62020TJ0111_RES
Zadeva T‑111/20
PT Wilmar Bioenergi Indonesia in drugi
proti
Evropski komisiji
Sodba Splošnega sodišča (četrti razširjeni senat) z dne 14. decembra 2022
„Subvencije – Uvoz biodizla s poreklom iz Indonezije – Izvedbena uredba (EU) 2019/2092 – Dokončna izravnalna dajatev – Člen 3, točka 1(a), Uredbe (EU) 2016/1037 – Finančni prispevek – Člen 3, točka 2, Uredbe 2016/1037 – Ugodnost – Člen 7(1)(a) Uredbe 2016/1037 – Izračun zneska subvencije, proti kateri se lahko uvedejo izravnalni ukrepi – Člen 3, točka 1(a)(iv) in točka 2, Uredbe 2016/1037 – Dejanje, s katerim se zasebnemu organu ‚zaupa‘ ali ‚ukaže‘, da opravi funkcijo, ki pomeni finančni prispevek – Plačilo, ki je nižje od primernega – Dohodkovna ali cenovna podpora – Člen 28(5) Uredbe 2016/1037 – Uporaba razpoložljivih dejstev – Člen 3, točka 2, in člen 6(d) Uredbe 2016/1037 – Ugodnost – Člen 8(8) Uredbe 2016/1037 – Nevarnost znatne škode za industrijo Unije – Člen 8(5) in (6) Uredbe 2016/1037 – Vzročna zveza – Analiza pripisovanja – Analiza nepripisovanja“
Skupna trgovinska politika – Zaščita proti praksam subvencioniranja, ki jih izvajajo tretje države – Diskrecijska pravica institucij – Sodni nadzor – Meje
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 2016/1037)
(Glej točki 26 in 149.)
Skupna trgovinska politika – Zaščita proti praksam subvencioniranja, ki jih izvajajo tretje države – Subvencija – Pojem – Finančni prispevek vlade v državi porekla ali izvoza – Neposredni prenos sredstev – Pojem – Izvor sredstev – Izvozna dajatev – Določitev referenčnih cen – Izplačilo razlike med referenčno ceno dizla in referenčno ceno biodizla, ki ga organ javnega prava izvede v korist proizvajalca biodizla – Vključitev
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2016/1037, člen 3, točka 1(a)(i))
(Glej točke od 27 do 36 in od 43 do 60.)
Pravo Evropske unije – Razlaga – Metode – Razlaga glede na mednarodne sporazume, ki jih je sklenila Unija – Razlaga Uredbe 2016/1037 z vidika protidampinškega sporazuma GATT iz leta 1994 – Upoštevanje razlage organa za reševanje sporov
(Sporazum o izvajanju člena VI Splošnega sporazuma o carinah in trgovini (protidampinški sporazum iz leta 1994); Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2016/1037)
(Glej točko 39.)
Skupna trgovinska politika – Zaščita proti praksam subvencioniranja, ki jih izvajajo tretje države – Subvencija – Pojem – Ugodnost za prejemnika – Izračun ugodnosti – Diskrecijska pravica Komisije – Sprejetje smernic te institucije za izračun zneska subvencij – Posledice – Samoomejitev diskrecijske pravice
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2016/1037, členi 3, točki 1 in 2, 6(d) in 7)
(Glej točke od 63 do 68, od 70 do 87, od 90 do 98, od 100 do 105 in od 199 do 211.)
Skupna trgovinska politika – Zaščita proti praksam subvencioniranja, ki jih izvajajo tretje države – Subvencija – Pojem – Finančni prispevek vlade v državi porekla ali izvoza – Sistem omejitev izvoza surovega palmovega olja, zaradi katerih je postal njegov izvoz tržno neprivlačen – Vključitev
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2016/1037, člen 3, točka 1(a)(iv))
(Glej točke od 111 do 118, od 121 do 148, od 150 do 152, 164 in 165.)
Skupna trgovinska politika – Zaščita proti praksam subvencioniranja, ki jih izvajajo tretje države – Potek preiskave – Uporaba razpoložljivih dejstev, če zainteresirane strani ne sodelujejo – Diskrecijska pravica – Obveznost institucij, da uporabijo najboljša razpoložljiva dejstva – Neobstoj
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2016/1037, člen 28(1) in (5))
(Glej točke od 155 do 162 in od 167 do 171.)
Skupna trgovinska politika – Zaščita proti praksam subvencioniranja, ki jih izvajajo tretje države – Subvencija – Pojem – Dohodkovna ali cenovna podpora v smislu člena XVI GATT 1994 – Ukrepi, katerih namen je proizvajalcem biodizla omogočiti dostop do njihove glavne surovine po ceni, nižji od cene na svetovnem trgu – Vključitev
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2016/1037, člen 3, točka 1(b))
(Glej točke od 180 do 191 in od 194 do 197.)
Skupna trgovinska politika – Zaščita proti praksam subvencioniranja, ki jih izvajajo tretje države – Škoda – Nevarnost znatne škode – Dokaz – Analiza dejavnikov, ki jih je treba upoštevati – Upoštevanje podatkov iz časa po obdobju preiskave – Sodni nadzor – Očitna napaka pri presoji – Dokazno breme
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2016/1037, člena 2(d) in 8(1), (2), (4), (5) in (8))
(Glej točke od 217 do 256.)
Skupna trgovinska politika – Zaščita proti praksam subvencioniranja, ki jih izvajajo tretje države – Škoda – Dokazovanje vzročne zveze – Upoštevanje dejavnikov, nepovezanih s subvencioniranim uvozom – Vpliv takih dejavnikov na dokazovanje vzročne zveze – Sodni nadzor – Očitna napaka pri presoji – Dokazno breme
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2016/1037, člena 1(1) ter 8(5) in (6))
(Glej točke od 259 do 263, od 266 do 277 in od 280 do 294.)
Povzetek
Evropska komisija je po protisubvencijski preiskavi, ki se je začela leta 2018, sprejela Izvedbeno uredbo 2019/2092 o uvedbi dokončne izravnalne dajatve na uvoz biodizla s poreklom iz Indonezije (
1
).
Indonezijske družbe PT Wilmar Bioenergi Indonesia, PT Wilmar Nabati Indonesia in PT Multi Nabati Sulawesi, ki proizvajajo biodizel in ga izvažajo v Evropsko unijo, so vložile tožbo, s katero predlagajo razglasitev ničnosti te izvedbene uredbe.
Splošno sodišče je njihovo tožbo zavrnilo in pojasnilo obseg več pojmov iz osnovne protisubvencijske uredbe 2016/1037 (
2
). Poleg tega je preučilo učinek uvoza biodizla s poreklom iz Argentine na vzročno zvezo med uvozom biodizla s poreklom iz Indonezije in nevarnostjo znatne škode za industrijo Unije.
Presoja Splošnega sodišča
Splošno sodišče je najprej zavrnilo očitek, ki se nanaša na očitno napako pri presoji, ki naj bi jo storila Komisija, ker je menila, da plačila sklada za nasade oljnih palm, ki je organ javnega prava, v korist indonezijskih proizvajalcev biodizla pomenijo „finančni prispevek“ vlade v obliki neposrednega prenosa sredstev v skladu s členom 3, točka 1(a)(i), osnovne protisubvencijske uredbe.
V zvezi s tem je Splošno sodišče na eni strani ugotovilo, da pojem „finančni prispevek vlade“ v smislu te določbe ne vsebuje nobenega pojasnila glede vira prenesenih sredstev in tako zajema vsa denarna sredstva, ki jih lahko vlada dejansko uporabi. Iz tega izhaja, da vir sredstev, ki jih vlada izplačuje proizvajalcem biodizla, nima nikakršnega vpliva na njihovo opredelitev kot finančni prispevek. Poleg tega dejstvo, da se ta sredstva zbirajo z izvozno dajatvijo, ki jo plačujejo proizvajalci izvozniki, še ne pomeni, da za organ, ki izplačuje sredstva, kadar se ta prenesejo na proizvajalce biodizla, ne nastane nikakršno breme.
Na drugi strani je Splošno sodišče poudarilo, da je treba pri presoji, ali je mogoče z neposrednim prenosom sredstev utemeljiti uvedbo izravnalne dajatve, upoštevati neobstoj plačila ali enakovrednega plačila s strani podjetja, ki je prejemnik prenosa. Ker v teh okoliščinah tožeče stranke niso dokazale, da so bila ta plačila dolgovana na podlagi pogodbe o nakupu, sklenjene med vlado Indonezije in proizvajalci biodizla, je lahko Komisija upravičeno prepoznala obstoj finančnega prispevka v obliki neposrednega prenosa sredstev.
Splošno sodišče je zavrnilo tudi očitke v zvezi z napako Komisije pri izračunu ugodnosti, ki je bila indonezijskim proizvajalcem biodizla zagotovljena s plačili sklada za nasade oljnih palm. Tožeče stranke menijo, da bi morala Komisija ugodnost, ki so jo pridobili proizvajalci biodizla, določiti tako, da bi od zneska subvencije, proti kateri se lahko uvedejo izravnalni ukrepi, v skladu s členom 7(1)(a) osnovne protisubvencijske uredbe odbila stroške prevoza za dobavo biodizla. Splošno sodišče v tem okviru ugotavlja, da se je Komisija pri izračunu zneska subvencije upravičeno oprla na svoje obvestilo o izračunu zneska subvencij v okviru protisubvencijskih preiskav (
3
). V skladu s smernicami, ki jih to obvestilo vsebuje, sta za odbitnost pristojbin in stroškov določena zlasti pogoja, da so bili ti v obdobju preiskave plačani neposredno vladi in da je bilo dokazano, da so bili obvezni za pridobitev subvencije. Ta pogoja sta skladna z osnovno protisubvencijsko uredbo, tožeče stranke pa niso dokazale niti tega, da so bili zadevni stroški prevoza plačani neposredno indonezijski vladi, niti tega, da so bili obvezni.
Dalje, Splošno sodišče je razsodilo, da je indonezijska vlada prek omejitev izvoza surovega palmovega olja (v nadaljevanju: CPO), (
4
) ki jih je vzpostavila v obliki izvoznega davka in dajatve, ter določanja cen s strani enega od proizvajalcev CPO v lasti te vlade dobaviteljem CPO „zaupala“ ali „ukazala“ v smislu člena 3, točka 1(a)(iv), druga alinea, osnovne protisubvencijske uredbe, da svoje izdelke dobavljajo za plačilo, nižje od primernega.
V zvezi s tem Splošno sodišče ugotavlja, da je zadnjenavedena določba ukrep za preprečevanje izogibanja ter da je treba, da bi se zagotovil njen polni učinek, izraz „zaupati“ razlagati kot vsako dejanje vlade, s katerim se zasebnemu organu neposredno ali posredno zaupa odgovornost za izvajanje ene od vrste funkcij, navedenih v členu 3, točka 1(a), od (i) do (iii), navedene uredbe, izraz „ukazati“ pa kot vsako dejanje vlade, ki neposredno ali posredno vključuje izvajanje njenih pooblastil nad zasebnim organom, da bi ta izvedel tako funkcijo. Prav to pa velja za obravnavano zadevo, saj je vlada zadevne izvozne omejitve uvedla z izrecnim ciljem spodbuditi indonezijsko industrijo biodizla z ohranjanjem domačih cen CPO na umetno nizki ravni. Dalje, ker so te omejitve izvoza učinkovale tako, da je bila omejena svoboda ravnanja domačih proizvajalcev CPO, saj je bila omejena njihova zmožnost odločanja o trgu, na katerem so prodajali svoje izdelke, ravnanja indonezijske vlade ni mogoče obravnavati kot zgolj spodbudo domačim proizvajalcem CPO.
Poleg tega je mogoče te izvozne omejitve opredeliti tudi kot subvencije v obliki „dohodkovne ali cenovne podpore v smislu člena XVI GATT iz leta 1994“ v skladu s členom 3, točka 1(b), osnovne protisubvencijske uredbe, saj so prispevale k dohodku proizvajalcev biodizla s tem, da so jim omogočile dostop do njihove glavne surovine, ki je glavni strošek, po ceni, ki je nižja od svetovne tržne cene. „Dohodkovna ali cenovna podpora“ v smislu te določbe namreč vključuje kakršno koli dejanje vlade, s katerim se neposredno ali posredno ohranja stabilnost dohodkov ali cen oziroma se povzroči njihovo zvišanje, pri čemer napotitev na člen XVI GATT pomeni, da se upoštevajo tudi učinki tega dejanja na izvoz in uvoz.
Nazadnje, Splošno sodišče je zavrnilo očitke o napakah, ki naj bi jih Komisija storila pri opredelitvi obstoja nevarnosti znatne škode za industrijo Unije, ker je ugotovila, da obstaja vzročna zveza med uvozom s poreklom iz Indonezije in nevarnostjo znatne škode za to industrijo, ne da bi ob tem upoštevala vpliv uvoza biodizla s poreklom iz Argentine.
V zvezi s tem je Splošno sodišče opozorilo, da mora Komisija v skladu s členom 8(6) osnovne protisubvencijske uredbe pri preizkusu vzročne zveze med škodo, povzročeno industriji Unije, in subvencioniranim uvozom izdelka izključiti škodo, ki izhaja iz drugih dejavnikov, in preveriti, ali ni zaradi učinkov teh dejavnikov pretrgana vzročna zveza, ki jo je ugotovila. Vendar za obstoj vzročne zveze ni nujno, da je uvoz subvencioniranega izdelka edini vzrok škode, povzročene industriji Unije, saj lahko Komisija temu uvozu pripiše odgovornost za škodo, tudi če njegovi učinki predstavljajo le del širše škode, ki jo je mogoče pripisati drugim dejavnikom.
Ob upoštevanju teh preudarkov je Splošno sodišče po eni strani razsodilo, da zgolj zato, ker je še naprej obstajala nevarnost škode, povezana z uvozom biodizla iz Argentine, še ni mogoče izključiti, da je obstajala še druga nevarnost škode, ki jo je povzročil uvoz biodizla iz Indonezije. Po drugi strani, ker so se proti uvozu iz Argentine že izvajali izravnalni ukrepi, ta uvoz ni mogel pretrgati vzročne zveze med uvozom iz Indonezije in nevarnostjo škode za industrijo Unije. Poleg tega je Splošno sodišče ugotovilo, da je bila kljub temu uvozu iz Argentine nevarnost škode, povzročene z uvozom iz Indonezije, znatna in da je mogoče ugotoviti vzročno zvezo med tem uvozom in nevarnostjo škode za industrijo Unije.
Glede na navedeno je Splošno sodišče tožbo v celoti zavrnilo.
(
1
)	Izvedbena uredba Komisije (EU) 2019/2092 z dne 28. novembra 2019 o uvedbi dokončne izravnalne dajatve na uvoz biodizla s poreklom iz Indonezije (UL 2019, L 317, str. 42).
(
2
)	Uredba (EU) 2016/1037 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2016 o zaščiti proti subvencioniranemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske unije (UL 2016, L 176, str. 55), kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) 2018/825 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. maja 2018 (UL 2018, L 143, str. 1) (v nadaljevanju: osnovna protisubvencijska uredba).
(
3
)	Obvestilo Komisije o izračunu zneska subvencij v okviru protisubvencijskih preiskav (UL 1998, C 394, str. 6).
(
4
)	Surovo palmovo olje je surovina za proizvodnjo indonezijskega biodizla.