prednesení
návrhov.(27)
IV.    Analýza
A.      O prvej prejudiciálnej otázke
31.      Vnútroštátny
súd
chce
vedieť,
či
sa
majú
článok 7
ods. 1
smernice
2003/88,
článok 31
ods. 2
Charty a doložky
4
body 1
rámcových
dohôd
vykladať v tom
zmysle,
že
bránia
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá v prípade
viacerých
pracovných
zmlúv
uzatvorených
tým
istým
pracovníkom v oblasti
základného a stredoškolského
vzdelávania – konkrétne
ZDN
na plný
úväzok v súvislosti
so
základným
pracovným
miestom a ZDU
na
kratší
pracovný
čas v režime hodinovej
odmeny – stanovuje,
že
odmena,
na
ktorú
má
tento
pracovník
nárok z titulu platenej
dovolenky
za
kalendárny
rok,
sa
vypočíta
bez
zohľadnenia
odmeny
poberanej
na
základe
ZDU
na
kratší
pracovný
čas.
32.      Táto
kumulácia
pracovných
zmlúv
uzavretých
učiteľmi
so
ZDN
patrí
do
osobitného
kontextu. V prvom
rade
ide o obsadzovanie
uvoľnených
pracovných
miest
formou
ZDU
výnimočne
počas
obdobia
jedného
školského
roka
vďaka
tomu,
že
základný
pracovný
čas v rámci
ZDN v rozsahu
18
hodín
týždenne
sa
môže
navýšiť v dôsledku
ZDU,
pričom
zostáva
zachovaný
nárok
na
62
dní
dovolenky
za
kalendárny
rok
čerpanej
počas
školských
prázdnin
bez
ohľadu
na
počet
dotknutých
zmlúv.
33.      Ako
ďalej
uvádza
predkladajúci
vnútroštátny
súd,
„každá
pracovná
zmluva
na
kratší
pracovný
čas
obsahovala
kapitolu
1 s názvom
‚Dovolenka‘, v ktorej
bolo
stanovené,
že
‚v súlade s ustanoveniami
Zákonníka
práce…
sa
dovolenka
poskytuje
len
pre
základný
pracovný
čas‘“.
34.      Napokon
výpočet
odmeny
učiteľov
za
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok,
ktorý
zohľadňuje
len
ZDN,
je
založený
na
vykonávacích
pravidlách z roku 2011
alebo z roku
2021,
ktoré
sa
uplatňujú
podľa
dotknutých
školských
rokov.
Tieto
normatívne
správne
akty,
ktoré
sa
odchyľujú
od
všeobecného
pracovného
práva,(28) boli
prijaté
na
základe
osobitných
zákonov
upravujúcich
činnosť
štátnych
učiteľov(29) výlučne v prípade
kumulácie
ZDU a ZDN.(30)
35.      Vzhľadom
na
to,
že
spor
sa
týka
odmeny
za
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok
pracovníka v oblasti
základného a stredoškolského
vzdelávania v rozsahu
62
pracovných
dní a že
platba
za
vyučovacie
hodiny
na
základe
ZDU
na
kratší
pracovný
čas
je v prípade
kumulácie
pracovných
zmlúv z výpočtu
tejto
odmeny
vylúčená,
musí
sa
preskúmanie
súladu
dotknutej
osobitnej
rumunskej
právnej
úpravy s právom
Únie
vykonať z hľadiska
dvoch
zásad, z ktorých
jedna
je
konkretizovaná
smernicou
2003/88 a druhá
smernicami
97/81 a 1999/70,
ako
aj
doložkami
4
bodmi 1
rámcových
dohôd.
1.      O nároku na platenú dovolenku za kalendárny rok
36.      Treba
pripomenúť,
že
na
jednej
strane
právo
na
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok
predstavuje
základnú
zásadu
sociálneho
práva
Únie
vyjadrenú a konkretizovanú v článku 7
smernice
2003/88,
ktorá
bola
medzitým
výslovne
zakotvená
ako
základné
právo v článku 31
ods. 2
Charty,
od
ktorého
sa
možno
odchýliť
len
pri
dodržaní
prísnych
podmienok
stanovených v článku 52
ods. 1 Charty.(31)
37.      Na
druhej
strane
toto
základné
právo
zahŕňa
tiež
nárok
na
získanie
platby,
ako
aj
neoddeliteľnú
súčasť
tohto
nároku
na
„platenú“
dovolenku
za
kalendárny
rok,
ktorou
je
nárok
na
peňažnú
náhradu z titulu
dovolenky
za
kalendárny
rok,
ktorá
nebola v čase
skončenia
pracovného
pomeru
vyčerpaná.(32)
38.      Súdny
dvor
tiež
spresnil,
že:
–        „smernica
2003/88
chápe
právo
na
dovolenku
za
kalendárny
rok a právo
na
náhradu
mzdy
za
túto
dovolenku
ako
dve
zložky
jediného
práva“(33),
–        výraz
„platená
ročná
dovolenka“
uvedený v článku 7
ods. 1
tejto
smernice
znamená,
že
počas
„ročnej
dovolenky“ v zmysle
uvedenej
smernice
musí
byť
zachovaná
odmena,(34) a
–        inak
povedané,
pracovníkovi
musí
byť
za
toto
obdobie
pracovného
odpočinku
vyplatená
obvyklá
odmena.(35)
39.      V tejto
súvislosti
Súdny
dvor
spresnil,
že
„ak
povinnosti
vyplývajúce z pracovnej
zmluvy
od
pracovníka
vyžadujú,
aby
vykonal
prácu
nadčas
riadne
predvídateľnej a obvyklej
povahy,
za
ktorú
odmena
predstavuje
významný
prvok
celkovej
mzdy,
ktorú
pracovník
dostáva v rámci
výkonu
svoje
práce,
musí
byť
odmena
prijatá
za
túto
prácu
nadčas
zahrnutá
do
obvyklej
odmeny z titulu
nároku
na
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok
podľa
článku 7
ods. 1
smernice 2003/88“(36).
40.      Treba
teda
konštatovať,
že:
–        cieľom
požiadavky
zaplatiť
dovolenku
za
kalendárny
rok
je,
aby
bol
pracovník
počas
tejto
dovolenky v porovnateľnej
mzdovej
situácii
ako
počas
obdobia
výkonu
práce,(37) a
–        zamestnávateľ
musí
priznať
túto
odmenu
podľa
článku 7
ods. 1
smernice 2003/88
iba
za
obdobie
minimálnej
dovolenky
za
kalendárny
rok
stanovenej v tomto
ustanovení.(38)
41.      „Rozšírenie
nároku
na
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok
nad
rámec
minima
vyžadovaného
článkom 7
ods. 1
smernice
2003/88
alebo
možnosť
získať
nárok
na
súvislú
dovolenku
za
kalendárny
rok
sú
[teda]
opatrenia
výhodné
pre
zamestnancov,
ktoré
idú
nad
rámec
minimálnych
požiadaviek
stanovených v tomto
ustanovení, a preto v ňom
nie
sú
upravené.“(39)
42.      Tieto
opatrenia
však
nemôžu
slúžiť
na
kompenzáciu
negatívneho
účinku
zníženia
odmeny
splatnej z titulu
tejto
dovolenky
na
pracovníka,
pretože
by
spochybnili
nárok
na
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok
podľa
tohto
článku 7
ods. 1,
ktorého
neoddeliteľnou
súčasťou
je
právo
pracovníka
mať
počas
obdobia
svojho
pracovného
odpočinku a oddychu
porovnateľné
ekonomické
podmienky
ako
počas
výkonu
svojej
práce.(40)
43.      Napokon
Súdny
dvor
už
uviedol,
že
ak
je
odmena
vyplatená
na
základe
nároku
na
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok
podľa
článku 7
ods. 1 smernice 2003/88 nižšia
ako
obvyklá
odmena,
ktorú
pracovník
dostáva
počas
období
skutočnej
práce,
môže
byť
podnecovaný k tomu,
aby
si
nevyčerpal
svoju
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok,
prinajmenšom
počas
období
takejto
práce, v rozsahu, v akom
by
to
viedlo
počas
týchto
období k zníženiu
jeho
odmeny.(41)
44.      Ako
predbežný
záver z judikatúry
Súdneho
dvora
vyvodzujem,
že
vnútroštátne
právo,
ktoré
sa
uplatňuje
na
učiteľov v prípade
kumulácie
pracovných
miest,
nemôže z výpočtu
odmeny,
ktorá
sa
má
vyplatiť z titulu
platenej
dovolenky
za
kalendárny
rok,
vylúčiť
hodiny
odpracované
na
základe
ZDU
na
kratší
pracovný
čas
počas
minimálneho
obdobia
štyroch
týždňov
stanoveného v článku 7
ods. 1
smernice
2003/88,(42) a nemôže
sa
pri
jeho
odôvodnení
opierať o priznanie
nároku
na
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok
nad
rámec
požadovaného
minima.(43)
45.      Konkrétne
výška
odmeny
vyplatenej
pracovníkom z titulu
minimálnej
platenej
dovolenky
za
kalendárny
rok
podľa
článku 7
ods. 1
smernice
2003/88
nesmie
byť
nižšia
ako
priemer
obvyklej
odmeny,
ktorú
títo
pracovníci
dostávajú
počas
období
skutočnej
práce.
46.      Okrem
toho
skutočnosť,
že
pracovník
so
ZDN
uzavrel
so
svojím
zamestnávateľom
aj
ZDU,
nemá
nijaký
vplyv
na
uplatnenie
článku 7
smernice 2003/88.
Podľa
ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
pri
skončení
ZDU
článok 7
ods. 2
tejto
smernice
nekladie
žiadnu
inú
podmienku
na
vznik
nároku
na
peňažnú
náhradu,
než
je
podmienka
vyplývajúca
zo
skutočnosti,
že
jednak
sa
pracovný
pomer
skončil a jednak
pracovník
nevyčerpal
celú
dovolenku
za
kalendárny
rok,
na
ktorú
mal
nárok
ku
dňu
skončenia
tohto
pracovného
pomeru.(44)
47.      V dôsledku
toho
vylúčenie
hodín
odpracovaných
na
základe
ZDU
na
kratší
pracovný
čas z výpočtu
odmeny,
ktorá
sa
má
vyplatiť z titulu
platenej
dovolenky
za
kalendárny
rok,
zahŕňa
otázku
uplatniteľnosti
rámcových
dohôd
na
situácie
kumulácie
zmlúv, o aké
ide v prejednávanej
veci.
2.      O rozdielnom zaobchádzaní pri výpočte odmeny, ktorá sa má vyplatiť z titulu platenej dovolenky za kalendárny rok, učiteľa v prípade kumulácie ZDU a ZDN
48.      Doložky
4
body 1
rámcových
dohôd
stanovujú
zákaz
znevýhodňovania,
pokiaľ
ide o pracovnoprávne
podmienky,
pracovníkov
zamestnaných
na
dobu
určitú
alebo
na
kratší
pracovný
čas
voči
pracovníkom
zamestnaným
na
dobu
neurčitú
alebo
na
plný
úväzok,
ktorí
sa
nachádzajú v porovnateľnej
situácii,
len
preto,
že
pracujú
na
dobu
určitú
alebo
na
kratší
pracovný
čas,
pokiaľ
na
odlišné
zaobchádzanie
neexistujú
objektívne
dôvody.
49.      Tento
zákaz
diskriminácie
je
len
osobitným
vyjadrením
všeobecnej
zásady
rovnosti,
ktorá
patrí
medzi
základné
zásady
práva
Únie.(45)
50.      Keďže
znenie
doložky
4
bodov 1 a 2
rámcovej
dohody o práci
na
kratší
pracovný
čas a doložky
4
bodov 1 a 2
rámcovej
dohody o práci
na
dobu
určitú
je v podstate
totožné,
treba
uviesť,
že
úvahy
vyjadrené v súvislosti s jedným z týchto
ustanovení
platia
mutatis mutandis aj
pre
druhé.(46)
51.      Súdny
dvor
už
rozhodol o kombinovanom
uplatnení
zásad
konkretizovaných v článku 7
smernice
2003/88 a o zákaze
diskriminácie
medzi
pracovníkmi
na
kratší
pracovný
čas a na
plný
úväzok/na
dobu
určitú a na
dobu
neurčitú,
ktorý
je
uvedený v doložkách
4
rámcových
dohôd.(47)
52.      Súdny
dvor
tiež
rozhodol,
že v prípade
práce
na
kratší
pracovný
čas
právo
Únie
nebráni
výpočtu
platenej
dovolenky
za
kalendárny
rok
podľa
zásady
pro rata temporis uvedenej v doložke
4
bode 2
rámcovej
dohody o práci
na
kratší
pracovný
čas.(48) Súdny
dvor
ďalej
rozhodol,
že
toto
ustanovenie a článok 7
smernice
2003/88
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
výpočet
nároku
na
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok
sa
musí
vykonať
podľa
rovnakých
zásad,
či
už
ide o stanovenie
kompenzačnej
náhrady
za
nečerpanú
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok,
ktorá
sa
má
vyplatiť v prípade
skončenia
pracovného
pomeru,
alebo
zvyšku
nároku
na
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok v prípade
zachovania
pracovného
pomeru.(49)
53.      V dôsledku
toho
sa v špecifickom
kontexte
veci
samej
treba
zaoberať
konkrétnou
otázkou
porovnateľnosti
situácií v prípade
kumulácie
ZDN
na
plný
úväzok a ZDU
na
kratší
pracovný
čas,
ktoré
uzavrel
pracovník
najmä s tým
istým
zamestnávateľom.
54.      V tejto
súvislosti
rumunská
vláda
zastáva
názor,
že
doložky
4
body 1
rámcových
dohôd
nie
sú
uplatniteľné
ratione
materiae z dôvodu,
že
„konštatovanie,
že
uvádzané
ustanovenia
smerníc
97/81 a 1999/70
sú
uplatniteľné
na
pracovníka,
ktorý
má
súčasne
uzavretú
[ZDN]
na
základný
pracovný
čas a [ZDU]
na
kratší
pracovný
čas v režime
hodinovej
odmeny a ktorého
situácia
je
porovnateľná
so
situáciou
pracovníka,
ktorý
má
uzavretú
len
[ZDN]
na
základný
pracovný
čas,
by
išlo
nad
rámec
znenia,
pôsobnosti a predmetu
dotknutých
ustanovení“.
55.      Najskôr
treba
určiť,
či
také
situácie, o aké
ide
vo
veci
samej,
patria
tak
do
osobnej,
ako
aj
vecnej
pôsobnosti
smerníc
97/81 a 1999/70 a rámcových
dohôd.
a)      O osobnej pôsobnosti
56.      Treba
pripomenúť,
že
podľa
doložiek
2
bodov 1
rámcových
dohôd
sa
tieto
dohody
vzťahujú
na
pracovníkov
na
kratší
pracovný
čas/na
dobu
určitú,
ktorí
majú
uzavretú
pracovnú
zmluvu
alebo
pracovnoprávny
vzťah
vymedzený
zákonom,
kolektívnymi
dohodami
alebo
praktikami,
ktoré
sú
zaužívané v jednotlivých
členských
štátoch.
57.      Súdny
dvor
rozhodol,
že
smernica
1999/70 a rámcová
dohoda o práci
na
dobu
určitú
sa
uplatňujú
na
všetkých
pracovníkov
vykonávajúcich
činnosti
odmeňované v rámci
pracovnoprávneho
vzťahu
na
dobu
určitú,
ktorý
ich
zaväzuje k zamestnávateľovi,
či
už
ide o správne
orgány
alebo o iné
subjekty
verejného
sektora.(50)
58.      V prejednávanej
veci
je
nesporné,
že
každý z dotknutých
zamestnancov
spadá
pod
pojem
„pracovník
na
dobu
určitú“ a „pracovník
na
kratší
pracovný
čas“ v zmysle
doložiek
4
bodov 1
rámcových
dohôd v spojení s doložkami
3
bodmi 1
týchto
dohôd, a teda
do
pôsobnosti
týchto
ustanovení.
59.      Vzhľadom
na
okolnosti
veci
samej
sa
vynárajú
tieto
otázky:
sú
doložky
4
body 1
rámcových
dohôd
uplatniteľné
aj v prípade
kumulácie
pracovných
miest?
Treba
rozlišovať
medzi
prípadom
kumulácie u toho
istého
zamestnávateľa a prípadom
kumulácie u rôznych
zamestnávateľov?
60.      Pripomínam,
že
vo
veci
samej
je
jedna z učiteliek
spojená
so
strednou
školou
„Mihai Eminescu“
len
cez
ZDU.
ZDN
uzavrela s iným
školským
zariadením.(51)
61.      V prvom
rade
chcem
uviesť,
že
situácia
kumulácie
pracovných
miest
nie
je
uvedená
ako
situácia,
ktorá
by
mohla
byť
vylúčená z pôsobnosti
rámcovej
dohody o práci
na
dobu
určitú v súlade s jej
doložkou
2
bodom 2 a že
nebola
predmetom
takéhoto
vylúčenia v súlade s postupmi a podmienkami
stanovenými v doložke
2
bode 2
rámcovej
dohody o práci
na
kratší
pracovný
čas,
pokiaľ
ide o pracovníkov
na
kratší
pracovný
čas,
ktorí
pracujú
na
príležitostnom
základe.(52)
62.      V druhom
rade
chcem
poukázať
na
to,
že
Súdny
dvor
rozhodol,
že:
–        vzhľadom
na
ciele
sledované
rámcovými
dohodami(53) treba
ich
doložky
4
chápať
tak,
že
vyjadrujú
zásadu
sociálneho
práva
Únie,
ktorá
nemôže
byť
vykladaná
reštriktívne,(54)
–        účelom
doložky
4
bodu 1
rámcovej
dohody o práci
na
dobu
určitú
je
zabezpečenie
uplatňovania
zásady
zákazu
diskriminácie
vo
vzťahu k pracovníkom v pracovnom
pomere
na
dobu
určitú s cieľom
zabrániť
tomu,
že
zamestnávateľ
bude
pracovnoprávny
vzťah
takejto
povahy
využívať
na
to,
aby
týchto
pracovníkov
zbavil
práv,
ktoré
sa
priznávajú
pracovníkom
zamestnaným
na
dobu
neurčitú.(55)
63.      V dôsledku
toho
výklad
doložiek
4
bodov 1
rámcových
dohôd,
ktorý
by
zaviedol
rozlišovanie
založené
na
kumulácii
zmlúv,
čo
znenie
týchto
doložiek
nenaznačuje,
by v rozpore
so
znením a kontextom
uvedených
doložiek,
ako
aj s cieľom,
ktorý
im
je
stanovený,
viedol k zúženiu
rozsahu
ochrany
priznanej
dotknutým
pracovníkom
proti
diskriminácii.
64.      V tejto
súvislosti
chcem
poznamenať,
že
Súdny
dvor
zohľadnil
všetky
tieto
dôvody,
aby v rozsudku
Rosado Santana rozhodol,
že
rámcová
dohoda o práci
na
dobu
určitú
sa
vzťahuje
aj
na
stálych
pracovníkov, z ktorých
niektorí v minulosti
vykonávali
službu
ako
pracovníci
zamestnaní
na
dobu
určitú.
Vo
veci,
v ktorej
bol
vydaný
tento
rozsudok,
sa
žalobca
ako
stály
úradník v podstate
snažil
spochybniť
rozdielne
zaobchádzanie
počas
interného
výberového
konania,
pokiaľ
ide o zohľadnenie
počtu
odpracovaných
rokov a získanej
odbornej
praxe, z dôvodu,
že
obdobia
služby
odpracované v postavení
dočasného
úradníka
sa
nezohľadňovali.(56)
65.      Za
týchto
okolností
navrhujem
Súdnemu
dvoru
výklad
analogický s rozsudkom
Rosado Santana,
pričom
spresňujem,
že v prejednávanej
veci
ide
aj o vyvodenie
dôsledkov z kumulácie
ZDN a ZDU,
aby
sa
všetky
odmeny z titulu
oboch
typov
pracovných
zmlúv
zohľadnili
pri
výpočte
odmeny
za
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok.
66.      Zastávam
teda
názor,
že
skutočnosť,
že
pracovné
zmluvy
boli
uzavreté
medzi
zamestnancom a tým
istým
zamestnávateľom,
nemá v tejto
fáze
vplyv
na
analýzu
uplatniteľnosti
rámcových
dohôd.
Naproti
tomu
otázku
účinkov
existencie
alebo
neexistencie
viacerých
zamestnávateľov
bude
potrebné
opätovne
posúdiť z hľadiska
porovnateľnosti
situácií.
67.      V dôsledku
toho
treba
pripomenúť,
čo
zahŕňa
pojem
„pracovnoprávne
podmienky“ v zmysle
doložiek
4
bodov 1
rámcových
dohôd.
b)      O vecnej pôsobnosti: „pracovnoprávne podmienky“
68.      Z judikatúry
Súdneho
dvora
vyplýva,
že
„odmena“ v zmysle
článku 157
ods. 2 ZFEÚ
je
súčasťou
„pracovnoprávnych
podmienok“ v zmysle
doložiek
4
bodov 1
rámcových
dohôd.(57)
69.      Článok 157
ods. 2 ZFEÚ
vymedzuje
pojem
„odmena“
ako
„obvyklú
základnú
alebo
minimálnu
mzdu
alebo
plat a všetky
dávky,
ktoré
zamestnávateľ
vypláca
priamo
alebo
nepriamo, v hotovosti
alebo v naturáliách,
pracovníkovi v pracovnom
pomere“.
Ako
vyplýva z judikatúry,
tento
pojem
sa
má
vykladať
extenzívne a zahŕňa
najmä
všetky
dávky v hotovosti
alebo v naturáliách,
súčasné
alebo
budúce,
pokiaľ
sú
zamestnávateľom
vyplácané,
hoc
aj
nepriamo,
pracovníkovi z dôvodu
jeho
zamestnania, a to
buď
na
základe
pracovnej
zmluvy,
právnych
predpisov
alebo
dobrovoľne.(58)
70.      Súdny
dvor
rozhodol,
že
„pracovnoprávne
podmienky“ v zmysle
doložky
4
bodu 1
rámcovej
dohody o práci
na
dobu
určitú
zahŕňajú
zložky
tvoriace
odmenu,
vrátane
výšky
týchto
zložiek,
nárok
na
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok,
ako
aj
podmienky
týkajúce
sa
starobných
dôchodkov,
ktoré
závisia
od
pracovného
pomeru.(59)
71.      Keďže
sporné
situácie
vo
veci
samej
podľa
môjho
názoru
patria
do
osobnej a vecnej
pôsobnosti
rámcových
dohôd,
treba
teraz
preskúmať,
či a v akom
rozsahu
dotknutá
rumunská
právna
úprava
vedie,
pokiaľ
ide o výpočet
odmeny
za
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok v prípade
kumulácie
ZDN
na
plný
úväzok a ZDU
na
kratší
pracovný
čas, k rozdielnemu
zaobchádzaniu,
ktoré
predstavuje
menej
priaznivé
zaobchádzanie s pracovníkmi
zamestnanými
na
dobu
určitú a kratší
pracovný
čas v porovnaní
so
zaobchádzaním s porovnateľnými
stálymi
pracovníkmi
na
plný
úväzok.
c)      O porovnateľnosti situácií v prípade kumulácie pracovných miest
72.      Doložky
4
body 1
rámcových
zmlúv
stanovujú,
pokiaľ
ide o pracovnoprávne
podmienky,
že
pracovníci
zamestnaní
na
kratší
pracovný
čas/na
dobu
určitú
nesmú
byť
voči
porovnateľným
pracovníkom
zamestnaným
na
plný
úväzok/na
dobu
neurčitú
znevýhodňovaní
len
preto,
že
pracujú
na
kratší
pracovný
čas/na
dobu
určitú,
pokiaľ
na
odlišné
zaobchádzanie
neexistujú
objektívne
dôvody.
73.      Na
jednej
strane
pripomínam,
že
pojmy
„porovnateľný
pracovník
na
plný
úväzok“ a „porovnateľný
stály
pracovník“
sú
vymedzené v doložkách
3
bodoch 2
rámcových
dohôd.
74.      Na
druhej
strane
podľa
ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
na
posúdenie
toho,
či
dotknuté
osoby
vykonávajú
rovnakú
alebo
podobnú
prácu v zmysle
rámcových
dohôd,
treba v súlade s doložkami
3
bodmi 2 a doložkami
4
bodmi 1
týchto
rámcových
dohôd
preskúmať,
či
vzhľadom
na
všetky
okolnosti,
akými
sú
povaha
práce,
podmienky
vzdelávania a pracovnoprávne
podmienky,
možno
tieto
osoby
považovať
za
nachádzajúce
sa v porovnateľnej
situácii.
Ak
sa
zistí,
že
pracovníci
zamestnaní
na
kratší
pracovný
čas/na
dobu
určitú
vykonávajú v rámci
svojho
zamestnania
tú
istú
prácu
ako
pracovníci
zamestnaní
tým
istým
zamestnávateľom
na
plný
úväzok/na
dobu
neurčitú
alebo
zastávajú
rovnaké
pracovné
miesto
ako
títo
pracovníci,
situácie
týchto
dvoch
kategórií
pracovníkov
by
sa v zásade
mali
považovať
za
porovnateľné.(60)
75.      V prípade
kumulácie
pracovných
miest
na
základe
ZDU
alebo
zmluvy
na
kratší
pracovný
čas
sa
uplatňujú
rovnaké
zásady.
Podľa
môjho
názoru
to
isté
musí
platiť,
ak
ide,
ako v prejednávanej
veci, o ZDU
na
kratší
pracovný
čas.
Porovnateľnosť
zostáva
možná
pre
každú z týchto
zmlúv s pracovníkmi
so
ZDN
alebo
so
zmluvou
na
plný
úväzok, a to
distribučne
podľa
rámcovej
dohody,
alebo
inak
povedané,
na
základe
každej
rámcovej
dohody
posudzovanej
samostatne.
76.      Ak
teda
pracovník
uzavrel
ZDN a ZDU s rôznymi
zamestnávateľmi,
jeho
situáciu
možno
porovnať
so
situáciou
pracovníka v každom z dotknutých
zariadení. V prejednávanej
veci
je
to
tak v prípade
učiteľky,
ktorá
uzavrela
ZDU
na
kratší
pracovný
čas
so
strednou
školou
„Mihai Eminescu“ a ZDN
na
plný
úväzok s iným
zariadením.(61)
77.      Ani
skutočnosť,
že
zamestnanec
uzavrel s tým
istým
zamestnávateľom
ZDU
na
kratší
pracovný
čas a ZDN
na
plný
úväzok,
nemôže
podľa
môjho
názoru
vylúčiť
takúto
porovnateľnosť z viacerých
dôvodov.
78.      Po
prvé
porovnanie
možno
vykonať
vo
vzťahu
ku
skupine
pracovníkov
zamestnaných
týmto
zamestnávateľom
na
dobu
neurčitú
alebo
na
plný
úväzok
na
základe
všetkých
faktorov
vymedzených
Súdnym
dvorom.
79.      Po
druhé
preskúmanie
nároku
na
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok
sa
musí
vykonať
vzhľadom
na
každú
zmluvu, a nie
vzhľadom
na
osobu
pracovníka. Z dôvodu
pravidiel
výpočtu a priznania
tohto
nároku
musí
byť
analýza
nevyhnutne
odlišná
od
analýzy,
ktorú
použil
Súdny
dvor v prípade
uplatnenia
článku 3
smernice
2003/88,
ktorý
zaručuje
nárok
na
odpočinok
denne v trvaní
najmenej
jedenásť
po
sebe
nasledujúcich
hodín.(62)
80.      Po
tretie
treba
postupovať v súlade
so
zásadami
výkladu v prospech
pracovníka,
ktoré
vyplývajú z judikatúry
Súdneho
dvora.(63)
81.      V prejednávanej
veci
by
bolo
možné
prijať
tvrdenie,
ktoré
a fortiori odôvodňuje
preskúmanie
vzhľadom
na
každú
zmluvu,
keďže
pri
absencii
možnosti
predĺžiť
učiteľom
obdobie
platenej
dovolenky
za
kalendárny
rok,
ktoré
je
už
pokryté
pracovným
časom v rámci
ZDN,
je
jediným
riešením
pri
skončení
ZDU
vyplatiť
kompenzačnú
náhradu
stanovenú v článku 7
ods. 2
smernice 2003/88
alebo
ekvivalentným
spôsobom
sčítať
odmeny
poberané v priebehu
vykonávania
ZDN
alebo
ZDU
počas
obdobia
platenej
dovolenky
za
kalendárny
rok.(64)
82.      Okrem
toho
skutočnosť,
že
učitelia v rámci
ZDU
zabezpečili
nahradenie
chýbajúcich
učiteľov
na
voľných
pracovných
miestach,(65) by
sa
mohla
tiež
zohľadniť.(66)
83.      Za
týchto
podmienok
sa
domnievam,
že
predkladajúci
vnútroštátny
súd
správne
usudzuje,
že
samotné
rozdielne
zaobchádzanie s dotknutými
zamestnancami
vyplýva z dočasnej a čiastočnej
povahy
pracovnoprávneho
vzťahu,
ktorý
ich
spájal s ich
zamestnávateľom.
Na
to,
aby
takéto
rozdielne
zaobchádzanie
predstavovalo
zakázanú
diskrimináciu,
je
potrebné,
aby
na
odlišné
zaobchádzanie
neexistovali
objektívne
dôvody.
d)      O odôvodnení
84.      Podľa
ustálenej
judikatúry
pojem
„objektívne
dôvody“ v zmysle
doložiek
4
bodov 1
rámcových
dohôd sa
nemá
chápať
tak,
že
umožňuje,
aby
bolo
rozdielne
zaobchádzanie
medzi
pracovníkmi
na
dobu
určitú a stálymi
pracovníkmi
odôvodnené
na
základe
toho,
že
toto
rozdielne
zaobchádzanie
je
stanovené
vo
vnútroštátnej
všeobecnej a abstraktnej
norme,
akou
je
zákon
alebo
kolektívna
zmluva.(67)
85.      Tento
pojem
podľa
rovnako
ustálenej
judikatúry
naopak
vyžaduje,
aby
konštatované
rozdielne
zaobchádzanie
odôvodňovala
existencia
presných a konkrétnych
skutočností,
ktorými
sa
vyznačuje
dotknutá
pracovnoprávna
podmienka, v osobitnom
kontexte,
do
ktorého
táto
podmienka
patrí, a na
základe
objektívnych a transparentných
kritérií, a to
na
účely
overenia,
či
toto
rozdielne
zaobchádzanie
zodpovedá
skutočnej
potrebe,
je
vhodné
na
dosiahnutie
sledovaného
cieľa a je
na
tento
účel
nevyhnutné.
Tieto
okolnosti
môžu
vyplývať
najmä z osobitného
charakteru
úloh,
na
ktorých
plnenie
boli
zmluvy
na
dobu
určitú
alebo
na
kratší
pracovný
čas
uzatvorené, a z charakteristických
vlastností,
ktoré
sú s nimi
spojené,
prípadne
zo
sledovania
legitímneho
cieľa
sociálnej
politiky
členského
štátu.(68)
86.      V prejednávanej
veci
predkladajúci
vnútroštátny
súd
zdôrazňuje,
že
„vnútroštátna
právna
norma
výslovne
ani
implicitne
nestanovuje
sledovaný
legitímny
cieľ,
ani
neurčuje
proporcionalitu
zavedených
regulačných
prostriedkov“.
Rumunská
vláda,
podobne
ako
niektoré
súdy,
ktorých
judikatúra
je
uvedená v návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
tvrdí,
že
ZDU
na
kratší
pracovný
čas
sa
uzatvárajú s cieľom
zabezpečiť
kontinuitu
vyučovacej
činnosti v prípade
nedostatku
pedagogických
zamestnancov a dodržiavať
právo
žiakov
na
vzdelanie.
Táto
objektívna
požiadavka
týkajúca
sa
obsadenia
pracovného
miesta,
ktorú
musia
orgány
verejnej
správy
splniť
vzhľadom
na
mieru
voľnej
úvahy,
ktorú
majú
členské
štáty,
však
nemôže
odôvodniť
predmetné
rozdielne
zaobchádzanie
len
na
základe
kritéria
doby
určitej a kratšieho
pracovného
času
pracovnoprávneho
pomeru.
87.      Na
záver
konštatujem,
že
vylúčenie
odmeny
vyplácanej
na
základe
ZDU
na
kratší
pracovný
čas z výpočtu
odmeny
za
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok
nie
je z hľadiska
doložiek
4
bodov 1
rámcových
dohôd
prípustné.
B.      O druhej prejudiciálnej otázke
88.      Predkladajúci
vnútroštátny
súd
chce
vedieť,
či
sa
majú
článok 7
ods. 1
smernice
2003/88 a doložky
4
body 1
rámcových
dohôd
vykladať v tom
zmysle,
že
bránia
vnútroštátnej
právnej
úprave a praxi,
ktoré v prípade
viacerých
pracovných
zmlúv
uzatvorených
pedagogickými
zamestnancami v oblasti
základného a stredoškolského
vzdelávania – konkrétne
ZDN
na plný
úväzok v súvislosti
so
základným
pracovným
miestom a ZDU
na kratší
pracovný
čas v režime hodinovej
odmeny – vylučujú
poskytovanie
príspevku
na
stravu v pomere
ku skutočne
odpracovanému
času
na
základe
ZDU
na kratší
pracovný
čas a zahrnutie
takéhoto
príspevku
do
výpočtu
výšky
náhrady
mzdy
za
dovolenku
za
kalendárny
rok.
89.      Na
úvod
treba
zdôrazniť,
že
Tribunalul Vaslui (Vyšší
súd
Vaslui),
ktorý
rozhodoval v prvostupňovom
konaní,
vyhovel
návrhu
dotknutých
zamestnancov,
aby
stredná
škola
„Mihai Eminescu“
vyplatila
príspevky
na
stravu v pomere
ku skutočnému
pracovnému
času
na
základe
miezd
poberaných v režime
hodinovej
odmeny, a to
až
do
dňa
ukončenia
individuálnych
pracovných
zmlúv.
Vnútroštátny
súd
spresnil,
že
odvolanie
podané
touto
školou
sa
netýkalo
tohto
rozhodnutia.
90.      Druhú
prejudiciálnu
otázku v jej
poslednej
časti
teda
chápem
tak,
že
nadväzuje
na
prvú
otázku,
ktorá
sa
týka
základu
výpočtu
odmeny
vyplácanej
počas
platenej
dovolenky
za
kalendárny
rok.
91.      Za
týchto
podmienok
sa
na
túto
otázku
musí
vzťahovať
prezumpcia
relevantnosti.
Keďže
sa
týka
výkladu
práva
Únie,
Súdny
dvor
je v zásade
povinný
rozhodnúť.(69)
92.      Druhá
prejudiciálna
otázka
teda
odkazuje
na
článok 18
rámcového
zákona č. 153/2017,
ako
ho v prejednávanej
veci
uplatňuje
stredná
škola
„Mihai Eminescu“.
93.      Pripomínam,
že
toto
ustanovenie v podstate
stanovuje,
že
príspevky
na
stravu
vo
výške
jednej
dvanástiny
dvojnásobku
garantovanej
minimálnej
hrubej
základnej
mzdy
sú
vyplácané v pomere
ku skutočnému
pracovnému
času
za
predchádzajúci
mesiac, a to
do
výšky
určenej v článku 25
ods. 1 a 2
tohto
rámcového
zákona,
konkrétne
30 % výšky
základnej
mzdy.
Podľa
vnútroštátneho
práva,
ako
ho
vykladá
Înalta Curte de
Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný
súd,
Rumunsko),
je
nesporné,
že
tento
príspevok
patrí
do
kategórie
mesačných
príjmov
zo
závislej
činnosti.
94.      Táto
druhá
otázka
vedie
na
jednej
strane k odkazu
na
definíciu
odmeny
za
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok.(70) V podstate
treba
konštatovať,
že
výraz
„platená
ročná
dovolenka“
uvedený v článku 7
ods. 1
smernice
2003/88
znamená,
že
pracovník
musí
za
plnenie
svojich
bežných
úloh
dostávať
obvyklú
odmenu.
95.      Na
druhej
strane,
pokiaľ
ide o pôsobnosť
rámcových
dohôd,
ako
je
uvedená v bodoch 58 a 66
vyššie,
treba v súvislosti s pracovnoprávnymi
podmienkami v zmysle
doložiek
4
bodov 1
rámcových
dohôd,
ktorých
definícia
bola
pripomenutá v bodoch 68
až
70
vyššie,
dodať,
že
podľa
ustálenej
judikatúry
pod
pojem
„pracovnoprávne
podmienky“
uvedený v týchto
doložkách
patria
najmä
príplatky a iné
zložky
odmeňovania,
ktoré
súvisia
so
zamestnaním
pracovníkov.(71)
96.      Podľa
môjho
názoru
tak
predkladajúci
vnútroštátny
súd z definícií
poskytnutých
Súdnym
dvorom
správne
vyvodzuje,
že
príspevky
na
stravu,
ktoré
sa
vyplácajú
zamestnancom
na
základe
pracovnoprávneho
vzťahu
medzi
zamestnancami
platenými z verejných
zdrojov a ich
zamestnávateľom,
patria
do
pôsobnosti
doložiek
4
bodov 1
rámcových
dohôd.(72)
97.      V dôsledku
toho
je
výpočet
príspevku
na
stravu,
ak
je
učiteľ
zamestnaný
na
kratší
pracovný
čas,
objektívne
odôvodnený v zmysle
doložky
4
bodu 1
rámcovej
dohody o práci
na
kratší
pracovný
čas,
primeraný v zmysle
doložky
4
bodu 2
tejto
rámcovej
dohody a prispôsobený
povahe
príspevku.(73)
98.      Predkladajúci
vnútroštátny
súd
však
konštatuje,
že v prejednávanej
veci
sa s učiteľom,
ktorý
uzavrel
ZDN
na
plný
úväzok a ZDU
na
kratší
pracovný
čas, v praxi
zaobchádza
rozdielne a nevýhodne,
keďže
poberá
príspevok
na
stravu
len
za
činnosť
vykonávanú
na
základe
ZDN
na
plný
úväzok.
99.      V tejto
súvislosti
poukazujem
rovnako
ako
Komisia
na
znenie
článku 18
rámcového
zákona
č. 153/2017.
Na
rozdiel
od
článku 5
ods. 1
vykonávacích
pravidiel z rokov
2011 a 2021
tento
článok 18
neobsahuje
obmedzenie
ani v prípade
ZDU,(74) ani v prípade
kumulácie
pracovných
miest,
pokiaľ
ide o vyplatenie
príspevku
na
stravu.
Okrem
toho z konštatovania
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu
týkajúceho
sa
praxe
strednej
školy
„Mihai Eminescu“ a zo
znenia
prejudiciálnej
otázky
treba
vyvodiť,
že
výraz
„základná
mzda“
zodpovedá
výrazu
„základné
pracovné
miesto“.(75)
100. Tento
súd
totiž
spresňuje,
že
predmetné
rozdielne
zaobchádzanie
je
odôvodnené
výlučne
maximálnou
sumou
stanovenou
zákonom,
ktorá
je
vypočítaná
na
základe
ZDN
na
plný
úväzok.
Stredná
škola
„Mihai Eminescu“
tak
nezohľadňuje
skutočnosť,
že
pracovník
pracuje
nad
rámec
mesačného
pracovného
času v rámci
ZDU
na
kratší
pracovný
čas.
Rozumiem
tomu
tak,
že
automaticky
po
dosiahnutí
hornej
hranice
na
základe
ZDN
sa
neposkytuje
žiadny
príspevok
na
základe
ZDU, a teda
odpracovaných
nadčasov,
čo
vedie k záveru,
že v prípade
kumulácie
pracovných
zmlúv
je
zamestnanec
na
kratší
pracovný
čas
systematicky
znevýhodnený v porovnaní
so
zamestnancom
na
plný
úväzok,
ako
je
to v prípade
platenej
dovolenky
za
kalendárny
rok.
101. Podľa
uvedeného
súdu
toto
rozdielne
zaobchádzanie
nie
je
odôvodnené
objektívnymi
dôvodmi v zmysle
judikatúry
Súdneho
dvora.(76) Okrem
toho
treba
zdôrazniť,
že
príspevok
na
stravu
sa
priznáva
nezávisle
od
časových
rozvrhov, v ktorých
sa
vykonávajú
úlohy
zamestnanca, a nie
je
spojený
so
skutočne
vynaloženými
nákladmi.
102. V dôsledku
toho
nevyplácanie
príspevkov
na
stravu
na
základe
ZDU
na
kratší
pracovný
čas
nie
je z hľadiska
doložiek
4
bodov 1
rámcových
dohôd
prípustné.
Ako
navrhuje
Komisia,
maximálna
výška
príspevku
by
sa
mala
vypočítať
na
základe
všetkých
pracovných
zmlúv, a nielen
na
základe
ZDN.
Je
úlohou
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu
určiť,
kto
je v prípade
viacerých
školských
zariadení
príslušným
príkazcom.
103. Keďže
tieto
príspevky
sú
súčasťou
obvyklej
odmeny
učiteľa,
musia
byť
zahrnuté
do
výpočtu
odmeny,
ktorá
sa
má
vyplatiť z titulu
platenej
dovolenky
za
kalendárny
rok.(77)
C.      V prípade neuplatniteľnosti doložiek 4 bodov 1 rámcových dohôd: uplatnia sa články 20 a 21 Charty?
104. Keďže
táto
otázka
bola
preskúmaná v rozsudku
Gnattai,
mohla
by
byť
znovu
otvorená,
ak
by
Súdny
dvor
dospel k záveru,
že
rámcové
dohody
nie
sú
uplatniteľné.
105. Po
prvé
treba
pripomenúť,
že
zásada
zákazu
diskriminácie
stanovená v článku 21
ods. 1
Charty
je
osobitným
vyjadrením
zásady
rovnakého
zaobchádzania,
ktorá
je
všeobecnou
zásadou
práva
Únie a je
zakotvená v článku 20
Charty.(78)
106. Pokiaľ
ide o rozdielne
zaobchádzanie
medzi
pracovníkmi
na
dobu
určitú a pracovníkmi
na
dobu
neurčitú,
ktorí
sa
nachádzajú v porovnateľnej
situácii,
tieto
zásady
boli
vykonané a konkretizované
smernicou
1999/70, a najmä
doložkou
4
rámcovej
dohody,
ktorá
sa
nachádza v prílohe k tejto
smernici.(79) To
isté
platí
pre
smernicu
97/81 a doložku
4
rámcovej
dohody,
ktorá
je
súčasťou
prílohy k tejto
smernici, v súvislosti s rozdielnym
zaobchádzaním
medzi
pracovníkmi
na
kratší
pracovný
čas a pracovníkmi
na
plný
úväzok.(80)
107. Preto v rozsahu, v akom
sa
prejudiciálne
otázky
týkajú
takéhoto
rozdielneho
zaobchádzania,
ich
treba
preskúmať
výlučne z hľadiska
uvedených
smerníc a doložiek
4
bodov 1
rámcových
dohôd.(81)
108. Po
druhé
článok 7
smernice
2003/88
sa
neuplatňuje
nad
rámec
obdobia
štyroch
týždňov
platenej
dovolenky
za
kalendárny
rok.(82)
109. Preto v prípade,
že
nedochádza k „vykonávaniu
práva
Únie“ v zmysle
článku 51
ods. 1
Charty v oblasti,
na
ktorú
sa
vzťahuje
právo
Únie,
sa
články 20 a 21
Charty
neuplatňujú.
V.      Návrh
110. Vzhľadom
na
všetky
predchádzajúce
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálne
otázky,
ktoré
položil
Curtea de
Apel
Iaşi (Odvolací súd
Iaşi,
Rumunsko),
takto:
1.      Článok 7
ods. 1
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2003/88/ES
zo
4. novembra
2003 o niektorých
aspektoch
organizácie
pracovného
času a článok 31
ods. 2
Charty
základných
práv
Európskej
únie,
ako
aj
doložka
4
bod 1
rámcovej
dohody o práci
na
kratší
pracovný
čas
uzavretej
6. júna 1997,
ktorá
je
uvedená v prílohe k smernici
Rady
97/81/ES z 15. decembra
1997
týkajúcej
sa
rámcovej
dohody o práci
na
kratší
pracovný
čas,
ktorú
uzavreli
UNICE,
CEEP a ETUC, a doložka
4
bod 1
rámcovej
dohody o práci
na
dobu
určitú
uzavretej
18. marca 1999,
ktorá
je
uvedená v prílohe k smernici
Rady
1999/70/ES
Rady z 28. júna
1999 o rámcovej
dohode o práci
na
dobu
určitú,
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že:
bránia
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá v prípade
viacerých
pracovných
zmlúv
uzatvorených
tým
istým
pracovníkom v oblasti
základného a stredoškolského
vzdelávania – konkrétne
zmluvy
na
dobu
neurčitú
na
plný
úväzok v súvislosti
so
základným
pracovným
miestom a zmluvy
na
dobu
určitú
na
kratší
pracovný
čas v režime hodinovej
odmeny – stanovuje,
že
odmena,
na
ktorú
má
tento
pracovník
nárok z titulu platenej
dovolenky
za
kalendárny
rok,
sa
vypočíta
bez
zohľadnenia
odmeny
poberanej
na
základe
zmluvy
na
dobu
určitú
na
kratší
pracovný
čas.
2.      Článok 7
smernice
2003/88,
ako
aj
doložka
4
rámcovej
dohody o práci
na
kratší
pracovný
čas
uzavretej
6. júna
1997,
ktorá
je
uvedená v prílohe k smernici
97/81, a doložka
4
rámcovej
dohody o práci
na
dobu
určitú
uzavretej
18. marca 1999,
ktorá
je
uvedená v prílohe k smernici
1999/70,
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že:
bránia
vnútroštátnej
právnej
úprave a praxi,
ktoré v prípade
viacerých
pracovných
zmlúv
uzatvorených
tým
istým
pracovníkom v oblasti
základného a stredoškolského
vzdelávania – konkrétne
zmluvy
na
dobu
neurčitú
na
plný
úväzok v súvislosti
so
základným
pracovným
miestom a zmluvy
na
dobu
určitú
na
kratší
pracovný
čas v režime hodinovej
odmeny – vylučujú
poskytovanie
príspevku
na
stravu v pomere
ku skutočne
odpracovanému
času
na
základe
zmluvy
na
dobu
určitú
na kratší
pracovný
čas a zahrnutie
takéhoto
príspevku
do
výpočtu
výšky
náhrady
mzdy
za
dovolenku
za
kalendárny
rok.
1      Jazyk
prednesu:
francúzština
2      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
zo
4. novembra
2003 o niektorých
aspektoch
organizácie
pracovného
času
(Ú. v. EÚ L 299,
2003,
s. 9;
Mim.
vyd.
05/004,
s. 381).
3      Ďalej
len
„Charta“.
4      Smernica
Rady z 15. decembra
1997
týkajúca
sa
rámcovej
dohody o práci
na
kratší
pracovný
čas,
ktorú
uzavreli
UNICE,
CEEP a ETUC
(Ú. v. ES L 14,
1998,
s. 9;
Mim.
vyd.
05/003,
s. 267).
Ďalej
len
„rámcová
dohoda o práci
na
kratší
pracovný
čas“.
5      Smernica
Rady z 28. júna
1999 o rámcovej
dohode o práci
na
dobu
určitú,
ktorú
uzavreli
ETUC,
UNICE a CEEP
(Ú. v. ES L 175,
1999,
s. 43;
Mim.
vyd.
05/003,
s. 368).
Ďalej
len
„rámcová
dohoda o práci
na
dobu
určitú“.
6      Ďalej
len
„ZDN“.
7      Ďalej
len
„ZDU“.
8      Monitorul Oficial al României,
časť I,
č. 18 z 10. januára
2011.
9      V návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
sa
uvádza,
že
zákon
č. 1/2011
bol s účinnosťou
od
3. septembra
2023
zrušený
Legea nr.
198/2023 a învățământului preuniversitar (zákon
č. 198/2023 o základnom a stredoškolskom
vzdelávaní)
zo
4. júla
2023
(Monitorul Oficial al României,
časť I,
č. 613 z 5. júla
2023), a Legea nr.
199/2023 a învățământului superior (zákon
č. 199/2023 o vysokoškolskom
vzdelávaní)
zo
4. júla
2023
(Monitorul Oficial al României,
časť I,
č. 614 z 5. júla
2023).
10      Monitorul Oficial al României,
časť I,
č. 492 z 28. júna
2017.
11      Monitorul Oficial al României,
časť I,
č. 699 z 10. augusta
2018.
12      Monitorul Oficial al României,
časť I,
č. 688 z 12. júla
2021.
13      Ordinul nr.
5559/2011
pentru aprobarea Normelor metodologice privind efectuarea concediului de
odihnă al personalului didactic din învățământ (vyhláška
č. 5559/2011 o schválení
vykonávacích
pravidiel v súvislosti s čerpaním
dovolenky
pedagogických
zamestnancov)
zo
7. októbra
2011
(Monitorul Oficial al României,
časť I,
č. 723 z 13. októbra
2011)
(ďalej
len
„vykonávacie
pravidlá z roku
2011“)
bola
zrušená
vyhláškou
č. 4050/2021
(pozri
článok 2
tejto
vyhlášky).
Tieto
vykonávacie
pravidlá
sa
uplatňovali
počas
prvého z troch
školských
rokov,
ktorých
sa
týka
spor
vo
veci
samej.
14      Podľa
článku 267
ods. 1
zákona
č. 1/2011
môže
vedenie
školského
zariadenia v riadne
odôvodnených
prípadoch
prerušiť
zákonnú
dovolenku a dotknuté
osoby
sú
za
vykonanú
prácu
odmeňované.
15      Tieto
ustanovenia
sú v podstate
totožné s ustanoveniami
vykonávacích
pravidiel z roku
2011
(pozri
poznámku
pod
čiarou
13
vyššie). V článku 3
ods. 2
vykonávacích
pravidiel z roku
2021
výraz
„za
odpracované
obdobie“
nahradil
výraz
„za
počet
odpracovaných
mesiacov“. V odseku 5
tohto
článku
bola
doplnená
druhá
veta.
Týka
sa
prípadu,
keď
sú
učitelia
zamestnaní
na
kratší
pracovný
čas v dvoch
alebo
viacerých
zariadeniach.
Ich
právo
sa
uplatňuje
na
úrovni
každého
školského
zariadenia.
16      Článok 5
ods. 1
vykonávacích
pravidiel z roku
2011
bol
formulovaný
rovnako
(pozri
poznámku
pod
čiarou
13
vyššie).
17      Monitorul Oficial al României,
časť I,
č. 72 z 5. februára
2003,
ako
bol
opätovne
uverejnený v Monitorul Oficial al României,
časť I,
č. 345 z 18. mája
2011.
18      V znení
uplatniteľnom
na
spor
vo
veci
samej
(ďalej
len
„Zákonník
práce“).
19      Pozri
poznámku
pod
čiarou
16
vyššie.
20      Týždenný
pracovný
čas
bol
rôzny.
Išlo
najmä o 2,
4,
7,
18
alebo
20
hodín.
21      Vnútroštátny
súd
spresňuje,
že
dotknutí
zamestnanci
mali
počas
dotknutého
obdobia
nárok
na
27
až
62
dní
dovolenky.
22      Konkrétne
vykonávacích
pravidiel z rokov
2011 a 2021
(pozri
bod 6
vyššie).
23      Konkrétne
článok 18
rámcového
zákona
č. 153/2017.
24      Pozri
rozsudok
Curtea Constituțională (Ústavný
súd)
č. 385
zo
17. apríla
2007,
ktorý
cituje
predkladajúci vnútroštátny
súd.
25      Vnútroštátny
súd
uvádza
najmä
rozsudky z 13. septembra
2007,
Del
Cerro
Alonso (C‑307/05,
ďalej
len
„rozsudok
Del
Cerro
Alonso“,
EU:C:2007:509), a z 5. novembra
2014,
Österreichischer Gewerkschaftsbund (C‑476/12,
EU:C:2014:2332,
bod 16).
26      C‑219/14,
EU:C:2015:745,
body 50 a 52.
27      Pozri
uznesenie z 5. decembra
2025,
Şcoala gimnazială „Mihai Eminescu“
(C‑706/23,
EU:C:2025:951).
28      V súlade s článkom 35
ods. 1,
ako
aj s článkami 106 a 150
Zákonníka
práce
má
pracovník v prípade
viacerých
zmlúv s tým
istým
zamestnávateľom
alebo
viacerými
zamestnávateľmi
nárok
na
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok,
či
už
ide o ZDU
alebo
ZDN,
plný
úväzok
alebo
kratší
pracovný
čas.
29      Predkladajúci vnútroštátny
súd
uvádza
dve
rozhodnutia
Curtea Constituțională (Ústavný
súd),
ktoré
pripomínajú
osobitnú
povahu
tejto
právnej
úpravy.
30      Pozri
bod 10
vyššie
na
pripomenutie
uplatniteľných
ustanovení
týkajúcich
sa
nároku
na
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok
učiteľov,
ktorí
vykonávali
svoju
činnosť
na
základe
ZDN
alebo
ZDU
na
plný
úväzok
alebo
na
kratší
pracovný
čas.
Zásada
zákazu
diskriminácie
sa
teda v týchto
situáciách
uplatňuje v súlade s doložkami
4
bodmi 1
rámcových
dohôd.
31      Pozri
rozsudok
zo
6. novembra
2018,
Bauer a Willmeroth (C‑569/16 a C‑570/16,
EU:C:2018:871,
body 58,
80 a 84),
ako
aj
uznesenie z 15. júla
2025,
GTC
Dijon (C‑37/25,
EU:C:2025:586,
body 17 a 30,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
32      Pozri
rozsudok
zo
6. novembra
2018,
Bauer a Willmeroth (C‑569/16 a C‑570/16,
EU:C:2018:871,
bod 58).
33      Pozri
rozsudok z 13. decembra
2018,
Hein (C‑385/17,
ďalej
len
„rozsudok
Hein“, EU:C:2018:1018,
bod 24 a citovaná
judikatúra).
34      Pozri
rozsudky
Hein (bod 32 a citovaná
judikatúra),
ako
aj z 9. decembra
2021,
Staatssecretaris van
Financiën (Odmena
počas
platenej
dovolenky
za
kalendárny
rok)
(C‑217/20,
EU:C:2021:987,
bod 26 a citovaná
judikatúra).
35      Pozri
rozsudky
Hein (bod 32 a citovaná
judikatúra),
ako
aj z 9. decembra
2021,
Staatssecretaris van
Financiën (Odmena
počas
platenej
dovolenky
za
kalendárny
rok)
(C‑217/20,
EU:C:2021:987,
bod 26 a citovaná
judikatúra).
36      Rozsudok
Hein (bod 47).
37      Pozri
rozsudky
Hein (bod 33
a citovaná
judikatúra),
ako
aj
z 9. decembra
2021,
Staatssecretaris van
Financiën (Odmena
počas
platenej
dovolenky
za
kalendárny
rok)
(C‑217/20,
EU:C:2021:987,
bod 27).
38      Pozri
rozsudok
Hein (bod 41).
39      Rozsudok
Hein (bod 43).
40      Pozri
rozsudky
Hein (bod 43), a z 19. novembra
2019,
TSN a AKT
(C‑609/17 a C‑610/17,
EU:C:2019:981,
bod 35).
41      Pozri
rozsudky
Hein (bod 44), a z 9. decembra
2021,
Staatssecretaris van
Financiën (Odmena
počas
platenej
dovolenky
za
kalendárny
rok)
(C‑217/20,
EU:C:2021:987,
bod 33).
42      Pozri
rozsudok
Hein (bod 41).
43      Pozri
rozsudok
Hein (bod 43).
44      Pozri
rozsudok z 25. novembra
2021,
job‑medium (C‑233/20,
EU:C:2021:960,
bod 31 a citovaná
judikatúra).
Pozri v tomto
zmysle
tiež
rozsudok z 21. novembra
2018,
Viejobueno Ibáñez a de
la
Vara
González (C‑245/17,
EU:C:2018:934,
bod 58).
45      Pozri
rozsudky z 10. júna
2010,
Bruno a i. (C‑395/08 a C‑396/08,
EU:C:2010:329,
bod 58 a citovaná
judikatúra), a zo
4. septembra
2025,
Gnattai (C‑543/23,
ďalej
len
„rozsudok
Gnattai“,
EU:C:2025:653,
body 33 a 34,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
46      Pozri
rozsudok
zo
7. apríla
2022,
Ministero della Giustizia a i. (Postavenie
talianskych
zmierovacích
sudcov)
[C‑236/20,
ďalej
len
„rozsudok
Ministero della Giustizia a i. (Postavenie
talianskych
zmierovacích
sudcov)“,
EU:C:2022:263,
bod 34].
47      Pozri
rozsudok
zo
7. apríla
2022,
Ministero della Giustizia a i. (Postavenie
talianskych
zmierovacích
sudcov)
(bod 54).
48      Pozri
najmä
rozsudok
zo
7. apríla
2022,
Ministero della Giustizia a i. (Postavenie
talianskych
zmierovacích
sudcov)
(bod 52).
49      Pozri
rozsudok z 11. novembra
2015,
Greenfield (C‑219/14,
EU:C:2015:745,
bod 57).
50      Pozri
rozsudky
Del
Cerro
Alonso (body 25,
28 a 29), a z 8. septembra
2011,
Rosado Santana (C‑177/10,
ďalej
len
„rozsudok
Rosado Santana“, EU:C:2011:557,
body 42,
55 a 58).
Pozri,
pokiaľ
ide o verejné
školské
zariadenia,
rozsudky z 20. júna
2019,
Ustariz Aróstegui (C‑72/18,
EU:C:2019:516,
bod 24), a Gnattai (bod 37).
51      Pozri
bod 15
vyššie.
52      Pozri v tejto
súvislosti
rozsudok
zo
7. júla
2022,
Zone de
secours Hainaut‑Centre
(C‑377/21,
EU:C:2022:530,
bod 48).
53      Pozri
doložku
1 písm. a)
rámcových
dohôd a ich
preambulu.
Pozri
tiež
odôvodnenia
3,
11 a 23
smernice
97/81,
ako
aj
odôvodnenie
14
smernice
1999/70
uvedené
najmä v rozsudkoch
Del Cerro
Alonso (bod 36), a z 10. júna
2010,
Bruno a i. (C‑395/08 a C‑396/08,
EU:C:2010:329,
body 29 a 30).
54      Pozri
rozsudky
Del
Cerro
Alonso (bod 38); z 15. apríla
2008,
Impact (C‑268/06,
EU:C:2008:223,
body 114 a 115); z 10. júna
2010,
Bruno a i. (C‑395/08 a C‑396/08,
EU:C:2010:329,
bod 32),
ako
aj
Rosado Santana (bod 44).
55      Pozri
rozsudky
Ministero della Giustizia a i. (Postavenie
talianskych
zmierovacích
sudcov)
(bod 35 a citovaná
judikatúra); z 20. februára
2024,
X (Neuvedenie dôvodov ukončenia pracovného pomeru)
[C‑715/20,
ďalej
len
„rozsudok
X
(Neuvedenie
dôvodov
ukončenia
pracovného
pomeru)“, EU:C:2024:139,
bod 42], a Gnattai (bod 42).
56      Pozri
rozsudok
Rosado Santana (body 38 a 41
až
44).
57      Pozri
rozsudok z 22. februára
2024,
Randstad Empleo a i. (C‑649/22,
EU:C:2024:156,
bod 46 a citovaná
judikatúra).
58      Pozri
rozsudky
z 5. novembra
2014,
Österreichischer Gewerkschaftsbund (C‑476/12,
EU:C:2014:2332,
bod 16), a z 22. februára
2024,
Randstad Empleo a i. (C‑649/22,
EU:C:2024:156,
bod 44).
59      Pozri
rozsudky
Ministero della Giustizia a i. (Postavenie
talianskych
zmierovacích
sudcov)
(bod 38), a z 27. júna
2024,
Peigli (C‑41/23,
EU:C:2024:554,
bod 43).
Pozri,
pokiaľ
ide o pojem
„podmienky
zamestnania“ v zmysle
rámcovej
dohody o práci
na
kratší
pracovný
čas,
rozsudky z 10. júna
2010,
Bruno a i. (C‑395/08 a C‑396/08,
EU:C:2010:329,
bod 42
týkajúci
sa
dôchodkov), a z 19. októbra
2023,
Lufthansa
CityLine (C‑660/20,
EU:C:2023:789,
body 41 a 42
týkajúce
sa
dodatočnej
odmeny).
60      Pozri,
pokiaľ
ide o rámcovú
dohodu o práci
na
dobu
určitú,
rozsudok z 15. decembra
2022,
Presidenza del
Consiglio
dei Ministri a i. (Univerzitní
výskumní
pracovníci)
(C‑40/20 a C‑173/20,
EU:C:2022:985,
body 101 a 102,
ako
aj
citovaná
judikatúra), a pokiaľ
ide o rámcovú
dohodu o práci
na
kratší
pracovný
čas,
rozsudok z 19. októbra
2023,
Lufthansa CityLine (C‑660/20,
EU:C:2023:789,
body 44 a 45,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
61      Pozri
bod 15
vyššie. V tejto
súvislosti
sa
mi
zdá,
že
článok 4
ods. 1
vykonávacích
pravidiel z roku
2021,
ktorý
je
totožný s článkom 3
vykonávacích
pravidiel z roku
2011,
môže
podporiť
moju
analýzu,
keďže
stanovuje
rozdelenie
nákladov
na
platenú
dovolenku
za
kalendárny
rok
medzi
zariadenia, v ktorých
boli
učitelia
zamestnaní.
62      Pozri
rozsudok
zo
17. marca 2021,
Academia de
Studii Economice din Bucureşti (C‑585/19,
EU:C:2021:210,
body 45 a 46).
63      Pozri
body 62 a 63
vyššie.
64      Pozri
bod 46
vyššie.
65      Pozri
článok 29
rámcového
zákona
č. 153/2017.
66      Pozri
analogicky
rozsudok z 5. júna
2018,
Grupo Norte
Facility (C‑574/16,
EU:C:2018:390,
body 50 a 51).
67      Pozri
rozsudky z 5. mája
2022,
Universiteit Antwerpen a i. (C‑265/20,
EU:C:2022:361,
bod 53), a X
(Neuvedenie
dôvodov
ukončenia
pracovného
pomeru)
(bod 58, ako aj citovaná
judikatúra).
68      Pozri
rozsudky
Universiteit Antwerpen a i. (C‑265/20,
EU:C:2022:361,
bod 54), a X (Neuvedenie
dôvodov
ukončenia
pracovného
pomeru)
(bod 59, ako aj citovaná
judikatúra).
69      Pozri
rozsudky z 8. novembra
1990,
Gmurzynska‑Bscher (C‑231/89,
EU:C:1990:386,
body 19 a 20), a z 30. októbra
2025,
Tomann (C‑134/24,
EU:C:2025:839,
bod 66),
ako
aj,
pokiaľ
ide o rámec
právnej
úpravy a skutkových
okolností
vymedzený
na
vlastnú
zodpovednosť
vnútroštátneho
súdu,
rozsudky z 15. mája
2003,
Salzmann (C‑300/01,
EU:C:2003:283,
bod 31); z 30. novembra
2023,
Ministero dell’Istruzione a INPS
(C‑270/22,
EU:C:2023:933,
bod 34), a z 13. novembra
2025,
Oti (C‑525/23,
EU:C:2025:877,
bod 38).
70      Pozri
bod 38
vyššie.
71      Pozri
rozsudky
Del
Cerro
Alonso (bod 48), a z 20. júna
2019,
Ustariz Aróstegui (C‑72/18,
EU:C:2019:516,
body 25
až
27),
ako
aj
uznesenie z 10. júla
2025,
Centro Servizi Culturali Santa
Chiara
(C‑823/24,
EU:C:2025:584,
bod 24).
72      Pozri
tiež,
pokiaľ
ide o príspevky
na
stravu,
návrhy,
ktoré
predniesla
generálna
advokátka
Kokott vo
veci
Grupo Norte
Facility (C‑574/16,
EU:C:2017:1022,
bod 54), a vo
veci
Montero Mateos (C‑677/16,
EU:C:2017:1021,
bod 49).
73      Pozri
analogicky
rozsudok z 5. novembra
2014,
Österreichischer Gewerkschaftsbund (C‑476/12,
EU:C:2014:2332,
body 20 a 21,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
74      Pozri
tiež
rozhodnutie
Tribunalul Vaslui (Vyšší
súd
Vaslui)
uvedené v bode 19
vyššie.
75      Pozri
tiež
článok 150
ods. 1
Zákonníka
práce o nároku
na
„náhradu
mzdy
za
dovolenku,
ktorá
nesmie
byť
nižšia
ako
základná
mzda“,
za
obdobie
dovolenky
za
kalendárny
rok.
76      Pozri
body 84 a 85
vyššie.
77      Pozri
bod 38
vyššie.
78      Pozri
rozsudky z 18. apríla
2024,
Dumitrescu a i./Komisia a Súdny
dvor
(C‑567/22 P až C‑570/22 P,
EU:C:2024:336,
body 65 a 66),
ako
aj
Gnattai (bod 33).
79      Pozri
najmä
rozsudok
Gnattai (bod 34 a citovaná
judikatúra).
80      Pozri
zásadu
výkladu
uvedenú v bode 50
vyššie.
81      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Gnattai (bod 35).
82      Pozri
bod 44
vyššie.