62018TJ0061_RES
Дело T‑61/18
Amador Rodriguez Prieto
срещу
Европейска комисия
Решение на Общия съд (осми състав) от 4 април 2019 г.
„Публична служба — Длъжностни лица — Случай „Евростат“ — Национално наказателно производство — Прекратяване на производството — Искане за съдействие — Лице, подало сигнал за нередност — Презумпция за невиновност — Иск за обезщетение и жалба за отмяна“
Длъжностни лица — Задължение на администрацията за оказване на съдействие — Обхват — Граници — Актове, изхождащи от институцията — Наказателни производства, водени срещу длъжностното лице
(член 24 от Правилника за длъжностните лица)
(вж. т. 47, 48, 51 и 52)
Длъжностни лица — Права и задължения — Свобода на изразяване — Разкриване на факти, които водят до предположение за наличието на евентуална противозаконна дейност или на сериозно неизпълнение на задължения — Обхват на задължението — Защита на длъжностното лице, съобщило такива факти — Обхват
(член 22а, параграф 3 от Правилника за длъжностните лица)
(вж. т. 71—73)
Длъжностни лица — Извъндоговорна отговорност на институциите — Служебно нарушение — Понятие — Предявяване на съдебен иск срещу длъжностно лице — Включване — Условие — Изключителни обстоятелства
(член 340 ДФЕС; член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз)
(вж. т. 75)
Длъжностни лица — Принципи — Право на презумпция за невиновност — Обхват — Отхвърляне на искането за съдействие на длъжностно лице, срещу което е проведено наказателно производство, което впоследствие е прекратено, с мотива, че е налице сблъсък на интереси със същото — Нарушение
(член 48, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз)
(вж. т. 91—93)
Резюме
В решение Rodriguez Prieto/Комисия (T‑61/18), постановено на 4 април 2019 г., Общият съд отменя решението на Европейската комисия, с което е отхвърлено искане за съдействие, основано на член 24 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз, като констатира нарушение на презумпцията за невиновност на ищеца.
От 1996 г. Евростат осигурява публичното разпространение на събираните статистически данни с помощта на Службата за публикации на Европейските общности и мрежа от пунктове за продажба. През 1998 г. ищецът, ръководител на отдел в Евростат, е поискал провеждането на вътрешен одит. След установяването на нередности, последвано от разследвания на Европейската служба за борба с измамите (OLAF), през 2003 г. Комисията предприема наказателно производство пред френските органи, по което ищецът е изслушан като свидетел, а впоследствие — привлечен като обвиняем. Ищецът подава първо искане за съдействие на основание член 24 от Правилника, като изтъква положението си на лице, подаващо сигнал за нередност, и целящо поемането от Комисията на разноските за адвокат, които той е направил. Това искане е отхвърлено.
Тъй като френските юрисдикции постановяват определение за прекратяване на производството по отношение на всички лица, привлечени като обвиняеми, сред които ищецът, Комисията подава жалба, а впоследствие и касационна жалба, които са отхвърлени. Тогава ищецът подава второ искане за съдействие, с цел Комисията да поеме адвокатските хонорари, понесени от него пред френските юрисдикции. При условията на евентуалност той упреква Комисията, че в нарушение на член 22а от Правилника не му е признала статут на лице, подало сигнал за нередност, и му е отказала свързаната с този статут защита, и иска обезщетение за вреди. Отхвърлянето на тези искания от Комисията е обжалвано от ищеца пред Общия съд.
Що се отнася най-напред до приложимостта в конкретния случай на член 24 от Правилника, Общият съд припомня, че целта на тази разпоредба е длъжностните лица да получат защита от страна на институцията, в която работят, срещу действия на трети лица, а не срещу актове на самата институция. От една страна, действията на френските съдебни органи в случая са част от нормалния ход на наказателното производство, и не представляват a priori незаконосъобразни действия срещу него, годни да обосноват оказване на съдействие. От друга страна, член 24 от Правилника не е приложим в случая, защото в действителност ищецът иска съдействие от Комисията срещу действията на самата тази институция, с които тя е била в основата на наказателното производство и на продължаването на това производство.
По-нататък, що се отнася за твърдяното непризнаване на статута на ищеца на лице, подало сигнал за нередност, Общият съд припомня, че член 22а от Правилника, влязъл в сила на 1 май 2004 г., въвежда задължение в тежест на всички длъжностни лица да уведомяват относно факти, които могат да доведат до предположение за противозаконна дейност или сериозно неизпълнение на задълженията на длъжностните лица на Съюза. Общият съд отбелязва, че още преди тази дата всяко длъжностно лице, което по собствена инициатива подава сигнал до началника си за наличието на незаконосъобразни действия или неизпълнение на предвидени в Правилника задължения, които са му станали известни и които могат да засегнат финансовите интереси на Съюза, вече има право да се ползва от защитата на институцията, в която работи, срещу евентуални действия на отмъщение вследствие на това разкриване, както и да не търпи неблагоприятни последици от страна на посочената институция, при условие че е действало добросъвестно. Същевременно Общият съд приема, че тази защита не може да има за цел да предпази длъжностното лице от разследвания относно възможното му участие в нередностите, за които е подало сигнал. В най-добрия случай инициативата на длъжностното лице може, ако тези разследвания потвърдят участието му, да представлява смекчаващо обстоятелство в рамките на процедури по санкциониране. Така качеството на лице, подало сигнал за нередност, което ищецът претендира, не може да го предпази от процедури.
В този контекст въпросът е дали Комисията е действала незаконосъобразно, ставайки причина за продължаването на наказателното производство след постановяването на определението за прекратяване. След като припомня, че възможността за предявяване на права по съдебен ред и съдебният контрол, който това предполага, са израз на общ принцип на правото, и че фактът, че дадена институция предприема действие по съдебен ред, може да съставлява служебно нарушение само при изключителни обстоятелства, Общият съд прави извода, че в конкретния случай липсва такова нарушение, и поради това отхвърля иска за обезщетение за вредите, които ищецът твърди, че е претърпял вследствие на наказателното производство, водено срещу него в периода 2003—2016 г.
Накрая, след като припомня, че принципът на презумпцията за невиновност се прилага дори при липса на наказателно преследване, по отношение на длъжностното лице, обвинено в нарушение на предвидените в Правилника задължения, което е достатъчно тежко, за да бъде основание за разследване от OLAF, с оглед на което администрацията може да приеме всякакви мерки, евентуално строги, които се налагат, Общият съд констатира, че като е отхвърлила искането на ищеца за поемане на разноските му за защита, направени в рамките на френското наказателно производство, по същество с мотива, че продължава да е налице сблъсък на интереси с последния, независимо от оправдаването му в това наказателно производство, Комисията е нарушила правото на презумпцията за невиновност на ищеца.