AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
2004. október 6.
T‑294/02. sz. ügy
Miguel Vicente-Nuñez
kontra
az Európai Közösségek Bizottsága
„Az Elsőfokú Bíróság ítéletének végrehajtása – Előléptetésről szóló határozat – A besorolási fokozatban eltöltött szolgálati idő – A hatálybalépés napja”
Teljes szöveg francia nyelven II‑0000
Tárgy:         Egyfelől az Elsőfokú Bíróság T‑10/99. sz. ügyben 2000. március 9‑én hozott ítéletét végrehajtó, a felperest az 1998‑as előléptetési
időszakban az A5/3‑as fokozatba előléptető bizottsági határozat megsemmisítése iránti kérelem, amennyiben e határozat 2000. április 1‑jére
korlátozza a hatályát, másfelől kártérítés iránti kérelem tárgyában előterjesztett kereset.
Határozat:         Az Elsőfokú Bíróság megsemmisíti a Bizottság 2002. június 11‑i határozatának azon részét, amely a besorolási fokozatban eltöltött
szolgálati időt tekintve M. Vicente-Nuñezt nem hozta legalább olyan helyzetbe, mint amilyenben akkor lett volna, ha 1998. április 1‑jén
előléptették volna az A5‑ös besorolási fokozatba. Az Elsőfokú Bíróság a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja. Az Elsőfokú
Bíróság a Bizottságot kötelezi a költségek viselésére.
Összefoglaló
1.     Tisztviselők – Kereset – Megsemmisítést kimondó ítélet – Joghatások – Végrehajtási intézkedések hozatalára vonatkozó kötelezettség
– A közösségi jog betartása – A megsemmisített aktussal kapcsolatos felperesi kár megtérítése – Különleges nehézségek – A
felperes által elszenvedett hátrányt ellensúlyozandó, méltányos jóvátétel nyújtása
(EK 233. cikk, első bekezdés)
2.     Tisztviselők – Előléptetés – A szakmai előmenetelt megváltoztató előléptetés – Kizárólag megüresedett állás betöltését célzó
előléptetés – Bármilyen visszaható jelleg kizárása – Megsemmisítést kimondó ítélet joghatásainak érvényesítését célzó visszaható
hatály – Hatás hiánya – A késedelmes előléptetés következményei megfelelő intézkedésekkel történő semlegesítésének szükségessége
(EK 233. cikk, első bekezdés; személyzeti szabályzat, 4. cikk, (1), (2) bekezdés és 45. cikk)
3.     Tisztviselők – Az intézmények szerződésen kívüli felelőssége – Feltételek – Jogellenesség – Kár – Okozati összefüggés – A
kár felméréséhez és a jóvátétel összegének megállapításához szükséges elemek szolgáltatásának kötelezettsége
4.     Tisztviselők – Az intézmények szerződésen kívüli felelőssége – Feltételek – Kár – Olyan késedelmes előléptetés által állítólagosan
okozott vagyoni kár, amely hátráltatja az érintett további szakmai előmenetelét – Az előléptetéshez való jog hiányából adódó
bizonytalan kár
(Személyzeti szabályzat, 45. cikk)
5.     Tisztviselők – Sérelmet okozó határozat – Indokolási kötelezettség – Terjedelem
(Személyzeti szabályzat, 25. cikk)
1.     Az EK 233. cikk első bekezdésében előírt kötelezettségnek történő megfelelés érdekében az érintett intézmény feladata az,
hogy meghozza a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtásához szükséges intézkedéseket; az érintett intézmény így gyakorolja
– a közösségi bírói felülvizsgálatnak alárendelve ‑ az e célból rendelkezésére álló mérlegelési jogkört, betartva mind az
általa végrehajtandó ítélet rendelkező részét és indokolását, mind a közösségi jog rendelkezéseit. Amennyiben a megsemmisítést
kimondó ítélet végrehajtása különleges nehézségekkel jár, az érintett intézmény a megsemmisített határozat által az érintetteknek
okozott hátrányok méltányos jóvátételére alkalmas határozatok meghozatalával eleget tehet az EK 233 cikkből eredő kötelezettségnek.
(lásd a 46. és 79. pontot)
Hivatkozás: az Elsőfokú Bíróság T‑177/97. sz., Simon kontra Bizottság ügyben 2000. május 10‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2000.,
I‑A‑75. és II‑319. o.) 23. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; az Elsőfokú Bíróság T‑298/97., T‑312/97., T‑313/97.,
T‑315/97., T‑600/97–T‑607/97., T‑1/98., T‑3/98–T-6/98. és T‑23/98. sz., Alzetta és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben
2000. június 15‑én hozott ítéletének (EBHT 2000., II‑2319. o.) 42. pontja.
2.     A szakmai előmenetelt megváltoztató előléptetés kizárólag olyan megüresedett állás betöltését célozhatja, amely vonatkozásában
a megüresedés tényét már közzétették. E tény miatt – mégha megsemmisítést kimondó ítélet joghatásainak érvényesítéséről van
is szó – az előléptetés nem lehet visszaható hatályú, függetlenül attól, hogy milyen következmények származnak az egyenlő
bánásmód és a szakmai előmenetelhez való jog elvéből.
Ugyanakkor az említett ítélet teljes végrehajtása érdekében az adminisztráció feladata az, hogy meghozza azokat az intézkedéseket,
amelyek megakadályozzák, hogy az érintett által az előléptetése során elszenvedett késedelem ne okozzon kárt szakmai pályafutásának
további folyamatában azon ok miatt, hogy a besorolási fokozatban eltöltött szolgálati időt figyelembe veszik az előléptetés
tárgyában hozott döntések elfogadásánál.
(lásd az 54., 63., 86–91. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság 58/75. sz., Sergy kontra Bizottság ügyben 1976. július 1‑jén hozott ítéletének (EBHT 1976., 1139. o.)
17. pontja.
3.     A Közösség szerződésen kívüli felelősségének megállapításához több feltétel együttes teljesülése szükséges, nevezetesen: az
intézmények terhére rótt magatartás jogellenessége, a kár tényleges bekövetkezése, valamint a magatartás és a hivatkozott
kár közötti okozati összefüggés. Éppen ezért a valamely közösségi intézmény által okozott kár jóvátételére irányuló keresetlevélnek
különösen azokat az elemeket kell tartalmaznia, amelyek lehetővé teszik a kár jellegének és terjedelmének megállapítását.
Mindezek mellett, amikor az Elsőfokú Bíróság méltányos módon eljárva értékeli a kárt, indokolási kötelezettség terheli, különösen
az összeg meghatározása érdekében figyelembe vett tényezők ismertetésére vonatkozóan. Ebből az következik, hogy a felperesnek
az általa előterjesztett igények alátámasztása érdekében meg kell jelölnie azokat a releváns tényezőket, amelyek lehetővé
teszik az Elsőfokú Bíróság számára ezen értékelés elvégzését.
(lásd a 66., 103. és 104. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság C‑136/92. P. sz., Bizottság kontra Brazzelli Lualdi és társai ügyben 1994. június 1‑jén hozott ítéletének
(EBHT 1994., I‑1981. o.) 42. pontja; a Bíróság C‑259/96. P. sz., Tanács kontra De Nil és Impens ügyben 1998. május 14‑én hozott
ítéletének (EBHT 1998., I‑2915. o.) 32. és 33. pontja; a Bíróság C‑327/97. P. sz., Apostolidis és társai kontra Bizottság
ügyben 1999. október 5‑én hozott ítéletének (EBHT 1999., I‑6709. o.) 37. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑205/96. sz., Bieber
kontra Parlament ügyben 1998. május 26‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1998., I‑A‑231. és II‑723. o.) 48. pontja.
4.     Mivel a személyzeti szabályzat nem biztosít semmilyen előléptetéshez való jogot, még azon tisztviselők számára sem, akik az
előléptetéshez szükséges minden feltételnek megfelelnek, továbbá az előmeneteli lehetőségek igen bizonytalanok és csak hipotetikusak,
az a tény, hogy valamely tisztviselőt a személyzeti szabályzat rendelkezései miatt nem lehetett visszaható hatállyal előléptetni,
az előléptetés megtagadását megsemmisítő ítélet ellenére sem teszi önmagában lehetővé az érintettnek a további szakmai előmenetelével
összefüggésben okozott vagyoni kár meghatározását, még kevésbé annak pontos megállapítását.
(lásd a 68. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság 126/75., 34/76. és 92/76. sz., Giry kontra Bizottság egyesített ügyekben 1977. október 27‑én hozott
ítéletének (EBHT 1977., 1937. o.) 27. és 28. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑22/99. sz., Rose kontra Bizottság ügyben 2000. február 22‑én
hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2000., I‑A‑27. és II‑115. o.) 37. pontja.
5.     A személyzeti szabályzat 25. cikkében előírt indokolási kötelezettség célja egyrészt az, hogy kellő, az adminisztráció által
hozott határozat megalapozottságának megítélését és az Elsőfokú Bíróság előtt jogszerűséget vitató kereset indítását lehetővé
tévő tájékoztatást nyújtson az érintett számára, másrészt pedig az, hogy biztosítsa az Elsőfokú Bíróság számára a bírósági
felülvizsgálati jogkör gyakorlását. Az indokolás terjedelmét az adott ügy konkrét körülményei alapján kell megítélni, különösen
a jogi aktus tartalmára, a felhozott indokok jellegére és a címzettnek az őt érintő magyarázathoz fűződő érdekére figyelemmel.
(lásd a 94. pontot)
Hivatkozás: az Elsőfokú Bíróság T‑10/99. sz., Vicente‑Nuñez kontra Bizottság ügyben 2000. március 9‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2000.,
I‑A‑47. és II‑203. o.) 41. pontja.