62012CC0359
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г‑ЖА E. SHARPSTON
представено на 26 ноември 2013 година (
1
)
Дело C‑359/12
Michael Timmel
срещу
Aviso Zeta AG
(Преюдициално запитване, отправено от Handelsgericht Wien (Австрия)
„Директива 2003/71/ЕО и Регламент (ЕО) № 809/2004 — Основен проспект — Притурки към проспект — Окончателни условия — Публикуване на проспект в електронен вид“
1.
Съгласно Директивата за проспектите (
2
), когато публично се предлагат ценни книжа, следва да се изготви „проспект“ (
3
), който да съдържа необходимата информация, позволяваща на инвеститорите да направят информирана оценка на финансовото състояние на емитента и на правата, произтичащи от ценните книжа (
4
). Директивата определя правната рамка, а Регламентът за прилагането ѝ (
5
) установява подробни правила относно съдържанието на проспекта и формàта, в който следва да бъде представена информацията в него. Правилата, уреждащи изготвянето на проспект, са противоречиви, доколкото всеки проспект трябва да включва определена „изисквана информация“, но Регламентът за прилагане предвижда възможността тази информация (макар да е „изисквана“) да не бъде посочена, ако не е известна към момента на одобряването на основния проспект и може да бъде определена едва в момента на емитиране (
6
). Ето защо може да се каже, че настоящият случай поражда любопитен въпрос: доколко изисквана е „изискваната информация“?
2.
В главното производство г‑н Timmel твърди, че определена информация, чието публикуване по принцип се изисква, е пропусната в основния проспект относно записаните от него ценни книжа. Освен това тази информация не била включена в притурка към основния проспект, а в отделен документ, известен като „окончателни условия“, който не е представен за одобрение на компетентните органи на съответната държава членка в съответствие с националната правна уредба, транспонираща Директивата за проспектите. Впоследствие г‑н Timmel предявява иск, като твърди, че проспектът не е бил надлежно публикуван и че съответно той има право да развали договора за покупка на ценните книжа. В този контекст Handelsgericht Wien (Виенски търговски съд) иска указания относно тълкуването на Директивата за проспектите и Регламента за прилагането ѝ. По същество той иска да се установи кога емитентът на публично предлагани ценни книжа трябва да публикува притурка към основния проспект и кое съставлява надлежно публикуване на основния проспект в електронен вид?
Законодателството на ЕС
Директивата за проспектите
3.
Директивата за проспектите урежда, наред с останалото, (i) съдържанието и формàта на проспектите (
7
), (ii) правомощията на националните компетентни органи за одобряване на проспекти и реда за това (
8
), (iii) публикуването на проспектите (
9
) и (iv) правилата за взаимно признаване, които гарантират, че всеки одобрен от „държавата членка по произход“ (
10
) проспект за публично предлагане на ценни книжа ще бъде валиден на територията на целия Европейски съюз.
4.
От значение са следните съображения от Директивата за проспектите. Съгласно съображение 10 целта на Директивата и мерките за изпълнение по нея е да се гарантира защитата на инвеститорите и пазарната ефективност (
11
). В съображение 19 се пояснява, че тъй като инвестирането в ценни книжа носи риск, инвеститорите следва да разполагат с пълна информация, за да могат да оценят този риск. По отношение на съдържанието и формàта на проспектите в съображение 24 е пояснено, че съдържанието на основния проспект следва по-специално да отчита необходимостта от гъвкавост във връзка с информацията, която следва да бъде предоставена относно съответните ценни книжа. Съображение 34 гласи, че всеки нов въпрос, възникнал след публикуването на проспекта, но преди приключването на предлагането, който би могъл за окаже влияние върху оценката на инвестицията, следва да бъде подходящо оценен от инвеститорите и следователно изисква одобрение и разпространение на притурка към проспекта.
5.
В член 2, параграф 1 от Директивата са дадени определения за някои понятия, включително следните. Понятието „ценни книжа“ означава „прехвърлими ценни книжа“ (
12
). Прави се разграничение между „ценни книжа, свързани с дялово участие“, и „ценни книжа, несвързани с дялово участие“ (
13
). „Емитент“ е правно образувание, което емитира или възнамерява да емитира ценни книжа (
14
). Лице, което отправя оферта (или „предлагаща страна“), означава правно образувание или физическо лице, което предлага публично ценни книжа (
15
). „Офертна програма“ е план, позволяващ издаването на ценни книжа, несвързани с дялово участие, които са от сходен вид и/или клас, с определена продължителност или повторяемост за определен период на емитиране (
16
). Най-накрая, „основен проспект“ означава проспект, който съдържа цялата значима информация, както се указва в членове 5, 7 и 16 (от Директивата), когато има притурка, относно емитента и ценните книжа, които се предлагат публично или са допуснати до търгуване, както и по избор на емитента — окончателните условия на офертата (
17
).
6.
Член 3, параграф 1 от Директивата изисква държавите членки да въведат мерки, забраняващи публичното предлагане на ценни книжа на територията им без предварително публикуван проспект.
7.
Относно съдържанието и формàта на проспектите общото правило по член 5, параграф 1 от Директивата за проспектите е проспектът да „съдържа цялата информация, която съгласно особената същност на емитента и на публично предложените ценни книжа или които са допуснати до търгуване на регулиран пазар е необходима, за да се способства инвеститорът при вземането на информирано решение за активите и пасивите, финансовото положение, печалби и загуби, както и относно перспективите на емитента и на всеки гарант и относно правата, които са във връзка с тези ценни книжа. Тази информация следва лесно да се анализира и да бъде представена в лесно разбираема форма“ (
18
). Съгласно член 5, параграф 3 от Директивата за проспектите емитентът може по свой избор да изготви проспекта (i) като единен документ, както е указано в приложение I към Директивата, (ii) като три отделни документа, състоящи се от регистрационен документ, обява за ценните книжа и обобщение съгласно приложения II, III и IV към Директивата, или (iii) като основен проспект съгласно член 5, параграф 4, допълнен от окончателни условия.
8.
Член 5, параграф 4 гласи:
„Относно следните видове ценни книжа проспектът може по избор на емитента, предлагащата страна или лицето, което кандидатства за допускане до търгуване на регулиран пазар, да се състои от основен проспект, който съдържа цялата значима информация относно емитента и ценните книжа, които се предлагат публично или които следва да бъдат допуснати до търгуване на регулиран пазар:
а)
ценни книжа, несвързани с дялово участие, включително варанти под всякаква форма, които са емитирани по офертна програма;
б)
ценни книжа, несвързани с дялово участие, които са издадени с определена продължителност или повторяемост от кредитни институции;
[…]
Информацията, която се предоставя в основния проспект, се допълва при необходимост в съответствие с член 16 с актуална информация относно емитента и ценните книжа, които се предлагат публично или следва да бъдат допуснати до търгуване на регулиран пазар.
В случай че окончателните условия по офертата не се включват нито в основния проспект, нито в притурка, тези условия следва да бъдат предоставени на инвеститорите и на компетентния орган, когато се прави всяка публична оферта, практически най-бързо и при възможност преди започването на офертата. Разпоредбите на член 8, параграф 1, буква а) се прилагат във всеки такъв случай“.
9.
Член 7 от Директивата за проспектите предвижда, че независимо в какъв формат е, проспектът трябва да съдържа информацията, необходима на инвеститорите с оглед оценка на риска. Конкретната информация, която следва да бъде включена, е посочена в съответните мерки за изпълнение (
19
).
10.
Член 8, параграф 1 предвижда, че когато окончателната офертна цена и количеството на ценните книжа, които ще се предлагат публично, не могат да бъдат включени в проспекта, държавите членки трябва да гарантират, че: а) критериите и/или условията, в съответствие с които горните елементи ще бъдат определени, или в случая на цената — максималната цена, са разкрити в проспекта, или б) след депозирането на документ, определящ окончателната офертна цена и количеството на ценните книжа, които ще се предлагат публично, задължително се предоставя срок от най-малко два работни дни, в който евентуално даденото съгласие за покупка или записване на ценните книжа може да бъде оттеглено.
11.
Относно публикуването на проспекта член 14 предвижда, че след като бъде одобрен от компетентните органи на „държавата членка по произход“, проспектът следва да се направи публично достъпен например от емитента или предлагащата страна практически най-бързо и във всеки случай в разумен срок преди началото на публичното предлагане или най-късно в началото на публичното предлагане по един от начините, установени в член 14, параграф 2. Буква б) от тази разпоредба гласи, че проспект в печатен вид се счита за публикуван, когато бъде „предостав[ен] безплатно на неограничен кръг лица в офисите на пазарите, на които [ценните книжа] са допуснати до търгуване[,] или в седалището на емитента според устройствения му акт и в офисите на финансовите посредници, пласиращи или продаващи ценни книжа, включително платежни агенти“ (
20
).
12.
Относно притурките към проспекта член 16, параграф 1 гласи, че „[в]секи съществен нов фактор, [съществена] грешка или неточност във връзка с информацията, обхваната в проспекта, която може да засегне оценката на ценните книжа и която произтича или бъде забелязана в периода между времето, когато се одобрява проспект[ът,] и окончателното публично закриване на офертата или съобразно конкретния случай, времето, когато започва търговията на регулирания пазар, следва да бъдат посочени в притурка към проспекта. Такава притурка се одобрява по същия начин като проспекта в рамките на не повече от седем работни дни и следва да бъде публикуван[а] в съответствие най-малко със същите разпоредби, каквито са приложени при публикуването на оригиналния проспект. Обобщението, както и всякакви негови преводи, следва също така да бъдат добавени, ако е налице необходимост да се вземе предвид новата информация, включена в притурката“.
Регламентът за прилагане
13.
Регламентът за прилагане установява подробни правила относно информацията, която следва да се съдържа в проспекта (
21
). Съображение 21 гласи, че основният проспект и окончателните му условия следва да съдържат същата информация като проспекта. Всички общи принципи, приложими за проспекта, са приложими и за окончателните условия. Независимо от това, когато окончателните условия не са включени в основния проспект, те не следва да бъдат одобрявани от компетентния орган. Що се отнася до достъпа до информация, в съображение 25 се пояснява, че „[п]о-голямата гъвкавост при изработването на основния проспект с неговите окончателни условия, в сравнение с проспекта на една отделна емисия, не следва да затруднява лесния достъп до съществена за инвеститорите информация“. Съображение 26 гласи, че основните проспекти следва да указват ясно какъв вид информация следва да се включи в окончателните условия. Това изискване следва да може да бъде удовлетворено по редица различни начини, например ако основният проспект съдържа празни места за някаква информация, която следва да бъде добавена в окончателните условия, или ако основният проспект съдържа списък, който указва липсващата информация.
14.
Член 1 от Регламента за прилагане урежда, наред с останалото, формàта на проспекта, минималните изисквания за информацията, която следва да бъде включена в проспекта (съгласно член 7 от Директивата за проспектите), и начините на публикуване на проспекта, с оглед на осигуряването на публичната му достъпност.
15.
Член 22 от Регламента за прилагане е озаглавен „Минимална информация, която следва да бъде включена в основния проспект и в свързаните с него окончателни условия“. Параграф 1 от него предвижда, че основният проспект трябва да съдържа единиците информация, изисквани по-конкретно в приложение V, споменато в член 8 от същия регламент. Съгласно член 22, параграф 2 от Регламента за прилагане „[е]митентът, лицето[,] предлагащо ценните книжа[,] или лицето, искащо допускането до търговия на регулиран пазар, могат да пропуснат единиците информация, които не са известни при одобряването на основния проспект и които могат да бъдат определени само по време на отделната емисия“. Член 22, параграф 5 от Регламента за прилагане гласи, че основният проспект трябва да включва следното: (i) индикация за информацията, която ще бъде включена в окончателните условия, и (ii) метода за публикуване на окончателните условия; ако към момента на одобряването на проспекта емитентът не е в състояние да определи метода на публикуването на окончателните условия, следва да се укаже как обществеността ще бъде информирана за метода на публикуване на окончателните условия.
16.
Относно публикуването на притурки член 22, параграф 7 от Регламента за прилагане предвижда, че „[к]огато настъпи дадено събитие, предвидено съгласно член 16, параграф 1 от [Директивата за проспектите] между времето, когато е бил одобрен основния[т] проспект[,] и времето на окончателното приключване на предлагането за всяка емисия на ценни книжа по основния проспект или, в зависимост от случая, времето, през което започва търгуването на тези ценни книжа на регулиран пазар, емитентът, лицето, предлагащо ценните книжа[,] или лицето, искащо допускането до търговия на регулиран пазар[,] ще публикуват допълнение преди окончателното приключване на предлагането или допускането на тези ценни книжа до търговия“.
17.
Член 26 от Регламента за прилагане определя правилата за формàта на основния проспект и свързаните с него окончателни условия. Член 26, параграф 5 гласи, че окончателните условия, приложени към основния проспект, се предоставят във формата на отделен документ, съдържащ само окончателните условия, или чрез включването на окончателните условия в основния проспект.
18.
Правилата за публикуване на проспекти в електронен вид са установени с член 29, параграф 1 от Регламента за прилагане, който изисква проспектът или основният проспект да са леснодостъпни при влизане в съответния уебсайт.
Националното законодателство
19.
Член 5 от Kapitalmarktgesetz (Закон за капиталовите пазари, наричан по-нататък „KMG“) предвижда, че ако при наличието на задължение за публикуване на проспект ценните книжа се предлагат публично, без да се публикува проспект или информацията по член 6, инвеститорите, които са потребители (
22
), имат право да оттеглят офертата си или да развалят договора. Член 6 от KMG предвижда, че към проспекта се публикува притурка, ако е налице съществено ново обстоятелство, значителна грешка или неточност във връзка със съдържащата се в проспекта информация, които могат да повлияят на оценката на ценните книжа и инвестициите. Съгласно член 10 от KMG проспектът се смята за публикуван, например ако е публикуван в електронен вид на интернет страницата на емитента и в съответните случаи на интернет страницата на финансовия посредник, който пласира или продава ценните книжа.
Фактите, производството и преюдициалните въпроси
20.
Основният проспект за ценните книжа „Dragon FX Garant“ е изготвен от емитента Lehman Brothers Treasury Co. BV (наричан по-нататък „Lehman Brothers“), чието седалище към меродавния момент е в Амстердам. Както може да се установи, този проспект е депозиран на ирландската фондова борса, която го одобрява на 9 август 2006 г. (
23
) Този основен проспект е последван от три притурки, съответно от 29 август и от 6 и 26 септември 2006 г. Проектът за „окончателни условия“ е достъпен от 19 септември 2006 г., а окончателният им текст е издаден на 4 декември 2006 г.
21.
Г‑н Timmel твърди, че проспектът не е надлежно публикуван нито на фондовата борса, нито в офисите на Lehman Brothers или финансовия му посредник. Все пак документите били достъпни за известно време на интернет страницата на люксембургската фондова борса.
22.
Намирането и изтеглянето на документите било възможно само след регистрация. Безплатният достъп бил ограничен до два документа месечно. За всеки следващ документ трябвало да се заплаща такса. За да се отвори документът със заглавие „Окончателни условия“, при всички положения било необходимо да се заплати такса. Самият процес по регистрация бил сложен и предполагал прочитането на подробна клауза за ограничаване или изключване на отговорността и предоставянето на адрес на електронна поща, на който да бъде получено потвърждение на английски език.
23.
На 30 октомври 2006 г. г‑н Timmel записва 40000 броя „Dragon FX Garant“ на обща цена 40800 EUR. Той придобива ценните книжа на 1 декември 2006 г.
24.
Понастоящем г‑н Timmel твърди, че в основния проспект не са били включени ISIN кодът (
24
), валутата, описание на базисните ценни книжа, движението им в миналото и вероятното им бъдещо движение, както и волатилността им, нито каквото и да било указание за начина, по който ще се изчислява доходността на въпросните ценни книжа. Съответно той заявява, че иска да развали договора за покупката на ценните книжа поради неизпълнение на изискването за публикуване на проспект съгласно членове 5 и 6 от KMG.
25.
Ето защо г‑н Timmel предявява иск пред Handelsgericht Wien за разваляне на договора за покупката на въпросните ценни книжа и за връщане на покупната им цена заедно с лихвите. Националният съд смята, че решението му по спора зависи от това дали Aviso Zeta AG (наричано по-нататък „Aviso Zeta“ или „предлагащата страна“) е било длъжно да публикува информацията, предвидена в член 22, параграф 2 от Регламента за прилагане, която по принцип е изисквана, но не е била известна към момента на одобряването на основния проспект. Ето защо този съд пита:
„1.
Следва ли член 22, параграф 2 от [Регламента за прилагане] да се тълкува в смисъл, че принципно изисквана информация, която все още не е била известна към момента на одобряването на основния проспект, но вече е била известна към момента на публикуването на притурка към проспекта, следва да бъде включена в притурката към проспекта?
2.
Изключението по член 22, параграф 2 от [Регламента за прилагане], което допуска да не се посочват единиците информация по смисъла на член 22, параграф 1, [втора алинея], прилага ли се и когато тази (изисквана) информация е станала известна преди датата на емисията, но след публикуването на основния проспект, в който не е включена тази информация?
3.
Може ли да се приеме, че е извършено надлежно публикуване, ако е публикуван единствено основен проспект, без да е посочена изискваната информация съгласно член 22, параграф 1, [втора алинея] от [Регламента за прилагане], и по-специално съгласно приложение V (по отношение на ценните книжа с номинал, по-малък от 50000 EUR), и впоследствие не са публикувани окончателните условия?
4.
Изпълнено ли е изискването, установено в член 29, параграф 1, точка 1 от [Регламента за прилагане], според което проспектът или основният проспект трябва да са леснодостъпни при влизане в уебсайта, чрез който са предоставени на разположение, ако:
а)
за отварянето, изтеглянето и разпечатването на проспекта е необходима регистрация в уебсайта, от който впоследствие може да се отвори съответният документ, като обаче за завършването на регистрацията е необходимо да се приеме клауза за ограничаване или изключване на отговорността и да се посочи конкретен адрес на електронна поща, или
б)
за това следва да се заплати определена такса, или
в)
безплатният достъп до частите от проспекта е ограничен до два документа на месец, но за да се получи цялата изисквана информация по смисъла на член 22, параграф 1, [втора алинея] от [Регламента за прилагане], е необходимо да се изтеглят най-малко три документа?
5.
Следва ли член 14, параграф 2, буква б) от [Директивата за проспектите] да се тълкува в смисъл, че основният проспект трябва да се предостави в седалището на емитента и в офисите на финансовите посредници?“.
26.
Г‑н Timmel и Aviso Zeta (наричани по-нататък „страните по главното производство“), правителствата на Белгия, Чешката република, Нидерландия и Португалия, както и Европейската комисия представят писмени становища. Страните по главното производство, португалското правителство и Комисията излагат и устно доводите си в съдебното заседание от 11 септември 2013 г.
Анализ
Начални бележки
27.
Според белгийското и нидерландското правителство и Комисията изменящото законодателство (
25
) изяснява правилата относно вида информация, която може да бъде включена в окончателните условия, както и разликата между този документ и притурките към основния проспект. Аз обаче съм на мнение, че фактите по случая на г‑н Timmel трябва да се преценяват от гледна точка на правната уредба, действала към меродавния момент (
26
). Ето защо в анализа си няма да се позовавам на изменящото законодателство.
28.
В тази връзка Регламентът за прилагане следва да се тълкува с оглед на общата рамка, установена с Директивата за проспектите. Доколкото в текста на тези два акта липсва прецизност, е необходимо да се разгледат системата на въпросното законодателство и неговите цели. Поради това при анализа на поставените от националната юрисдикция въпроси ще се опирам на контекста, в който действа това законодателство, и конкретно на целта на формàта на основния проспект.
Причините за формàта на основния проспект
29.
В някои отношения видовете ценни книжа, използвани за набиране на капиталово финансиране, значително са се променили, откакто през XVII век Нидерландската източноиндийска компания за първи път емитира акции с такава цел (
27
). Финансовите инструменти са се развили така, че да предлагат на търговските предприятия по-гъвкави способи за набиране на необходимите им средства. Съществува голямо разнообразие от такива инструменти, включително средносрочни еврооблигации, покрити варанти или ипотечни облигации (
28
). Те могат да се емитират като част от офертна програма, при която ценните книжа се предлагат публично на различни лихвени проценти и с различен падеж. При такива обстоятелства преди записването инвеститорът трябва да може да установи какъв е видът на ценните книжа, които смята да закупи, например дългови ценни книжа тип „бонове“, както и кой е емитентът и евентуално кой е гарантът. Понякога обаче не е възможно да му се предоставят необходимите за приключването на сделката данни, например датата на падежа на боновете, лихвеният им процент и дори цената.
30.
От приложения към становището на г‑н Timmel проспект е видно, че Lehman Brothers е създало програма, по която се емитират средносрочни „бонове“ (
29
) в поредица от „траншове“ (
30
).
31.
Законодателството на ЕС целенасочено е изработено (
31
) така, че да е съобразено с промените в начините, по които търговските предприятия набират капиталово финансиране, и същевременно да гарантира на инвеститорите достъп до достатъчно информация, за да могат да оценят рисковата си експозиция. Избраните структури отразяват политическата воля да се остави възможност на емитентите за гъвкав подход при изготвянето на съдържащата се в проспектите информация. Съгласно член 5 от Директивата за проспектите емитентите могат да изберат най-подходящия за вида емитирани ценни книжа формат на проспекта (
32
). Възможностите са три: (i) единен документ; (ii) отделни документи, състоящи се от регистрационен документ, обява за ценните книжа и обобщение (
33
), или (iii) основен проспект, допълнен от окончателни условия; в настоящия случай емитентът е избрал последния формат (
34
).
32.
Целта на формàта на основния проспект е да се намали тежестта за емитента от публикуването на множество проспекти, съдържащи една и съща обща информация. Основният проспект дава възможност на емитента, ако реши, да изготви само един документ, подлежащ на одобряване от компетентните органи на съответната държава членка, в който да се съдържа информация за емитента, евентуалните гаранти и съответните ценни книжа. След това един и същ проспект може да се използва за множество траншове по една програма. Според Комисията и според белгийското, нидерландското и португалското правителство текстът на член 5, параграф 4, втора и трета алинея от Директивата за проспектите сочи, че основният проспект, притурката и окончателните условия принципно са отделни документи и следователно емитентите имат правото по свой избор да представят окончателните условия отделно от основния проспект, както е предвидено в член 26, параграф 5 от Регламента за прилагане. Емитентът може да реши да представи в тях необходимите за приключването на сделката данни относно съответните ценни книжа (например цената или количеството на ценните книжа във всеки транш). При такива обстоятелства окончателните условия просто се депозират при съответните компетентни органи, без да е нужно да се провежда процедура по одобряване.
По първия и втория въпрос
33.
С първия и втория въпрос националната юрисдикция по същество иска да се установи дали когато по принцип трябва да се публикува изисквана информация (както предвижда член 22, параграф 1 от Регламента за прилагане), но тя не е известна на емитента (
35
) към момента на публикуването на основния проспект, а става известна едва по-късно, в периода до публикуването на притурка, въпросната информация трябва да бъде включена в тази (или в някоя следваща) притурка. Ако отговорът е отрицателен, възниква въпросът дали изключението от принципното задължение за публикуване на изискваната информация се прилага и когато тази информация е станала известна преди датата на емитиране на съответните ценни книжа (но след публикуването на основния проспект). Ще разгледам тези два въпроса заедно.
34.
В анализа на първия и втория въпрос е необходимо да се разгледат правилата относно публикуването на притурки към основния проспект и разликата между притурката и окончателните условия.
35.
Законодателят е използвал изразите „окончателните условия“ и „изисквана информация“ в член 2, параграф 1, буква с) и съответно в член 5, параграф 3 от Директивата за проспектите, но не е дал определение за тях нито в Директивата, нито в Регламента за прилагане. Освен това във въпросното законодателство не е изяснена разликата между информацията, която следва да се съдържа в (i) основния проспект, (ii) притурката и (iii) окончателните условия.
36.
Няма изрично задължение във връзка с представянето на изисквана информация, станала известна след публикуването на основния проспект, при обстоятелства извън приложното поле на член 16, параграф 1 от Директивата за проспектите, който урежда публикуването на притурки. Съответно, за да възникне такова задължение, би било необходимо Регламентът за прилагане да се тълкува в смисъл, който не следва изрично от текста му.
37.
Според мен системата на законодателството не подкрепя тълкуването на Регламента за прилагане в смисъл, че предвижда такова задължение. Член 22, параграф 1 от Регламента съдържа правила относно минималната информация, която трябва да бъде включена в основния проспект и свързаните с него окончателни условия (
36
). Общите разпоредби за информацията, която трябва да бъде оповестена на инвеститорите, се съдържат в член 5, параграф 1 от Директивата за проспектите (
37
). В този контекст член 22, параграф 1 от Регламента за прилагане е специална разпоредба относно информацията, която следва да се включи в основния проспект. Тази информация е различна според вида на ценните книжа.
38.
Член 22, параграф 2 от Регламента за прилагане е съобразен с това, че макар определена информация да се окачествява като „изисквана“ по принцип, възможно е тя да не е известна на емитента в момента на одобряването на основния проспект, както и с това, че в някои случаи информацията може да се определи едва в момента на емитирането на съответните ценни книжа (
38
). Съответно емитентът не може да бъде задължаван да оповестява информация, която не му е известна или която не може да определи към момента на публикуването на основния проспект. В разпоредбата не е изрично посочено, но несъмнено се подразбира, че когато изискваната информация по член 22, параграф 1 от Регламента за прилагане е известна на емитента или той може да я определи, тя трябва да се публикува в основния проспект.
39.
За разлика от националната юрисдикция не бих казала, че член 22, параграф 2 от Регламента за прилагане въвежда изключение или дерогация от задължението по член 22, параграф 1 от същия регламент за представяне на изискваната информация в основния проспект, тъй като от никого не може да се изисква да оповестява информация, за която е установено, че не му е известна. Според мен член 22, параграф 2 по-скоро потвърждава, че подобно задължение не може да се прилага, ако изискваната информация не е известна на емитента и той не разполага с нея.
40.
В такъв случай възниква следният въпрос: когато стане известна, тази информация в притурка ли следва да се публикува, или в окончателните условия?
41.
Член 16, параграф 1 от Директивата за проспектите гласи, че притурка трябва да се публикува, когато е налице „[…] съществен нов фактор, [съществена] грешка или неточност във връзка с информацията, обхваната в проспекта, която може да засегне оценката на ценните книжа и която произтича или бъде забелязана в периода между времето, когато се одобрява проспект[ът,] и окончателното публично закриване на офертата […]“ (
39
).
42.
Притурките имат специална цел, разяснена в съображение 34 от Директивата за проспектите. Това се потвърждава в член 22, параграф 7 от Регламента за прилагане, който гласи, че притурка трябва да се публикува, ако в периода след одобряването на основния проспект и преди окончателното приключване на предлагането за всяка емисия ценни книжа по този основен проспект се осъществи хипотезата на член 16, параграф 1 от Директивата за проспектите.
43.
Тогава възниква въпросът дали информацията, станала известна след публикуването на основния проспект, е от такъв вид, че да попада в хипотезата на член 16, параграф 1 от Директивата за проспектите. Този въпрос трябва да се изследва от националната юрисдикция, тъй като е свързан с преценката на доказателствата относно естеството на информацията и влиянието ѝ върху решението на инвеститора да запише ценните книжа. Ако националната юрисдикция прецени, че липсващата информация не би оказала влияние върху инвестиционното решение, но е от значение за приключването на съответната сделка, няма да е налице задължение за представянето ѝ в притурка. Напротив, по-подходящо ще е посочването ѝ в окончателните условия.
44.
Когато става дума за офертна програма като разглежданата по делото в главното производство, необходимите за приключването на конкретната сделка данни като окончателната офертна цена и/или количеството на ценните книжа може съвсем правомерно да са посочени в окончателните условия. Дали в конкретния случай е така, е въпрос от компетентността на националната юрисдикция.
45.
Що се отнася до системата на разглежданото законодателство, основният проспект и притурките са различни документи с различни функции. Не може да се приеме, че правилата, определящи съдържанието и формàта на основния проспект, непременно се прилагат по същия начин и за притурките.
46.
Основният проспект с окончателните условия се приема за равностоен на проспекта, публикуван при единично емитиране на ценни книжа от търговско предприятие с цел набиране на капитал (
40
). Освен това емитентът е длъжен да посочи в основния проспект естеството на информацията, която ще се включи в окончателните условия (
41
). Липсва подобна разпоредба за връзката между притурките и окончателните условия.
47.
Това становище се потвърждава от по-нататъшния анализ на законодателството, което разграничава информацията, подлежаща на включване в основния проспект и евентуалните притурки, от информацията, която би могла да се представи в окончателните условия.
48.
На първо място, също както основния проспект, притурките трябва да бъдат одобрени от компетентните органи на държава членка (
42
), докато в Директивата за проспектите няма подобно изискване за одобряване на окончателните условия. Член 5, параграф 4, трета алинея от Директивата гласи единствено, че когато се извършва публично предлагане, окончателните условия трябва да се предоставят на инвеститорите практически най-бързо и по възможност преди началото на предлагането, както и да се депозират при съответните компетентни органи.
49.
На второ място, прави се разлика между вида информация, която се включва в притурките, и вида информация, която се посочва в окончателните условия. Така член 8, параграф 1, буква а) от Директивата за проспектите гласи, че ако е невъзможно в проспекта да се включи информация за окончателната офертна цена и количеството на ценните книжа, които ще бъдат предлагани, то в него трябва да се оповестят критериите и/или условията, въз основа на които ще се определят тези елементи.
50.
Според мен тук законодателят прави разлика между необходимите за приключването на конкретната сделка данни (като окончателната цена на съответните ценни книжа), от една страна, и общата информация (като възможната максимална цена или начина, по който тя може да се определи), от друга. Последната информация дава на инвеститорите възможността да направят информирана оценка на риска, преди да решат дали да запишат ценните книжа, и им позволява да вземат инвестиционни решения при пълно познаване на фактите (
43
).
51.
Ако определена информация не може да бъде включена в основния проспект, тъй като не е известна към момента на публикуване на този документ, но впоследствие стане известна и по естеството си може да повлияе на оценката на ценните книжа, хипотезата на член 16, параграф 1 от Директивата за проспектите е изпълнена и следователно трябва да се публикува притурка. Информацията относно окончателната офертна цена обаче е от друго естество. Тя е от значение по-скоро за приключването на конкретната сделка, отколкото за оценката на ценните книжа и съответно за решението за записване и инвестиране.
52.
На трето място, член 16, параграф 2 от Директивата за проспектите предвижда право на оттегляне на съгласието в случай на неспазване на изискването за изготвяне на притурка. Не е налице обаче аналогично право, ако не бъдат депозирани окончателните условия.
53.
Следователно възможността в проспекта да не се посочи изисквана информация, която е известна на емитента в момента на публикуването, но е извън приложното поле на член 16, параграф 1 от Директивата за проспектите и съответно не налага публикуване на притурка, е изключение от задължението за публикуване на изискваната информация по член 22, параграф 1 от Регламента за прилагане. Според мен това тълкуване е съвместимо с целите на Директивата и Регламента за прилагането ѝ.
54.
Подобно тълкуване не би било пречка за постигането на целта на Директивата за проспектите да се повиши пазарната ефективност и същевременно да се поддържат регулаторните стандарти (
44
). То съответства и на целта да се гарантира пълно оповестяване на информацията пред потенциалните инвеститори, на които окончателните условия дават достъп до необходимата за приключването на сделката информация.
55.
Когато е публикуван основен проспект, (i) допустимо ли е при публикуване на притурка в същата да не се посочи определена изисквана информация, въпреки че е станала известна преди датата на емитиране на съответните ценни книжа? Обратно, (ii) само информацията, станала известна на датата на емисията, ли може да не се посочи в притурката?
56.
На първия въпрос отговорът е утвърдителен, а на втория — отрицателен.
57.
Датата на емитиране на ценните книжа няма отношение към преценката дали определена информация следва да се включи в притурка, или в окончателните условия. Релевантният въпрос е дали информацията, която е станала известна, е от вид, който попада в приложното поле на член 16, параграф 1 от Директивата за проспектите, и съответно поражда задължение за публикуване на притурка. Този въпрос е от компетентността на националната юрисдикция.
58.
Това становище е съвместимо с целта да се гарантира, че инвеститорите ще имат достъп до информация, въз основа на която да оценят риска. Следователно, ако е налице хипотезата на член 16, параграф 1, трябва да се публикува притурка. Ако не е налице, се допуска известна гъвкавост и изискваната информация, която не е известна към момента на публикуването на основния проспект, може да бъде публикувана на по-късен етап в окончателните условия.
59.
Съответно член 22, параграф 2 от Регламента за прилагане следва да се тълкува в смисъл, че информацията, която по принцип се изисква да бъде предоставена на инвеститорите съгласно член 22, параграф 1 от същия регламент и която не е била известна към момента на одобряването на основния проспект, но е станала известна към момента на публикуването на притурка към него, не е задължително да бъде включена в притурката, ако не отразява съществено ново обстоятелство, съществена грешка или неточност във връзка с включената в проспекта информация, които могат да повлияят на оценката на ценните книжа по смисъла на член 16, параграф 1 от Директивата за проспектите. Това изключение се прилага дори когато изискваната информация става известна преди датата на емитиране на съответните ценни книжа (но след публикуването на основния проспект).
По третия въпрос
60.
С третия въпрос националната юрисдикция иска да се установи дали е налице надлежно публикуване, ако е публикуван само основен проспект без информацията, изисквана по член 22, параграф 1 от Регламента за прилагане, и по-специално без информация, посочена в списъка към приложение V (по отношение на ценните книжа с номинал, по-малък от 50000 EUR), и впоследствие не са публикувани окончателните условия (за които се предполага, че съдържат тази информация).
61.
Националната юрисдикция пояснява, че в главното производство г‑н Timmel твърди, че основният проспект не е надлежно публикуван на фондовата борса или в офисите на Lehman Brothers и финансовия му посредник. Въпросните документи са били достъпни за известно време на интернет страницата на люксембургската фондова борса. В приложения към становището на г‑н Timmel основен проспект е посочено, че документът е представен за одобрение на компетентните органи в Ирландия (
45
). Националната юрисдикция обаче не е направила фактически констатации относно съдържанието на този основен проспект, коя държава членка трябва да се смята за „държава членка по произход“ за целите на Директивата за проспектите и дали са спазени установените с разглежданото законодателство процедури за одобряване на този документ, всички притурки и окончателните условия.
62.
Допускането, на което се основава въпросът на националната юрисдикция, е, че посочената в приложение V към Регламента за прилагане информация е била включена в окончателните условия вместо в основния проспект. За да прецени дали е било допустимо тази информация да бъде посочена в окончателните условия вместо в проспекта, националната юрисдикция трябва, първо, да установи дали тя е била известна към момента на публикуването на основния проспект. След това, националната юрисдикция следва да определи дали в основния проспект е било посочено, че тази информация впоследствие ще бъде включена в окончателните условия съгласно член 22, параграф 5 от Регламента за прилагане. Трето, националната юрисдикция следва да провери дали основният проспект отговаря на изискванията на член 13, параграф 1 от Директивата, тоест дали е публикуван след одобряването му от съответните компетентни органи.
63.
От въпроса на националната юрисдикция се подразбира, че изискваната информация не е включена в притурка. Макар да липсват конкретни констатации на националната юрисдикция, все пак е необходимо да се изясни дали по естеството си въпросната информация попада в хипотезата на член 16, параграф 1 от Директивата за проспектите и съответно е изисквала публикуване на притурка.
64.
Ако при установяването на фактите националната юрисдикция констатира, че изискваната информация не е била известна към момента на публикуването на основния проспект и че тя не попада в хипотезата на член 16, параграф 1 от Директивата за проспектите, то тогава би било допустимо тази информация просто да е включена в окончателните условия.
65.
За разлика от основния проспект и притурките, не е необходимо преди публикуването им окончателните условия да се одобряват от компетентните органи. За да е налице надлежно публикуване на този документ, той трябва да бъде предоставен на инвеститорите и депозиран при компетентния орган при всяко публично предлагане практически най-бързо и по възможност преди началото на съответното предлагане (
46
). Националната юрисдикция следва да установи дали тези условия са били изпълнени.
66.
Съответно публикуването на основния проспект без изискваната информация по член 22, параграф 1 от Регламента за прилагане, и по-специално без информацията, посочена в списъка към приложение V от Регламента, се смята за надлежно, ако тази информация не е известна към момента на одобряването на основния проспект и може да бъде определена едва по време на отделната емисия и при условие че са спазени изискванията на член 22, параграф 5 от Регламента за прилагане, а окончателните условия са предоставени на инвеститорите и депозирани при съответните компетентни органи при всяко публично предлагане практически най-бързо и по възможност преди началото на предлагането, както е предвидено в член 5, параграф 4 от Директивата за проспектите.
По четвъртия въпрос
67.
С този въпрос националната юрисдикция иска да се установи дали може да се приеме, че основният проспект е „леснодостъпен“ за потенциалните инвеститори при влизане в съответната интернет страница, ако на нея емитентът предоставя достъп до документите при определени условия, например: (i) изисква се регистрация; или (ii) за регистрацията е необходимо да се приеме клауза за ограничаване или изключване на отговорността и да се предостави адрес на електронна поща; или (iii) събира се такса; или (iv) не се събира такса, но безплатният достъп до изискваната информация по член 22, параграф 1 от Регламента за прилагане е ограничен до два документа месечно.
68.
Текстът на член 29, параграф 1, точка 1 от Регламента за прилагане относно правилата за публикуване в електронен вид е ясен, доколкото гласи, че основният проспект трябва да е леснодостъпен за инвеститорите при влизане в интернет страницата.
69.
Според мен наличието на обикновено изискване за регистрация би могло да е съвместимо с тази разпоредба, ако процедурата за регистрация на инвеститорите е проста. Смятам обаче, че ако достъпът до уебсайта изисква регистрация, приемане на клауза за ограничаване или изключване на отговорността (
47
) и предоставянето на адрес на електронна поща, това е несъвместимо с понятието за леснодостъпност.
70.
Макар че наистина днес живеем в т.нар. „информационна епоха“, не е задължително, както изтъкват Комисията и нидерландското правителство, всички потенциални инвеститори да имат адрес на електронна поща. Следователно подобно условие автоматично би изключило всеки инвеститор, който не използва електронна поща.
71.
Освен това изискването за приемане на клауза за ограничаване или изключване на отговорността създава неравнопоставеност, несъвместима с целта на Директивата за проспектите да се защитават инвеститорите, доколкото емитентът (разполагащото с информацията лице) има реалната възможност да наложи на инвеститора клаузата за ограничаване или изключване на отговорността, докато последният не може да получи достъп до необходимата информация относно потенциалните инвестиции, ако не се съгласи да приеме клаузата. Има вероятност подобно условие да разубеди потенциалните инвеститори и/или (поне потенциално) да намали правната закрила, с която иначе биха се ползвали.
72.
Съгласно Директивата за проспектите екземпляри от проспекта следва да се предоставят безплатно на хартия (
48
). Предвид тази разпоредба би било нелогично да се допусне събирането на такса за електронния достъп до документацията. Очевидно е, че изискването инвеститорите да заплащат такса за достъпа до уебсайта възпрепятства достъпа и следователно противоречи на член 29, параграф 1 от Регламента за прилагане.
73.
На последно място, когато безплатният достъп се ограничава до два документа месечно, но необходимата на инвеститора информация е поместена в повече от два документа, подобно изискване очевидно е несъвместимо със задължението по член 5, параграф 1 от Директивата за проспектите, а именно информацията, която е необходима на инвеститора, за да направи информирана оценка, да му бъде предоставяна в лесна за анализиране и разбираема форма.
74.
Ето защо смятам, че е несъвместимо с член 29 от Регламента за прилагане достъпът чрез уебсайт до проспекта или основния проспект да зависи от условия като: (i) изискването за регистрация, обусловена от приемането на клауза за ограничаване или изключване на отговорността и предоставянето на адрес на електронна поща; или (ii) събирането на такса; или (iii) ограничаването на безплатния достъп до изискваната информация по член 22, параграф 1 от Регламента за прилагане до два документа месечно.
По петия въпрос
75.
Петият въпрос се отнася до член 14, параграф 2, буква б) от Директивата за проспектите, съгласно който основният проспект се смята за публично достъпен, ако е публикуван по един от различните посочени начини (
49
). Националната юрисдикция повдига класическия въпрос как да се тълкува разпоредба от правото на ЕС, когато текстът ѝ на отделните езици е различен. Националната юрисдикция иска да се установи дали член 14, параграф 2, буква б) от Директивата следва да се тълкува в смисъл, че достъп до основния проспект трябва да се предостави в седалището на емитента и в офисите на финансовите посредници, или в смисъл, че емитентът може по свой избор да осигури достъп до документите в своето седалище или в седалищата на финансовите посредници.
76.
Националната юрисдикция пояснява, че според текста на Директивата на немски език е правилна втората хипотеза. Според текста на Директивата на английски, френски и испански език обаче документите трябва да са достъпни и на двете места (
50
).
77.
Съгласно постоянната съдебна практика в случай на несъответствие между текстовете на разпоредба от общностното право на различните езици, тя трябва да се тълкува в зависимост от системата и целите на правната уредба, от която е част (
51
). Съответно необходимостта от еднакво прилагане и тълкуване на правото на ЕС изключва възможността текстът на дадена разпоредба да се разглежда отделно на един от езиците, а изисква тя да се тълкува въз основа на действителната воля на законодателя и преследваната от него цел, по-специално с оглед на текста ѝ на всички езици (
52
).
78.
Жалбоподателят, нидерландското и португалското правителство и Комисията твърдят, че член 14, параграф 2, буква б) от Директивата следва да се тълкува в смисъл, че проспектът трябва да е достъпен в седалището на емитента и същевременно в офисите на финансовите посредници. Белгийското правителство е на друго мнение. Според него съгласно член 14, параграф 2, буква б) от Директивата за проспектите емитентите имат свобода на избор и основният проспект може да е достъпен в седалището на емитента или в офисите на финансовия посредник.
79.
Аз съм съгласна с първото становище. Тъй като има разлика между езиковите редакции на Директивата, а всички те са еднакво автентични, е необходимо да се установи единно тълкуване, съвместимо с целите и структурата на член 14, параграф 2, буква б) от Директивата за проспектите.
80.
Според мен, когато се осигурява публичен достъп до основния проспект в печатен вид, той трябва да е достъпен едновременно в седалището на емитента и в офисите на финансовия посредник.
81.
Това становище е съвместимо с целите на Директивата за проспектите. Както посочва нидерландското правителство, една от тези цели е да се осигури пазарна ефективност, което се постига, като на емитента се предоставя единен „паспорт“, валиден за съответните ценни книжа на цялата територия на вътрешния пазар (
53
). Ако седалището на емитента е в една държава членка и основният проспект е достъпен в печатен вид единствено там, а ценните книжа се предлагат за продажба от финансови посредници в други държави членки, в които проспектът не е достъпен в печатен вид, инвеститорите в тези държави биха били в по-неблагоприятно положение. Това би накърнило още една от целите на Директивата, а именно за защита на инвеститорите.
82.
Това становище е съвместимо и със системата на законодателството. Член 14, параграф 7 от Директивата гласи, че когато проспектът е публикуван в електронен вид, при поискване трябва да бъде предоставен на инвеститора безплатно и на хартия. Съгласна съм с Комисията, че инвеститорите имат право да поискат хартиен екземпляр както в офисите на емитента, така и в офисите на финансовите посредници.
83.
Ето защо според мен както целите, така и системата на законодателството предполагат екземпляри от проспекта на хартия да бъдат достъпни едновременно в офисите на емитента и в офисите на финансовите посредници.
84.
Затова приемам, че член 14, параграф 2, буква б) от Директивата за проспектите следва да се тълкува в смисъл, че основният проспект трябва да е достъпен както в седалището на емитента, така и в офисите на финансовите посредници.
Заключение
85.
Ето защо смятам, че Съдът следва да отговори на отправените от Handelsgericht Wien преюдициални въпроси по следния начин:
„(1)
Член 22, параграф 2 от Регламент (EО) № 809/2004 на Комисията от 29 април 2004 година относно прилагането на Директива 2003/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета по отношение на информацията, съдържаща се в проспектите, както и формата, включването чрез препратка и публикуването на подобни проспекти и разпространяването на реклами, следва да се тълкува в смисъл, че:
—
информацията, която по принцип трябва да се предоставя на инвеститорите съгласно член 22, параграф 1 от същия регламент и не е била известна към момента на одобряването на основния проспект, но е станала известна към момента на публикуването на притурка към проспекта, не е задължително да бъде включена в притурката, ако не отразява съществено ново обстоятелство, съществена грешка или неточност във връзка с включената в проспекта информация, които могат да повлияят на оценката на ценните книжа по смисъла на член 16, параграф 1 от Директива 2003/71,
—
изключението от задължението за предоставяне на определени единици (изисквана) информация по член 22, параграф 1, втора алинея от Регламент № 809/2004 се прилага дори когато (изискваната) информация става известна преди датата на емитиране на съответните ценни книжа (но след публикуването на основния проспект).
(2)
Публикуването на основния проспект без (изискваната) информация по член 22, параграф 1, втора алинея от Регламент № 809/2004, и по-специално без информацията, посочена в списъка от приложение V към същия регламент, се смята за надлежно, ако тази информация не е известна към момента на одобряването на основния проспект и може да бъде определена едва по време на отделната емисия, и при условие че са спазени изискванията на член 22, параграф 5 от същия регламент, а окончателните условия са предоставени на инвеститорите и депозирани при съответните компетентни органи при всяко публично предлагане, както е предвидено в член 5, параграф 4 от Директива 2003/71.
(3)
Несъвместимо е с член 29 от Регламент № 809/2004 достъпът чрез уебсайт до проспекта или основния проспект да зависи от условия като: (i) изискването за регистрация, което предполага да се приеме клауза за ограничаване или изключване на отговорността и да се предостави адрес на електронна поща; или (ii) събирането на такса; или (iii) ограничаването на безплатния достъп до изискваната информация по член 22, параграф 1 от Регламент № 809/2004 до два документа месечно.
(4)
Член 14, параграф 2, буква б) от Директива 2003/71 следва да се тълкува в смисъл, че основният проспект трябва да е достъпен както в седалището на емитента, така и в офисите на финансовите посредници“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
2
)	Директива 2003/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно проспекта, който следва да се публикува, когато публично се предлагат ценни книжа или когато се допускат ценни книжа до търгуване, и за изменение на Директива 2001/34/ЕО (ОВ L 345, стр. 64; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 7, стр. 23) (наричана по-нататък „Директивата за проспектите“ или „Директивата“). Директивата впоследствие е изменяна три пъти, включително с Директива 2010/73/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 година за изменение на Директива 2003/71/ЕО относно проспекта, който следва да се публикува, когато публично се предлагат ценни книжа или когато се допускат ценни книжа до търгуване, и за изменение на Директива 2004/109/ЕО относно хармонизиране изискванията за прозрачност по отношение на информацията за издателите, чиито ценни книжа са допуснати за търгуване на регулиран пазар (ОВ L 327, стр. 1). Вж. също точка 27 по-долу.
(
3
)	В разглежданата правна уредба липсва определение за понятието „проспект“. По моето разбиране става дума за оповестителен документ, съдържащ финансова информация относно емитента и публично предлаганите или допуснати до търгуване ценни книжа. Ярко описание на историческо събитие, демонстриращо неблагоприятните последици, които могат да настъпят, когато инвеститорите са вземали решения, без да ползват оповестителна документация и преди да съществуват регулаторни мерки като Директивата за проспектите, можете да намерите в Balen M., A very English deceit — The South Sea Bubble and the world’s first great financial scandal, Fourth Estate, 2009.
(
4
)	Член 5 от Директивата за проспектите, цитиран в точка 7 по-долу.
(
5
)	Регламент (EО) № 809/2004 на Комисията от 29 април 2004 година относно прилагането на Директива 2003/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета по отношение на информацията, съдържаща се в проспектите, както и формата, включването чрез препратка и публикуването на подобни проспекти и разпространяването на реклами (ОВ L 149, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 7, стр. 60) (наричан по-нататък „Регламентът за прилагане“). Този регламент е изменян неколкократно, включително с Делегиран регламент (ЕС) № 486/2012 на Комисията от 30 март 2012 година за изменение на Регламент (ЕО) № 809/2004 по отношение на формата и съдържанието на проспекта, основния проспект, резюмето и окончателните условия, както и по отношение на изискванията за оповестяване (ОВ L 150, стр. 1); вж. точка 27 по-долу.
(
6
)	Вж. член 22 от Регламента за прилагане, цитиран в точка 15 по-долу.
(
7
)	Вж. например членове 5 и 8.
(
8
)	Член 13.
(
9
)	Член 14.
(
10
)	Член 2, параграф 1, буква м); вж. също членове 17 и 18 от Директивата, които се отнасят до одобряването на проспекти от компетентните органи на държавата членка по произход и до правилата за взаимно признаване на проспекти на територията на ЕС.
(
11
)	Вж. също съображение 4.
(
12
)	Вж. член 2, параграф 1, буква a). Определението препраща към член 1, параграф 4 от Директива 93/22/EИО на Съвета от 10 май 1993 година относно инвестиционните услуги в областта на ценните книжа (ОВ L 141, стр. 27; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 7, стр. 3) (която впоследствие е отменена и заменена). Това определение обхваща акции на дружества и други ценни книжа, еквивалентни на акции на дружества, облигации и други форми на превърнат в прехвърлими ценни книжа дълг, които се търгуват на капиталовия пазар, както и всякакви други ценни книжа, с които обикновено се търгува, даващи право на придобиване на такива прехвърлими ценни книжа чрез подписка или замяна или които водят до кеш сетълмент, с изключение на платежните инструменти.
(
13
)	Член 2, параграф 1, букви б) и в).
(
14
)	Член 2, параграф 1, буква з).
(
15
)	Член 2, параграф 1, буква и).
(
16
)	Член 2, параграф 1, буква к).
(
17
)	Член 2, параграф 1, буква с). Признавам, че до известна степен се затруднявам да изтълкувам точното значение на думите „когато има притурка“ в тази дефиниция, поне в текста ѝ на английски език.
(
18
)	Член 8, параграф 2 предвижда възможността компетентен орган да разреши определена информация да не бъде посочена в проспекта.
(
19
)	Вж. Регламента за прилагане, споменат в точки 13—18 по-долу.
(
20
)	Другите начини за осигуряването на достъп до проспекта включват: (i) прилагането към вестник, който е в широко обращение в държавите членки, където се извършва публичното предлагане, и (ii) публикуване в електронен вид на интернет страницата на емитента и в приложимите случаи, на интернет страницата на финансовите посредници, които пласират или продават ценните книжа, или на интернет страницата на компетентния орган на „държавата членка по произход“.
(
21
)	Вж. съображение 1 от Регламента за прилагане.
(
22
)	По смисъла на тази разпоредба „потребители“ са физически лица, действащи за собствена сметка, а не от името на дружество. Очевидно г‑н Timmel отговаря на това определение във връзка с извършената покупка на акции.
(
23
)	Това личи от копието от основния проспект, приложено към становището на г‑н Timmel.
(
24
)	ISIN е състоящ се от 12 знака буквено-цифров код за идентификация на ценни книжа. Тези кодове се използват по целия свят от всякакви търговски предприятия.
(
25
)	За такова се посочват Директива 2010/73 и Регламент № 486/2012.
(
26
)	Решение от 22 декември 2010 г. по дело Bavaria (C-120/08, Сборник, стр. I-13393, точка 41). В случая меродавният момент е през 2006 г; вж. точка 20 по-горе.
(
27
)	Нидерландската източноиндийска компания е търговско дружество, учредено през 1602 г., когато Генералните щати на Нидерландия му предоставят 21-годишен монопол върху извършването на „колониална дейност“ в Азия. Тя е смятана за първото търговско предприятие, набирало капитал (приблизително 6424588 гулдена) чрез емитиране на акции.
(
28
)	Вж. например стр. 14 от измененото предложение на Комисията за Директива на Европейския парламент и на Съвета относно проспекта, който следва да се публикува, когато публично се предлагат ценни книжа или когато се допускат ценни книжа до търгуване, и за изменение на Директива 2001/34/ЕО (COM(2002) 460 окончателен) и придружаващото го прессъобщение IP/01/1209 от 9 август 2002 г.
(
29
)	„Боновете“ са финансови инструменти, вид дългови ценни книжа; притежателят има правото да му бъде изплатена главницата (на падежа) и да получава лихви и разполага с някои други договорни права съгласно условията на емисията. В общия случай боновете се емитират в рамките на план с определена продължителност или повторяемост в определен период; вж. също определението за „офертна програма“ в член 2, параграф 1, буква к) от Директивата, цитирано в точка 5 по-горе.
(
30
)	„Траншът“ включва определено количество от конкретен клас ценни книжа, емитирани в рамките на офертна програма.
(
31
)	Първоначалното предложение на Комисията за Директива на Европейския парламент и на Съвета относно проспекта, който следва да се публикува, когато публично се предлагат ценни книжа или когато се допускат ценни книжа до търгуване, COM(2001) 280, препоръчва единния документ като формат на проспекта, поради което не съдържа такава разпоредба. Възможността за избор на формат на проспекта е въведена в измененото предложение (COM(2002) 460) в съответствие с позицията на Европейския парламент, приета на първо четене на 14 март 2002 г. Вж. ОВ C 47 E, 2003 г., стр. 525, и прессъобщение IP/02/1209 от 9 август 2002 г.
(
32
)	Вж. съображение 24 от Директивата за проспектите, споменато в точка 4 по-горе.
(
33
)	Вж. член 5, параграф 3 от Директивата за проспектите, споменат в точка 7 по-горе.
(
34
)	Член 5, параграф 4 от Директивата за проспектите.
(
35
)	В член 22, параграф 2 се упоменават емитентът, предлагащата страна и лицето, искащо допускането до търговия на регулиран пазар. В настоящото заключение за улеснение споменавам само емитента.
(
36
)	Член 22, параграф 1 е разпоредба за прилагане на задължението по член 7 от Директивата за проспектите относно конкретната информация, която трябва да се включи в проспекта, с оглед избягване дублирането на информация, когато проспектът се състои от отделни документи, например основен проспект и окончателни условия към него. Вж. точка 9 по-горе.
(
37
)	Вж. точка 7 по-горе.
(
38
)	Вж. например споменаването на офертна програма в член 2, параграф 1, буква к) от Директивата и точка 29 по-горе.
(
39
)	Вж. също съображение 34 от Директивата за проспектите.
(
40
)	Вж. съображение 21 от Регламента за прилагане.
(
41
)	Член 22, параграф 5, точка 1 от Регламента за прилагане.
(
42
)	Вж. съответно член 13, параграф 1 и член 16, параграф 1 от Директивата за проспектите.
(
43
)	Вж. съображение 19 от Директивата за проспектите.
(
44
)	Вж. съображение 10 от Директивата за проспектите.
(
45
)	Седалището на Lehman Brothers към меродавния момент се намира в Нидерландия.
(
46
)	Вж. член 5, параграф 4, трета алинея от Директивата за проспектите.
(
47
)	От акта за преюдициално запитване личи, че въпросната клауза за ограничаване или изключване на отговорността е била много подробно формулирана и е трябвало да бъде приета, преди потребителят да може да продължи с регистрацията: вж. точка 22 по-горе.
(
48
)	Вж. член 14, параграф 2, буква б) от Директивата за проспектите. Потенциалните инвеститори обаче ще трябва да закупят вестника за своя сметка, ако получават достъп до проспекта по този начин (вж. член 14, параграф 2, буква a). Когато се обмисля значителна инвестиция, както е в настоящия случай (вж. точка 23 по-горе), подобен разход може би не е прекомерен.
(
49
)	Вж. бележка под линия 20.
(
50
)	Към момента на влизане в сила на Директивата за проспектите (31 декември 2003 г.) има 15 държави членки и 11 официални езика. На десет от тези езици в член 14, параграф 2, буква б) от Директивата за проспектите е използвана думата „и“. Само в текста на немски език използваната дума е „или“.
(
51
)	Решение от 6 октомври 1982 г. по дело Cilfit и др. (283/81, Recueil, стр. I-3415, точки 18—20) и Решение от 1 април 2004 г. по дело Borgmann (C-1/02, Recueil, стр. I-3219, точка 25).
(
52
)	Решение от 3 юни 2010 г. по дело Internetportal und Marketing (C-569/08, Сборник, стр. I-4871, точка 35 и цитираната съдебна практика).
(
53
)	Вж. съображения 10 и 14 от Директивата за проспектите.