62017CC0681
HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2018. december 19. (
1
)
C‑681/17. sz. ügy
slewo // schlafen leben wohnen GmbH
kontra
Sascha Ledowski
(a Bundesgerichtshof [szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Fogyasztóvédelem – 2011/83/EU irányelv – A 6. cikk (1) bekezdésének k) pontja – Távollevők között kötött szerződés – Elállási jog – Kivételek – Lezárt csomagolású áruk, amelyek egészségvédelmi vagy higiéniai okokból nem küldhetők vissza – Olyan matrac esetleges bennfoglaltsága, amelynek védőfóliáját a szállítást követően eltávolították – Annak érdekében teljesítendő feltételek, hogy valamely árut lezárt csomagolásúnak lehessen tekinteni – A fogyasztó tájékoztatására vonatkozó követelmény terjedelme az elállási joga elvesztését illetően”
I. Bevezető
1.
A Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország) által benyújtott jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2011/83/EU irányelv (
2
) 6. cikke (1) bekezdése k) pontjának és 16. cikke e) pontjának értelmezésére vonatkozik, amelyek a fogyasztót főszabály szerint megillető elállási jog korlátozását érintik, amennyiben távollevők közötti szerződést köt.
2.
E kérelmet egy fogyasztó elállási jogának gyakorlására vonatkozó jogvita keretében terjesztették elő, amelyben az illető egy internetes oldalon matracot vásárolt, és ezen árut vissza akarta küldeni a szállítás időpontjában azt fedő védőfólia eltávolítását követően.
3.
A Bíróságtól arra a kérdésre várnak választ, hogy a 2011/83 irányelv 16. cikkének e) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy az elállási jog alól e rendelkezésben előírt kivétel – „olyan lezárt csomagolású áruk, amelyek egészségvédelmi vagy higiéniai okokból nem küldhetők vissza” – magában foglalja‑e azon árukat, amelyek, mint például a matrac, a használat során közvetlenül érintkezhetnek az emberi testtel, de ugyanakkor megfelelő tisztítást követően ismét értékesíthetővé tehetők. Úgy vélem, hogy erre a kérdésre nemleges választ kell adni.
4.
Amennyiben a Bíróság úgy határoz, hogy az első előterjesztett kérdésre igenlő választ ad, azt követően meg kellene határoznia, hogy az ilyen jellegű áruk csomagolása milyen feltételek mellett tekinthető lezártnak, amelynek a felbontása az említett 16. cikk e) pontjának értelmében az elállási jog elvesztését vonja maga után.
5.
Ezenkívül határoznia kellene arról, hogy a kereskedő milyen módon köteles a fogyasztót tájékoztatni azon körülményekről, amelyek között ez utóbbi elveszíti az elállási jogát ezen irányelv 6. cikke (1) bekezdésének k) pontja értelmében.
II. Jogi háttér
6.
A 2011/83 irányelv (34), (37), (47) és (49) preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
„(34)
A kereskedőnek egyértelmű és átfogó tájékoztatást kell nyújtania a fogyasztó számára, mielőtt a fogyasztót bármely […] távollevők között kötött szerződés kötné […].
[…]
(37)
Mivel távértékesítés esetén a fogyasztó nem tekintheti meg az árut a szerződés megkötése előtt, elállási jogot kell biztosítani számára. Ugyanezen okból a fogyasztó számára lehetőséget kell biztosítani arra, hogy az áru jellegének, tulajdonságainak és működésének meghatározásához szükséges mértékben kipróbálhassa és megvizsgálhassa azt az árut, amelyet meg szándékozik vásárolni [helyesen: kipróbálhassa és megvizsgálhassa az általa megvásárolt árut]. […]
[…]
(47)
Néhány fogyasztó az árunak a jellege, tulajdonságai és működése megállapításához szükséges időtartamnál hosszabb használatát követően gyakorolja elállási jogát. Ebben az esetben a fogyasztó nem veszítheti el elállási jogát, azonban felelősséggel tartozik az áru esetleges értékcsökkenéséért. A fogyasztónak az árut annak jellegének, tulajdonságainak és működésének megállapítása céljából ugyanúgy kell kezelnie és megvizsgálnia, ahogyan azt az üzletben engedélyeznék a számára. Például a fogyasztó csak felpróbálhatja az adott ruhadarabot, de nem hordhatja azt. Következésképpen a fogyasztónak az elállási időszak során kellő gondossággal kell kezelnie és megvizsgálnia az árut. A fogyasztót elállás esetén terhelő kötelezettségek nem tarthatják vissza a fogyasztót attól, hogy elállási jogát gyakorolja.
[…]
(49)
Az elállási jog tekintetében meg kell határozni bizonyos kivételeket, mind a távollevők között, mind az üzlethelyiségen kívül kötött szerződések tekintetében. Az elállási jog például meghatározott áruk vagy szolgáltatások jellege miatt is célszerűtlen lehet. […]”
7.
Ezen irányelvnek a „Tájékoztatási követelmények a távollevők között és az üzlethelyiségen kívül kötött szerződések esetében” címet viselő 6. cikkében az (1) bekezdésének k) pontja előírja, hogy „a fogyasztót a távollevők között […] kötött szerződés mindaddig nem köti, amíg a kereskedő egyértelműen és érthető módon” nem tájékoztatja egy sor információról, és különösen „arról, hogy a fogyasztót nem illeti meg az elállási jog, amennyiben elállási jog a 16. cikk értelmében nem gyakorolható, illetve adott esetben azokról a körülményekről, amelyek teljesülése esetén a fogyasztó elveszti elállási jogát”.
8.
Az említett irányelv „Elállási jog” címet viselő 9. cikke az (1) bekezdésében előírja, hogy „[a]zon esetet kivéve, amikor a 16. cikkben említett kivételek alkalmazandók, a fogyasztó 14 napon belül indoklás nélkül elállhat a távollevők között […] kötött szerződéstől, anélkül hogy a 13. cikk (2) bekezdésében és a 14. cikkben előírtakon kívül más költség terhelné”.
9.
Az említett irányelv „Az elállási jog alóli kivételek” címet viselő 16. cikkének e) pontja alapján „a távollevők között […] kötött szerződések esetében a tagállamok nem írják elő a 9–15. cikkben megállapított elállási jogot […] olyan lezárt csomagolású áruk értékesítése esetében, amelyek egészségvédelmi vagy higiéniai okokból a csomagolás szállítást követő felbontása után nem küldhetők vissza”.
III. Az alapeljárás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
10.
Az alapügy felperese, a slewo// schlafen leben wohnen GmbH (a továbbiakban: slewo) egy online kereskedő, amely egyebek mellett matracokat forgalmaz.
11.
2014. november 25‑én Sascha Ledowski a slewo honlapján keresztül magáncélra egy matracot rendelt. A számlán feltüntetett általános szerződési feltételek tartalmazták az „elállási jogról szóló tájékoztatót”, amelyben a következő szerepel: „[a]z áruk visszaküldésének költségeit mi viseljük. […] Elállási joga megszűnik az alábbi esetekben: olyan lezárt csomagolású áruk értékesítése esetében, amelyek egészségvédelmi vagy higiéniai okokból a csomagolás szállítást követő felbontása után nem küldhetők vissza”. A matracot a szállítás során védőfóliával látták el, amelyet S. Ledowski később eltávolított.
12.
S. Ledowski a 2014. december 9‑i levelében tájékoztatta a slewót, hogy vissza kívánja küldeni a matracot, és kérte, hogy gondoskodjanak annak elszállításáról. Mivel kérelmének nem tettek eleget, saját maga vállalta e visszaszállítás költségeit.
13.
S. Ledowski keresetet nyújtott be összesen 1190,11 euró vételár és szállítási költség kamatokkal növelt összegének, valamint a pert megelőző eljárási költségeknek a slewo általi megtérítése iránt.
14.
Az Amtsgericht Mainz (mainzi helyi bíróság, Németország) 2015. november 26‑i ítéletében helyt adott e keresetnek. A Landgericht Mainz (mainz‑i regionális bíróság, Németország) (
3
)2016. augusztus 10‑én ezen ítéletet helybenhagyta azzal az indokkal, hogy a matrac nem minősül higiéniai terméknek (
4
), és így a fogyasztó még a védőfólia eltávolítását követően is rendelkezett elállási joggal.
15.
A slewo felülvizsgálati kérelme alapján a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország) úgy ítélte meg, hogy az alapjogvita kimenetele a 2011/83 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének k) pontjában és 16. cikkének e) pontjában foglalt rendelkezések értelmezésétől függ. E bíróság a 2017. november 15‑i, a Bírósághoz 2017. december 6‑án érkezett határozatával tehát felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni a fogyasztói jogokról szóló irányelv 16. cikkének e) pontját, hogy az ott említett, egészségvédelmi vagy higiéniai okokból vissza nem küldhető áruk körébe tartoznak az olyan áruk (mint például a matracok) is, amelyek ugyan a rendeltetésszerű használat során közvetlenül érintkezhetnek az emberi testtel, de a kereskedő megfelelő (tisztítási) intézkedései révén újból értékesíthetővé tehetők?
2)
Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén:
a)
Milyen követelményeknek kell megfelelnie egy áru csomagolásának ahhoz, hogy a fogyasztói jogokról szóló irányelv 16. cikkének e) pontja szerinti csomagolásról lehessen beszélni, és
b)
oly módon kell‑e megtörténnie a szerződés kötőerejének létrejötte előtt a fogyasztói jogokról szóló irányelv 6. cikke (1) bekezdésének k) pontja szerinti tájékoztatásnak, hogy a fogyasztóval az adásvétel tárgyára (jelen esetben matracra) és az alkalmazott csomagolásra való konkrét hivatkozással közlik, hogy a lezárt csomagolás felbontásával az elállás jogát elveszíti?”
16.
A slewo, S. Ledowski, a belga és az olasz kormány, valamint a Bizottság írásbeli észrevételeket terjesztett elő. Az ügyben nem tartottak tárgyalást.
IV. Elemzés
17.
Rögtön megjegyzem, hogy a két részből álló második előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre csak abban az esetben kérnek választ, amennyiben a Bíróság igennel válaszolna az első előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre. Mivel véleményem szerint erre a kérdésre nemleges választ kell adni, úgy gondolom, hogy a Bíróságnak nem szükséges válaszolnia a második kérdésre. Mindazonáltal a teljesség igénye miatt és figyelemmel az utóbbi által felvetett problémakör eddig ismeretlen voltára, ezzel kapcsolatban is kifejtem az észrevételeimet.
A.
A 2011/83 irányelv 16. cikkének e) pontja értelmében vett azon áruk fogalmáról, amelyek „egészségvédelmi vagy higiéniai okokból nem küldhetők vissza” (első kérdés)
18.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés elemzésének megkezdése előtt úgy vélem, hogy célszerű néhány – a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem egészét érintő – lényeges szempontot kiemelni.
19.
Először is megjegyzem, hogy e kérelem mind jogi, mind gyakorlati szempontból a fogyasztóvédelem sajátos területét érinti, nevezetesen a távollevők között kötött szerződéseket, amelyekre a 2011/83 irányelv (
5
) különös rendelkezései vonatkoznak, még akkor is, ha e szerződésekre az irányelv általános hatályú szabályai is irányadók.
20.
Különösen, a 9. cikk előírja, hogy ezekben a szerződésekben a fogyasztókat főszabály szerint – kivéve az áru visszaélésszerű használatának esetét – megilleti az elállási jog, (
6
) beleértve a teljes visszatérítéshez való jogot, amelyet azon különös nehézségek igazolnak, amelyekkel minden, távollevők közötti szerződést kötő vásárló szembesül. Amint arra ugyanis ezen irányelv (37) és (47) preambulumbekezdése utal, a fogyasztóknak a megrendelést és átvételt megelőzően nincs lehetőségük az érdeklődésüket felkeltő termék megtekintésére és kipróbálására, ezért biztosít számukra az irányelv határidőt a szerződés átgondolására és esetlegesen az attól való elállásra a kiszállított termék vizsgálatát követően, még ha a kereskedők is védettek e jog esetleg visszaélésszerű gyakorlásával szemben (
7
). E preambulumbekezdéseknek megfelelően a fogyasztóknak lehetősége van a megvásárolt áruk kipróbálására és vizsgálatára, de kizárólag az ezen áru jellegének, tulajdonságainak és működésének megállapításához szükséges mértékben (
8
).
21.
Az elállási jog alól azonban konkrét kivételeket határoz meg az említett irányelv 16. cikke, amelynek e) pontja kizárja az olyan „lezárt csomagolású” áruk értékesítését, amelyek „egészségvédelmi vagy higiéniai okokból” (
9
)„a csomagolás szállítást követő, fogyasztó általi felbontása után” nem küldhetők vissza. Már ebben a szakaszban jelzem, hogy véleményem szerint tagadhatatlan, hogy e fogalmak különállóak, de ugyanakkor szoros összefüggésben vannak, és e rendelkezés alkalmazhatósága érdekében kumulatív feltételeknek minősülnek. Ugyanezen irányelv 6. cikke (1) bekezdésének k) pontja a kereskedőt a szerződéskötést megelőzően a fogyasztó részére történő tájékoztatás nyújtására kötelezi, különösen a 16. cikk e) pontjában előírt, elállási jog alóli kivételeket illetően.
22.
Másodszor, emlékeztetni kívánok az uniós jog bizonyos értelmezési alapelveire, amelyek a kérdést előterjesztő bíróság által benyújtott valamennyi kérdésre érvényesek.
23.
Egyrészt a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából következik, hogy a tagállami jogokra utalást nem tartalmazó uniós jogi rendelkezések értelmezéséhez – mint a jelen ügyben említett rendelkezések esetében is – nemcsak azok szövegét, hanem szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek azok részét képezik. (
10
)
24.
Másrészt, ami konkrétan az uniós jog rendelkezéseit illeti, amelyek célja az EUMSZ 169. cikknek megfelelően, hogy a fogyasztóvédelem magas szintjének – mint az itt szóban forgó rendelkezések – elérése révén hozzájáruljon a belső piac megfelelő működéséhez, (
11
) olyan értelmezést kell előnyben részesíteni, amely a lehető legteljesebb mértékben lehetővé teszi, (
12
) hogy e cél megvalósítása ne kerüljön veszélybe (
13
) és lehetővé teszi annak a hátrányos helyzetnek a figyelembevételét, amelyben a fogyasztó van a kereskedőhöz képest. (
14
)
25.
Végül a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy az uniós jognak a főszabály alól kivételeket megállapító rendelkezései, és különösen azok, amelyek a védelem céljából biztosított jogokat korlátozzák, nem értelmezhetők oly módon, amely túlmutat az érintett jogi aktusban kifejezetten meghatározott eseteken (
15
), és ugyanakkor az ilyen értelmezés nem sértheti az így meghatározott korlátozás hatékony érvényesülését, és nem hagyhatja figyelmen kívül annak célját. (
16
) A kérdést előterjesztő bírósághoz hasonlóan úgy vélem, hogy a 2011/83 irányelvnek a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel érintett rendelkezéseit megszorítóan kell értelmezni, mivel kivételnek minősülnek azon főszabály alól, amely szerint a fogyasztót távollévők között kötött szerződés esetén megilleti az elállási jog. Megjegyzem, hogy e megközelítést fogadja el a Bizottság Jogérvényesülési Főigazgatósága által kiadott iránymutatás is (
17
).
26.
E megfontolások összességének fényében kell a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmet értelmezni.
27.
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a 2011/83 irányelv 16. cikkének e) pontjában szereplő, „áruk, amelyek egészségvédelmi vagy higiéniai okokból […] nem küldhetők vissza” fogalmát úgy kell‑e értelmezni, hogy e rendelkezés kiterjed azokra az árukra, mint például a matrac, amelyek a rendeltetésszerű használat során közvetlenül érintkezhetnek az emberi testtel, de ugyanakkor amelyeket a kereskedő megfelelő tisztítást követően ismét értékesíthetővé tehet.
28.
Úgy tűnik, hogy ezzel kapcsolatban két feltevés áll szemben egymással. Az első szerint, amelyet a slewo és a belga kormány támogat, a fogyasztónak az e kérdésben szereplő körülmények között nem kellene elállási joggal rendelkeznie. Ezzel ellentétben a második feltevés szerint, amellyel a kérdést előterjesztő bíróság, S. Ledowski, az olasz kormány és a Bizottság ért egyet, a fogyasztó ilyen esetben nem veszíthetné el az elállási joga gyakorlásának lehetőségét. Ez utóbbi állásponttal értek egyet a következő indokok alapján.
29.
Mindenekelőtt, még ha a Bírósághoz benyújtott észrevételek ezzel kapcsolatban kételyeket is fogalmaznak meg, véleményem szerint rögtön félre kell tenni azt a vitás kérdést, hogy a matrac valóban olyan termék‑e, „amely a rendeltetésszerű használat során közvetlenül érintkezhet az emberi testtel”, amint azt az előterjesztett kérdés állítja. Egyértelmű egy ilyen minősítés, ha valamely ruha felpróbálásáról, vagyis olyan jellegű áruról van szó, amelyet ezen irányelv (47) preambulumbekezdése szemléltetésképpen említ. Bár igaz, hogy a szokásos használati körülmények között egy matracot általában legalább egy lepedő fed, mindazonáltal nem zárható ki, hogy a fogyasztó a matracot a csomagolásából – amelyben azt részére szállították – kivéve rövid időre kipróbálja oly módon, hogy azon végigfekszik anélkül, hogy letakarná. Mindent egybevetve, mivel a kérdést előterjesztő bíróság ebből az előfeltevésből indul ki, véleményem szerint a Bíróság azt nem vonhatja kétségbe, tekintettel arra, hogy ténybeli értékelésről van szó. (
18
)
30.
Ezenkívül az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés szövegéből kitűnik, hogy a matrac mint az alapeljárás tárgyát képező áru konkrét esetén túl a Bíróságtól arra kérnek választ, hogy a fogyasztót megfosztják‑e elállási jogától abban az esetben, ha valamely árut, amely közvetlenül érintkezhet a testtel, (
19
) a szállítást követően felbontanak, és amelyről vélelmezik, hogy használták, beleértve azt is, amikor ezen áru eladója megfelelő tisztítási intézkedéseket foganatosíthat annak érdekében, hogy az ismételt értékesítés ne ártson az egészségnek vagy a higiéniai szempontoknak (
20
).
31.
A kérdést előterjesztő bíróság felidézi a német jogelmélet (
21
) egyik része által elfogadott, igenlő válasz szerinti álláspontot, és megjegyzi, hogy a „nem küldhetők vissza” kifejezés esetlegesen utalhat arra, hogy a meghatározó tényező az áru állapota önmagában, miután a fogyasztó kicsomagolta, és nem az a kérdés, hogy a kereskedő a tisztítási módszereknek köszönhetően később olyan állapotba tudja‑e hozni, amelyben az ismét értékesíthető. Ugyanebben az értelemben a belga kormány arra hivatkozik, hogy a 2011/83 irányelv 16. cikkének e) pontjában említett áruk tisztítási lehetősége vagy annak hiánya olyan szempont, amely nem szerepel e rendelkezésben, és amelyet megszorítóan kellene értelmezni, mivel kivételről van benne szó.
32.
Mindenesetre úgy vélem, hogy mivel a 2011/83 irányelv szövegében vagy az arra vonatkozó előkészítő munkákban (
22
) nincs pontos utalás, e rendelkezést megszorítóan, de a jogalkotó által meghatározott célnak megfelelően kell értelmezni, (
23
) amely arra irányul, hogy a távollévők közötti szerződést kötő fogyasztónak magas szintű védelmet biztosítsanak azáltal, hogy főszabály szerint lehetősége van kipróbálni az általa megtekintés nélkül vásárolt árut, és visszaküldeni azt, amennyiben e kipróbálást követően nem elégedett. Véleményem szerint olyan értelmezést kell előnyben részesíteni, amely az elállási jog alóli kivételek hatálya korlátozásának kedvez, vagyis amely szerint a fogyasztó visszaküldheti az árut, amely ismét értékesíthetővé válhat olyan tisztításnak köszönhetően, amely nem jelent túlzott terhet a kereskedő számára (
24
), és nem az ellenkező, a fogyasztó elállási lehetőségeit korlátozó értelmezést.
33.
Ennélfogva osztom a kérdést előterjesztő bíróság azon véleményét, amely szerint e 16. cikk e) pontja alapján az elállási jogot csak akkor kell kizárni, ha az áru értékesíthetősége valódi egészségvédelmi vagy higiéniai okokból a csomagolás felbontását követően véglegesen megszűnik, mivel az érintett áru jellege miatt a kereskedő nem tud olyan intézkedéseket hozni, amelyek lehetővé tennék az ismételt értékesítést, anélkül azonban, hogy e követelmények valamelyikét sértené (
25
).
34.
A jelen ügy tekintetében e bíróság véleményem szerint megfontoltan véli úgy, hogy a fogyasztó által a csomagolás felbontását követően visszaküldött, tehát esetlegesen használt matrac értékesíthetősége semmiképpen sem szűnik meg végleg, mint ahogy az látható a szállodai ágyaknak az egymást követő vendégek általi használatából, a használt matracok internetes piacából és a használt matracok tisztításának lehetőségéből. E jogcímen véleményem szerint egy matrac olyan ruhához hasonlítható, amelynek a kereskedőhöz történő visszaküldését a jogalkotó kifejezetten számításba vette, (
26
) még a testtel való közvetlen érintkezéssel járó, esetleges felpróbálást követően is, mivel vélelmezhető, hogy egy ilyen árut az ismételt értékesíthetőség érdekében kimosnak, anélkül azonban, hogy az egészség vagy a higiénia veszélybe kerülne.
35.
Hangsúlyozom, hogy amennyiben egy fogyasztó valamely árut annak kipróbálása során bármilyen módon túlzott mértékben használ, a felelőssége megállapításának lehetősége – amelyet ugyanezen irányelv (47) preambulumbekezdése említ és a 14. cikk (2) bekezdése előír –, lehetővé teszi az érintett áru „értékcsökkenésének” orvoslását (
27
). Ez utóbbi rendelkezés, mivel feljogosítja a fogyasztót az elállásra és az áru visszaküldésére még akkor is, ha azt megrongálta – adott esetben a kereskedő kártalanításának terhe mellett –, véleményem szerint erősíti azt a feltevést, amely szerint az említett 16. cikk e) pontja csak azon esetekre vonatkozik, amelyekben nem lehetséges az áru ismételt értékesítése az egészség vagy a higiénia valódi veszélyeztetése nélkül.
36.
Hozzáteszem, hogy az általam elfogadni javasolt teleologikus és rendszertani értelmezés nem veszélyezteti a fenti 16. cikk e) pontjában (
28
) kimondott kivétel hatékony érvényesülését, mivel azon felbontott csomagolású árukat, amelyeknek a fogyasztó általi rendes kipróbálása helyrehozhatatlanul veszélyezteti az egészséget vagy a higiéniát, e rendelkezés céljával összhangban nem lehet újból értékesíteni.
37.
A fenti elemzést véleményem szerint nem cáfolja az a tény, hogy – amint azt a kérdést előterjesztő bíróság megjegyezte – a fent említett iránymutatás (
29
) a matracokat azon áruk között említi példaként, amelyeknél elképzelhető, hogy az említett 16. cikk e) pontja értelmében egészségvédelmi vagy higiéniai okból nem küldhetők vissza (
30
), tehát kizárt az elállási jog gyakorlása, ha a szállítást követően felbontják a csomagolásukat. Megjegyzem ugyanis, hogy ezen említést semmivel sem indokolták, ami alátámaszthatna egy ilyen megközelítést. Bár e dokumentum hasznos magyarázatul szolgálhat az említett irányelv tartalmát illetően, annak értelmezéséhez ugyanakkor nem rendelkezik kötelező erővel, amint azt a preambuluma kifejezetten jelzi. (
31
) Végül megjegyzem, hogy a Bizottság egyébiránt maga is az ellentétes feltevést fogadta el a jelen ügyben.
38.
Következésképpen úgy vélem, hogy a 2011/83 irányelv 16. cikkének e) pontját úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezésben szereplő „olyan lezárt csomagolású áruk, amelyek egészségvédelmi vagy higiéniai okokból […] nem küldhetők vissza” fogalma nem terjed ki azon árukra – mint például a matrac –, amelyek a rendeltetésszerű használat során közvetlenül érintkezhetnek az emberi testtel, de a kereskedő megfelelő intézkedései, különösen tisztítás révén újból értékesíthetővé tehetők.
B.
A „lezárt csomagolású” áruknak a 2011/83 irányelv 16. cikkének e) pontja értelmében vett fogalmáról [második kérdés a) pont]
39.
Tekintettel arra, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdést, különösen annak első részét csak arra az esetre terjesztik elő, ha a Bíróság igenlő választ ad az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre – amely véleményem szerint nem lenne helyénvaló –, az említett részre vonatkozó észrevételeim csak kiegészítő jellegűek.
40.
A kérdést előterjesztő bíróság a második kérdés a) pontjával lényegében azt kívánja megtudni, hogy valamely csomagolásnak milyen jellemzőkkel kellene rendelkeznie ahhoz, hogy a 2011/83 irányelv 16. cikkének e) pontja értelmében „lezártnak” lehessen tekinteni, abban az esetben, ha az érintett termék az „egészségvédelmi vagy higiéniai okokból vissza nem küldhető” áruk csoportjához tartozik, amely az e rendelkezésben előírt elállási jog alóli kivétel tárgya (
32
). E bíróság a határozatának indokolása értelmében különösen azt a kérdést veti fel, hogy az ilyen típusú árukat úgy kell‑e csomagolni, hogy „nem csupán lehetetlen esetleg a csomagolást felbontani, hanem […] ezenkívül a konkrét körülményekből egyértelműen [kiderül] (például a »lezárt« szónak a feltüntetése), hogy nem a szállításhoz szükséges egyszerű csomagolásról van szó, hanem az áru csomagolásának egészségvédelmi vagy higiéniai okokból történő lezárásáról”.
41.
Véleményem szerint az előterjesztett kérdés és a rá vonatkozó indokolás két különböző problémakört vet fel, amint azt a Bírósághoz benyújtott észrevételek tükrözik. (
33
) A kérdést előterjesztő bíróságban egyrészt az a kérdés merül fel, hogy milyen fizikai tulajdonságok szükségesek ahhoz, hogy valamely csomagolást „lezártnak” lehessen minősíteni a 2011/83 irányelv 16. cikkének e) pontja értelmében, és másrészt, hogy esetleg szükséges‑e valamilyen megkülönböztető jelet szerepeltetni ezen a csomagoláson, amely felhívja a fogyasztó figyelmét, hogy ilyen jellegű lezárt csomag van a birtokában.
42.
Először is, ami az olyan csomagolás fizikai tulajdonságait illeti, amelyekre e minősítés vonatkozhat, megállapítom, hogy a 2011/83 irányelv 16. cikkének e) pontjában szereplő „lezárt csomagolás” fogalmát az irányelv nem határozza meg (
34
). Véleményem szerint az előkészítő munkák sem adnak több felvilágosítást arra vonatkozóan, hogy mit kell e fogalom (
35
) alatt érteni.
43.
A fent említett iránymutatás olyan terméket mutat be, amelynél „valós egészségügyi vagy higiéniai oknak kell fennállni a lezárt csomagolás használatához, amely védőcsomagolásból vagy fóliából áll. (
36
) E megfogalmazás kezdete – véleményem szerint helyesen – kizárja, hogy a kereskedők szabadon rendelkezhessenek az elállási jog alóli kivételekről azáltal, hogy az említett okok szempontjából az áru jellege által nem indokolt lezárt csomagolással lássák el azt, (
37
) emlékeztetve arra, hogy a fogyasztót főszabály szerint megillető e jog alóli kivételeknek feltétlenül kivételesnek kell lenniük. (
38
) E dokumentum azonban nem ad választ arra a kérdésre, hogy az így bemutatott csomagolásnak vagy a védőfóliának milyen tulajdonságokkal kell rendelkeznie az említett 16. cikk e) pontjában foglalt követelmények teljesítéséhez.
44.
E tekintetben úgy vélem – amint azt lényegében a slewo, (
39
) a belga kormány (
40
) és a Bizottság is javasolja –, hogy szigorúan igazodni kell a célhoz, amelyről feltételezhető, hogy megfelel a fenti e) pont értelmében vett „lezárt csomagolásnak”. Véleményem szerint e rendelkezés célja, hogy az elállási jogból kizárjon minden olyan árut, amelyet valódi egészségvédelmi vagy higiéniai célból kell lezárt csomagolással ellátni, tehát megakadályozandó, hogy a fogyasztó az ilyen árukat visszaküldje a kereskedőnek, mivel ezek a védőcsomagolás eltávolítását követően helyrehozhatatlan értékcsökkenést szenvednek a higiénia, sőt az egészség biztosítása tekintetében, oly módon, hogy már nem lehet újból értékesíteni azokat. (
41
)
45.
Ebből következően véleményem szerint ahhoz, hogy egy védőburkolatot „lezárt csomagolásnak” lehessen tekinteni a rendelkezés értelmében, szükséges, hogy az általa tartalmazott termék tisztaságát megbízhatóan tudja biztosítani. E szempont feltételezi, hogy e csomagolás kellően ellenálló a tisztaság megőrzéséhez, és hogy látható károsodás nélkül nem lehet kinyitni, így bizonyosan megállapítható, hogy az érintett árut a vevő kipróbálhatta. Szemléltetésképpen egy hegesztett műanyag fólia vagy hegesztett fémtető – tehát amelyet szándékos kinyitást követően nem lehet az eredeti állapotába visszaállítani –, teljesítheti ezeket a követelményeket.
46.
Azt a követelményt azonban túlzottnak tartom, amint az olasz kormány javasolja, hogy ahhoz, hogy valamely csomagolás megfeleljen e minősítésnek, biztosítania kell „a termék csíramentességét, mint az orvosi berendezések esetében” (
42
). A 2011/83 irányelv 16. cikkének e) pontja igaz, hogy „egészségvédelmi okokra” utal, azonban említi az egyszerű „higiéniai” okokat is, amelyek véleményem szerint nem indokolják a kereskedők részéről az olyan magas fokú gazdasági befektetést, mint amit azon kötelezettség eredményezne, hogy minden olyan árut, amelyre e rendelkezés vonatkozhat, ilyen csíramentesített, sőt steril csomagolásba kell helyezni.
47.
Másodszor, amint azt a kérdést előterjesztő bíróság számításba veszi, egy esetleges különös jelölésnek a csomagoláson való feltüntetését illetően, amely az említett 16. cikk e) pontja (
43
) értelmében „lezárt csomagolásnak” minősülhet, osztom a slewo és a Bizottság álláspontját, amely szerint semmi nem utal arra, hogy e rendelkezés alkalmazása érdekében ilyen vizuális előírást kell teljesíteni, azon fent írt fizikai tulajdonságokon felül, amelyekkel e csomagolásoknak véleményem szerint rendelkezniük kell.
48.
Ugyanis sem ezen e) pont szövegéből, sem az azt körülvevő rendelkezésekből, sem az előkészítő munkákból (
44
) nem következik, hogy a 2011/83 irányelv alkotói a kereskedő számára az elállási jogra vonatkozó, ilyen jellegű szerződéskötést követő tájékoztatási kötelezettséget kívántak előírni (
45
). Ha az uniós jogalkotó szükségesnek tartotta volna, hogy a fogyasztót a szállítás során tájékoztassák az eladott termék csomagolásán feltüntetett megjegyzések által, kétségtelenül megtette volna, mint ahogy azt más, fogyasztóvédelemre vonatkozó jogi aktusokban előírta (
46
).
49.
Ebből következően abban az esetben, ha a Bíróság határozna az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés a) pontjáról, véleményem szerint azt a választ kellene adnia, hogy a 2011/83 irányelv 16. cikkének e) pontja értelmében azon áruk minősülnek „lezárt csomagolásúnak”, amelyeket olyan csomagolásban helyeztek el, amelynek bármely felnyitása visszafordíthatatlan oly módon, hogy bizonyosan megállapítható, hogy az érintett árut a vevő kipróbálhatta, anélkül azonban, hogy e csomagolásnak szükségszerűen valamely különös megjegyzést kellene tartalmaznia, kifejezetten jelezve, hogy olyan lezárt csomagolásról van szó, amelynek felbontása érinti a fogyasztó elállási jogát. Véleményem szerint ezt a kifejezett tájékoztatást az említett irányelv 6. cikkének (1) bekezdésében előírt, szerződéskötést megelőző tájékoztatás keretében kell megadni, amelyet most bemutatok.
C.
A fogyasztó elállási joga elvesztésének körülményeire vonatkozó tájékoztatási kötelezettségről a 2011/83 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének k) pontja tekintetében [második kérdés b) pont]
50.
Emlékeztetve arra, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés – beleértve a második részét is – csak arra az esetre vonatkozik, ha a Bíróság az általam javasoltakkal ellentétben igenlő választ adna az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre, az említett rész tárgyában csak kiegészítő észrevételeket teszek.
51.
E kérdés azon előfeltevésből indul ki, amely szerint a távollevők között értékesített áru csomagolása valóban lezárt, és a 2011/83 irányelv 16. cikkének e) pontja értelmében vett egészségvédelmi és higiéniai okokból nem lehet az eladónak visszaküldeni, tehát nem vonatkozik rá a fogyasztót főszabály szerint megillető elállási jog.
52.
A kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy ilyen helyzetben a kereskedő köteles‑e ezen irányelv 6. cikke (1) bekezdésének k) pontja alapján az adásvételi szerződés megkötését megelőzően a fogyasztó figyelmét konkrétan felhívni arra a tényre – a megvásárolt árut és a lezárt csomagolás tényét pontosan megemlítve –, hogy elveszíti elállási jogát, ha felbontja az áru lezárt csomagolását, vagy tájékoztathatja‑e őt elvont jelleggel, az általános szerződési feltételekben az említett irányelv szövegének idézésére szorítkozva (
47
).
53.
Ez utóbbi megközelítés alátámasztására a slewo arra hivatkozik, hogy az említett 6. cikk a jelenlegi állapotában kizárólag azt írja elő, hogy a fogyasztót a megrendelés leadása „előtt” kell tájékoztatni, így a kereskedő teljesíti a 2011/83 irányelv követelményeit, ha az elállási jogról a szerződéskötést megelőzően általános tájékoztatást nyújt, amelyhez csatolja a jogalkotó által előírt kivételek indokait. A társaság hozzáteszi, hogy a fogyasztóvédelem céljának nem felelne meg, ha minden egyes elektronikus úton értékesített termék mellé részletes felvilágosítást adna e jogról (
48
), és hogy elegendő a szerződéskötést követően konkrét tájékoztatást nyújtani. S. Ledowski ezzel kapcsolatban nem foglal állást, arra hivatkozva, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre nemleges választ adott. A belga és az olasz kormány, valamint a Bizottság másodlagosan az említett irányelv 6. cikke (1) bekezdése k) pontjának olyan értelmezését javasolja, amely szerint a kereskedő köteles kifejezetten figyelmeztetni a fogyasztót, hogy elveszíti elállási jogát, ha felbontja az érintett áru lezárt csomagolását. Az utóbbiak véleményével értek egyet, az alábbi indokok miatt.
54.
Mindenekelőtt hangsúlyozom, hogy a 2011/83 irányelv 6. cikkének szövege számos kifejezett utalást tartalmaz a tájékoztatási követelményekre vonatkozóan, amelyeket a fogyasztóval távollevők közötti szerződést kötni szándékozó kereskedő számára ír elő. (
49
)
55.
Ami azon időpontot illeti, amelyben e 6. cikkben (
50
) előírt valamennyi tájékoztatást nyújtani kell, az (1) bekezdés első mondatából kitűnik, hogy annak átfogónak kell lenni, mielőtt a szerződés kötné a fogyasztót, (
51
) míg azon további információknak, amelyeket a későbbiekben, nevezetesen az áru szállítása során (
52
) lehet nyújtani, nincs közvetlen hatása arra a kérdésre, hogy a kereskedő eleget tett‑e ezen követelménynek, vagy sem. Továbbá e tájékoztatás „formáját” (
53
) illetően ugyanezen bekezdés előírja, hogy „egyértelmű és érthető” legyen, tehát nyilvánvaló, véleményem szerint oly módon, hogy a szokásosan tájékozott, észszerűen figyelmes és körültekintő, átlagos európai fogyasztó (
54
) az ügy teljes ismeretében hozhassa meg a kötelezettségvállalására vonatkozó döntését. (
55
)
56.
Egyébiránt, ami a jelen ügyben közelebbről vizsgált előzetes tájékoztatás tárgyát illeti, az említett (1) bekezdés k) pontja, amely azokra az esetekre vonatkozik, amelyekben „elállási jog” az említett irányelv „16. cikke[ (
56
)] értelmében nem gyakorolható[ (
57
)]”, egyértelműen előírja, hogy a fogyasztót tájékoztatni kell „arról, hogy nem illeti meg az elállási jog, illetve adott esetben azokról a körülményekről, amelyek teljesülése esetén a fogyasztó elveszti elállási jogát” (
58
). E rendelkezés azonban nem határozza meg pontosan, hogy ilyen esetben a kereskedő milyen tartalmú tájékoztatást köteles nyújtani a fogyasztó részére ahhoz, hogy azt kellően egyértelműnek lehessen tekinteni. (
59
)
57.
Azonban figyelemmel a szabályozás céljaira, amelyekbe a 2011/83 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének k) pontja illeszkedik, úgy vélem, hogy azt úgy kell értelmezni, hogy az a kereskedő, aki arra szorítkozik, hogy az általános szerződési feltételeiben megismétli az említett irányelv 16. cikkének e) pontját – amint az a jelen ügyben is történt –, nem teljesíti e rendelkezés követelményeit. (
60
) Az a kereskedő, aki távollevők között kötött szerződéssel kíván értékesíteni kifejezetten az említett 16. cikk e) pontjához tartozó árukat, véleményem szerint köteles – amint azt a kérdést előterjesztő bíróság is fontolóra veszi – haladéktalanul, kifejezetten és konkrétan figyelmeztetni a fogyasztót arra a tényre, hogy elveszíti az őt megillető elállási jogot, amennyiben valamely, e jogot megszüntető cselekményt hajt végre, különösen, ha az érintett áru lezárt csomagolását felbontja, oly módon, hogy a tájékoztatás konkrétan megjelöli ezen árut, és pontosan megemlíti, hogy lezárt a csomagolása. (
61
)
58.
Úgy vélem, hogy ezen értelmezés az egyetlen, amely egyrészt biztosítja a 2011/83 irányelv által célzott fogyasztóvédelem magas szintjét, és amelynek a 6. cikk (1) bekezdésének k) pontja az egyik közvetítője; másrészt biztosítja az e rendelkezés által előírt (
62
) tájékoztatás teljes körű hatékony érvényesülését, továbbá annak elkerülését, hogy a kereskedők túlságosan könnyen kikerüljék az elállási jogból eredő kötelezettségeiket, amely elállási jog ezen irányelv főszabálya, és annak is kell maradnia.
59.
E tekintetben megjegyzem, hogy hasonló összefüggésben a Bíróság már kimondta, hogy az uniós jog által előírt védelmi rendszer – amely magában foglalja a kereskedő azon kötelezettségét, hogy tájékoztatja a fogyasztót valamennyi olyan információról, amely annak jogai, és különösen az elállási jogának gyakorlásához szükséges –, feltételezi, hogy a fogyasztó mint a jogviszony gyengébbik fele, jogairól tudomást szerez oly módon, hogy azokról írásban kifejezetten tájékoztatják. (
63
) Hozzáteszem, a Bíróság kiemelte, hogy a fogyasztók tájékoztatásának kötelezettsége az e területen elfogadott szabályozás általános összefüggését tekintve (
64
) központi helyet foglal el, és a fogyasztóknak biztosított elállási jog hatékony gyakorlásának, ily módon a jogalkotó szándékának megfelelő fogyasztóvédelem hatékony érvényesülésének alapvető biztosítéka. (
65
) A 85/577 és a 97/7 irányelv kapcsán megfogalmazott megfontolások véleményem szerint a jelen ügyben is relevánsak, mivel a 2011/83 irányelv ezen irányelveket hatályon kívül helyezte és felváltotta. (
66
)
60.
Következésképpen abban az esetben, ha a Bíróság határozna az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés b) pontjáról, véleményem szerint a 2011/83 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének k) pontját úgy kell értelmezni, hogy amennyiben valamely áru csomagolását ezen irányelv 16. cikkének e) pontjában előírt körülmények között lezárták, a kereskedő a távollevők közötti szerződés megkötését megelőzően köteles kifejezetten tájékoztatni a fogyasztót arról a tényről, hogy elveszíti elállási jogát, ha a kiszállított áru lezárt csomagolását felbontja, oly módon, hogy a tájékoztatás konkrétan megjelöli ezen árut, és pontosan megemlíti, hogy lezárt a csomagolása.
V. Végkövetkeztetés
61.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt javasolom a Bíróságnak, hogy Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
A fogyasztók jogairól, a 93/13/EGK tanácsi irányelv és az 1999/44/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról, valamint a 85/577/EGK tanácsi irányelv és a 97/7/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2011. október 25‑i 2011/83/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 16. cikkének e) pontját úgy kell értelmezni, hogy nem tartoznak az e rendelkezésben említett, „lezárt csomagolású, egészségvédelmi vagy higiéniai okokból vissza nem küldhető áruk” fogalmába az olyan áruk – mint például a matracok –, amelyek a rendeltetésszerű használat során közvetlenül érintkezhetnek az emberi testtel, de a kereskedő megfelelő, különösen tisztítási intézkedései révén újból értékesíthetővé tehetők.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	A fogyasztók jogairól, a 93/13/EGK tanácsi irányelv és az 1999/44/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról, valamint a 85/577/EGK tanácsi irányelv és a 97/7/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2011. október 25‑i 2011/83/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2011. L 304., 64. o.). Kiemelem, hogy az 1985. december 25‑i 85/577 irányelv a fogyasztókat az üzlethelyiségen kívül kötött szerződések esetén megillető védelemről (HL 1985. L 372., 31. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 262. o.), míg az 1997. május 20‑i 97/7 irányelv a fogyasztókat a távollevők között kötött szerződések esetén megillető védelemről (HL 1997. L 144., 19. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 3. kötet, 319. o.) szólt.
(
3
)	Az ítélet elérhető az alábbi honlapon: https://beck‑online.beck.de/Dokument?vpath=bibdata%2Fents%2Fbeckrs%2F2016%2Fcont%2Fbeckrs.2016.127864.htm (lásd különösen: 21. és azt követő pontok)
(
4
)	A Bürgerliches Gesetzbuch (polgári törvénykönyv, a továbbiakban: BGB) 312.g. § (2) bekezdése első albekezdésének 3. pontja értelmében, amelynek szövege megegyezik a 2011/83 irányelv 16. cikk e) pontjának szövegével.
(
5
)	A kereskedelmi üzlethelyiségen kívül kötött szerződésekre alkalmazandó különös rendelkezésekkel részben átfedésben lévő rendelkezések (lásd különösen: ezen irányelv 6. és azt követő cikkei).
(
6
)	Elállási jog, amely az ezen irányelv 9–15. cikkében rögzített feltételek szerint gyakorolható.
(
7
)	A 2011/83 irányelv által felváltott 97/7 irányelvre vonatkozó, 2009. szeptember 3‑iMessner ítélet (C‑489/07, EU:C:2009:502, 20. és 25. pont) hangsúlyozta, hogy az elállási joggal kapcsolatos szabályok „a távollévők között kötött szerződésből eredő, a fogyasztóra nézve hátrányos helyzetet egyenlíti[k] ki, megfelelő gondolkodási időszakot biztosítva számára, mialatt lehetősége van a megvásárolt fogyasztási cikk megvizsgálására és kipróbálására”, anélkül azonban, hogy „olyan jogokat biztosíts[anak], amelyek túllépnek azon, amely szükséges ahhoz, hogy lehetővé tegye a fogyasztó számára [e] jog megfelelő gyakorlását”.
(
8
)	Lásd: A 2011/83 irányelv 14. cikkének (2) bekezdése, valamint (47) preambulumbekezdése, amely pontosítja a fogyasztó által e vizsgálat során betartandó óvintézkedéseket, példaként említve egy adott ruhadarabot, amelyet csak felpróbálhat, de nem hordhat.
(
9
)	Lásd szintén: ezen irányelv (49) preambulumbekezdése, amelynek értelmében „[a]z elállási jog például meghatározott áruk […] jellege miatt is célszerűtlen lehet”.
(
10
)	Lásd különösen: 2018. augusztus 7‑iVerbraucherzentrale Berlin ítélet (C‑485/17, EU:C:2018:642, 27. pont), valamint a 2018. október 17‑iGünter Hartmann Tabakvertrieb ítélet (C‑425/17, EU:C:2018:830, 18. pont).
(
11
)	E célkitűzés a 2011/83 irányelvnek mind a (3), (4) és (65) preambulumbekezdéséből, mind annak 1. cikkéből kitűnik.
(
12
)	Hangsúlyozva, hogy az e célt kitűző különböző uniós jogi aktusok értelmezésének módja változhat attól függően, hogy milyen eltérő módon kívánják azt megvalósítani (lásd különösen: 2018. szeptember 19‑iBankia ítélet, C‑109/17, EU:C:2018:735, 36. és azt követő pontok).
(
13
)	Lásd különösen: 2018. szeptember 13‑iStarman ítélet (C‑332/17, EU:C:2018:721, 26–30. pont), valamint a 2018. október 25‑iTänzer & Trasper ítélet (C‑462/17, EU:C:2018:866, 28. és 29. pont).
(
14
)	Lásd különösen: 2018. szeptember 13‑iWind Tre és Vodafone Italia ítélet (C‑54/17 és C‑55/17, EU:C:2018:710, 54. pont), valamint a 2018. október 4‑iKamenova ítélet (C‑105/17, EU:C:2018:808, 34. pont), amely emlékeztet, hogy „a fogyasztó […]szerződéses partnerével szemben kevésbé tájékozott, gazdaságilag gyengébb és jogilag kevésbé jártas”.
(
15
)	Lásd különösen: 2018. január 25‑iSchrems ítélet (C‑498/16, EU:C:2018:37, 27. pont)_valamint a 2018. szeptember 20‑iOTP Bank és OTP Faktoring ítélet (C‑51/17, EU:C:2018:750, 54. pont).
(
16
)	Lásd különösen: 2012. március 1‑jeiGonzález Alonso ítélet (C‑166/11, EU:C:2012:119, 26. és 27. pont), valamint 2017. szeptember 27‑iNintendo ítélet (C‑24/16. és C‑25/16, EU:C:2017:724, 73. és 74. pont).
(
17
)	Lásd e 2014. júniusi dokumentum 6.8. szakaszát, 61. és 62. o., amely elérhető az alábbi internetcímen: https://ec.europa.eu/info/sites/info/files/crd_guidance_fr.pdf.
(
18
)	A kérdést előterjesztő bíróság és a Bíróság közötti hatáskörmegosztásról, az előzetes döntéshozatal ténybeli háttere, valamint annak igazolása tekintetében lásd különösen: 1997. március 20‑iPhytheron International ítélet (C‑352/95, EU:C:1997:170, 12. és 14. pont), valamint a 2014. február 13‑iMaks Pen ítélet (C‑18/13, EU:C:2014:69, 30. pont).
(
19
)	Az eseti megközelítéssel szemben a slewo által is hivatkozott kiszámíthatóság és jogbiztonság érdekében valóban szükséges, hogy a Bíróság olyan értelmezést adjon, amely nem korlátozódik a jelen ügy sajátosságaira, vagyis a matrac termékkategóriájára, hanem a kérdést előterjesztő bíróság által említett hasonló helyzeteket is magában foglalja.
(
20
)	Bár az „egészségvédelmi” és „higiéniai” fogalmaknak a 2011/83 irányelv 16. cikkének e) pontja értelmében vett jelentése nem áll a jelen előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés középpontjában, mindazonáltal kiemelem, hogy véleményem szerint azok eltérő helyzetre utalnak, és e rendelkezés értelmezése, amely az elállási jog kizárásának ezen okai közül az elsővel összhangban van, a fortiori érvényes a másodikra, tekintettel arra, hogy az egészség veszélyeztetése értelemszerűen súlyosabb, mint a higiéniai szabályok megsértése.
(
21
)	Ebben az értelemben a kérdést előterjesztő bíróság különösen a következőket idézi: Wendehorst, C. „Article 312 g”, Münchener Kommentarzum Bürgerlichen Gesetzbuch, F. J. Säcker és társainak irányítása alatt, 2. kötet, 7. kiadás, Beck, München, 2016., 24. és azt követő pontok. Ellenkező értelemben lásd különösen: Schirmbacher, M. és Schmidt, S., „Verbraucherrecht 2014 – Handlungsbedarffür den E‑Commerce”, Computer und Recht, 2014., 112. o., valamint Lorenz, S., „BGB – Article 312 g”, Beck‑online. Grosskommentar, Beck, München, 2018., 26. és azt követő pontok.
(
22
)	Lásd különösen a 2008. október 8‑i bizottsági javaslatot, amely a 2011/83 irányelv elfogadásához vezetett [COM(2008) 614 végleges, különösen: 31. o. a távollévők között kötött szerződések esetén az elállási jog alóli kivételekre vonatkozó 19. cikk (1) bekezdése, amely nem írta elő a szóban forgó kivételt]; a Gazdasági és Szociális Bizottságnak e javaslatra vonatkozó véleménye (HL 2009. C 317., 59. o., különösen: 5.5.4. pont, amelyben felvetik egy ilyen kivétel eshetőségét), valamint az Európai Parlamentnek e javaslatra vonatkozó, 2011. február 22‑i jelentése [A7–0038–2011, különösen a 74. oldalon szereplő 130. módosítás, magyarázat nélkül, amely azon rendelkezés beillesztéséhez vezetett, amelyből a jelenlegi 16. cikk e) pontja lett]. Rott, P., „More coherence? A higher level of consumer protection? A review of the new Consumer Rights Directive 2011/83/EU”, Revue européenne de droit de la consommation, 2012., 3. sz., 381. o., szerint e kivétel a kozmetikai ipar igényeire felel.
(
23
)	A jelen indítvány 23. és azt követő pontjaiban felidézett értelmezési szabályok alapján.
(
24
)	Amint ugyanis a (4) preambulumbekezdés jelzi, a 2011/83 irányelvnek a távollevők között kötött szerződésre vonatkozó rendelkezései „az olyan valódi fogyasztói belső piac előmozdítására” irányulnak, „amely megfelelő egyensúlyt teremt a fogyasztóvédelem magas szintje és a vállalkozások versenyképessége között” (kiemelés tőlem).
(
25
)	E bíróság – véleményem szerint helyesen – kifejti, hogy „[e]z az eset állhat fenn például, ha a termék harmadik személy általi újbóli használata egészségügyi okokból (megbontott gyógyszer) vagy higiéniai szempontból (fogkefe, rúzs, erotikus eszköz) a közvélekedés szerint eleve nem jön szóba, és az a kereskedő tisztítási vagy fertőtlenítési intézkedései révén még használt, visszaküldött vagy hasonló áruként történő újraértékesítésre sem állítható elő”.
(
26
)	A kereskedő ilyen összefüggésben történő kártalanítása tárgyában lásd különösen: a 2011/83 irányelv által felváltott 97/7 irányelvre vonatkozó 2009. szeptember 3‑iMessner ítélet (C‑489/07, EU:C:2009:502, 29. o.), valamint a 2017. március 2‑iZentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main ítélet (C‑568/15, EU:C:2017:154, 24. és 26.pont).
(
27
)	Az említett 14. cikk (2) bekezdése szerint „[a] fogyasztó csak az áruk jellegének, tulajdonságainak és működésének megállapításához szükséges kezelésből adódó értékcsökkenést meghaladó értékcsökkenésért felel”.
(
28
)	A jelen indítvány 16. lábjegyzetében hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően.
(
29
)	A jelen indítvány 17. lábjegyzetében hivatkozott dokumentum (6.8.2. szakasz, 62. o.).
(
30
)	Az említett dokumentum idézi a „kozmetikai termékeket, például rúzsokat” is, a következő pontosítással: „[m]ás kozmetikai termékek esetén, amelyeknél nem áll fenn egészségügyi vagy higiéniai ok a lezárt csomagolás használatához, a kereskedő más módot biztosíthat a fogyasztónak a kipróbálásra, akár a boltban, például a termék mellé adott ingyen mintával. Így a fogyasztónak nem kell felnyitni a termék csomagolását annak érdekében, hogy élhessen a megvizsgálás jogával annak jellegének és tulajdonságainak megállapítása érdekében”.
(
31
)	A következőképpen: „[e]z a dokumentum jogilag nem kötelező erejű, és csak iránymutatást ad. Az uniós jog hivatalos értelmezése továbbra is az Európai Bíróság (EUB) kizárólagos hatáskörébe tartozik. [Ez] a dokumentum nem az uniós jog formális értelmezése […]. Ez az iránymutató a [Bizottság] Jogérvényesülési Főigazgatóságának kizárólagos felelőssége alatt kerül közzétételre”.
(
32
)	A Bizottság e kérdés átfogalmazását szorgalmazza – hivatkozva arra, hogy „az előzetes döntéshozatali eljárás oka nem az, hogy a Bíróság véleményt nyilvánítson általános vagy hipotetikus kérdésekről, hanem az adott jogvita tényleges megoldásának szükségessége”, és az 1981. december 16‑iFoglia ítéletet idézve (244/80, EU:C:1981:302, 18. pont). Véleményem szerint a javasolt átfogalmazás nem szükséges, mivel úgy látom, hogy a nemzeti bíróság által feltett kérdésre adott válasz hasznos lenne az előtte folyamatban lévő ügy eldöntéséhez (lásd különösen: 2017. február 1‑jeiMunicípio de Palmela ítélet C‑144/16, EU:C:2017:76, 20. pont).
(
33
)	Hangsúlyozom, hogy bár a slewo e két problémakörrel kapcsolatban is előadja az érveit, a belga és olasz kormány, valamint a Bizottság a kettő közül inkább az elsőre összpontosít. S. Ledowski a maga részéről nem terjeszt elő észrevételt az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés kapcsán, arra hivatkozással, hogy az első kérdésre nemleges választ kell adni.
(
34
)	Amint azt a slewo is említi, úgy vélem, hogy az e fogalomnak adandó jelentés nem szükségképpen egyezik meg azzal, amely az említett 16. cikk i) pontjában azonos fogalmakra más összefüggésben használt kifejezésekre érvényes, amely pont „a lezárt csomagolásban lévő hang‑, illetve képfelvétel, valamint lezárt számítástechnikai szoftver értékesítését” említi, „ha a szállítás után a csomagolást felbontották”. Ebben az esetben, a jelen indítvány 17. lábjegyzetében említett iránymutatás szerint a fogyasztónak nincs joga az elállási időszak alatt „kipróbálni” a lezárt csomagolású tartós adathordozón szereplő digitális tartalmat (CD, DVD, stb.) (12.2. szakasz, 74. o.). Véleményem szerint az áru visszaküldésének a csomagolás kibontását követő tilalma más okokhoz kapcsolódik (mint például az egyedi használat lehetősége vagy a tartalomról másolatok készítése), mint amely magának a termék egységének megtartásához kötődik (egészségi vagy higiéniai okok), ami az ugyanezen cikk e) pontjában említett kivételt igazolja.
(
35
)	A „lezárt csomagolás” fogalom értelmére vonatkozóan semmilyen magyarázat nem szerepel a jelen indítvány 22. lábjegyzetében említett bizottsági javaslatban és a Parlament jelentésében.
(
36
)	Lásd: A 17. lábjegyzetben említett dokumentum 6.8.2. szakasz, 62. o.
(
37
)	Így Karstoft, S., Forbrugeraftaleloven med kommentarer, Jurist‑ og Økonomforbundets Forlag, Koppenhága, 2018., 461. o., úgy véli, hogy egészségvédelmi vagy higiéniai okokból a matrachoz képest indokoltabb lenne az olyan bizalmas jellegű áruk csomagolását lezárni, mint például az alsónemű vagy fürdőruha.
(
38
)	Lásd a jelen indítvány 25. pontját is.
(
39
)	A slewo véleménye szerint különbséget kell tenni a „külső csomagolás” – amelynek célja az áru tárolás vagy szállítás alatti károsodásának elkerülése, mint az arckrémet tartalmazó doboz – és a „higiéniai célú csomagolás” között, mint a fém vagy műanyag eltávolítható fólia, amely általában a krém tégelyének teteje alatt található. A matrac konkrét esetében, amelyet egyszerre véd papírdoboz és műanyag hegesztett védőfólia, egyedül ez utóbbi minősülne az említett 16. cikk e) pontja értelmében „lezárt csomagolásnak”, mivel ez biztosítja a termék higiéniáját.
(
40
)	A belga kormány álláspontja szerint „a »lezárni« fogalmát úgy kell érteni, hogy az a kereskedő által alkalmazott egyedi csomagolási intézkedést foglal magában az áru olyan módon történő csomagolása érdekében, hogy azt senki ne tudja kinyitni anélkül, hogy látható nyoma ne legyen, és hogy az áru lezárt csomagolásának kinyitása magában foglalja, hogy a visszaküldött áru eladójának ismét ugyanazzal az egyedi intézkedéssel kell az áru csomagolását lezárni”.
(
41
)	Ebben az értelemben lásd: Hoeren, T. és Föhlisch, C., „Ausgewählte Praxisprobleme des Gesetzes zur Umsetzung der Verbraucherrechterichtlinie”, Computer und Recht, 2014., 245. o.
(
42
)	Az olasz kormány úgy véli, hogy a matrac nem kapná meg ezt a minősítést, mivel annak csomagolásának célja, az értékesítés érdekében, kizárólag a szállítás során a szennyeződéstől vagy károsodástól való védelem és nem a csíramentesség biztosítása, amely a gyártás során sem biztosított, ellentétben azokkal az árukkal – például az orvosi berendezések – amelyeket steril állapotban kell értékesíteni.
(
43
)	Jelölés, amely lehet lenyomat vagy a csomagoláson szereplő különös címke a fogyasztó tájékoztatása érdekében, hogy az áru egészségvédelmi vagy higiéniai okokból lezárt csomagolásban van, és hogy annak felbontásával a fogyasztó elveszíti az elállási jogát.
(
44
)	Lásd különösen: a jelen indítvány 22. lábjegyzetében említett dokumentumok.
(
45
)	Hangsúlyozom, hogy a távollevők közötti szerződés megkötését követő, a fogyasztó számára nyújtandó általános tájékoztatási kötelezettséget – a megállapodás visszaigazolása céljából – ezen irányelv 8. cikkének (7) bekezdése azonban csak arra az esetre ír elő a 6. cikk (1) bekezdésében említett valamennyi információt illetően, ha a kereskedő a szerződésük megkötését megelőzően elmulasztotta tartós adathordozón átadni a tájékoztatást. Ez utóbbi rendelkezés a második előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés b) pontjának tárgya (lásd: a jelen indítvány 50. és azt követő pontjai).
(
46
)	Ilyen az élelmiszerek címkézésére, kiszerelésére és reklámozására vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2000. március 20‑i 2000/13/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2000. L 109., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 5. kötet, 75. o.).
(
47
)	A kérdést előterjesztő bíróság úgy ítéli meg, hogy nem jogászok számára egy egyszerű idézet nehezen lenne érthető, ami azon álláspont mellett szól, amely szerint a kereskedő csak akkor teljesíti megfelelően a tájékoztatási kötelezettségét, ha a szerződés kötőerejének létrejötte előtt az adásvétel tárgyára (jelen esetben a matracra) és a lezárt csomagolás körülményére, valamint módjára való kifejezett hivatkozással felhívja a fogyasztó figyelmét arra, hogy a lezárt csomagolás felbontásával az elállás joga megszűnik.
(
48
)	A slewo azzal érvel, hogy a fogyasztót ekkor szükségtelen információtömeg árasztaná el és hogy több termék vásárlása esetén egyenként kellene ellenőriznie, hogy elveszítheti‑e az elállási jogát, különösen az olyan cselekmények elvégzése által, mint a lezárt csomagolás felbontása.
(
49
)	Figyelemmel az alapeljárás tárgyára, hangsúlyozom, hogy a 2011/83 irányelv (12) preambulumbekezdése és 6. cikkének (8) bekezdése kimondja, hogy az ebben az irányelvben meghatározott tájékoztatási követelmények kiegészítik, adott esetben megelőzik a belső piacon az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások, különösen az elektronikus kereskedelem egyes jogi vonatkozásairól szóló, 2000. június 8‑i 2000/31/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben (HL 2000. L 178., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 25. kötet, 399. O.) előírt tájékoztatási követelményeket, az utóbbi véleményem szerint nem ad hasznos útmutatást a jelen előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre adandó válaszhoz.
(
50
)	Vagyis az említett 6. cikk (1) bekezdésének a)–t) pontjában felsorolt információk.
(
51
)	A nyújtandó tájékoztatás átfogó jellege kifejezetten kitűnik az említett irányelv (34) preambulumbekezdéséből, ahogy az annak többek között a francia nyelvű változatában szerepel („informations claires et exhaustives”). Kiemelem, hogy más szó szerepel egyes egyéb nyelvi változatokban, így többek között angol nyelven („clear and comprehensible information”) és német nyelven („in klarer und verständlicher Weise informieren”). Ugyanakkor e különböző kifejezések (kiemelés tőlem) számomra minden esetben azt domborítják ki, hogy a fogyasztót a szerződés megkötése előtt teljeskörűen tájékoztatni kell.
(
52
)	Mint a termék csomagolásából eredő tájékoztatás, amellyel a második előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés a) pontja foglalkozik.
(
53
)	Itt a követelmény inkább a tájékoztatás tartalmához kötődik, semmint a formájához, amelyet meg kell különböztetni a stricto sensu formai feltételekhez kapcsolódó követelményektől, amelyeknek a távollevők között kötött szerződés meg kell, hogy feleljen a 2011/83 irányelv és annak 8. cikkében előírtak alapján. Ez utóbbi tekintetben lásd különösen a 2011/83 irányelv által felváltott 97/7 irányelvre vonatkozóan: 2012. július 5‑iContent Services ítélet (C‑49/11, EU:C:2012:419, 42–51. pont).
(
54
)	A Bíróság által a fogyasztóvédelmi ítélkezési gyakorlatában szokásosan alkalmazott értékelési szempontoknak megfelelően (lásd különösen: 2018. június 7‑iScotch Whisky Association ítélet C‑44/17, EU:C:2018:415, 47. és 52. pont, valamint a 2018. szeptember 13‑iWind Tre et Vodafone Italia ítélet C‑54/17 és C‑55/17, EU:C:2018:710, 51. pont).
(
55
)	Amint arra az olasz kormány utal, „a fogyasztót olyan helyzetbe kell hozni, hogy a kereskedelmi ajánlat hatályát és a jogainak korlátait valóban megértse, már az eladóval való első kapcsolatfelvételtől kezdve, akinek az ajánlatának egyértelműen és pontosan meghatározott szabályoknak kell megfelelnie, tehát minden lényeges elemet magában kell foglalnia annak érdekében, hogy az átlagos fogyasztó számára lehetővé tegye az ajánlat hatályának és feltételeinek helyes felmérését”.
(
56
)	Megjegyzem, hogy a 2011/83 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének k) pontja ezzel az általános megfogalmazással magában foglalja a 16. cikkben említett, elállási jog alóli valamennyi kivételt és nem csupán az ez utóbbi e) pontjában előírt esetet, amely egyedül a jelen ügyben előterjesztett korábbi kérdések tárgya.
(
57
)	Ezen (1) bekezdés h) pontjával ellentétben, amely az „elállási jog fennállása esetén” irányadó, és e címen előírja, hogy „e jog gyakorlásának feltételeit, határidejét és a vonatkozó eljárásokat” hozzák a fogyasztó tudomására. Ezzel kapcsolatban lásd: a folyamatban lévő Walbusch Walter Busch ügyben (C‑430/17) előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem.
(
58
)	Úgy gondolom, hogy egyedül ez utóbbi esetre vonatkozik az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés.
(
59
)	Véleményem szerint az irányelv előkészítő munkái nem adnak e tekintetben hasznos felvilágosítást [lásd különösen: a jelen indítvány 22. lábjegyzetében említett parlamenti jelentés és közelebbről a 9. cikk (1) bekezdés ea) pontja, 58. és 59. o., valamint indokolás 119. és 120. o.].
(
60
)	Lásd: a jelen indítvány 11. pontjában szereplő szóban forgó feltételek idézését.
(
61
)	A jelen indítvány 17. lábjegyzetében említett iránymutatás szerint „például a konzervétel, amely a [2011/83 irányelv] 16. cikk e) pontja értelmében lezárt csomagolású áru, a kereskedőnek a [6. cikk (1) bekezdésének k) pontja szerint] […] tájékoztatnia kell a fogyasztót, hogy egészségügyi és higiéniai okokból […] elveszíti az elállás jogát, ha a konzervdobozokat kinyitják” (lásd: 6.2. szakasz 47. o.).
(
62
)	A gyakorlatban előfordulhat, hogy a fogyasztó úgy dönt, hogy nem rendeli meg az árut, miután tudomást szerzett arról, hogy annak a szállítást követő kipróbálása és esetleges visszaküldése a lezárt csomagolás miatt korlátozott.
(
63
)	Lásd a 85/577 irányelvre vonatkozóan: 2001. december 13‑iHeininger ítélet (C‑481/99, EU:C:2001:684, 45. pont); 2008. április 10‑iHamilton ítélet (C‑412/06, EU:C:2008:215, 33. pont) és a 2009. december 17‑iMartín Martín ítélet (C‑227/08, EU:C:2009:792, 26. pont), valamint a 97/7 irányelvre vonatkozó 2012. július 5‑iContent Services ítélet (C‑49/11, EU:C:2012:419, 34. és azt követő pontok).
(
64
)	A fogyasztó e tájékoztatáshoz való jogának lényeges jellegéről – amelyet az Unió intézményei nagyon korán elismertek – lásd: Aubert de Vincelles, C., „Protection des intérêts économiques des consommateurs – Droit des contrats”, Juris Classeur Europe, 2010. füzet, 19. pont.
(
65
)	A 85/577 irányelv 4. cikkében előírt, a fogyasztók tájékoztatására vonatkozó kötelezettség kapcsán lásd: 2009. december 17‑iMartín Martín ítélet (C‑227/08, EU:C:2009:792, 27. pont).
(
66
)	A Bíróságnak a 85/577 irányelv és a 97/7 irányelvre vonatkozó ítélkezési gyakorlatának a 2011/83 irányelv tekintetében történő átültetésére vonatkozóan lásd: 2018. augusztus 7‑iVerbraucherzentrale Berlin ítélet (C‑485/17, EU:C:2018:642, 35. és azt követő pontok), valamint a 2017. március 2‑iZentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main ítélet (C‑568/15, EU:C:2017:154, 26. pont).