ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (druhá rozšírená komora)z 12. decembra 1996 (*)„Systém selektívnej distribúcie – Luxusné kozmetické výrobky“Vo veci T‑19/92_Groupement d'achat Édouard Leclerc,
spoločnosť podľa francúzskeho práva, so sídlom v Paríži,
v zastúpení: Mario Amadio a Gilbert Parléani, advokáti
zapísaní v advokátskej komore v Paríži, s adresou na
doručovanie v Luxemburgu, advokátska kancelária Philippe Hoss, 15,
Côte d'Eich_žalobca_protiKomisii Európskych spoločenstiev,
v zastúpení: pôvodne Bernd Langeheine, neskôr Berend Jan Drijber,
členovia právneho servisu Komisie, splnomocnení zástupcovia, za právnej
pomoci Hervé Lehman, advokát zapísaný v advokátskej komore
v Paríži, s adresou na doručovanie v Luxemburgu, Carlos
Gómez de la Cruz, člen právneho servisu Komisie, Centre Wagner,
Kirchberg_žalovanej_ktorú v konaní podporuje:Yves Saint Laurent Parfums SA,
spoločnosť podľa francúzskeho práva, so sídlom v Neuilly-sur-Seine
(Francúzsko), v zastúpení: Dominique Voillemot a Arnaud
Michel, advokáti zapísaní v advokátskej komore v Paríži,
s adresou na doručovanie v Luxemburgu, advokátska kancelária
Jacques Loesch, 11, rue Goethe_Fédération des industries de la parfumerie,
odborársky zväz podľa francúzskeho práva, so sídlom v Paríži,
v zastúpení: Robert Collin, advokát zapísaný v advokátskej
komore v Paríži, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
advokátska kancelária Ernest Arendt, 8-10, rue Mathias Hardt_Comité de liaison des syndicats européens de l'industrie de la parfumerie et des cosmétiques,
medzinárodné neziskové združenie podľa belgického práva, so sídlom
v Bruseli, v zastúpení: Stephen Kon, solicitor, a Mélanie
Thill‑Tayara, advokátka zapísaná v advokátskej komore
v Paríži, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
advokátska kancelária Winandy et Err, 60, avenue Gaston Diderich_aFédération européenne des parfumeurs détaillants,
združenie štátnych federácií alebo odborov podľa francúzskeho práva, so
sídlom v Paríži, v zastúpení: Rolland Verniau, advokát
zapísaný v advokátskej komore v Lyone, s adresou na
doručovanie v Luxemburgu, advokátska kancelária Nico Schaeffer, 12,
avenue de la Porte Neuve_vedľajší účastníci konania_ktorej
predmetom je zrušenie rozhodnutia Komisie 92/33/EHS zo
16. decembra 1991 o konaní podľa článku 85 Zmluvy EHS
(IV/33.242 – Yves Saint Laurent Parfums) (Ú. v. ES L 12,
s. 24) [neoficiálny preklad]_SÚD PRVÉHO STUPŇAEURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (druhá rozšírená komora)_v zložení:
predseda komory H. Kirschner, sudcovia B. Vesterdorf,
C. W. Bellamy, A. Kalogeropoulos a A. Potocki_tajomník: J. Palacio Gonzáles, referent_so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 28. a 29. februára 1996_vyhlásil tentoRozsudok Skutkový stav Úvod1        Kategória
kozmetických výrobkov zahŕňa veľkú škálu výrobkov, predovšetkým
parfumérske výrobky s obsahom alkoholu, skrášľovacie výrobky,
výrobky určené na bežnú starostlivosť, ako aj vlasové a toaletné
výrobky. Táto kategória obsahuje segment, ktorý tvoria luxusné výrobky:
výrobky vysokej kvality za relatívne vysoké ceny, ktoré sa predávajú pod
prestížnou značkou. Všeobecne sa luxusné kozmetické výrobky predávajú
len prostredníctvom sietí selektívnej distribúcie za porovnateľných
podmienok. Tieto siete tvoria hlavne špecializované parfumérie alebo
špecializované predajné miesta umiestnené vnútri obchodných domov.2        Spoločnosť
Yves Saint Laurent SA (ďalej len „Yves Saint Laurent“) je výrobcom
luxusných kozmetických výrobkov. Je súčasťou skupiny Yves Saint Laurent,
ktorej činnosť pokrýva výrobu a distribúciu luxusných výrobkov.
V roku 1992 dosiahol Yves Saint Laurent približne 9 % podiel
na trhu luxusných parfumových výrobkov Spoločenstva.3        Z rozdelenia
výrobkov do jednotlivých kategórií, ktoré predložil Yves Saint Laurent
v priebehu konania, vyplýva, že predaj luxusných parfumov
predstavoval v rokoch 1990 a 1991 75 % až 100 %
z jeho celkového predaja prostredníctvom selektívnej distribúcie,
podľa jednotlivých členských štátov, pričom zvyšok tvoril predaj
luxusných výrobkov určených na bežnú starostlivosť a skrášľovanie.
Tieto výrobky predáva približne 7 500 autorizovaných predajní, ako
aj obchodov duty free, v ktorých sa realizuje značná časť predaja
vo viacerých členských štátoch.4        Dňa
7. júla 1989 oznámil Yves Saint Laurent Komisii zmluvnú sieť
selektívnej distribúcie na uvádzanie na trh Spoločenstva svojich
parfumérskych výrobkov s obsahom alkoholu, výrobkov určených na
bežnú starostlivosť a skrášľovanie, a predovšetkým požiadal
o negatívny atest v zmysle článku 2 nariadenia Rady (EHS)
č. 17 zo 6. februára 1962, prvého nariadenia implementujúceho
články 85 a 86 Zmluvy (Ú. v. ES 13, 1962, s. 204;
Mim. vyd. 08/001, s. 3, ďalej len „nariadenie č. 17“,
a subsidiárne o výnimku z článku 85 ods. 3 Zmluvy.5        Dňa
20. decembra 1990, v súlade s článkom 19 ods. 3
nariadenia č. 17, uverejnila Komisia oznámenie (Ú. v. ES
C 320, s. 11), kde uviedla svoj zámer prijať priaznivé
rozhodnutie vo veci oznámených zmlúv, v znení upravenom podľa
svojich pripomienok, a vyzvala zainteresované tretie strany, aby
jej v lehote 30 dní oznámili svoje pripomienky.6        Ako
odpoveď na toto oznámenie predložil žalobca, Groupement d'achat Édouard
Leclerc (ďalej len „Galec“), svoje pripomienky zo 17. januára
1991. Galec je nákupné združenie vo forme družstevnej spoločnosti, ktoré
prevádzkuje sieť maloobchodných predajní vo Francúzsku, nazývaných
distribučné centrá Leclerc (ďalej len „centrá Leclerc“), z ktorých
väčšina sú hypermarkety alebo supermarkety. Galec vo svojich
pripomienkach namieta proti navrhovanému rozhodnutiu, najmä
z dôvodu, že niektoré centrá Leclerc prispôsobené na distribúciu
luxusnej kozmetiky by z nej boli vylúčené, ak by sa navrhované
rozhodnutie prijalo.7        Galec
sa rovnakým spôsobom zúčastnil správneho konania vo veci Parfums
Givenchy, v ktorej Komisia 24. júla 1992 prijala rozhodnutie
92/428/EHS, týkajúce sa konania podľa článku 85 Zmluvy EHS (IV/33.542 -
Systém selektívnej distribúcie Parfums Givenchy) (Ú. v. ES
L 236, s. 11), ktoré bolo predmetom súbežného návrhu na Súde
prvého stupňa (Galec/Komisia, T‑88/92).8        Dňa
16. decembra 1991 prijala Komisia rozhodnutie 92/33/EHS
o konaní podľa článku 85 Zmluvy EHS (IV/33.242 Yves Saint Laurent
Parfums) (Ú. v. ES L 12, s. 14, ďalej len
„rozhodnutie“). Toto rozhodnutie je predmetom tohto rozsudku. Zmluva spoločnosti Yves Saint Laurent9        Zo
„zmluvy autorizovaného predajcu“ (ďalej len „zmluva“) a zo
všeobecných predajných podmienok v jej prílohe v znení
z 11. júla 1991, ktorého sa týka rozhodnutie, vyplýva, že
distribučná sieť Yves Saint Laurent je uzatvorená sieť, v ktorej je
zakázané, aby jej členovia predávali alebo si zaobstarávali výrobky
značky Yves Saint Laurent mimo nej. Yves Saint Laurent sa na druhej
strane zaväzuje, že zabezpečí dodržiavanie distribúcie v rámci
platných zákonov a iných právnych predpisov a stiahne svoju
značku z predajní, ktoré nesplnia zmluvné podmienky výberu.10      Kritériá
výberu autorizovaných predajcov podľa zmluvy sa predovšetkým týkajú
odbornej kvalifikácie personálu, umiestnenia a priestorov predajní,
obchodného mena predajcu, ako aj niektorých iných podmienok, ktoré musí
splniť, predovšetkým v súvislosti so skladovaním výrobkov,
minimálnym ročným objemom nákupu, povinnosťou rok sa zdržať aktívneho
predaja nových výrobkov uvedených na trh na inom území a reklamnou
a propagačnou spoluprácou medzi predajcami a spoločnosťou Yves
Saint Laurent.11      Pokiaľ ide o odbornú kvalifikáciu personálu, bod III.5 zmluvy stanovuje:„5)      Odborná kvalifikácia v parfumériiAutorizovaný
predajca sa zaväzuje, že bude dodržiavať ustanovenia týkajúce sa
odbornej kvalifikácie stanovené v článku I.3 všeobecných predajných
podmienok a zabezpečí svojim predavačom účasť na školeniach
organizovaných exkluzívnym distribútorom“.12      Body I.2 a I.3 všeobecných predajných podmienok stanovujú:„2)      PredavačiAutorizovaný
predajca musí mať dostatočné množstvo predavačov vo vzťahu
k predajnej ploche predajne a k počtu výrobkov ponúkaných
spotrebiteľom. Tento personál musí byť schopný poskytnúť uvedeným
spotrebiteľom poradenské služby a kvalitné predvedenie.3)      Odborná kvalifikáciaAutorizovaný
predajca a jeho predavači musia mať odbornú kvalifikáciu
v oblasti parfumérskych výrobkov (kozmetika a výrobky bežnej
starostlivosti), ktorá vyplýva buď:–        z diplomu v odbore kozmetika_–        z osvedčenia
o odbornom parfumérskom vzdelaní vydanom uznanou obchodnou
a priemyselnou komorou_–        z minimálne
trojročnej skúsenosti v oblasti predaja prestížnych parfumérskych
výrobkov (kozmetika a výrobky bežnej starostlivosti).“13      Pokiaľ ide o predajne, bod I.1 všeobecných predajných podmienok stanovuje:„a)      Prostredie predajneŠtvrť,
ulice a obchody nachádzajúce sa v blízkosti predajne musia
vždy zodpovedať prestíži a všeobecnej známosti značky Yves Saint
Laurent.b)      Ďalšie prvky, ktoré sa berú do úvahyObchodné
meno, priečelie budovy, kde sa nachádza predajňa, označenie prítomnosti
predajne, výklady, vonkajšie osvetlenie, plocha, vnútorné osvetlenie,
dlážka, steny a strop, nábytok, vnútorná výzdoba, reklamný
materiál, čistota a poriadok v predajni, čistota výrobkov
a reklamného materiálu, poličky, označenie a zhodnotenie
značky, skladovacie podmienky, kozmetické kabínky, úprava personálu
a obsluha. Tieto prvky musia byť vždy v súlade s prestížou a všeobecnou známosťou značky Yves Saint Laurent.c)      Predajná plochaPredajná
plocha musí byť primeraná počtu predávaných výrobkov. Musí
autorizovanému predajcovi umožniť ponúkať, vzhľadom na zastúpené značky,
miesto vyhradené pre výrobky, ktoré zodpovedá prestíži
a všeobecnej známosti značky Yves Saint Laurent.d)      Ďalšie činnosti predajneAk predajňa vykonáva inú činnosť alebo činnosti, je potrebné vziať do úvahy nasledujúce prvky:–        význam tejto (týchto) činnosti (činností)_–        vnútorná a vonkajšia prezentácia tejto (týchto) činnosti (činností)_–        oddelenie tejto (týchto) činnosti (činností) od činnosti parfumérie_–        rozdelenie
predavačov medzi túto (tieto) činnosť (činností) a činnosť
parfumérie_–        spôsobilosť predavačov pridelených na každú z týchto činností_–        odev predavačov pridelených pre každú z týchto činností.…“14      Body III.3 a III.4 zmluvy tiež stanovujú:„3)      Druh a kvalita výrobkov predávaných v predajniachAutorizovaný
predajca označí druh a kvalitu všetkých výrobkov, ktoré sa
predávajú alebo budú predávať v predajni. Autorizovanému predajcovi
sa zakazuje predávať v predajni výrobky, ktoré by mohli
znehodnotiť svojou blízkosťou imidž značky Yves Saint Laurent.“„4)      Štandard a údržba predajneAutorizovaný
predajca musí jednak pri skladovaní a jednak pri vystavovaní
výrobkov udržiavať predajňu v perfektnom stave z hľadiska
údržby a čistoty. Zariadenie, nábytok a výzdoba predajne alebo
špeciálneho oddelenia parfumérie vnútri predajne musí zodpovedať
štandardu a kvalite, ktoré sa spájajú s imidžom značky Yves
Saint Laurent.“15      Pokiaľ
ide o obchodné meno predajcu, druhý odsek bodu 1 všeobecných
predajných podmienok stanovuje:„Obchodné
meno parfumérie, obchodu, v ktorom sa nachádza oddelenie
parfumérie, alebo priestoru, v ktorom sa nachádza oddelenie
parfumérie, alebo parfuméria, musí vždy zodpovedať prestíži značky Yves
Saint Laurent. V dôsledku toho musí byť obchodné meno kompatibilné
so zásadami distribúcie luxusných výrobkov a výrobkov vysokej
kvality. To nie je prípad obchodného mena, ktorého imidž sa spája
s absenciou alebo nedostatkom poradenstva pre zákazníkov, štandardu
alebo kvalitnej výzdoby.“16      Pokiaľ
ide o postup pri prijímaní do siete, po každej žiadosti
o otvorenie účtu nasleduje v lehote priemerne 3 mesiacov
a maximálne 5 mesiacov zhodnotenie predajne spoločnosťou Yves Saint
Laurent alebo jej exkluzívnym zástupcom prostredníctvom hodnotiacej
správy, ktorej kópiu v priebehu konania Yves Saint Laurent
predložil (príloha 16 k vyjadreniu vedľajšieho účastníka konania –
ďalej len „hodnotiaca správa“). V tejto hodnotiacej správe sa
hodnotené prvky postupne týkajú vonkajšieho vzhľadu predajne, jej
vnútorného vzhľadu a odbornej spôsobilosti a sú ohodnotené
podľa hodnotiacej škály, ktorá obsahuje 33 rôznych rubrík, alebo 37
rubrík v prípade predajne, ktorá má okrem predaja parfumérskych
výrobkov jednu alebo viaceré iné dominantné činnosti. Každá rubrika sa
podľa okolností hodnotí dvoma až desiatimi bodmi, alebo dvoma až
siedmimi bodmi.17      Na
prijatie za autorizovaného predajcu musí byť celkový počet dosiahnutých
bodov vyšší ako 231 (33 rubrík x 7) alebo 259 (27 rubrík x 7), podľa
okolností. Získanie troch známok „2“ v rubrikách umiestnenie
predajne, prostredie, priečelie, osvetlenie, podlaha, steny, nábytok,
ďalšie predávané výrobky v predajni a odborná spôsobilosť sa
považuje za dôvod na vylúčenie. V prípade obchodných domov používal
Yves Saint Laurent až do roku 1992 prispôsobenú verziu hodnotiacej
správy, ale táto verzia má byť nahradená novou verziou hodnotiacej
správy, ktorá je prispôsobená pre všetky nešpecializované obchody.
Dovtedy sa podľa vyjadrenia Yves Saint Laurent v prípade
nešpecializovanej predajne používajú jednotlivé rubriky súčasnej
hodnotiacej správy týkajúce sa vnútorného vzhľadu obchodu
a personálu len pre „oddelenie“ parfumérie (odpoveď zo
16. januára 1996 na otázky súdu, s. 3 a 4).18      Podľa
záverov hodnotenia je žiadosť buď zamietnutá s odôvodnením, alebo
je žiadateľ informovaný o opatreniach, ktoré musí prijať, aby
splnil kritériá. V tom prípade mu je poskytnutá lehota maximálne 6
mesiacov, aby splnil uvedené kritériá, a po jej uplynutí bude
vykonané nové hodnotenie. V prípade kladnej odpovede bude účet
otvorený v lehote deviatich mesiacov od dátumu hodnotenia. Rozhodnutie Komisie19      Komisia
v rozhodnutí v bode II.A.4 usúdila, že článok 85 ods. 1
Zmluvy sa nevzťahuje na systém selektívnej distribúcie, ak sú splnené
tri podmienky; po prvé - že vlastnosti daného výrobku si vyžadujú
vytvorenie takéhoto systému, aby sa zachovala kvalita a správne
použitie, po druhé – že výber predajcov sa uskutočňuje na základe
objektívnych kritérií kvalitatívnej povahy, týkajúcich sa odbornej
kvalifikácie predajcu a jeho personálu, ako aj jeho priestorov,
a po tretie – že tieto kritériá sú stanovené jednotne vo vzťahu
k všetkým potenciálnym predajcom a uplatňujú sa
nediskriminačne (pozri rozsudky Súdneho dvora z 25. októbra
1977, Metro/Komisia, ďalej len „rozsudok Metro I“, 26/76, Zb.
.s. 1875, bod 20; z 11. decembra 1980, L´Oréal, 31/80,
Zb. s. 3775, bod 16, a z 25. októbra 1983,
AEG-Telefunken/Komisia, ďalej len „rozsudok AEG“, 107/82, Zb.
s. 3151, bod 33).20      Ďalej Komisia v druhom odseku bodu II. A.5 rozhodnutia konštatuje:„Dotknuté
výrobky sú skutočne výrobkami vysokej kvality, ktoré sú výsledkom
osobitného výskumu, čo sa prejavuje v originalite ich tvorby,
v dômyselnosti predávanej škály, ako aj v kvalitatívnej úrovni
používaných materiálov, hlavne vo výrobe obalov, v ktorých sú
prezentované. Ich povaha luxusných výrobkov potom vyplýva aj z aury
exkluzivity a prestíže, ktorá ich odlišuje od podobných výrobkov
patriacich do iných trhových segmentov a zodpovedajúcich iným
nárokom spotrebiteľov. Takáto charakteristika na jednej strane úzko
súvisí so schopnosťou výrobcu vyvinúť a zachovať imidž značky
s dobrým menom a na druhej strane závisí od prezentácie smerom
k verejnosti, ktorá je schopná zdôrazniť estetické alebo funkčné
špecifiká každého jednotlivého výrobku alebo škály výrobkov…“21      Ďalej
sa Komisia domnieva, že kritériá výberu spoločnosti Yves Saint Laurent
týkajúce sa odbornej kvalifikácie, umiestnenia a priestorov
predajne a obchodného mena predajcu nespadajú do pôsobnosti článku
85 ods. 1 Zmluvy. Komisia predovšetkým usudzuje, že „prítomnosť
špecializovaného odborného poradenstva v predajni je oprávnenou
požiadavkou, pokiaľ sú špeciálne získané znalosti potrebné na pomoc
spotrebiteľovi pri hľadaní najvhodnejšieho výrobku podľa jeho vkusu
a potreby a na poskytnutie najlepších informácií
o podmienkach používania, prípadne uchovávania takýchto výrobkov“
(tretí odsek bodu II.A.5) a „keďže udržanie imidžu prestížnej
značky je na trhu luxusných kozmetických výrobkov podstatným faktorom
hospodárskej súťaže, žiaden výrobca by si nevedel udržať svoju trhovú
pozíciu bez sústavnej propagačnej činnosti. Je teda jasné, že takéto
úsilie by vyšlo nazmar, ak by boli v štádiu maloobchodného predaja
výrobky Yves Saint Laurent predávané spôsobom, ktorý by mohol zmeniť ich
vnímanie zo strany spotrebiteľa. Kritériá vzťahujúce sa na umiestnenie
a estetické a funkčné vlastnosti predajne sú preto oprávnenou
požiadavkou výrobcu, pretože ich cieľom je poskytnúť spotrebiteľom
prostredie v súlade s luxusnou a exkluzívnou povahou
daných výrobkov a prezentáciu v súlade s imidžom značky
Yves Saint Laurent. Ďalej, kritérium týkajúce sa obchodného mena má za
cieľ zabezpečiť, aby obchodné meno parfumérie alebo obchodu alebo
priestoru, kde sa nachádza oddelenie parfumérie, alebo parfuméria boli
v súlade so zásadami distribúcie daných výrobkov, a teda
vylúčiť imidž, ktorý by sa spájal s absenciou alebo nedostatkom
zákazníckych služieb a štandardu alebo s absenciou pozornosti
venovanej výzdobe. Z tohto hľadiska je vhodné zdôrazniť, že
znehodnocujúci charakter predajne alebo jej obchodného mena nemožno
v žiadnom prípade spájať s bežnou cenovou politikou
distribútora“ (štvrtý odsek bodu II.A.5).22      Komisia pokračuje v piatom a šiestom odseku bodu II.A.5:„Zákaz
predaja tovaru, ktorý by mohol znehodnotiť svojou blízkosťou imidž
značky Yves Saint Laurent, má za cieľ len uchovať v očiach
verejnosti auru prestíže a exkluzivity vlastnú daným výrobkom,
a vyhnúť sa tak akémukoľvek prirovnávaniu k tovarom nižšej
kvality. Podobný cieľ majú aj kritériá výberu zamerané na to, aby
v predajniach vykonávajúcich viaceré činnosti bol priestor
vyhradený na predaj parfumérskych výrobkov primeraný priestoru určenému
na predaj iných výrobkov a dostatočne od neho oddelený.
Z tohto hľadiska je vhodné zdôrazniť, že keďže systém selektívnej
distribúcie Yves Saint Laurent Parfums je otvorený pre obchody so
špecializovaným oddelením, a berúc do úvahy rôzne formy
distribúcie, s ktorými Yves Saint Laurent Parfum súhlasil na úrovni
Spoločenstva, tieto kritériá samy osebe nevylučujú určité moderné formy
distribúcie, ako sú obchodné domy.Povinnosť
zaväzujúca autorizovaného distributéra vyhradiť výrobkom Yves Saint
Laurent Parfums miesto, ktoré vzhľadom na zastúpené značky zodpovedá
štandardu značky Yves Saint Laurent, a umožniť tak, aby ju
spotrebiteľ identifikoval, je v súlade s cieľom zabezpečiť
hodnotnú prezentáciu výrobkov, ktorých sa zmluva týka. … takéto
kritérium výberu samo osebe neobmedzuje slobodu distributéra predávať
a propagovať konkurenčné značky, ani nenarúša rozvoj nových foriem
distribúcie.“23      Pokiaľ
ide o ostatné povinnosti a podmienky, ktoré musí autorizovaný
predajca splniť, Komisia usudzuje, že tie, ktoré sa týkajú postupu
prijatia do siete, minimálneho ročného objemu nákupu, spolupráce
v oblasti reklamy a propagácie, uskladnenia výrobkov
a uvedenia nových výrobkov na trh, patria do pôsobnosti článku 85
ods. 1 (pozri bod II.A.6 rozhodnutia) a že zaznamenané
prekážky hospodárskej súťaže sú výrazným obmedzením obchodu v rámci
Spoločenstva (bod II.A.8).24      Komisia
však v bode II.B.1 rozhodnutia konštatuje, že zmluvy, ktoré tvoria
distribučný systém Yves Saint Laurent, spĺňajú štyri podmienky
stanovené v článku 85 ods. 3 Zmluvy.25      Pokiaľ
ide o otázku, či dané ustanovenia prispievajú k zlepšeniu
výroby a distribúcie v zmysle článku 85 ods. 3 Zmluvy,
Komisia zastáva nasledujúci názor (bod II.B.2):„Luxusné
kozmetické výrobky sa odlišujú od podobných výrobkov, ktoré plnia iné
nároky spotrebiteľov, medziiným imidžom exkluzívnosti a prestíže,
ktorý sa v hodnotení spotrebiteľa spája so značkou, ktorú nesú.
Schopnosť výrobcu vytvoriť a zachovať originálny a prestížny
imidž značky je tak rozhodujúcim faktorom hospodárskej súťaže.
Z toho vyplýva, že luxusnú kozmetickú značku možno distribuovať,
len ak sa rešpektuje jej exkluzívne poslanie. Skúsenosti dokazujú, že
zovšeobecnená distribúcia luxusného kozmetického výrobku môže zmeniť
jeho vnímanie spotrebiteľom a napokon spôsobiť zníženie jeho
dopytu.“26      Za
týchto okolností Komisia usudzuje, že ustanovenia zmluvy, ktoré patria
do pôsobnosti článku 85 ods. 1 (pozri bod 23 vyššie), „majú za cieľ
zabezpečiť, aby výrobky Yves Saint Laurent boli distribuované len za
podmienok schopných zachovať ich imidž vysokej kvality a ich
exkluzívne poslanie, ktoré sú charakteristické pre ich povahu luxusných
kozmetických výrobkov“ (pozri koniec siedmeho odseku bodu II.B.2).27      Čo
sa týka otázky, či je „primeraný podiel na výhodách“ vyhradený pre
užívateľov, v zmysle článku 85 ods. 3 Zmluvy, Komisia najmä
usudzuje, že „oznámený distribučný systém umožňuje zachovať exkluzívnu
povahu zmluvných výrobkov, čo je hlavnou motiváciou pri výbere zo strany
spotrebiteľov“ (druhý odsek bodu II.B.3), a že „ak zákazník
považuje imidž značky alebo služby sprevádzajúce predaj v rámci
systému selektívnej distribúcie za druhoradé, bude si v každom
prípade môcť vybrať z podobných výrobkov, patriacich na vedľajší
trh a distribuovaných bez použitia systémov selektívnej
distribúcie, čím sankcionuje výber obchodnej stratégie výrobcu“ (tretí
odsek bodu II.B.3).28      Napokon
Komisia v bode II.B.4 rozhodnutia usudzuje, že systém distribúcie
Yves Saint Laurent neukladá žiadne obmedzenia, obmedzujúce hospodársku
súťaž, ktoré nie sú nevyhnutné pre dosiahnutie sledovaných cieľov,
v zmysle článku 85 ods. 3, písm. a) Zmluvy,
a v bode II.B.5 hovorí, že dotknuté zmluvy neumožňujú
uchádzajúcim sa podnikom vylúčiť hospodársku súťaž vo vzťahu
k podstatnej časti daných výrobkov v zmysle článku 85
ods. 3, písm. b) Zmluvy. Komisia predovšetkým dodáva, že
„nezistila, že by šírenie systémov selektívnej distribúcie
v oblasti luxusných kozmetických výrobkov v zásade vylučovalo
určité moderné formy distribúcie, ako sú obchodné domy. Kritériá výberu
Yves Saint Laurent Parfums skutočne nie sú kritériami, ktoré by nemohli
splniť aj tieto formy distribúcie, aj keď si to vyžaduje čiastočnú zmenu
ich osobitých metód uvádzania na trh“ (štvrtý pododsek odseku II.B.5).29      Článok 1 rozhodnutia znie:„Ustanovenia článku 85 ods. 1 Zmluvy EHS sa neuplatnia, v súlade s článkom 85 ods. 3:–        na
typovú zmluvu o autorizovanej distribúcii, ktorou sa spája Yves
Saint Laurent Parfums so svojimi špecializovanými predajcami so sídlom
vo Francúzsku, ako ani na všeobecné predajné podmienky uvedené
v prílohe a–        na
typovú zmluvu o autorizovanej distribúcii, ktorou sa spájajú
exkluzívni zástupcovia Yves Saint Laurent Parfums so sídlom
v niektorom z členských štátov Spoločenstva mimo Francúzska so
svojimi špecializovanými predajcami, ako ani na všeobecné predajné
podmienky v prílohe k nej.Toto rozhodnutie platí od 1. júna 1991 do 31. mája 1997.“ Konanie a návrhy účastníkov konania30      Žalobca
návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 9. marca 1992
podal žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie. Uznesením
z 12. októbra 1992 sa vyhovelo návrhu spoločnosti Yves Saint
Laurent, Comité de liaison des syndicats européens de l'industrie de la
parfumerie et des cosmétiques (ďalej len „Colipa“), Fédération des
industries de la parfumerie (ďalej len „FIP“) a Fédération
européenne des parfumeurs (ďalej len „FEPD“) na vstup vedľajšieho
účastníka do konania na podporu návrhov žalovanej.31      Na
základe správy sudcu-spravodajcu rozhodol Súd prvého stupňa
o otvorení ústnej časti konania bez predchádzajúceho dokazovania.
Avšak v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania upravených
v článku 64 rokovacieho poriadku vyzval žalovanú, spoločnosť Yves
Saint Laurent a FEPD, aby písomne odpovedali na určité otázky
a predložili určité dokumenty pred pojednávaním. Účastníci konania
predložili svoje odpovede medzi 16. a 24. januárom 1996.32      Prednesy
účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého
stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaní
28. a 29. februára 1996.33      Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa :–        zrušil rozhodnutie ako celok_–        zaviazal Komisiu na náhradu všetkých trov konania.34      Žalovaná navrhuje, aby Súd prvého stupňa:–        zamietol žalobu_–        zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.35      Vedľajší účastník Yves Saint Laurent navrhuje, aby Súd prvého stupňa:–        vyhlásil návrh žalobcu za neprípustný_–        subsidiárne zamietol žalobu ako nedôvodnú_–        zaviazal
žalobcu na náhradu trov, vrátane trov spojených s vedľajším
účastníctvom Yves Saint Laurent.36      Vedľajší účastník FIP navrhuje, aby Súd prvého stupňa:–        rozhodol o prípustnosti žaloby_–        zamietol žalobu ako nedôvodnú_–        zaviazal
žalobcu na náhradu trov, vrátane trov spojených s vedľajším
účastníctvom FIP.37      Vedľajší účastník Colipa navrhuje, aby Súd prvého stupňa:–        zamietol žalobu_–        zaviazal
žalobcu na náhradu trov, vrátane trov spojených s vedľajším
účastníctvom Colipa.38      Vedľajší účastník FEPD navrhuje, aby Súd prvého stupňa:–        zamietol žalobu_–        zaviazal
žalobcu na náhradu trov, vrátane trov spojených s vedľajším
účastníctvom FEPD.39      Vo
svojich pripomienkach k vyjadreniam vedľajších účastníkoch konania
žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:–        vyhlásil jeho žalobu za dôvodnú_–        zaviazal vedľajších účastníkov na náhradu trov konania. O prípustnosti Zhrnutie tvrdení účastníkov konania40      Yves
Saint Laurent tvrdí, že žaloba je neprípustná z dôvodu, že na
jednej strane rozhodnutie neindividualizuje Galec a na druhej
strane Galec‑u sa rozhodnutie priamo netýka, a nemá preto právny
záujem podať žalobu.41      Po
prvé, nielenže sa rozhodnutie vôbec priamo ani nepriamo neodvoláva na
Galec alebo centrá Leclerc, ale navyše skutočnosť, že Galec je činný na
trhu distribúcie, ho neindividualizuje ani na základe jeho určitých
osobitných vlastností, ani na základe okolnosti, ktorá ho charakterizuje
vo vzťahu k akémukoľvek inému subjektu činnému na trhu (pozri
najmä rozsudky Súdneho dvora z 15. júla 1963,
Plaumann/Komisia, 25/62, Zb. s. 197,
a z 10. decembra 1969, Eridania a i./Komisia, 10/68
a 18/68, Zb. s. 459).42      Ďalej,
prejavy Galec‑u boli veľmi obmedzené. Okrem pripomienok zaslaných
Komisii počas správneho konania nepodal Galec žiadnu žiadosť
o prijatie u spoločnosti Yves Saint Laurent. Galec ani nepodal
sťažnosť proti zmluvám Yves Saint Laurent. V rozsudkoch Metro I;
z 22. októbra 1986, Metro/Komisia (ďalej len „rozsudok Metro
II, 75/84, Zb. s. 3021), a z 28. januára 1986,
Cofaz/Komisia, 169/84, Zb. s. 391, Súdny dvor uznal žaloby tretích
strán za prípustné len na základe prísnejších kritérií individualizácie.43      Po
druhé, podľa svojich stanov je Galec sprostredkujúcim subjektom medzi
svojimi členmi – centrami Leclerc a ich dodávateľmi, pričom koná
výhradne v mene centier Leclerc. Nebolo by teda možné kvalifikovať
ho za distributéra a ešte menej za autorizovaného predajcu
spoločnosti Yves Saint Laurent. V dôsledku toho teda
z rozhodnutia pre Galec nevyplýva žiadny účinok ani žiadna priama
škoda (pozri rozsudok súdneho dvora z 28. októbra 1982,
Groupement des agences de voyages /Komisia, 135/81, Zb. s. 3799).
Rozhodnutie sa ho teda priamo netýka a nemá žiaden pôvodný
ani súčasný záujem na zrušení napadnutého aktu.44      Napokon,
za predpokladu, že Galec podal žalobu v záujme svojich členov,
jeho stanovy neobsahujú žiadne ustanovenie, podľa ktorého by bol
oprávnený zastupovať ich pred súdom. Podľa zásady „nikto nežaluje
prostredníctvom splnomocnenca“, je žaloba Galec‑u neprípustná (pozri
návrhy generálnej advokátky Rozes v rozsudku Groupement des agences
de voyages /Komisia, už citovanom, s. 3811).45      Žalobca
zdôrazňuje, že počas správneho konania podal v zmysle článku 19
ods. 3 nariadenia č. 17 pripomienky, ktoré sú svojím cieľom
ekvivalentné podaniu sťažnosti, a že Komisia zopakovala jeho
tvrdenia v rozhodnutí, predovšetkým v bode I.D a na konci
bodu II.B.5.46      Ďalej,
priamy a osobný záujem Galec‑u podať žalobu nemožno seriózne
poprieť. Ako referenčná centrála hospodárskeho koncernu je Galec priamym
subjektom na trhu parfumov a kozmetických výrobkov, keďže vyberá
výrobcov a vyjednáva podmienky škály výrobkov a cien, finančné
podmienky a dodacie a zásobovacie podmienky. Galec dodáva, že
bez rozhodnutia by si mohol riadne určitým spôsobom zaobstarať výrobky
Yves Saint Laurent, ale prijatie rozhodnutia ho zbavuje všetkých bežných
prístupových práv k tomuto trhu.47      Žalovaná
zastáva názor, že žaloba Galecu je prípustná, pričom sa obzvlášť
odvoláva na rozsudok Metro II.48      Galec
jasne vyjadril svoju vôľu distribuovať luxusné parfumy, na jednej
strane v pripomienkach predložených počas správneho konania,
a na druhej strane početnými pokusmi rôznych centier Leclerc
o distribúciu luxusných parfumov, ktoré boli predmetom súdneho
sporu, najmä pred vnútroštátnymi súdmi.49      Okrem
toho, zo stanov Galec‑u vyplýva, že jeho cieľom je predovšetkým
zoskupovať objednávky svojich členov a postupovať ich dodávateľom
(článok 2) a že môže nakupovať aj priamo vo vlastnom mene (článok
30 A). Z toho vyplýva, že ak by niektorí členovia Galec‑u mohli byť
prijatí do siete Yves Saint Laurent, mohlo by sa stať, že by Galec
nakupoval dané výrobky na ich účet. Ďalej nemožno spochybniť, že
členovia Galec‑u môžu mať záujem byť súčasťou distribučnej siete Yves
Saint Laurent. Situácia uvedená v rozsudku Groupement des agences
de voyages /Komisia, už citovanom, je teda zásadne odlišná od situácie
v tomto prípade. Posúdenie Súdom prvého stupňa50      Žalovaná
nenavrhla rozhodnúť o neprípustnosti žaloby. Za týchto okolností
spoločnosť Yves Saint Laurent nie je oprávnená vzniesť námietku
neprípustnosti a Súd prvého stupňa teda nemusí skúmať ňou uvádzané
dôvody (rozsudok z 24. marca 1993, CIRFS a i./Komisia,
C‑313/90, Zb. s. I‑1125, body 20 až 22).51      Je
však vhodné bez návrhu preskúmať prípustnosť žaloby, v zmysle
článku 113 rokovacieho poriadku (pozri rozsudok CIRFS a i./Komisia,
už citovaný, bod 23).52      V súlade
s článkom 173 Zmluvy môže každá fyzická alebo právnická osoba
podať žalobu proti rozhodnutiu určenému inej osobe, pokiaľ sa jej toto
rozhodnutie priamo a osobne týka. Keďže rozhodnutie bolo určené pre
spoločnosť Yves Saint Laurent, je vhodné preskúmať, či sú tieto dve
podmienky splnené, pokiaľ ide o Galec.53      Pokiaľ
ide o otázku, či sa Galec‑u rozhodnutie týka „osobne“,
z ustálenej judikatúry vyplýva, že subjekty iné ako osoby, ktorým
je rozhodnutie určené, môžu tvrdiť, že sa ich rozhodnutie osobne týka
iba vtedy, keď sa ich dotýka na základe ich určitých osobitných
vlastností alebo na základe okolnosti, ktorá ich charakterizuje vo
vzťahu k akejkoľvek inej osobe, a tým ich individualizuje
obdobným spôsobom ako osobu, ktorej je rozhodnutie určené (pozri
rozsudok Plaumann/Komisia, už citovaný, s. 223, ako aj rozsudok
Súdu prvého stupňa zo 6. júla 1995, AITEC a i./Komisia,
T‑447/93, T‑448/93 a 449/93, Zb. s. II‑1971, bod 34).54      Súd
v tomto ohľade uvádza, že Galec je družstevnou spoločnosťou
maloobchodníkov s variabilným kapitálom, ktorí podnikajú pod
obchodným menom É. Leclerc, ktorá bola založená v súlade
s francúzskym zákonom č. 72‑652 z 11. júla 1972.
Článok 1 tohto zákona stanovuje, že takéto družstevné spoločnosti majú
za cieľ zlepšovať prostredníctvom spoločného úsilia svojich členov
podmienky, za ktorých títo vykonávajú svoju obchodnú činnosť. Na tento
účel môžu hlavne dodávať svojim členom všetok alebo časť tovaru,
potraviny alebo služby, zariadenie a materiál potrebné
k výkonu ich obchodnej činnosti. Článok 2 ods. 2 stanov
Galec‑u zvlášť uvádza, že služby, ktoré ponúka svojim členom, nebudú
obmedzené, čo sa týka druhu ani množstva, a môžu sa vzťahovať na
všetky transakcie a činnosti akokoľvek súvisiace s obchodom
jeho členov. Podľa článku 30A stanov pracuje Galec výhradne na účet
spoločníkov, aby im umožnil znižovať cenu pri nákupe a distribúcii
pre svojich vlastných členov a/alebo pre spotrebiteľov. Môže hlavne
nakupovať vo svojom vlastnom mene na účet svojich členov.55      Podľa
nespochybnených tvrdení Galec‑u na pojednávaní sa táto spoločnosť pred
prijatím rozhodnutia obrátila na mnohých parfumérov, vrátane spoločnosti
Yves Saint Laurent, so žiadosťou, aby aspoň niektorí z jeho členov
boli prijatí do siete ako autorizovaní predajcovia. Následne listom
z 22. augusta 1990 jeden z členov Galec‑u, spoločnosť
Rocadis, ktorá vedie centrum Leclerc v Poitiers, požiadala
o prijatie do siete Yves Saint Laurent.56      Táto
žiadosť bola zamietnutá listom spoločnosti Yves Saint Laurent
z 28. septembra 1990 z dôvodu, že na francúzskych súdoch
prebiehal súdny spor medzi spoločnosťou Yves Saint Laurent
a spoločnosťou Rocadis v súvislosti s predajom výrobkov
spoločnosti Yves Saint Laurent spoločnosťou Rocadis mimo jej
distribučnej siete. 57      Takisto
je nepochybné, že viaceré iné centrá Leclerc prejavili vôľu
distribuovať výrobky spoločnosti Yves Saint Laurent, ako dokazujú
početné súdne spory pred vnútroštátnymi súdmi, ktoré uviedol Galec vo
svojich vyjadreniach.58      Ďalej
sa Galec zúčastnil na správnom konaní pred Komisiou a predložil
podrobné pripomienky na základe uverejnenia oznámenia podľa článku 19
ods. 3 nariadenia č. 17 (pozri bod 6 vyššie). Vo svojich
pripomienkach Galec predovšetkým tvrdí, že rozhodnutie by malo za
následok vylúčenie jeho členov z distribúcie výrobkov spoločnosti
Yves Saint Laurent, a vyzval Komisiu, aby na mieste overila
podmienky distribúcie luxusných výrobkov v zariadeniach centier
Leclerc, ktoré chcú vstúpiť do distribúcie luxusných parfumov.59      Listom
z 12. februára 1991 Komisia potvrdila, že pripomienky Galec‑u
budú pozorne preskúmané. Na pojednávaní Komisia potvrdila, že tieto
pripomienky vzala pri prijímaní rozhodnutia do úvahy. Je však
nepochybné, že Komisia v podstate schvaľuje osobitosti systému
selektívnej distribúcie spoločnosti Yves Saint Laurent, ktoré Galec
kritizuje počas správneho konania.60      Za
týchto okolností zastáva Súd prvého stupňa názor, že situácia
v danom prípade nie je vecne odlišná od situácie, ktorou sa zaoberá
rozsudok Metro II (body 21 až 23), kde Súdny dvor usúdil, že subjektu,
ktorému bol zamietnutý vstup do siete ako autorizovanému distributérovi
a ktorý predložil pripomienky v zmysle článku 19 ods. 3
nariadenia 17, sa priamo a osobne týka rozhodnutie Komisie, ktoré
potvrdilo kritériá kritizované týmto subjektom počas správneho konania.61      Je
potrebné dodať, že rozhodnutie zasahuje do vlastných záujmov Galec‑u,
keďže Galec má v stanovách za cieľ dohadovať dodávacie zmluvy pre
centrá Leclerc. Galec‑u sa teda rozhodnutie aj osobne týka ako subjektu,
ktorý vyjednáva o takýchto zásobovacích zmluvách (pozri analogicky
rozsudok Súdneho dvora z 2. februára 1988, Van der Kooy
a i./Komisia, 67/85, 68/85 a 70/85, Zb. s. 219, body 20
až 25, ako aj rozsudok CIRFS a i./Komisia, už citovaný, bod 30).62      Ďalej,
zo stanov Galec‑u a predovšetkým z ich článku 2 vyplýva, , že
Galec je počas správneho konania implicitne splnomocnený vyjadrovať
nielen svoje vlastné stanovisko, ale aj stanovisko svojich členov, ktorí
si želajú byť súčasťou siete Yves Saint Laurent. Keďže títo sú
potenciálnymi konkurentmi autorizovaných predajcov Yves Saint Laurent,
sami sú „zainteresovanými tretími stranami“ v zmysle článku 19
ods. 3 nariadenia č. 17. Z toho vyplýva, že Galec‑u sa
rozhodnutie týka aj osobne, keďže sa zúčastnil na správnom konaní ako
zástupca svojich členov (pozri analogicky rozsudok AITEC
a i./Komisia, už citovaný, body 60 až 62).63      Pokiaľ
ide o otázku, či sa rozhodnutie Galec‑u priamo týka, stačí
konštatovať, že rozhodnutie necháva nedotknuté všetky účinky siete Yves
Saint Laurent, čím Yves Saint Laurent môže priamo voči Galec‑u
a jeho členom uplatniť kritériá výberu, ktorých zákonnosť tento
počas správneho konania napadol.64      Okrem
toho, aj keď sa Galec sám nechce stať autorizovaným predajcom Yves
Saint Laurent, jeho nákup výrobkov Yves Saint Laurent odteraz závisí od
splnenia kritérií výberu, ktoré rozhodnutie uznalo za zákonné. Galec má
teda skutočný a aktuálny záujem na spochybnení jeho dôvodnosti.65      Z toho vyplýva, že žaloba je prípustná. O veci samej66      Hlavnou výhradou Galec‑u je, že súhrn kritérií výberu schválených v rozhodnutí má a priori
za následok vylúčenie niektorých hypermarketov É. Leclerc zo siete
Yves Saint Laurent, napriek tomu, že by boli schopné predávať luxusné
parfumy za lojálnych a hodnotných podmienok. Okrem tejto výhrady
Galec uvádza vo svojom návrhu tri žalobné dôvody, založené postupne na
nedostatku odôvodnenia, chybách v skutkových zisteniach
a právnych chybách. Tieto sa prekrývajú a v podstate
obsahujú nasledujúce štyri tvrdenia: a) rozhodnutie vykazuje nedostatok
odôvodnenia a/alebo zjavné chyby v skutkových zisteniach, keďže
metódy zhodnocovania vlastné veľkým a stredným predajniam (ďalej
len „veľká distribúcia“) sa tu hodnotia ako nevhodné pre distribúciu
luxusných parfumov, b) rozhodnutie vykazuje nedostatok odôvodnenia
a/alebo zjavné chyby v skutkových zisteniach, pokiaľ ide
o potreby a očakávania spotrebiteľov, c) rozhodnutie vykazuje
právne chyby a /alebo nedostatok odôvodnenia, keďže Komisia
rozhodla, že kritériá zhrnuté v jeho bode II.A.5 nespadajú pod
článok 85 ods. 1 Zmluvy, d) rozhodnutie vykazuje právne chyby
a/alebo zjavné chyby v skutkových zisteniach a/alebo nedostatok
odôvodnenia pri uplatnení článku 85 ods. 3 Zmluvy.67      Je
vhodné preskúmať v prvom rade dôvodnosť rozhodnutia vo vzťahu
k článku 85 ods. 1 Zmluvy zoskupením všetkých dôvodov
a tvrdení účastníkov konania a následne dôvodnosť rozhodnutia
vo vzťahu k článku 85 ods. 3 Zmluvy.I –  O dôvodnosti rozhodnutia vo vzťahu k článku 85 ods. 1 Zmluvy Zhrnutie tvrdení účastníckych strán Tvrdenia Galec‑u68      Galec
najskôr uvádza, že prostredníctvom svojich členov podnikajúcich pod
obchodným menom É. Leclerc distribuuje početné luxusné výrobky
(materiál vysokej technickej náročnosti, kvalitné vína, bižutériu,
hodinárske výrobky, fotoaparáty, luxusné textílie atď.) za perfektne
prispôsobených podmienok a akceptuje potrebu mať vhodný systém
založený na koncepte „luxusná selektívnosť“, aby sa udržala prestíž
luxusných výrobkov a uspokojili očakávania spotrebiteľov. Takisto
uznáva, že nie všetky obchody pod obchodným menom É. Leclerc sú
vhodné na takúto formu uvádzania na trh. Avšak niektoré hypermarkety
alebo supermarkety činné pod obchodným menom É. Leclerc už
praktizujú luxusnú selektívnosť za pomoci osobitných techník, ako je
zriadenie vyhradeného miesta v obchode alebo zriadenie
špecializovaného priestoru v interiéri predajne, prípadne
označeného vedľajším obchodným menom (napr. „Eole“). Takéto obchody sú
prispôsobené alebo prispôsobiteľné na predaj luxusnej kozmetiky, ako
dokazujú fotografie priestorov „krása-zdravie“ v niektorých
centrách Leclerc, uvedené v prílohe návrhu.69      Avšak
veľká distribúcia je automaticky vylúčená zo siete Yves Saint Laurent
z dôvodu kumulácie kritérií výberu schválených v rozhodnutí,
hlavne tých, ktoré sa týkajú bezprostredného susedstva, t. j.
hodnotenie „štvrte“, „ulíc“ alebo „blízkych obchodov“ [bod I.1,
písm. a) predajných podmienok], „priečelia“ vybaveného „výkladmi“,
„výzdoby“, celkového vzhľadu celej predajne, ďalších prvkov, ktoré treba
brať do úvahy, uvedených v bode I.1, písm. b) predajných
podmienok, prítomnosti v predajni iných predávaných výrobkov, ktoré
„by mohli svojím susedstvom znehodnotiť imidž značky Yves Saint
Laurent“, a iných činností ako parfuméria, ktoré v súlade
s bodom I.1, písm. d) predajných podmienok musia byť posúdené
podľa ich významu, vonkajšej prezentácie, ich oddelenia od činnosti
parfumérie a oblečenia personálu, ktorý je ku každej z týchto
činností pridelený.70      Pre
Galec je najsvojvoľnejším a najnapadnuteľnejším kritériom
kritérium týkajúce sa obchodného mena. Obchodné meno É. Leclerc
pokrýva širokú škálu predajní a hoci niektoré distribučné centrá
vystupujúce pod týmto obchodným menom by nemohli ašpirovať na postavenie
distributéra luxusných výrobkov, Komisia nevzala do úvahy možnosť, že
niektoré iné centrá môžu objektívne kritériá požadované na distribúciu
takýchto výrobkov splniť.71      Z toho
vyplýva, že v rozpore so zásadami, ktoré uplatňuje Súdny dvor
v rozsudkoch Metro I, Metro II, L´Oréal, už citovaných,
a v rozsudku z 10. júla 1980, Lancôme (99/79, Zb.
s. 2511), dotknutý systém selektívnej distribúcie vylučuje nové
formy obchodu tým, že používa kritériá, ktoré nie sú ani objektívne, ani
jednotné, ani uplatňované nediskriminačným spôsobom, ani primerané
tomu, čo je nevyhnutné. Okrem toho kritériá stanovené v rozhodnutí
vylúčili „osobitnú formu obchodu“, čo je v rozpore
s judikatúrou Súdneho dvora v rozsudkoch Metro I (body 20
a 50), Metro II (bod 34) a AEG (body 36 a 73).72      Podľa
žalobcu teda rozhodnutie buď znamená, že do siete môžu byť prijaté len
niektoré formy veľkej distribúcie, ako sú obchodné domy, napr. Printemps
alebo Galeries Lafayette, čo potvrdzuje správa profesora Webera
spomenutá v bode I.B rozhodnutia a tvrdenia Yves Saint Laurent
v jeho vyjadrení vedľajšieho účastníka konania, alebo že kritériá
schválené Komisiou vyžadujú od veľkej distribúcie oveľa viac, ako je
čiastočná úprava jej metód uvádzania na trh. Aby boli splnené kritériá
ako umiestnenie v určitých uliciach, kde sú obchody v súlade
s prestížou značky, fyzické oddelenie činnosti parfumérie od
ostatných činností, obliekanie všetkých zamestnancov predajne do
služobného odevu, požiadavky nemať príliš veľa aktivít, ktoré
„nevykazujú známky luxusu“ alebo mať obchody vybavené výkladmi, veľká
distribúcia by sa musela úplne zrieknuť svojich metód uvádzania na trh.73      Pokiaľ
ide o odôvodnenie rozhodnutia, žalobca usudzuje, že
v zásadnom rozhodnutí, ako je toto, by malo byť odôvodnenie
obzvlášť úplné. Komisia však nedostatočne odôvodnila svoje tvrdenie,
podľa ktorého oznámené kritériá - ktoré podľa žalobcu vylučujú všetky
ostatné formy predaja okrem špecializovaného predajcu – neobmedzujú
hospodársku súťaž v zmysle článku 85 ods. 1 Zmluvy.
Odvolávajúc sa na rozsudky Metro, AEG, Lancôme a L´Oréal, už
citované, Komisia použila pri ochrane imidžu značky luxusných výrobkov
kritériá, ktoré boli až doteraz vyhradené pre „technickú“ selektívnosť,
avšak svoje rozhodnutie neodôvodnila spôsobom, ktorý sa v týchto
rozsudkoch vyžaduje.74      Ďalej,
rozsudky L´Oréal, Lancôme a Metro, už citované, stanovujú pre
Komisiu povinnosť zhodnotiť reštriktívnu povahu zmlúv na základe
hospodárskeho kontextu. Komisia mala na základe znalostí, že všetci
„značkoví predajcovia parfumov“ používajú rovnaký spôsob exkluzívnej
distribúcie, poskytnúť odôvodnenie, týkajúce sa kumulatívneho účinku
sietí, hlavne ak v zásade podporuje všeobecné a absolútne
vylúčenie celej jednej formy obchodu z distribúcie daných výrobkov.75      Komisia
tiež nedostatočne odôvodnila svoje rozhodnutie, keď nevzala do úvahy
pripomienky dodané Galec‑om počas správneho konania, podľa ktorých sa
dnes luxusné výrobky predávajú vo veľkej distribúcii za plne
adaptovaných podmienok. V priebehu minulého desaťročia prešla veľká
distribúcia výraznou zmenou metód uvádzania na trh, a tak dokáže
nielen chrániť imidž značky, ktorý sa spája s výrobkami vysokej
technickej náročnosti alebo luxusu, ale aj byť konkurencieschopná
z hľadiska imidžu týchto výrobkov.76      Komisia
navyše neodôvodnila svoje vnímanie očakávaní spotrebiteľov vo vzťahu
k obchodnému menu veľkého distributéra. Moderní spotrebitelia však
očakávajú rôznorodú ponuku luxusných výrobkov a spontánne by na ňu
reagovali, keby mali takúto ponuku k dispozícii. Komisia proti
tomuto overiteľnému konštatovaniu postavila len tvrdenia bez akéhokoľvek
odôvodnenia, t. j. že niektoré obchodné mená sú svojou podstatou –
a navždy – znehodnocujúce (štvrtý odsek bodu II.A.5 rozhodnutia)
a že spotrebiteľ v mysli spája svoje nároky na „exkluzívny
a prestížny imidž“ len s exkluzívnou distribúciou cez
špecializovaných predajcov (prvý odsek bodu II.B.2). Tieto tvrdenia nie
sú podložené žiadnym prieskumom, anketou alebo štatistickým výskumom,
takže Komisia neumožňuje Súdu prvého stupňa overiť relevantnosť tohto
portrétu priemerného spotrebiteľa.77      Pokiaľ
ide o chyby v skutkových zisteniach, ktoré vykazuje
rozhodnutie, žalobca tvrdí, že Komisia z už uvedených dôvodov
nevzala do úvahy schopnosť veľkej distribúcie distribuovať luxusné
parfumy za uspokojivých podmienok. Ďalej Komisia zjavne nezohľadnila
motiváciu zákazníkov, keď v druhom odseku bodu II.B.3 rozhodnutia
konštatuje, že „oznámený distribučný systém umožňuje zachovať exkluzívnu
povahu zmluvných výrobkov, čo je hlavným motívom výberu spotrebiteľa“.
Podľa žalobcu tu ide o „zastaralé“ podoby motivácie, prisudzované
spotrebiteľom bez najmenšieho dôkazu.78      V skutočnosti
by, pokiaľ veľká distribúcia dokáže uvádzať na trh luxusné parfumy,
vyvolala značný spontánny záujem spotrebiteľov vyhľadávajúcich luxus
a možnosť snívať, ale nie vždy ceny požadované v uzatvorenej
sieti. Predovšetkým by to bola kategória spotrebiteľov, často relatívne
mladých, majetných a obyvateľov miest, obdivovateľov inovácie
a značkových výrobkov, ktorí by uprednostňovali nákup vo veľkej
distribúcii, vrátane všetkých „luxusných“ tovarov, no ktorej existenciu
Komisia popiera.79      Okrem
toho zmeny v distribúcii hlboko zmenili vnímanie obchodných mien
distributérov zo strany spotrebiteľov. Bolo by teda nesprávne
predpokladať, že spotrebiteľ má vždy jednotnú a degradujúcu
predstavu o veľkej distribúcii, alebo že prechod do veľkej
distribúcie by premenil všetky luxusné výrobky na bežné výrobky. Komisia
bola plne informovaná o tomto vývoji, ale vôbec ho nevzala do
úvahy, čo je zjavným omylom v posúdení (pozri body 74 a 75
rozsudku AEG).80      Pokiaľ
ide o právne chyby, ktorých sa Komisia dopustila, žalobca tvrdí,
že Komisia porušila právo Spoločenstva, keď rozhodla, že kritériá
zhrnuté v bode II.A.5 rozhodnutia, hlavne kritériá týkajúce sa
prítomnosti kvalifikovaného personálu, umiestnenia, estetiky
a obchodného mena predajne, ďalších činností obchodu, ako aj
relatívnej dôležitosti značky Yves Saint Laurent v porovnaní
s konkurenčnými značkami, nespadajú pod zákaz článku 85 ods. 1
Zmluvy.81      Uznaním, že takéto kritériá, ktoré podľa žalobcu „a priori“
eliminujú určitý počet potenciálnych predajcov, sú zákonné, porušila
Komisia zásadu, podľa ktorej musia byť obmedzenia distribúcie výrobkov
primerané, ako aj zásadu, podľa ktorej sú kvantitatívne obmedzenia a priori
nezákonné (pozri hlavne rozsudky Metro I a Metro II, L'Oréal
a AEG, už citované). V skutočnosti tieto obmedzenia presahujú
potrebnú mieru, čo sa týka vlastností daných výrobkov, potreby ochrany
ich kvality a správneho použitia.82      Komisia
takisto porušila právo Spoločenstva, keď v jeho kontexte
nehodnotila zjavné obmedzenia vyplývajúce zo siete spoločnosti Yves
Saint Laurent (pozri bod 40 rozsudku Metro II). V tomto ohľade
žalobca zdôrazňuje, že Komisia vo svojom vyjadrení k žalobe
tvrdila, že relevantným trhom je trh „kozmetických výrobkov“, hoci
v rozhodnutí, ako aj v ďalších bodoch vyjadrenia k žalobe
uvádza, že trh luxusných parfumov tvorí špecifický a samostatný
trh. V rozpore s tvrdeniami Komisie vôbec nemožno pochybovať,
že kumulatívny účinok podobných sietí by vylúčil veľkú distribúciu
z trhu luxusných parfumov, čo je v danom prípade relevantný
trh. Tvrdenia Komisie83      Žalujúca
tvrdí, že v rozhodnutí sa nevyjadrila k otázke, či niektoré
centrá Leclerc môžu splniť kritériá oznámené spoločnosťou Yves Saint
Laurent, ale že preskúmala obsah, dopad a zákonnosť týchto kritérií
z hľadiska práva Spoločenstva. Ďalej rozhodnutie a priori
nevylučuje žiadnu formu obchodu. V rozhodnutí je uvedené po prvé,
že tieto kritériá „nie sú samy osebe také, aby vylučovali niektoré
moderné formy distribúcie, ako obchodné domy“ (koniec piateho odseku
bodu II.A.5), a po druhé, že niektoré moderné formy distribúcie
môžu splniť kritériá výberu pri pozmenení ich obchodných metód (štvrtý
odsek bodu II.B.5). Na pojednávaní potvrdil zástupca Komisie, že táto a priori
nevylučuje žiaden typ distribúcie „typu supermarket“ v sektore
luxusnej kozmetiky, a že termín „obchodné domy“ v piatom
odseku bodu II.A.5 a štvrtom odseku bodu II.B.5 rozhodnutia je
potrebné vykladať tak, že zahŕňa aj hypermarkety.84      Tvrdenie
žalobcu, podľa ktorého môžu požadované kritériá splniť len
špecializovaní predajcovia v centre mesta, je nepresné;
v mestských štvrtiach alebo na predmestiach sú aj iné obchody ako
špecializovaní predajcovia. Takisto požiadavka súladu s prestížou
a všeobecnou známosťou značky nemusí byť automaticky nepoužiteľná
na veľkú distribúciu, pretože podľa fotografií dodaných žalobcom sú
niektoré z jeho obchodov schopné poskytnúť dekoráciu interiéru
prispôsobenú predaju prestížnych značiek.85      Pokiaľ
ide o kritériá obchodného mena, táto potreba sa javí zvlášť
zrejmá, ak vezmeme do úvahy, že umožňuje vylúčiť určité obchodné mená,
ktoré sú zjavne znehodnocujúce. Okrem toho jeden z postupov
zhodnocovania používaný centrami Leclerc pre predaj luxusných výrobkov
spočíva v tom, že im pridelí priľahlé priestory označené vedľajším
obchodným menom, napr. „Eole“. Navyše rozhodnutie uvádza, že
znehodnocujúcu povahu obchodného mena nemožno spájať s bežnou
cenovou politikou distributéra (koniec štvrtého odseku bodu II.A.5).86      Tvrdenie
Galec‑u, podľa ktorého veľká distribúcia môže splniť dané kritériá len
po radikálnej zmene metód uvádzania na trh, teda vôbec nezodpovedá
stanovisku Komisie. Uvedené kritériá môžu poukazovať len na čiastočnú
zmenu osobitných metód uvádzania na trh určitých moderných foriem
distribúcie, pričom stupeň tejto zmeny závisí od hodnotenia jednotlivých
prípadov.87      Pokiaľ
ide o odôvodnenie rozhodnutia, toto je jasné a úplné, hlavne
v bode II.A.5. Okrem toho z rozsudkov Lancôme a L´Oréal,
už citovaných, a z rozhodnutia Komisie 85/616/EHS zo
16. decembra 1985 o konaní podľa článku 85 Zmluvy EHS
(IV/30.665 – Villeroy et Boch, Ú. v. ES L 376,
s. 15) vyplýva, že skutočnosť, že udržanie prestížneho imidžu môže
odôvodniť kvalitatívne kritériá vzťahujúce sa na odbornú kvalifikáciu
predajcu a na jeho priestory, nie je nová. Bolo by navyše nepresné
predpokladať, že Komisia nevzala do úvahy kumulatívny dopad systémov
selektívnej distribúcie, ako to dokazuje bod II.A.8 rozhodnutia.88      Čo
sa týka spotrebiteľov, žalovaná tvrdí, že základnou motiváciou
spotrebiteľa luxusných výrobkov, hoci z krátkodobého hľadiska ho
priťahuje nižšia cena, je istota, že výrobok sa nestane bežným výrobkom
v dôsledku straty výnimočnosti jeho imidžu a zníženia
kreatívnej úrovne, čo by z dlhodobého hľadiska bolo následkom
nízkej ceny. Okrem toho z bodu I.D rozhodnutia vyplýva, že
pripomienky spotrebiteľských združení zohľadnené Komisiou ukázali, že
spotrebiteľ si želá, aby boli výrobky luxusnej parfumérie predávané len
v kvalitných predajniach a kvalifikovaným personálom.89      Pokiaľ
ide o prípadné schopnosti veľkej distribúcie distribuovať výrobky
spoločnosti Yves Saint Laurent, žalovaná popiera, že by v tomto
ohľade vyjadrila nejaké hodnotenie. Pokiaľ sú niektoré obchody veľkej
distribúcie schopné splniť kritériá odôvodnené selektívnou distribúciou
luxusných parfumov, tak si to vyžaduje len konkrétne overenie
jednotlivých prípadov, v prvom rade zo strany spoločnosti Yves
Saint Laurent, a nie zo strany Komisie. Rozhodnutie neobsahuje
tvrdenie, podľa ktorého by luxusný produkt strácal svoju výnimočnosť
predajom prostredníctvom veľkej distribúcie.90      Napokon,
čo sa týka článku 85 ods. 1 Zmluvy, žalovaná zastáva názor, že
kritériá zohľadnené v bode II.A.5 rozhodnutia sú zjavne
objektívnymi kritériami kvalitatívnej povahy, ako sú opísané
v rozsudku Metro I, a sú stanovené jednotne
a nediskriminačným spôsobom, pretože nevylučujú žiadneho
distributéra, ktorý ich dokáže splniť. Komisia ďalej uviedla, že tieto
kritériá musia byť uplatňované nediskriminačným spôsobom, čo je otázka
praxe, a nie hodnotenia kritérií ako takých. Prijaté kritériá tiež
nie sú v rozpore so zásadou proporcionality, pretože sú potrebné na
udržanie aury prestíže a exkluzívnosti, ktorá dané výrobky
odlišuje od ostatných podobných výrobkov a na zachovanie imidžu
prestížnej značky.91      Bod
40 rozsudku Metro II nie je relevantný, pretože tento rozsudok sa týkal
situácie, v ktorej už neboli iné formy distribúcie ako selektívne
siete a v ktorej nebola strnulosť cien vyvážená efektívnou
hospodárskou súťažou medzi značkami. To nie je prípad trhu kozmetických
výrobkov, kde je ponuka roztrúsená tak v štádiu výroby, ako aj
distribúcie, a kde výrobky predávané autorizovanými distribučnými
sieťami predstavujú len časť celkového predaja kozmetických výrobkov,
ktorá sa pohybuje od 22,4 % v Spojenom kráľovstve do
36,2 % v Taliansku. Tak môže na jednej strane spotrebiteľ
kúpiť iné parfumy za nižšiu cenu mimo sietí selektívnej distribúcie
a na druhej strane je medzi konkurenčnými značkami luxusných
parfumov a medzi luxusnými výrobkami tej istej značky efektívna
hospodárska súťaž. Tvrdenia vedľajších účastníkov92      Keďže
vedľajší účastníci vypracovali obsiahle tvrdenia podobné tvrdeniam
Komisie, je vhodné zopakovať z nich len nasledujúce prvky.93      Podľa
spoločnosti Yves Saint Laurent je základný postulát, na ktorom stojí
žaloba, chybný. Komisia nepotvrdila a priori vylúčenie
určitej formy obchodu, ani neprijala exkluzívnosť v prospech
špecializovaných predajcov v centre mesta. Naopak,
v rozhodnutí sa sústredila na overenie, či je distribučný systém
otvorený všetkým formám distribúcie a žiadnu z nich a priori nevylučuje (bod II.B.5).94      Sieť
spoločnosti Yves Saint Laurent sa okrem špecializovaných parfumérií
skladá zo sietí obchodných domov (Nemecko, Francúzsko, Taliansko,
Spojené kráľovstvo, Grécko, Španielsko, Belgicko) a vo všetkých
členských štátoch aj z multi-špecializovaných predajní, hlavne
parfumérií-drogérií (Spojené kráľovstvo, Holandsko, Nemecko
a Dánsko), parfumérií-lekární (Francúzsko, Taliansko, Španielsko,
Portugalsko), parfumérií-konfekčných predajní (Španielsko, Portugalsko),
multi-špecializovanej predajne „Boots“ (Spojené kráľovstvo)
a z moderných sietí veľkých parfumérií, hlavne v Nemecku,
Belgicku, Holandsku, Taliansku a Francúzsku.
V nešpecializovaných predajniach sa uskutočňuje 99,6 % predaja
v Spojenom kráľovstve a 75 % predaja v Dánsku. Vo
Francúzsku, Španielsku a Holandsku sa tento podiel pohybuje od
20 % do 40 %. Takisto mapy poskytnuté spoločnosťou Yves Saint
Laurent ukazujú, že predajne sú prítomné aj mimo mestských centier.95      Pokiaľ
ide o analýzu motivácie a očakávaní spotrebiteľov, hodnotenie
Komisie potvrdzujú aj iné štúdie poskytnuté spoločnosťou Yves Saint
Laurent v prílohe k jeho vyjadreniu vedľajšieho účastníka
konania, konkrétne štúdie vypracované profesorom Glaisom, americkým
časopisom Mademoiselle a profesorom Thoenigom, z ktorých
vyplýva, že spotrebiteľ pokladá značku výrobku za dôležitú, že hlavný
motív, ktorý ovplyvňuje kúpu luxusného výrobku, spočíva v prestíži
tohto výrobku a že spotrebitelia sú priaznivo naklonení
distribučnému systému, ktorý zachováva prestížny imidž výrobku. Naopak,
tvrdenie Galec‑u, podľa ktorého analýza Komisie odráža mimoriadne
zastaralú a nemodernú predstavu o motivácii spotrebiteľa, nie
je podložené žiadnou štúdiou alebo anketou.96      Čo
sa týka potreby systému selektívnej distribúcie, spoločnosť Yves Saint
Laurent zdôrazňuje, že hoci sa Komisia zamerala na prestíž
a všeobecnú známosť značky Yves Saint Laurent, takisto vzala do
úvahy osobitosti výrobku, predovšetkým kvalitu používaných prvotných
surovín, výskumné a vývojové postupy a obalové materiály (bod
II.A.5). Napríklad vývoj nového výrobku až po priemyselnú výrobu trvá
asi tri roky a stále centrum pre výskum a rozvoj spoločnosti
Yves Saint Laurent skúma každý rok nové zloženia výrobkov. Používa sa
vyše 5000 prvotných surovín, z ktorých mnohé sú vzácne,
sofistikované a drahé a sú potrebné početné testy.
Originalita, dômyselnosť a vysoká kvalita týchto výrobkov,
v kombinácii s prestížou a všeobecnou známosťou značiek,
ktoré sa na ne vzťahujú, teda odôvodňujú selektívnu distribúciu, inak by
ich mohol postihnúť osud parfumov Coty, ktoré zmizli z trhu
z dôvodu nerovnováhy medzi kvalitou výrobku a spôsobom
distribúcie, ktorý nezodpovedal očakávaniam spotrebiteľov.97      Čo
sa týka článku 85 ods. 1 Zmluvy, kritérium odbornej kvalifikácie
je potrebné pre splnenie očakávaní spotrebiteľov a preto, že
výrobky majú technickú povahu a sú výsledkom rozsiahleho výskumu.
Vonkajšie prostredie predajne je tiež objektívnym kritériom potrebným
pre zhodnotenie samotnej predajne a kupovaného výrobku, čo
nevylučuje žiadnu formu distribúcie. Kvalita, zariadenie a výklad
predajne sú „schránkou“ pre výrobok a mali by byť v súlade
s jeho imidžom. Obchodné meno je takisto objektívnym kritériom
výberu, pričom má pozitívnu, negatívnu alebo neutrálnu silu pôsobenia na
vnímanie v zmysle kvalifikácie personálu, obsluhy
a privítania, čo sa odráža na predaji výrobkov. Napokon, fyzické
oddelenie medzi oddelením kozmetiky a oddeleniami venovanými
výrobkom bežnej spotreby, ktoré sa požaduje od nešpecializovaných
predajní, neznamená obmedzenie hospodárskej súťaže a nebráni vstupu
nešpecializovaných obchodov do siete. To ďalej zodpovedá konkrétnemu
očakávaniu výrobcu a spotrebiteľa, aby sa kúpa luxusného výrobku
nemiešala s kúpou výrobku bežnej spotreby, ako sú potravinárske
výrobky.98      Napokon,
hodnotiaca správa predajní (bod 16 vyššie) dokazuje, že postup na
prijatie do siete spočíva na objektívnych a jednotných základoch.
Uchádzač – predajca vie o tomto hodnotení a môže požiadať
o druhé hodnotenie. Prípadné spory rozhodnú vnútroštátne súdy. Na
určenie, či niektorá značka môže byť znehodnocujúca, sa spoločnosť Yves
Saint Laurent opiera o ankety uskutočnené nezávislými organizáciami
medzi spotrebiteľmi. V prílohe k svojmu vyjadreniu
vedľajšieho účastníka konania uvádza zoznam otázok stanovených pre tieto
ankety a uvádza, že výsledky sa oznamujú danému podniku, ktorý ich
môže slobodne napadnúť.99      Colipa
najskôr pripomína, že rozhodnutie sa odvoláva na správu profesora
Webera, ktorú pokladá za zodpovedajúcu vlastnej znalosti trhu.
Z tejto správy vyplýva, že trh Spoločenstva s kozmetickými
výrobkami je segmentovaný, a že táto segmentácia je sprevádzaná
diferenciáciou spôsobu distribúcie podľa skúmaného sektora. Táto správa
je v súlade so závermi Komisie, predovšetkým so závermi uvedenými
v bode II.B.3, podľa ktorých napriek nízkemu stupňu nahraditeľnosti
medzi luxusnými kozmetickými výrobkami a podobnými výrobkami
z iných segmentov trhu v mysli spotrebiteľov môžu
spotrebitelia, ktorí považujú imidž značky a predajné služby
v rámci systémov selektívnej distribúcie za druhotné, nakupovať na
vedľajšom trhu, ktorý takéto systémy nepoužíva.100    Okrem
toho správa profesora Webera potvrdzuje, že existuje vysoký počet
výrobcov a distributérov fungujúcich na trhu luxusných kozmetických
výrobkov za dynamických a vysoko konkurenčných podmienok a že
počet nových subjektov na trhu je takisto vysoký. Ďalej, výrobcovia by
mali neustále hľadať a vyvíjať nové výrobky, vyvíjať
a udržiavať politiku uvádzania na trh, ktorá je vhodná pre imidž
prestížnej značky. Komisia teda v rozhodnutí správne zhodnotila
konkurenčný kontext oznámených zmlúv. Tvrdenie žalobcu, podľa ktorého je
veľká distribúcia týmito zmluvami vylúčená, nie je podložené žiadnou
ekonomickou analýzou ani žiadnym iným dôkazom.101    Colipa
ďalej pripomína právne zásady uplatniteľné na selektívnu distribúciu,
ktoré čerpá predovšetkým z analýzy judikatúry Súdneho dvora, ako aj
zásadu „free rider“ („čierny pasažier“)v americkom zákonodarstve
a zásadu „Immanenz-Theorie“ v nemeckom práve a tvrdí, že
táto forma distribúcie je pre luxusnú kozmetiku plne opodstatnená, ako
to uznal jednak Súdny dvor hlavne v rozsudkoch L´Oréal
a Lancôme, už citovaných, a jednak generálny advokát
M. Reischl vo svojich návrhoch k rozsudku Súdneho dvora
z 10. júla 1980, Guerlain a i. (253/78 a 1/79, 2/79
a 3/79, Zb. s. 2327, 2377).102    Tento
ekonomický prístup založený na pravidle rozumného prístupu uznáva, že
hospodárska súťaž zameraná na iné prvky ako je cena má svoje výhody,
hlavne vzhľadom na potrebné rozsiahle investície a na potrebu
zabrániť, aby „parazitní“ predajcovia nežili na úkor tých, ktorí
akceptujú ekonomické obmedzenia obchodnej politiky výrobcu. Navyše,
hospodárska súťaž nie je na dotknutom trhu vylúčená, pretože uvedená
selektívna distribúcia existuje vedľa iných metód, ktoré v danom
prípade predstavujú vyše 50 % výrobkov európskeho parfumérskeho
priemyslu.103    Súbežná
existencia iných selektívnych distribučných sietí je relevantná, len ak
tvorí bariéru vstupu na trh (pozri rozsudok Súdneho dvora
z 28. februára 1991, Delimitis, C‑234/89, Zb. s. I‑935),
alebo ak neponecháva priestor pre iné formy distribúcie zamerané na
politiku hospodárskej súťaže iného druhu, alebo vedie k strnulosti
cenovej štruktúry, ktorá nie je vyvážená inými faktormi hospodárskej
súťaže (rozsudok Metro II), čo v danom prípade neplatí. Naopak,
žiadna moderná forma distribúcie nie je automaticky vylúčená
z účasti na sieti a Galec mal len podať žiadosť
o prijatie a splniť kritériá výberu.104    Počas
pojednávania Colipa takisto poukázala na správu Monopolies and Mergers
Commission „Fine Fragrances – A report on the supply in the UK for
retail sale of fine fragrances“ (Cm 2380, november 1993), podľa ktorej
nie je selektívna distribúcia v sektore luxusnej kozmetiky
v rozpore s verejným záujmom v zmysle Fair Trading Act
1973 v Spojenom kráľovstve. Colipa takisto zdôrazňuje, že vo
viacerých členských štátoch sa luxusná kozmetika predáva prostredníctvom
selektívnej distribúcie v „nešpecializovaných“ alebo
„mnoho-výrobkových“ obchodoch, ako napr. Boots v Spojenom
kráľovstve, Matas v Dánsku, Sephora vo Francúzsku, Müller
v Nemecku atď.105    FIP
uvádza, že v každom luxusnom výrobku je podstatná jeho
nemateriálna časť a že v každej prestížnej službe je vytvorená
atmosféra základom, pretože dobré meno značky, a v dôsledku
toho jej osud je v rukách jej predajcov, ktorí sú výkladom značky
pre spotrebiteľa. V tejto súvislosti ponúka autorizovaný predajca
spotrebiteľovi sériu záruk: prezentáciu úplnej škály výrobkov alebo
dostatočný výber, vrátane posledných noviniek značky, poradenstvo
poskytnuté kompetentným personálom školeným výrobcom, istotu záručného
a popredajného servisu, potešenie z prostredia predaja, ktoré
dodáva nákupu radostnú a snovú atmosféru. Avšak symbolické prvky,
ktoré vytvárajú a eliminujú luxus, môžu byť narušené, ak sa budú
prestížne výrobky predávať v nevhodných podmienkach alebo
v prostredí (napríklad pri potravinách alebo čistiacich
prostriedkoch), ktoré by mohli znehodnotiť prestížny imidž danej značky,
ako to bolo v prípade prostredia, ktoré malo za následok zmiznutie
parfumov Coty z dôvodu straty výnimočnosti značky. Zachovanie
imidžu značky v očiach spotrebiteľov je o to potrebnejšie, že
vzhľadom na nutné náklady na prvotné suroviny vynakladá výrobca ešte
značné investície na vývoj nových výrobkov, neustálu kontrolu ich
kvality a reklamu, čo môže dosahovať až 30 % obratu značky.106    V tomto
kontexte FIP usudzuje, že dané kvalitatívne povinnosti, vrátane tých,
ktoré súvisia so obchodným menom, sú nevyhnutné na udržanie imidžu
značky výrobcu a na zaručenie lepšieho poradenstva spotrebiteľovi,
aj keď tieto požiadavky môžu spôsobiť odmietnutie prijať niektorých
predajcov do siete. V tomto prípade Komisia dôsledne rešpektovala
judikatúru Súdneho dvora a žiadnym spôsobom neprijala a priori vylúčenie určitej formy distribúcie.107    FEPD
najskôr uvádza, že užitočnosť selektívnej distribúcie uznaná výrobcami,
predajcami a spotrebiteľmi a potvrdená aj judikatúrou Súdneho
dvora sa prejavuje v cieľoch, ktoré sleduje: teda
v koherencii a imidži siete fungujúcej pre luxusné
a vysokokvalitné výrobky, aby sa zabezpečila čo najlepšia služba
pre spotrebiteľa a uspokojenie určitých jeho potrieb. Očakávaním
spotrebiteľa je zaobstarať si výrobky vysokej kvality a dostať
adekvátne poradenstvo v prostredí priaznivom pre výber výrobkov.
V danom prípade zmeny v zmluvách zaslaných Komisii stanovujú
hranicu, pod ktorou by už nešlo o selektívnu distribúciu pre
luxusné parfumy, pretože ak by boli kritériá menej náročné, ktorýkoľvek
distributér by ich podľa FEPD mohol splniť.108    V tomto
kontexte venujú špecializované maloobchody dostatočné úsilie
a spájajú potrebné kvality pre uspokojenie potrieb spotrebiteľov,
hlavne z dôvodu ich štruktúry, špecializácie, priestorov
a geografickej prítomnosti. Všeobecne ide o podniky menšej
veľkosti, ktoré majú pružnosť rozhodovania, znalosti a priestory
prispôsobené na predaj daných výrobkov, čo je potrebné na rozvoj
lojálnej klientely. Predajne nie sú vyhradené pre špecializovaných
predajcov v centre mesta, ale nachádzajú sa tak v centre
mesta, ako aj na periférii alebo na predmestí, vrátane obchodných domov,
obchodných centier a hypermarketov. Tieto tvrdenia sú podložené
správou profesora Glaisa, z ktorej predovšetkým vyplýva, že
poradenstvo, ktoré možno dostať v špecializovaných obchodoch,
predstavuje výrazné zhodnotenie.109    Cieľom
žaloby je dosiahnuť zníženie selektívnosti požadovaných kritérií na
súčasnú úroveň centier Leclerc, čo by viedlo k eliminácii
špecializovaných obchodov a k frustrácii spotrebiteľa
a čo by nútilo výrobcov znížiť svoje činnosti vo výskume, inovácii
a komunikácii, až po vymiznutie časti luxusu, ktorý tieto výrobky
predstavujú. Žalobca by bol sám zodpovedný za elimináciu, o ktorej
tvrdí, že je jej obeťou, keby sa odmietol podrobiť koherentným
a odôvodneným kritériám vstupu. Žalobca nie je a priori
vylúčený, ale musí len upraviť svoje metódy v závislosti od druhu
daných výrobkov, čo si nevyžaduje radikálnu zmenu predajných metód
centier Leclerc. Posúdenie Súdom prvého stupňa110    Hodnotenie
dôvodnosti rozhodnutia vo vzťahu k uplatneniu článku 85
ods. 1 Zmluvy prináša štyri hlavné otázky: A) či selektívna
distribúcia založená na kvalitatívnych kritériách v sektore
luxusnej kozmetiky je v zásade v súlade s článkom 85
ods. 1 Zmluvy, B) či kritériá výberu spoločnosti Yves Saint Laurent
uvedené v bode II.A.5 rozhodnutia plnia požadované podmienky, aby
boli považované za zákonné v zmysle článku 85 ods. 1 Zmluvy,
C) či sú dôvody a tvrdenia žalobcu týkajúce sa jednak otázky, či sú
jeho členovia a priori vylúčení zo siete spoločnosti
Yves Saint Laurent, a jednak postoja spotrebiteľov v tomto
ohľade dôvodné, a D) či sa článok 85 ods. 1 Zmluvy má uplatniť
z dôvodu existencie súbežných sietí v danom sektore.A –  O zásadnom
súlade systému selektívnej distribúcie založenom na kvalitatívnych
kritériách v sektore luxusnej kozmetiky s článkom 85
ods. 1 Zmluvy111    Hoci
žalobca tvrdí, že akceptuje potrebu systému zameraného na koncepciu
„luxusnej selektívnosti“, aby sa udržala prestíž luxusných výrobkov
a uspokojili sa očakávania spotrebiteľov, spochybňuje zákonnosť
výberových kritérií, ktoré si zvolila spoločnosť Yves Saint Laurent, vo
vzťahu k článku 85 ods. 1 Zmluvy. Za týchto okolností je
vhodné vopred preskúmať základné právne zásady, ktoré majú vplyv na
uplatnenie článku 85 ods. 1 Zmluvy v sektore luxusnej
kozmetiky.112    Z judikatúry
Súdneho dvora vyplýva, že systémy selektívnej distribúcie tvoria prvok
hospodárskej súťaže v súlade s článkom 85 ods. 1 Zmluvy,
ak sú splnené štyri podmienky: po prvé, že vlastnosti daného výrobku si
vyžadujú systém selektívnej distribúcie, v tom zmysle, že taký
systém predstavuje zákonnú požiadavku, vzhľadom na druh daných výrobkov
a hlavne na ich vysokú kvalitu a technickú vypracovanosť, aby
sa zachovala ich kvalita a zabezpečilo správne používanie (pozri
rozsudok L´Oréal, už citovaný, bod 16, vyložený vo svetle rozsudku Metro
I, body 20 a 21; rozsudku AEG, bod 33, a rozsudku Súdu prvého
stupňa z 27. februára 1992, Vichy/Komisia, T‑19/91, Zb.
s. II‑415, body 69 až 71), po druhé, že výber predajcov sa vykonáva
v závislosti od objektívnych kritérií kvalitatívnej povahy
stanovených jednotne pre všetkých potenciálnych predajcov
a uplatňovaných nediskriminačným spôsobom (pozri napr. rozsudky
Metro I, bod 20, L´Oréal, už citovaný, bod 15, a AEG, bod 35), po
tretie, že daný systém je zameraný na dosiahnutie takého výsledku, ktorý
by zlepšil hospodársku súťaž, a teda vyvážil obmedzenie
hospodárskej súťaže vlastné systémom selektívnej distribúcie,
predovšetkým v oblasti ceny (pozri rozsudky Metro I, body 20 až 22,
AEG, body 33, 34 a 73, a Metro II, bod 45), a po štvrté,
že stanovené kritériá neprekračujú potrebnú mieru (pozri rozsudky
L´Oréal, už citovaný, bod 16, a Vichy/Komisia, už citovaný, body 69
až 71). Otázka, či sú tieto podmienky splnené, musí byť posúdená
objektívnym spôsobom, s ohľadom na záujem spotrebiteľa (pozri
rozsudky Metro I, bod 21, a Vichy/Komisia, už citovaný, body 69 až
71).113    Hoci
je pravda, že Súdny dvor konštatoval, že takéto systémy selektívnej
distribúcie založené na kvalitatívnych kritériách možno akceptovať
v sektore výroby tovarov dlhodobej spotreby, vysokej kvality alebo
technickej vypracovanosti, bez porušenia článku 85 ods. 1 Zmluvy,
predovšetkým s cieľom udržania špecializovaného obchodu schopného
dodať špecifické služby pre takéto výrobky (pozri rozsudky Metro I, bod
20; AEG, bod 33, a Metro II, bod 54, a rozsudok Súdneho dvora
z 10. decembra 1985, ETA, 31/85, Zb. s. 3933, bod 16),
z judikatúry Súdneho dvora tiež vyplýva, že systémy selektívnej
distribúcie, ktoré sú odôvodnené špecifickou povahou výrobkov alebo
nárokmi na ich distribúciu, môžu byť zavedené v iných hospodárskych
sektoroch bez porušenia článku 85 ods. 1 (pozri rozsudky Súdneho
dvora z 3. júla 1985, Binon, 243/83, Zb. s. 2015, body 31
a 32, a zo 16. júna 1981, Salonia, 126/80 Zb.
s. 1563). Súdny dvor vo svojom rozsudku Metro I (bod 20) takisto
rozhodol, že povaha a intenzita účinnej hospodárskej súťaže
(„workable comptetition“), potrebnej na dosiahnutie cieľov Zmluvy, sa
môže líšiť v závislosti od daných výrobkov alebo služieb
a hospodárskej štruktúry daných sektorových trhov, bez porušenia
zásady nenarušenej hospodárskej súťaže podľa článkov 3 a 85 Zmluvy.114    Pokiaľ
ide o luxusnú kozmetiku, predovšetkým o luxusné parfumy,
ktoré tvoria väčšinu daných výrobkov, je nepochybné, že po prvé ide
o sofistikované výrobky vysokej kvality, ktoré sú výsledkom
osobitného výskumu a používajú materiály vysokej kvalitatívnej
úrovne, hlavne na svoje obaly, po druhé, že tieto výrobky majú „luxusný
imidž“, ktorým sa odlišujú od ostatných podobných výrobkov, ktoré takýto
imidž nemajú, a po tretie, že tento luxusný imidž je dôležitý
v očiach spotrebiteľa, ktorý oceňuje možnosť kupovať luxusnú
kozmetiku a hlavne luxusné parfumy. V mysli spotrebiteľov
existuje len nízky stupeň zastupiteľnosti medzi luxusnými kozmetickými
výrobkami a podobnými výrobkami patriacimi k iným trhovým
segmentom (pozri bod II.A.8 rozhodnutia).115    Za
týchto okolností Súd prvého stupňa uvádza, že pojem „vlastnosti“
luxusnej kozmetiky v zmysle rozsudku L´Oréal, už citovaného,
nemožno obmedzovať na jej materiálne vlastnosti, ale zahŕňa aj
špecifické vnímanie zo strany spotrebiteľov, zvlášť ich „auru luxusu“.
V prejednávanej veci teda ide o výrobky, ktoré na jednej
strane majú vysokú vnútornú kvalitu, a na druhej strane majú
luxusný charakter, ktorý vyplýva z ich samotnej podstaty.116    Pokiaľ
ide o otázku, či je selektívna distribúcia oprávnenou požiadavkou
v prípade výrobkov, ktoré majú také vlastnosti, Súd prvého stupňa
uvádza, že odôvodnenie rozhodnutia v tejto súvislosti (bod II.A) sa
nezakladá na koncepcii špecializovaného obchodu, ktorý je schopný
poskytnúť špecifické služby pre výrobky vysokej technickej
vypracovanosti, v zmysle rozsudkov Metro I, Metro II a AEG,
ale skôr na dvoch iných základných predpokladoch, a to: a) záujme
spoločnosti Yves Saint Laurent ako výrobcu luxusnej kozmetiky udržať
prestížny imidž svojej značky a ochrániť výsledky svojho
propagačného úsilia (pozri druhý a štvrtý odsek bodu II.A.5
rozhodnutia; pozri tiež v rovnakom zmysle bod II.B.2) a b)
potrebe zachovať vo vnímaní spotrebiteľov „auru exkluzívnosti
a prestíže“ daných výrobkov, hlavne zabezpečením „prezentácie pred
verejnosťou, schopnou zhodnotiť estetickú alebo funkčnú špecifickosť“
výrobkov (druhý odsek bodu II.A.5) a „prostredia v súlade
s luxusným a exkluzívnym charakterom daných výrobkov
a prezentácie v súlade s imidžom značky“ (štvrtý odsek
bodu II.A.5, pozri aj piaty a šiesty odsek).117    V tejto
súvislosti je potrebné uviesť, že hoci si výrobca môže slobodne vybrať
politiku uvádzania na trh, článok 85 ods. 1 Zmluvy sa musí
zohľadniť, akonáhle zavedenie tejto politiky prináša zmluvy, ktoré
stanovujú iným nezávislým hospodárskym subjektom povinnosti, ktoré môžu
obmedziť ich slobodu hospodárskej súťaže v miere, ktorá výrazne
ovplyvňuje obchod v rámci Spoločenstva. Za týchto okolností samotná
skutočnosť, že výrobca vynaložil výrazné úsilie na propagáciu, nie je
sama osebe objektívnym zdôvodnením neuplatnenia článku 85 ods. 1
Zmluvy na distribučnú sieť, ktorá obmedzuje slobodu hospodárskej súťaže
zúčastnených podnikov a tretích osôb. Ak by tomu bolo inak, mohol
by hociktorý výrobca zdôvodniť prijatie systému selektívnej distribúcie
len na základe svojho propagačného úsilia a akékoľvek reštriktívne
kritérium výberu by mohlo byť odôvodnené tým, že bolo potrebné na
ochranu politiky uvádzania na trh, ktorú si zvolil výrobca (pozri
rozsudok Vichy/Komisia, už citovaný, bod 71).118    Súd
prvého stupňa teda konštatuje, že systém selektívnej distribúcie je
mimo rámca pôsobnosti článku 85 ods. 1 Zmluvy, len ak je objektívne
zdôvodnený aj vzhľadom na záujem spotrebiteľov (pozri koniec bodu 112,
vyššie).119    V tejto
súvislosti si Súd prvého stupňa myslí, že je v záujme
spotrebiteľov vyhľadávajúcich luxusnú kozmetiku, aby takéto výrobky boli
prezentované v predajniach za dobrých podmienok. Pokiaľ ide
o výrobky vysokej kvality, ktorých luxusný imidž spotrebitelia
oceňujú, kritériá, ktorých cieľom je len zabezpečiť ich hodnotnú
prezentáciu, sledujú výsledok, ktorý môže zlepšiť hospodársku súťaž
prostredníctvom zachovania tohto luxusného imidžu, a teda vyvážiť
obmedzenie hospodárskej súťaže, ktoré je vlastné systémom selektívnej
distribúcie. Takéto kritériá sú teda legitímnou požiadavkou
v zmysle už citovanej judikatúry (pozri rozsudok Metro I, bod 37).120    Súd
prvého stupňa zastáva názor, že je v záujme spotrebiteľov
vyhľadávajúcich luxusnú kozmetiku, aby luxusný imidž takýchto výrobkov
nebol oslabený, pretože by už neboli považované za luxusné výrobky.
V súčasnosti je v kozmetickom sektore segmentácia medzi
luxusnou kozmetikou a kozmetikou, ktorá nie je luxusná, a táto
segmentácia zodpovedá rôznym potrebám spotrebiteľov, a nemožno ju
teda z hospodárskeho hľadiska kritizovať. Hoci „luxusná“ povaha
luxusnej kozmetiky vyplýva, okrem iného, z jej vysokej vnútornej
kvality, jej vyššej ceny a reklamných kampaní výrobcov, Súd prvého
stupňa usudzuje, že skutočnosť, že tieto výrobky sa predávajú
v rámci systémov selektívnej distribúcie s cieľom zabezpečiť
hodnotnú prezentáciu v predajni, takisto prispieva k tomuto
luxusnému imidžu, a teda k udržaniu jednej z hlavných
vlastností výrobkov vyhľadávaných spotrebiteľmi. Výsledok všeobecnej
distribúcie daných výrobkov, v rámci ktorej by spoločnosť Yves
Saint Laurent nemala žiadnu možnosť ubezpečiť sa, či sa jej výrobky
predávajú za vhodných podmienok, by prinášal riziko zníženia kvality
prezentácie výrobkov v predajniach, čo by ohrozilo „luxusný imidž“,
a teda samotnú podstatu daných výrobkov. Z toho vyplýva, že
kritériá, ktorých cieľom je zabezpečenie prezentácie výrobkov
v predajniach v súlade s ich luxusnou povahou, tvoria
legitímnu požiadavku, ktorá zlepšuje hospodársku súťaž v záujme
spotrebiteľa v zmysle už citovanej judikatúry.121    Tento
záver neoslabuje skutočnosť, preukázanú počas konania, že
v niektorých členských štátoch, predovšetkým v Holandsku, ale
aj v Spojenom Kráľovstve a vo Francúzsku, sa viac či menej
výrazná časť predaja uskutočňuje prostredníctvom neautorizovaných
predajcov, ktorí sa zásobujú na paralelnom trhu. Nie je vylúčené, že
záujem spotrebiteľov o takýto predaj sčasti vznikol na základe
luxusného imidžu, k udržaniu ktorého selektívna distribúcia
prinajmenšom čiastočne prispela. Z toho ale nevyplýva, že ak by
selektívna distribúcia neexistovala, tento luxusný imidž by zostal
neporušený.122    Aj
keď je však v záujme spotrebiteľov, aby si mohli zadovážiť luxusnú
kozmetiku predávanú za dobrých prezentačných podmienok, a tak za
podmienok zachovávajúcich jej luxusný imidž, je rovnako v ich
záujme, aby distribučný systém založený na tomto predpoklade nebol
uplatňovaný nadmerne reštriktívnym spôsobom a aby prístup
k výrobkom nebol nadmerne limitovaný, ako to uviedli štyri
spotrebiteľské združenia počas konania pred podaním žaloby (pozri bod
175 nižšie). Takisto z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že systém
spoločnosti Yves Saint Laurent možno považovať za systém sledujúci
legitímny výsledok, ktorý by vyvážil obmedzenia hospodárskej súťaže,
ktoré sú mu vlastné, len ak je otvorený všetkým potenciálnym predajcom
schopným zabezpečiť pre spotrebiteľa náležitú prezentáciu vo vhodnom
prostredí a zachovať luxusný imidž daných výrobkov (pozri bod 112
vyššie). Systém selektívnej distribúcie, z ktorého by vyplývalo
vylúčenie určitých foriem uvádzania na trh schopných predávať výrobky za
hodnotných podmienok, napríklad na vhodnom mieste alebo prispôsobenom
priestore, by mal za následok jedine ochranu existujúcich foriem obchodu
pred hospodárskou súťažou zo strany nových subjektov, a nebol by
teda v súlade s článkom 85 ods. 1 Zmluvy (pozri rozsudok
AEG, body 74 a 75).123    Z toho
vyplýva, že v sektore luxusnej kozmetiky nie sú v zásade
kvalitatívne kritériá výberu predajcov nepresahujúce potrebnú mieru na
zabezpečenie predaja týchto výrobkov za dobrých podmienok prezentácie
predmetom článku 85 ods. 1 Zmluvy, pokiaľ sú tieto kritériá
objektívne, stanovené jednotným spôsobom pre všetkých potenciálnych
predajcov a uplatňované nediskriminačným spôsobom.B –  O otázke,
či výberové kritériá spoločnosti Yves Saint Laurent podľa bodu II.A.5
rozhodnutia spĺňajú podmienky požadované na to, aby mohli byť prehlásené
za nezákonné podľa článku 85 ods. 11.     O úlohách Súdu prvého stupňa a príslušných vnútroštátnych súdov a orgánov124    Galec
usudzuje, že niektoré z výberových kritérií spoločnosti Yves Saint
Laurent jej dávajú nadmernú a nekontrolovateľnú slobodu pri
posudzovaní, a teda nie sú objektívne v zmysle judikatúry
Súdneho dvora. Komisia a vedľajší účastníci usudzujú, že tieto
kritériá predstavujú posúdenie výrobcom od prípadu k prípadu,
podriadené dodržiavaniu zásady zákazu diskriminácie a kontrole
príslušných súdov.125    V súvislosti
s týmito tvrdeniami je na úvod potrebné upresniť úlohy Súdu prvého
stupňa a príslušných vnútroštátnych súdov a orgánov.126    Pokiaľ
ide o otázku, či dané kritériá spĺňajú podmienky potrebné na to,
aby ich bolo možné považovať za zákonné vo vzťahu k článku 85
ods. 1 Zmluvy, teda či sú kvalitatívne a objektívne kritériá
a či nie sú diskriminačné ani neprimerané, súdna kontrola Súdu
prvého stupňa v zmysle článku 173 Zmluvy sa obmedzuje na overenie,
či tvrdenia Komisie v bode II.A.5 rozhodnutia sú postihnuté
nedostatkom odôvodnenia, zjavnou chybou v skutkových alebo právnych
zisteniach, zjavným omylom v posúdení alebo zneužitím právomoci.
Nie je úlohou Súdu prvého stupňa vyjadrovať sa k uplatneniu týchto
kritérií v konkrétnych prípadoch.127    Avšak
ako Komisia a spoločnosť Yves Saint Laurent správne uviedli,
uplatnenie týchto kritérií v konkrétnych prípadoch nie je len
v právomoci samotného výrobcu, ale musí byť stanovené objektívnym
spôsobom. Z toho vyplýva, že možnosť nezávislej a efektívnej
kontroly uplatnenia týchto kritérií v konkrétnych prípadoch je
zásadným prvkom zákonnosti siete spoločnosti Yves Saint Laurent
v zmysle článku 85 ods. 1 [pozri bod II.A.6, písm. a)
a štvrtý odsek bodu II.B.4 rozhodnutia].128    Podľa
ustálenej judikatúry sú na uplatnenie článku 85 ods. 1 Zmluvy
príslušné vnútroštátne súdy, z dôvodu jeho priameho účinku (pozri
rozsudok Súdneho dvora z 30. januára 1974, BRT 127/73, Zb.
s. 51, body 15 a 16). Z toho vyplýva, že záujemca,
ktorému bol odmietnutý vstup do siete a ktorý usudzuje, že dané
kritériá boli v jeho prípade použité spôsobom odporujúcim článku 85
ods. 1 Zmluvy a hlavne diskriminačným alebo neprimeraným
spôsobom, môže podať žalobu na príslušnom vnútroštátnom súde. Takúto
žalobu možno podať podľa okolností aj na vnútroštátnych orgánoch
príslušných uplatňovať článok 85 ods. 1.129    Vnútroštátnym
súdom alebo orgánom, na ktorých bola takáto žaloba podaná, prináleží
rozhodnúť - podľa okolností vo svetle judikatúry Súdneho dvora alebo
Súdu prvého stupňa - o otázke, či kritériá výberu spoločnosti Yves
Saint Laurent boli v konkrétnom prípade uplatnené diskriminačným
alebo neprimeraným spôsobom, čím by bol porušený článok 85 ods. 1
Zmluvy. Vnútroštátne súdy alebo orgány majú hlavne úlohu dbať, aby dané
kritériá neboli použité na zabránenie prístupu do siete novým subjektom,
schopným distribuovať dané výrobky za podmienok, ktoré nie sú
znehodnocujúce.130    Ďalej
má záujemca, ktorému bol odmietnutý vstup do siete, možnosť,
s výhradou zásad vyslovených Súdom prvého stupňa v rozsudku
z 18. septembra 1992, Automec/Komisia (T‑24/90, Zb.
s. II‑2223), podať sťažnosť na Komisii v zmysle článku 3
nariadenia č. 17, najmä v prípade systematického používania
prístupových podmienok v rozpore s právom Spoločenstva (pozri
rozsudok AEG, body 44 až 46, 67 a nasl.).2.     O principiálnej zákonnosti daných kritérií vo vzťahu k článku 85 ods. 1 Zmluvya)     Kritériá týkajúce sa odbornej kvalifikácie131    Galec
vo svojich vyjadreniach nepoprel kritériá týkajúce sa odbornej
kvalifikácie personálu a poradenských a predvádzacích služieb
podľa bodov I.2 a I.3 všeobecných predajných podmienok (pozri bod
25 jeho pripomienok k vyjadreniam vedľajších účastníkov konania),
ale počas pojednávania tvrdil, že tieto kritériá sú neprimerané
v porovnaní s požiadavkami na predaj daných výrobkov za
adekvátnych podmienok.132    Súd
prvého stupňa usudzuje, že prítomnosť osoby schopnej dať
v predajni spotrebiteľovi rady alebo vhodné informácie je
v zásade oprávnenou požiadavkou pre predaj luxusnej kozmetiky
a je neoddeliteľnou súčasťou dobrej prezentácie takýchto výrobkov.133    Navyše
žalobca nepredložil dôkazy, ktoré by Súdu prvého stupňa umožnili
rozhodnúť o otázke, či kvalifikácia požadovaná v bode I.3
všeobecných predajných podmienok, t. j. diplom v odbore
kozmetika alebo podobná odborná kvalifikácia alebo minimálne trojročné
skúsenosti v oblasti predaja prestížnych parfumérskych výrobkov, sú
neprimerané vzhľadom na povahu daných výrobkov.134    V každom
prípade je úlohou príslušných vnútroštátnych súdov a orgánov, aby
dbali na to, že ustanovenia Zmluvy týkajúce sa odbornej kvalifikácie nie
sú v konkrétnych prípadoch uplatňované diskriminačným alebo
neprimeraným spôsobom.b)     Kritériá týkajúce sa umiestnenia a priestorov predajne135    Kritika
Galec‑u smeruje hlavne na kritériá týkajúce sa „prostredia“ predajne,
externého vzhľadu predajne, hlavne výkladov, a na predaj iných
tovarov v predajni. Podľa Galec‑u sú tieto kritériá príliš
subjektívne, neprimerané a diskriminačné vo vzťahu k jeho
členom.–       „Prostredie“ a umiestnenie predajne136    Bod
I.1, písm. a) všeobecných predajných podmienok stanovuje, že
„štvrť, ulice a obchody nachádzajúce sa v blízkosti predajne
musia vždy zodpovedať prestíži a všeobecnej známosti značky Yves
Saint Laurent“. Z rubrík 1 a 2 hodnotiacej správy vyplýva, že
obchod nachádzajúci sa v štvrti, ktorá je „dobre prístupná
z hľadiska dopravy a obchodná“ alebo „centrálna
a obchodná“ a v ulici v blízkosti „hodnotných alebo
luxusných“ obchodov, s budovami „dobrej úrovne“ alebo „veľmi
prestížnymi“, sa v hodnotení spoločnosti Yves Saint Laurent boduje
lepšie ako obchod nachádzajúci sa v inej štvrti alebo inej ulici.
Tieto dve rubriky predstavujú 30 bodov v hodnotiacej správe,
a majú teda relatívne veľkú váhu.137    Súd
prvého stupňa usudzuje, že kritérium vzťahujúce sa na prostredie,
v ktorom sa nachádza predajňa luxusnej kozmetiky, nie je samo osebe
predmetom článku 85 ods. 1 Zmluvy v rozsahu, v akom je
jeho cieľom zabezpečiť, aby takéto výrobky neboli predávané
v miestach úplne nevhodných pre takýto predaj. Súd prvého stupňa
však uvádza, že prináleží príslušným vnútroštátnym súdom alebo orgánom,
aby dbali na to, že tieto kritériá nie sú v konkrétnom prípade
uplatňované diskriminačným alebo neprimeraným spôsobom.–       Vonkajší vzhľad predajne138    Galec
napáda predovšetkým ustanovenia bodu I.1 písm. b) všeobecných
predajných podmienok, týkajúce sa kvality priečelia a výkladov, ako
aj ustanovenia bodu III.4 zmluvy, podľa ktorého „výzdoba“ predajne musí
zodpovedať štandardu a kvalite spájaným s imidžom značky Yves
Saint Laurent. V hodnotiacej správe predstavujú rubriky 3 a 4
týkajúce sa vonkajšieho vzhľadu predajne vrátane výkladov spolu 80
bodov, t. j. približne 25 % celkového počtu možných bodov.139    Súd
prvého stupňa uvádza, že takéto ustanovenia, predovšetkým ustanovenia
týkajúce sa výkladov, možno použiť diskriminačným spôsobom vo vzťahu
k predajni, akou je napríklad hypermarket, ktorá nemá rovnaké
priečelie ako tradičný obchod, teda hlavne priečelie obsahujúce výklady,
ale ktorá vhodným spôsobom zriadil miesto alebo priestor vo vnútri
obchodu na predaj luxusnej kozmetiky. Ďalej, vonkajšie výklady sa
nezdajú potrebné pre dobrú prezentáciu výrobkov v kontexte miesta
alebo priestoru zriadeného vnútri „mnoho-výrobkového“ obchodu.140    Nie
je však vylúčené, že kritériá týkajúce sa výkladov možno vykladať tak,
že sa odvolávajú na „výklady“ priestoru zriadeného vnútri predajne,
a nie na vonkajšie výklady.141    Za
týchto okolností stačí konštatovať, že bude úlohou príslušných
vnútroštátnych súdov a orgánov, aby dbali na to, že kritériá
týkajúce sa vonkajšieho vzhľadu predajne, vrátane kritérií týkajúcich sa
výkladov, nie sú uplatňované diskriminačným alebo neprimeraným
spôsobom.–       Predaj iných tovarov, ktoré by mohli znehodnotiť imidž značky Yves Saint Laurent142    Pokiaľ
ide o interiér predajne, Galec pred Súdom prvého stupňa
nepredniesol inú kritiku ako kritiku týkajúcu sa obmedzení predaja iných
tovarov. V tejto súvislosti Galec hlavne spochybňuje zákonnosť
bodu III.3 zmluvy, podľa ktorého „sa autorizovanému predajcovi zakazuje
predávať... výrobky, ktoré by mohli svojím susedstvom znehodnotiť imidž
značky Yves Saint Laurent“, ako aj bodu I.1 písm. d) všeobecných
predajných podmienok, podľa ktorého „ak sa v predajni vykonáva
nejaká iná činnosť, prvky, ktoré sa zohľadňujú, zahŕňajú rozsah tejto
činnosti, internú a externú prezentáciu tejto činnosti, oddelenie
tejto činnosti a činnosti parfumérie, rozdelenie predavačov medzi
túto činnosť a činnosť parfumérie, spôsobilosť predavačov
pridelených na každú z činností a oblečenie predavačov
pridelených na každú z činností.“143    Je
potrebné konštatovať, že ani zmluva, ani hodnotiaca správa neuvádzajú
výrobky, ktorých predaj na rovnakom mieste by mohol znehodnocovať imidž
značky Yves Saint Laurent. V rozhodnutí sa Komisia obmedzuje na
konštatovanie, že predmetom tohto ustanovenia je zachovať v očiach
verejnosti auru prestíže a exkluzivity vlastnú daným výrobkom, „čím
sa vyhnú akémukoľvek prirovnávaniu k tovarom nižšej kvality“
(piaty odsek bodu II.A.5).144    Je
teda vhodné uviesť, že bod III.3 zmluvy nie je presný a jasný
a môže byť uplatnený subjektívne a prípadne diskriminačne.
Takisto sa zdá, že bod I.1 písm. d) všeobecných predajných
podmienok dáva spoločnosti Yves Saint Laurent veľmi širokú diskrečnú
právomoc, hlavne tým, že táto spoločnosť si vyhradzuje, že jej
hodnotenie bude zahŕňať nielen rozsah iných predávaných výrobkov
a ich prezentáciu, ale aj personál, spôsobilosť a odev
personálu prideleného na predaj daných výrobkov.145    No
Súd prvého stupňa pripomína, že Komisia usudzuje, že hypermarket
nemožno vylúčiť zo siete len pre tú skutočnosť, že predáva iné tovary
(pozri piaty odsek bodu II.A.5 rozhodnutia a body 164 a nasl.
nižšie). Okrem toho vedľajší účastníci konania nedefinovali výrobky,
ktorých distribúcia by mohla znehodnotiť „imidž“ výrobkov, okrem
potravinárskych a čistiacich výrobkov.146    Za
týchto okolností Súd prvého stupňa uvádza, že rozhodnutie možno
vykladať v zmysle, že predaj iných tovarov typicky predávaných
v hypermarkete sám osebe nemôže poškodiť „luxusný imidž“ daných
výrobkov, za predpokladu, že umiestnenie alebo priestor venovaný predaju
luxusnej kozmetiky je upravený tak, aby boli tieto výrobky prezentované
v hodnotných podmienkach. Takáto úprava môže vyžadovať, aby určité
iné výrobky, ako napríklad potravinárske alebo čistiace výrobky neboli
predávané „v blízkosti“ luxusnej kozmetiky, alebo aby medzi
predajom luxusnej kozmetiky a predajom ostatných výrobkov nižšej
kvality bolo adekvátne rozdelenie (pozri piaty odsek bodu II.A.5
rozhodnutia).147    Na
základe týchto upresnení Súd konštatuje, že kontrola, ktorá bude
v prípade ťažkostí vykonaná príslušnými vnútroštátnymi súdmi
a orgánmi, môže vyvážiť to, že toto kritérium nie je jasné. Úlohou
uvedených orgánov je, aby dbali na to, že toto ustanovenie nie je
uplatnené diskriminačným alebo neprimeraným spôsobom.–       Rozsah ostatných činností vykonávaných v predajni148    Pokiaľ
ide o kritériá týkajúce sa ostatných činností obchodov, Galec
takisto vo svojom návrhu kritizoval skutočnosť, že ak sa v predajni
vykonáva iná činnosť, žiadosť o prijatie sa hodnotí
v závislosti od rozsahu tejto činnosti [pozri bod 1.1 písm. d)
všeobecných predajných podmienok]. Z rubriky 8 hodnotiacej správy
spoločnosti Yves Saint Laurent, ktorá predstavuje 20 bodov, však
vyplýva, že ak ostatné výrobky zaberajú viac ako 40 % predajnej
plochy predajne, regálov alebo výkladov, daný záujemca dostane známku
„2“, teda známku, ktorá môže prispieť k jeho vyradeniu.149    Je
pravda, že táto rubrika sa v rozhodnutí nespomína. Vyplýva
z nej však (piaty odsek bodu II.A.5), že Komisia rozhodla, že
kritériá spoločnosti Yves Saint Laurent týkajúce sa rozsahu ostatných
činností vykonávaných v predajni nespadajú do pôsobnosti článku 85
ods. 1 Zmluvy. Keďže hodnotiaca správa je neoddeliteľnou súčasťou
postupu pri prijímaní do siete, ktorý je predmetom rozhodnutia, ako to
uviedla sama spoločnosť Yves Saint Laurent, vyplýva z toho, že
rozhodnutie je potrebné vykladať tak, že stanovuje, že kritérium, ako je
kritérium podľa rubriky 8, nespadá do článku 85 ods. 1.150    Hoci
podľa hodnotiacej správy je záujemca vyradený len vtedy, ak
z jedenástich špecifických rubrík získa trikrát známku „2“ (bod 17
vyššie), rubrika 8 tejto správy tiež prispieva k vyradeniu
záujemcov, ako sú „mnoho‑výrobkové“ obchody, kde činnosť parfumérie
predstavuje menej ako 60 % ich činností, a to aj
v prípade, ak majú priestory špecializované na predaj daných
výrobkov.151    Za
týchto okolností Súd prvého stupňa konštatuje, že rubriku 8 hodnotiacej
správy je potrebné považovať za neprimeranú, keďže samotná skutočnosť,
že činnosť parfumérie v obchode predstavuje menej ako 60 %
jeho činností, nemá sama osebe žiadnu súvislosť s oprávnenou
požiadavkou zachovať luxusný imidž daných výrobkov.152    Okrem
toho Súd prvého stupňa usudzuje, že táto rubrika je diskriminačná,
keďže uprednostňuje kandidatúru špecializovanej parfumérie
v neprospech kandidatúry „mnoho‑výrobkového“ obchodu, ktorý má
špecializovaný priestor zriadený tak, aby splnil kvalitatívne podmienky
vhodné pre predaj luxusnej kozmetiky.153    Z toho
vyplýva, že táto rubrika môže svojou povahou obmedziť alebo skresliť
hospodársku súťaž v zmysle článku 85 ods. 1 Zmluvy, keďže má
za následok znevýhodnenie záujemcu len preto, že jeho činnosť
v oblasti parfumérie je v porovnaní s ostatnými
činnosťami obchodu menšinová.154    Hoci
je hodnotiaca správa neoddeliteľnou súčasťou postupu na prijatie do
siete, treba konštatovať, že bod II.A.5 rozhodnutia neobsahuje žiadne
odôvodnenie existencie danej rubriky. Rozhodnutie teda v tomto
ohľade vykazuje nedostatok odôvodnenia.155    Je
preto potrebné rozhodnutie zrušiť v rozsahu, v akom
stanovuje, že ustanovenie umožňujúce spoločnosti Yves Saint Laurent
znevýhodiť kandidatúru predajcov len preto, že ich činnosť parfumérie je
menšinová, nepatrí do pôsobnosti článku 85 ods. 1 Zmluvy.c)     Kritérium obchodného mena156    Galec
kritizuje, že ustanovenie druhého odseku bodu I všeobecných predajných
podmienok, ktoré sa týka kritéria značky, je subjektívne, diskriminačné
a neprimerané. Komisia a vedľajší účastníci konania usudzujú,
že toto ustanovenie je potrebné pre zachovanie luxusnej povahy výrobkov
a luxusného imidžu značky Yves Saint Laurent (pozri štvrtý odsek
bodu II.A.5 rozhodnutia).157    Druhý odsek bodu 1 všeobecných predajných podmienok uvádza nasledujúce:„Obchodné
meno parfumérie, obchodu, v ktorom sa nachádza oddelenie
parfumérie, alebo priestoru, v ktorom sa nachádza oddelenie
parfumérie alebo parfuméria, musí vždy zodpovedať prestíži značky Yves
Saint Laurent. V dôsledku toho musí byť obchodné meno kompatibilné
so zásadami distribúcie luxusných výrobkov a výrobkov vysokej
kvality. To nie je prípad obchodného mena, ktorého imidž sa spája
s absenciou alebo nedostatkom poradenstva pre zákazníkov, štandardu
alebo kvalitnej výzdoby.“158    Súd
prvého stupňa sa domnieva, že kritérium, ktorého jediným cieľom je
dbať, aby obchodné meno predajcu nemohla znehodnotiť luxusný imidž
luxusnej kozmetiky, v zásade predstavuje legitímnu požiadavku
distribúcie takýchto výrobkov, a nespadá teda automaticky do článku
85 ods. 1 Zmluvy. Možno sa totiž obávať, že keby takéto kritérium
neexistovalo, luxusný imidž luxusnej kozmetiky, a teda jej samotná
podstata, by boli poškodené predajom týchto výrobkov predajcami, ktorých
obchodné meno je zjavne v očiach spotrebiteľov znehodnocujúca.159    No
keďže na rozdiel od kritérií zameraných na materiálne aspekty predajne
kritérium obchodného mena nemožno overiť fotoreportážou alebo overením
na mieste, príslušné vnútroštátne súdy alebo orgány musia zvlášť dbať,
aby toto kritérium nebolo uplatňované neodôvodneným alebo neprimeraným
spôsobom.160    Po
prvé sa toto kritérium môže odvolávať len na súčasné vnímanie daného
obchodného mena z pohľadu spotrebiteľov. Z toho vyplýva, že
druhý odsek bodu I všeobecných predajných podmienok nemožno vykladať
tak, že by vylučoval moderné formy obchodu, ktoré boli v začiatkoch
založené na obmedzení výzdoby alebo služieb, ale ktoré odvtedy vyvinuli
nové postupy pre zhodnotenie predaja luxusných výrobkov, aby ich
obchodného mena už nebolo z tohto hľadiska považované za
znehodnocujúce.161    Po
druhé, v súlade so zásadami, ktoré Súd prvého stupňa práve uviedol
(pozri body 127 a nasl. vyššie), nezávisí vnímanie daného
obchodného mena len od vôle výrobcu, ale musí byť stanovené čo
najobjektívnejším spôsobom. V tomto ohľade spoločnosť Yves Saint
Laurent uviedla ankety a trhové prieskumy, ktoré s týmto cieľom
uskutočnila. V prípade sporu je potrebné predložiť na posúdenie
príslušným vnútroštátnym súdom alebo orgánom objektívne dôkazy, ako sú
ankety a trhové prieskumy.162    Po
tretie, ako uviedla samotná žalovaná, rozhodnutie v bode II.A.5
uvádza, že predstavu v očiach spotrebiteľov vyplývajúca
z „bežnej cenovej politiky distributéra“ nemožno pokladať za
znehodnocujúcu. Kritérium obchodného mena nemožno používať len na účel
vylúčenia obchodov schopných ponúknuť výrobky za znížené ceny, ale za
hodnotných podmienok.163    Napokon
sa Súd prvého stupňa domnieva, že kritérium obchodného mena treba
uplatňovať zvlášť opatrným spôsobom, ak niet pochýb, že predajca
uskutočnil všetky potrebné investície, aby vyhovel všetkým požiadavkám
týkajúcim sa materiálnych podmienok predaja (zariadenie, oddelenie od
ostatných výrobkov, kvalifikovaný personál atď.) a akceptoval
povinnosti s ohľadom na skladovanie, minimálny ročný objem nákupu,
reklamnú spoluprácu atď. V takom prípade je úlohou príslušných
vnútroštátnych súdov a orgánov, aby preverili, či kritérium
obchodného mena nie je používané len na účely vylúčenia predajne,
schopnej predávať dané výrobky bez reálneho rizika poškodenia ich
imidžu, zo siete.C –  O dôvodoch
a tvrdeniach žalobcu v súvislosti s otázkou, či sú jeho
členovia a priori vylúčení zo siete spoločnosti Yves Saint Laurent,
a o postoji spotrebiteľov v tejto súvislosti164    Vzhľadom
na vyššie uvedené je vhodné sa v tomto štádiu úvah zamerať na
dôvody a tvrdenia Galec‑u týkajúce sa otázky, či sú jeho členovia a priori
vylúčení zo siete spoločnosti Yves Saint Laurent z dôvodu
kumulácie výberových kritérií, a aký je postoj spotrebiteľov
v tejto súvislosti.165    Súd prvého stupňa najskôr pripomína, že Komisia mnohokrát počas konania zdôraznila, že rozhodnutie a priori
neobsahuje vylúčenie moderných foriem obchodu, ako sú hypermarkety
prevádzkované centrami Leclerc (pozri napríklad body 83 a 86
vyššie). Spoločnosť Yves Saint Laurent zase zdôraznila, že rozhodnutie
stanovuje, že jej systém je otvorený všetkým formám distribúcie
a žiadnu a priori nevylučuje (pozri bod 93
vyššie). Traja ďalší vedľajší účastníci konania takisto uviedli, že
rozhodnutie samo osebe nevylučuje formu distribúcie realizovanú členmi
Galec‑u, ani iné moderné formy distribúcie. Naopak, spoločnosť Yves
Saint Laurent a ostatní vedľajší účastníci konania najmä uviedli,
že vo viacerých členských štátoch pôsobia autorizovaní „mnoho-výrobkoví“
distributéri, aby dokázali neobmedzujúcu povahu systému spoločnosti
Yves Saint Laurent.166    Z toho
vyplýva, že žiaden účastník konania pred Súdom prvého stupňa netvrdil,
že hypermarkety alebo iné formy „mnoho-výrobkovej“ distribúcie by boli
v zásade neschopné predávať luxusnú kozmetiku. Komisia
a vedľajší účastníci konania pripúšťajú, že táto možnosť je
v rozhodnutí obsiahnutá, ak sú také predajne zariadené vhodným
spôsobom a akceptujú rovnaké povinnosti ako ostatní autorizovaní
distributéri. Súd prvého stupňa ďalej usudzuje, že ak by to bolo inak,
sieť spoločnosti Yves Saint Laurent by porušila článok 85 ods. 1
Zmluvy, lebo by a priori zo systému vylúčila kategóriu potenciálnych predajcov (pozri bod 122 vyššie).167    Hoci
v piatom odseku bodu II.A.5 a štvrtom odseku bodu II.B.5.
rozhodnutia sa Komisia vyjadrila nejednoznačne použitím termínu
„obchodné domy“, ktorý bežne označuje tradičnú formu obchodu,
a zdôraznením, že „nemohla zistiť“, či rozšírenie systémov
selektívnej distribúcie v oblasti luxusných kozmetických výrobkov
„zo zásady“ vylučuje určité moderné formy distribúcie, v priebehu
konania uviedla, že prijatím rozhodnutia nemala v úmysle vylúčiť
formy obchodu, ako sú hypermarkety členov Galec‑u, a že termín
„obchodné domy“ v rozhodnutí zahŕňa aj takú formu obchodu (pozri
bod 83 vyššie).168    Ďalej
Súd v tomto rozsudku zdôraznil úlohu príslušných vnútroštátnych
súdov alebo orgánov pri nediskriminačnom a primeranom uplatňovaní
daných kritérií (pozri body 124 a nasledujúce vyššie).169    Z toho
vyplýva, že žalobca z právneho hľadiska nedostatočne dokázal, že
v súčasnosti existujú prekážky vstupu obchodných domov do
distribúcie luxusnej kozmetiky, pokiaľ sú tieto predajné miesta pre
predaj takýchto výrobkov zariadené vhodným spôsobom.170    Je
preto úlohou Galec‑u a jeho členov, aby sa uchádzali
o prijatie do siete, a podľa okolností úlohou príslušných
vnútroštátnych súdov alebo orgánov, aby rozhodli, či zamietnutie
členstva v konkrétnom prípade je v súlade s článkom 85
ods. 1 Zmluvy, s ohľadom na judikatúru Súdneho dvora
a Súdu prvého stupňa. Ďalej prináleží Komisii, aby dbala, najmä
v prípade žiadosti o obnovenie rozhodnutia, aby moderné formy
distribúcie neboli nespravodlivým spôsobom vylúčené zo siete spoločnosti
Yves Saint Laurent alebo z podobných sietí.171    Z toho vyplýva, že tvrdenie Galec‑u, podľa ktorého sú jeho členovia a priori vylúčení zo siete spoločnosti Yves Saint Laurent, sa musí zamietnuť.172    Je
tiež potrebné zamietnuť dôvody a/alebo tvrdenia Galec‑u, podľa ktorých
Komisia neodôvodnila svoje tvrdenie, že postupy zhodnocovania vlastné
obchodným domom sú pre distribúciu luxusných výrobkov nedostatočné.
Rozhodnutie nemožno vykladať v tom zmysle, že by obsahovalo takéto
tvrdenie.173    Z rovnakých
dôvodov je potrebné zamietnuť tvrdenie Galec‑u, podľa ktorého sa
Komisia dopustila zjavnej chyby v skutkových zisteniach, čo sa týka
tzv. vylúčenia veľkej distribúcie z uvádzania daných výrobkov na
trh.174    Z tých
istých dôvodov je navyše potrebné zamietnuť tvrdenie Galec‑u, že
Komisia neodôvodnila svoje tvrdenia v súvislosti s motiváciou
spotrebiteľov a dopustila sa v tejto súvislosti zjavnej chyby
v skutkových zisteniach .175    V tejto
súvislosti je pravda, že Komisia sa pri svojich tvrdeniach týkajúcich
sa motivácie spotrebiteľov neopierala o nezávislé znalecké posudky,
najmä v bode II.B.2 rozhodnutia. Takisto je pravda, ako uviedol
Galec na pojednávaní, že štyri francúzske spotrebiteľské združenia,
ktoré predložili svoje pripomienky počas správneho konania, t. j.
Union féminine civique et sociale (Občiansky a spoločenský ženský
zväz) (UCS), Institut national de la consommation (Štátny spotrebiteľský
inštitút) (INC), Confédération syndicale du cadre de vie (Odborárska
konfederácia pre kvalitu života) (CSCV) a Confédération des
familles (Konfederácia rodín) (CSF), bezvýhradne nepodporili stanovisko
Komisie. CSF a INC uviedli proti navrhovanému rozhodnutiu námietky,
predovšetkým z dôvodu, že účinkom rozhodnutia by bolo udržanie
príliš vysokých cien a vylúčenie prístupu k týmto výrobkom pre
významnú časť obyvateľstva. UCS zase uviedol, že niektoré ustanovenia
majú tendenciu sťažovať oproti minulosti príchod nových foriem
distribúcie na trh, a že tieto ustanovenia „nie sú orientované na
otvorenie a výkon lepšej hospodárskej súťaže v rámci
jednotného trhu, ani na záujem spotrebiteľov“. CSCV zase uzatvorila
svoje pripomienky poznámkou, že „pod pokrývkou technickosti svojich
výrobkov a prestíže značky obmedzuje spoločnosť Yves Saint Laurent
prostredníctvom diskriminačných výberových kritérií hospodársku súťaž
a fiktívne udržuje veľmi vysokú cenu svojich výrobkov“.176    Je
však potrebné konštatovať, že žalobca nedokázal, že Komisia sa
dopustila zjavnej chyby v skutkových zisteniach alebo nedostatku
odôvodnenia v súvislosti s očakávaniami spotrebiteľov.
Z rozhodnutia vyplýva, že spotrebiteľ, ktorý uprednostňuje
nakupovanie luxusnej kozmetiky vo veľkopriestorovej predajni zariadenej
vhodným spôsobom, musí túto možnosť mať, kým spotrebiteľ typu, aký sa
uvádza v správe profesora Glaisa, ktorý uprednostňuje nákup
v špecializovanej parfumérii alebo v tradičnom obchodnom dome,
si takisto zachováva slobodu naďalej tieto predajne navštevovať.177    Z toho
vyplýva, že všetky žalobné dôvody a tvrdenia žalobcu týkajúce sa
otázky, či jeho členovia sú a priori vylúčení z predaja
luxusnej kozmetiky, ako aj súvisiace žalobné dôvody a tvrdenia,
týkajúce sa očakávaní spotrebiteľov, musia byť zamietnuté.D –  O otázke,
či zákaz v článku 85 ods. 1 Zmluvy možno uplatniť
z dôvodu existencie paralelných sietí v danom sektore178    Galec
ďalej uvádza, že článok 85 ods. 1 Zmluvy bol v prejednávanej
veci v každom prípade porušený preto, lebo siete podobné sieti
spoločnosti Yves Saint Laurent existujú v celom danom sektore,
takže nezostáva žiaden priestor pre ostatné formy distribúcie a na
relevantnom trhu – teda trhu „luxusných parfumov“ - neexistuje účinná
hospodárska súťaž v zmysle bodov 40 až 42 rozsudku Metro II.
Komisia a vedľajší účastníci sa domnievajú, že napriek existencii
paralelných sietí k sieti spoločnosti Yves Saint Laurent existuje
na relevantnom trhu – t. j. na trhu „luxusnej kozmetiky“ – účinná
hospodárska súťaž, takže článok 85 ods. 1 Zmluvy nemožno uplatniť.179    Súd
prvého stupňa pripomína, že v bode 40 rozsudku Metro II Súdny dvor
rozhodol, že hoci tzv. „jednoduché“ systémy selektívnej distribúcie
(teda systémy založené len na kvalitatívnych kritériách) môžu byť prvkom
hospodárskej súťaže v súlade s článkom 85 ods. 1 Zmluvy,
obmedzenie alebo vylúčenie hospodárskej súťaže môže nastať, ak
existencia určitého počtu takýchto systémov neponechá žiaden priestor
pre ostatné formy distribúcie zamerané na politiku hospodárskej súťaže
iného druhu, alebo vyústi do strnulosti cenovej štruktúry, ktorá nie je
vyvážená inými faktormi hospodárskej súťaže medzi výrobkami tej istej
značky a existenciou účinnej hospodárskej súťaže medzi rôznymi
značkami. Avšak podľa bodov 41 a 42 toho istého rozsudku neumožňuje
sama existencia veľkého počtu takýchto systémov selektívnej distribúcie
určitého výrobku dospieť k záveru, že hospodárska súťaž je
obmedzená alebo skreslená v zmysle článku 85 ods. 1 Zmluvy.
V prípade nadmerného výskytu „jednoduchých“ systémov selektívnej
distribúcie sa článok 85 ods. 1 Zmluvy uplatňuje, len ak je daný
trh natoľko strnulý a štruktúrovaný, že už neexistuje účinná
hospodárska súťaž v cenovej oblasti (pozri aj body 44 a 45
tohto rozsudku).180    Na
rozdiel od prípadu, z ktorého vzišiel rozsudok Metro II, kde sa
dané výrobky zábavnej elektroniky nepredávali vždy ;prostredníctvom
selektívnej distribúcie, je v prejednávanej veci zrejmé, že takmer
všetci výrobcovia vykonávajúci svoju činnosť v sektore luxusnej
kozmetiky používajú distribučné systémy podobné systému spoločnosti Yves
Saint Laurent.181    Súd
prvého stupňa však už konštatoval, že selektívna distribúcia luxusnej
kozmetiky môže zlepšiť hospodársku súťaž v záujme spotrebiteľa,
predovšetkým tak, že prispeje k zachovaniu „luxusného“ imidžu
výrobkov v porovnaní s inými podobnými výrobkami, ktoré takýto
imidž nemajú, takže článok 85 ods. 1 Zmluvy sa neuplatňuje na
niektoré kvalitatívne kritériá, ktoré majú takýto cieľ (body 114
a nasl. vyššie).182    Za
takýchto okolností Súd prvého stupňa konštatuje, že zmienka
v rozsudku Metro II o tom, že by došlo k vylúčeniu
hospodárskej súťaže, ak by „existencia určitého počtu systémov nenechala
žiaden priestor pre iné formy distribúcie zamerané na politiku
hospodárskej súťaže iného druhu“, neznamená, že článok 85 ods. 1
Zmluvy možno automaticky uplatniť len preto, že všetci výrobcovia
v sektore luxusnej kozmetiky si zvolili rovnaké metódy distribúcie.
V prejednávanej veci je potrebné vykladať body 40 až 46 rozsudku
Metro II v tom zmysle, že ak sa niektoré výberové kritériá
spoločnosti Yves Saint Laurent posudzujú individuálne, tak nespadajú do
pôsobnosti článku 85 ods. 1 Zmluvy, a kumulatívny efekt
ostatných sietí tento záver ovplyvní, len ak sa dokáže, že po prvé,
existujú prekážky vstupu na trh pre nových konkurentov schopných
predávať dané výrobky, takže dané systémy selektívnej distribúcie majú
za následok obmedzenie distribúcie v prospech určitých existujúcich
spôsobov (pozri rozsudok Delimitis, už citovaný, body 15 a nasl.),
alebo po druhé, že predovšetkým v cenovej oblasti neexistuje
účinná hospodárska súťaž vzhľadom na povahu daných výrobkov.183    Pokiaľ
ide o existenciu prekážok vstupu nových konkurentov schopných
predávať dané výrobky, Súd prvého stupňa už konštatoval, že táto nebola
dokázaná, pokiaľ ide o členské hypermarkety žalobcu (pozri bod 164
a nasl. vyššie).184    Všeobecnejšie,
pokiaľ ide o otázku, či existuje účinná hospodárska súťaž, je
potrebné najskôr stanoviť, čo je relevantný trh. Hoci v rozhodnutí
Komisia správne brala do úvahy celý sektor luxusnej kozmetiky
z dôvodu, že luxusné parfumérske výrobky, skrášľovacie výrobky
a výrobky bežnej starostlivosti majú rovnaký luxusný imidž
a často sa predávajú spolu pod rovnakou značkou, tak otázku, či
existuje účinná hospodárska súťaž, možno zhodnotiť len v rámci trhu
zoskupujúceho všetky výrobky, ktoré sú podľa svojich vlastností zvlášť
schopné uspokojiť sústavné potreby a sú len málo zameniteľné
s inými výrobkami (pozri rozsudok L´Oréal, už citovaný, bod 25).185    V danom
prípade je teda isté, že parfum z pohľadu svojich vlastností alebo
používania nie je zameniteľný so skrášľovacími výrobkami (napríklad
líčidlami) alebo výrobkami bežnej starostlivosti (napríklad nočným
krémom). Takisto je nepochybné, že v danom čase tvorili luxusné
parfumy vyše 80 % celkového predaja spoločnosti Yves Saint Laurent.
Vzhľadom na dôležitosť tohto vymedzeného sektora je namieste preveriť,
či luxusné parfumy podliehajú účinnej hospodárskej súťaži na úrovni
maloobchodu napriek tomu, že sa vždy uvádzajú na trh prostredníctvom
selektívnej distribúcie.186    V tejto
súvislosti je potrebné najskôr zamietnuť tvrdenie Komisie
a vedľajších účastníkov uvedené v treťom odseku bodu B.3
rozhodnutia, podľa ktorého „ak zákazník považuje imidž značky alebo
služby sprevádzajúce predaj v rámci systému selektívnej distribúcie
za druhoradé, bude si v každom prípade môcť vybrať
z podobných výrobkov, patriacich na vedľajší trh
a distribuovaných bez použitia systémov selektívnej distribúcie,
čím sankcionuje výber obchodnej stratégie výrobcu“. Aj samotná Komisia
konštatovala v rozhodnutí, že stupeň zastupiteľnosti luxusnej
kozmetiky podobnými výrobkami patriacimi k ostatným trhovým
segmentom sektora je „všeobecne nízky“ (prvý odsek bodu I.B), a že
„vzhľadom na malý stupeň zastupiteľnosti, ktorý pretrváva
vo vnímaní spotrebiteľov medzi luxusnými kozmetickými výrobkami
a podobnými výrobkami patriacimi k ostatným segmentom sektoru,
trh, ktorý je potrebné brať do úvahy v tomto prípade, je trh
luxusnej kozmetiky“ (bod II.A.8). Okrem toho z bodov I.B
a II.A.8 rozhodnutia vyplýva, že Komisia vzala do úvahy trhový
podiel spoločnosti Yves Saint Laurent v oblasti luxusných
parfumových výrobkov, aby preverila, či dané obmedzenia môžu výrazným
spôsobom ovplyvniť obchod v rámci Spoločenstva.187    Z toho
vyplýva, že na rozhodnutie, či luxusné parfumy podliehajú účinnej
hospodárskej súťaži, nie je vhodné brať do úvahy údajnú hospodársku
súťaž s parfumami, ktoré nie sú luxusné.188    Takisto
je potrebné zamietnuť tvrdenie Komisie a vedľajších účastníkov,
podľa ktorého existencia účinnej hospodárskej súťaže môže vyplývať zo
skutočnosti, že podľa tretieho odseku bodu I.B rozhodnutia, ktorý
vychádza zo správy profesora Webera, výrobky uvádzané na trh
prostredníctvom sietí autorizovaných distributérov „predstavovali
v r. 1987 24,7 % v Spolkovej republike Nemecko,
30,3 % vo Francúzsku, 36,2 % v Taliansku
a 22,4 % v Spojenom kráľovstve v porovnaní
s celkovým predajom kozmetických výrobkov“. Tieto čísla pochádzajú
z tabuľky č. 22 správy profesora Webera a predstavujú
podiel predaja realizovaného prostredníctvom selektívnej distribúcie,
vyjadrený ako percento z celkového predaja všetkých kategórií
kozmetiky spolu, teda parfumov, skrášľovacích výrobkov, výrobkov bežnej
starostlivosti, vlasových výrobkov (hlavne šampónov) a toaletných
výrobkov (zubných pást, mydiel, dezodorantov atď.). Ďalej
z uvedenej správy vyplýva (s. 89), že v Taliansku
predstavoval podiel parfumov predávaných prostredníctvom selektívnej
distribúcie 81 % a vo Francúzsku 65 %. Podľa čísiel
predložených FIP je podiel parfumov predávaných prostredníctvom
selektívnej distribúcie vo Francúzsku 73 % (pozri prílohu I
k jej vyjadreniu vedľajšieho účastníka konania, s. 17). Čísla
uvedené v treťom odseku bodu I.B rozhodnutia teda nie sú užitočné
pre hodnotenie účinnosti hospodárskej súťaže v špecifickej oblasti,
akou je oblasť luxusných parfumov.189    Komisia
a vedľajší účastníci však uviedli, že aj na trhu luxusných
parfumov ako takom existuje účinná hospodárska súťaž tak medzi výrobcami
(inter brand), ako aj medzi autorizovanými distributérmi spoločnosti
Yves Saint Laurent (intra brand).190    V tejto
súvislosti Súd prvého stupňa konštatuje, že stanovisko Komisie
a vedľajších účastníkov nemá oporu v správe profesora Webera,
z ktorej vyplýva, hlavne zo strán 71, 89 až 96, 105 a 110, že
v roku 1987 bola medzi distributérmi luxusných parfumov
a medzi rôznymi formami distribúcie veľmi obmedzená hospodárska
súťaž. Je však potrebné uviesť, že pred prijatím rozhodnutia požadovala
Komisia od spoločnosti Yves Saint Laurent početné zmeny jej zmlúv,
medziiným zrušenie všetkých výlučne kvantitatívnych selektívnych
kritérií, zrušenie klauzúl obmedzujúcich slobodu distributérov opätovne
predávať výrobky ďalším členom selektívnej siete, zrušenie klauzúl
obmedzujúcich slobodu výberu predajcu, pokiaľ ide o iné značky,
ktoré môžu ponúkať vo svojej predajni, a výslovné uznanie slobody
predajcu stanoviť si ceny nezávislým spôsobom. Okrem toho, ako práve
konštatoval Súd prvého stupňa, rozhodnutie predpokladá možnosť, že nové
formy obchodu schopné distribuovať dané výrobky majú prístup do siete
Yves Saint Laurent.191    Za
týchto okolností prináležalo Galec‑u, aby poskytol dôkazový materiál,
ktorý by z právneho hľadiska dostatočne preukázal, že
v dôsledku rozhodnutia sa trh stal natoľko strnulým
a štruktúrovaným, že už neexistuje účinná hospodárska súťaž medzi
autorizovanými distributérmi luxusných parfumov, najmä v cenovej
oblasti (pozri rozsudok Metro II, body 42 a 44). Keďže Galec
neuviedol žiadnu konkrétnu skutočnosť v tejto súvislosti, Súd
konštatuje, že v prejednávanej veci takéto dôkazy chýbajú.192    Z vyššie
uvedeného, vyplýva, že žalobné dôvody a tvrdenia žalobcu založené
na porušení článku 85 ods. 1 Zmluvy, ako aj ostatné súvisiace
žalobné dôvody a tvrdenia je potrebné zamietnuť, s výnimkou
tých, ktoré sa týkajú ustanovenia uvedeného v bode 155 vyššie.II –  O dôvodnosti rozhodnutia vo vzťahu k článku 85 ods. 3 Zmluvy EHS Zhrnutie tvrdení účastníkov konania193    Pokiaľ
ide o udelenú výnimku, Galec uvádza päť hlavných tvrdení, aby
dokázal, že podmienky článku 85 ods. 3 Zmluvy nie sú splnené. Po
prvé, Komisia videla zlepšenie výroby a distribúcie luxusných
parfumov len v rámci exkluzivity (pozri prvý odsek bodu II.B.2
rozhodnutia), pričom dodatočné povinnosti vymenované v druhom až
šiestom odseku bodu II.B.2 rozhodnutia môže veľká distribúcia splniť. Po
druhé, pokiaľ ide o výhody pre spotrebiteľov, Komisia zvolila
zastaralú koncepciu správania a očakávaní spotrebiteľov. Po tretie,
Komisia podporila totálnu absenciu cenovej hospodárskej súťaže
v rámci značky – hospodárskej súťaže, ktorá by mohla byť
zabezpečená veľkou distribúciou. Po štvrté, v protiklade
so zásadou proporcionality Komisia opomenula porovnať selektívnu
distribúciu prostredníctvom špecializovaných predajcov so selektívnou
distribúciou používajúcou iné formy obchodu, čím ignorovala fakt, že
predajcovia veľkej distribúcie musia plniť také isté úlohy a znášať
také isté náklady ako všetci autorizovaní distributéri (pozri hlavne
koniec druhého odseku bodu II.B.4 rozhodnutia). Po piate tým, že
ostatným formám distribúcie sa ukladá „čiastočná zmena ich osobitných
metód uvádzania na trh“, rozhodnutie vylúčilo hospodársku súťaž zo
strany týchto foriem distribúcie, okrem okrajových prípadov obchodných
domov.194    Ako
odpoveď žalovaná uvádza, že udelená výnimka sa týka len postupu
prijatia, minimálneho ročného objemu nákupu, povinností týkajúcich sa
skladovania a reklamnej a propagačnej spolupráce, zákazu
predaja výrobku, ktorý ešte nebol autorizovane uvedený na trh, kontroly
faktúr spoločnosťou Yves Saint Laurent a v prípade, že
zákazník je sám aj distributérom, previerky jeho členstva
v autorizovanej distribučnej sieti – teda povinností, ktoré žalobca
nekritizoval vo vzťahu k článku 85 ods. 1 Zmluvy.195    Okrem
toho výhrady žalobcu nie sú relevantné. Súdny dvor v bode 45
rozsudku Metro II osobitne zdôraznil, že boli vzaté do úvahy náklady
vynaložené distributérmi siete z dôvodu ich povinností
vyplývajúcich zo zmluvy autorizovaného distributéra. Pokiaľ ide
o vylúčenie hospodárskej súťaže, rozhodnutie výslovne uvádza, že
niektoré moderné formy distribúcie nie sú v zásade vylúčené,
a potvrdzuje existenciu hospodárskej súťaže medzi značkami, ako aj
medzi autorizovanými distributérmi.196    Tvrdenia vedľajších účastníkov konania podporujú stanovisko Komisie. Posúdenie Súdom prvého stupňa197    Ako
správne uviedla Komisia, odôvodnenie bodu II.B rozhodnutia sa týka len
aspektov zmluvy, o ktorých usudzuje, že podliehajú článku 85
ods. 1 Zmluvy, teda tých, ktoré sa týkajú najmä postupu pri
prístupe do siete, skladovania, minimálneho ročného objemu nákupu,
uvádzania nových výrobkov na trh a reklamnej a propagačnej
spolupráce. Galec však vo svojej žalobe tieto aspekty Zmluvy
nekritizoval.198    Pokiaľ
ide o prvé tvrdenie Galec‑u, podľa ktorého Komisia predpokladá
zlepšenie výroby a distribúcie len v rámci „exkluzivity“, Súd
usudzuje, že konštatovanie Komisie v prvom odseku bodu II.B.2
rozhodnutia, podľa ktorého „značku luxusnej kozmetiky možno distribuovať
len pri dodržaní poslania exkluzivity“, sa odvoláva na snahu Komisie
zachovať exkluzívnu alebo luxusnú povahu daných výrobkov (pozri druhý
odsek bodu II.B.3). Túto fázu teda nemožno vykladať tak, že znamená
automatické vylúčenie veľkej distribúcie z distribúcie daných
výrobkov a že distribúcia týchto výrobkov je výlučne vyhradená
tradičným spôsobom, ako sú parfumérie a obchodné domy v úzkom
slova zmysle.199    Keďže
Súd prvého stupňa už konštatoval, že Komisia nemala v úmysle
vylúčiť veľkú distribúciu z distribúcie daných výrobkov (pozri body
164 a nasledujúce vyššie), je potrebné zamietnuť tvrdenie Galec‑u,
podľa ktorého Komisia uvažovala o zlepšení výroby
a distribúcie v zmysle článku 85 ods. 3 Zmluvy len
v rámci, ktorý vylučuje veľkú distribúciu z distribúcie daných
výrobkov.200    Pokiaľ
ide o druhé tvrdenie Galec‑u, podľa ktorého Komisia použila
zastaralú koncepciu očakávaní spotrebiteľov, Súd prvého stupňa
pripomína, že už zamietol tvrdenia týkajúce sa motivácie spotrebiteľov
v bodoch 174 a nasledujúcich vyššie.201    Čo
sa týka tretieho tvrdenia Galec‑u, podľa ktorého Komisia podporila
úplnú absenciu cenovej hospodárskej súťaže v rámci značky, Súd
prvého stupňa už konštatoval, že Galec nepredložil dôkaz, že to tak je
(pozri bod 191 vyššie).202    Čo
sa týka štvrtého tvrdenia Galec‑u, podľa ktorého Komisia porovnávala
selektívnu distribúciu špecializovaných predajcov so všeobecnou
distribúciou, pričom ignorovala možnosť selektívnej distribúcie
prostredníctvom iných foriem obchodu, Súd prvého stupňa konštatuje, že
Komisia takéto porovnanie nerobila.203    Pokiaľ
ide o piate tvrdenie Galec‑u, podľa ktorého by nariadenie
„čiastočnej zmeny jeho osobitných metód uvádzania na trh“ vylúčilo veľkú
distribúciu zo sektora luxusnej kozmetiky, počas konania bolo dokázané,
že rozhodnutie nemá za cieľ odstránenie veľkej distribúcie zo sektora
luxusnej kozmetiky. Formuláciu „čiastočná zmena osobitných metód
uvádzania na trh“ je teda potrebné vykladať ako požiadavku na úpravy
takéhoto typu vnútri obchodu, a nie na úpravy, ktoré by radikálne
zmenili samotnú povahu obchodu, ako je supermarket alebo hypermarket.
Hoci by bolo žiadúce, aby rozhodnutie túto otázku bližšie upresnilo,
skutočnosť, že Komisia ani všeobecnými výrazmi nedefinovala, aké zmeny
majú byť urobené, nie je sama osebe dostačujúca na to, aby bolo
rozhodnutie považované za nezákonné, najmä vzhľadom na to, že konkrétne
prípady budú podľa okolností predložené na kontrolu príslušným
vnútroštátnym súdom a orgánom.204    Z toho
vyplýva, že žalobné dôvody a tvrdenia žalobcu založené na porušení
článku 85 ods. 3 Zmluvy je potrebné zamietnuť.205    Z uvedeného
vyplýva, že žalobu je potrebné zamietnuť, s výnimkou časti, ktorá
sa týka časti rozhodnutia uvedenej v bode 155 vyššie. O trovách206    Podľa
článku 87 ods. 2 druhého pododseku rokovacieho poriadku účastník
konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Podľa článku 87 ods. 4
posledného pododseku rokovacieho poriadku môže Súd prvého stupňa
nariadiť, že iný vedľajší účastník konania ako členský štát alebo
inštitúcia znáša svoje vlastné trovy konania.207    Keďže
žalobca nemal vo väčšine svojich návrhov úspech, je opodstatnené
zaviazať ho na náhradu jeho trov konania, ako aj trov konania Komisie
a trov konania vedľajšieho účastníka spoločnosti Yves Saint
Laurent, ktorej bolo rozhodnutie určené.208    Pokiaľ
ide o vedľajších účastníkov FIP, Colipa a FEPD, Súd prvého
stupňa konštatuje, že záujem týchto troch združení na vyriešení sporu
bol menej priamy ako záujem spoločnosti Yves Saint Laurent. Keďže ide
o vec, v ktorej títo vedľajší účastníci vyjadrili všeobecné
úvahy v záujme svojich členov, bez doplnenia rozhodujúcich
skutočností k tvrdeniam Komisie, Súd prvého stupňa usudzuje, že
článok 87 ods. 4 súdneho poriadku bude riadne uplatnený, ak budú
znášať svoje vlastné trovy konania.Z týchto dôvodov Súd prvého stupňa (druhá rozšírená komora) rozhodol a vyhlásil:1.      Rozhodnutie
92/33/EHS Komisie zo 16. decembra 1991 o konaní podľa článku
85 Zmluvy EHS (IV/33.242 – Yves Saint Laurent Parfums) sa ruší
v rozsahu, v akom stanovuje, že ustanovenie povoľujúce
spoločnosti Yves Saint Laurent znevýhodňovať kandidatúru predajcov len
z dôvodu, že ich činnosť parfumérie je menšinová, nespadá do
pôsobnosti článku 85 ods. 1 Zmluvy.2.      V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.3.      Žalobca
znáša trovy Komisie a vedľajšieho účastníka spoločnosti Yves Saint
Laurent Parfums SA, ako aj svoje vlastné trovy konania.4.      Každý
ďalší vedľajší účastník konania, Fédération des industries de la
parfumerie, Comité de liaison des syndicats européens de l'industrie de
la parfumerie et des cosmétiques a Fédération européenne des
parfumeurs, znáša svoje vlastné trovy konania.KirschnerVesterdorfBellamyKalogeropoulos       PotockiRozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 12. decembra 1996.Tajomník       Predseda komoryH. Jung       H. Kirschner* Jazyk konania: francúzština.