Жалба, подадена на 2 април 2021 г. — RH/Комисия
(Дело T-175/21)
Език на производството: английски
Страни
Жалбоподател: RH (представители: L. Levi и M. Vandenbussche, lawyers)
Ответник: Европейска комисия
Искания
Жалбоподателят моли Общия съд:
да отмени решението на Комисията от 18 февруари 2021 г. да не допусне в продължение на 18 месеца жалбоподателя до участие в процедурите по възлагане на обществена поръчка и за отпускане на субсидии в рамките на бюджета на ЕС, на 11-ия европейски фонд за развитие или в подбора за изпълнение на средства на Съюза съгласно Регламент (ЕС, Евратом) 2018/1046, както и за изпълнение на средства в рамките на Европейския фонд за развитие съгласно Регламент (ЕС) 2018/1877, и да публикува това недопускане до участие на уебсайта на Комисията,
да обезщети жалбоподателя за вредите в размер на 17 385 832 EUR,
да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски.
Основания и основни доводи
Жалбоподателят изтъква седем основания в подкрепа на жалбата.
Първо основание: грешка, допусната при правната квалификация „тежко правонарушение при упражняване на професионална дейност“.
Според жалбоподателя всички доводи на ответника се основават на чисто хипотетичната предпоставка, че жалбоподателят е можел да има достъп до поверителна информация при срещите си с бенефициерите. По този начин ответникът допуснал грешка при правната квалификация „тежко правонарушение при упражняване на професионална дейност“ по смисъла на член 93, параграф 1 от Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002,1 член  106, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/20122 и член  136, параграф 1, буква в), подточка v) от Регламент (ЕС, Евратом) 2018/1046.3
Второ основание: нарушение на презумпцията за невиновност и обръщане на доказателствената тежест.
Освен факта, че спорното решение не квалифицира правилно наличието на „тежко правонарушение при упражняване на професионална дейност“, се изтъква и че ответникът е трябвало да докаже своите твърдения, тъй като жалбоподателят е невинен до доказване на противното.
Трето основание: грешка в преценката на фактите и явна липса на тежко правонарушение при упражняване на професионална дейност, по-специално като посоченото в член  136, параграф 1, буква в), подточка v) от Регламент (ЕО, Евратом) № 2018/1046 (което при всички случаи представлява явна грешка), както и твърдяни правонарушения в доклада на OLAF и в спорното решение.
Жалбоподателят категорично оспорва твърденията на Комисията, както и извода за тежко правонарушение при упражняване на професионална дейност и твърди, че не се е опитвал да получи и не е получавал поверителна информация във връзка с проектите. Както OLAF, така и ГД „Разширяване“ сериозно изопачили фактите и представените от жалбоподателя доказателства и извели неправилни правни констатации във връзка с тези факти и доказателства.
Четвърто основание: неизпълнение на задължението за полагане на грижа и за добра администрация, както се предвижда в член  41 от Хартата на основните права на Европейския съюз.
Твърди се, че ответникът не положил дължимата грижа нито по отношение на начина, по който OLAF провела своето разследване, нито в контекста, в който е прието решението на ГД „Разширяване“.
Пето основание: нарушение на правото на защита.
Жалбоподателят твърди, че при проверките на място, които OLAF извършила в неговите помещения, не било ясно указано, че е възприеман/определян като заинтересовано лице. Жалбоподателят си дал сметка за това за пръв път с уведомлението, съдържащо кратко изложение на фактите. Тъй като OLAF го считала за заинтересовано лице, било още по-неразбираемо, че членовете на висшето ръководство на жалбоподателя не били разпитани/изслушани по време разследването, довело до изготвеното кратко изложение на фактите.
Шесто основание: неизпълнение на задължението за мотивиране.
В настоящия случай ответникът обвинява жалбоподателя в опит да се сдобие с поверителна информация, но не посочва съответната информация, нито конкретните обстоятелства, които обосновават правната квалификация „тежко правонарушение при упражняване на професионална дейност“. Поради това жалбоподателят не бил в състояние да разбере спорното решение и да провери неговата законосъобразност, тъй като не можел да определи нито дали информацията наистина е била поверителна, нито да приведе доказателства, за да установи, че тя действително е била публично достъпна за всички потенциални конкуренти.
Освен това според жалбоподателя ответникът не обяснил и защо твърдяното правонарушение, ако се приеме за доказано (а то не е), трябва да се счита за тежко предвид обстоятелствата по случая. Санкцията, състояща се в публикуването на сайта, също не била надлежно мотивирана.
Седмо основание: нарушение на принципа на пропорционалност, що се отнася до санкцията, състояща се в недопускането му до участие и публикуването на този факт на сайта на Комисията.
Ответникът допуснал грешка при прилагане на правото, състояща се в нарушение на принципа на пропорционалност, при своята преценка на критериите, които оправдават мярката за недопускане до участие. При условията на евентуалност и в случай, че фактите, в които жалбоподателят е упрекнат, представляват правонарушение при упражняване на професионална дейност (а те не са), санкция, състояща се в недопускането му до участие в продължение на 18 месеца и публикуването ѝ са непропорционални предвид конкретната преценка на критерия, установен в член  136, параграф 3 от Регламент (ЕС, Евратом) No 2018/1046.
____________
1     Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета от 25 юни 2002 година относно Финансовия регламент, приложим за общия бюджет на Европейските общности (ОВ L 248, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 198).
2     Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 относно финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза и за отмяна на Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета (ОВ L 298, 2012 г., стp. 1).
3     Регламент (ЕС, Евратом) 2018/1046 на Европейския парламент и на Съвета от 18 юли 2018 година за финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза, за изменение на регламенти (ЕС) № 1296/2013, (ЕС) № 1301/2013, (ЕС) № 1303/2013, (ЕС) № 1304/2013, (ЕС) № 1309/2013, (ЕС) № 1316/2013, (ЕС) № 223/2014 и (ЕС) № 283/2014 и на Решение № 541/2014/ЕС и за отмяна на Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 (ОВ L 193, 2018 г., стp. 1).