SODBA SODIŠČAz dne 20. februarja 1979(*)„Ukrepi z enakim učinkom kot količinske omejitve“V zadevi 120/78_katere
predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe v skladu s členom 177
Pogodbe EGS, ki ga je vložilo Hessisches Finanzgericht (finančno
sodišče dežele Hesse) glede razlage členov 30 in 37 Pogodbe EGS in člena
100(3) in nemškega zakona o monopolu na alkoholne pijače, v postopkuRewe-Zentral AG, s sedežem v Kölnu_protiBundesmonopolverwaltung für Branntwein (zvezna monopolna uprava za alkoholne pijače)_SODIŠČE_v
sestavi H. Kutscher, predsednik, J. Mertens de Wilmars in A.
J. Mackenzie Stuart, predsednika senatov, A. M. Donner, P.
Pescatore, M. Sørensen, A. O’Keeffe, G. Bosco in A. Touffait,
sodniki_generalni pravobranilec: M. Capotorti_sodni tajnik: A. Van Houtte_izreka naslednjoSodbo1        Ob
upoštevanju, da je s sklepom z dne 28. aprila 1978, ki ga je Sodišče
prejelo 22. maja 1978, Hessisches Finanzgericht v skladu s členom
177 Pogodbe EGS postavilo Sodišču vprašanji za predhodno odločanje o
razlagi členov 30 in 37 Pogodbe EGS, da bi presodilo, ali je določba
nemške ureditve o trženju alkoholnih pijač, ki določa najnižjo stopnjo
alkohola za različne kategorije alkoholnih pijač, združljiva s pravom
Skupnosti;2        ob
upoštevanju, da iz predložitvenega sklepa izhaja, da je tožeča stranka
iz postopka v glavni stvari nameravala uvoziti pošiljko „Cassis de
Dijon“, po poreklu iz Francije, z namenom trženja na področju Zvezne
republike Nemčije;ker, ko je tožeča stranka
vložila pri Bundesmonopolverwaltung (zvezna monopolna uprava za
alkoholne pijače) zahtevo za pridobitev uvoznega dovoljenja za zadevni
izdelek, jo je monopolna uprava obvestila, da zaradi prenizke stopnje
alkohola zadevni izdelek ne izpolnjuje zahtev za trženje na področju
Zvezne republike Nemčije;3        ker
to stališče monopolne uprave temelji na členu 100
„Branntweinmonopolgesetz“ in na predpisih, ki jih je sprejela monopolna
uprava na podlagi te določbe, da bi se določila najnižja vsebnost
alkohola v določeni kategoriji likerjev in drugih alkoholnih pijač
(Verordnung über den Mindestweingeistgehalt von Trinkbranntweinen z dne
28. februarja 1958, Bundesanzeiger št. 48 z dne 11. marca 1958);ker
iz navedenih določb izhaja, da se za trženje sadnih likerjev, kot je
„Cassis de Dijon“, zahteva, da vsebujejo vsaj 25 % alkohola, medtem ko
zadevni izdelek, ki se prosto trži v Franciji, vsebuje med 15 in 20 %
alkohola;4        ker
tožeča stranka meni, da ima nemška ureditev o najnižji vsebnosti
alkohola za posledico, da alkoholnih pijač uveljavljenih znamk iz drugih
držav članic Skupnosti ni mogoče prodajati v Zvezni republiki Nemčiji
in da ta določba predstavlja omejitev prostega pretoka blaga med
državami članicami, ki presega okvir trgovinskih pravil, pridržanih za
države članice;ker tožeča stranka meni, da
je to ukrep z enakim učinkom kot količinske omejitve uvoza, ki je v
nasprotju s členom 30 Pogodbe EGS;ker je
poleg tega ta ukrep sprejet v okviru izvajanja monopola na alkoholne
pijače, je tožnik prepričan, da gre tudi za kršitev člena 37, ki določa,
da morajo države članice postopoma prilagoditi vse državne tržne
monopole, s čimer zagotovijo, da je do konca prehodnega obdobja
odpravljena vsakršna diskriminacija glede pogojev nabave in trženja
blaga med državljani držav članic;5        ker
je Hessisches Finanzgericht, da bi lahko izreklo sodbo, Sodišču v
predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:a)      Ali
je pojem ukrepov z enakim učinkom kot količinske omejitve uvoza iz
člena 30 Pogodbe EGS treba razlagati tako, da se nanaša tudi na
določitev najnižje vsebnosti vinskega alkohola v alkoholnih pijačah, ki
jo je predpisal nemški Branntweinmonopolgesetz, ki ima za posledico, da
tradicionalnih izdelkov drugih držav članic z vsebnostjo vinskega
alkohola pod določeno mejo ni mogoče dati v promet v Zvezni republiki
Nemčiji?b)      Ali
se lahko določitev take najnižje vsebnosti vinskega alkohola šteje za
diskriminacijo glede pogojev nabave in trženja blaga med državljani
držav članic v smislu člena 37 Pogodbe EGS?6        Ob
upoštevanju, da s tem nacionalno sodišče prosi za pomoč pri razlagi, ki
bi mu omogočila presoditi, ali zahteva najnižje vsebnosti alkohola
pomeni kršitev člena 30 Pogodbe, ki prepoveduje vse ukrepe z enakim
učinkom kot količinske omejitve v trgovini med državami članicami, ali
pa kršitev člena 37, ki prepoveduje vsako diskriminacijo glede pogojev
nabave in trženja blaga med državljani držav članic;7        ker
je v zvezi s tem treba pripomniti, da se člen 37 izrecno nanaša na
državne tržne monopole;ker torej ta določba
ni upoštevna glede nacionalnih določb, ki ne zadevajo izvajanja posebne
naloge javnega monopola – to je pravice izključnosti – temveč tistih,
ki se uporabljajo kot splošne določbe za izdelavo in trženje alkoholnih
pijač, ne glede na to ali se nanašajo na zadevni monopol ali ne;ker
je treba pod temi pogoji učinek spornega ukrepa, na katerega se
sklicuje nacionalno sodišče, na trgovino znotraj Skupnosti obravnavati
le na podlagi zahtev, ki izhajajo iz člena 30, kot je navedeno v prvem
vprašanju;8        ob
upoštevanju, da je v odsotnosti skupnih pravil glede izdelave in
trženja alkohola – predloga uredbe, ki ga je Komisija predložila Svetu
7. decembra 1976 (UL C 309, str. 2), Svet še ni sprejel – ureditev vseh
zadev glede izdelave in trženja alkohola ter žganih pijač na ozemlju
posameznih držav članic v pristojnosti le-teh;ker
je ovire glede pretoka blaga znotraj Skupnosti, ki jo povzroča
neenakost nacionalnih zakonodaj glede trženja zadevnih izdelkov, treba
sprejeti, kolikor se take določbe lahko priznajo za nujne za
izpolnjevanje obveznih zahtev, ki se zlasti nanašajo na učinkovitost
davčnega nadzora, varovanje javnega zdravja, poštenost tržnih transakcij
in varstvo potrošnikov;9        ob
upoštevanju, da je vlada Zvezne republike Nemčije kot intervenientka v
postopku predložila različne trditve, ki naj bi po njenem mnenju
upravičevale uporabo določb glede najmanjše vsebnosti alkohola v
alkoholnih pijačah, navajajoč po eni strani varovanje javnega zdravja in
po drugi strani varstvo potrošnikov pred nepoštenim tržnim ravnanjem;10      ob
upoštevanju, da vlada Nemčije glede varovanja javnega zdravja navaja,
da naj bi bil namen določitve najnižje vsebnosti alkohola z nacionalno
zakonodajo preprečiti širjenje alkoholnih pijač na nacionalnem trgu, še
zlasti alkoholnih pijač z nizko vsebnostjo alkohola, ker po njenem
prepričanju takšni izdelki lažje povzročijo zasvojenost z alkoholom kot
alkoholne pijače z visoko vsebnostjo alkohola;11      ob
upoštevanju, da take ugotovitve ne morejo biti odločilne, ker trg
ponuja potrošniku izjemno široko izbiro blagih ali zmernih alkoholnih
izdelkov in se poleg tega zelo veliko alkoholnih pijač z visoko
vsebnostjo alkohola, ki se prosto prodajajo na nemškem trgu, zaužijejo
razredčene;12      ob
upoštevanju, da vlada Nemčije navaja tudi to, da je določitev najnižje
vsebnosti alkohola za določene likerje namenjena varstvu potrošnikov
pred nepoštenim ravnanjem proizvajalcev in dobaviteljev alkoholnih
pijač;ker ta utemeljitev temelji na
ugotoviti, da znižanje vsebnosti alkohola zagotavlja konkurenčno
prednost glede na pijače z višjo alkoholno vsebnostjo, ker je alkohol
zaradi visoke davčne obremenitve najdražja sestavina pijač;ker
naj bi poleg tega po mnenju vlade Nemčije, če bi dovolili prosti pretok
alkoholnih izdelkov povsod, kjer so glede na vsebnost alkohola v skladu
s predpisi države izdelave, to imelo za posledico, da bi se najnižja
alkoholna vsebnost v kateri koli državi članici uveljavila kot skupni
standard v Skupnosti in bi celo vse določbe o najnižji vsebnosti
alkohola postale neučinkovite, saj je taka določitev najnižje vsebnosti
alkohola tuja ureditvam več držav članic;13      ob
upoštevanju, kot je Komisija pravilno poudarila, da lahko določitev mej
za vsebnost alkohola v alkoholni pijači vodi do standardizacije trženih
izdelkov in njegovih označb, kar bi izboljšalo preglednost tržnih
transakcij in prodajnih ponudb javnosti; ker
taka trditev vseeno ni sprejemljiva, kolikor se obvezna omejitev
najnižje vsebnosti alkohola šteje za glavno jamstvo za poštene tržne
transakcije, saj je kupcu lažje zagotoviti primerno informacijo tako, da
se zahteva označba porekla in vsebnosti alkohola na embalaži izdelkov; 14      ob
upoštevanju, da je iz doslej navedenega jasno, da zahteve v zvezi z
najnižjo vsebnostjo alkohola v alkoholnih pijačah ne zasledujejo cilja,
ki je v splošnem interesu in ki bi prevladal nad zahtevami po prostem
pretoku blaga, ki je eno od temeljnih pravil Skupnosti;ker
je v praksi osnovni učinek takih zahtev v glavnem zagotavljanje
prednosti alkoholnim pijačam z visoko vsebnostjo alkohola tako, da se z
nacionalnega trga izključijo izdelki iz drugih držav članic, ki ne
ustrezajo temu opisu; ker je iz tega
razvidno, da enostranska zahteva po najnižji vsebnosti alkohola – ki jo
naloži ureditev države članice za namene prodaje alkoholnih pijač –
ovira trgovino, ki je v nasprotju z določbami člena 30 Pogodbe;ker
torej ni nobenega razloga, da se alkoholne pijače, ki so zakonito
proizvedene in tržene v eni od držav članic, ne bi smele uvoziti v
katero koli drugo državo članico; prodaja takih izdelkov ne sme biti
podvržena zakonski prepovedi trženja pijač z vsebnostjo alkohola, ki je
nižja od meje, ki jo določijo nacionalni predpisi;15      ker
je na prvo vprašanje treba odgovoriti, da je pojem „ukrepi z enakim
učinkom kot količinske omejitve“ iz člena 30 Pogodbe treba razlagati
tako, da zajema določitev najnižje vsebnosti alkohola v alkoholnih
pijačah, namenjenih za potrošnjo, z zakonodajo države članice, če zadeva
uvoz alkoholnih pijač, ki so zakonito proizvedene in tržene v drugi
državi članici. Stroški16      Ob
upoštevanju, da se stroški vlade Kraljevine Danske, vlade Zvezne
republike Nemčije in Komisije Evropskih skupnosti, ki so Sodišču
predložile stališča, ne povrnejo;ker je ta
postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku
pred Hessisches Finanzgericht, to odloči o stroških.Iz teh razlogov je SODIŠČEv odgovor na vprašanji, ki ju je postavilo Hessisches Finanzgericht s sklepom z dne 28. aprila 1978, razsodilo:Pojem
„ukrepi z enakim učinkom kot količinske omejitve“ iz člena 30 Pogodbe
je treba razlagati tako, da zajema določitev najnižje vsebnosti alkohola
v alkoholnih pijačah, namenjenih za potrošnjo, z zakonodajo države
članice, če zadeva uvoz alkoholnih pijač, ki so zakonito proizvedene in
tržene v drugi državi članici.KutscherMertens de WilmarsMackenzie StuartDonnerPescatoreSørensenO’KeeffeBoscoTouffaitRazglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 20. februarja 1979.Sodni tajnik       PredsednikA. Van Houtte       H. Kutscher* Jezik postopka: nemščina.