62020TJ0370_RES
Дело T‑370/20
KL
срещу
Европейска инвестиционна банка (ЕИБ)
Решение на Общия съд (четвърти състав) от 24 ноември 2021 година
„Публична служба — Персонал на ЕИБ — Здравословно състояние — Работоспособност — Отсъствие без основателна причина — Жалба за отмяна — Понятие за инвалидност — Правомощие за пълен съдебен контрол — Спорове от финансов характер — Изплащане на пенсията за инвалидност с обратно действие — Иск за обезщетение“
Длъжностни лица — Служители на Европейската инвестиционна банка — Социална сигурност — Осигуряване за злополука и професионално заболяване — Инвалидност — Понятие — Преценка по отношение на заеманите в Банката длъжности
(член 78 от Правилника за длъжностните лица; член 14 от Правилника за персонала на Европейската инвестиционна банка)
(вж. т. 83—89 и 100)
Длъжностни лица — Служители на Европейската инвестиционна банка — Социална сигурност — Осигуряване за злополука и професионално заболяване — Инвалидност — Комисия по инвалидност — Компетентност — Преценка на способността на служител да работи извън Банката — Изключване
(вж. т. 90—93)
Жалби на длъжностните лица — Служители на Европейската инвестиционна банка — Прилагане по аналогия на член 91, параграф 1 от Правилника — Правомощие за пълен съдебен контрол — Спорове от финансов характер — Понятие — Иск за изплащане на пенсия за инвалидност с обратно действие — Включване
(член 266 ДФЕС, член 91, параграф 1 от Правилника за длъжностните лица)
(вж. т. 109—113 и 117—124)
Резюме
Жалбоподателят KL е служител в Европейската инвестиционна банка (ЕИБ). След няколко периода на отсъствие ЕИБ започва процедура пред комисията по инвалидност, като се има предвид, че до произнасянето на становище от тази комисия се счита, че жалбоподателят временно е напълно неработоспособен. След като преценява здравословното състояние на жалбоподателя, комисията по инвалидност стига единодушно до заключението, че жалбоподателят повече не може да заема длъжности в ЕИБ, но все още е способен да упражнява професионална дейност на общия пазар на труда. Вследствие на това ЕИБ приема две решения, с които обявява, че жалбоподателят е работоспособен и отсъства без основателна причина от датата, на която го е поканила да се върне на работа. След неуспеха на помирителната процедура жалбоподателят подава жалба пред Общия съд срещу тези две решения и срещу решението на председателя на ЕИБ, което потвърждава тези решения (наричани по-нататък заедно „обжалваните решения“).
Общият съд уважава жалбата и отменя обжалваните решения. В своето решение Общият съд приема, че понятието за инвалидност, съдържащо се в разпоредбите, приети в изпълнение на Правилника за персонала на ЕИБ, трябва да се преценява по отношение на ЕИБ, а не по отношение на общия пазар на труда. Общият съд упражнява и „правомощието за пълен съдебен контрол“, което му е признато от член 91 от Правилника на длъжностните лица на Европейския съюз (наричан по-нататък „Правилникът“) за „споровете от финансов характер“, който се прилага по аналогия към служителите на ЕИБ. Освен това той уточнява границите на тези две понятия.
Съображения на Общия съд
Най-напред, що се отнася до допустимостта на документите, които съставляват становището на комисията по инвалидност, Общият съд отбелязва, че документ не може да бъде отхвърлен с мотива, че посочената в него дата не съответства на датата, на която тази комисия е прегледала жалбоподателя.
По-нататък, що се отнася до понятието за инвалидност, Общият съд се позовава на тълкуване по аналогия на членове 78 и 5 от Правилника, както и на член 51‑1 от преходните правила за пенсионната схема, приложима за членовете на персонала на ЕИБ, от които следва, че служител, чиято инвалидност по отношение на тази институция бъде обявена, може да упражнява възмездна дейност извън нея, доколкото общият размер на различните му доходи не надвишава нетното възнаграждение, което е получавал, когато е работел в ЕИБ.
Освен това създадените от ЕИБ комисии по инвалидност са нейни органи и следователно от правна гледна точка не са компетентни да преценяват способността на жалбоподателя да изпълнява професионални задължения извън тази институция. Всъщност от правна гледна точка посочените комисии са компетентни да се произнасят по способността на персонала на ЕИБ да работи в институцията. За да се установи способността на тези лица да работят извън ЕИБ, съответното лице следва да бъде прегледано от комисии, създадени от останалите институции или от националните органи.
Следователно, като се е произнесла по способността на жалбоподателя да упражнява дейност на общия пазар на труда, комисията по инвалидност е навлязла в компетентността на такива комисии, като по този начин е създала опасност от противоречие между собствената си преценка на способността на жалбоподателя да работи на общия пазар на труда и евентуалните последващи преценки на комисиите по инвалидност, създадени от останалите институции или от националните органи.
Поради това Общият съд счита, че понятието за инвалидност по смисъла на член 46‑1 от преходните правила за пенсионната схема, приложима за членовете на персонала на ЕИБ и на член 11.1 от административните разпоредби, приложими за персонала на ЕИБ, приети в изпълнение на Правилника за персонала на ЕИБ, трябва да се тълкува в смисъл, че се отнася до служителя на ЕИБ, когото създадена от ЕИБ комисия по инвалидност е обявила за неспособен да възобнови изпълнението на своите служебни задължения или на равностойни задължения в ЕИБ.
Накрая Общият съд припомня, че към споровете между ЕИБ и нейните служители следва да се прилага правилото, съдържащо се в член 91, параграф 1, второ изречение от Правилника. Тази разпоредба предоставя на съда на Съюза правомощие за пълен съдебен контрол по спорове от финансов характер, в рамките на което последният е оправомощен, ако е необходимо, да осъди служебно ответната страна да заплати обезщетение за причинените по нейна вина вреди и в такъв случай, като вземе предвид всички обстоятелства по делото, да оцени претърпяната вреда ex æquo et bono.
Правомощието за пълен съдебен контрол възлага на съда на Съюза задачата да решава изцяло отнесените пред него спорове и да гарантира практическата ефективност на произнесените от него решения за отмяна в областта на публичната служба. Когато упражнява правомощието си за пълен съдебен контрол, съдът на Съюза не отправя разпореждания до съответните институции или органи, но разполага евентуално с правомощието да ги замества, за да взема решенията, които произтичат по необходимост от изводите, до които е стигал въз основа на правната си преценка на спора.
В това отношение Общият съд припомня, че „спорове от финансов характер“ по смисъла на посочената разпоредба са не само тези по исковете, предявени от служители срещу институция, орган или агенция на Съюза на основание на тяхната отговорност, но и тези по всички искове, които целят институцията, органът или агенцията да изплати на служител сума, която той счита, че му се дължи по силата на Правилника или на друг акт, който урежда техните служебни правоотношения.
В настоящия случай спорът е от финансов характер, тъй като жалбоподателят иска съдът на Съюза да се произнесе по законосъобразността на решението да не му бъде признато състоянието на „инвалидност“ и да разпореди на ЕИБ да му изплати определена парична сума. Всъщност решението да се приеме, че „не е налице инвалидност“ на жалбоподателя има преки последствия върху запазването на положението на заинтересованото лице като служител на ЕИБ и следователно върху неговото възнаграждение и имуществените му права.
Освен това Общият съд констатира, че за да приеме новото решение, в което се посочва състоянието на инвалидност на жалбоподателя, ЕИБ разполага само с обвързана компетентност, която я задължава да приложи административните последици от решението на комисията по инвалидност.
Поради това Общият съд осъжда ЕИБ да изплати на жалбоподателя пенсията за инвалидност. Общият съд обаче отхвърля неговото искане за обезщетение за неимуществени вреди, тъй като приема, че жалбоподателят не е доказал, че тези вреди не могат да бъдат напълно поправени с отмяната на обжалваните решения, към която се добавя осъждането на ЕИБ да му изплати всички финансови средства, от които е бил лишен вследствие на действието на отменените решения.