Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
ANDREA
BIONDI
prednesené
18. decembra
2025(1)
Vec C‑626/24
PRAGON s.r.o.
proti
Státní zemědělské a potravinářské inspekci, Inspektorát v Praze
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Nejvyšší správní soud (Najvyšší
správny
súd,
Česká
republika)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Voľný
pohyb
tovaru – Zákaz
množstevných
obmedzení a opatrení s rovnocenným
účinkom – Články 34 a 36 ZFEÚ – Úplná
harmonizácia – Úradné
kontroly
krmív a potravín – Nariadenie
(EÚ)
2017/625 – Článok 9 ods. 7 – Vnútroštátne
predpisy
stanovujúce
povinnosť
predchádzajúceho
oznámenia o dovoze
potravinových
doplnkov z iných
členských
štátov “
1.        Trh s potravinovými
doplnkami
je v rozkvete. V Európe
dosiahol v roku
2024
hodnotu
26,6
miliardy
dolárov a prognózy
na
najbližších
desať
rokov
naznačujú
jeho
neustály
rast.(2) Potravinové
doplnky,
ktoré
nie
sú
viazané
na
lekársky
predpis,
sa
stali
bežnou
súčasťou
každodenného
života
občanov
Európskej
únie.
A
práve
preto,
že
sú
tak
ľahko
dostupné a považované
za
bezpečné,
bolo
potrebné
zaviesť
ich
prísne
monitorovanie.
Hoci
normotvorca
Únie
vymedzil
normatívny
rámec,
pri
zabezpečení
jeho
vykonania
sa
vo
veľkej
miere
spoliehal
na
vnútroštátne
orgány.
2.        Prejednávaná
vec
sa
týka
českej
právnej
úpravy,
ktorá
prevádzkovateľovi,
ktorý
je
príjemcom
potravinových
doplnkov z iného
členského
štátu,
ukladá
všeobecnú
povinnosť
predchádzajúceho
oznámenia
tejto
skutočnosti
príslušným
orgánom.
Toto
oznámenie
musí
byť
vykonané
najmenej
24
hodín
pred
príchodom
výrobkov
na
miesto
určenia a musí
obsahovať
údaje
potrebné
na
analýzu
rizika a plánovanie
úradných
kontrol
uvedených
doplnkov.
České
orgány
sa
týmto
spôsobom
snažia
zabezpečiť
bezpečnosť
doplnkov
nachádzajúcich
sa
na
ich
území,
avšak
takáto
povinnosť
vyvoláva
určité
pochybnosti,
pokiaľ
ide o jej
súlad s právom
Únie.
I.      Spor vo veci samej, prejudiciálna otázka a konanie na Súdnom dvore
3.        PRAGON
s.r.o. je
česká
spoločnosť,
ktorá
dováža
potravinové
doplnky a predáva
ich v kamenných
predajniach,
ako
aj
online.
4.        Dňa
7. júna
2021
vykonala
Státní zemědělská a potravinářská inspekce,
Inspektorát v Praze (Štátna
poľnohospodárska a potravinárska
inšpekcia,
inšpektorát v Prahe,
Česká
republika)
kontrolu s cieľom
overiť
dodržiavanie
povinností
stanovených
vyhláškou č. 172/2015
Sb., o informační
povinnosti
příjemce potravin v místě určení
(vyhláška č. 172/2015 o informačnej
povinnosti
príjemcu
potravín v mieste
určenia,
ďalej
len
„vyhláška č. 172/2015“)(3).
Táto
vyhláška
vykonáva
zákon č. 110/1997
Sb., o potravinách a tabákových výrobcích (zákon č. 110/1997 o potravinách a tabakových
výrobkoch,
ďalej
len
„zákon o potravinách“)(4).
5.        Z vnútroštátneho
právneho
rámca(5) vyplýva,
že
každý
príchod
potravín
uvedených
vo
vyhláške č. 172/2015(6) z iného
členského
štátu
alebo
tretej
krajiny
na
územie
Českej
republiky
podlieha
predchádzajúcemu
oznámeniu
prostredníctvom
informačného
systému
Štátnej
poľnohospodárskej a potravinárskej
inšpekcie
najmenej
24
hodín
pred
príchodom
potravín
na
miesto
určenia.(7) Každý
príjemca
potravín
uvedených
vo
vyhláške
je
povinný
poskytnúť
tieto
informácie:
druh
potraviny,
jej
množstvo,
pôvod,
príjemcu,
ako
aj
dátum
príchodu
potraviny
na
miesto
určenia.(8) Potravinové
doplnky
patria
medzi
potraviny,
na
ktoré
sa
vzťahuje
vyhláška č. 172/2015.(9)
6.        PRAGON
podala
žalobu
na
Městský soud v Praze (Mestský
súd
Praha,
Česká
republika),
ktorou
napadla
kontrolu
vykonanú
7. júna
2021.
Mestský
súd
Praha
6. októbra
2022
žalobu
zamietol.
PRAGON
preto
podala
kasačnú
sťažnosť
na
Nejvyšší správní soud (Najvyšší
správny
súd,
Česká
republika),
ktorý
rozsudkom z 10. mája
2023
zrušil
rozsudok
Mestského
súdu
Praha a vrátil
vec
tomuto
súdu,
aby
preskúmal
najmä
zlučiteľnosť
vyhlášky č. 172/2015 s právom
Únie.
Dňa
12. októbra
2023
Mestský
súd
Praha
rozhodol,
že
povinnosť
predchádzajúceho
oznámenia
je v súlade s článkom 9 ods. 7
nariadenia
(EÚ)
2017/625(10), a preto
žalobu
spoločnosti
PRAGON
opäť
zamietol.
7.        Táto
spoločnosť
teda
podala
druhú
kasačnú
sťažnosť
na
vnútroštátny
súd, v ktorom
v podstate
tvrdí,
že
oznamovacia
povinnosť
stanovená
vyhláškou č. 172/2015
znamená,
že
tovar
môže
byť
do
Českej
republiky
dodaný
najskôr
24
hodín
po
jeho
objednávke a že
ide o necolnú
prekážku,
ktorá
porušuje
právo
Únie.
Okrem
toho
PRAGON
tvrdí,
že s potravinami,
ktoré
sa
nachádzajú
mimo
českého
územia
sa
zaobchádza
diskriminačne v porovnaní s tovarom,
ktorý
sa
už
nachádza
na
tomto
území a ktorý
nepodlieha
povinnosti
predchádzajúceho
oznámenia, a teda
môže
byť
okamžite
uvedený
na
trh.
PRAGON
tvrdí,
že
vyhláška č. 172/2015
zjavne
porušuje
voľný
pohyb
tovaru.
8.        Vnútroštátny
súd
sa
pýta,
či
povinnosť
oznámiť
dozornému
orgánu
každý
príchod
potravín
uvedených
vo
vyhláške č. 172/2015 z iného
členského
štátu
24
hodín
vopred
je v súlade s právom
Únie,
hoci
vnútroštátna
dodávka
potravín
rovnakej
rizikovej
kategórie
takejto
povinnosti
nepodlieha. Z tejto
oznamovacej
povinnosti
okrem
iného
vyplýva
aj
zložitejší
postup
dodania,
ktorý
je
tiež
nákladnejší,
čo
by
mohlo
odradiť
prevádzkovateľov v odvetví
od
uvádzania
dotknutých
potravín
na
trh
na
českom
území.
Vyhláška č. 172/2015
by
teda
mohla
predstavovať
opatrenie s rovnocenným
účinkom
ako
množstevné
obmedzenie v zmysle článku 36 ZFEÚ.
Takéto
opatrenie
by
však
mohlo
byť
odôvodnené
za
podmienok
stanovených
právom
Únie. Článok 9 ods. 7
nariadenia
2017/265
tiež
vyžaduje
istú
mieru
proporcionality.
Systematická
povaha
oznamovacej
povinnosti
vyvoláva
pochybnosti
vnútroštátneho
súdu o jej
primeranosti.
9.        Otázky
vnútroštátneho
súdu
sa
týkajú
aj
rozsahu
informačnej
povinnosti.
Pýta
sa,
či
by
situácia, v ktorej
sa
informácie
vyžadujú
až v okamihu
príchodu
tovaru a sú
zamerané
na
aktuálne
riziká,
nebola
vhodnejšia a v súlade s požiadavkami
práva
Únie.
10.      Napokon,
hoci
vnútroštátny
súd
pochybuje,
že
systematická
predbežná
informačná
povinnosť
stanovená
vyhláškou č. 172/2015
je
primeraná
na
dosiahnutie
sledovaného
cieľa,
pripúšťa,
že
tieto
pochybnosti
sú
ešte
silnejšie,
pokiaľ
ide o osobitnú
kategóriu
potravín
tvorenú
potravinovými
doplnkami,
ktorých
povaha
sa
podstatne
líši
od
iných
potravín
uvedených v tejto
vyhláške.
Vnútroštátny
súd
poznamenáva,
že
vyhláška č. 172/2015
bola v roku
2024
zmenená.(11) Zoznam
potravín,
na
ktoré
sa
vzťahuje
povinnosť
predchádzajúceho
oznámenia,
sa
zredukoval
na
5
potravín,
medzi
ktorými
sú
naďalej
uvedené
potravinové
doplnky, a to z dôvodu
rizika
možnej
prítomnosti
anabolík,
farmaceutických
výrobkov,
hormónov a iných
nebezpečných
kontaminantov,
ako
sú
ťažké
kovy
alebo
aromatické
uhľovodíky.(12) Vnútroštátny
súd
sa
však
pýta,
či
to
postačuje
na
odôvodnenie
ich
zaradenia
na
zoznam
potravín,
na
ktoré
sa
vzťahuje
oznamovacia a informačná
povinnosť.
11.      Za
týchto
podmienok
Nejvyšší správní soud (Najvyšší
správny
súd,
Česká
republika)
rozhodol
prerušiť
konanie a rozhodnutím
doručeným
do
kancelárie
Súdneho
dvora
24. septembra
2024
položil
Súdnemu
dvoru
túto
prejudiciálnu
otázku:
„Bráni článok 34 ZFEÚ s prihliadnutím
na článok 36 ZFEÚ a článok 9 ods. 7
[nariadenia
2017/625]
takej
právnej
úprave
členského
štátu,
ktorá
príjemcovi
potravinových
doplnkov z iného
členského
štátu
ukladá
všeobecnú
povinnosť
oznámiť
ich
príchod
na
miesto
určenia
aspoň
24
hodín
vopred a poskytnúť
pritom
údaje
potrebné
na
analýzu
rizika a plánovanie
úradných
kontrol?“
12.      Písomné
pripomienky
predložili
PRAGON,
česká
vláda a Európska
komisia,
ktoré
takisto
predniesli
ústne
pripomienky
na
pojednávaní,
ktoré
sa
konalo
pred
Súdnym
dvorom
18. septembra
2025.
II.    Analýza
13.      Z českej
právnej
úpravy
vyplýva,
že
ak
hospodárske
subjekty
dovážajú
na
české
územie
určité
potraviny,
medzi
ktoré
patria
aj
potravinové
doplnky,
sú o ich
príchode
povinné
informovať
Štátnu
poľnohospodársku a potravinársku
inšpekciu
najmenej
24
hodín
pred
príchodom
uvedených
potravín
na
miesto
určenia.(13) Príjemca
potravín
pochádzajúcich z iného
členského
štátu
alebo z tretej
krajiny
musí
tomuto
orgánu
oznámiť, o aký
druh
potravín
ide,
dodané
množstvo,
členský
štát
alebo
tretiu
krajinu
pôvodu,
ako
aj
názov a adresu
odosielateľa,
názov,
adresu a identifikačné
číslo
príjemcu
dovezených
potravín a napokon
dátum
príchodu
na
miesto
určenia.
Tieto
informácie
musia
byť
poskytnuté
prostredníctvom
formulára,
ktorý
sa
vyplňuje
online.(14)
14.      PRAGON
má
teda
ako
dovozca
potravinových
doplnkov
povinnosť
systematicky
oznamovať
každý
príchod
potravinových
doplnkov z iných
členských
štátov.
Bez
toho,
aby
jej
česká
vláda
oponovala,
PRAGON
vo
svojich
písomných
podaniach
uviedla,
že
od
21. septembra
2016
vykonala
142
oznámení.
15.      Svojou
jedinou
prejudiciálnou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd,
ktorému
bola
vec
predložená
po
druhýkrát v rámci
toho
istého
vnútroštátneho
sporu,
pýta
Súdneho
dvora
na
zlučiteľnosť
českej
právnej
úpravy,
ktorú
som
práve
opísal, s právom
Únie.
Vzhľadom
na
to,
že
tento
súd
vo
svojej
otázke
odkazuje
tak
na
ustanovenia
primárneho
práva,
ako
aj
na
nariadenie
2017/625,
je
potrebné
vymedziť
rámec
analýzy s cieľom
určiť
normu
práva
Únie, z hľadiska
ktorej
bude
potrebné
preskúmať
českú
právnu
úpravu.
A.      Určenie rámca analýzy
16.      Na
úvod
treba
uviesť,
že
podľa
ustálenej
judikatúry
pokiaľ
bola
určitá
oblasť
predmetom
úplnej
harmonizácie
na
úrovni
Únie,
každé
vnútroštátne
opatrenie,
ktoré
sa
jej
týka,
sa
musí
posudzovať s ohľadom na ustanovenia
tohto
harmonizačného
opatrenia, a nie s ohľadom na primárne
právo(15).
17.      Súhlasím s názorom
českej
vlády a Komisie,
že
uvádzané
ustanovenia
primárneho
práva – konkrétne články 34 a 36 ZFEÚ – nepredstavujú
rámec
analýzy
na
zodpovedanie
prejudiciálnej
otázky
položenej
Súdnemu
dvoru.
18.      Keďže
totiž
ide o úradné
kontroly,
ktorých
cieľom
je
zabezpečiť
dodržiavanie
potravinového
práva
Únie(16),
ide o oblasť,
ktorá
bola
harmonizovaná
nariadením
2017/625.
19.      Odôvodnenie
3
tohto
nariadenia
pripomína,
že
„v právnych
predpisoch
Únie
sa
stanovuje
súbor
harmonizovaných
pravidiel s cieľom
zabezpečiť,
aby
potraviny… boli
bezpečné a bezchybné a aby
sa
činnosti,
ktoré
by
mohli
ovplyvniť
bezpečnosť
agropotravinového reťazca…,
vykonávali v súlade s osobitnými
požiadavkami“.
Normotvorca
Únie
ďalej
pripomína,
že
„za
presadzovanie
právnych
predpisov
Únie
týkajúcich
sa
agropotravinového reťazca
zodpovedajú
členské
štáty,
ktorých
príslušné
orgány
prostredníctvom
organizácie
úradných
kontrol
monitorujú a overujú,
či
sa
relevantné
požiadavky
Únie
skutočne
dodržujú a presadzujú“(17).
20.      Okrem
toho z odôvodnenia
16
nariadenia
2017/625
vyplýva,
že
týmto
nariadením
sa
zrušuje a nahrádza
nariadenie
(ES) č. 882/2004(18), v ktorom
„sa
stanovil
jednotný
legislatívny
rámec
na
organizáciu
úradných
kontrol“ a ktoré
„poskytlo… konsolidovaný
právny
rámec
na
podporu
integrovaného
prístupu k vykonávaniu
úradných
kontrol v celom
agropotravinovom reťazci“.
Nariadenie
2017/625
má
za
cieľ
„zracionalizovať a zjednodušiť
celkový
legislatívny
rámec [a]    pravidlá
uplatniteľné
na
úradné
kontroly v špecifických
oblastiach
integrovať
do jedného
legislatívneho
rámca
pre
úradné
kontroly“(19).
21.      Z toho
vyplýva
výslovná
vôľa
normotvorcu
Únie
„zriad[iť]
harmonizovan[ý]
rám[ec]
Únie
pre
organizáciu
úradných
kontrol… v celom
agropotravinovom reťazci“(20) a „zabezpeč[iť]
harmonizovan[ý]
prístu[p] v súvislosti s úradnými
kontrolami a inými
úradnými
činnosťami
vykonávanými s cieľom
zabezpečiť
uplatňovanie
právnych
predpisov
Únie
týkajúcich
sa
agropotravinového reťazca“(21).
22.      Nariadenie
2017/625 v súlade
so
svojím článkom 1 ods. 1 písm. a)
stanovuje
pravidlá
vykonávania
úradných
kontrol a uplatňuje
sa
na
„úradné
kontroly
vykonávané
na
overovanie
dodržiavania
pravidiel… s cieľom
uplatňovať
právne
predpisy
Únie v oblastiach… potravín a ich
bezpečnosti“(22).
23.      Článok 2 ods. 1 písm. a)
nariadenia
2017/625
definuje
úradné
kontroly
ako
„činnosti,
ktoré
vykonávajú
príslušné
orgány… na
overenie
toho,
či
prevádzkovatelia
dodržiavajú
toto
nariadenie a pravidlá
uvedené v článku 1 ods. 2“.
24.      Článok 3 nariadenia
2017/625
odkazuje
na
definíciu
potravín v článku 2 nariadenia č. 178/2002,
ktoré
sa
preto
majú
chápať
ako
„akékoľvek
látky
alebo
výrobky,
či
už
spracované,
čiastočne
spracované
alebo
nespracované,
ktoré
sú
určené
na
ľudskú
spotrebu
alebo o ktorých
sa
predpokladá,
že
sú
na
ňu
určené“.
25.      Zaradenie
potravinových
doplnkov
do
kategórie
potravín
je
stanovené
smernicou
Európskeho
parlamentu a Rady
2002/46/ES z 10. júna
2002 o aproximácii
právnych
predpisov
členských
štátov
týkajúcich
sa
potravinových
doplnkov(23), z ktorej
vyplýva,
že
ide o „potraviny,
ktorých
účelom
je
doplňovanie
bežnej
stravy, a ktoré
sú
koncentrovanými
zdrojmi
živín
alebo
iných
látok s nutričným
alebo
fyziologickým
účinkom – samostatne
alebo v kombinácii – predávané
vo
forme
dávok a to
také
formy
ako
sú
kapsule,
pastilky,
tabletky,
pilulky a iné
podobné
formy,
vrecúška s práškom,
ampulky s kvapalinou,
fľaštičky
na
dávkovanie
kvapiek a iné
podobné
formy
kvapalín a práškov
určené
na
príjem v meraných
množstvách v malých
jednotkách“(24).
26.      Z vyššie
uvedených
úvah
vyplýva,
že
právo
Únie a najmä
nariadenie
2017/625
vyčerpávajúcim
spôsobom
harmonizovali
pravidlá
uplatniteľné
na
úradné
kontroly
potravín,
medzi
ktoré
patria
aj
potravinové
doplnky.
27.      Požiadavka
oznámenia
pred
príchodom
potravinových
doplnkov z členského
štátu
Únie
na
české
územie
predstavuje
jeden z postupov
úradných
kontrol v zmysle
nariadenia
2017/625
a,
ako
pripomenula
česká
vláda,
táto
požiadavka
bola
prijatá
na
účely
analýzy
rizika
podľa
nariadenia č. 178/2002.
28.      Keďže
požiadavka
predchádzajúceho
oznámenia
patrí
do
oblasti
upravenej
harmonizačnými
ustanoveniami
nariadenia
2017/625,
musí
sa
posudzovať s ohľadom na ustanovenia
tohto
nariadenia, a najmä
na
jeho článok 9 ods. 7.
B.      O význame a pôsobnosti článku 9 ods. 7 nariadenia 2017/625
29.      Na
účely
výkladu
ustanovenia
práva
Únie
sa
pri
analytickom
postupe
tradične
začína
preskúmaním
jeho
znenia.(25) Pripomínam,
že článok 9 ods. 7
nariadenia
2017/625
stanovuje,
že
členské
štáty
môžu
od
prevádzkovateľov
„v rozsahu
nutnom
na
organizáciu
úradných
kontrol“
žiadať,
aby
ohlásili
príchod
tovaru z iného
členského
štátu
na
územie
ich územie.
Zo
znenia
tohto
ustanovenia
možno
vyvodiť,
že
nariadenie
2017/625
sa
zakladá
na
zásade,
podľa
ktorej
takýto
príchod
nezakladá
povinnosť
predchádzajúceho
informovania
príslušných
orgánov a že
členské
štáty
to
môžu
stanoviť
len
výnimočne.
Členské
štáty,
ktoré
chcú
túto
možnosť
využiť,
sú
povinné
svoj
postup
založiť
na
požiadavkách
vyplývajúcich z organizácie
úradných
kontrol a predchádzajúce
oznámenie o príchode
potravín
je
prípustné
len v rozsahu
nutnom
na
organizáciu
týchto
kontrol.
Keďže
ide o opatrenie
odchyľujúce
sa
od
voľného
pohybu
potravín
na
území
Únie, článok 9 ods. 7
nariadenia
2017/625
treba
vykladať
reštriktívne.
30.      Okrem
toho z normatívneho
kontextu článku 9 ods. 7
nariadenia
2017/625
vyplýva,
že
toto
ustanovenie
patrí
do
článku,
ktorý
je
venovaný
všeobecným
pravidlám
pre
úradné
kontroly.
Príslušné
orgány
musia
vykonávať
úradné
kontroly
všetkých
prevádzkovateľov – ktorí
majú
primárnu
zodpovednosť
za
bezpečnosť
potravín(26) a ktorí
sú
povinní
spolupracovať
pri
vykonávaní
úradných
kontrol(27) – pravidelne,
na
základe
rizika(28) a s vhodnou
frekvenciou
pričom
zohľadnia
identifikované
riziká,
akékoľvek
informácie,
ktoré
naznačujú,
že
by
spotrebitelia
mohli
byť
uvádzaní
do
omylu,
záznamy
prevádzkovateľov z minulosti,
spoľahlivosť a výsledky
vlastných
kontrol,
ktoré
vykonali
prevádzkovatelia,
alebo
akékoľvek
informácie
naznačujúce,
že
mohlo
dôjsť k porušeniu
potravinového
práva
Únie.(29)
31.      Kontroly
sa
musia
vykonávať
„na
akomkoľvek
stupni
výroby,
spracovania,
distribúcie a používania“(30) tovarov a musia
byť
prispôsobené
špecifickým
situáciám, a najmä
tomu,
či
sa
potraviny
už
nachádzajú
na
území
Únie
alebo
naň
vstupujú.(31)
32.      Výklad článku 9 ods. 7
nariadenia
2017/625
je
okrem
toho
potrebné
doplniť o odôvodnenie
37
tohto
nariadenia,
ktoré
odkazuje
na
existenciu
„výnimočných
okolností“,
aby
bolo
možné
zvážiť
možnosť,
že
členské
štáty
budú
vyžadovať
predchádzajúce
informovanie o príchode
tovaru z iných
členských
štátov.
To
je v jasnom
kontraste s povinným a systematickým
predchádzajúcim
oznamovaním,
ktoré
je
inak
stanovené v uvedenom
nariadení
pre
určité
kategórie
potravín
vstupujúcich
do
Únie.(32)
33.      Okrem
toho
odôvodnenie
34
nariadenia
2017/625
vyzýva
príslušné
orgány,
aby
„organizova[li] a vykonáva[li]
činnosti
úradných
kontrol
tak,
že
pritom
zohľadnia
ich
záujmy a obmedzia
uvedenú
záťaž
na
to,
čo
je
potrebné
na
vykonanie
účinných a efektívnych
úradných
kontrol“.
34.      Keďže
spor
vo
veci
samej
sa
týka
potravinových
doplnkov,
normatívny
kontext článku 9 ods. 7
nariadenia
2017/625
je
potrebné
rozšíriť o smernicu
2002/46, z ktorej
na
jednej
strane
vyplýva,
že
členské
štáty
zabezpečia,
aby
sa
potravinové
doplnky
smeli v Únii
predávať
iba v prípade,
že
sú v súlade s pravidlami
stanovenými v tejto
smernici(33), a na
druhej
strane,
že
členské
štáty
môžu
požadovať,
aby
od
výrobcu
alebo
osoby
uvádzajúcej
daný
výrobok
na
trh
na
ich
území,
aby
oznámili
príslušnému
úradu
takéto
uvedenie
na
trh
tým,
že
mu
postúpia
vzor
alebo
označenie
používané
pre
daný
výrobok.(34) V tejto
súvislosti
chcem
poukázať
na
to,
že
potravina,
ktorá
je v súlade s odvetvovými
predpismi
Únie
musí
byť
považovaná
za
bezpečnú(35),
čo
príslušným
orgánom
nebráni v prijatí
vhodných
opatrení
na
zavedenie
obmedzení
na
jej
uvedenie
na
trh
alebo
aby
vyžadovali
jej
stiahnutie z trhu,
„ak
sú
dôvody k podozreniu,
že
potravina
je
nebezpečná
aj
napriek
takej
zhode“(36).
35.      Pokiaľ
ide o teleologický
výklad,
nariadenie
2017/625
upravuje
úradné
kontroly,
ktoré
sú
nevyhnutné
na
zabezpečenie
súladu
potravín s platnými
právnymi
predpismi
Únie, a najmä s pravidlami
stanovenými
na
ochranu
zdravia
ľudí.(37) Toto
nariadenie
nadväzuje
na
nariadenia č. 882/2004,
ktoré
nahrádza a ktorým
„sa
výrazne
zlepšila
efektívnosť
úradných
kontrol,
presadzovanie
právnych
predpisov
Únie
týkajúcich
sa
agropotravinového reťazca
[a]
úroveň
ochrany
pred
rizikami
pre
zdravie
ľudí,
zvierat a rastlín…“(38).
36.      Je
taktiež
potrebné
zohľadniť
skutočnosť,
že
nariadenie
2017/625
bolo
prijaté
na
základe článku 43 ods. 2, článku 114 a článku 168 ods. 4 písm. b)
ZFEÚ.
Normotvorca
Únie
chcel
prijatím článku 9 ods. 7
tohto
nariadenia
dosiahnuť
osobitnú
rovnováhu
medzi
voľným
pohybom
potravín a vysokou
úrovňou
ochrany
zdravia
ľudí a zvierat,
ako
aj
životného
prostredia.(39) Normotvorca
Únie
tiež
dbal
na
zabezpečenie
vysokej
úrovne
ochrany
spotrebiteľov a zachovanie
ich
dôvery.(40)
37.      Z vyššie
uvedených
úvah
vyplýva,
že článok 9 ods. 7
nariadenia
2017/625 v sekundárnom
práve
konkretizuje
hospodársku
ústavnú
paradigmu
Únie.
Preto
sa
má
vykladať s prihliadnutím
na
tieto
základné
prvky:
úsilie o dosiahnutie
vysokej
úrovne
ochrany
ľudského
zdravia v kontexte
fungujúceho
vnútorného
trhu;
požiadavka
účinných
kontrol
pri
súčasnom
zachovaní
ochrany
prevádzkovateľov
pred
nadmernou
administratívnou
záťažou a napokon
diferencovaný
právny
režim
pre
tovar,
ktorý
sa
už
nachádza
na
území
Únie a ktorý
už
podlieha
odvetvovým
normám.
38.      S ohľadom na tieto
základné
prvky
je
teraz
potrebné
preskúmať
právnu
úpravu, o ktorú
ide
vo
veci
samej.(41)
C.      O zlučiteľnosti vnútroštátnej právnej úpravy dotknutej vo veci samej s článkom 9 ods. 7 nariadenia 2017/625
39.      Podľa
českej
vlády
vnútroštátne
orgány
potrebujú
predchádzajúce
oznámenie a sprievodné
informácie
na
to,
aby
zabezpečili
účinnosť
kontrol
dodržiavania
požiadaviek
potravinového
práva a najmä
bezpečnosti
potravín.
Toto
oznámenie
je
nevyhnutné,
aby
bolo
možné
organizovať
kontroly
priamo
od
prvého
článku
distribučného
reťazca
na
území
dotknutého
členského
štátu,
keďže
príslušné
orgány
nie
sú o týchto
potravinách
vopred
informované.
40.      Na
úvod
zdôrazňujem,
že
je
pravda,
že
systém
systematického
predchádzajúceho
oznamovania
by
umožňoval
dokonalé
informovanie
vnútroštátnych
orgánov
zodpovedných
za
organizáciu
úradných
kontrol.
Takýto
systém
by
však v takom
prípade
nezohľadňoval
druhý
cieľ
sledovaný
normotvorcom
Únie,
ktorý
sa
týka
fungovania
vnútorného
trhu.
41.      Vyhláška č. 172/2015
navyše
nezohľadňuje
pôvod
potravín a ukladá
prevádzkovateľom
rovnakú
povinnosť
predchádzajúceho
oznamovania,
či
už
ide o potraviny
pochádzajúce z členského
štátu
Únie,
alebo o potraviny
pochádzajúce z tretích
krajín.(42) Tento
nedostatok
rozlišovania
podľa
pôvodu
potravín
nie
je v súlade s nariadením
2017/625.(43)
42.      Okrem
toho
sa
vnútroštátna
právna
úprava, o ktorú
ide
vo
veci
samej,
zdá
byť
nedostatočne
cielená,
pokiaľ
ide o potraviny,
na
ktoré
sa
vzťahuje,
ako
aj o údajné
nebezpečenstvá a lehotu, v ktorej
sa
predchádzajúce
oznámenie
vyžaduje.
43.      Na
jednej
strane
sa
totiž
podriadenie
všetkých
potravinových
doplnkov
tejto
požiadavke
nejaví
ako
„nutn[é]“,
keďže v rámci
týchto
doplnkov
by
malo
byť
možné
rozlíšiť
tie,
ktoré
si
vyžadujú
väčší
dohľad, a teda
aj
kontroly.
Smernica
2002/46
napríklad
stanovuje,
že
„členské
štáty
môžu v súlade s predpismi
Zmluvy
naďalej
uplatňovať
existujúce
vnútroštátne
obmedzenia
alebo
zákazy,
týkajúce
sa
obchodu s potravinovými
doplnkami
obsahujúcimi
vitamíny a minerály
nezahrnuté
do
zoznamu v prílohe I alebo
vo
formách,
ktoré
nie
sú
zahrnuté v prílohe II“(44).
44.      Ďalej
chcem
poznamenať,
že
zo
spisu
nevyplýva,
že
by
Česká
republika
využila
možnosť,
ktorú s cieľom
uľahčiť
kontroly
ponúka
smernica
2002/46, a to
požadovať
postúpenie
vzoru
označenia(45),
ktoré
by
už
mohlo
pre
orgány
predstavovať
primárny
zdroj
informácií.
Vzhľadom
na
túto
možnosť
poskytovanú
právom
Únie,
sa
českej
vláde
nepodarilo
preukázať,
prečo
sa
podriadenie
všetkých
potravinových
doplnkov
oznamovacej
povinnosti
pred
ich
príchodom
na
české
územie
javí
ako
nutné
na
vykonávanie
úradných
kontrol.(46)
45.      Na
druhej
strane,
pokiaľ
ide o údajné
riziká,
chcem
poukázať
aj
na
to,
že
česká
vláda
sa
opiera o príliš
všeobecné
tvrdenia,
podľa
ktorých
potravinové
doplnky
často
obsahujú
veľmi
koncentrované
dávky
výrobkov a prítomnosť
anabolík,
liekov,
hormónov a iných
zakázaných
výrobkov
alebo
iných
zakázaných
foriem
minerálov,
kovov,
kontaminantov
alebo
aromatických
uhľovodíkov.
46.      Napokon
systematická
povinnosť
predchádzajúceho
oznamovania,
ktorá
sa
trvalo
vzťahuje
na
celú
kategóriu
potravín,
sa
nezdá
byť v súlade s duchom,
ktorý
viedol k prijatiu článku 9 ods. 7
nariadenia
2017/625,
keďže
je
presným
opakom
opatrenia,
ktoré
je
„nutn[é]“
na
organizáciu
úradných
kontrol, a keďže
nepredpokladá
žiadne
pravidelné
prehodnotenie
situácie
podľa
presne
stanoveného a pravidelného
harmonogramu.
47.      Okrem
toho,
že
táto
povinnosť
nie
je
dostatočne
cielená,
po
prečítaní
štatistických
údajov
obsiahnutých v tabuľke
poskytnutej
spoločnosťou
PRAGON,
je
tiež
ťažké
získať
presvedčenie o jej
nutnosti.(47) Z tejto
tabuľky
vyplýva,
že v roku
2015
bolo
českým
orgánom
predložených
175 938
oznámení,
pričom
bolo
vykonaných
3 128
kontrol. V roku
2022
bolo
tým
istým
orgánom
doručených
280 202
oznámení a kontrol
bolo
vykonaných
767.
Medzi
rokmi
2015
až
2022
sa
počet
oznámení
zvýšil o 59 %,
zatiaľ
čo v tom
istom
období
sa
počet
kontrol
znížil o 75 %.(48) Česká
vláda
na
pojednávaní
uznala,
že
kontrola
sa
vykonáva
len v prípade
0,5 % oznámených
dovozov,
pričom
vysvetlila,
že
oznámenie v lehote
24
hodín
pred
dovozom
umožňuje
orgánom
analyzovať
riziko a na
základe
sprievodných
informácií k oznámeniu
určiť
či
kontrola
je
alebo
nie
je
potrebná.
Zdá
sa
mi,
že
česká
vláda
tým
implicitne
pripustila
zjavný
nepomer
medzi
počtom
oznámení,
ktoré
prevádzkovatelia
museli
roky
predkladať, a počtom
skutočne
vykonaných
kontrol.
48.      Okrem
toho
priznávam,
že
údajná
nebezpečnosť,
ako
je
pripomenutá
vyššie(49),
sa
mi
nezdá
byť
príliš
podložená
konštatovaním,
že
iba
0,5 % oznámení
viedlo
české
orgány k rozhodnutiu o kontrole.(50)
49.      Treba
teda
dospieť k záveru,
že
právna
úprava, o ktorú
ide
vo
veci
samej,
nerešpektuje
striktnú
požiadavku
nutnosti
uvedenú v článku 9 ods. 7
nariadenia
2017/625, z ktorej
jednoznačne
vyplýva,
že
povinnosť
oznamovať
príchody
potravín
nemôže
byť
systematická a nepretržitá,
ale
musí
byť
založená
na
osobitných a dočasných
okolnostiach, a to
len v rozsahu, v akom
je
to
nevyhnutné
na
vykonávanie
úradných
kontrol
stanovených v tomto
nariadení.(51)
III. Návrh
50.      Vzhľadom
na
predchádzajúce
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
otázku,
ktorú
položil
Nejvyšší správní soud (Najvyšší
správny
súd,
Česká
republika),
takto:
Článok 9 ods. 7
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2017/625 z 15. marca 2017 o úradných
kontrolách a iných
úradných
činnostiach
vykonávaných
na
zabezpečenie
uplatňovania
potravinového a krmivového
práva a pravidiel
pre
zdravie
zvierat a dobré
životné
podmienky
zvierat,
pre
zdravie
rastlín a pre
prípravky
na
ochranu
rastlín, o zmene
nariadení
Európskeho
parlamentu a Rady
(ES) č. 999/2001,
(ES) č. 396/2005,
(ES) č. 1069/2009,
(ES) č. 1107/2009,
(EÚ) č. 1151/2012,
(EÚ) č. 652/2014,
(EÚ)
2016/429 a (EÚ)
2016/2031,
nariadení
Rady
(ES) č. 1/2005 a (ES) č. 1099/2009 a smerníc
Rady
98/58/ES,
1999/74/ES,
2007/43/ES,
2008/119/ES a 2008/120/ES a o zrušení
nariadení
Európskeho
parlamentu a Rady
(ES) č. 854/2004 a (ES) č. 882/2004,
smerníc
Rady
89/608/EHS,
89/662/EHS,
90/425/EHS,
91/496/EHS,
96/23/ES,
96/93/ES a 97/78/ES a rozhodnutia
Rady
92/438/EHS
(nariadenie o úradných
kontrolách)
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že:
bráni
právnej
úprave,
ktorá
stanovuje
všeobecnú a nepretržitú
povinnosť
systematického
predchádzajúceho
oznamovania
príchodu
celej
kategórie
potravín,
akou
sú
potravinové
doplnky,
na
vnútroštátne
územie,
ktorá
je
spojená s povinnosťou
poskytnúť
informácie,
ktoré
sú
považované
za
potrebné
na
účely
analýzy
rizika a plánovanie
úradných
kontrol.
1      Jazyk
prednesu:
francúzština.
2      Pozri
https://www.towardsfnb.com/insights/europe‑dietary‑supplements‑market.
3      Zo
spisu,
ktorý
má
Súdny
dvor k dispozícii,
vyplýva,
že
ide o vyhlášku č. 172/2015 v znení
účinnom
do
31. augusta
2024,
teda v znení
vyhlášky č. 141/2017.
4      Ustanovenie § 3d ods. 3
zákona o potravinách
stanovuje,
že
„prevádzkovateľ
potravinárskeho
podniku,
ktorý v mieste
určenia
prijíma
potraviny
vymedzené
vykonávacím
právnym
predpisom z iného
členského
štátu
Európskej
únie
alebo z tretej
krajiny,
je
povinný
informovať
orgán
dozoru
príslušný
podľa § 16 ods. 4
alebo
5 o ich
príchode v súlade s vykonávacím
právnym
predpisom,
ktorý
na
základe
analýzy
rizika
podľa článku 3 nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady
(ES) č. 178/2002
[z 28. januára
2002,
ktorým
sa
ustanovujú
všeobecné
zásady a požiadavky
potravinového
práva,
zriaďuje
Európsky
úrad
pre
bezpečnosť
potravín a stanovujú
postupy v záležitostiach
bezpečnosti
potravín
(Ú. v. ES L 31,
2002, s. 1)]
určí
druh
potraviny,
termín,
rozsah a spôsob
informovania v rozsahu
nevyhnutnom
na
organizáciu
úradných
kontrol“.
5      Ustanovenie § 1 ods. 1
vyhlášky č. 172/2015
stanovuje,
že
táto
vyhláška
„upravuje
rozsah
informačných
povinností
prevádzkovateľa
potravinárskeho
podniku v mieste
určenia
… v nadväznosti
na
priamo
uplatniteľný
predpis
Európskej
únie“.
Ustanovenie § 1 ods. 3
tejto
vyhlášky
spresňuje,
že
uvedená
vyhláška
„sa
vzťahuje
len
na
prípady,
ak
je
miesto
určenia
miestom
prvého
prijatia“.
6      Vyhláška č. 172/2015 v znení
uplatniteľnom
na
spor
vo
veci
samej
sa
vzťahovala
na
určité
druhy
čerstvého
ovocia,
určité
druhy
čerstvej
zeleniny,
zemiaky,
mak,
potravinové
doplnky,
ako
aj
takmer
všetky
potraviny
živočíšneho
pôvodu.
7      Ako
vyplýva z § 2
vyhlášky č. 172/2015.
8      Ako
vyplýva z § 2 ods. 1
vyhlášky č. 172/2015.
9      V § 1 ods. 2
tejto
vyhlášky
sa
uvádza
zoznam
potravín,
ktoré
pred
ich
príchodom
na
české
územie
podliehajú
oznamovacej
povinnosti.
Písmeno
e)
tohto
zoznamu
sa
konkrétne
týka
potravinových
doplnkov.
Z § 2 ods. 1 písm. g)
zákona o potravinách
vyplýva,
že
potravinovým
doplnkom
je
„potravina
určená
na
doplnenie
bežnej
stravy a ktorá
je
koncentrovaným
zdrojom
vitamínov a minerálnych
látok
alebo
iných
látok s výživovým
alebo
fyziologickým
účinkom,
obsiahnutých v potravine
samostatne
alebo v kombinácii,
určená
na
priamu
spotrebu v malých
odmeraných
množstvách“.
10      Nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2017/625 z 15. marca 2017 o úradných
kontrolách a iných
úradných
činnostiach
vykonávaných
na
zabezpečenie
uplatňovania
potravinového a krmivového
práva a pravidiel
pre
zdravie
zvierat a dobré
životné
podmienky
zvierat,
pre
zdravie
rastlín a pre
prípravky
na
ochranu
rastlín, o zmene
nariadení
Európskeho
parlamentu a Rady
(ES) č. 999/2001,
(ES) č. 396/2005,
(ES) č. 1069/2009,
(ES) č. 1107/2009,
(EÚ) č. 1151/2012,
(EÚ) č. 652/2014,
(EÚ)
2016/429 a (EÚ)
2016/2031,
nariadení
Rady
(ES) č. 1/2005 a (ES) č. 1099/2009 a smerníc
Rady
98/58/ES,
1999/74/ES,
2007/43/ES,
2008/119/ES a 2008/120/ES a o zrušení
nariadení
Európskeho
parlamentu a Rady
(ES) č. 854/2004 a (ES) č. 882/2004,
smerníc
Rady
89/608/EHS,
89/662/EHS,
90/425/EHS,
91/496/EHS,
96/23/ES,
96/93/ES a 97/78/ES a rozhodnutia
Rady
92/438/EHS
(nariadenie o úradných
kontrolách)
(Ú. v. EÚ L 95,
2017,
s. 1). V čase
vykonania
kontroly, o ktorú
ide
vo
veci
samej,
bolo
nariadenie
2017/625
zmenené
delegovaným
nariadením
Komisie
(EÚ)
2019/478
zo
14. januára
2019,
ktorým
sa
mení
nariadenie
[2017/625]
pokiaľ
ide o kategórie
zásielok,
ktoré
sa
majú
podrobiť
úradným
kontrolám
na
hraničných
kontrolných
staniciach
(Ú. v. EÚ L 82,
2019,
s. 4),
ako
aj
delegovaným
nariadením
Komisie
(EÚ)
2019/2127 z 10. októbra
2019,
ktorým
sa
mení
nariadenie
[2017/625]
pokiaľ
ide o dátum
uplatňovania
určitých
ustanovení
smerníc
Rady
91/496/EHS,
97/78/ES a 2000/29/ES
(Ú. v. EÚ L 321,
2019,
s. 111).
Článok 9 ods. 7
nariadenia
2017/625
stanovuje,
že
„členské
štáty
určenia
môžu
od
prevádzkovateľov,
ktorým
boli
dodané
zvieratá
alebo
tovar z iného
členského
štátu,
žiadať,
avšak
len v rozsahu
nutnom
na
organizáciu
úradných
kontrol,
aby
ohlásili
príchod
takýchto
zvierat
alebo
tovaru“.
11      Vyhláškou č. 235/2024.
12      Ako
vyplýva z dôvodovej
správy k vyhláške č. 235/2024,
ktorá
nadobudla
účinnosť
1. septembra
2024.
13      Zo
spisu,
ktorý
má
Súdny
dvor k dispozícii,
vyplýva,
že
česká
právna
úprava
pôvodne
stanovovala
oznamovaciu
povinnosť
48
hodín
pred
príchodom
na
územie:
pozri bod 5 návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ako
aj bod 46
písomných
pripomienok
českej
vlády.
14      Pozri bod 5 návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania.
15      Pozri
rozsudky
zo
14. decembra
2004,
Komisia/Nemecko
(C‑463/01,
EU:C:2004:797, bod 36 a citovaná
judikatúra); z 11. júla
2019,
Komisia/Grécko
(Tsipouro)
(C‑91/18,
EU:C:2019:600, bod 44 a citovaná
judikatúra); z 19. januára
2023,
CIHEF a i.
(C‑147/21,
EU:C:2023:31, bod 26), a z 20. marca 2025,
Anib a i.
(C‑728/22
až C‑730/22,
EU:C:2025:200, bod 65 a citovaná
judikatúra).
16      Ako
sa
uvádza v článku 3 ods. 1
nariadenia
č. 178/2002.
Pozri
tiež článok 3 ods. 1
nariadenia
2017/625.
17      Odôvodnenie
15
nariadenia
2017/625.
18      Nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady z 29. apríla
2004 o úradných
kontrolách
uskutočňovaných s cieľom
zabezpečiť
overenie
dodržiavania
potravinového a krmivového
práva a predpisov o zdraví
zvierat a o starostlivosti o zvieratá
(Ú. v. EÚ L 165,
2004, s. 1).
19      Odôvodnenie
19
nariadenia
2017/625.
20      Odôvodnenie
20
nariadenia
2017/625.
Myšlienka
jednotného
legislatívneho
rámca
je
zopakovaná v odôvodnení
43
tohto
nariadenia.
21      Odôvodnenie
99
nariadenia
2017/625.
22      Článok 1 ods. 2 písm. a)
nariadenia
2017/625.
23      Ú. v. ES L 183,
2002, s. 51.
24      Článok 2 písm. a)
smernice
2002/46.
25      Z rozsiahlej
judikatúry
pozri
rozsudok
zo
4. septembra
2025,
Kwizda Pharma
II
(C‑451/24,
EU:C:2025:663, bod 55 a citovaná
judikatúra).
26      Pozri
odôvodnenie
30 a článok 17 ods. 1
nariadenia č. 178/2002.
Pokiaľ
ide o právnu
úpravu
Únie
týkajúcu
sa
hygieny
potravín,
pozri
tiež
rozsudok
zo
6. októbra
2011,
Albrecht a i.
(C‑382/10,
EU:C:2011:639, bod 20).
27      Pozri článok 15
nariadenia č. 2017/625.
28      Riziko
je
definované
ako
„funkcia
pravdepodobnosti
nepriaznivého
vplyvu
na
zdravie
ľudí,
zvierat
alebo
rastlín,
na
dobré
životné
podmienky
zvierat
alebo
na
životné
prostredie v dôsledku
nebezpečenstva a závažnosti
tohto
pôsobenia“
(článok 3 bod 24
nariadenia
2017/625).
Analýza
rizík
je
definovaná
ako
„postupy
pozostávajúce z troch
navzájom
prepojených
zložiek:
vyhodnotenie
rizika,
riadenie
rizika a oznámenie o riziku“
(článok 3 bod 10
nariadenia č. 178/2002).
29      Pozri článok 9 ods. 1 písm. a)
až
e)
nariadenia
2017/625.
30      Článok 10 ods. 1 písm. a)
nariadenia
2017/625.
31      Pozri článok 9 ods. 6
nariadenia č. 2017/625.
32      Pozri
odôvodnenie
53, článok 47 ods. 1, článok 56 ods. 3 písm. a) a článok 56 ods. 4
nariadenia
2017/625.
Komisia
prijala
delegované
nariadenie
Komisie
(EÚ)
2024/2104 z 27. júna
2024,
ktorým
sa
dopĺňa
nariadenie
[2017/625],
pokiaľ
ide o prípady,
keď
môžu
príslušné
orgány
požadovať
od
prevádzkovateľov,
aby
oznámili
príchod
určitého
tovaru
vstupujúceho
do
Únie, a o podmienky,
za
ktorých
tak
môžu
urobiť
(Ú. v. EÚ L 2024/2104).
33      Pozri článok 3 smernice
2002/46.
34      Pozri článok 10
smernice
2002/46.
35      Pozri článok 14 ods. 7
nariadenia č. 178/2002.
36      Článok 14
ods. 8
nariadenia
č. 178/2002.
37      Pokiaľ
ide o kontroly
pri
vstupe
do
Únie,
pozri
odôvodnenie
53
nariadenia
2017/625.
38      Odôvodnenie
16
nariadenia
2017/625.
39      Pozri
analogicky
rozsudok z 19. januára
2023,
CIHEF
a i.
(C‑147/21,
EU:C:2023:31,
bod 64).
40      Pozri
odôvodnenia
2 a 3, článok 1 ods. 2 písm. a) a článok 9 ods. 1 písm. b)
nariadenia
2017/625.
41      Ako
uviedol
vnútroštátny
súd,
zdá
sa,
že
Komisia
už
súlad
tejto
právnej
úpravy s právom
Únie
spochybnila,
keď
24. januára
2019
zaslala
Českej
republike
formálnu
výzvu. V čase
prednesu
týchto
návrhov
sa
konanie
(‚ktoré
je
podľa
tvrdení
Komisie
na
pojednávaní v súčasnosti
„zmrazené“)
stále
nachádza v štádiu
pred
podaním
žaloby a posledný
formálny
úkon
tohto
konania
pochádza z novembra
2021.
42      Zo
zásahu
Komisie
pri
prijímaní
delegovaného
nariadenia
2024/2104
možno
vyvodiť,
že
aj
na
potraviny z tretích
krajín,
pre
ktoré
nariadenie
2017/625
nestanovuje
povinnosť
oznámiť
príchod
na
územie
Únie,
sa
takáto
povinnosť
môže
vzťahovať
len
za
podmienok
stanovených v tomto
delegovanom
nariadení.
43      Pozri
bod 37
vyššie.
44      Článok 4 ods. 7
smernice
2002/46/ES.
45      Pozri
bod 34
vyššie.
46      Pripomínam
tiež,
že z článku 11
smernice
2002/46
vyplýva,
že
bez
toho,
aby
bol
dotknutý článok 4 ods. 7
tejto
smernice,
„členské
štáty
nesmú…
zakázať a ani
obmedziť
obchodovanie s výrobkami
uvedenými v článku 1,
ktoré
sú v súlade s touto
smernicou“.
47      Pozri
s. 13
písomných
pripomienok
spoločnosti
PRAGON.
48      V poslednom
stĺpci
tejto
tabuľky
je
uvedený
počet
kontrol
týkajúcich
sa
dovozov z iných
členských
štátov
Únie. V roku
2022
sa
týchto
dovozov
týkalo
667
zo
767
vykonaných
kontrol.
Česká
vláda,
ktorá
bola
vyzvaná,
aby
sa k tejto
otázke
vyjadrila
na
pojednávaní,
uviedla,
že
tomuto
údaju
nerozumie,
keďže
dovoz z tretích
krajín
podlieha
systematickým
kontrolám.
49      Pozri
bod 45
vyššie.
50      O to
viac,
že
spomedzi
týchto
0,5 % oznámení,
po
ktorých
nasledovala
kontrola,
pravdepodobne
ešte
menší
počet
viedol
ku
konštatovaniu
nesúladu.
51      Pozri v tom
istom
zmysle
rozsudok z 20. októbra
2005,
Komisia/Švédsko
(C‑111/03,
EU:C:2005:619, bod 59).