62005CC0205_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Úvod
1. Tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwy (sociálny súd Longwy, Francúzsko, ďalej len „vnútroštátny súd“) žiada Súdny dvor o výklad nariadenia Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva(2) vo svetle článkov 39 ES a 42 ES.
2. Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pánom Nemcom a caisse régionale d’assurance maladie du Nord-Est (regionálna zdravotná poisťovňa Sever-Východ, ďalej len „CRAM“). CRAM rozhodla, že pán Nemec má nárok na príspevok podľa francúzskeho zákona o odškodnení bývalých pracovníkov vystavených pôsobeniu azbestu. Výšku tohto príspevku vypočítala podľa pokynov správneho orgánu na základe poslednej mzdy, ktorú pán Nemec poberal v rokoch 1993/1994 vo Francúzsku. Pán Nemec sa domnieva, že základom pre výpočet by mala byť jeho posledná mzda poberaná v Belgicku v rokoch 2003/2004, ktorá je podstatne vyššia.
3. Vnútroštátny súd má pochybnosti, či je nezohľadnenie časovo poslednej mzdy pána Nemca poberanej v Belgicku pri výpočte nárokov zlučiteľné s nariadením č. 1408/71 a právom na voľný pohyb podľa článku 39 a nasl. ES.
II – Právny rámec
A – Právo Spoločenstva
1. Primárne právo
4. Článok 39 ods. 1 a 2 ES znejú:
„1. Zabezpečí sa voľný pohyb pracovníkov v rámci Spoločenstva.
2. Voľný pohyb pracovníkov zahŕňa zrušenie akejkoľvek diskriminácie pracovníkov členských štátov na základe štátnej príslušnosti, pokiaľ ide o zamestnanie, odmenu za prácu a ostatné pracovné podmienky.“
5. Článok 42 ES upravuje:
„Rada v súlade s postupom uvedeným v článku 251 prijme v oblasti sociálneho zabezpečenia opatrenia, ktoré sú nevyhnutné na poskytnutie voľného pohybu pracovníkov; za týmto účelom uzavrie dohody, ktoré migrujúcim pracovníkom a na nich závislým osobám zabezpečia:
a) započítanie všetkých období braných do úvahy podľa zákonov príslušných krajín za účelom získania a trvania nároku na dávky a vypočítanie ich výšky;
b) vyplácanie dávok osobám s bydliskom na území členských štátov.
Rada sa počas postupu uvedeného v článku 251 uznáša jednomyseľne.“
2. Nariadenie č. 1408/71
6. Článok 1 nariadenia č. 1408/71 podáva okrem iného nasledovné definície:
„…
a) ‚zamestnanec‘ a ‚samostatne zárobkovo činná osoba‘ znamená:
i) každú osobu povinne alebo voliteľne nepretržite poistenú pre prípad jednej alebo viacerých nepredvídaných udalostí, pokrytých časťami systému sociálneho zabezpečenia pre zamestnancov alebo samostatne zárobkovo činné osoby alebo v rámci osobitného systému pre štátnych zamestnancov;
…
j) ‚právne predpisy‘ znamenajú zákony, nariadenia a iné právne predpisy, ako aj ostatné súčasné a budúce ustanovenia na vykonanie opatrení každého členského štátu, vzťahujúce sa na časti a systémy sociálneho zabezpečenia upravené článkom 4 ods. 1 a 2 alebo na osobitné nepríspevkové dávky uvedené v článku 4 ods. 2a;
…
o) ‚príslušná inštitúcia‘ znamená:
i) inštitúciu, u ktorej je dotknutá osoba poistená v čase žiadosti o dávku; alebo
ii) inštitúciu, u ktorej je dotknutá osoba oprávnená alebo by bola oprávnená nárokovať si dávky, ak táto osoba alebo jej rodinní príslušníci majú bydlisko na území členského štátu, v ktorom sa inštitúcia nachádza, alebo
…
t) ‚dávky a dôchodky‘ znamenajú všetky dávky a dôchodky vrátane všetkých ich častí, ktoré sa vyplácajú z verejných fondov, valorizačné zvýšenia a doplnkové príspevky, pokiaľ neustanovuje hlava III inak, ako aj paušálne dávky, ktoré sa môžu vyplácať namiesto dôchodkov a platby uskutočnené náhradou príspevkov;“
7. Článok 2 nariadenia upravuje pod nadpisom „Osoby, na ktoré sa nariadenie vzťahuje“ v odseku 1 toto:
„Toto nariadenie sa vzťahuje na zamestnancov alebo samostatne zárobkovo činné osoby alebo študentov, na ktoré sa vzťahuje alebo sa vzťahovali právne predpisy jedného alebo viacerých členských štátov a ktoré sú štátnymi príslušníkmi jedného z členských štátov, alebo ktoré sú osobami bez štátnej príslušnosti, alebo utečencami s bydliskom na území jedného z členských štátov, ako aj na ich rodinných príslušníkov a ich pozostalých.“
8. Článok 4 nariadenia určuje jeho vecnú pôsobnosť okrem iného takto:
„1. Toto nariadenie sa vzťahuje na všetky právne predpisy, ktoré sa týkajú týchto častí sociálneho zabezpečenia:
…
c) dávky v starobe;
…
e) dávky v súvislosti s pracovnými úrazmi a chorobami z povolania,
…“
9. Článok 13 nariadenia upravuje k určeniu uplatniteľných právnych predpisov toto:
„1. Pokiaľ v článkoch 14c a 14f nie je ustanovené inak, osoby, na ktoré sa vzťahuje toto nariadenie, podliehajú právnym predpisom len jedného členského štátu. Tieto právne predpisy sa určia v súlade s ustanoveniami tejto hlavy.
2. Pokiaľ články 14 až 17 neustanovujú inak:
a) na osobu zamestnanú na území jedného členského štátu sa vzťahujú právne predpisy tohto štátu dokonca aj vtedy, ak má bydlisko na území iného členského štátu alebo ak sa sídlo alebo miesto podnikania podniku alebo fyzickej osoby, ktorá ho zamestnáva, nachádza na území iného členského štátu;
…
f) na osobu, ktorá prestane podliehať právnym predpisom členského štátu, bez toho, aby sa na ňu začali vzťahovať právne predpisy iného členského štátu v súlade s jedným z pravidiel stanovených v predchádzajúcich odsekoch alebo v súlade s jednou z výnimiek alebo jedným z osobitných ustanovení, ktoré sú uvedené v článkoch 14 až 17, sa budú vzťahovať právne predpisy členského štátu, na území ktorého má bydlisko, a budú sa na ňu vzťahovať iba tieto predpisy.“
10. Článok 46 s nadpisom „Priznanie dávok“ v odseku 2 okrem iného uvádza:
„V prípade, kde podmienky požadované právnymi predpismi členského štátu na nadobudnutie nároku na dávky sú splnené iba po použití článku 45 a/alebo článku 40 ods. 3, uplatnia sa nasledujúce pravidlá:
a) príslušná inštitúcia vypočíta teoretickú výšku dávky, na ktorú by si mohla dotknutá osoba uplatniť nárok za predpokladu, že všetky doby poistenia a/alebo bydliska dosiahnuté podľa právnych predpisov členských štátov, ktorým zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba podliehali, sa dosiahli v tomto štáte podľa právnych predpisov, ktoré uplatňuje v deň priznania dávky. Ak podľa týchto právnych predpisov výška dávky nezávisí na trvaní dosiahnutých dôb, táto výška sa považuje za teoretickú výšku uvedenú v tomto pododseku.“
11. Článok 47 uvádza v nadpise „Dodatočné ustanovenia pre výpočet dávok“ v odseku 1 okrem iného bližšie:
„Na výpočet teoretickej výšky a pomerných čiastok uvedených v článku 46 ods. 2 sa použijú tieto pravidlá:
…
g) ak sa podľa právnych predpisov členského štátu počítajú dávky na základe priemerných príspevkov, príslušná inštitúcia určí tento priemer s odvolávaním sa iba na tie doby, ktoré boli dosiahnuté podľa právnych predpisov tohto štátu.“
12. Článok 57 ods. 1 nariadenia upravuje:
„Ak osoba, ktorá dostala chorobu z povolania, vykonávala podľa právnych predpisov dvoch alebo viacerých členských štátov činnosť, ktorá svojou povahou môže spôsobiť túto chorobu, dávky, o ktoré môže žiadať táto osoba alebo jej pozostalí, sa priznajú výlučne podľa právnych predpisov posledného z týchto štátov, ktorého podmienky sú splnené, pričom, ak je to vhodné, sa zohľadnia ustanovenia odsekov 2 až 5.“
13. Článok 58 ods. 1 nariadenia uvádza v nadpise „Výpočet peňažných dávok“ toto:
„Príslušná inštitúcia členského štátu, ktorého právne predpisy ustanovujú, že výpočet peňažných dávok vychádza z priemerného zárobku, určí takéto priemerné zárobky výlučne poukázaním na zárobky, ktoré boli potvrdené, že boli vyplatené počas dôb dosiahnutých podľa uvedených právnych predpisov.“
14. Článok 68 ods. 1 nariadenia upravuje, rovnako pod nadpisom „Výpočet dávok“ [„Výpočet peňažných dávok“ – neoficiálny preklad ] toto:
„Príslušná inštitúcia členského štátu, ktorého právne predpisy ustanovujú, že výpočet dávok vychádza z výšky predchádzajúceho zárobku, zohľadní výlučne zárobok, ktorý dotknutá osoba poberala v súvislosti so svojím posledným zamestnaním na území tohto štátu. Ak dotknutá osoba bola vo svojom poslednom zamestnaní na tomto území menej ako štyri týždne, dávky sa vypočítajú na základe obvyklej mzdy alebo platu zodpovedajúceho v mieste bydliska alebo pobytu nezamestnanej osoby zamestnaniu ekvivalentnému alebo podobnému zamestnaniu, ako mala naposledy na území iného členského štátu.“
3. Nariadenie č. 574/72
15. Nariadenie Rady (EHS) č. 574/72 z 21. marca 1972, ktorým sa stanovuje postup pri vykonávaní nariadenia (EHS) č. 1408/71 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov a ich rodiny, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva(3) obsahuje v článku 15 všeobecné pravidlá pre úhrn dôb (poistenia a bydliska) podľa článku 18 ods. 1, článkov 38, 45 ods. 1 až 3 a článkov 64 a 67 ods. 1 a 2 nariadenia č. 1408/71.
4. Nariadenie č. 883/2004
16. Nariadenie (ES) Európskeho parlamentu a Rady č. 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia(4) určuje v článku 87 ods. 1 okrem iného:
„Podľa tohto nariadenia nevznikajú žiadne nároky na obdobie pred dátumom uplatňovania tohto nariadenia.“
17. Podľa článku 90 ods. 1:
„Nariadenie Rady (EHS) č. 1408/71 sa zrušuje od dátumu uplatňovania tohto nariadenia.
…“
18. Článok 91 nariadenia nakoniec znie:
„Toto nariadenie nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie .
Uplatňuje sa po dátume nadobudnutia účinnosti vykonávacieho nariadenia.“
B – Vnútroštátne právo
19. Zákon č. 98-1194 z 23. decembra 1998 o financovaní sociálneho zabezpečenia na rok 1999(5) zaviedol právnu úpravu predčasného ukončenia pracovnej činnosti v prípade zamestnancov, ktorí boli vystavení pôsobeniu azbestu počas svojej pracovnej činnosti. V relevantnom znení pre tento prípad(6) upravuje zákon v článku 41 príspevky pre (bývalých) zamestnancov, ak
– pracovali na jednom z pracovných miest, kde sa narábalo s azbestom, a ktoré sú uvedené na ministerskom zozname,
– dosiahli stanovený vek, pričom tento vek nemôže byť nižší než päťdesiat rokov a
– prestali vykonávať akúkoľvek pracovnú činnosť.
20. Nárok vzniká už od 50. roku života, ak bola zistená a uznaná choroba z povolania spôsobená azbestom, ktorá je uvedená vo vyššie uvedenom zozname.
21. Výška príspevku sa vypočítava na základe priemernej hrubej mzdy žiadateľa dosahovanej v posledných dvanástich mesiacoch jeho pracovnej činnosti. Vykonávací dekrét č. 99-247 z 29. marca 1999 o príspevku v prípade predčasného ukončenia pracovnej činnosti pre pracovníkov, ktorí boli vystavení pôsobeniu azbestu(7), upresňuje spôsob výpočtu.(8)
22. Peňažné príspevky sa vyplácajú až dovtedy, kým poberateľ nesplní predpoklady pre poberanie starobného dôchodku v plnej výške. Na financovanie príspevkov bol zriadený fond, ktorý čerpá čiastočne z finančných zdrojov vypočítaných z pevnej percentuálnej sadzby odvádzaných príjmov zo spotrebných daní a čiastočne z príspevkov na sociálne poistenie vyberaných z titulu pracovných úrazov a chorôb z povolania. Tento podiel sa každoročne určuje zákonom o financovaní sociálneho poistenia.
23. Obežník č. DSS/4B/99/332 z 9. júna 1999(9) o uplatňovaní ustanovení zákona a vykonávacieho dekrétu obsahuje administratívne pokyny pre priznanie, výpočet a vyplácanie príspevku regionálnymi zdravotnými poisťovňami. Pre výpočet výšky nároku v obdobiach výkonu závislej pracovnej činnosti v zahraničí upravuje obežník, že mzda poberaná v zahraničí sa započíta pri výpočte príspevku vtedy, keď podlieha odvodovej povinnosti do francúzskeho sociálneho zabezpečenia. Vo všetkých ostatných prípadoch je potrebné zohľadniť posledné zárobky dosiahnuté vo Francúzsku.
24. Nakoniec, súbeh s inými dávkami, najmä nemocenskými, dávkami v starobe, invalidite, predčasným starobným dôchodkom alebo príspevkom v prípade predčasného ukončenia pracovnej činnosti je vylúčený.
III – Skutkový stav, prejudiciálna otázka a konanie pred Súdnym dvorom
25. Pán Nemec sa narodil v roku 1954, má francúzske štátne občianstvo a býva vo Francúzsku. Počas výkonu svojho povolania pracoval niekoľko rokov v jednom podniku vo Francúzsku, v ktorom bol vystavený pôsobeniu azbestu. Roku 1995 sa u neho zistila a bola uznaná choroba z povolania vyvolaná azbestom.
26. Po zatvorení tohto podniku v roku 1994 si našiel pán Nemec nové zamestnanie v Belgicku, v podniku, ktorého pracovisko bolo od jeho bydliska vo Francúzsku vzdialené približne 10 kilometrov. Tam pracuje dodnes. Počas celej doby svojej činnosti v Belgicku býval pán Nemec vo Francúzsku a platil tam svoje dane.
27. V marci 2004 podal pán Nemec na CRAM žiadosť o príspevok pre pracovníkov vystavených pôsobeniu azbestu podľa článku 41 zákona č. 98-1194. V liste z 13. mája 2004 stanovila CRAM jeho nároky na základe príslušných ustanovení. V súlade s požiadavkami obežníka č. DSS/4B/99/332 sa pri výpočte peňažných dávok zohľadnili iba tie príjmy, ktoré získal z dôvodu svojho výkonu povolania vo Francúzsku do roku 1994.
28. Pred zmierovacou komisiou namietal pán Nemec v odvolaní nezohľadnenie svojich belgických príjmov, toto odvolanie však bolo zamietnuté. Rozhodnutie o odvolaní zo 7. septembra 2004 odkázalo vo svojom odôvodnení rovnako na ustanovenia obežníka.
29. Následne nato podal pán Nemec žalobu na vnútroštátny súd. Tvrdí, že CRAM nedodržala zásadu rovnosti zaobchádzania, ktorá je zakotvená v nariadení č. 1408/71, resp. v nariadení č. 883/2004, a tým došlo k porušeniu práva na voľný pohyb pracovníkov.
30. V rámci tohto sporu žiada Tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwy rozsudkom zo 14. apríla 2005, ktorý bol doručený do kancelárie Súdneho dvora 11. mája 2005, Súdny dvor Európskych Spoločenstiev o rozhodnutie tejto prejudiciálnej otázky:
„Spôsobila CRAM dotknutej osobe ujmu tým, že prijala rozhodnutie, ktoré predstavuje prekážku voľnému pohybu uvedenú v článku 39 [ES], porušenie nariadenia… č. 883/2004 alebo porušenie článku 15 nariadenia… č. 574/72 a ktorým zamietla zohľadniť pánovi Nemcovi mzdy poberané v Belgicku pri výpočte príspevkov pre pracovníkov vystavených pôsobeniu azbestu podľa článku 41 zákona č. 98-1194 z 23. decembra 1998 s odvolaním sa na ustanovenia článku 2 vykonávacieho dekrétu k zákonu č. 99-247 z 29. marca 1999 a obežník DSS/4B/99 č. 332 z 9. júna 1999, keďže z týchto miezd sa neodvádzali príspevky na základe článku L. 242-1 francúzskeho Code de la sécurité sociale?“
31. V konaní pre Súdnym dvorom predložili písomné aj ústne pripomienky F. Nemec, CRAM, francúzska vláda a Komisia. Vláda Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska vyslovila iba ústne pripomienky.
IV – Právne posúdenie
A – O prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania
32. Francúzska vláda považuje návrh na začatie prejudiciálneho konania za neprípustný.
33. Poskytnuté informácie o skutkovej podstate sú veľmi strohé. Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu napríklad nie je jasné, či bol pán Nemec počas svojho výkonu povolania vo Francúzsku alebo v iných krajinách vystavený pôsobeniu azbestu. Z toho dôvodu chýba skutočná podstata prejudiciálnej otázky. Navyše návrh zohľadňuje rozhodujúce právo členského štátu iba neúplne a nejednoznačne.
34. Okrem toho vnútroštátny súd nevysvetlil dôvody, ktoré ho viedli k pochybnostiam o výklade ustanovení práva Spoločenstva. Nakoniec, súd neobjasnil vzťah, ktorý vidí medzi ustanoveniami práva Spoločenstva a ustanoveniami práva členského štátu.
35. Podľa ustálenej judikatúry je možné vykonať výklad práva Spoločenstva, ktorý bude na úžitok vnútroštátnemu súdu iba vtedy, keď tento stanoví skutkový a právny rámec, do ktorého sa začleňujú ním položené otázky.(10) Toto stanovenie má v neposlednom rade za úlohu poskytnúť vládam členských štátov, ako aj iným účastníkom konania, ktorým sa doručuje len návrh na začatie prejudiciálneho konania(11), možnosť, aby podľa článku 23 Štatútu Súdneho dvora predložili svoje pripomienky.(12) Výklad práva Spoločenstva potrebný pre vnútroštátny súd vyžaduje aj informácie o tom, prečo má tento súd pochybnosti o výklade ustanovení práva Spoločenstva, ktorých sa týkajú jeho prejudiciálne otázky.(13)
36. Treba súhlasiť s francúzskou vládou, že návrh na začatie prejudiciálneho konania vnútroštátneho súdu je napísaný veľmi stručne a pohybuje sa na hranici prípustnosti. No aj tak obsahuje potrebné údaje v dostatočnej miere.
37. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania teda vyplýva, že pán Nemec pracoval vo Francúzsku a v Belgicku, že mu boli kvôli činnosti, pri ktorej bol vystavený pôsobeniu azbestu, priznané nároky na peňažné dávky a že tieto nároky boli vypočítané bez zohľadnenia jeho belgických príjmov. Otázka, či bol pán Nemec počas svojej pracovnej činnosti vo Francúzsku alebo v iných krajinách vystavený pôsobeniu azbestu, nie je podstatná, keďže podľa údajov v návrhu na začatie prejudiciálneho konania existujú predpoklady pre získanie peňažných príspevkov pre bývalých pracovníkov pracujúcich s azbestom a nezodpovedaná zostáva iba otázka týkajúca sa výpočtu príspevkov.
38. Vnútroštátny súd sa odvoláva tak vo svojom odôvodnení návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ako aj v samotnej prejudiciálnej otázke najmä na obežník č. DSS/4B/99/332 z 9. júna 1999(14), ktorý udeľuje rozhodujúce usmernenie pre výpočet nárokov pánovi Nemcovi. Popri tom zohľadňuje aj zákonný základ nárokov(15) a vykonávací dekrét(16) .
39. Nakoniec z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že vnútroštátny súd má v súvislosti s výpočtami CRAM pochybnosti nielen pokiaľ ide o zlučiteľnosť obežníka so sekundárnym a primárnym právom Spoločenstva. Dokladá, že z dôvodu zásady rovnosti zaobchádzania pracovníkov v Únii má pochybnosť o uplatniteľnosti a výklade tých ustanovení práva Spoločenstva, na ktoré odkazuje.
40. Súdny dvor disponuje fakticky aj právne dostatočnými údajmi pre vecné zodpovedanie prejudiciálnej otázky. Návrh na začatie prejudiciálneho konania je preto prípustný.
B – O prejudiciálnej otázke
41. Najprv je potrebné konštatovať, že nariadenie č. 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia nie je pre zodpovedanie prejudiciálnej otázky rozhodujúce. Táto skutočnosť vyplýva z článku 87 ods. 1 a článku 91 nariadenia(17), podľa ktorého sa uplatňuje až odo dňa nadobudnutia účinnosti vykonávacieho nariadenia, ktoré doposiaľ nebolo vydané, a preto nezakladá žiadny nárok pre obdobie pred začiatkom jeho účinnosti.
42. Podľa jeho článku 90 ods. 1 má nariadenie č. 883/2004 nadobudnutím účinnosti nahradiť nariadenie č. 1408/71.(18) Prejudiciálna otázka sa preto má chápať tak, že sa v nej súd zameriava na otázku, či nariadeniu č. 1408/71 odporuje rozhodnutie, ktoré prijala CRAM.
43. Osobná pôsobnosť nariadenia č. 1408/71 pokrýva aj tento prípad. Pán Nemec bol vo Francúzsku pracovníkom v zmysle článku 2 ods. 1 a článku 1 písm. a) bodu i) nariadenia(19) a podľa existujúcich údajov je toho času v Belgicku.
44. Vecná pôsobnosť nariadenia č. 1408/71 podľa ustálenej judikatúry pokrýva prípad, ak sa príjemcovi poskytne peňažná dávka na základe zákonom opísaného skutkového stavu bez toho, aby sa uskutočnilo akékoľvek individuálne preskúmanie osobných potrieb na základe voľnej úvahy a ak je spojená s jedným z rizík(20) výslovne uvedených v článku 4 ods. 1 nariadenia č. 1408/71.(21)
45. Príspevky sa poskytujú bývalým pracovníkom vystaveným pôsobeniu azbestu na základe predpokladov, ktoré sú uvedené v právnych predpisoch(22) a nepredpokladajú žiadne individuálne overovanie osobných potrieb.(23)
46. Medzi peňažné dávky podľa článku 4 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 patria okrem iného dávky v starobe podľa písmena c) a dávky v súvislosti s pracovnými úrazmi a chorobami z povolania podľa písmena e).(24)
47. Predmetný príspevok je možné považovať za dávku v starobe, pretože jeho podmienkou poskytovania je ukončenie akejkoľvek pracovnej činnosti a jeho cieľom je zaistiť prechodné obdobie do doby, než príjemca bude mať nárok na starobný dôchodok. Podľa údajov francúzskej vlády má predmetný príspevok zohľadniť najmä očakávané skrátenie dĺžky života bývalých pracovníkov vystavených pôsobeniu azbestu.
48. V skutočnosti však nejde o úpravu dávky predčasného starobného dôchodku spojenú s vekom príjemcu, ale o dávku pri chorobe z povolania. Zníženie priemernej dĺžky života tak vychádza zo zvýšeného rizika choroby z povolania spôsobeného kontaktom s azbestom. Ako uviedla najmä francúzska vláda(25), nie je vlastným účelom predmetného príspevku umožniť dotknutým osobám predčasný dôchodok, ale zabrániť alebo oddialiť vypuknutie, resp. zhoršenie choroby z povolania vyvolanej pôsobením azbestu, ako aj zmierniť jej priebeh. Tomu má pomôcť predčasné ukončenie pracovnej činnosti, a teda zbavenie sa povinností spojených s pracovnou činnosťou.
49. Podmienkou na priznanie predmetného príspevku je zaobchádzanie s azbestom v rámci pracovnej činnosti a príspevok je prevažne financovaný z dôvodu pracovných úrazov a chorôb z povolania zo systému sociálneho zabezpečenia. Podľa článku 4 ods. 1 písm. e) (dávky v súvislosti s chorobami z povolania) patrí predmetný príspevok do vecnej pôsobnosti nariadenia č. 1408/71.
50. Pri určení uplatniteľných vnútroštátnych právnych predpisov podľa článku 13 a nasl. nariadenia č. 1408/71 treba konštatovať toto:
51. F. Nemec síce podal žiadosť o určenie príspevku, ktorý mu podľa zákona o odškodnení bývalých pracovníkov s azbestom patrí. Podľa jeho vlastných vyhlásení však doteraz nepoberá tento príspevok z dôvodu rozdielneho príjmu, ktorý by poberal podľa výpočtu výšky príspevku, ktorý vykonal CRAM po ukončení pracovnej činnosti, ale naďalej pracuje v Belgicku.
52. Podľa článku 13 ods. 1 a 2 písm. a) nariadenia č. 1408/71(26) je preto na pána Nemca aktuálne uplatniteľné belgické právo. Pri peňažných dávkach pri chorobách z povolania by teda bolo príslušné Belgicko. Podľa článku 58 ods. 1 nariadenia č. 1408/71(27) by sa tak pri výpočte peňažných dávok vychádzalo výlučne z posledných belgických príjmov pána Nemca.
53. Podmienkou na vyplácanie predmetného francúzskeho príspevku pre bývalých pracovníkov s azbestom je však ukončenie akejkoľvek pracovnej činnosti. Pre posúdenie nárokov pána Nemca je tak možné hypoteticky vychádzať z toho, že v Belgicku už prestal vykonávať svoju pracovnú činnosť a poberá už len francúzsky príspevok. Keďže pán Nemec má bydlisko vo Francúzsku, sú na neho podľa článku 13 ods. 1 a 2 písm. f) nariadenia č. 1408/71(28) uplatniteľné francúzske právne predpisy.
54. Zdá sa, že článok 58 ods. 1 nariadenia č. 1408/71(29) skutočne nariaďuje, že príspevok pre bývalých pracovníkov s azbestom treba vypočítať výhradne na základe posledných príjmov, ktoré pán Nemec poberal vo Francúzsku. Súdny dvor tak rozhodol už vo svojom rozsudku vo veci Pennartz pri skoršej právnej úprave, že článok 58 nariadenia č. 1408/71 neupravuje iba použiteľné právne predpisy – tie upravuje totiž už článok 13 a nasl. nariadenia č. 1408/71(30) – ale upravuje určenie odmien rozhodných pre výpočet predmetného príspevku.(31) Podľa toho sú základom pre jeho výpočet iba mzdy poberané v rozhodnom období na území príslušného členského štátu.(32)
55. Výpočty CRAM sú preto na prvý pohľad v súlade s požiadavkami nariadenia č. 1408/71, čo tvrdia aj CRAM, francúzska vláda a vláda Spojeného kráľovstva.
56. Zdá sa tiež, že takýto záver zodpovedá novšej judikatúre Súdneho dvora v obdobných prípadoch Lafuente Nieto, Naranjo Arjona a Grajera Rodríguez.(33) V nich Súdny dvor nakoniec dospel k záveru, že výpočet starobného alebo invalidného dôchodku u migrujúcich pracovníkov v domovskom členskom štáte na základe naposledy v nich poberaných mzdách – nie však na základe posledných príjmov v členskom štáte, v ktorom naposledy pracoval – nebol diskriminačný voči pracovníkom v členskom štáte, ktorí zostali v domovskom štáte, pokiaľ je stanovená valorizácia skoršej mzdy na súčasnú úroveň príjmov.(34)
57. Akokoľvek, v týchto prípadoch sa vyskytovali – na rozdiel od tohto prípadu – popri nárokoch v starobe z domovského štátu aj nároky v starobe z členského štátu posledného zamestnania.(35) Posledné zamestnanie migrujúcich pracovníkov bolo preto zohľadnené v skutočných nárokoch na dávky v starobe.
58. Okrem toho treba pamätať na to, že je ťažké stanoviť možný francúzsky príjem inak než podľa úvahy, a to vzhľadom na rozsah možností, ktoré mohli vzniknúť počas dlhého časového obdobia. Pokiaľ by totiž pán Nemec zostal vo Francúzsku, prichádzali by do úvahy rôzne situácie, od dlhodobej nezamestnanosti až po posledný podstatne vyšší príjem v inom odvetví.
59. Komisia správne upozorňuje na to, že použitie článku 58 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 je v zmysle tejto judikatúry v rozpore s cieľmi článku 39 a nasl. ES.
60. Podľa ustálenej judikatúry by sa totiž nedosiahol cieľ článku 39 a nasl. ES, ak by pracovníci, ktorí využili svoje právo na voľný pohyb, stratili výhody sociálneho zabezpečenia, ktoré im garantujú právne predpisy členského štátu.(36) Preto článku 39 a nasl. ES odporuje nerovnosť zaobchádzania medzi štátnymi príslušníkmi jedného členského štátu, ktorí si neuplatnili svoje právo na voľný pohyb, a štátnymi príslušníkmi toho istého členského štátu, ktorí si svoje právo na voľný pohyb uplatnili.(37)
61. Pokiaľ by pán Nemec po zatvorení podniku spracúvajúcom azbest vo Francúzsku hľadal nové zamestnanie výhradne na vnútroštátnom pracovnom trhu a získal nové zamestnanie, aké v tejto dobe vykonáva v Belgicku, bola by pre výpočet jeho nárokov rozhodujúca jeho súčasná mzda. Skutočnosť, že pán Nemec využil svoje právo na voľný pohyb, vedie totiž k strate výhod sociálneho zabezpečenia, ktoré mu podľa francúzskych právnych predpisov patria. Tým sa stáva využitie práva na voľný pohyb menej atraktívnym.
62. Komisia preto považuje za potrebnú buď priamu uplatniteľnosť článku 39 a nasl. ES, alebo prinajmenšom výklad článku 58 nariadenia č. 1408/71 vo svetle cieľa článku 39 a nasl. ES.
63. Súdny dvor sa doteraz odvolal bezprostredne na článok 39 a nasl. ES v dvoch prípadoch. Najprv – čo nie je dané v tomto prípade(38) – keď nebola daná pôsobnosť nariadenia č. 1408/71(39), a potom, keď síce pôsobnosť nariadenia bola daná, jeho ustanovenia však taký konkrétny prípad neupravovali.(40)
64. Okrem toho by existovala priama uplatniteľnosť článku 39 a nasl. ES aj vtedy, pokiaľ by bol článok 58 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 z dôvodu rozporu s článkom 39 a nasl. ES neplatný.(41) Takáto situácia by vznikla iba vtedy, pokiaľ by nebolo možné uplatniť nariadenie č. 1408/71 v súlade s článkom 39 a nasl. ES. Pokiaľ je ustanovenie práva Spoločenstva možné vykladať niekoľkými možnými spôsobmi, treba uprednostniť taký výklad, ktorý nespochybňuje jeho platnosť.(42)
65. V ustálenej judikatúre Súdny dvor sám zdôrazňuje, že nariadenie č. 1408/71 sa musí(43) vykladať vo svetle cieľov článku 39 a nasl. ES. Najmä v obdobných prípadoch Súdny dvor uskutočnil výklad podobných ustanovení vo svetle cieľov článku 39 a nasl. ES.
66. Vo veci Fellinger Súdny dvor k dávkam v nezamestnanosti upraveným v článku 68 nariadenia uviedol, že určenie vzťahu medzi výnimkou a všeobecným pravidlom uvedeným v tomto ustanovení stavia migrujúcich pracovníkov do nepriaznivej situácie, v ktorej sa výnimka stáva pravidlom.(44) Preto Súdny dvor určil, že ustanovenie vo svetle dnešného článku 42 ES je potrebné vyložiť tak, že posledný príjem je potrebné zahrnúť do výpočtu.(45)
67. Vo veci Reichling vznikla otázka, či invalidný dôchodok, ktorý má byť vypočítaný v domovskom členskom štáte migrujúceho pracovníka podľa poslednej vnútroštátnej mzdy, by mohol byť v prípade chýbajúcej vnútroštátnej mzdy upravený na základe vnútroštátnej minimálnej mzdy.(46) Súdny dvor aj v tomto prípade dospel k záveru, že by sa porušilo právo na voľný pohyb pracovníkov, pokiaľ by rozhodujúcim základom pre výpočet nebola posledná mzda v zahraničí.(47) Článok 46 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 1408/71 preto vyložil tak, že v prípade migrujúceho pracovníka musí byť základom pre výpočet posledná mzda vyplatená v inom členskom štáte.(48)
68. Bolo by preto pochopiteľné, aby sa nariadenie č. 1408/71 uplatnilo, v prípade akým je prejednávaný prípad, vo svetle článku 39 a nasl. ES tak, že aj v tomto prípade je rozhodujúca posledná belgická mzda migrujúceho pracovníka F. Nemca.
69. Podľa znenia článku 58 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 je však základom pre výpočet iba mzda poberaná v rozhodnom období na území príslušného členského štátu. Súdny dvor tento záver potvrdil vo svojom rozsudku vo veci Pennartz.(49) Toto jasné znenie predstavuje, ako uviedli CRAM, francúzska vláda a Spojené kráľovstvo, hranice teleologického výkladu.
70. Preto je potrebné vyložiť nariadenie č. 1408/71 vo svetle článku 39 a nasl. ES v tom zmysle, že článok 58 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 neupravuje prípad, akým je prejednávaný prípad.(50) Tento prípad sa totiž z mnohých hľadísk zdá byť atypickým. Podľa článku 58 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 je totiž rozhodnou obvykle časovo posledná mzda
– pokiaľ by bol F. Nemec v súčasnosti úplne alebo čiastočne práceneschopný z dôvodu choroby z povolania, bolo by podľa článku 13 ods. 1 a 2 písm. a) nariadenia č. 1408/71 príslušné Belgicko(51) a článok 58 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 upravuje, že sa musí pri takomto výpočte zohľadniť iba časovo posledná belgická mzda,
– pokiaľ by bol F. Nemec vystavený vo viacerých členských štátoch obdobnému riziku pôsobenia azbestu a následná choroba z povolania by spôsobila, že by bolo nevyhnutné vyplácať mu dávky podľa článku 52 a nasl. nariadenia č. 1408/71, tak by bola podľa článku 57 nariadenia č. 1408/71 v spojení s článkom 13 ods. 1 a 2 písm. a) a článkom 58 ods. 1 nariadenia č. 1408/71(52) ako základ pre výpočet opäť zohľadnená iba časovo posledná belgická mzda,
– pokiaľ by bol F. Nemec už v roku 1994 alebo 1995 z dôvodu choroby z povolania práceneschopný, bola by rozhodujúcou takisto jeho časovo posledná mzda, ktorú poberal počas jeho posledného zamestnania vo francúzskom podniku spracúvajúcom azbest,
– pokiaľ by F. Nemec zostal pracovne vo Francúzsku – v rámci inej činnosti alebo ako nezamestnaný – bola by rozhodnou takisto jeho časovo posledná mzda, ktorú poberal počas svojho posledného zamestnania vo francúzskom podniku.
71. Článok 58 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 teda v zásade vedie k užitočným výsledkom, ktoré sú prispôsobené sledovanému cieľu článku 39 a nasl. ES, vzhľadom na to, že viaže dávku na časovo poslednú mzdu. K tomuto záveru prišiel Súdny dvor aj vo veci Pennartz.(53)
72. Iba osobitné ustanovenie francúzskeho zákona vedie v prejednávanom prípade k atypickej situácii, ktorá nemôže byť obsiahnutá v ustanoveniach nariadenia č. 1408/71 spôsobom, ktorý by sám zodpovedal cieľom článku 39 a nasl. ES, ako aj samotného nariadenia. Dôvodom je majetková povaha podmienok pre priznanie nároku podľa francúzskeho zákona:
– minimálny vek 50 rokov(54) vedie k tomu, že F. Nemec mohol až po 10 rokoch od zistenia svojej choroby z povolania uplatniť nároky. V obvyklom prípade naproti tomu vznikajú nároky na dávky už pri zistení choroby z povolania, resp. pri prejavení sa jej účinkov,
– podmienkou priznania nároku na príspevok je ukončenie akejkoľvek pracovnej činnosti.(55) V obvyklom prípade naproti tomu pracovník môže pri čiastočnej invalidite ďalej pracovať podľa svojich možností a v podstate poberá vyrovnávací príspevok,
– oprávnená osoba nesmie poberať žiadne iné príspevky.(56) V obvyklom prípade môže popri dávkach z dôvodu choroby z povolania poberať ešte iné príspevky. To odlišuje tento prípad aj od prípadov Lafuente Nieto, Naranjo Arjona a Grajera Rodríguez, v ktorých sa poberali ešte aj iné príspevky.(57)
73. Preto nie je možné pochybovať o platnosti článku 58 ods. 1 nariadenia č. 1408/71. Uvedené ustanovenie však nie je možné pri účelovom výklade použiť na atypickú situáciu, a preto treba priamo uplatniť článok 39 a nasl. ES.
74. Ako už bolo uvedené vyššie, francúzsky návod pre výpočet príspevkov pracovníkom vystaveným pôsobeniu azbestu vedie k nerovnosti zaobchádzania s pracovníkmi, ktorí nevyužili svoje právo na voľný pohyb, a pracovníkmi, ktorí právo na voľný pohyb využili.(58)
75. Odôvodnenie pre túto nerovnosť zaobchádzania, ktoré by vychádzalo z podmienok článku 58 ods. 1 nariadenia č. 1408/71, neuviedli ani CRAM, ani francúzska vláda. Spis v podstate ani neobsahuje nič, čo by mohlo objektívne odôvodniť nerovnaké zaobchádzanie.
76. Skutočnosť, že časovo posledná mzda poberaná v Belgicku by mohla byť aj nižšia než posledná mzda vo Francúzsku, nemôže predstavovať odôvodnenie. Ako už však Súdny dvor uviedol, skutočnosť, že iní migrujúci pracovníci, ktorí sa nachádzajú v inej situácii, sú možno zvýhodnení diskriminačným vnútroštátnym ustanovením, však nemôže nepriaznivú nerovnosť zaobchádzania odstrániť ani vyrovnať.(59)
77. Pritom je obvykle časovo posledná mzda najvyššia. Je možné aj všeobecne vychádzať z toho, že posledná, aktuálna, mzda je referenčným bodom pre dávky vyplácané z dôvodu choroby. Pokiaľ teda pracovník prijme v zahraničí menej platenú činnosť, tak má dôvod sa znepokojovať aj nad ďalšou stratou, pokiaľ ide o jeho zabezpečenie sa v prípade choroby.
78. Ďalej je potrebné konštatovať, že za okolností, akými sú okolnosti konania vo veci samej, je vnútroštátne ustanovenie, podľa ktorého je potrebné brať ako základ pre výpočet príspevku pre bývalých pracovníkov s azbestom namiesto časovo poslednej mzdy migrujúceho pracovníka poslednú mzdu vyplatenú v domovskom členskom štáte, v rozpore s článkom 39 a nasl. ES.
79. Nemožno mu tiež vytýkať, ako uvádza Spojené kráľovstvo, že z článku 39 a nasl. ES nie je možné priamo vyvodiť spôsob výpočtu, ale že ten má určiť v rámci technickej koordinácie Rada. Jednak je totiž spochybňovaný práve len konkrétny spôsob výpočtu stanovený vo francúzskom právnom predpise a jeho zlučiteľnosť s požiadavkami článku 39 a nasl. ES. Okrem toho nariadenie č. 1408/71 obsahuje napríklad v článku 47 ods. 1 písm. g), článku 58 ods. 1 a článku 68 ods. 1 rozhodnutie Rady týkajúce sa týchto spôsobov výpočtu. Pri týchto rozhodnutiach ide o konkrétne vyjadrenie cieľov sledovaných článkom 39 a nasl. ES, ktoré sa musia použiť aj na atypické prípady. Francúzsko má možnosť nahradiť predmetn ý spôsob výpočtu úplne iným spôsobom výpočtu.
80. Pokiaľ ide o výšku mzdy a životné náklady, medzi členskými štátmi môžu vznikať podstatné rozdiely. Z dôvodu obmedzenia sa na atypické výnimočné situácie nie je ale možné počítať s nadmerným zaťažením systémov sociálneho zabezpečenia. Zároveň sa zdá byť primerané, pokiaľ sa na atypický prípad výnimočne použije priamo článok 39 a nasl. ES, prihliadne sa k pravidlu článku 58 ods. 1 nariadenia č. 1408/71, podľa ktorého je potrebné odkázať na mzdu v príslušnom členskom štáte. V takých atypických prípadoch by preto malo byť možné prípadné prispôsobenie sa na úroveň miesta bydliska.
81. Základom pre výpočet tak je posledný belgický príjem, ktorý sa musí pri podstatných rozdieloch vo výške príjmov a životných nákladoch prispôsobiť úrovni miesta bydliska vo Francúzsku.
82. Nakoniec treba poznamenať, že nie je zrejmé, do akej miery je v tomto prípade článok 15 nariadenia č. 574/72 relevantný. Rovnako vo svetle týchto úvah je tak analýza tejto časti prejudiciálnej otázky zbytočná.
V – Návrh
83. Z týchto dôvodov navrhujem Súdnemu dvoru, aby na prejudiciálnu otázku položenú Tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwy odpovedal takto:
Za okolností, akými sú okolnosti v konaní vo veci samej, je vnútroštátne ustanovenie, podľa ktorého treba brať ako základ pre výpočet príspevku pre bývalých pracovníkov s azbestom namiesto časovo poslednej mzdy migrujúceho pracovníka poslednú mzdu vyplatenú v domovskom členskom štáte, pričom podstatné rozdiely vo výške príjmov a životných nákladoch medzi štátom plnenia a členským štátom časovo posledného zamestnania migrujúceho pracovníka môžu odôvodniť prispôsobenie časovo poslednej mzdy úrovni miesta bydliska, v rozpore s článkom 39 a nasl. ES.
(1) .
(2)  –	Ú. v. ES L 149, s. 2; v znení nariadenia Rady (ES) č. 118/97 z 2. decembra 1996 (Ú. v. ES L 28, 1997, s. 1; Mim. vyd. 05/003, s. 3), naposledy zmenené a doplnené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 647/2005 z 13. apríla 2005 (Ú. v. EÚ L 117, s. 1).
(3)  –	Ú. v. ES L 74, s. 1; Mim. vyd. 05/001, s. 83; v znení nariadenia Rady (ES) č. 118/97 z 2. decembra 1996 (Ú. v. ES L 28, 1997, s. 1; Mim. vyd. 05/003, s. 3), naposledy zmenenom a doplnenom nariadením Európskeho parlamentu a Rady č. 647/2005 z 13. apríla 2005 (Ú. v. EÚ L 117, s. 1).
(4)  –	Ú. v. ES L 166, s. 1; Mim. vyd. 05/005, s. 72.
(5)  –	JORF z 27. decembra 1998.
(6)  –	Zákon z roku 1998 bol zmenený a doplnený zákonom č. 2001/1246 z 21. decembra 2001, zákonom č. 2002/1487 z 20. decembra 2002, ako aj zákonom č. 2004/1370 z 20. decembra 2004.
(7)  –	JORF z 31.marca 1999, s. 471.
(8)  –	Pozri článok 2 vykonávacieho dekrétu v znení dekrétu č. 2000-638 zo 7. júla 2000 (JORF z 9. júla 2000).
(9)  –	Neuverejnený v JORF.
(10)  –	Pozri rozsudky z 26. januára 1993, Telemarsicabruzzo a i., C‑320/90, C‑321/90 a C‑322/90, Zb. s. I‑393, bod 6, a zo 17. februára 2005, Viacom Outdoor, C‑134/03, Zb. s. I‑1167, bod 22.
(11)  –	Pozri rozsudok z 1. apríla 1982, Holdijk a i., 141/81 až 143/81, Zb. s. 1299, bod 6, a uznesenie z 28. júna 2000, Laguillaumie, C‑116/00, Zb. s. I‑4979, bod 14.
(12)  –	Pozri rozsudky z 25. marca 2004, Ribaldi, C‑480/00, C‑481/00, C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00, C‑490/00, C‑491/00, C‑497/00, C‑498/00 a C‑499/00, Zb. s. I‑2943, bod 73, a Telemarsicabruzzo, už citovaný v poznámke pod čiarou 10, bod 6.
(13)  –	Pozri uznesenie Laguillaumie, už citované v poznámke pod čiarou 11, bod 16, a rozsudok z 9. septembra 2004, Carbonati Apuani, C‑72/03, Zb. s. I‑8027, bod 11.
(14)  –	Pozri bod 23 týchto návrhov.
(15)  –	Pozri bod 19 a nasl. týchto návrhov.
(16)  –	Pozri bod 22 týchto návrhov.
(17)  –	Pozri body 16 a 18 týchto návrhov.
(18)  –	Pozri bod 17 týchto návrhov.
(19)  –	Pozri body 6 a 7 týchto návrhov.
(20)  –	Pozri bod 8 týchto návrhov.
(21)  –	Pozri rozsudky z 21. februára 2006, Hosse, C‑286/03, Zb. s. I‑1771, bod 37, a z 27. marca 1985, Hoeck, 249/83, Zb. s. 973, body 12 až 14.
(22)  –	Pozri článok 1 písm. j) nariadenia č. 1408/71 v bode 6 týchto návrhov a rozsudok z 31. marca 1977, Bozzone, 87/76, Zb. s. 687, bod 9/11.
(23)  –	Pozri body 19 až 23 týchto návrhov.
(24)  –	Pozri bod 8 týchto návrhov.
(25)
–	V tomto zmysle sa vyjadrili aj žalovaná a Spojené kráľovstvo. Komisia považuje toto zaradenie rovnako za možné. Pán Nemec sa k tejto otázke nevyjadril.
(26)
–	Pozri bod 9 týchto návrhov.
(27)
–	Pozri bod 13 týchto návrhov.
(28)
–	Pozri bod 9 týchto návrhov.
(29)
–	Pozri bod 13 týchto návrhov.
(30)
–	Pozri body 50 až 53 týchto návrhov.
(31)
–	Pozri rozsudok z 11. júla 1979, Pennartz, 268/78, Zb. s. 2411, bod 8.
(32)
–	Tamže, bod 10.
(33)
–	Pozri rozsudky z 12. septembra 1996, Lafuente Nieto, C‑251/94, Zb. s. I‑4187, bod 33; zo 17. decembra 1998, Grajera Rodríguez, C‑153/97, Zb. s. I‑8645, bod 17, a z 9. októbra 1997, Naranjo Arjona, C‑31/96, C‑32/96 a C‑33/96, Zb. s. I‑5501, bod 20.
(34)
–	Rozsudky Lafuente Nieto, už citovaný v poznámke pod čiarou 33, body 5, 30, 31, 40 až 41 a 43; Grajera Rodríguez, už citovaný v poznámke pod čiarou 33, body 6, 14 a 19 až 21, a Naranjo Arjona, už citovaný v poznámke pod čiarou 33, body 4 až 7, 14, 22, 23 a 30.
(35)
–	Pozri napríklad rozsudok Grajera Rodríguez, už citovaný v poznámke pod čiarou 33, bod 23.
(36)  –	Naposledy rozsudok Hosse, už citovaný v poznámke pod čiarou 21, bod 24.
(37)  –	Rozsudky z 30. januára 1997, Stöber a Perreira, C‑4/95 a C‑5/95, Zb. s. I‑511, bod 37 až 39, a zo 17. septembra 1997, Iurlaro, C‑322/95, Zb. s. I‑4881, body 29 a 30.
(38)  –	Pozri body 43 až 49 týchto návrhov.
(39)  –	Rozsudky z 22. novembra 1995, Vougioukas, C‑443/93, Zb. s. I‑4033, bod 31 a nasl.; z 12. júna 1997, Merino García, C‑266/95, Zb. s. I‑3279, body 23 až 26, a Stöber a Pereira, už citovaný v poznámke pod čiarou 37, body 31 až 36.
(40)  –	Rozsudky zo 4. októbra 1991, Paraschi, 349/87, Zb. s. I‑4501, bod 21 a nasl., a z 28. apríla 1998, Kohll, C‑158/96, Zb. s. I‑1931, body 25 až 27.
(41)
–	Pozri rozsudky zo 7. júna 1988, Roviello, 20/85, Zb. s. 2805, body 17 a 18; z 21. októbra 1975, Petroni, 24/75, Zb. s. 1149, body 21 a 22, a z 15. januára 1986, Pinna, 41/84, Zb. s. 1, body 23 až 25.
(42)
–	Pozri rozsudok Súdneho dvora z 9. marca 2006, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie a Stichting Natuur en Milieu, C‑174/05, Zb. s. I‑2443, bod 20.
(43)  –	Pozri rozsudky z 9. augusta 1994, Reichling, C‑406/93, Zb. s. I‑4061, bod 21; z 28. februára 1980, Fellinger, 67/79, Zb. s. 535, bod 9; Lafuente Nieto, už citovaný v poznámke pod čiarou 33, bod 33; Grajera Rodríguez, už citovaný v poznámke pod čiarou 33, bod 17, a Naranjo Arjona, už citovaný v poznámke pod čiarou 33, bod 20.
(44)
–	Pozri rozsudok Fellinger, už citovaný v poznámke pod čiarou 43, bod 6.
(45)  –	Tamže, body 7 až 9.
(46)  –	Pozri rozsudok Reichling, už citovaný v poznámke pod čiarou 43, body 12 až 15.
(47)  –	Tamže, body 22 až 25.
(48)  –	Tamže, body 26 až 32.
(49)  –	Pozri rozsudok Pennartz, už citovaný v poznámke pod čiarou 31, bod 10.
(50)
–	Pozri bod 63 týchto návrhov.
(51)
–	Pozri bod 52 týchto návrhov.
(52)
–	Pozri body 9, 12 a 13 týchto návrhov.
(53)
–	Pozri rozsudok vo veci Pennartz, už citovaný v poznámke pod čiarou 31, bod 11.
(54)
–	Pozri bod 19 týchto návrhov.
(55)
–	Tamže.
(56)
–	Pozri bod 24 týchto návrhov.
(57)
–	Pozri bod 56 týchto návrhov.
(58)
–	Pozri bod 59 a nasl. týchto návrhov.
(59)
–	Pozri rozsudok Roviello, už citovaný v poznámke pod čiarou 41, bod 16.