Ideiglenes változat
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (öt bíróval eljáró második tanács)
2026. április 29.(*)
„ Előzetes döntéshozatal – Adózás – Jövedéki adók – Dohánygyártmányokra alkalmazott jövedéki adó – Fogyasztási dohány – A »további ipari feldolgozás nélkül dohányzásra alkalmas dohány« fogalma – A 2011/64/EU irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja – Vágatlan, de kocsányozott és kierezett nyers dohánytörmelék (scraps), amely a fogyasztó által otthon végzett összetett eljárással vízipipadohánnyá alakítható át ”
A T‑194/25. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Bundesfinanzhof (szövetségi pénzügyi bíróság, Németország) a Bírósághoz 2025. március 5‑én érkezett, 2024. szeptember 17‑i határozatával terjesztett elő
a Hauptzollamt A
és
a Scrap‑Transporteur
között folyamatban lévő eljárásban,
A TÖRVÉNYSZÉK (öt bíróval eljáró második tanács),
tagjai: N. Półtorak elnök, G. Hesse (előadó), G. Steinfatt, D. Petrlík és I. Dimitrakopoulos bírák,
főtanácsnok: M. Brkan,
hivatalvezető: P. Cullen tanácsos,
tekintettel arra, hogy a Bíróság az Európai Unió Bírósága alapokmánya 50b. cikkének harmadik bekezdése alapján 2025. március 20‑án továbbította az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a Törvényszékhez,
tekintettel az Európai Unió Bírósága alapokmánya 50b. cikke első bekezdésének b) pontjában említett ügycsoportra és az említett alapokmány 50b. cikkének második bekezdése értelmében vett, értelmezéssel kapcsolatos önálló kérdés hiányára,
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára,
tekintettel a 2026. január 15‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–        a Scrap‑Transporteur képviseletében L. Beernink, T. Krause és M. Nagel Rechtsanwälte,
–        a német kormány képviseletében J. Möller és N. Scheffel, meghatalmazotti minőségben,
–        az Európai Bizottság képviseletében M. Björkland és B. Eggers, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a dohánygyártmányokra alkalmazott jövedéki adó szerkezetéről és adókulcsáról szóló, 2011. június 21‑i 2011/64/EU tanácsi irányelv (HL 2011. L 176., 24. o.) 5. cikke (1) bekezdése a) pontjának az értelmezésére vonatkozik.
2        E kérelmet a Hauptzollamt A (A fővámhivatal, Németország; a továbbiakban: vámhivatal) és a Scrap‑Transporteur között a Németországban ez utóbbi tulajdonában álló gépjárműben szállított áruk lefoglalása tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
3        A 2011/64 irányelv (2), (3), (8), (9) és (15) preambulumbekezdése a következőképpen szól:
„(2)      A dohánytermékekre vonatkozó uniós adójogszabályoknak biztosítaniuk kell a belső piac megfelelő működését és ezzel egyidejűleg […] [a] magas szintű egészségvédelmet.
(3)      Az Európai Unióról szóló Szerződés egyik célja egy gazdasági unió fenntartása, amely jellemzői hasonlítanak egy nemzeti piac jellemzőihez, amelyen belül egészséges verseny uralkodik. A dohánygyártmányok tekintetében e cél elérése előfeltételezi, hogy a tagállamokban az ezen ágazat termékeinek forgalmát érintő adók alkalmazása ne torzítsa a versenyfeltételeket, és az Unión belül ne akadályozza azok szabad mozgását.
[…]
(8)      Az egységes és méltányos adóztatás érdekében a cigaretták, szivarok, szivarkák és egyéb fogyasztási dohányok fogalmát úgy kell meghatározni, hogy […] a fogyasztási dohány, amely számos tekintetben hasonlít a cigarettasodrásra szánt, finomra vágott dohányhoz, a jövedéki adó szempontjából finomra vágott dohánynak minősüljön […]
(9)      Különösen a jövedéki adók szerkezete összehangolásának kell ahhoz vezetnie, hogy az ugyanazon csoportba tartozó dohánygyártmányok kategóriái közötti verseny az adóterhek következtében ne torzuljon, és hogy ez a tagállamok nemzeti piacainak megnyitását valósítsa meg.
[…]
(15)      Az árak és a jövedékiadó‑szintek tekintetében különösen a cigaretta – a messze legjelentősebb dohánytermék‑kategória –, valamint a cigarettasodrásra szánt, finomra vágott dohány tekintetében a tagállamok között még mindig jelentős eltérések léteznek, ami zavarhatja a belső piac működését. Az adószinteknek a tagállamok közötti bizonyos mértékű közelítése elősegítené a csalás és a csempészet Unión belüli visszaszorítását.”
4        A 2011/64 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Ezen irányelv alkalmazásában a dohánygyártmány:
[…]
c)      fogyasztási dohány:
i.      cigaretták sodrására szánt finomra vágott dohány;
ii.      egyéb fogyasztási dohány.”
5        A 2011/64 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Ezen irányelv alkalmazásában a tulajdonságaik és a szokásos fogyasztói elvárások alapján a következő, dohányzásra alkalmas és kizárólag arra szánt dohányáruk minősülnek szivarnak vagy szivarkának […]”
6        A 2011/64 irányelv 5. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„Ezen irányelv alkalmazásában a fogyasztási dohány:
a)      vágott vagy másképpen feldarabolt, tömbökbe csavart vagy préselt dohány, amely további ipari feldolgozás nélkül dohányzásra alkalmas;
b)      […] dohánytörmelék [...]”.
A német jog
7        A 2010. december 21‑i Fünftes Gesetz zur Änderung von Verbrauchsteuergesetz (a jövedéki adóról szóló törvények rendelkezéseinek módosításáról szóló ötödik törvény; BGBl. 2010 I., 2221. o.) által módosított Tabaksteuergesetz (a dohányadóról szóló törvény;
BGBl. 2009 I, 1870. o.) 1. §‑a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Az adóterületen a dohánytermékek a dohányadó hatálya alá tartoznak […] A dohányadó az adózás rendjéről szóló törvény értelmében vett jövedéki adó.
(2)      Dohánytermékek a következők:
[…]
3.      fogyasztási dohány (finomra vágott dohány és pipadohány): vágott vagy másképpen feldarabolt, tömbökbe csavart vagy préselt dohány, amely további ipari feldolgozás nélkül dohányzásra alkalmas;
[…]”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
8        B, valamely tagállamban székhellyel rendelkező társaság, a Flue cured Virginia típusú feldolgozatlan dohányleveleket kever össze azok kierezését, majd különböző méretű csomagokba csomagolását megelőzően. A társaság hét karton, összesen 1225 kg súlyú ilyen dohánylevelet szállíttatott a Németországban székhellyel rendelkező C társaságnak, amelyeket a Zollfahndungsamt (vámfelügyeleti hatóság, Németország) 2017. február 7‑én lefoglalt. Ezen áruk, amelyeket egy másik németországi székhelyű társaságnak, D‑nek szántak vízipipadohány gyártása céljából, a C Scrap‑Transporteur által vezetett kisteherautó fedélzetén voltak.
9        A vámfelügyeleti hatóság adócsalás elkövetésének gyanújával vizsgálati eljárást indított a Scrap‑Transporteur ellen. Kihallgatása során ez utóbbi pontosította, hogy a lefoglalt áruk nem fogyasztási dohányból, hanem Németországban vízipipadohánnyá történő feldolgozásra szánt nyersdohányból álltak.
10      A Bildungs‑ und Wissenschaftszentrum der Bundesfinanzverwaltung (a szövetségi pénzügyi hivatal képzési és tudományos központja, Németország) elvégezte a lefoglalt áruk egy mintájának elemzését, és arra a következtetésre jutott, hogy azok dohánytörmelékből (scraps) állnak, azaz nem ízesített és nem feldolgozott nyers dohánylevéldarabokból, amelyeket a dohánylevél cséplése során nyertek, és fogyasztásra alkalmasak, és nem kizárt a pipában vagy a sodrandó cigarettákhoz való dohányként történő használatuk. Ezt a dohányt, amelynek csak egy kis részét kellett kerti aprítóval felaprítani, a pipaaromával történő összekeverés
előtti víz‑, glicerin‑ és cukoralapú hőkezelés után vízipipában lehetett elszívni. Ugyanezen következtetések szerint az átalakítás szakaszait a végső fogyasztó elvégezhette az interneten elérhető utasítások segítségével. Végül a vámtarifa szempontjából e dohánydarabokat a vám- és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló, 1987. július 23‑i 2658/87/EGK tanácsi rendelet (HL 1987. L 256., 1. o.) I. mellékletében szereplő Kombinált Nómenklatúra 2401 vámtarifaszáma alá tartozó dohánytörmeléknek kell tekinteni.
11      Következésképpen a vámhivatal megállapította az egyetemlegesen felelős C és a Scrap‑Transporteur által fizetendő dohányadó összegét. A Scrap‑Transporteur panaszt nyújtott be ezen adókivetéssel szemben, és szakértői jelentést csatolt, amelyben azt állította, hogy a lefoglalt áruk kiváló minőségű nyersdohányból állnak, amely vízipipadohánnyá vagy egyéb formájú dohánnyá
alakítható.
12      A Scrap‑Transporteur, miután panaszát elutasították, keresetet indított az ügy elbírálására hatáskörrel rendelkező Finanzgericht
(pénzügyi bíróság, Németország) előtt, amely helyt adott annak. Az e bíróság által kirendelt szakértő ugyanis megállapította, hogy a 6,9%‑os nedvességtartalom a nyersdohányra jellemző, és hogy az előzetes ipari kezelés nélkül nem fogyasztható. Következésképpen a Finanzgericht (pénzügyi bíróság) megállapította, hogy a lefoglalt áru feldolgozatlan nyersdohány, tehát nem tartozik a dohányadó hatálya alá.
13      A vámhivatal felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Finanzgericht (pénzügyi bíróság) ítéletével szemben a Bundesfinanzhofhoz (szövetségi pénzügyi bíróság, Németország), amely a kérdést előterjesztő bíróság.
14      A 2011/64 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében vett, „további ipari feldolgozás nélkül dohányzásra alkalmas” termékként való minősítésével kapcsolatos bizonytalanságokra tekintettel a Bundesfinanzhof (szövetségi pénzügyi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni a [2011/64 irányelv] 5. cikke (1) bekezdésének a) pontjában szereplő »dohány, amely […] dohányzásra alkalmas« fogalmat, hogy az ilyen alkalmasság csak azokra az árukra vonatkozik, amelyeket a közfelfogás szerint dohányzásra használnak?
2      Úgy kell‑e értelmezni a [2011/64 irányelv] 5. cikke (1) bekezdésének a) pontjában szereplő »további ipari feldolgozás nélkül« fogalmat, hogy az magában foglalja a fogyasztók által otthon elvégezhető összetettebb módszereket is?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
15      Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2011/64 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy annak értékeléséhez, hogy valamely termék „dohányzásra alkalmas”‑e, a közmegítélésre kell támaszkodni.
16      A 2011/64 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint a „fogyasztási dohány” részét képezi a „vágott vagy másképpen feldarabolt, tömbökbe csavart vagy préselt dohány, amely további ipari feldolgozás nélkül dohányzásra alkalmas”.
17      A „dohányzásra alkalmas” kifejezést illetően előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a jelentésének és hatályának meghatározása érdekében a tagállami jogokra kifejezett utalást nem tartalmazó európai uniós jogi rendelkezést általában önállóan és egységesen kell értelmezni az egész Unióban, és ezen értelmezést e rendelkezés szövegét, azon kontextust, amelybe illeszkedik, valamint azon szabályozás céljait figyelembe véve kell keresni, amelynek az részét képezi (lásd: 2024. október 24‑i Kwantum Nederland és Kwantum België ítélet, C‑227/23, EU:C:2024:914, 56. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
18      Először is meg kell állapítani, hogy a 2011/64 irányelv 5. cikke (1) bekezdése a) pontjának szövege nem tartalmaz semmilyen utalást a fogyasztók megítélésére annak érdekében, hogy valamely terméket „fogyasztási dohánynak” minősítsenek. Így a „dohányzásra alkalmas” kifejezésből az következik, hogy az azt jelenti, hogy a termék dohányzásra alkalmas abban az értelemben, hogy e termék melegítése és égése belélegezhető füstöt eredményez (lásd ebben az értelemben: 2020. szeptember 16‑i Skonis ir kvapas ítélet, C‑674/19, EU:C:2020:710, 34. pont). Ebből következik, hogy a „dohányzásra alkalmas” kifejezés nem tartalmaz a fogyasztók megítélésére vonatkozó kritériumot.
19      Másodszor, ezt az értelmezést megerősíti az a szövegkörnyezet, amelybe a 2011/64 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja illeszkedik. Így ezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a dohánytermékek akkor minősülnek „szivarnak vagy szivarkának”, ha „a tulajdonságaik és a szokásos fogyasztói elvárások alapján […] dohányzásra alkalmas és kizárólag arra szánt dohányáruk”. Ezzel szemben, amint az a fenti 18. pontból kitűnik, az említett irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja nem említ a fogyasztók szokásos elvárásaira vonatkozó ilyen feltételt. Mivel a két rendelkezés ugyanezen irányelv ugyanazon fejezetének részét képezi, a jogalkotó a 2011/64 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontját kiegészíthette volna a fogyasztók szokásos elvárásaira vagy a nyilvánosság megítélésére vonatkozó kritériummal, ha e rendelkezésnek ilyen jelentést kívánt volna tulajdonítani.
20      Harmadszor, a 2011/64 irányelv (3) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy ezen irányelv célja annak biztosítása, hogy a tagállamokban a dohánygyártmányok ágazata termékeinek forgalmát érintő adók alkalmazása ne torzítsa a versenyfeltételeket, és az Unión belül ne akadályozza e termékek szabad mozgását. Közelebbről az említett irányelv (8) preambulumbekezdése lényegében azt tartalmazza, hogy azon termékeket, amelyek számos tekintetben hasonlítanak az említett irányelv hatálya alá tartozó termékekre, úgy kell kezelni az egységes és méltányos adóztatás biztosítása érdekében, mint az utóbbiakat, míg ugyanezen irányelv (9) preambulumbekezdése kimondja, hogy a jövedéki adók szerkezete összehangolásának ahhoz kell vezetnie, hogy az ugyanazon csoportba tartozó dohánygyártmányok kategóriái közötti verseny az adóterhek következtében ne torzuljon, és hogy ez a tagállamok nemzeti piacainak megnyitását valósítsa meg (lásd ebben az értelemben: 2017. április 6‑i Eko‑Tabak ítélet, C‑638/15, EU:C:2017:277, 18. pont).
21      Ezenkívül a 2011/64 irányelv (15) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy „az adószinteknek a tagállamok közötti bizonyos mértékű közelítése elősegítené a csalás és a csempészet Unión belüli visszaszorítását.” Végül a 2011/64 irányelv (2) preambulumbekezdése szerint ezen irányelv célja többek között az egészségvédelem magas szintjének biztosítása.
22      A fent említett célok eléréséhez a 2011/64 irányelv 5. cikke (1) bekezdése a) pontjának nem megszorító értelmezése szükséges (lásd ebben az értelemben: 2017. április 6‑i Eko‑Tabak ítélet, C‑638/15, EU:C:2017:277, 24. pont). E rendelkezés olyan értelmezése ugyanis, amely figyelembe veszi a fogyasztók megítélését, alkalmas lenne arra, hogy korlátozza a 2011/64 irányelv értelmében vett „fogyasztási dohány” kategóriájába sorolt termékek arányát, és hatással lehet az ezen irányelvben említett egészségvédelem szintjére, mivel e termékek adott esetben nem ugyanúgy lennének adókötelesek. Végül, ami a dohánygyártmányok kategóriáinak a verseny védelme, az áruk szabad mozgása és a csalás megelőzése érdekében történő harmonizációját illeti, a fogyasztók megítélése olyan kritérium, amely az érintett tagállamtól függően változhat, és amely veszélyeztetheti az említett harmonizációt.
23      Következésképpen az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2011/64 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy annak értékeléséhez, hogy valamely termék „dohányzásra alkalmas”‑e, nem kell a közmegítélésére támaszkodni.
A második kérdésről
24      Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2011/64 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a „további ipari feldolgozás nélkül” kifejezés magában foglalja a több szakaszból álló módszereket is, amelyeket azonban a fogyasztók elvégezhetnek az otthonukban.
25      A fent említett 5. cikk (1) bekezdésének a) pontjában használt „ipari feldolgozás” fogalmát illetően elmondható, hogy az
szokásosan a nyersanyagoknak szabványosított eljárás révén, rendszerint nagy mennyiségben tárgyi eszközökké történő átalakítását jelenti (2017. április 6‑i Eko‑Tabak ítélet, C‑638/15, EU:C:2017:277, 30. pont).
26      A Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik, hogy nem tartoznak a 2011/64 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében vett „ipari feldolgozás” fogalma alá a félkész dohánytermék fogyasztásra alkalmassá tételét célzó egyszerű eljárások (lásd ebben az értelemben: 2017. április 6‑i Eko‑Tabak ítélet, C‑638/15, EU:C:2017:277, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
27      E körülmények között a 2011/64 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében „további ipari feldolgozás” nélkül dohányzásra alkalmasnak kell tekinteni azt a dohánygyártmányt, amely fogyasztásra kész, vagy nem ipari eljárással könnyen fogyasztásra kész állapotba hozható (2017. április 6‑i Eko‑Tabak ítélet, C‑638/15, EU:C:2017:277, 32. pont). Mindazonáltal valamely elkészítési folyamat viszonylagos összetettsége önmagában nem elegendő ahhoz, hogy a 2011/64 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében ipari jellegűnek minősüljön.
28      Az alapügyben a dohány dohányzásra kész dohánnyá történő átalakításához szükséges műveletek nem korlátozódnak a dohányrúd cigarettahüvelybe való illesztésére (lásd ebben az értelemben: 2017. április 6‑i Eko‑Tabak ítélet, C‑638/15, EU:C:2017:277, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság pontosítja, hogy a szóban forgó termék a fogyasztó által otthon elvégezhető kezelést követően dohányzásra alkalmas. A szóban forgó dohány átesett az első szárításon, majd ezt követően ellenőrzött nedvesített állapotban kell tartani. Ezenkívül a terméket vízzel, glicerinnel és cukorral fel kell forralni, és össze kell keverni a vízipipadohány szokásos ízesített keverékével. A kérdést előterjesztő bíróság szerint az elkészítéshez szükséges videó‑útmutatók online elérhetők.
29      A jelen ügyben egyrészt a termék feldolgozásának a kérdést előterjesztő bíróság által leírt különböző szakaszai, vagyis a vízzel, glicerinnel és cukorral való felforralás, valamint az ízesítőanyagokkal való összekeverés nem igényel szabványosított eljárást. Másrészt az, hogy e szakaszok megvalósítása érdekében a fogyasztóknak szóló részletes utasítások online szabadon hozzáférhetők, megerősíti, hogy e folyamat különbözik a fenti 25. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében vett ipari átalakítástól.
30      A kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat függvényében olyan módszerekről van szó, amelyeket a fogyasztók az otthonukban végezhetnek, és amelyek nem igénylik nagy mennyiségű dohány szabványosított eljárások útján történő kezelését.
31      Következésképpen a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2011/64 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy a „további ipari feldolgozás nélkül” kifejezés magában foglalja a több szakaszból álló módszereket, amelyeket azonban a fogyasztók elvégezhetnek az otthonukban.
A költségekről
32      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Törvényszék elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (öt bíróval eljáró második tanács)
a következőképpen határozott:
1)      A dohánygyártmányokra alkalmazott jövedéki adó szerkezetéről és adókulcsáról szóló, 2011. június 21‑i 2011/64/EU irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy annak értékeléséhez, hogy valamely termék „dohányzásra alkalmas”‑e, nem kell a közmegítélésére támaszkodni.
2)      A 2011/64 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy a „további ipari feldolgozás nélkül” kifejezés magában foglalja a több szakaszból álló módszereket, amelyeket azonban a fogyasztók elvégezhetnek az otthonukban.
Półtorak
Hesse
Steinfatt
Petrlík
Dimitrakopoulos
Kihirdetve Luxembourgban, a 2026. április 29‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
*      Az eljárás nyelve: német.