Неокончателна редакция
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (шести състав)
30 април 2026 година(*)
„ Преюдициално запитване — Неравноправни клаузи в потребителските договори — Директива 93/13/ЕИО — Последици от установяването на неравноправността на клауза — Анекс към договор за ипотечен кредит — Последици от недействителността на този анекс за действителността на договора — Принципи на ефективност и пропорционалност — Възпиращ ефект — Условия за това договорът да продължи да се изпълнява — Задължения на националния съд “
По дело C‑246/25 [Hańczynek](i)
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Sąd Okręgowy w Warszawie (Окръжен съд Варшава, Полша) с акт от 31 март 2025 г., постъпил в Съда на 1 април 2025 г., в рамките на производство по дело
AS
срещу
BNP Paribas Bank Polska S.A.,
СЪДЪТ (шести състав),
състоящ се от: I. Ziemele (докладчик), председател на състава, S. Gervasoni и M. Bošnjak, съдии,
генерален адвокат: T. Ćapeta,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–        за AS, от K. Pilawska и A. Zorski, adwokaci,
–        за BNP Paribas Bank Polska S.A., от T. Spyra, P. Węc, radcowie prawni, и D. Wróbel, adwokat,
–        за полското правителство, от B. Majczyna, в качеството на представител,
–        за Европейската комисия, от P. Kienapfel и A. Szmytkowska, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1        Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273), както и на принципите на ефективност и пропорционалност.
2        Запитването е отправено в рамките на спор между AS и BNP Paribas Bank Polska S.A. (наричана по-нататък „BNP Paribas“) относно последиците от неравноправния характер на някои клаузи на анекс към договор за ипотечен кредит, сключен между AS и праводателя на BNP Paribas.
Правна уредба
Директива 93/13
3        Двадесет и четвъртото съображение от Директива 93/13 гласи:
„като има предвид, че съдилищата и административните органи на държавите членки трябва да разполагат с адекватни и ефективни средства да наложат преустановяването на включването на неравноправни клаузи в потребителски договори“.
4        Съгласно член 6, параграф 1 от тази директива:
„Държавите членки определят изискването, включените неравноправни клаузи в договори между потребители и продавачи или доставчици да не са обвързващи за потребителя, при условията на тяхното национално право, и че договорът продължава да действа за страните по останалите условия, когато може да се изпълнява и без неравноправните клаузи“.
5        Член 7, параграф 1 от тази директива предвижда:
„Държавите членки осигуряват, че в интерес на потребителите и конкурентите, съществуват подходящи и ефективни мерки за предотвратяване на употребата на неравноправни клаузи в договори, сключени между потребители и продавачи или доставчици“.
Полското право
6        Съгласно член 58, параграф 1 от Ustawa —
Kodeks cywilny (Закон — Граждански кодекс) от 23 април 1964 г. (Dz.U., бр. 16, позиция 93), в редакцията, приложима към спора в главното производство (наричан по-нататък „Гражданският кодекс“):
„Нищожна е правната сделка, която противоречи на закона или го заобикаля, освен ако приложима разпоредба не предвижда друга последица, и в частност, че недействителните клаузи на правната сделка се заместват от съответните правила на закона“.
7        Съгласно член 3851 от Гражданския кодекс:
„1.      Клаузите на сключен с потребител договор, които не са договорени индивидуално, не обвързват потребителя, ако определят правата и задълженията му в противоречие с добрите нрави, като грубо нарушават неговите интереси (забранени договорни клаузи). Това не засяга клаузите, в които се определят основните престации на страните, включително цената или възнаграждението, ако са формулирани еднозначно.
2.      Ако клаузата не е обвързваща за потребителя в съответствие с параграф 1, страните остават обвързани от договора в останалата му част“.
8        Член 3852 от Гражданския кодекс предвижда:
„Съвместимостта на договорните клаузи с добрите нрави се преценява според положението към момента на сключване на договора, като се вземат предвид неговото съдържание, обстоятелствата по сключването му и договорите, които имат връзка със съдържащия преценяваните клаузи договор“.
9        Съгласно член 506, параграф 1 от Гражданския кодекс, ако, за да погаси задължение, длъжникът със съгласието на кредитора се задължава да извърши различна престация, или дори същата престация, но на друго правно основание, съществуващото задължение се погасява.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
10      На 3 януари 2007 г. AS сключва с праводателя на BNP Paribas договор за ипотечен кредит, като кредитът е в размер на 415 144,09 полски злоти (PLN) (около 97 000 евро) за срок до 20 декември 2021 г. и е предназначен за финансиране на жилищно строителство. Лихвеният процент е определен в този договор на 4,7 % въз основа на референтния показател 3М WIBOR (Warsaw Interbank Offered Rate 3-month, Варшавски междубанков лихвен процент — 3 месеца), увеличен с маржа на банката.
11      На 20 февруари 2008 г. страните по посочения договор подписват анекс към него, съгласно който размерът на кредита е увеличен на 465 144,09 PLN (около 108 700 евро).
12      На 20 март 2008 г. тези страни подписват втори анекс към същия договор (наричан по-нататък „анекс № 2“). Съгласно член 1, параграф 1 от анекс № 2 размерът на кредита се конвертира в швейцарски франкове (CHF). В член 2 от анекс № 2 се уточнява, че лихвеният процент по този кредит се определя въз основа на референтния показател Libor 6M (London Interbank Offered Rate 6-month, Лондонски междубанков лихвен процент — 6 месеца), увеличен с маржа на съответната банка. Според член 3, параграф 1 от анекс № 2 посоченият кредит се изплаща в PLN, като размерът на месечните погасителни вноски се изчислява по курс продава на валутата, който се прилага от банката към момента на плащането на съответната месечна вноска. Освен това член 3, параграф 2 от анекс № 2 предвижда, че лихвите, комисионите и таксите се изчисляват във валутата на кредита и се изплащат в PLN по курс продава на валутата, приложим от посочената банка към момента на плащането. Според член 3, параграф 5 от анекс № 2 кредитополучателят е бил информиран, че носи валутния риск. Накрая, член 5 от анекс № 2 определя нов срок на кредита до 20 декември 2026 г.
13      На 13 февруари 2015 г. страните по разглеждания в главното производство договор за ипотечен кредит подписват трети анекс, който позволява на AS да плаща погасителните вноски директно в швейцарски франкове.
14      След като изплаща 350 088,07 PLN и 83 920,95 CHF (общо около 171 800 евро), на 25 ноември 2022 г. AS предявява иск пред Sąd Okręgowy w Warszawie (Окръжен съд Варшава, Полша), който е запитващата юрисдикция, с главно искане да се установи недействителността на клаузите за индексиране, съдържащи се в анекс № 2, и с искане при условията на евентуалност да се установи
в частност недействителността на разглеждания в главното производство договор за ипотечен кредит в неговата цялост.
15      Запитващата юрисдикция счита, че клаузите, съдържащи се в членове 1 и 3 от анекс № 2, са неравноправни по смисъла на член 3, параграф 1 от Директива 93/13, тъй като предвиждат, че валутният риск се носи изцяло от кредитополучателя. Освен това според нея анекс № 2 не може да продължи да се изпълнява без тези клаузи.
16      Тази юрисдикция отбелязва, че съгласно практиката на Sąd Najwyższy (Върховен съд, Полша) недействителността на анекс към договор за ипотечен кредит води до връщане към първоначалните клаузи на този договор, които са били изменени с анекса, без да се поставя под въпрос действителността на посочения договор.
17      Така според запитващата юрисдикция установяването на недействителност единствено на анекса заради неравноправния характер на неговите клаузи е достатъчно за постигане на целта за защита на потребителите, която следва от член 6, параграф 1 от Директива 93/13, защото съответният потребител вече няма да бъде обвързан от тези клаузи. При всички положения недействителност на договора в неговата цялост — като последица от това установяване — би била непропорционална за постигането на тази цел.
18      При все това запитващата юрисдикция отчита рисковете, свързани с връщане към клаузите на първоначалния договор, що се отнася до възпиращия ефект, който премахването на неравноправните клаузи би трябвало да има спрямо поведението на продавачите или доставчиците. От една страна, продавачът или доставчикът не би бил санкциониран за употребата на неравноправни клаузи, като при определени обстоятелства той дори би могъл да извлече полза от заместването на неравноправните клаузи с клаузите на първоначалния договор. От друга страна, недействителността на договора в неговата цялост би могла да има благоприятни икономически последици за съответния потребител, по-специално когато вземането на кредитора е погасено по давност.
19      В това отношение обаче запитващата юрисдикция поставя въпроса дали установяването на недействителността на договора може да бъде обосновано, когато то следва единствено от количествена икономическа преценка на облагите за съответния потребител от тази недействителност.
20      При тези обстоятелства Sąd Okręgowy w Warszawie (Окръжен съд Варшава) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива [93/13], както и принципите на ефективност и пропорционалност да се тълкуват в смисъл, че не допускат съдебно тълкуване на националните разпоредби, съгласно което, когато в анекс към договора се съдържат забранени клаузи, водещи до недействителност на този анекс, се счита, че този анекс никога не е бил сключван, а договорът се счита за действащ ab initio в неизменения си вид?“.
По преюдициалния въпрос
21      С въпроса си запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13, както и принципите на ефективност и пропорционалност трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална съдебна практика, съгласно която установяването на недействителността на анекс към договор за ипотечен кредит, сключен между продавач или доставчик и потребител, поради наличието на неравноправни клаузи води до връщане към първоначалните клаузи на този договор, които въпросният анекс е трябвало да замести.
По допустимостта
22      BNP Paribas твърди, че поставеният въпрос е недопустим, тъй като решението на спора в главното производство зависи само от прилагането на разпоредбите на полското право.
23      В това отношение в рамките на производството по член 267 ДФЕС Съдът няма компетентност да тълкува и прилага националното право, тъй като това е задача единствено на запитващата юрисдикция (решение от 26 октомври 2023 г., EDP —
Energias de Portugal и др., C‑331/21, EU:C:2023:812, т. 40 и цитираната съдебна практика).
24      Същевременно въведеното с този член производство е инструмент за сътрудничество между Съда и националните юрисдикции, чрез който Съдът предоставя на националните юрисдикции насоки за тълкуването на правото на Съюза, необходими им за решаването на висящите пред тях спорове (решение от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny, C‑558/18 и C‑563/18, EU:C:2020:234, т. 44 и цитираната съдебна практика).
25      Макар в член 6, параграф 1, първа част от изречението от Директива 93/13 да се уточнява, че държавите членки предвиждат неравноправните клаузи да не са обвързващи за потребителите „при условията на тяхното национално право“, уредената с националното право защита, гарантирана на потребителите с тази директива, все пак не може да изменя обхвата, а следователно същността на тази защита (решение от 30 април 2025 г., AxFina Hungary (Изпълняване на договор), C‑630/23, EU:C:2025:302, т. 47 и цитираната съдебна практика).
26      В настоящия случай запитващата юрисдикция иска да се установи дали прилагането на национална съдебна практика по висящ пред нея спор може да попречи на постигането на предвидената от Директива 93/13 цел за възпиране и да засегне ефективността на гарантираната от тази директива защита на потребителите.
27      Следователно разрешаването на висящия пред запитващата юрисдикция спор зависи от тълкуването от Съда на разпоредбите на посочената директива и на принципа на ефективност, поради което поставеният въпрос трябва да се приеме за допустим.
По същество
28      Съгласно член 6, параграф 1, първа част от изречението от Директива 93/13 включените неравноправни клаузи в договори между потребители и продавачи или доставчици не са обвързващи за потребителя, при условията на националното право на държавите членки.
29      В това отношение уредената с националното право защита, гарантирана на потребителите с Директива 93/13, не може да изменя обхвата, а следователно същността на тази защита (вж. в този смисъл решение от 30 април 2025 г., AxFina Hungary (Изпълняване на договор), C‑630/23, EU:C:2025:302, т. 47 и цитираната съдебна практика).
30      В този контекст държавите членки имат задължение да предвидят подходящи и ефективни мерки „за предотвратяване на употребата на неравноправни клаузи в договори, сключени между потребители и продавачи или доставчици“, както предвижда член 7, параграф 1 от тази директива (вж. в този смисъл решение от 30 април 2025 г., AxFina Hungary (Изпълняване на договор), C‑630/23, EU:C:2025:302, т. 43 и цитираната съдебна практика).
31      Действително държавите членки трябва с националното си право да определят условията и реда, по които се констатира неравноправността на съдържащата се в договор клауза и се материализират конкретните правни последици от тази констатация, но същевременно въпросната констатация трябва да дава възможност за възстановяване на правното и фактическо положение, в което би се намирал потребителят при липсата на тази неравноправна клауза, по-специално като обосновава правото на възстановяване на облагите, неправомерно получени в негов ущърб от продавача или доставчика въз основа на споменатата неравноправна клауза (вж. в този смисъл решение от 30 април 2025 г., AxFina Hungary (Изпълняване на договор), C‑630/23, EU:C:2025:302, т. 48 и цитираната съдебна практика).
32      Що се отнася до националните юрисдикции, те са длъжни да оставят без приложение неравноправните клаузи, за да не породят задължителни последици за съответния потребител, освен ако последният се противопостави на това (вж. в този смисъл решение от 30 април 2025 г., AxFina Hungary (Изпълняване на договор), C‑630/23, EU:C:2025:302, т. 44 и цитираната съдебна практика).
33      От това следва, че за обявената за неравноправна договорна клауза трябва принципно да се счита, че никога не е съществувала, така че тя няма как да има последици за потребителя. Ето защо установяването по съдебен ред на неравноправността на такава клауза поначало трябва да води до връщането на потребителя в правното и фактическо положение, в което той би се намирал при липсата на тази клауза (решение от 30 април 2025 г., AxFina Hungary (Изпълняване на договор), C‑630/23, EU:C:2025:302, т. 45 и цитираната съдебна практика).
34      Видно от акта за преюдициално запитване, според практиката на Sąd Najwyższy (Върховен съд) недействителността на анекс № 2 има за последица връщане към първоначалните клаузи на разглеждания в главното производство договор за ипотечен кредит, които са били заместени с този анекс. Това връщане би позволило този договор да продължи да се изпълнява, като според запитващата юрисдикция недействителността му в неговата цялост е непропорционална с оглед на постигането на целта за защита на потребителите.
35      Съгласно съдебната практика, ако въз основа на релевантните разпоредби от националното си право национална юрисдикция счете за невъзможно запазването на договор без съдържащите се в него неравноправни клаузи, член 6, параграф 1 от Директива 93/13 по принцип допуска обявяването му за недействителен, независимо от конкретните последици, до които води недействителността на този договор (решение от 29 април 2021 г., Bank BPH, C‑19/20, EU:C:2021:341, т. 85 и цитираната съдебна практика).
36      В това отношение следва да се припомни, че възможността съответният договор да бъде запазен в съответствие с нормите на националното право без неговите неравноправни клаузи, трябва да се провери чрез обективен подход. Така положението на една от страните по този договор не би могло да се разглежда като определящ критерий, въз основа на който се решава по-нататъшната съдба на посочения договор (вж. в този смисъл решение от 30 април 2025 г., AxFina Hungary (Изпълняване на договор), C‑630/23, EU:C:2025:302, т. 58 и цитираната съдебна практика).
37      При тези условия продължаването на изпълнението на договора не може да зависи от евентуално непропорционалните последици от недействителността на договора спрямо преследваната от Директива 93/13 цел за защита на потребителите.
38      Съгласно съдебната практика, цитирана в точка 31 от настоящото решение, последиците от установяването на неравноправността на клауза от договор, сключен между продавач или доставчик и потребител, трябва при всички положения да дават възможност за възстановяване на правното и фактическо положение, в което би се намирал потребителят при липсата на тази неравноправна клауза. В това отношение, като
поради неравноправността на клаузите на анекса към договор налага връщане към първоначалните клаузи на този договор, които са били заместени с анекса, национална съдебна практика като посочената в акта за преюдициално запитване води по принцип до възстановяване на правното положение, в което би се намирал потребителят при липсата на тези неравноправни клаузи.
39      Следва обаче да се припомни, че ако националният съд има правомощието да променя съдържанието на неравноправните клаузи, съдържащи се в договор, това правомощие може да засегне предвидената в член 7 от Директива 93/13 дългосрочна цел. Всъщност това правомощие би способствало за премахването на възпиращия ефект, който се упражнява върху продавачите и доставчиците чрез самото неприлагане на такива неравноправни клаузи спрямо потребителя, доколкото продавачите и доставчиците биха били изкушени да използват посочените клаузи, ако знаят, че дори и последните да бъдат обявени за недействителни, договорът ще може да бъде допълнен в нужната степен от националния съд, така че да се съхранят интересите им (решение от 29 април 2021 г., Bank BPH, C‑19/20, EU:C:2021:341, т. 68 и цитираната съдебна практика).
40      Връщането към първоначалните клаузи на съответния договор, за които страните са се съгласили вече да не ги обвързват, може не само да постави под въпрос ефективността на гарантираната от Директива 93/13 защита на потребителите, но и да попречи на постигането на целта по член 7 от Директива 93/13 за възпиране от употребата на неравноправни клаузи от продавачите и доставчиците, което възпиране следва от самото премахване на тези неравноправни клаузи.
41      Всъщност, от една страна, връщането към първоначалните клаузи на посочения договор може да има негативни последици за потребителя, които произтичат пряко от премахването на неравноправните клаузи. В настоящия случай полското правителство посочва в писменото си становище, че възстановяването на свързания с лихвения процент референтен показател, който е уговорен в първоначалния договор, би предполагало възстановяване от кредитополучателя на сумите, съответстващи на разликата между прилагането на показателя по анекс № 2 и прилагането на показателя по първоначалния договор за периода след сключването на този анекс. Освен това, тъй като страните по разглеждания в главното производство договор за ипотечен кредит са уговорили в анекс № 2 изменение на срока на кредита в полза на кредитополучателя, а именно под формата на удължаване на срока за връщане на кредита, възстановяването на уговорения в първоначалния договор краен срок също може да се окаже увреждащо за потребителя.
42      От друга страна, има опасност продавачите и доставчиците да не бъдат възпрени да използват неравноправни клаузи, ако първоначалните клаузи на договор, които страните са искали да заместят посредством сключването на анекс, в който има клаузи с установен неравноправен характер, могат да бъдат върнати на мястото на неравноправните клаузи на анекса. По-конкретно, когато продавач или доставчик извлича облага от такова връщане към първоначалните клаузи, може да бъде частично неутрализиран възпиращият ефект, свързан по-специално с възстановяването за потребителя на облагите, неправомерно получени в негов ущърб от продавача или доставчика въз основа на неравноправна клауза.
43      Във всеки случай националният съд трябва да провери каква е била волята на страните по договора, когато са изменили съдържанието му чрез сключването на анекс.
44      Накрая, важно е да се припомни, че с член 6, параграф 1 от Директива 93/13 се цели замяна на формалното равновесие, което договорът установява между правата и задълженията на съдоговорителите, с действително равновесие, което може да възстанови равенството между тях (решение от 18 декември 2025 г., Soledil, C‑320/24, EU:C:2025:993, т. 23 и цитираната съдебна практика).
45      Следователно националният съд трябва да се увери, че връщането към първоначалните клаузи, заместени от анекс, чиято недействителност е установена поради наличието на неравноправни клаузи, позволява да се постигне такова действително равновесие, гарантиращо ефективна защита на потребителя, без да се поставя под въпрос постигането на целта за възпиране, преследвана с член 7, параграф 1 от Директива 93/13.
46      По всички гореизложени съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13, както и принципите на ефективност и пропорционалност трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална съдебна практика, съгласно която установяването на недействителността на анекс към договор за ипотечен кредит, сключен между продавач или доставчик и потребител, поради наличието на неравноправни клаузи води до връщане към първоначалните клаузи на този договор, които въпросният анекс е трябвало да замести с неравноправни клаузи, стига надлежно да се вземат предвид негативните последици за този потребител и облагите за този продавач или доставчик, които произтичат от такова връщане към първоначалните клаузи, така че да се гарантира, че това връщане към първоначалните клаузи позволява да се постигне действително равновесие между правата и задълженията на съдоговорителите и следователно ефективна защита на потребителя, без да се поставя под въпрос постигането на преследваната от тази директива цел за възпиране.
По съдебните разноски
47      С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (шести състав) реши:
Член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори, както и принципите на ефективност и пропорционалност
трябва да се тълкуват в смисъл, че
допускат национална съдебна практика, съгласно която установяването на недействителността на анекс към договор за ипотечен кредит, сключен между продавач или доставчик и потребител, поради наличието на неравноправни клаузи води до връщане към първоначалните клаузи на този договор, които въпросният анекс е трябвало да замести с неравноправни клаузи, стига надлежно да се вземат предвид негативните последици за този потребител и облагите за този продавач или доставчик, които произтичат от такова връщане към първоначалните клаузи, така че да се гарантира, че това връщане към първоначалните клаузи позволява да се постигне действително равновесие между правата и задълженията на съдоговорителите и следователно ефективна защита на потребителя, без да се поставя под въпрос постигането на преследваната от тази директива цел за възпиране.
Подписи
*      Език на производството: полски.
i      Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.