62021CC0511
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛЕН АДВОКАТ
L. MEDINA
представено на 17 ноември 2022 година (
1
)
Дело C‑511/21 P
Европейската комисия
срещу
Ana Calhau Correia de Paiva
„Обжалване — Конкурс на EPSO — Възражение за незаконосъобразност — Член 277 ДФЕС — Допустимост — Обявление за конкурс — Езикови правила — Ограничаване на избора на втория език на конкурса до английски, френски или немски език — Обявление за конкурс, оспорвано на по-късен етап от конкурса — Правно основание на индивидуално решение или пряка правна връзка“
1.
Според Лудвиг Витгенщайн „Границите на моя език са граници на моя свят“ (
2
). В контекста на институциите на Съюза може да се твърди, че границите на езиците са границите на Европейския съюз. Съдът вече е подчертавал значимостта на „езиковото многообразие на Съюза“ (
3
). Тази значимост намира израз в избора, направен от законодателя на Съюза, 24‑те езика да бъдат работни езици на неговите институции (
4
). Именно в този контекст кандидатите в конкурсите за назначаване в институциите на Съюза могат да оспорват езиковите правила, установени от Комисията.
2.
В разглеждания случай г‑жа Calhau Correia de Paiva, кандидатка в конкурс на Европейската служба за подбор на персонал (EPSO) и жалбоподателка в първоинстанционното производство (наричана по-нататък „кандидатката“), иска да бъде отменено решението от 23 юни 2016 г. на конкурсната комисия в конкурс на общо основание EPSO/AD/293/14 в област „Право в областта на конкуренцията“ (наричан по-нататък „разглежданият конкурс“), с което се отхвърля направеното от нея искане за преразглеждане след изключването ѝ от списъка на издържалите конкурса. С възражение за незаконосъобразност на основание член 277 ДФЕС тя оспорва и езиковите правила на този конкурс, посочени в обявлението за конкурс на общо основание (
5
) (наричано по-нататък „оспорваното обявление за конкурс“). Със своето решение от 9 юни 2021 г., Calhau Correia de Paiva/Комисия (
6
) (наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), Общият съд отменя това решение на конкурсната комисия.
3.
С жалбата си до Съда Европейската комисия иска обжалваното съдебно решение да бъде отменено. По същество тя оспорва констатацията на Общия съд, че съществува тясна връзка между мотивите на оспорваното решение на конкурсната комисия и разпоредбите от оспорваното обявление за конкурс, които са посветени на езиковия режим и в които се предвижда, че кандидатите могат да избират своя втори език само между английски, френски и немски.
4.
В този контекст настоящото дело повдига деликатния въпрос за условията за допустимост на възражение за незаконосъобразност по член 277 ДФЕС, с което кандидат оспорва обявление за конкурс поради установения в него езиков режим. По силата на тази разпоредба всяка страна може при спор, който засяга акт с общо приложение, приет от институция, орган, служба или агенция на Съюза, да се позове на средствата, предвидени в член 263, втора алинея ДФЕС, за да обоснове пред Съда неприложимостта на този акт.
5.
По-конкретно Съдът е приканен да се произнесе по условията, при които кандидат може да се позове на незаконосъобразността на предходни актове с общо приложение — като например обявление за конкурс — в жалба за отмяна, подадена на основание член 270 ДФЕС и насочена срещу индивидуални решения. Освен това Съдът трябва да реши дали да приложи специален критерий за допустимост към обявленията за конкурс, за разлика от общия критерий за допустимост, установен в съдебната практика относно член 277 ДФЕС. Делото повдига също така въпроса как да се прецени наличието на тясна връзка, описано в точка 3 по-горе, в контекста на оспорване на езиков режим.
I. Предистория на спора
6.
На 23 октомври 2014 г. EPSO публикува в Официален вестник на Европейския съюз оспорваното обявление за конкурс. Конкурсът е организиран под формата на конкурс по квалификации и с изпити.
7.
В раздел IV от оспорваното обявление за конкурс се предвиждат три теста за достъп на компютър с въпроси с избор между няколко предложени отговора, а в раздел VI — изпити по модела „Център за оценяване“, които се състоят от работа по казус, упражнение в група и структурирано интервю. Освен това в оспорваното обявление за конкурс се посочва, че първоначално въз основа на данните, посочени във формуляра за кандидатстване, ще се извърши проверка на съответствието с общите и специалните условия за допускане, посочени в раздел III от него, и подбор въз основа на квалификациите, посочени в раздел V от него, и че конкурсната комисия ще определи тежестта на всеки критерий за подбор (от 1 до 3) и ще даде за всеки отговор на кандидата между 0 и 4 точки, като получените точки се сумират, за да се получи общ резултат.
8.
Що се отнася до специалните условия за допускане, в точка 2.3, озаглавена „Езикови познания“, от раздел III от оспорваното обявление за конкурс, се изисква, на първо място, по отношение на основния език (език 1), задълбочено владеене на един от официалните езици на Европейския съюз, съответстващо най-малко на ниво C1 от Общата европейска референтна рамка за езиците. На второ място, по отношение на втория език (език 2), тази разпоредба изисква задоволително владеене на английски, френски или немски език, съответстващо най-малко на ниво B2 от същата рамка. Освен това се изисква вторият език да е различен от основния. В този раздел се уточнява по-специално, че възможностите за избор на втори език в оспорваното обявление за конкурс са определени съобразно интереса на службата, който изисква новопостъпилите служители незабавно да бъдат оперативни и в състояние да общуват ефикасно във всекидневната си работа. Освен това в приложение II към Общите правила, приложими към конкурсите на общо основание (
7
) (наричани по-нататък „Общите правила“) — към които препраща оспорваното обявление за конкурс и които, както е отбелязано в същото обявление, са неразделна част от него — се посочва, че ограничаването на избора на втория език е оправдано и от естеството на тестовете.
9.
В раздел IV, точка 3 от оспорваното обявление за конкурс се посочва, че тестовете за достъп ще се проведат на основния език на конкурса, а в раздел VI, точка 3 се посочва, че изпитите по модела „Център за оценяване“, с които се цели да се проверят общите и специфичните компетенции на кандидатите, ще се проведат на втория език на конкурса.
10.
На 25 ноември 2014 г. кандидатката, която е португалска гражданка, подава заявление за участие в разглеждания конкурс. От формуляра за кандидатстване е видно, че кандидатката е избрала португалския, който е нейният майчин език, за основен език, а френския — за втори език.
11.
С писмо от 19 март 2015 г., изпратено на кандидатката в същия ден чрез нейния EPSO профил, тя е уведомена, че е преминала успешно тестовете за подбор на компютър.
12.
С писмо от 16 април 2015 г. кандидатката е поканена да се яви на изпита „работа по казус“, който трябва да се проведе на 13 май 2015 г. В това писмо EPSO предлага на кандидатката да използва клавиатура AZERTY FR по време на изпита, като ѝ дава възможност да избере алтернативно клавиатура QWERTY UK, AZERTY FR/BE или QWERTZ DE (
8
). Кандидатката иска смяна на клавиатурата с цел да се яви на изпита с клавиатура QWERTY UK.
13.
Кандидатката взема участие в изпитите по модела „Център за оценяване“ в Брюксел (Белгия) на 13 май 2015 г. и 11 юни 2015 г.
14.
С писмо от 9 ноември 2015 г., изпратено на кандидатката същия ден чрез нейния EPSO профил, EPSO я уведомява, че комисията в разглеждания конкурс е решила да не включи името ѝ в списъка на издържалите конкурса, тъй като тя „не е сред кандидатите, получили най-високия сбор от точки в изпитите по модела „Център за оценяване“ (най-малко 68,59)“. От документа, озаглавен „паспорт на компетенциите“, приложен към това писмо, е видно, че кандидатката е получила общ резултат от 61,13 точки от 100 възможни.
15.
След като с писмо от 19 ноември 2015 г. кандидатката иска преразглеждане на решението да не бъде включена в списъка на издържалите конкурса, с писмо от 23 юни 2016 г. тя е уведомена, че комисията в разглеждания конкурс е решила да потвърди това решение (наричано по-нататък „оспорваното решение на конкурсната комисия“).
16.
На 24 август 2016 г. кандидатката подава жалба по административен ред по смисъла на член 90, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (наричан по-нататък „Правилникът за длъжностните лица“) срещу решението да не бъде включена в списъка на издържалите конкурса. В тази жалба тя твърди, че ограничаването на избора на вида клавиатура за провеждане на изпита „работа по казус“ представлява неравно третиране и че не са изложени мотиви за ограниченията на видовете клавиатури, предоставени на разположение на кандидатите, и на избора на втория език на разглеждания конкурс. Освен това кандидатката се оплаква от продължителността на процедурата по преразглеждане.
17.
С решение от 22 декември 2016 г. EPSO в качеството си на орган по назначаването отхвърля посочената жалба като неоснователна и недопустима поради просрочие.
II. Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
18.
С жалба, подадена в секретариата на Общия съд на 31 март 2017 г., кандидатката иска писмото от 9 ноември 2015 г. да бъде отменено и евентуално оспорваното обявление за конкурс и установения с него езиков режим да се обявят за незаконосъобразни и неприложими спрямо нея на основание член 277 ДФЕС. Кандидатката иска също така да бъдат отменени решението да не бъде вписана в списъка на издържалите конкурса, оспорваното решение на конкурсната комисия, решението от 22 декември 2016 г., с което се отхвърля подадената от нея жалба по административен ред, и списъкът на издържалите разглеждания конкурс.
19.
В подкрепа на жалбата си до Общия съд кандидатката изтъква пет основания, първото от които е изведено от нарушение на член 1, буква г) от Правилника за длъжностните лица, както и на принципите на недопускане на дискриминация, на пропорционалност и на равни възможности, тъй като EPSO изискала при участието в изпита „работа по казус“ да се използва клавиатура QWERTY UK, AZERTY FR/BE или QWERTZ DE. С второто, третото и четвъртото си основание тя по същество твърди, че оспорваното обявление за конкурс е незаконосъобразно поради ограничаването на езика на разглеждания конкурс. С петото си основание тя твърди, че EPSO не е мотивирала решението си да одобри и насърчи определен езиков режим.
20.
С обжалваното съдебно решение — след като прави предварителната констатация, че оспорваното решение на конкурсната комисия представлява акт, който засяга неблагоприятно кандидатката — Общият съд разглежда най-напред възражението за незаконосъобразност, развито в рамките на второто, третото и четвъртото основание, чиято допустимост и основателност са оспорени от Комисията.
21.
Що се отнася до допустимостта на това възражение за незаконосъобразност, Общият съд припомня, че в производства по жалби за отмяна на индивидуални решения Съдът е счел за допустимо повдигането на възражение за незаконосъобразност на разпоредбите от акт с общо приложение, които съставляват правното основание на тези решения или имат пряка правна връзка с такива решения (
9
).
22.
По-специално, що се отнася до обявленията за конкурс, Общият съд уточнява, че съгласно постоянната съдебна практика в процедура по назначаване, която представлява сложна административна дейност, състояща се от поредица решения, кандидат в конкурс може при обжалване на последващ акт да се позове на нередовността на тясно свързаните с този акт предходни актове (
10
), и по-специално да претендира, че обявлението за конкурса, в изпълнение на което е бил приет съответният акт, е незаконосъобразно (
11
).
23.
Според Общия съд, когато липсва тясна връзка между мотивите на разглежданото индивидуално решение и основанието за обжалване, почиващо на незаконосъобразността на неоспореното своевременно обявление за конкурс, това основание трябва да бъде обявено за недопустимо съгласно императивните норми относно сроковете за обжалване, отклонение от които в подобна хипотеза би накърнило принципа на правна сигурност (
12
).
24.
С оглед на съдебната практика, посочена в точки 21—23 по-горе, Общият съд прави шест констатации в точки 52—59.
25.
Първо, Общият съд установява, че с възражението си за незаконосъобразност кандидатката оспорва по същество разпоредбите от оспорваното обявление за конкурс, посветени на езиковия режим.
26.
Второ, Общият съд уточнява, че с мотивите за оспорваното решение на конкурсната комисия, съдържащи се в писмото от 9 ноември 2015 г., кандидатката е уведомена, че името ѝ не е включено в списъка на издържалите конкурса, тъй като не е получила най-високите оценки на изпитите по модела „Център за оценяване“.
27.
Трето, според Общия съд от издадения на кандидатката „паспорт на компетенциите“ е видно, че за общата компетенция „комуникация“ тя е получила 5,5 от общо 10 точки и че това е един от най-лошите резултати и една от най-ниските оценки, получени от нея при преценката на общите ѝ компетенции на изпитите по модела „Център за оценяване“. Съгласно точка 1.2 от Общите правила, към която препраща бележка под линия 7 от оспорваното обявление за конкурс, целта на оценяването на тези компетенции била да се провери способността на кандидата да „общува ясно и точно както устно, така и писмено“. Според Общия съд от това следва, че конкурсната комисия е направила извод относно владеенето на френски език от кандидатката или поне относно притежаването на компетенция, силно обусловено от нейното владеене на този език.
28.
Четвърто, Общият съд посочва, че макар в оспорваното обявление за конкурс да не е предвиден изпит, свързан със специфичните познания на кандидатката в областта на лексиката и граматиката на немски, английски или френски език, не може да се отрече, че съществува тясна връзка между владеенето от кандидатката на френски език, който тя е избрала като втори език, и изпитите, които е трябвало да положи на този език. Общият съд приема, че владеенето на френски език от нея неизбежно и несъмнено се отразява на резултатите ѝ от изпитите, предвидени в оспорваното обявление за конкурс за проверка на общи и специфични компетенции.
29.
Пето, Общият съд подчертава, че ограничаването на избора на втория език на разглеждания конкурс до три езика не се отнася само до способността на кандидатите да се изразяват устно или писмено, но определя и вида клавиатура, който те могат да използват при провеждането на изпита „работа по казус“. Било безспорно установено, че кандидатката е трябвало да използва вид клавиатура, който не е свикнала да използва. Според Общия съд това обстоятелство е от значение за провеждането, а оттам и евентуално за резултата от изпит, по време на който с клавиатура и за ограничено време е трябвало да напише текст с определена дължина.
30.
Шесто, Общият съд отхвърля изтъкнатия в съдебното заседание довод на Комисията, че тясна връзка може да се установи само когато резултатите от изпитите за оценяване на общите компетенции на кандидатите са незадоволителни или изключително лоши. Според Общия съд подобен довод означава неоснователно да се подкрепи по-стриктно прилагане на условието за наличие на тясна връзка, когато изтъкнатата незаконосъобразност е свързана с езиковия режим на конкурса.
31.
С оглед на цитираната съдебна практика и тези шест констатации, в точка 60 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че съществува тясна връзка между мотивите на оспорваното решение на конкурсната комисия и разпоредбите от обявлението за конкурс относно езиковия режим на разглеждания конкурс, чиято законосъобразност се оспорва. Така Общият съд обявява за допустимо възражението за незаконосъобразност на оспорваното обявление за конкурс.
32.
На следващо място, Общият съд счита, че нито мотивите, изложени в оспорваното обявление за конкурс, нито доказателствата, представени от Комисията в подкрепа на тези мотиви, могат да обосноват разглежданото ограничение. Поради това Общият съд заключава, че това възражение за незаконосъобразност трябва да се уважи, че оспорваното обявление за конкурс трябва да се обяви за неприложимо в разглеждания случай и че второто, третото и четвъртото основание трябва да се уважат.
33.
Накрая, считайки, че вече не е необходимо да се произнася по първото и петото основание, Общият съд отменя оспорваното решение на конкурсната комисия.
III. Искания
34.
Комисията иска от Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение,
–
да отхвърли второто, третото и четвъртото основание в жалбата на кандидатката до Общия съд,
–
да върне делото на Общия съд за ново разглеждане на първото и петото основание в жалбата на кандидатката до него и
–
да не се произнася по съдебните разноски.
35.
В подкрепа на тези искания Комисията изтъква само едно основание, състоящо се от три части. В първата част се твърди, че в точка 54 от обжалваното съдебно решение Общият съд е квалифицирал погрешно фактите, тъй като от констатация на конкурсната комисия относно владеенето на френски език от кандидатката е заключил, че е налице тясна връзка между мотивите на оспорваното решение на конкурсната комисия и разпоредбите от оспорваното обявление за конкурс, посветени на езиковия режим.
36.
Във втората част се поставят под въпрос точки 55—57 от обжалваното съдебно решение. Комисията твърди, че Общият съд е квалифицирал погрешно фактите и е изопачил доказателствата, тъй като въз основа на неясен критерий е заключил, че е налице тясна връзка между мотивите на оспорваното решение на конкурсната комисия и разпоредбите от оспорваното обявление за конкурс, чиято законосъобразност се оспорва.
37.
В третата част Комисията твърди, че Общият съд неправилно е квалифицирал фактите в точка 58 от обжалваното съдебно решение, тъй като е обосновал изискваната от съдебната практика „тясна връзка“ и с обстоятелството, че кандидатката е положила писмения изпит с конфигурация на клавиатурата, различна от QWERTY-PT, с която е свикнала.
38.
Кандидатката оспорва доводите на Комисията. Тя твърди, че Съдът трябва:
–
да обяви жалбата до него за недопустима,
–
при условията на евентуалност, в случай че Съдът обяви жалбата до него за допустима, да я отхвърли като неоснователна по същество,
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски в настоящото производство, както и в производството пред Общия съд.
IV. Анализ
39.
Ще започна анализа на жалбата с някои предварителни бележки по възражението за незаконосъобразност, предвидено в член 277 ДФЕС, и по неговата допустимост (А). След това ще разгледам специфичните критерии за допустимост във връзка с обявленията за конкурс на EPSO (Б) и в светлината на тези критерии ще разгледам трите части от единственото основание, изтъкнато от Комисията във връзка с възражението за недопустимост, което тя е направила пред Общия съд (В).
А.
Предварителни бележки по възражението за незаконосъобразност, предвидено в член 277 ДФЕС, и по неговата допустимост
40.
От решение Les Verts (
13
) нататък Съдът приема, че Договорите създават „завършена система от способи за защита и процедури“. С приемането на членове 263 и 277 ДФЕС, от една страна, и на член 267 ДФЕС, от друга, тази система има за цел да осигури съдебен контрол върху законосъобразността на всички актове на Съюза и е възложила този контрол на съдилищата на Съюза (
14
). По-конкретно съгласно член 277 ДФЕС всяка страна може да оспори пред съдилищата на Съюза мерки на Съюза, с които пряко се прилагат актове на Съюза с общо приложение, и да се позове в подкрепа на жалбата или иска си на незаконосъобразността на тези актове.
41.
Съгласно постоянната съдебна практика член 277 ДФЕС е конкретен израз на общ принцип, който гарантира на всяка страна в производството правото да оспори, с цел да се постигне отмяната на решение, което я засяга пряко и лично, валидността на предходни актове на институциите, които представляват правното основание на това решение, при условие че тази страна не е имала право да оспори пряко тези актове, въпреки че е била засегната по посочения начин, без да може да поиска отмяната им (
15
).
42.
Освен това, тъй като член 277 ДФЕС няма за цел да допусне страна да оспори законосъобразността на акт с общо приложение при всички случаи, актът, който се оспорва и с който се изпълнява такъв акт с общо приложение, трябва да бъде пряко или непряко приложим в случая, който се разглежда в прякото производство (
16
).
43.
Така съгласно установената съдебна практика, в производства по жалби за отмяна на индивидуални решения е допустимо повдигането на възражение за незаконосъобразност на разпоредби от акт с общо приложение, при условие че тези разпоредби представляват правното основание на тези решения (
17
) или имат пряка правна връзка с тях (
18
). Като се позовава на тази съдебна практика, Съдът припомня тези две алтернативни условия в неотдавнашното си решение на голям състав, Комисия и Съвет/Carreras Sequeros и др. (
19
) Той съответно постановява, че когато обжалваното индивидуално решение не представлява нито мярка за изпълнение на акт с общо приложение, нито има пряка правна връзка с него, насоченото срещу този акт с общо приложение възражение за незаконосъобразност е недопустимо (
20
).
44.
Като приема тези две алтернативни изисквания, Съдът възприема по-скоро широко тълкуване на обхвата на възражението за незаконосъобразност по член 277 ДФЕС, надхвърляйки парадигмата на „правното основание“. По-специално, като приема изискването за наличие на пряка правна връзка, което се появява в съдебната практика много рано (
21
), Съдът изрично отваря възможността за позоваване на незаконосъобразността на актове на институциите, които формално не представляват правното основание на разглежданото индивидуално решение, но с които последното има пряка връзка (
22
).
45.
Според мен това широко тълкуване е обосновано, първо, с необходимостта да се улесни достъпът до правосъдие на лицата, които нямат възможност да оспорят пряко актове на Съюза с общо приложение (
23
). Второ, то може да бъде обяснено с ограничените нормативни последици на възражението за незаконосъобразност, предвидено в член 277 ДФЕС: тази разпоредба от Договора води само до „неприложимост“ на акта с общо приложение в конкретния случай. Посочените основания за незаконосъобразност в случая с член 277 ДФЕС не означават недействителност или незаконосъобразност на засегната разпоредба, а само че тя е неприложима в конкретния случай и inter partes (
24
).
46.
От тази съдебна практика следва, че възражение за незаконосъобразност по член 277 ДФЕС може да бъде направено само ако са изпълнени три кумулативни критерия. Първо, актът, който представлява правното основание на обжалваното индивидуално решение, трябва да е с общо приложение (наричан по-нататък „първият критерий“). Второ, лицето, което прави възражението за незаконосъобразност, трябва да не е имало право да поиска пряко отмяната на този акт (наричан по-нататък „вторият критерий“) (
25
). Трето и последно, разпоредбите от акта на Съюза с общо приложение трябва да представляват правното основание на индивидуалното решение или да имат пряка правна връзка с него (наричан по-нататък „третият критерий“). При обявленията за конкурси на EPSO изискванията за допустимост обаче се отклоняват от горепосочените изисквания.
Б.
Критериите за допустимост на възраженията за незаконосъобразност срещу обявленията за конкурси на EPSO
47.
В настоящия случай Комисията по същество твърди, че Общият съд е допуснал грешка при квалификацията на фактите, като е приел, че е налице тясна връзка между мотивите на оспорваното решение на конкурсната комисия и възражението за незаконосъобразност, направено срещу оспорваното обявление за конкурс. Освен това Комисията твърди, че тъй като не е налице тясна връзка между мотивите на оспорваното решение на конкурсната комисия и възражението за незаконосъобразност, направено срещу оспорваното обявление за конкурс, което не е било обжалвано своевременно, това възражение трябва да се обяви за недопустимо.
48.
Ще отбележа, че изложените от Комисията доводи се основават на стандарта за допустимост, който е специално разработен от Съда и Общия съд в контекста на конкурсите на EPSO. За да може кандидат да повдигне възражение за незаконосъобразност срещу обявление за конкурс повече от два месеца след публикуването му, в релевантната съдебна практика са установени изисквания, които са специфични за конкурсите на EPSO и чийто смисъл се основава на доктрината за сложните административни дейности. Съгласно тази доктрина трябва да е налице „тясна връзка“ между мотивите на разглежданото индивидуално решение и възражението за незаконосъобразност, направено срещу обявлението за конкурс.
1. Доктрината за „сложна административна дейност“
49.
Комисията твърди, че що се отнася до допустимостта на възраженията за незаконосъобразност на обявленията за конкурси, съдебната практика е възприела ограничителен подход, който е оправдан от необходимостта да се постигне правилен баланс между правото на съдебен контрол и правната сигурност. Според Комисията това право е защитено в достатъчна степен от възможността кандидатът да оспори всички разпоредби от обявлението за конкурс с искане за отмяна по член 270 ДФЕС, следвайки процедурата, предвидена в членове 90 и 91 от Правилника за длъжностните лица, и да оспори с възражение за незаконосъобразност законосъобразността на разпоредбите от обявлението за конкурс, които са тясно свързани с мотивите на решението, което го засяга неблагоприятно.
50.
Най-напред трябва да отбележа, че обявлението за конкурс е общ акт, който е издаден от институция на Съюза и е адресиран до всички потенциални кандидати. Съгласно член 90, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица кандидатът разполага с три месеца, считано от датата на публикуване на обявлението за конкурс в Официален вестник, за да подаде жалба по административен ред. Съгласно член 270 ДФЕС кандидат в конкурс може да обжалва индивидуално решение, като например решението да не се впише името на кандидата в списъка на издържалите конкурса, изготвен в края на процедурата за подбор.
51.
В това отношение, противно на твърденията на кандидатката, считам, че съответният кандидат е пряко и лично засегнат от оспорваното обявление за конкурс, с което се определя езиковият режим на конкурса, от момента, в който започва участието му в конкурса. Освен това съгласно постоянната практика на Съда решение, което не е било обжалвано от адресата си в предвидения в член 263, шеста алинея ДФЕС срок, става окончателно по отношение на него (
26
). В хода на подготовката за конкурса съответният кандидат обаче може да няма интерес да подаде такава жалба поради опасения, че това може да се отрази неблагоприятно на шансовете му за успех в конкурса, или поради липсата на време, което подаването на такава жалба би изисквало. Ето защо съдебната практика по същество позволява на кандидатите да оспорват законосъобразността на обявлението за конкурс на по-късен етап, при условие че съществува тясна връзка между мотивите на разглежданото индивидуално решение и възражението, с което се твърдят наличие на нередности в обявлението за конкурс (
27
). Приемайки, че кандидатите могат пряко да оспорят обявление за конкурс, защото са пряко и лично засегнати от него, тази съдебна практика въвежда дерогация от втория критерий. Освен това тази съдебна практика дерогира и третия критерий, като въвежда lex specialis.
52.
В това отношение трябва да отбележа, че съдебната практика е претърпяла значително развитие. Първоначално в решение Adams и др./Комисия Съдът отхвърля допустимостта на възражение за незаконосъобразност на обявление за конкурс. Според него кандидат, който счита, че незаконосъобразността на обявление за конкурс има неблагоприятни последици за него, трябва да обжалва това обявление своевременно. В противен случай би било възможно обжалване на обявление за конкурс дълго време след като то е публикувано и след като повечето или всички действия във връзка с конкурса вече са извършени, което би било в противоречие с принципите на правна сигурност, на оправдани правни очаквания и на добра администрация (
28
).
53.
В решение Комисия/Noonan Съдът, позовавайки се на доктрината за „сложна административна дейност“ (
29
), обаче нюансира предишната си практика. Той постановява, че в контекста на процедура по назначаване, която се счита за „сложна административна дейност“, включваща поредица от тясно свързани решения, кандидатът има право да се позове на нередности, които са допуснати по време на провеждането на конкурса или по отношение на организацията на конкурса, при оспорването на последващо индивидуално решение, като например решение за недопускане на кандидат до изпитите, при условие че по-ранната нередност, на която се позовава, е тясно свързана с последващото обжалвано решение (
30
).
54.
Това повдига въпроса какво се счита за „сложна административна дейност“. Според мен, за да бъде конкурсна процедура сложна по своя характер, тя трябва да бъде обективно сложна. Конкурсите на EPSO включват поредица от тясно свързани решения, които са технически и трябва да бъдат приети при спазване на принципите на равнопоставеност, на пропорционалност и на прозрачност (
31
). Изискванията, които EPSO налага, трябва да бъдат определени по ясен, обективен и предвидим начин. Въпреки това обективната сложност сама по себе си не дава основание даден конкурс да бъде определен като сложен. Конкурсната процедура трябва да е сложна и от субективна гледна точка, което означава, че въпросният кандидат е поставен в положение на невъзможност да обжалва своевременно обявлението за конкурс, тъй като трудностите или нередностите, които произтичат от това обявление, се проявяват на по-късен етап — при получаването на съобщения от EPSO и поканата за участие в изпитите, по време на изпитите или при получаването на решението да не бъде вписан в списъка на издържалите конкурса. Освен това е възможно кандидат, който е съсредоточен върху успеха си в конкурса, да не е в състояние да подаде жалба за отмяна на обявлението за конкурс (
32
). Следователно само когато съответната административна процедура предполага обективна и субективна сложност, тя може да бъде квалифицирана като „сложна административна дейност“.
55.
Подходът, възприет в решение Комисия/Noonan, по същество представлява дерогация от втория критерий, тъй като позволява на кандидата да обжалва обявлението за конкурс, независимо дали има правна легитимация да оспори пряко това обявление. Тъй като Комисията се позовава в доводите си на изискването за наличие на „тясна връзка“ (
33
), което отбелязва Общият съд в обжалваното съдебно решение (
34
) и което дерогира втория критерий и съответно ограничава третия критерий, с който отчасти се припокрива, ще се спра подробно на това изискване.
2. Изискването за наличие на „тясна връзка“
56.
В началото трябва да отбележа, че концепцията за „тясна връзка“ между акта с общо приложение и разглежданото индивидуално решение изглежда се появява рано в практиката на Съда. В решения Ley/Комисия (
35
) и Alfieri/Парламент (
36
) Съдът постановява, че в контекста на процедура по назначаване кандидатът може в рамките на жалба, с която се обжалват актове от такава процедура, да оспори законосъобразността на предходни актове, които са тясно свързани с тях. В последващото решение Sergio и др./Комисия (
37
) Съдът постановява, че кандидатите, които не са обжалвали своевременно обявлението за конкурс, могат все пак да се позовават на нередности, допуснати в хода на конкурса, дори ако генезисът на тези нередности се крие във формулировката на обявлението за конкурс.
57.
Както вече бе споменато, в решение Комисия/Noonan (
38
) Съдът постановява, че предвид особения характер на процедурата по назначаване, „която представлява сложна административна дейност, състояща се от поредица тясно свързани решения“, обявленията за конкурс могат да бъдат оспорвани впоследствие (
39
). Следователно допустимостта на възражението за незаконосъобразност на обявлението за конкурс представлява дерогация от втория критерий, която се обосновава с използването на понятието „сложна административна дейност“ (
40
). Според мен тази съдебна практика, която дерогира общия режим — тъй като кандидатът може да направи възражение за незаконосъобразност, въпреки че теоретично обявлението за конкурс е могло да бъде обжалвано, когато лицето е станало кандидат в конкурса — е обоснована по следните съображения.
58.
Първо, по общия режим кандидатът не би могъл да направи възражение за незаконосъобразност по член 277 ДФЕС в съответствие с горепосочената съдебна практика поради просрочие (
41
). Така изглежда, че мотивите в решения Giulietti и Комисия/ПБ, на които се прави позоваване в обжалваното съдебно решение, се основават на идеята, че обявлението за конкурс е „неоспорено[…] своевременно“ (
42
). Посочената дерогация обаче позволява на неуспелия кандидат да направи възражението за незаконосъобразност, независимо че е имал право да обжалва обявлението за конкурс. Освен че кандидатът може да не е в състояние (или да не желае) да обжалва обявлението за конкурс в хода на конкурса, той може да не е наясно с практическите въпроси около обявлението, които могат да възникнат в по-късните етапи на конкурса, като например езиковия режим. Тези практически въпроси могат да възникнат на по-късните етапи на конкурса, когато кандидатът комуникира с EPSO или се явява на изпитите. По-специално някои изисквания, наложени от EPSO, които произтичат от обявлението за конкурс, могат да бъдат приложени или уточнени в поканите за изпитите. В този контекст считам, че кандидатът следва да може да направи възражение за незаконосъобразност на обявлението за конкурс на по-късните етапи на конкурса. Следователно, за да се приложи резултатно принципът на ефективна съдебна защита (
43
), следва да се приеме, че въпросният кандидат не е бил в състояние да поиска отмяна на акта с общо приложение към момента на неговото явяване на конкурса.
59.
Второ, както споменах по-горе, за целите на допустимостта на възражение за незаконосъобразност по член 277 ДФЕС в решение Комисия и Съвет/Carreras Sequeros и др. (
44
) Съдът тълкува разширено тази разпоредба и по-специално произтичащия от нея трети критерий, а именно критерия за правното основание или наличието на пряка правна връзка (
45
). Ако Съдът тълкува много стеснително изискването за наличие на „тясна връзка“ или „тясна правна връзка“ (
46
) между мотивите на разглежданото индивидуално решение и възражението за незаконосъобразност, такова тълкуване би ограничило неоправдано този трети критерий.
60.
Освен това твърде рестриктивен подход би могъл да направи прекомерно трудно оспорването на езиковите правила на конкурсите, косвено насърчавайки по този начин практиката на обичайно налагане на английски, френски и немски език като втори език на конкурсите, без да е възможно да се провери дали съответната институция е изпълнила задълженията, произтичащи от практиката на Съда. Освен това искам да подчертая, че в конкретния случай Общият съд е уважил възражението за незаконосъобразност на оспорваното обявление за конкурс, тъй като нито изложените в него мотиви, нито доказателствата, представени от Комисията в подкрепа на тези мотиви, могат да потвърдят валидността на езиковите правила за разглеждания конкурс. В жалбата си до Съда Комисията не оспорва обжалваното съдебно решение в частта му относно основателността на възражението за незаконосъобразност.
61.
Трето, отбелязвам, че в Договора се предвиждат ограничени последици от възражението за незаконосъобразност по член 277 ДФЕС, тъй като актът с общо приложение не се отменя, а само става неприложим в конкретния случай (
47
). Действието на обявяването на незаконосъобразността е само inter partes, а не erga omnes; актът с общо приложение ще бъде обявен за неприложим, доколкото е бил приложен в индивидуалното решение. Поради тази причина съм склонен да отхвърля и съображението относно принципа на правна сигурност.
62.
Ето защо не виждам никакви причини Съдът да откаже да допусне оспорването на обявление за конкурс чрез възражение за незаконосъобразност, когато е налице тясна връзка или тясна правна връзка между мотивите на оспорваното решение на конкурсната комисия и разпоредбите от оспорваното обявление за конкурс, посветени на езиковия режим.
63.
При това положение, изискването за тясна връзка или тясна правна връзка следва да се тълкува достатъчно стеснително, тъй като представлява дерогация от общия режим, която позволява правото на страната да оспорва законосъобразността на акт с общо приложение да не бъде преклудирано. Освен това такова тълкуване е оправдано, за да се постигне баланс между възможността за оспорване на акт с общо приложение дори доста след публикуването на обявлението за конкурс, от една страна, и подаването на множество отделни искания срещу обявлението за конкурс, които биха натоварили Комисията и Общия съд, от друга страна.
64.
Поради това считам за уместна забележката на Общия съд, че съгласно съдебната практика обжалването по съдебен ред е допустимо, когато основанието за обжалване, почиващо на незаконосъобразността на неоспореното своевременно обявление за конкурс, засяга мотивите на разглежданото индивидуално решение (
48
). При липсата обаче на такава връзка посоченото основание трябва да се обяви за недопустимо (
49
).
65.
С оглед на тези съображения следва да се провери дали Общият съд правилно е отхвърлил възражението за недопустимост, направено от Комисията в производството по жалбата за отмяна пред Общия съд срещу възражението за незаконосъобразност на оспорваното обявление за конкурс.
В.
Направеното от Комисията възражение за недопустимост
66.
Най-напред трябва да отбележа, че Комисията оспорва точки 54—61 от обжалваното съдебно решение. Тя не оспорва двете констатации на Общия съд, които се съдържат в точки 52 и 53 от това съдебно решение. Първо, той заявява, че с възражението си за незаконосъобразност кандидатката оспорва по същество разпоредбите от оспорваното обявление за конкурс, посветени на езиковия режим, а именно ограничаването на избора на втория език до английски, френски или немски. Второ, Общият съд посочва, че с писмото от 9 ноември 2015 г. кандидатката е уведомена, че името ѝ не е включено в списъка на издържалите конкурса, тъй като не е получила най-високите оценки на изпитите по модела „Център за оценяване“.
67.
Кандидатката твърди, че като разделя единственото основание за обжалване на три части, Комисията се опитва изкуствено да раздели мотивите, изложени от Общия съд в точки 51—61 от обжалваното съдебно решение. Съгласен съм, че в тези точки Общият съд обяснява защо е налице тясна връзка между мотивите на оспорваното решение на конкурсната комисия и разпоредбите от оспорваното обявление за конкурс, посветени на езиковия режим на разглеждания конкурс, чиято законосъобразност се оспорва. Смятам обаче, че мотивите в тези точки могат да бъдат разгледани поотделно, тъй като всяка от трите части се отнася до различен довод.
68.
Освен това кандидатката счита, че с тези три части се прави опит да се оспорят фактите по делото, установени от Общия съд. Поради това тя иска от Съда да отхвърли поради недопустимост цялото основание или всяка от трите части. При условията на евентуалност тя твърди, че основанието за обжалване или всяка от трите му части следва да се отхвърли по същество. Ще разгледам тези искания при анализа на всяка от тези три части.
1. Първата част от единственото основание за обжалване
69.
Комисията твърди, че в точка 54 от обжалваното съдебно решение е допусната грешка в квалификацията на фактите, тъй като Общият съд констатира наличието на тясна връзка между мотивите на оспорваното решение на конкурсната комисия и разпоредбите от оспорваното обявление за конкурс, посветени на езиковия режим. Тя изтъква, че дори кандидатката да бе получила 10/10 точки за общата компетенция „комуникация“, тя е трябвало да получи още 7,46 точки, за да бъде включена в списъка на издържалите конкурса. Всички последващи констатации на Общия съд относно допустимостта на възражението за незаконосъобразност, съдържащи се в точки 55—58 от обжалваното съдебно решение, съответно се основавали на разбирането за наличие на тясна връзка и били засегнати от тази грешка при прилагане на правото.
70.
В самото начало, както вече бе посочено (
50
), следва да отбележа, че в посочената точка 54 Общият съд постановява, че целта на оценяването на общата компетенция „комуникация“ в изпитите по модела „Център за оценяване“ е да се провери способността на кандидата да „общува ясно и точно както устно, така и писмено“. От това косвено, но несъмнено следва, че конкурсната комисия е направила извод относно владеенето на френски език от кандидатката или поне относно притежаването на компетенция, силно обусловено от нейното владеене на този език.
71.
Трябва да отбележа, че доводът на Комисията се основава на разбирането, че неуспехът на кандидатката в разглеждания конкурс не се дължи на общата компетенция „комуникация“, а на други компетенции, за които тя не е получила достатъчно точки. В обжалваното съдебно решение обаче Общият съд не е направил такава фактическа констатация. Макар в качеството си на апелативна юрисдикция Съдът да не е компетентен по отношение на преценката на фактите (
51
), освен при оплакване за изопачаване, правната квалификация на фактите подлежи на контрол от него в рамките на производството по обжалване (
52
).
72.
Тъй като в обжалваното съдебно решение Общият съд не се е произнесъл по компетенцията, която е била решаваща за невключването на кандидатката в списъка на издържалите конкурса, според мен Съдът трябва да остане във фактическата рамка, установена в това съдебно решение, в което по отношение на оценките на кандидатката се посочва само, че „[кандидатката] е получила общ резултат от 61,13 от възможни 100 точки“ и че за общата компетенция „комуникация“ кандидатката „е получила 5,5 от общо 10 точки и че това е един от най-лошите резултати и една от най-ниските оценки, получени от нея при преценката на общите ѝ умения на изпитите по модела „Център за оценяване“ (
53
). Ето защо, когато разглежда доводите на Комисията, Съдът трябва да устои на изкушението да замени направената от Общия съд преценка на фактите със своята собствена преценка. Съдът обаче трябва да прецени дали липсата на такава констатация е от значение за определянето на правната квалификация на фактите, т.е. за установяването на тясна връзка между мотивите на оспорваното решение на конкурсната комисия и разпоредбите от оспорваното обявление за конкурс, посветени на езиковия режим.
73.
В това отношение считам, че правната квалификация на фактите по делото следва да зависи не от външни елементи, като например оценката, получена от кандидатката за друга обща или специфична компетенция, а по-скоро от конкретните мотиви на индивидуалното решение относно специфичната спорна компетенция. С други думи, за да бъде допустимо възражението за незаконосъобразност, е достатъчно кандидатката да докаже, че въпросната компетенция, за която е получена недостатъчна оценка, има тясна връзка с оспорваните разпоредби от оспорваното обявление за конкурс. За тази цел другите оценки според мен са без значение.
74.
Освен това, ако Съдът трябва да определя коя от оценките е била решаваща за невключването на кандидатката в списъка на издържалите конкурса, това определяне няма да се отнася до недопустимостта, а до същността на основанията, изтъкнати от кандидатката, тъй като предполага преценка на резултатите, посочени в индивидуалното решение, и на основателността на изложените от кандидатката доводи.
75.
Следователно, доколкото преценката на конкурсната комисия относно компетенцията „комуникация“ произтича от оспорваните разпоредби от оспорваното обявление за конкурс, кандидатката може да направи възражение за незаконосъобразност на тези разпоредби на основание член 277 ДФЕС. Освен това нищо в обжалваното съдебно решение, и по-специално в точка 54 от него, не сочи, че Общият съд е изопачил фактите, като е приел, че е налице тясна връзка между констатациите на конкурсната комисия относно владеенето на френски език от кандидатката и нивото на притежаване на компетенция „комуникация“. В тази точка Общият съд правилно прилага критерия за наличие на тясна връзка, както бе обяснено по-горе (
54
), и в нея не е допусната никаква грешка при прилагане на правото.
76.
Предвид всичко изложено по-горе считам, че въз основа на констатацията в точка 54 Общият съд правилно е заключил, че в настоящия случай между мотивите на оспорваното решение на конкурсната комисия и разпоредбите от оспорваното обявление за конкурс, посветени на езиковия режим, е налице тясна връзка, която прави възражението за незаконосъобразност допустимо. Тази констатация е достатъчна, за да се установи наличието на такава връзка. За пълнота на изложението обаче ще проверя дали е налице такава тясна връзка и по други причини, различни от вече изложените, а именно посочените в точки 55—57 от обжалваното съдебно решение.
2. Втората част от единственото основание за обжалване
77.
Комисията твърди, че Общият съд неправилно е квалифицирал фактите и е изопачил доказателствата, тъй като в точки 55—57 от обжалваното съдебно решение е заключил, че е налице тясна връзка между мотивите на оспорваното решение на конкурсната комисия и разпоредбите от оспорваното обявление за конкурс въз основа на критерий, който се основава на виждането, че за кандидат е по-трудно да се яви на изпити на втория си език, отколкото на майчиния си език. Комисията изтъква, че сравнението на нивото на кандидатката на владеене на португалски език с нивото ѝ на владеене на френски език е без значение за установяването на такава тясна връзка.
78.
Комисията посочва, че кандидатката оспорва възможността да избира втори език само измежду английски, френски и немски. Кандидатката твърди, че е щяла да получи по-добри оценки, ако ѝ е било позволено да се яви на изпитите на испански език, и че именно поради това счита, че е налице тясна връзка между оспорваното решение на конкурсната комисия и езиковите правила на разглеждания конкурс. Вместо да сравнява нивото на кандидатката на владеене на португалски език с нивото ѝ на владеене на френски език, Общият съд трябвало да го сравни с нивото ѝ на владеене на испански език.
79.
Освен това Комисията твърди, че в тези точки Общият съд не е взел предвид обстоятелството, че в настоящия случай двата езика, които кандидатката владее най-добре, са английски и френски. Следователно ограничението на избора на втория език не можело да я постави в неблагоприятно положение, тъй като тя твърдяла, че владее по-добре тези два езика — на ниво С2. Тя декларирала още един език, испански, но посочила по-ниско ниво на владеене от това на френски и английски език. Ето защо не можело да се счете, че това ограничение е оказало отрицателно въздействие върху представянето на кандидатката или че то има тясна връзка с мотивите на оспорваното решение на конкурсната комисия.
80.
Кандидатката твърди по същество, че точки 56—58 от обжалваното съдебно решение трябва да се разглеждат заедно и че доводът на Комисията води до изкуствено разделяне на тези точки.
81.
Най-напред следва да отбележа, че в точка 52 Общият съд уточнява, че с възражението си за незаконосъобразност кандидатката оспорва по същество разпоредбите от оспорваното обявление за конкурс, посветени на езиковия режим, а именно ограничаването на избора на втория език до английски, френски или немски. В точка 55 от обжалваното съдебно решение Общият съд установява, че е налице тясна връзка между владеенето от кандидатката на френски език и изпитите, които е трябвало да положи на този език. За тази цел в точка 57 от обжалваното съдебно решение Общият съд посочва, че кандидатката владее португалски език по-добре от френски.
82.
Подобно сравнение не може да бъде правилно, тъй като португалският е бил нейният основен език и нивото на владеене на този език не може да има отношение към целесъобразността на ограничаването на избора на втория език. Поради това констатациите на Общия съд, съдържащи се в точки 55—57 от обжалваното съдебно решение, не могат да бъдат достатъчни от правна гледна точка, за да се установи наличието на тясна връзка между мотивите на оспорваното решение на конкурсната комисия и разпоредбите от оспорваното обявление за конкурс, чиято законосъобразност се оспорва (
55
).
83.
Следователно извършеното в тези точки сравнение е опорочено от грешка при прилагане на правото. Същевременно, ако в мотивите на решение на Общия съд се открие нарушение на правото на Съюза, но неговият диспозитив се явява обоснован по други правни съображения, подобно нарушение не може да доведе до отмяната на това решение. По-скоро трябва да се заменят мотиви (
56
). В конкретния случай мотивите в точки 55—57 от обжалваното съдебно решение просто следва да бъдат отменени.
3. Третата част от единственото основание за обжалване
84.
Комисията твърди, че в точка 58 от обжалваното съдебно решение Общият съд неправилно е квалифицирал фактите, като е обосновал изискваната от съдебната практика тясна връзка с обстоятелството, че кандидатката се е явила на писмения изпит на клавиатура с конфигурация, различна от тази на QWERTY PT, с която е свикнала.
85.
Комисията твърди, първо, че изборът на конфигурация на клавиатурата не е свързан с мотивите на оспорваното решение на конкурсната комисия. По време на съденото заседание Комисията акцентира силно върху факта, че в оспорваното обявление за конкурс не се споменава изборът на клавиатура. Второ, Комисията твърди, че макар EPSO наистина да е предложила ограничен избор на конфигурации на клавиатурата за изпита „работа по казус“, този въпрос е различен от въпроса за езиковите правила на разглеждания конкурс. Всъщност в оспорваното обявление за конкурс не се споменавало нищо за конфигурациите на клавиатурата. Освен това фактът, че кандидатката избрала клавиатура QWERTY UK, въпреки че избрала да се яви на изпита „работа по казус“ на френски език, доказвал, че двата въпроса са различни и несвързани.
86.
В това отношение следва да се отбележи, че в точка 58 от обжалваното съдебно решение Общият съд посочва, че „разглежданото ограничаване на избора на втори език на конкурса до три езика [не само засяга] способността на кандидатите да се изразяват устно или писмено, но определя и вида клавиатура, който те могат да използват за изпита „работа по казус“, тъй като съгласно практиката на EPSO[, потвърдена от Комисията пред Общия съд,] на кандидатите се предоставят клавиатури само на езика (или евентуално езиците) на провеждане на съответния изпит“. Общият съд допълва, че в настоящия случай не се оспорва, че от кандидатката е било поискано да използва вид клавиатура, който тя не е била свикнала да използва предвид това кой е майчиният ѝ език. Според него това е от значение за провеждането, а оттам и евентуално за резултата от изпит, по време на който с клавиатура и за ограничено време е трябвало да се напише текст с определена дължина.
87.
Въпросът дали изборът на клавиатура може да се определи като релевантен факт за целите на установяването на тясна връзка може да бъде анализиран в рамките на производство по обжалване от Съда въз основа на фактите, установени от Общия съд.
88.
В това отношение, от гледна точка на EPSO, изборът на клавиатури действително е практически и технически въпрос, който не фигурира никъде в оспорваното обявление за конкурс. От гледна точка на кандидатката обаче ми се струва, че езиковият режим оказва влияние върху устното и писменото ѝ изразяване. Тъй като последното зависи от избора на клавиатура, не може да се изключи връзката между тези два елемента. Тъй като писменият език се изразява чрез техническите средства на клавиатурата, връзката между езика, използван от кандидатката, и езиковия режим може да бъде установена. За мен няма съмнение, че тези две неща са свързани помежду си и че тясната връзка е налице при конкретните обстоятелства по настоящото дело. Обстоятелството, че оспорваното обявление за конкурс ограничава избора на езици до посочените по-горе три езика, изглежда се отразява на предоставянето на клавиатурите от EPSO, което е ограничено точно до
същите езици. Този паралелизъм изглежда е избор, направен от EPSO в резултат на решението за ограничаване на избора на втория език.
89.
Освен това съм изключително критична към довода, представен по време на съдебното заседание от Комисията, че такава връзка не съществува, тъй като възможностите за избор на клавиатура не били посочени в оспорваното обявление за конкурс. Ако Съдът приеме този довод, Комисията би могла да използва неясни или неточни обявления за конкурси, за да избегне съдебния контрол. Обстоятелството, че Комисията описва подробно възможностите за избор на клавиатура в писмото с покана за участие в изпитите, показва, че при сложна административна дейност като конкурса на EPSO актовете са тясно свързани и че обявлението за конкурс трябва да бъде достатъчно ясно и подробно. Важен елемент като избора на клавиатура, използвана в конкурса, следва да подлежи на съдебен контрол.
90.
От това следва, че при тези конкретни обстоятелства Общият съд не е допуснал грешка, приемайки в точки 60 и 61 от обжалваното съдебно решение, че е налице тясна връзка между мотивите на оспорваното решение на конкурсната комисия и разпоредбите от оспорваното обявление за конкурс, посветени на езиковия режим на разглеждания конкурс, и съответно обявявайки за допустимо възражението за незаконосъобразност.
91.
Поради това считам, че третата част от единственото основание за обжалване следва да бъде отхвърлена.
92.
С оглед на изложените съображения предлагам на Съда да отмени обжалваното съдебно решение в частта на точки 55—57 от него, където Общият съд се позовава на сравнение между нивото на владеене от кандидатката на португалски език и нивото ѝ на владеене на френски език, за да установи наличието на тясна връзка между мотивите на оспорваното решение на конкурсната комисия и разпоредбите от оспорваното обявление за конкурс. В останалата част жалбата до Съда следва да бъде отхвърлена.
Г.
Съдебни разноски
93.
Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е основателна и Съдът се произнася окончателно по спора, той се произнася по съдебните разноски.
94.
Съгласно член 138, параграф 1 от този правилник, приложим към производството по обжалване съгласно член 184, параграф 1 от него, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. В член 138, параграф 3 от този правилник се посочва, че ако всяка от страните е загубила по едно или няколко от предявените основания, всяка страна понася направените от нея съдебни разноски. Съдът обаче може да реши една от страните да понесе, наред с направените от нея съдебни разноски, и част от съдебните разноски на другата страна, ако обстоятелствата по делото оправдават това.
95.
В разглеждания случай считам, че ако Съдът приеме предложените от мен съображения, предвид обстоятелствата по настоящото дело, Комисията следва да бъде осъдена да заплати, наред с направените от нея съдебни разноски в първоинстанционното производство и производството по обжалване, и всички съдебни разноски, направени от кандидатката в производството по обжалване и първоинстанционното производство.
Д.
Заключение
96.
С оглед на изложените по-горе съображения предлагам на Съда да отхвърли жалбата, с изключение на частта относно точки 55—57 от решение от 9 юни 2021 г., Calhau Correia de Paiva/Комисия (T‑202/17, EU:T:2021:323), и да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
2
)	Wittgenstein, L., Tractatus Logico Philosophicus. Routledge, 1961, 5.6, p. 70.
(
3
)	Чиято значимост е припомнена в член 3, параграф 3, четвърта алинея ДЕС и член 22 от Хартата на основните права на Европейския съюз. Вж. в този смисъл решение от 26 март 2019 г., Испания/Парламент (C‑377/16, EU:C:2019:249, т. 36).
(
4
)	Член 1 от Регламент № 1 на Съвета от 15 април 1958 г. за определяне на езиковия режим на Европейската икономическа общност (ОВ 17, 1958 г., стр. 385; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр. 3), изменен с Регламент (ЕС) № 517/2013 на Съвета от 13 май 2013 г. (ОВ L 158, 2013 г., стр. 1) (наричан по-нататък „Регламент № 1/58“).
(
5
)	Обявление за конкурс EPSO/AD/293/14 за съставяне на списъци с лица, издържали конкурса, с цел назначаване в Европейската комисия на администратори със степен AD 7 в следните области: право в областта на конкуренцията, корпоративни финанси, финансова икономика, промишлена икономика и макроикономика (ОВ C 376 A, 2014 г., стр. 1).
(
6
)	T‑202/17, EU:T:2021:323.
(
7
)	ОВ C 60 A, 2014 г., стр. 1.
(
8
)	AZERTY, QWERTY и QWERTZ са различни подредби на символите от латинската азбука на клавишите на пишеща машина и компютърните клавиатури. Наименованията на подредбите идват от първите шест букви, които присъстват на първия ред клавиши с букви. Наименованията на подредбите показват държавата, в която се използват, а именно FR/BE (Франция или Белгия), UK (Обединеното кралство) или DE (Германия).
(
9
)	Вж. решение от 8 септември 2020 г., Комисия и Съвет/Carreras Sequeros и др. (C‑119/19 P и C‑126/19 P, EU:C:2020:676, т. 69 и цитираната съдебна практика).
(
10
)	Вж. в този смисъл решение от 11 август 1995 г., Комисия/Noonan (C‑448/93 P, EU:C:1995:264, т. 17 и цитираната съдебна практика).
(
11
)	Вж. решение от 14 декември 2017 г., PB/Комисия (T‑609/16, EU:T:2017:910, т. 26 и цитираната съдебна практика).
(
12
)	Пак там, точки 28 и 29.
(
13
)	Вж. решение от 23 април 1986 г., Les Verts/Парламент (294/83, EU:C:1986:166, т. 23).
(
14
)	Решения от 25 юли 2002 г., Unión de Pequeños Agricultores/Съвет (C‑50/00 P, EU:C:2002:462, т. 40), от 12 септември 2006 г., Reynolds Tobacco и др./Комисия (C‑131/03 P, EU:C:2006:541, т. 80), от 12 юли 2012 г., Association Kokopelli (C‑59/11, EU:C:2012:447, т. 34), от 3 октомври 2013 г., Inuit Tapiriit Kanatami и др./Парламент и Съвет (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, т. 92), и от 28 март 2017 г., Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, т. 66).
(
15
)	Вж. в този смисъл решения от 6 март 1979 г., Simmenthal/Комисия (92/78, EU:C:1979:53, т. 39), и от 19 януари 1984 г., Andersen и др./Парламент (262/80, EU:C:1984:18, т. 6). От съдебната практика също така е видно, че правното средство за защита чрез възражение за незаконосъобразност е достъпно само при липса на друго налично правно средство за защита (вж. в този смисъл решения от 9 март 1994 г., TWD Textilwerke Deggendorf, C‑188/92, EU:C:1994:90, т. 17, от 15 февруари 2001 г., Nachi Europe, C‑239/99, EU:C:2001:101, т. 37, и от 8 март 2007 г., Roquette Frères, C‑441/05, EU:C:2007:150, т. 40.
(
16
)	Решение от 8 септември 2020 г., Комисия и Съвет/Carreras Sequeros и др. (C‑119/19 P и C‑126/19 P, EU:C:2020:676, т. 68 и цитираната съдебна практика). За Общия съд вж. решения от 15 март 2017 г., Fernández González/Комисия (T‑455/16 P, непубликувано, EU:T:2017:169, т. 34), и от 22 ноември 2017 г., von Blumenthal и др./ЕИБ (T‑558/16, непубликувано, EU:T:2017:827, т. 71).
(
17
)	Вж. в този смисъл по-специално решения от 28 октомври 1981 г., Krupp Stahl/Комисия (275/80 и 24/81, EU:C:1981:247, т. 32), и от 11 юли 1985 г., Salerno и др./Комисия и Съвет (87/77, 130/77, 22/83, 9/84 и 10/84, непубликувано, EU:C:1985:318, т. 36).
(
18
)	В този смисъл вж. по-специално решения от 31 март 1965 г., Macchiorlati Dalmas/Върховен орган (21/64, EU:C:1965:30, стр. 175, 187), от 10 юни 1986 г., Usinor/Комисия (81/85 и 119/85, EU:C:1986:234, т. 13), от 9 септември 2003 г., Kik/СХВП (C‑361/01 P, EU:C:2003:434, т. 76), и от 28 юни 2005 г., Dansk Rørindustri и др./Комисия (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P до C‑208/02 P и C‑213/02 P, EU:C:2005:408, т. 237).
(
19
)	Решение от 8 септември 2020 г. (C‑119/19 P и C‑126/19 P, EU:C:2020:676, т. 69 и цитираната съдебна практика).
(
20
)	Пак там, точка 70 и цитираната съдебна практика.
(
21
)	Вж. в този смисъл решение от 31 март 1965 г., Macchiorlati Dalmas/Върховен орган (21/64, EU:C:1965:30, стр. 187).
(
22
)	Решения от 13 юли 1966 г., Италия/Съвет и Комисия (32/65, EU:C:1966:42), и от 16 март 2022 г., MEKH и FGSZ/Acer (T‑684/19 и T‑704/19, EU:T:2022:138, т. 58). Що се отнася до Общия съд, вж. по-специално решения от 2 октомври 2001 г., Martinez и др./Парламент (T‑222/99, T‑327/99 и T‑329/99, EU:T:2001:242, т. 135), от 20 ноември 2007 г., Ianniello/Комисия (T‑308/04, EU:T:2007:347, т. 33), и от 2 октомври 2014 г., Spraylat/ECHA (T‑177/12, EU:T:2014:849, т. 25).
(
23
)	Решения от 26 октомври 1993 г., Reinarz/Комисия (T‑6/92 и T‑52/92, EU:T:1993:89, т. 56), и от 21 октомври 2010 г., Agapiou Joséphidès/Комисия и EACEA (T‑439/08, непубликувано, EU:T:2010:442, т. 50).
(
24
)	Заключение на генерален адвокат Cruz Villalón по дело National Iranian Oil Company/Съвет (C‑440/14 P, EU:C:2015:545, т. 66).
(
25
)	Във връзка с втория критерий ще отбележа, че съгласно член 263, шеста алинея ДФЕС искането за отмяна трябва да бъде подадено в срок от два месеца, считано, в зависимост от случая, от публикуването на акта, от неговото съобщаване на кандидата, или, при липса на уведомяване, от деня, в който кандидатът е узнал за него. Теоретично би могло да се твърди, че за да оспори обявление за конкурс на EPSO, физическо лице би могло да оспори акт с общо приложение от момента, в който е било допуснато като кандидат в конкурс.
(
26
)	Решение от 14 ноември 2017 г., British Airways/Комисия (C‑122/16 P, EU:C:2017:861, т. 83 и цитираната съдебна практика).
(
27
)	Вж. в този смисъл решения от 16 септември 1993 г., Noonan/Комисия (T‑60/92, EU:T:1993:74, т. 27), и от 31 януари 2006 г., Giulietti/Комисия (T‑293/03, EU:T:2006:37, т. 42).
(
28
)	Вж. в този смисъл решения от 11 март 1986 г., Adams и др./Комисия (294/84, EU:C:1986:112, т. 17), и от 31 януари 2006 г., Giulietti/Комисия (T‑293/03, EU:T:2006:37, т. 42).
(
29
)	Вж. в този смисъл решение от 11 август 1995 г., Комисия/Noonan (C‑448/93 P, EU:C:1995:264, т. 17 и 19).
(
30
)	Пак там. Вж. и решение от 14 декември 2017 г., PB/Комисия (T‑609/16, EU:T:2017:910, т. 26 и сл.).
(
31
)	Вж. в този смисъл и решение от 27 ноември 2012 г., Италия/Комисия (C‑566/10 P, EU:C:2012:752, т. 90 и 92).
(
32
)	Вж. точка 51 по-горе.
(
33
)	Точка 13 от жалбата до Съда.
(
34
)	Вж. точки 50, 55, 59 и 60 от обжалваното съдебно решение.
(
35
)	Решение от 31 март 1965 г., Ley/Комисия (12/64 и 29/64, EU:C:1965:28, стр. 118).
(
36
)	Решение от 7 април 1965 г., Alfieri/Парламент (35/64, EU:C:1965:40, стр. 266).
(
37
)	Решение от 8 март 1988 г., Sergio и др./Комисия (64/86, 71/86 до 73/86 и 78/86, EU:C:1988:119, т. 15).
(
38
)	Решение от 11 август 1995 г., Комисия/Noonan (C‑448/93 P, EU:C:1995:264, т. 12).
(
39
)	Вж. точка 53 по-горе.
(
40
)	В това отношение е важно да се отбележи, че в решение Комисия и Съвет/Carreras Sequeros и др. (C‑119/19 P и C‑126/19 P, EU:C:2020:676) Съдът не споменава нито критерия за тясна връзка, нито свободата на преценка на решаващия орган. Вместо това Съдът припомня установения критерий, според който могат да съществуват две алтернативни възможности: или въпросният акт с общо приложение представлява правно основание на разглежданото индивидуално решение, или тези два акта имат пряка правна връзка.
(
41
)	Вж. бележка под линия 15.
(
42
)	Решения от 31 януари 2006 г., Giulietti/Комисия (T‑293/03, EU:T:2006:37, т. 41), и от 14 декември 2017 г., PB/Комисия (T‑609/16, EU:T:2017:910, т. 28).
(
43
)	Съгласно постоянната съдебна практика член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, който препотвърждава принципа на ефективна съдебна защита, прогласява в полза на всеки, чиито права и свободи, гарантирани от правото на Съюза, са били нарушени, правото на ефективни правни средства за защита пред съд (вж. по-специално решение от 20 април 2021 г., Repubblika (C‑896/19, EU:C:2021:311, т. 40).
(
44
)	Вж. и точки 44 и 45 по-горе.
(
45
)	Вж. точки 44—46 по-горе.
(
46
)	Решение от 14 декември 2017 г., PB/Комисия (T‑609/16, EU:T:2017:910, т. 29 и цитираната съдебна практика).
(
47
)	Заключение на генералния адвокат Cruz Villalón по дело National Iranian Oil Company/Съвет (C‑440/14 P, EU:C:2015:545, т. 66).
(
48
)	Точка 49 от обжалваното съдебно решение.
(
49
)	Точка 50 от обжалваното съдебно решение.
(
50
)	Вж. точка 27 по-горе.
(
51
)	Вж. в този смисъл решение от 13 юни 2013 г., Versalis/Комисия (C‑511/11 P, EU:C:2013:386, т. 66).
(
52
)	Вж. решения от 1 юни 1994 г., Комисия/Brazzelli Lualdi и др. (C‑136/92 P, EU:C:1994:211, т. 49), и от 23 ноември 2017 г., Bionorica и Diapharm/Комисия (C‑596/15 P и C‑597/15 P, EU:C:2017:886, т. 55 и цитираната съдебна практика).
(
53
)	Точки 11 и 54 от обжалваното съдебно решение.
(
54
)	Вж. точки 57—63 по-горе.
(
55
)	Вместо да сравнява нивото на кандидатката на владеене на португалски език с нивото ѝ на владеене на френски език, Общият съд е трябвало да го сравни с нивото ѝ на владеене на испански език.
(
56
)	Решения от 9 септември 2008 г., FIAMM и др./Съвет и Комисия (C‑120/06 P и C‑121/06 P, EU:C:2008:476, т. 187), от 6 септември 2017 г., Intel/Комисия (C‑413/14 P, EU:C:2017:731):632, т. 94), и от 6 ноември 2018 г., Scuola Elementare Maria Montessori/Комисия, Комисия/Scuola Elementare Maria Montessori и Комисия/Ferracci (C‑622/16 P—C‑624/16 P, EU:C:2018:873, т. 48).