62024CJ0752
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a noua)
16 aprilie 2026 (
*1
)
„Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Directiva 93/13/CEE – Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii – Efectele constatării caracterului abuziv al unei clauze – Nulitatea contractului de credit – Acțiuni în restituire – Termenul de prescripție a acțiunii profesionistului – Întreruperea termenului de prescripție – Principiul efectivității – Principiul securității juridice – Principiul proporționalității – Dreptul de acces la o instanță – Îmbogățire fără justă cauză”
În cauza C‑752/24 [Jangielak] (
i
),
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Sąd Okręgowy w Warszawie (Tribunalul Regional din Varșovia, Polonia), prin decizia din 30 octombrie 2024, primită de Curte în aceeași zi, în procedura
mBank S.A.
împotriva
KŁ,
JŁ,
CURTEA (Camera a noua),
compusă din domnul M. Condinanzi, președinte de cameră, doamna R. Frendo (raportoare) și domnul A. Kornezov, judecători,
avocat general: domnul R. Norkus,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
luând în considerare observațiile prezentate:
–
pentru mBank S.A., de A. Cudna‑Wagner, radca prawny, și B. Miąskiewicz, adwokat;
–
pentru KŁ și JŁ, de I. Gabrysiak și J. Kmieć, adwokaci;
–
pentru guvernul polonez, de B. Majczyna, în calitate de agent;
–
pentru guvernul portughez, de A. Pimenta și A. Rodrigues, în calitate de agenți;
–
pentru Comisia Europeană, de P. Kienapfel și B. Sasinowska, în calitate de agenți,
având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273), precum și a principiilor efectivității, proporționalității, securității juridice și dreptului de acces la o instanță.
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între mBank S.A., o instituție bancară, pe de o parte, și KŁ și JŁ, doi consumatori, pe de altă parte, în legătură cu recuperarea unei creanțe rezultate din nevaliditatea unui contract de credit ipotecar ca urmare a unor clauze abuzive care figurează în acesta.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
3
Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE prevede:
„Statele membre stabilesc că clauzele abuzive utilizate într‑un contract încheiat cu un consumator de către un vânzător sau un furnizor [a se citi «un profesionist»], în conformitate cu legislația internă, nu creează obligații pentru consumator, iar contractul continuă să angajeze părțile prin aceste clauze [a se citi «potrivit dispozițiilor sale»], în cazul în care poate continua să existe fără clauzele abuzive.”
4
Articolul 7 alineatul (1) din această directivă prevede:
„Statele membre se asigură că, în interesul consumatorilor și al concurenților, există mijloace adecvate și eficace pentru a preveni utilizarea în continuare a clauzelor abuzive în contractele încheiate cu consumatorii de către vânzători sau furnizori [a se citi «de către profesioniști»].”
Dreptul polonez
5
Articolul 58 alineatul 1 din ustawa- Kodeks cywilny (Legea privind Codul civil) din 23 aprilie 1964 (Dz. U. din 2024, poziția 1061), în versiunea aplicabilă litigiului principal (denumită în continuare „Codul civil”), prevede:
„Un act juridic contrar legii sau prin care se urmărește eludarea legii este nul și neavenit, cu excepția cazului în care o dispoziție relevantă prevede altfel, în special în cazul în care aceasta prevede că dispozițiile nevalide ale actului juridic sunt înlocuite de dispozițiile relevante ale legii.”
6
Articolul 118 din acest cod prevede:
„Sub rezerva unor dispoziții speciale contrare, termenul de prescripție este de șase ani, iar pentru creanțele referitoare la prestații periodice și creanțele legate de desfășurarea de activități comerciale este de trei ani. Cu toate acestea, termenul de prescripție expiră în ultima zi a anului calendaristic, cu excepția situației în care termenul de prescripție este mai scurt de doi ani.”
7
Articolul 123 alineatul 1 punctul 1 din codul menționat prevede:
„Prescripția este întreruptă
1.
de orice act în fața unei instanțe judecătorești sau a unei alte instanțe chemate să soluționeze cauze sau să asigure executarea creanțelor de un tip sau de arbitraj, care este direct destinat valorificării, constatării sau admiterii unei creanțe”.
8
Potrivit articolului 124 alineatele 1 și 2 din același cod:
„1.   Fiecare întrerupere determină curgerea unui nou termen de prescripție.
2.   În cazul întreruperii termenului de prescripție printr‑o acțiune în cadrul procedurii în fața unei instanțe sau a unui alt organism desemnat să examineze cauzele ori să pună în aplicare pretențiile de acel tip sau în fața unei instanțe de arbitraj, termenul de prescripție va începe să curgă din nou doar după încheierea respectivei proceduri.”
9
Articolul 3851 alineatele 1 și 2 din codul menționat prevede:
„1.   Clauzele unui contract încheiat cu un consumator care nu au fost negociate în mod individual nu sunt obligatorii pentru acesta în cazul în care îi stabilesc drepturile și obligațiile într‑un mod contrar bunelor moravuri, cu încălcarea gravă a intereselor sale (clauze contractuale ilicite). Prezenta dispoziție nu se aplică clauzelor care definesc obligațiile principale ale părților, printre care prețul sau remunerația, atunci când sunt formulate în mod neechivoc.
2.   În cazul în care, în temeiul alineatului 1, o clauză contractuală nu este obligatorie pentru consumator, celelalte clauze contractuale rămân obligatorii pentru părți.”
10
Articolul 405 din acest cod prevede:
„Orice persoană care, fără temei juridic, a obținut un avantaj patrimonial pe cheltuiala altei persoane este obligată să furnizeze avantajul în natură și, în cazul în care acest lucru nu este posibil, să restituie valoarea sa.”
11
Potrivit articolului 410 alineatele 1 și 2 din codul menționat:
„1.   Dispozițiile articolelor precedente se aplică în special în cazul unei prestații nedatorate.
2.   O prestație este nedatorată dacă persoana care a executat‑o nu avea nicio obligație să o execute sau nu era obligată să o execute în favoarea persoanei pentru care a executat‑o sau dacă temeiul prestației a dispărut sau scopul vizat de prestație nu a fost atins sau dacă actul juridic care obliga la executarea prestației era nul și nu a devenit valid după executarea acesteia.”
Litigiul principal și întrebarea preliminară
12
În luna septembrie 2008, KŁ și JŁ au încheiat cu mBank un contract de credit indexat în franci elvețieni (CHF) în executarea căruia aceasta din urmă le‑a virat suma de 226000 de zloți polonezi (PLN) (aproximativ 53000 de euro).
13
Considerând că acest contract conținea clauze abuzive, cei doi consumatori au solicitat constatarea nevalidității contractului de credit în cadrul unei acțiuni colective introduse la Sąd Okręgowy w Łodzi (Tribunalul Regional din Łódź, Polonia) printr‑un act de procedură notificat mBank la 28 septembrie 2017. Componența grupului din care au făcut parte KŁ și JŁ a fost stabilită prin ordonanța Sąd Okręgowy w Łodzi (Tribunalul Regional din Łódź) din 13 martie 2018.
14
La 13 decembrie 2021, mBank a introdus o acțiune împotriva lui KŁ și a lui JŁ în fața Sąd Okręgowy w Warszawie (Tribunalul Regional din Varșovia, Polonia), care este instanța de trimitere. Ea solicită ca, în cazul în care contractul de credit urmează să fie declarat nevalid în urma acțiunii colective, consumatorii să fie obligați să îi restituie, în temeiul articolului 405 din Codul civil coroborat cu articolul 410 alineatul 1 din acesta din urmă, capitalul creditului împrumutat, majorat cu dobânzi de întârziere la rata legală.
15
KŁ și JŁ solicită respingerea acestei cereri, invocând în special prescripția creanței mBank. Ei subliniază că aceasta solicită obligarea lor la plata creanței respective în ipoteza în care contractul de credit este declarat nevalid în cadrul acțiunii colective și că, prin urmare, ea nu își invocă în mod direct creanța în fața instanței sesizate. Prin urmare, introducerea cererii mBank nu ar avea ca efect întreruperea termenului de prescripție a creanței sale în sensul articolului 123 alineatul 1 din Codul civil.
16
Instanța de trimitere observă că existența creanței mBank în sine nu ridică nicio îndoială, dar că, pentru soluționarea litigiului principal, trebuie să se stabilească dacă termenul de prescripție a acestei creanțe a fost întrerupt efectiv prin introducerea cererii de restituire a mBank.
17
În această privință, instanța menționată explică faptul că, potrivit jurisprudenței Sąd Najwyższy (Curtea Supremă, Polonia), termenul de trei ani de prescripție a creanței profesionistului începe să curgă de la data la care consumatorul a contestat pentru prima dată la acesta caracterul obligatoriu al clauzelor contractuale. În speță, ar fi vorba despre data la care Sąd Okręgowy w Łodzi (Tribunalul Regional din Łódź) a pronunțat ordonanța privind stabilirea compunerii grupului în acțiunea colectivă împotriva mBank, și anume 13 martie 2018.
18
Astfel, deși introducerea cererii de restituire a mBank, la 13 decembrie 2021, poate fi considerată o cauză de întrerupere a prescripției în sensul articolului 123 alineatul 1 punctul 1 din Codul civil, creanța mBank nu ar fi prescrisă în sensul articolului 118 din Codul civil. În schimb, dacă, așa cum susțin KŁ și JŁ, introducerea acestei cereri nu a întrerupt în mod valabil termenul de prescripție, creanța mBank ar fi acum prescrisă.
19
Instanța de trimitere subliniază că, în cadrul procedurii colective, mBank susține că contractul de împrumut în cauză nu conține clauze abuzive, astfel încât acțiunea având ca obiect declararea nevalidității sale ar trebui respinsă. Cu toate acestea, în cauza principală, aceasta solicită obligarea consumatorilor la restituirea capitalului creditului împrumutat, majorat cu dobânzi de întârziere, în cazul în care acest contract ar fi declarat nevalid, știind totodată că această problemă va fi soluționată în cadrul acțiunii colective la care acești consumatori sunt părți.
20
În aceste împrejurări, instanța menționată ridică problema dacă articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13 se opune ca depunerea cererii de restituire a băncii să întrerupă termenul de prescripție a creanței acesteia.
21
Ea arată că, pe de o parte, această cerere dă naștere unei situații incerte pentru consumator, care este obligat să se apere împotriva cererii, având în același timp interesul de a achiesa la ea și de a rambursa fără întârziere capitalul creditului plătit, pentru a evita obligarea la plata dobânzilor și a cheltuielilor de judecată în cazul respingerii cererii de constatare a nevalidității contractului de credit în cadrul acțiunii colective.
22
Pe de altă parte, instanța menționată apreciază că comportamentul mBank este justificat de necesitatea de a întrerupe termenul de prescripție a creanței sale înainte de soluționarea acțiunii colective, din moment ce acest termen a început să curgă la 13 martie 2018. Acest profesionist nu poate fi privat de posibilitatea de a‑și valorifica efectiv creanța și, prin urmare, de dreptul său de acces la o instanță judecătorească. Potrivit aceleiași instanțe, o restrângere atât de importantă a drepturilor procedurale ale profesionistului menționat ar putea depăși obiectivul protecției consumatorului și, prin urmare, ar putea încălca principiul proporționalității.
23
În plus, principiul securității juridice ar impune interpretarea uniformă a articolului 123 alineatul 1 punctul 1 din Codul civil în orice împrejurare, în sensul că introducerea unei cereri privind executarea unei prestații întrerupe în orice caz termenul de prescripție.
24
În aceste condiții, Sąd Okręgowy w Warszawie (Tribunalul Regional din Varșovia) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Articolul 7 alineatul (1) din Directiva [93/13], precum și principiile efectivității, proporționalității, securității juridice și dreptului de acces la o instanță trebuie interpretate în sensul că se opun unei interpretări jurisprudențiale a unei reglementări naționale potrivit căreia curgerea termenului de prescripție a creanței unui profesionist împotriva unui consumator pentru restituirea prestațiilor nedatorate efectuate în temeiul unui contract declarat nul ca urmare a includerii unor clauze contractuale abuzive este întreruptă prin introducerea de către bancă a unei acțiuni în plată înainte de soluționarea definitivă a procedurii în constatarea nulității contractului de credit inițiate anterior de consumator?”
Cu privire la întrebarea preliminară
Cu privire la admisibilitate
25
KŁ și JŁ, precum și guvernul polonez susțin că, spre deosebire de ceea ce se indică în decizia de trimitere, potrivit jurisprudenței naționale, termenul de prescripție a creanței mBank a început să curgă de la data notificării către aceasta a cererii de constatare a nevalidității contractului de împrumut în cadrul acțiunii colective, și anume la 28 septembrie 2017. Prin urmare, creanța care făcea obiectul litigiului principal era deja prescrisă la momentul introducerii cererii de restituire a acestei bănci, astfel încât întrebarea adresată ar fi ipotetică și, prin urmare, inadmisibilă.
26
În această privință, este suficient să se sublinieze că, potrivit unei jurisprudențe constante, Curtea trebuie să ia în considerare, în cadrul repartizării competențelor între aceasta din urmă și instanțele naționale, contextul factual și normativ în care se încadrează întrebările preliminare, astfel cum este definit în decizia de trimitere, astfel încât examinarea unei trimiteri preliminare nu poate fi efectuată în raport cu interpretarea dreptului național invocată de guvernul unui stat membru sau de o parte din litigiul principal (Hotărârea din 21 decembrie 2021, Trapeza Peiraios, C‑243/20, EU:C:2021:1045, punctul 53 și jurisprudența citată).
27
Or, în speță, din decizia de trimitere rezultă că instanța de trimitere consideră că, în temeiul normelor naționale, termenul de prescripție a creanței mBank curge de la data la care a fost pronunțată, în cadrul acțiunii colective, ordonanța de stabilire a compunerii grupului la care s‑au alăturat KŁ și JŁ, și anume 13 martie 2018, și că, prin urmare, creanța mBank nu era încă prescrisă la data la care aceasta a introdus cererea sa de restituire, și anume la 13 decembrie 2021.
28
În aceste împrejurări, întrebarea adresată nu este ipotetică și, prin urmare, este admisibilă.
Cu privire la fond
29
Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13 și principiul efectivității, ținând seama de dreptul de acces la o instanță, precum și de principiile proporționalității și securității juridice, trebuie interpretate în sensul că se opun unei interpretări jurisprudențiale a unei dispoziții de drept național în temeiul căreia introducerea de către un profesionist a unei cereri de restituire a prestațiilor furnizate în cadrul unui contract de credit care face obiectul unei proceduri distincte introduse de consumator având ca obiect constatarea nevalidității acestui contract ca urmare a clauzelor abuzive care figurează în acesta întrerupe termenul de prescripție a creanței acestui profesionist, înainte de închiderea definitivă a acestei din urmă proceduri.
30
Această instanță arată că, pe de o parte, termenul de prescripție trienal al dreptului mBank de a invoca efectele restitutorii ale constatării nevalidității contractului de împrumut ar fi expirat, în cazul lipsei de acțiune din partea mBank, înainte de pronunțarea deciziei cu privire la cererea de constatare a nevalidității acestui contract, formulată de consumatori. Pe de altă parte, introducerea acțiunii în restituire formulate de mBank ar constrânge consumatorii să își asigure apărarea, chiar dacă mBank, în cadrul acestei proceduri de constatare a nevalidității, încă pendinte, concluzionează în sensul validității contractului menționat.
31
În această privință, trebuie amintit mai întâi că articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13 impune statelor membre obligația de a se asigura că există în ordinile lor juridice naționale mijloace adecvate și eficace pentru a preveni utilizarea în continuare a clauzelor abuzive în contractele încheiate cu consumatorii de către profesioniști.
32
În continuare, potrivit unei jurisprudențe constante, este necesar să se considere în principiu că o clauză contractuală declarată abuzivă nu a existat niciodată, astfel încât aceasta nu poate avea efect în ceea ce privește consumatorul. Prin urmare, constatarea pe cale judecătorească a caracterului abuziv al unei astfel de clauze trebuie în principiu să aibă drept consecință restabilirea în drept și în fapt a situației în care s‑ar fi aflat consumatorul în lipsa acestei clauze, mai concret prin instituirea unui drept la restituirea avantajelor dobândite în mod nejustificat, în detrimentul său, de către profesionist în temeiul respectivei clauze abuzive [Hotărârea din 15 iunie 2023, Bank M. (Consecințele anulării contractului), C‑520/21, EU:C:2023:478, punctul 65 și jurisprudența citată]. Situația este aceeași atunci când caracterul abuziv al clauzelor unui contract încheiat între un consumator și un profesionist determină nu numai nulitatea acestor clauze, ci și nevaliditatea acestui contract în totalitate [a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 iunie 2023, Bank M. (Consecințele anulării contractului), C‑520/21, EU:C:2023:478, punctul 66 și jurisprudența citată].
33
Cu toate acestea, obiectivul restabilirii în drept și în fapt a situației în care s‑ar afla consumatorul în lipsa clauzei sau a clauzelor abuzive trebuie urmărit cu respectarea principiului proporționalității, care constituie un principiu general de drept al Uniunii și care impune ca reglementarea națională care pune în aplicare acest drept să nu depășească ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului urmărit (Hotărârea din 23 noiembrie 2023, Provident Polska, C‑321/22, EU:C:2023:911, punctul 85 și jurisprudența citată).
34
Or, acest principiu al proporționalității ar fi încălcat dacă restitutio in integrum ar trebui exclusă în privința profesionistului. Astfel, obligația de restituire, ca urmare a constatării nevalidității unui contract de împrumut care conține clauze abuzive, trebuie să fie reciprocă, banca neputând totuși să solicite consumatorului o compensație care să depășească rambursarea capitalului plătit pentru executarea aceluiași contract, precum și plata dobânzilor de întârziere la rata legală de la data punerii în întârziere [a se vedea în acest sens Hotărârea din 7 decembrie 2023, mBank (Declarație a consumatorului), C‑140/22, EU:C:2023:965, punctul 62 și jurisprudența citată].
35
Pe de altă parte, efectul restitutoriu al constatării nevalidității unui contract de credit care cuprinde clauze abuzive, care justifică cererea în restituire a instituției bancare, permite să se asigure că protecția drepturilor garantate de ordinea juridică a Uniunii nu determină o îmbogățire fără justă cauză a consumatorului (a se vedea prin analogie Hotărârea din 13 iulie 2006, Manfredi ș.a., C‑295/04-C‑298/04, EU:C:2006:461, punctul 94).
36
În sfârșit, trebuie amintit că, potrivit jurisprudenței, principiul egalității armelor, care este un corolar al noțiunii înseși de proces echitabil și care are ca scop asigurarea echilibrului între părțile la procedură, implică obligația de a oferi fiecărei părți o posibilitate rezonabilă de a‑și susține cauza în condiții care nu o plasează într‑o situație de dezavantaj net în raport cu adversarul său (Hotărârea din 28 iulie 2016, Ordre des barreaux francophones et germanophone ș.a., C‑543/14, EU:C:2016:605, punctul 40, precum și jurisprudența citată), inclusiv, în speță, prin introducerea unei cereri de restituire de către profesionist, distinctă de o procedură paralelă în constatarea nevalidității unui contract de credit care conține clauze abuzive și prin care acesta urmărește întreruperea prescripției creanței sale.
37
Astfel, introducerea unei asemenea cereri nu numai că nu aduce atingere în principiu exercitării de către consumatori a dreptului lor la restituirea avantajelor dobândite în mod nejustificat de acest profesionist în temeiul unor clauze abuzive, ci contribuie și la restabilirea situației în drept și în fapt în care acești consumatori s‑ar fi aflat în lipsa acestor clauze.
38
Pe de altă parte, în ceea ce privește principiul securității juridice la care face referire și instanța de trimitere, reiese dintr‑o jurisprudență constantă că acest principiu urmărește garantarea caracterului previzibil al situațiilor și al relațiilor juridice (Hotărârea din 16 octombrie 2019, Agrárminiszter, C‑490/18, EU:C:2019:863, punctul 35 și jurisprudența citată). Prin urmare, acest principiu nu se opune unei norme de drept național precum articolul 123 alineatul 1 punctul 1 din Codul civil, potrivit căruia introducerea unei cereri de executare a unei prestații întrerupe în orice împrejurare termenul de prescripție a dreptului la această prestație.
39
În aceste condiții, instanța de trimitere arată că, în cazul în care întreruperea termenului de prescripție a creanței profesionistului intervine prin intermediul introducerii de către acesta a unei acțiuni distincte în restituire înainte de închiderea definitivă a procedurii având ca obiect cererea de declarare a nulității formulată în prealabil de consumatori în fața unei alte instanțe, aceștia din urmă ar fi obligați să depună un memoriu în apărare relativ și, în cazul în care cad în pretenții, să plătească dobânzile de întârziere și cheltuielile de judecată în cadrul procedurii inițiate de acest profesionist.
40
În ceea ce privește termenul de prescripție aplicabil creanței în restituire a profesionistului, trebuie arătat că, potrivit unei jurisprudențe constante, în lipsa unei reglementări specifice a Uniunii în materie, modalitățile de punere în aplicare a protecției consumatorilor, prevăzută de Directiva 93/13, sunt stabilite de ordinea juridică internă a statelor membre în temeiul principiului autonomiei procedurale a acestora. Totuși, aceste modalități nu trebuie să fie mai puțin favorabile decât cele aplicabile unor situații similare de natură internă (principiul echivalenței) și nici să fie reglementate astfel încât să facă practic imposibilă sau excesiv de dificilă exercitarea drepturilor conferite de ordinea juridică a Uniunii (principiul efectivității) [Hotărârea din 14 decembrie 2023, Getin Noble Bank (Termen de prescripție a acțiunilor în restituire), C‑28/22, EU:C:2023:992, punctul 60, precum și jurisprudența citată].
41
În această privință, Curtea a statuat deja că modalitățile procedurale care determină costuri prea ridicate pentru consumator ar putea avea drept consecință descurajarea acestuia să intervină în mod util în apărarea drepturilor sale în fața instanței sesizate de profesionist (a se vedea în acest sens Hotărârea din 7 aprilie 2022, Caixabank, C‑385/20, EU:C:2022:278, punctul 54).
42
Astfel, va reveni instanței de trimitere sarcina de a aplica, în măsura posibilului, dreptul național, inclusiv norme procedurale care să permită, dacă este cazul, suspendarea procedurii referitoare la acțiunea în restituire a profesionistului până la soluționarea definitivă a procedurii privind cererea de constatare a nevalidității contractului de împrumut introdusă prealabil de consumatori, astfel încât consecințele care, potrivit acestui drept, decurg din întreruperea de către mBank a prescripției creanței sale înainte de constatarea nevalidității contractului de împrumut ca urmare a clauzelor abuzive care figurează în acesta să nu aducă atingere obiectivului Directivei 93/13 de a asigura un nivel ridicat de protecție a consumatorului. Această instanță trebuie să se asigure în plus că cheltuielile ocazionate de acțiunea în restituire introdusă de bancă înainte de constatarea nevalidității contractului, pe care consumatorii vor trebui să le suporte dacă vor cădea în pretenții în cadrul acestei acțiuni, nu sunt disproporționat de ridicate, astfel încât consumatorii să fie descurajați să își valorifice drepturile conferite de această directivă.
43
În ceea ce privește faptul, subliniat de instanța de trimitere, că consumatorul ar fi obligat să depună un memoriu în apărare în procedura referitoare la acțiunea în restituire introdusă de profesionist, trebuie arătat că acest simplu fapt, care urmărește, pe de altă parte, să asigure principiul contradictorialității, nu este de natură să facă practic imposibilă sau excesiv de dificilă exercitarea drepturilor conferite consumatorului de ordinea juridică a Uniunii.
44
Având în vedere motivele care precedă, este necesar să se răspundă la întrebarea adresată că articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13 și principiul efectivității, ținând seama de dreptul de acces la o instanță, precum și de principiile proporționalității și securității juridice, trebuie interpretate în sensul că nu se opun în principiu unei interpretări jurisprudențiale a unei dispoziții de drept național în temeiul căreia introducerea de către un profesionist a unei cereri de restituire a prestațiilor furnizate în cadrul unui contract de credit care face obiectul unei proceduri distincte introduse de consumator având ca obiect constatarea nevalidității acestui contract ca urmare a caracterului abuziv al unor clauze care figurează în acesta întrerupe termenul de prescripție a creanței acestui profesionist, înainte de închiderea definitivă a acestei din urmă proceduri, cu condiția ca instanța națională să ia, ținând seama de ansamblul dreptului său intern, toate măsurile necesare pentru a garanta că exercitarea drepturilor conferite consumatorului de Directiva 93/13 nu devine excesiv de dificilă sau imposibilă.
Cu privire la cheltuielile de judecată
45
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a noua) declară:
Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii și principiul efectivității, ținând seama de dreptul de acces la o instanță precum și principiile proporționalității și securității juridice,
trebuie interpretate în sensul că
nu se opun în principiu unei interpretări jurisprudențiale a unei dispoziții de drept național în temeiul căreia introducerea de către un profesionist a unei cereri de restituire a prestațiilor furnizate în cadrul unui contract de credit care face obiectul unei proceduri distincte introduse de consumator având ca obiect constatarea nevalidității acestui contract ca urmare a caracterului abuziv al unor clauze care figurează în acesta întrerupe termenul de prescripție a creanței acestui profesionist, înainte de închiderea definitivă a acestei din urmă proceduri, cu condiția ca instanța națională să ia, ținând seama de ansamblul dreptului său intern, toate măsurile necesare pentru a garanta că exercitarea drepturilor conferite consumatorului de Directiva 93/13 nu devine excesiv de dificilă sau imposibilă.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: polona.
(
i
)	Numele prezentei cauze este un nume fictiv. El nu corespunde numelui real al niciuneia dintre părțile din procedură.