62017TJ0105_RES
Дело T‑105/17
HSBC Holdings plc и др.
срещу
Европейска комисия
Решение на Общия съд (втори разширен състав) от 24 септември 2019 година
„Конкуренция — Картели — Сектор на лихвените деривати в евро — Решение, с което се установява нарушение на член 101 ДФЕС и на член 53 от Споразумението за ЕИП — Манипулиране на междубанковите референтни лихвени проценти на Euribor — Обмен на поверителна информация — Ограничаване на конкуренцията с оглед на целта — Единно продължено нарушение — Глоби — Основен размер — Стойност на продажбите — Член 23, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1/2003 — Задължение за мотивиране“
Картели — Нарушаване на конкуренцията — Критерии за преценка — Съдържание и цели на картелното споразумение, както и икономически и правен контекст на развитието му — Разграничение между нарушенията с оглед на целта и с оглед на резултата — Намерение на страните по споразумение да ограничат конкуренцията — Критерий, който не е необходим — Нарушение с оглед на целта — Достатъчна степен на вредност — Критерии за преценка — Задължение за мотивиране — Обхват
(член 101, параграф 1 ДФЕС и член 296 ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП)
(вж. т. 52—58, 94—111, 138—155 и 174—194)
Картели — Съгласувана практика — Понятие — Обмен на информация между конкуренти — Нарушаване на конкуренцията — Преценка с оглед на естеството на нарушението — Информация, която може да наруши нормалния курс на ценовите компоненти в съответния сектор — Нарушение с оглед на целта — Условия
(член 101, параграф 1 ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП)
(вж. т. 59—67, 94—111, 138—155 и 174—194)
Картели — Нарушаване на конкуренцията — Съпътстващо ограничение — Понятие — Ограничаване, необходимо за реализирането на главна сделка, която няма антиконкурентен характер — Главна сделка, представляваща ограничаване на конкуренцията с оглед на целта — Доказване на необходимостта от обмен на информация
(член 101, параграфи 1 и 3 ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП)
(вж. т. 157—160)
Картели — Забрана — Нарушения — Споразумения и съгласувани практики, представляващи единно нарушение — Възлагане на отговорност на предприятие за цялото нарушение — Условия — Неправомерни практики и действия, вписващи се в общ план — Преценка
(член 101, параграф 1 ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП)
(вж. т. 196—205, 232—237 и 248—274)
Конкуренция — Административно производство — Решение на Комисията за установяване на нарушение — Доказване на нарушението и на неговата продължителност в тежест на Комисията — Обхват на тежестта на доказване — Необходима степен на точност на събраните от Комисията доказателства — Съвкупност от улики — Съдебен контрол — Обхват — Решение, което оставя съмнение у съда — Спазване на принципа на презумпцията за невиновност
(член 101, параграф 1 ДФЕС; член 48, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз; член 53 от Споразумението за ЕИП; член 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета)
(вж. т. 197—205)
Конкуренция — Административно производство — Процедура за постигане на споразумение — Процедура, която не включва всички участници в картела — Приложимост на принципа на презумпцията за невиновност — Обхват
((член 101, параграф 1 ДФЕС; член 48, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз; член 53 от Споразумението за ЕИП; член 33 от Регламент № 1/2003 на Съвета; член 10а от Регламент № 773/2004 на Комисията, изменен с Регламент № 622/2008)
(вж. т. 283—293)
Жалба за отмяна — Отменително съдебно решение — Обхват — Частична отмяна на акт от правото на Съюза — Частична отмяна на решение на Комисията, с което отделни антиконкурентни действия се квалифицират като единно продължено нарушение и се налага глоба — Липса на достатъчно доказателства, че контактите целят ограничаване на конкуренцията — Липса на достатъчно доказателства, уличаващи предприятието в извършването на определени действия — Липса на отражение върху законосъобразността на констатацията за наличие на нарушение
(член 101 ДФЕС и член 264, първа алинея ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП)
(вж. т. 294—296)
Конкуренция — Глоби — Решение за налагане на глоби — Задължение за мотивиране — Обхват — Възможност на Комисията да се отклони от Насоките относно метода за определяне на глобите — Още по-строги изисквания за мотивиране
(член 101, параграф 1 ДФЕС и член 296, втора алинея ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП; член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точка 37 от Съобщение 2006/C 210/02 на Комисията)
(вж. т. 338—341 и 344—353)
Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Определяне на основния размер — Неприлагане на предвидената в Насоките методология — Допустимост — Условия — Заместваща стойност, изведена от паричните приходи, към които е приложен коефициент на намаление — Недостатъчно мотиви във връзка с определянето на коефициента на намаление
(член 101, параграф 1 ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП; член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точки 13 и 37 от Съобщение 2006/C 210/02 на Комисията)
(вж. т. 318—328 и 332—334)
Резюме
С решение HSBC Holdings и др./Комисия (T‑105/17), постановено на 24 септември 2019 г., Общият съд частично отменя решението на Комисията, с което се установява, че като са взели участие в единно продължено нарушение, HSBC Holdings и други четири предприятия, действащи на пазара на лихвените деривати в евро (Euro Interest Rate Derivative, наричани по-нататък „EIRD“), са нарушили член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за Европейското икономическо пространство (ЕИП) (
1
). Според Комисията това нарушение представлява съвкупност от споразумения и/или практики, състоящи се в обмен между техните финансови брокери, който се отнася, първо, до манипулирането на подаваните на Euribor данни, второ, до търговските позиции, що се отнася до EIRD, и трето, до информацията, съдържаща подробни данни, които не са публично достъпни, за техните намерения и ценова стратегия във връзка с EIRD. Комисията съответно им налага глоба.
Жалбоподателите сезират Общият съд с жалба на основание член 263 ДФЕС, като искат частична отмяна на обжалваното решение, а при условията на евентуалност — изменение на размера на глобата.
Общият съд най-напред разглежда въпроса за квалифицирането на отделните категории критикувани от Комисията действия като ограничаващи конкуренцията с оглед на целта. На първо място, той отбелязва, че обосновката на Комисията не съдържа грешка при прилагане на правото или грешка в преценката, що се отнася до действията, свързани с манипулирането на подаваните на Euribor данни. Посочва, че същият извод важи, на второ място, за обмена, отнасящ се до намеренията и ценовата стратегия във връзка с EIRD.
За сметка на това Общият съд отбелязва, на трето място, че някои обсъждания, в хода на които финансовите брокери са обменили информация относно търговските си позиции, не са имали за цел ограничаване на конкуренцията, както приема Комисията, след като не са намалили или премахнали степента на несигурност на пазара по начин, който да позволи на Комисията да стигне до извода, че е налице въздействие върху нормалния курс на ценовите компоненти в сектора на EIRD, без да се разглеждат резултатите от тези обсъждания. Затова Общият съд приема, че обжалваното решение е опорочено поради грешка в това отношение.
В тази връзка Общият съд все пак уточнява, че посочената грешка не засяга законосъобразността на направената в обжалваното решение констатация за участие на жалбоподателите в разглежданото нарушение. Общият съд обаче подчертава, че броят и интензитетът на антиконкурентните действия характеризират, наред с други фактори, тежестта на нарушението, от която зависи размерът на глобата.
При преценката на размера на глобата Общият съд е трябвало да се произнесе по решението на Комисията да адаптира методологията, предвидена в Насоките от 2006 г. (
2
) във връзка с определянето на основния размер въз основа на стойността на продажбите, тъй като EIRD не генерират продажби в обичайния смисъл на това понятие. При проверката си Общият съд констатира, че Комисията е изчислила заместващата стойност въз основа на паричните приходи от EIRD, към които е приложила коефициент на намаление от 98,849 %, предназначен да отчете нетирането, присъщо за сектора на EIRD и свързано с извършените плащания. Общият съд подчертава, че коефициентът на намаление има съществена роля поради особено високия размер на паричните приходи, за които следва да се прилага. От това Общият съд заключава, че предвид съществената роля, която има коефициентът на намаление при следвания от Комисията метод, мотивите на обжалваното решение трябва да позволяват на съответните предприятия да разберат начина, по който Комисията е достигнала до коефициент на намаление от точно 98,849 %, а Общият съд — да упражни задълбочен контрол върху този елемент от обжалваното решение както от фактическа, така и от правна страна. Различните съображения, изложени от Комисията в обжалваното решение, не отговарят обаче на тези изисквания. Затова Общият съд отменя като недостатъчно мотивирано обжалваното решение в частта, в която на жалбоподателите е наложена глоба в размер на 33606000 EUR.
(
1
)	Решение C(2016) 8530 окончателен от 7 декември 2016 година относно производство по член 101 [ДФЕС] и член 53 от Споразумението за [ЕИП] [(Дело AT.39914 — Лихвени деривати в евро (EIRD)].
(
2
)	Насоки относно метода за определяне на глобите, налагани по силата на член 23, параграф 2, буква а) от Регламент № 1/2003 (ОВ C 210, 2006 г., стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 4, стр. 264, наричани по-нататък „Насоките от 2006 г.“).