Vec C‑115/22
SO
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Unabhängige Schiedskommission Wien)
Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) zo 7. mája 2024
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Prípustnosť – Článok 267 ZFEÚ – Pojem ‚súdny orgán‘ – Vnútroštátna rozhodcovská komisia príslušná v oblasti boja proti dopingu v športe – Kritériá – Nezávislosť orgánu, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania – Zásada účinnej súdnej ochrany – Neprípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania“
1.        Prejudiciálne otázky – Podanie návrhu na Súdny dvor – Vnútroštátny súd v zmysle článku 267 ZFEÚ – Pojem – Unabhängige Schiedskommission Wien (Nezávislá rozhodcovská komisia Viedeň, Rakúsko) – Vylúčenie
(Článok 267 ZFEÚ)
(pozri body 34 – 38, 48 – 50, 52 – 54, 56, 57 a výrok)
2.        Prejudiciálne otázky – Podanie návrhu na Súdny dvor – Vnútroštátny súd v zmysle článku 267 ZFEÚ – Pojem – Kritériá nezávislosti – Postavenie členov dotknutého vnútroštátneho orgánu – Požiadavka neodvolateľnosti – Rozsah
(Článok 267 ZFEÚ)
(pozri body 41 – 44)
3.        Prejudiciálne otázky – Podanie návrhu na Súdny dvor – Vnútroštátny súd v zmysle článku 267 ZFEÚ – Pojem – Kritériá nezávislosti – Nestrannosť – Pojem
(Článok 267 ZFEÚ)
(pozri body 45 – 47)
4.        Právo Únie – Prednosť – Odporujúce vnútroštátne právo – Vnútroštátna rozhodcovská komisia príslušná v oblasti boja proti dopingu v športe – Povinnosť neuplatniť vnútroštátne ustanovenia, ktoré sú v rozpore s ustanoveniami práva Únie, ktoré majú priamy účinok
(pozri bod 55)
Zhrnutie
Súdny dvor rozhodujúci vo veľkej komore zamietol návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Unabhängige Schiedskommission Wien (Nezávislá rozhodcovská komisia Viedeň, Rakúsko, ďalej len „USK“) ako neprípustný z dôvodu, že tento orgán nespĺňa kritérium nezávislosti požadované na to, aby mohol byť považovaný za „súdny orgán“ v zmysle článku 267 ZFEÚ.
Žalobkyňa vo veci samej bola v rokoch 1998 až 2015 profesionálnou atlétkou. V roku 2021 Nationale Anti‑Doping Agentur Austria GmbH (NADA), nezávislý antidopingový orgán, podal na Österreichische Anti‑Doping Rechtskommission (Rakúska antidopingová právna komisia, ďalej len „ÖADR“) návrh na preskúmanie prípadu žalobkyne, pretože sa domnieval, že žalobkyňa porušila antidopingové pravidlá.(1)
Rozhodnutím z 31. mája 2021 ÖADR uznala žalobkyňu za vinnú z tohto porušenia. Vyhlásila za neplatné všetky výsledky, ktoré žalobkyňa dosiahla v priebehu predmetného obdobia, a odňala jej všetky štartovné a/alebo peňažné odmeny, ktoré získala. Žalobkyni tiež zakázala účasť na akýchkoľvek športových súťažiach na obdobie štyroch rokov. Počas konania žalobkyňa požiadala o to, aby toto rozhodnutie nebolo oznámené širokej verejnosti, a to najmä tým, že sa nezverejní a nezverejní sa ani jej meno a ďalšie individuálne charakteristiky. ÖADR túto žiadosť zamietla.
Žalobkyňa podala na USK, vnútroštátny orgán, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania v prejednávanej veci, návrh na preskúmanie, v ktorom navrhovala zmeniť uvedené rozhodnutie tak, aby verejnosť nebola prostredníctvom zverejnenia jej celého mena na voľne prístupnej internetovej stránke informovaná o dopingových priestupkoch, ktorých sa dopustila, a o sankciách, ktoré jej boli uložené. Rozhodnutím z 21. decembra 2021 USK tieto sankcie potvrdila. USK však rozhodla, že samostatným rozhodnutím rozhodne o návrhu neuverejniť porušenia v oblasti dopingu, ktorých sa dopustila žalobkyňa, ako aj sankcie, ktoré z toho vyplývajú, pričom v tejto súvislosti odložila rozhodnutie na neskôr.
Keďže USK mala pochybnosti o súlade tohto uverejnenia s GDPR(2), podala na Súdny dvor návrh na začatie prejudiciálneho konania.
Posúdenie Súdnym dvorom
Súdny dvor na úvod preskúmal posledný vývoj svojej judikatúry(3) týkajúcej sa otázky, či vnútroštátny orgán, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, možno považovať za „súdny orgán“ v zmysle článku 267 ZFEÚ.
Súdny dvor najprv pripomenul svoju ustálenú judikatúru v tejto veci, podľa ktorej pri posudzovaní, či má orgán predkladajúci návrh na začatie prejudiciálneho konania povahu „súdneho orgánu“ v zmysle článku 267 ZFEÚ, čo predstavuje otázku, ktorá spadá výlučne do práva Únie, berie do úvahy všetky kritériá, akými sú okrem iného zriadenie dotknutého orgánu zákonom, jeho trvalá povaha, záväzný charakter jeho právnych aktov, kontradiktórna povaha konania, uplatnenie právnych predpisov orgánom, ako aj jeho nezávislosť. Vnútroštátne súdy sa okrem toho môžu obrátiť na Súdny dvor, iba ak ide o prebiehajúce konanie, ktoré prejednávajú, a ak majú rozhodnúť v rámci konania, ktoré sa má ukončiť rozhodnutím s povahou súdneho rozhodnutia. Právomoc orgánu položiť Súdnemu dvoru prejudiciálnu otázku je preto potrebné posudzovať na základe kritérií týkajúcich sa jeho zloženia a jeho funkcie.
Pokiaľ ide o tieto kritériá týkajúce sa zloženia, Súdny dvor uviedol, že zo skutočností uvedených v spise a najmä z ustanovení spolkového antidopingového zákona vyplýva z roku 2021(4) vyplýva, že USK spĺňa kritériá týkajúce sa jej zriadenia zákonom, trvalého charakteru, záväznosti jej právnych aktov, ako aj kontradiktórnej povahy konania, ktoré pred ňou prebieha. Vynára sa však otázka, či USK spĺňa kritérium nezávislosti.
Pokiaľ ide o toto kritérium, Súdny dvor zdôraznil, že nezávislosť vnútroštátnych súdov, ktorá je nevyhnutná na účinnú súdnu ochranu, je inherentnou súčasťou výkonu úlohy rozhodovať ako súd. Je teda nevyhnutná najmä na zabezpečenie správneho fungovania systému súdnej spolupráce, ktorá je stelesnená v mechanizme prejudiciálneho konania zakotvenom v článku 267 ZFEÚ tým, že v súlade s ustálenou judikatúrou môže uvedený mechanizmus aktivovať iba orgán, ktorý predovšetkým spĺňa toto kritérium nezávislosti. Súdny dvor teda pripomenul, že pojem nezávislosť súdnictva zahŕňa dva aspekty.
Prvý, vonkajší, aspekt vyžaduje, aby dotknutý orgán vykonával svoje úlohy samostatne, nikomu hierarchicky nepodliehal ani nebol podriadený a od nikoho neprijímal príkazy alebo inštrukcie, bez ohľadu na ich pôvod, čím je chránený pred vonkajšími zásahmi alebo tlakmi, ktoré by mohli ohroziť nezávislosť rozhodovania jeho členov a ovplyvniť ich rozhodnutia. V tejto súvislosti neodvolateľnosť členov dotknutého orgánu predstavuje záruku spojenú s nezávislosťou sudcov, keďže jej cieľom je chrániť osobu tých, ktorých úlohou je rozhodovať.
Konkrétnejšie zásada neodvolateľnosti, ktorej zásadný význam treba zdôrazniť, najmä vyžaduje, aby sudcovia mohli zotrvať vo funkcii až do dovŕšenia veku povinného odchodu do dôchodku alebo do skončenia ich funkčného obdobia, ak je toto funkčné obdobie časovo obmedzené. Uvedená zásada môže bez toho, aby mala absolútny charakter, podliehať výnimkám len za predpokladu, že na to existujú oprávnené a presvedčivé dôvody a pri dodržaní zásady proporcionality. Z tohto dôvodu je všeobecne prípustné, že sudcovia môžu byť prostredníctvom príslušných postupov odvolaní, ak nie sú spôsobilí pokračovať v plnení svojich povinností z dôvodu nespôsobilosti alebo vážneho pochybenia. Záruka neodvolateľnosti členov súdu tak vyžaduje, aby prípady odvolávania členov predmetného orgánu boli upravené osobitným právnym predpisom prostredníctvom výslovných právnych ustanovení, ktoré poskytujú záruky presahujúce záruky stanovené všeobecnými pravidlami správneho práva a pracovného práva, ktoré sa uplatnia v prípade odvolania zneužívajúcim spôsobom.
Druhý, vnútorný, aspekt pojmu „nezávislosť“ súvisí s pojmom „nestrannosť“ a týka sa rovnakého odstupu od účastníkov konania a ich príslušných záujmov vo vzťahu k predmetu sporu. Tento aspekt vyžaduje rešpektovanie objektívnosti a neexistenciu akéhokoľvek záujmu na vyriešení sporu mimo striktného uplatnenia právneho predpisu. Pojem „nezávislosť“, ktorý je súčasťou výkonu súdnictva, tak predovšetkým vyžaduje, aby mal dotknutý orgán postavenie tretieho subjektu voči orgánu, ktorý prijal rozhodnutie napadnuté opravným prostriedkom. Tieto záruky nezávislosti a nestrannosti si vyžadujú existenciu pravidiel, najmä pokiaľ ide o zloženie orgánu, vymenovanie, dĺžku funkčného obdobia, ako aj dôvody nezúčastnenia sa hlasovania, vylúčenia pre zaujatosť a odvolania jeho členov, ktoré umožňujú odstrániť akékoľvek oprávnené pochybnosti v mysli osôb podliehajúcich súdnej právomoci, pokiaľ ide o nemožnosť ovplyvniť uvedený orgán zvonku a jeho neutralitu vo vzťahu k protichodným záujmom.
Súdny dvor v tejto súvislosti konštatoval, že pokiaľ ide o USK, rokovací poriadok tejto komisie v súvislosti s ADBG stanovuje, že jej členovia sú pri výkone svojich funkcií nezávislí a že podliehajú zásade nestrannosti. Podľa ADBG(5) však členov USK vymenúva spolkový minister pre umenie, kultúru, štátnu službu a šport na obnoviteľné štvorročné funkčné obdobie s možnosťou predčasného odvolania „zo závažných dôvodov“, pričom tento pojem nie je definovaný vo vnútroštátnych právnych predpisoch. Neodvolateľnosť členov USK konkrétne nie je zaručená žiadnym osobitným pravidlom. Okrem toho o odvolaní členov USK rozhoduje výlučne vyššie uvedený spolkový minister, t. j. predstaviteľ orgánu výkonnej moci bez toho, aby boli vopred stanovené presné kritériá alebo záruky.
Súdny dvor z toho vyvodil, že uplatniteľná vnútroštátna právna úprava nezaručuje, že členovia USK sú chránení pred vonkajšími tlakmi, či už priamymi alebo nepriamymi, ktoré by mohli vyvolať pochybnosti o ich nezávislosti, takže tento orgán nespĺňa požiadavku nezávislosti posudzovanú z jeho vonkajšieho aspektu. USK teda nemožno považovať za „súdny orgán“ v zmysle článku 267 ZFEÚ.
Súdny dvor však spresnil, že táto skutočnosť nezbavuje USK povinnosti zabezpečiť uplatnenie práva Únie pri prijímaní rozhodnutí a neuplatniť v prípade potreby vnútroštátne ustanovenia, ktoré sú v rozpore s ustanoveniami práva Únie, ktoré má priamy účinok, keďže takéto povinnosti majú všetky príslušné vnútroštátne orgány a nielen súdne orgány.
Okrem toho Súdny dvor uviedol, že z informácií, ktoré má k dispozícii, vyplýva, že žalobkyňa sa obrátila na Österreichische Datenschutzbehörde (Rakúsky úrad na ochranu údajov) so sťažnosťou týkajúcou sa porušenia tejto ochrany podľa článku 77 ods. 1 GDPR. Tento orgán prijal zamietavé rozhodnutie, proti ktorému bol podaný opravný prostriedok na Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd, Rakúsko) podľa článku 78 ods. 1 GDPR.(6) Konanie o tejto žalobe bolo prerušené až do odpovede Súdneho dvora na otázky položené v prejednávanej veci.
1      International Association of Athletics Federations (Medzinárodná asociácia atletických federácií) prijala súťažné pravidlá na roky 2014 – 2015 a antidopingové pravidlá z roku 2017.
2      Konkrétne s článkom 5 ods. 1 písm. a) a c), článkom 6 ods. 3, ako aj článkami 9 a 10 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/679 z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje smernica 95/46/ES (všeobecné nariadenie o ochrane údajov) (Ú. v. EÚ L 119, 2016, s. 1, ďalej len „GDPR“).
3      Súdny dvor vo svojich úvahách odkázal najmä na rozsudky z 21. januára 2020, Banco de Santander (C‑274/14, EU:C:2020:17), a z 3. mája 2022, CityRail (C‑453/20, EU:C:2022:341).
4      Anti‑Doping‑Bundesgesetz 2021 (spolkový antidopingový zákon z roku 2021) z 23. decembra 2020 (BGBl. I, 152/2020 (ďalej len „ADBG“).
5      Podľa § 8 ods. 3 ADBG.
6      Pozri v tejto súvislosti rozsudok zo 7. decembra 2023, SCHUFA Holding (Odpustenie zostatku dlhu) (C‑26/22 a C‑64/22, EU:C:2023:958, body 52 a 70).