62020TJ0727_RES
Kohtuasi T‑727/20 RENV
Nigar Kirimova
versus
Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet
Üldkohtu (teine koda laiendatud koosseisus) 25. septembri 2024. aasta otsus
Siseturg – Esindamine EUIPOs – Kutseliste esindajate nimekirja kandmine – Taotluse rahuldamata jätmine – Taotleja, kes ei ole EMP osalisriigi kodanik – Erand kodakondsusnõudest – Määruse (EL) 2017/1001 artikli 120 lõike 4 punkt b – Mõiste „kõrge kvalifikatsiooniga spetsialist“ – Õiguskindluse põhimõte – Õigus olla ära kuulatud – Muutmine – Üldkohtu pädevuse puudumine
Euroopa Liidu kaubamärk – Menetlusnormid – Esindamine EUIPOs – Kutseliste esindajate nimekirja kandmine – Nõuded – EMP osalistriigi kodakondsus – Erand – Tingimus – Kõrgelt kvalifitseeritud spetsialisti staatus – Mõiste – Kogemuse omandamine mõnes muus osalisriigis kui esindusõiguse omandamise osalisriik – Lubatavus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2017/1001, artikli 120 lõike 4 punkt b)
(vt punktid 30–38)
Institutsioonide aktid – Ajaline kohaldamine – Menetlusnormid – Materiaalõigusnormid – Eristamine – Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) suunised – Vaidlusaluste asjaolude asetleidmise kuupäeval kehtinud suuniste kohaldamine – Puudumine – Õiguskindluse põhimõtte rikkumine
(vt punktid 46, 50 ja 62–66)
Kokkuvõte
Selles kohtuotsuses tõlgendas Üldkohus esimest korda määruse 2017/1001 (
1
) artikli 120 lõike 4 punktis b sisalduvat mõistet „kõrgelt kvalifitseeritud spetsialist“ ühes kaubamärgiõigust puudutavas vaidluses isiku kutseliste esindajate nimekirja kandmise üle.
Aserbaidžaani Vabariigi kodanik N. Kirimova esitas 10. oktoobril 2019 Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ametile (EUIPO) taotluse kanda ta selle ameti juures esindusõigust omavate kutseliste esindajate nimekirja ja taotles ka määruse 2017/1001 artikli 120 lõike 4 punkti b alusel erandi tegemist Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) osalisriigi kodakondsuse nõudest.
EUIPO teatas hagejale kirja teel, et tema taotlus on vastuvõetamatu. Hageja esitas vastuseks sellele kirjale oma märkused. EUIPO tegevdirektor jättis 30. septembri 2020. aasta otsusega (edaspidi „ vaidlustatud otsus“) hageja taotluse rahuldamata.
Üldkohtu hinnang
Esiteks märkis Üldkohus, et mõistet „kõrgelt kvalifitseeritud spetsialist“ ei ole üheski õigusnormis määratletud ning ta tõlgendas seda mõistet, lähtudes selle sätte sõnastusest, milles mõiste esineb, ja kontekstist ning võttes arvesse selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa see säte on.
Mis puudutab kõnealuse sätte sõnastust ja konteksti, siis märkis Üldkohus kõigepealt, et mõiste „kõrgelt kvalifitseeritud spetsialist“ määruse 2017/1001 artikli 120 lõike 4 punkti b tähenduses viitab spetsialistile, kellel on eriti ulatuslik pädevus ja kogemus ning eriti ulatuslikud oskused või teadmised kaubamärkide valdkonnas, ja see ei sea piiranguid sellele, kuidas need on omandatud. Seejärel tõi ta esile, et sellest sättest nähtub, et määruse 2017/1001 artikli 120 lõikes 2 ette nähtud kolm nõuet isiku kandmiseks kutseliste esindajate loetellu, nimelt kodakondsuse, tegevuskoha ja esindusõiguse nõuded, ei ole mitte ainult kumulatiivsed, vaid ka autonoomsed. Nimelt peavad esindusõiguse nõudele vastama nii kodakondsuse nõudele vastavad füüsilised isikud kui ka füüsilised isikud, kes taotlevad sellest nõudest erandi tegemist „kõrgelt kvalifitseeritud spetsialisti“ staatuse alusel. Seega on see staatus esindusõiguse nõude suhtes iseseisev ja täiendav ning sellel puudub seos nimetatud nõude täitmise tingimustega. Seega võib isik, kes ei ole EMP osalisriigi kodanik, tõendada „kõrgelt kvalifitseeritud spetsialisti“ staatust oma pädevuse ja kogemuse ning oskuste või teadmistega, mille ta on omandanud kas EMP osalisriigis või mõnes kolmandas riigis kas enne või pärast EMPs esindusõiguse saamist.
EUIPOs esindamist käsitlevate normide eesmärgi kohta, milleks on ELi kaubamärgisüsteemi tulemusliku, tõhusa ja sujuva toimimise tagamine (
2
), märkis Üldkohus, et selle eesmärgi taotlemine ei eelda, et „kõrgelt kvalifitseeritud spetsialisti“ staatus sõltuks teatud kutsealasest töökogemusest konkreetses osalisriigis. Vastupidi, ei ole oluline, kas erandit taotleva spetsialisti eriti ulatuslik pädevus ja kogemus ning eriti ulatuslikud oskused või teadmised on omandatud pigem ühes konkreetses osalisriigis kui mõnes muus osalisriigis või isegi mõnes kolmandas riigis, kuna taotleja, kes ei ole mõne EMP osalisriigi kodanik, peab vastama ka tegevuskoha ja esindusõiguse nõuetele, mis nõuavad seost mõne EMP osalisriigiga.
Seega tuleneb vaidlustatud otsuses tegevdirektori kohaldatud nõue, et kutsealane töökogemus peab olema omandatud esindusõiguse omandamise osalisriigis, mõiste „kõrgelt kvalifitseeritud spetsialist“ liiga kitsast ja väärast tõlgendusest. Nimelt ei võimalda ükski neist tõlgendamiskriteeriumidest järeldada, et sellise staatuse saavutamiseks vajalik tingimus on kutsealane töökogemus esindusõiguse omandamise osalisriigis.
Teiseks analüüsis Üldkohus, kas tegevdirektor järgis hageja taotluse hindamisel õiguskindluse põhimõtet. Kõigepealt rõhutas ta, et tegevdirektor peab määruse 2017/1001 artikli 120 lõike 4 punkti b kohaldamisel järgima EUIPO suunistes ette nähtud käitumisnorme ning vastavalt õiguskindluse põhimõttele peab ta järgima nende normide ajalist kohaldamist reguleerivaid põhimõtteid. Samas ei saa siiski välistada, et tegevdirektor võib nendest normidest kõrvale kalduda, esitades võrdse kohtlemise põhimõtet arvestavad põhjendused, ning et taotleja tõendab „kõrgelt kvalifitseeritud spetsialisti“ staatust muude asjaolude alusel, mida ei ole EUIPO suunistes esitatud.
Seejärel märkis Üldkohus, et EUIPO 2020. aasta suunistes on esitatud sellised kodakondsuse nõudest erandi tegemise taotluste hindamiskriteeriumid, mida EUIPO 2017. aasta suunistes ei olnud, ning need kujutavad endast seega tegevdirektori uut ja piiravamat praktikat selles küsimuses. Need erinevused võivad oluliselt mõjutada nii seda, kuidas tegevdirektor hindab eranditaotlust, kui ka sellise taotluse sisu, kuna EUIPO suunistes sisalduv teave võimaldab taotlejatel ette näha, milliste asjaolude alusel võidakse eranditaotlust hinnata. Niisiis on selle tõendamine, et isikul on „kõrgelt kvalifitseeritud spetsialisti“ staatus, lähtudes väljendist „üksnes juhul“, mis eeldab EUIPO 2020. aasta suunistes esitatud nõuete täidetust, ilmselgelt teistsuguse ulatusega kui sellesama staatuse tõendamine lähtudes väljendist „teatud juhtudel“ EUIPO 2017. aasta suuniste tähenduses.
Lõpuks tõdes Üldkohus, et kuigi tegevdirektor ei viidanud vaidlustatud otsuses formaalselt, milliseid EUIPO suuniseid ta kohaldab, analüüsis ta hageja eranditaotlust EUIPO 2020. aasta suunistes sisalduvate nõuete ja asjaolude alusel. Ent õiguskindluse põhimõtet käsitleva kohtupraktika kohaselt tuleb eranditaotluse hindamisel kohaldada vaidlusaluste asjaolude asetleidmise kuupäeval, st eranditaotluse esitamise kuupäeval, kehtinud käitumisnorme, mitte neid, mis kehtisid vaidlustatud otsuse vastuvõtmise kuupäeval. Käsitletaval juhtumil ei olnud taotluse esitamise kuupäeval EUIPO 2020. aasta suuniseid veel vastu võetud ja sel kuupäeval kehtisid 2017. aasta suunised.
Neid kaalutlusi arvestades järeldas Üldkohus, et tegevdirektor rikkus õiguskindluse põhimõtet, kui ta hindas hageja eranditaotlust käitumisnormide alusel, mis on ette nähtud EUIPO 2020. aasta suunistes, mis taotluse esitamise ajal ei kehtinud.
(
1
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2017. aasta määrus (EL) 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (ELT 2017, L 154, lk 1).
(
2
)	Nagu nähtub määruse 2017/1001 põhjendusest 43 ja komisjoni 5. märtsi 2018. aasta delegeeritud määruse (EL) 2018/625, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta ning tunnistatakse kehtetuks delegeeritud määrus (EL) 2017/1430 (ELT 2018, L 104, lk 1), põhjendusest 18.