62024CJ0150_RES
Cauza C‑150/24 [Aroja] (
i
)
A
împotriva
Rikoskomisario B
(cerere de decizie preliminară formulată de Korkein oikeus)
Hotărârea Curții (Camera a patra) din 5 martie 2026
„Trimitere preliminară – Politica privind imigrarea – Standardele și procedurile comune în materie de returnare a resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală – Directiva 2008/115/CE – Luare în custodie publică în scopul îndepărtării – Articolul 15 alineatele (5) și (6) – Calculul duratei luării în custodie publică deja efectuate – Însumare a tuturor perioadelor anterioare de luare în custodie publică – Condiții – Executarea uneia și aceleiași decizii de returnare – Articolul 15 alineatul (3) a doua teză – Luare în custodie publică prelungită după expirarea duratei maxime inițiale stabilite în temeiul articolului 15 alineatul (5) – Control judiciar – Legislație națională care condiționează punerea în aplicare a acestui control de cererea persoanei luate în custodie publică – Momentul la care trebuie efectuat un astfel de control – Consecință a lipsei unui control în timp util”
Controale la frontiere, azil și imigrare – Politica privind imigrarea – Returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală – Directiva 2008/115 – Luare în custodie publică în scopul îndepărtării – Durată maximă – Calcul – Însumare a tuturor perioadelor de luare în custodie publică efectuate într‑un stat membru în vederea executării uneia și aceleiași decizii de returnare
[Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, art. 6; Directiva 2008/115 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 15 alin. (5) și (6)]
(a se vedea punctele 53-69 și 73 și dispozitiv 1)
Controale la frontiere, azil și imigrare – Politica privind imigrarea – Returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală – Directiva 2008/115 – Luare în custodie publică în scopul îndepărtării – Revizuire la intervale rezonabile de timp – Depășire a duratei maxime a luării în custodie publică inițiale de șase luni – Obligația de control judiciar – Condiționare a punerii în aplicare a controlului de cererea persoanei luate în custodie publică – Inadmisibilitate
[Directiva 2008/115 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 15 alin. (3) și (5)]
(a se vedea punctele 75-79 și dispozitiv 2)
Controale la frontiere, azil și imigrare – Politica privind imigrarea – Returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală – Directiva 2008/115 – Luare în custodie publică în scopul îndepărtării – Eventuala prelungire a măsurii de luare în custodie publică – Decizia autorității administrative de a prelungi luarea în custodie publică după expirarea duratei maxime inițiale de șase luni – Control judiciar – Obligația de a efectua acest control cât mai rapid posibil de la adoptarea deciziei administrative
[Directiva 2008/115 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 15 alin. (2), (3), (5) și (6)]
(a se vedea punctele 80-89 și dispozitiv 3)
Controale la frontiere, azil și imigrare – Politica privind imigrarea – Returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală – Directiva 2008/115 – Luare în custodie publică în scopul îndepărtării – Eventuala prelungire a măsurii de luare în custodie publică – Decizia autorității administrative de a prelungi luarea în custodie publică după expirarea duratei maxime inițiale de șase luni – Lipsa controlului judiciar în timp util – Consecințe – Încetare automată a luării în custodie publică – Inexistență – Condiții
[Directiva 2008/115 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 15 alin. (1)-(6)]
(a se vedea punctele 90-100 și dispozitiv 4)
Rezumat
Sesizată cu titlu preliminar de Korkein oikeus (Curtea Supremă, Finlanda), Curtea se pronunță cu privire la calculul duratelor maxime de luare în custodie publică în scopul îndepărtării resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală și cu privire la garanțiile procedurale aplicabile perioadelor prelungite de luare în custodie publică, având în vedere articolul 15 din Directiva 2008/115 (
1
).
În luna septembrie 2022, A, un resortisant marocan, a sosit ilegal în Finlanda, deși făcea obiectul unei interdicții de intrare care acoperea spațiul Schengen. La data sosirii sale, el a fost luat pentru prima dată în custodie publică în scopul îndepărtării sale către Maroc.
În luna septembrie 2023, A a fost luat în custodie publică pentru a treia oară, în scopul aceleiași îndepărtări. La acea dată, el fusese deja plasat în custodie publică pentru o perioadă totală de cinci luni și 23 de zile. Cu toate acestea, potrivit instanței de trimitere, erau îndeplinite condițiile unei depășiri a perioadei maxime inițiale de luare în custodie publică de șase luni, având în vedere că executarea îndepărtării fusese întârziată din cauza, pe de o parte, a lipsei de cooperare din partea lui A și, pe de altă parte, a faptului că documentele necesare nu fuseseră încă obținute din partea Regatului Maroc. Această a treia perioadă de luare în custodie publică a fost examinată din oficiu și menținută de Etelä‑Karjalan käräjäoikeus (Tribunalul de Primă Instanță din Carelia de Sud, Finlanda) după ce durata maximă inițială de șase luni de luare în custodie publică era posibil să fi fost depășită.
Întrucât apelul său a fost respins, A a introdus o cerere de anulare a acestei decizii în fața instanței de trimitere. În susținerea cererii sale, el invocă nelegalitatea luării sale în custodie publică pentru motivul că problema depășirii duratei maxime de șase luni nu a fost examinată în conformitate cu normele de procedură aplicabile. La rândul său, instanța de trimitere consideră că o interpretare potrivit căreia toate perioadele de luare în custodie publică efectuate trebuie luate în considerare pentru a aprecia durata maximă a luării în custodie publică se poate justifica prin faptul că, în aceste perioade, luarea în custodie publică a lui A se întemeia pe același temei juridic.
Având în vedere aceste elemente, instanța de trimitere ridică problema dacă perioadele de luare în custodie publică consecutive, întrerupte de perioade de libertate, trebuie să fie adunate fără excepție sau dacă și, pentru ce motive, pot fi excluse din calcul perioade anterioare de luare în custodie publică. Pe de altă parte, aceasta ridică problema cerințelor privind termenul la care este supus controlul jurisdicțional al perioadelor prelungite de luare în custodie publică și problema consecințelor unei eventuale neregularități a acestui control.
Aprecierea Curții
În primul rând, Curtea interpretează articolul 15 alineatele (5) și (6) din Directiva 2008/115 în sensul că, pentru a verifica dacă este atinsă durata maximă a luării în custodie publică prevăzută de un stat membru în temeiul uneia dintre aceste dispoziții, este necesar să se adune toate perioadele de luare în custodie publică efectuate în acest stat membru de un resortisant al unei țări terțe aflat în situație de ședere ilegală în temeiul articolului 15 din această directivă, în vederea executării uneia și aceleiași decizii de returnare. Această interpretare nu este repusă în discuție de împrejurarea că aceste perioade de luare în custodie publică ar fi întrerupte de perioade de libertate.
Curtea amintește astfel că orice luare în custodie publică a unui resortisant al unei țări terțe constituie o ingerință gravă în dreptul la libertate, consacrat la articolul 6 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Ea precizează de asemenea că o astfel de măsură urmărește să asigure efectivitatea procedurii de returnare și nu urmărește nicio finalitate punitivă.
Pe de altă parte, Curtea subliniază că a condiționa eventuala însumare a perioadelor de luare în custodie publică de prezența anumitor împrejurări de fapt ar putea aduce atingere obiectivului de a garanta o durată maximă a luării în custodie publică comună statelor membre. În plus, neluarea în considerare a acestor perioade ar putea, după caz, să determine o încălcare a principiului proporționalității care impune ca orice luare în custodie publică prealabilă îndepărtării să fie pentru o perioadă cât mai scurtă cu putință.
În ceea ce privește riscul de sustragere și faptul că resortisantul în cauză evită sau împiedică pregătirea returnării sau a procesului de îndepărtare, Curtea precizează că aceste elemente constituie motive care permit justificarea plasării în custodie publică. Cu toate acestea, să se declanșeze curgerea unui nou termen de luare în custodie publică în temeiul acestor motive, deși este vorba despre executarea uneia și aceleiași decizii de returnare, ar putea lipsi de efect util durata maximă a luării în custodie publică prevăzută de Directiva 2008/115. În ceea ce privește eventuala luare în considerare a altor împrejurări de fapt ce caracterizează situația resortisantului în cauză, neprecizate și prin natura lor variabile și subiective, ea ar expune persoanele în cauză unui risc de arbitrar, ținând seama de insecuritatea juridică care ar decurge din aceasta.
În al doilea rând, dat fiind că trebuie efectuat în mod obligatoriu un control de către o autoritate judiciară al deciziei de prelungire a perioadei inițiale de luare în custodie publică peste șase luni, Curtea constată că articolul 15 alineatul (3) a doua teză din Directiva 2008/115 se opune ca punerea în aplicare a controlului judiciar al depășirii duratei maxime a luării în custodie publică inițiale de șase luni prevăzute în temeiul articolului 15 alineatul (5) din această directivă să fie condiționată de cererea persoanei luate în custodie publică.
În al treilea rând, Curtea subliniază că, în lipsa unor norme stabilite de dreptul Uniunii privind modalitățile procedurale referitoare la controlul jurisdicțional al revizuirilor luării în custodie publică în cazul unor perioade prelungite de luare în custodie publică, statele membre rămân competente, în conformitate cu principiul autonomiei procedurale și sub rezerva respectării principiilor echivalenței și efectivității, să reglementeze aceste modalități, garantând în același timp respectarea drepturilor fundamentale și deplina efectivitate a dispozițiilor dreptului Uniunii. Prin urmare, sub rezerva respectării acestor principii, statele membre nu sunt obligate să prevadă ca un control judiciar al deciziei autorității administrative de a prelungi luarea în custodie publică după expirarea duratei maxime inițiale de luare în custodie publică să intervină înainte ca această durată să fie atinsă. În schimb, principiul echivalenței impune ca acest control să nu se efectueze mai târziu decât cel prevăzut la articolul 15 alineatul (2) din Directiva 2008/115 în ceea ce privește o luare în custodie publică, dat fiind că luarea în custodie publică și prelungirea luării în custodie publică prezintă o natură similară. Prin urmare, acesta trebuie să aibă loc cât mai rapid posibil de la adoptarea acestei decizii.
În al patrulea și ultimul rând, Curtea apreciază că lipsa controlului judiciar, în timp util, al deciziei administrative de a prelungi luarea în custodie publică după expirarea duratei maxime inițiale de șase luni prevăzute în temeiul acestui articol 15 alineatul (5) din Directiva 2008/115 nu determină în mod automat obligația de a pune capăt imediat luării în custodie publică atunci când, la momentul efectuării acestui control judiciar, sunt îndeplinite toate condițiile de fond care justifică menținerea măsurii de luare în custodie publică, iar durata maximă a luării în custodie publică prevăzută în temeiul articolului 15 alineatul (6) nu este atinsă. Cu privire la acest aspect, Curtea amintește că obligația de control judiciar al deciziilor autorităților administrative prin care se prelungește luarea în custodie publică după perioada maximă inițială de șase luni nu figurează printre condițiile de legalitate a luării în custodie publică în temeiul Directivei 2008/115, ci printre cele care urmăresc să asigure dreptul resortisanților țărilor terțe luați în custodie publică de un stat membru la o protecție jurisdicțională efectivă.
(
i
)	Numele prezentei cauze este un nume fictiv. El nu corespunde numelui real al niciuneia dintre părțile la procedură.
(
1
)	Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (JO 2008, L 348, p. 98).