62024CJ0136_RES
Дело C‑136/24 P
Alaa Hamoudi
срещу
Европейска агенция за гранична и брегова охрана
Решение на Съда (голям състав) от 18 декември 2025 година
„Обжалване — Обща политика в областта на убежището и имиграцията — Регламент (ЕС) 2019/1896 — Европейско интегрирано управление на външните граници на Европейския съюз — Европейска гранична и брегова охрана — Европейска агенция за гранична и брегова охрана (Frontex) — Задължение на Frontex в областта на защитата на основните права — Практики на отблъскване (pushback) към трети държави в района на Егейско море — Извъндоговорна отговорност на Frontex — Действителна и сигурна вреда — Тежест на доказване — Ефективна съдебна защита — Начало на доказателство — Задължение на Общия съд на Европейския съюз да събере доказателства по делото“
Обжалване — Основания — Необходимост от конкретно оплакване срещу точно определено съображение на Общия съд — Необходимост да се посочат точно правните доводи, които подкрепят основанията, на които се прави позоваване — Липса — Недопустимост
(член 256, параграф 1, втора алинея ДФЕС; Статут на Съда, член 58, първа алинея; Процедурен правилник на Съда, член 168, параграф 1, буква г) и член 169, параграф 2)
(вж. т. 54 и 55)
Обжалване — Основания — Правила относно тежестта на доказване и събирането на доказателствата — Правен въпрос
(член 256 ДФЕС; Статут на Съда, член 58, първа алинея)
(вж. т. 60)
Извъндоговорна отговорност — Условия — Незаконосъобразност — Вреда — Наличие и обхват на вредата — Тежест на доказване
(член 340, втора алинея ДФЕС)
(вж. т. 71)
Право на Европейския съюз — Ценности и цели на Съюза — Ценности — Зачитане на правовата държава — Обхват — Ефективен съдебен контрол — Право на ефективни правни средства за защита — Иск за обезщетение — Преценка от гледна точка на цялата система за съдебна защита на частноправните субекти
(член 2 ДЕС; член 256, параграф 1, член 268 и член 340, втора и трета алинея ДФЕС; Харта на основните права на Европейския съюз, член 47)
(вж. т. 72—75)
Право на Европейския съюз — Принципи — Право на ефективна съдебна защита — Тежест на доказване и събиране на доказателствата — Права, предоставени на частноправните субекти от правото на Съюза — Задължение на Общия съд да не накърнява ефективността на съдебната защита — Зачитане на принципите на равни процесуални възможности и на състезателност — Задължение за осигуряване на пълно зачитане на правото на ефективни правни средства за защита
(Харта на основните права на Европейския съюз, член 47)
(вж. т. 77 и 78)
Съдебно производство — Събиране на доказателства — Искане за представяне на документи — Право на преценка на съда на Съюза — Граници — Задължение за осигуряване на пълно спазване на изискванията, произтичащи от правото на ефективни правни средства за защита — Обхват — Правила относно тежестта на доказване и събирането на доказателствата, които не позволяват да се гарантира ефективна съдебна защита — Задължение на съда на Съюза да допълни наличната информация
(Харта на основните права на Европейския съюз, член 47; Процедурен правилник на Общия съд, членове 88, 89 и 91)
(вж. т. 79 и 80—83)
Обжалване — Основания — Контрол на Съда върху отказа на Общия съд да разпореди събиране на доказателства — Контрол на Съда върху преценката на Общия съд за необходимостта от допълване на информацията — Предполагаеми жертви на операция по отблъскване — Преценка от страна на Общия съд на наличието на убедителни доказателства вместо на начало на доказателство — Грешка при прилагане на правото — Отмяна на обжалваното определение
(член 256 ДФЕС)
(вж. т. 104—106 и 110—112)
Обжалване — Основания — Контрол на Съда върху отказа на Общия съд да разпореди събиране на доказателства — Контрол на Съда върху преценката на Общия съд за необходимостта от допълване на информацията — Доказателства — Доказателствена стойност — Достатъчно елементи, за да се представи начало на доказателство — Преценка на съда на Съюза — Зачитане на принципа на свободна преценка на доказателствата — Свидетелски показания на ищец или жалбоподател, отхвърлени като имащи ниска доказателствена стойност — Неотчитане на всички представени доказателства — Грешка при прилагане на правото
(член 256 ДФЕС)
(вж. т. 115—117, 119, 123 и 152)
Обжалване — Основания — Контрол на Съда върху отказа на Общия съд да разпореди събиране на доказателства — Контрол на Съда върху преценката на Общия съд за необходимостта от допълване на информацията — Доказателства — Достатъчно елементи, за да се представи начало на доказателство — Отказ на съда на Съюза да проведе докрай производството и да събере доказателства по висящо дело, преди да се произнесе по него — Нарушение на член 47 от Хартата на основните права — Грешка при прилагане на правото
(Харта на основните права на Европейския съюз, член 47)
(вж. т. 130—132, 147, 148 и 150)
Резюме
Като уважава жалбата, подадена от г‑н Alaa Hamoudi, сирийски гражданин (наричан по-нататък „жалбоподателят“), срещу определението на Общия съд от 13 декември 2023 г. (
1
), Съдът, заседаващ в голям състав, уточнява, предвид задължението да се гарантира ефективна съдебна защита, приложимия стандарт на доказване и задълженията на Общия съд за събиране на доказателства по делото, когато бежанец твърди, че е бил жертва на отблъскване, в което участвала Европейската агенция за гранична и брегова охрана (Frontex), и поради това предявява иск за обезщетение срещу тази агенция.
С обжалваното определение Общият съд е отхвърлил иска на жалбоподателя (
2
) за обезщетение за вредите, които той твърди, че е претърпял в резултат от нарушение от страна на Frontex на някои права, закрепени в Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) (
3
), както и в резултат на неизпълнението на някои задължения, които Регламент 2019/1896 (
4
) налага на тази агенция. Това нарушение било извършено в рамките на операции на Frontex в Егейско море, и по-точно по време на твърдяна операция на гръцките органи по връщане от територията на Съюза към Турция (наричана по-нататък „операцията по отблъскване“). По време на тази операция жалбоподателят, заедно с други лица, които са избягали от своята трета страна на произход, бил отведен обратно в морето само няколко часа след пристигането си на гръцки остров, без да е имал възможност да подаде молба за международна закрила.
В първоинстанционното производство жалбоподателят се е основал на няколко доказателства, за да докаже присъствието си по време на посочената операция, а именно на собствените си свидетелски показания, на медийна статия, публикувана в интернет, и на два видеоклипа, включени в нея, както и на четири снимки. Освен това той многократно е искал от Общия съд да предприеме процесуално-организационни действия или действия по събиране на доказателства, по-специално с цел Frontex да представи някои документи, с които разполага, които могат да подкрепят иска на жалбоподателя в първоинстанционното производство.
Като приема, че представените от жалбоподателя доказателства не са достатъчни, за да се установи убедително присъствието му по време на операцията по отблъскване, а оттам и наличието на твърдяната вреда, Общият съд е отхвърлил иска като явно лишен от всякакво правно основание.
В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква по-специално, че Общият съд е нарушил принципите, уреждащи тежестта на доказване, като е наложил изисквания в тази област, които са трудни и дори невъзможни за изпълнение в рамките на операции по отблъскване.
По-конкретно, Общият съд допуснал грешки при прилагане на правото, като не взел предвид необходимостта от адаптиране на тежестта на доказване и не уважил искането на жалбоподателя да разпореди на Frontex да представи някои документи с оглед на конкретните обстоятелства на иска за извъндоговорна отговорност срещу Frontex за вредите, които жалбоподателят претърпял поради твърдените нарушения на Регламент 2019/1896 и на Хартата вследствие на твърдяното негово отблъскване.
Съображения на Съда
В решението си Съдът проверява по-специално дали е налице неизпълнение от страна на Общия съд на задължението му да адаптира правилата относно тежестта на доказване и събирането на доказателствата, за да осигури на жалбоподателя ефективна съдебна защита.
В самото начало Съдът припомня, че макар Frontex и националните органи, които отговарят за управлението на границите, да носят споделена отговорност за интегрираното управление на външните граници на Съюза, Frontex носи пълна отговорност и се отчита за взетите от нея решения и за дейностите, за които единствена носи отговорност съгласно Регламент 2019/1896. В областта на извъндоговорната отговорност член 97, параграф 4 от този регламент и член 340, втора алинея ДФЕС, който първият посочен член конкретизира, предвиждат, че в съответствие с основните принципи, които са общи за правото на държавите членки, Frontex поправя вредите, причинени от нейните отдели или нейния персонал при изпълнението на техните задължения.
Съдът отбелязва, че съгласно практиката му, за да се ангажира извъндоговорната отговорност на Съюза на основание член 340, втора алинея ДФЕС, е необходимо да са изпълнени съвкупност от условия, и по-специално условието за наличие на вреда, което налага вредата, чието поправяне се иска, да е действителна и сигурна. Ако едно от тези условия не е изпълнено, искът трябва да се отхвърли в своята цялост.
По-нататък Съдът разглежда правилата относно тежестта на доказване и събирането на доказателствата, свързани с ангажирането на извъндоговорната отговорност на Съюза. Той припомня, че по принцип страната, която търси защита по реда за реализиране на тази отговорност, трябва да докаже, че свързаните с това условия за нейното ангажиране са изпълнени. Така тази страна е длъжна по-специално да докаже наличието и обхвата на твърдяната от нея вреда. За тази цел тя може да привежда доказателствени средства от всякакво естество по силата на принципа на свобода при събирането на доказателства.
При все това при упражняването на компетентността, предоставена на Общия съд и на Съда (
5
), да разглеждат спорове относно поправянето на вредите, посочени в член 340, втора алинея ДФЕС, съдът на Съюза трябва да осигури ефективна съдебна защита на частноправните субекти.
Всъщност искът за обезщетение трябва да се преценява от гледна точка на цялата система за съдебна защита на частноправните субекти, въведена с Договорите, и допринася за ефективността на посочената защита. В това отношение Съдът уточнява, че принципът на ефективна съдебна защита произтича както от член 2 ДЕС, така и от член 47 от Хартата и че прилагането на правилата относно тежестта на доказване и събирането на доказателствата не може да накърни ефективността на съдебната защита на правата, които правото на Съюза предоставя на частноправните субекти. Следователно Общият съд не може да наложи прекомерна и дори невъзможна за изпълнение тежест на доказване или да постави под въпрос принципа на равни процесуални възможности, а трябва да осигури пълното зачитане на правото на ефективни правни средства за защита, като вземе предвид конкретните обстоятелства по делото, което трябва да разгледа, ако е необходимо, като адаптира правилата относно тежестта на доказване и събирането на доказателствата.
Накрая Съдът припомня, че на Общия съд са предоставени правомощия за подготвянето за разглеждане и за събирането на доказателства по делата, с които е сезиран, което му позволява по-специално да предприема процесуално-организационни действия и действия по събиране на доказателства. Така Общият съд може да поиска от страните да представят всички документи или доказателства по делото и да предоставят цялата информация или всички сведения, които счита за необходими.
Макар че Общият съд решава дали е необходимо да използва тези правомощия, трябва да се спазват изцяло изискванията, произтичащи от член 47 от Хартата. Следователно, когато прилагането на правилата относно тежестта на доказване и събирането на доказателствата по изключение не позволява да се гарантира ефективна съдебна защита на жалбоподателя, Общият съд трябва да упражни същите правомощия, за да допълни данните, с които разполага по делото, което е висящо пред него, при условие че жалбоподателят е представил минимум от доказателства, установяващи полезността на тази намеса. Така Общият съд не може да се задоволи с отхвърлянето на твърденията на жалбоподателя поради липсата на достатъчно доказателства, тъй като от него зависи, по-специално като уважи искането на жалбоподателя да разпореди действия по събиране на доказателства, каквото е представянето на документи, да отстрани несигурността, която може да съществува по отношение на точността на тези твърдения.
Съдът отбелязва, че в производство по обжалване, в което се оспорва прилагането от Общия съд на правилата относно тежестта на доказване и събирането на доказателствата, Съдът следва да провери дали Общият съд е изпълнил задълженията си при пълно спазване на изискванията, произтичащи от член 47 от Хартата.
В това отношение Съдът отбелязва, на първо място, че операция по отблъскване като разглежданата в делото по обжалване се характеризира с голяма уязвимост на лицата, подложени на това отблъскване, както и с неустановяване на самоличността и с липсата на индивидуално третиране на тези лица от страна на органите. Освен това към момента на настъпване на фактите посочените лица са в положение, което много трудно им позволява да съберат доказателства, за да установят такива факти, и дори изключва всякаква възможност в това отношение. За сметка на това, като се имат предвид задачите ѝ, предвидени в Регламент 2019/1896, Frontex по принцип може да разполага с релевантна информация, за да се докаже наличието на отблъсквания.
С оглед по-специално на тези особености, от лица като жалбоподателя не може да се изисква да представят убедителни доказателства за провеждането на тази операция и за присъствието си по време на нея. Всъщност, ако тежестта на доказване не бъде адаптирана, това би могло да възпрепятства всяка жалба или иск на жертвите на операция по отблъскване срещу Frontex за извършени от тази агенция действия, за които се твърди, че са незаконосъобразни, като на Frontex се предостави фактически имунитет и така се застраши ефективната защита на основните права на тези жертви. По този начин пълното зачитане на правото на ефективни правни средства за защита, гарантирано от член 47 от Хартата, както и от ЕКПЧ, както е тълкувана от Европейския съд по правата на човека, изисква за тези лица да е достатъчно да представят начало на доказателство за провеждането на тази операция, в която участва Frontex, и за своето присъствие при провеждането ѝ. Следователно Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че следва да се прецени дали жалбоподателят е представил убедителни доказателства за това присъствие. Тази грешка при прилагане на правото неизбежно е опорочила преценката му на представените от жалбоподателя доказателства, тъй като тя е извършена с оглед на твърде висок стандарт на доказване, в нарушение на пълното зачитане на правото на ефективни правни средства за защита.
На второ място, въз основа на констатациите на Общия съд Съдът проверява дали жалбоподателят е представил такова начало на доказателство. Той припомня, че принципът на свободна преценка на доказателствата е следствие от принципа на свобода при събиране на доказателствата, като по силата на първия принцип единственият релевантен критерий за преценка на доказателствената сила на редовно представените доказателства е тяхната достоверност.
Що се отнася по-специално до преценката на доказателствената сила на писмените свидетелски показания на жалбоподателя, Съдът констатира, че тя изисква да се провери достоверността и правдоподобността на съдържащата се в тях информация. По-специално, свидетелските показания на жалбоподателя не могат да се отхвърлят под предлог, че са с ниска доказателствена стойност, без да се вземат предвид всички представени в конкретния случай доказателства. Следователно да се приеме, както е направил Общият съд, че по принцип свидетелските показания на самия жалбоподател са с ниска доказателствена стойност, представлява грешка при прилагане на правото. Освен това от констатациите на Общия съд следва, че писмените свидетелски показания на жалбоподателя са били достатъчно подробни, конкретни и непротиворечиви, за да представляват начало на доказателство за факта, че той действително е бил жертва на операция по отблъскване, което впрочем се потвърждава от други представени от жалбоподателя доказателства, по-специално от медийна статия, които по този начин образуват съвкупност от непротиворечиви доказателства.
На трето място, Съдът отбелязва, че когато ищец или жалбоподател представи начало на доказателство за това, че е станал жертва на отблъскване, и упреква Frontex, че е участвала в това отблъскване, Общият съд следва да проведе докрай производството и да събере доказателства по делото, с което е сезиран, за да прецени истинността на този факт въз основа на всички данни, с които разполага. Ако се стигне до извода, че това начало на доказателство не се опровергава при изслушването на ищеца/жалбоподателя или от доказателствата и доводите, представени от другите страни по това дело в писмените им изявления, или от евентуални други доказателства, събрани от Общия съд в рамките на делото, този факт трябва да се приеме за установен.
По-специално, в случая Общият съд е бил длъжен да предприеме процесуално-организационни действия или действия по събиране на доказателства с цел да получи от Frontex цялата релевантна информация, с която тя разполага, за да изясни обстоятелствата във връзка с разглежданата операция по отблъскване и да му се позволи да разполага с достатъчно информация, за да прецени основателността на иска на жалбоподателя в първоинстанционното производство, и да гарантира ефективна съдебна защита на правата му. Следователно Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е отхвърлил исканията на жалбоподателя в този смисъл.
С оглед на гореизложеното Съдът стига до извода, че обжалваното определение следва да бъде отменено, и връща делото на Общия съд.
(
1
)	Определение от 13 декември 2023 г., Hamoudi/Frontex (T‑136/22, EU:T:2023:821, наричано по-нататък „обжалваното определение“).
(
2
)	Иск на основание член 268 ДФЕС, съгласно който „Съдът на Европейския съюз е компетентен да разглежда спорове относно обезщетения за вредите, посочени в член 340, втора и трета алинея“, и на основание член 340 ДФЕС, в чиято втора алинея се предвижда, че „[в] случай на извъндоговорна отговорност, Съюзът в съответствие с основните принципи на правото, които са общи за държавите членки, е длъжен да поправи вредите, причинени от неговите институции или служители, при изпълнението на техните задължения“.
(
3
)	Членове 1, 2, 3, 4, 6, 18, 19 и 21.
(
4
)	Регламент (ЕС) 2019/1896 на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2019 година за европейската гранична и брегова охрана и за отмяна на регламенти (ЕС) № 1052/2013 и (ЕС) 2016/1624 (OВ L 295, 2019 г., стр. 1). Твърдяното нарушение се отнася по-специално до член 46, параграфи 4 и 5 от същия регламент.
(
5
)	Член 268 ДФЕС във връзка с член 256, параграф 1 ДФЕС.