62024CJ0087
EUROOPA KOHTU OTSUS (neljas koda)
23. oktoober 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Õigusaktide ühtlustamine – Maagaas – Direktiiv 2009/73/EÜ – Artikli 41 lõige 8 – Mõiste „stimuleeritakse asjakohaselt“ – Määrus (EÜ) nr 715/2009 – Artikli 13 lõige 1 – Mõiste „asjaomane investeeringutasuvus“ – Ülekande‑ ja jaotusvõrgud – Hoidla – Kriteeriumid, mida riigi reguleeriv asutus ülekande‑ ja jaotustariifide kehtestamisel arvesse võtab – Kapitali tasuvusmäär – Kooskõlalise tõlgendamise kohustus – Põhjendamiskohustus
Kohtuasjas C‑87/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Administratīvā apgabaltiesa (regionaalne halduskohus, Läti) 3. jaanuari 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 2. veebruaril 2024, menetluses
AS „Gaso“,
AS „Conexus Baltic Grid“
versus
Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija,
EUROOPA KOHUS (neljas koda),
koosseisus: koja president I. Jarukaitis, Euroopa Kohtu president K. Lenaerts neljanda koja kohtuniku ülesannetes ja kohtunik M. Condinanzi (ettekandja),
kohtujurist: A. Rantos,
kohtusekretär: osakonnajuhataja M. Aleksejev,
arvestades kirjalikku menetlust ja 15. jaanuari 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
AS „Gaso“, esindajad: advokāti L. Liepa ja J. Sarāns-Reneslācis,
–
AS „Conexus Baltic Grid“, esindajad: vandeadvokaat C. Ginter, advokāte K. Pļaviņa-Mika, valdes priekšsēdētājs U. Bariss ja valdes loceklis M. Gode,
–
Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija, esindajad: izpilddirektors J. Miķelsons ja padomes locekle A. Upena,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: O. Beynet, L. Ozola ja T. Scharf,
olles 3. aprilli 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivi 2009/73/EÜ, mis käsitleb maagaasi siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/55/EÜ (ELT 2009, L 211, lk 94), artikli 41 lõike 8 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta määruse (EÜ) nr 715/2009 maagaasi ülekandevõrkudele juurdepääsu tingimuste kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1775/2005 (ELT 2009, L 211, lk 36) artikli 13 lõike 1 esimese lõigu tõlgendamist.
2
Taotlus on esitatud seoses kahe tühistamishagiga, mille esitasid vastavalt AS „Gaso“ ja AS „Conexus Baltic Grid“20. augusti 2020. aasta otsuse peale, millega määratakse maagaasi ülekandesüsteemi, jaotussüsteemi ja hoiustamise teenuste tariifide arvutamiseks kindlaks kapitali tasuvusmäär (lēmums Nr. 109 „par kapitāla atdeves likmi dabasgāzes pārvades sistēmas, dabasgāzes sadales sistēmas un dabasgāzes uzglabāšanas pakalpojumu tarifu projekta aprēķināšanai“; edaspidi „vaidlusalune otsus“), mille võttis vastu Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija (avalike teenuste reguleerimise komisjon, Läti) (edaspidi „Läti reguleeriv asutus“).
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 2009/73
3
Direktiivi 2009/73 põhjendused 23–25, 30 ja 32 on sõnastatud järgmiselt:
„(23)
Tuleks võtta täiendavad meetmed, et tagada läbipaistvad ja mittediskrimineerivad tariifid juurdepääsul transpordile. Tariifid peaksid olema võrdsetel alustel kohaldatavad kõigile kasutajatele. Kui gaasihoidla, torujuhtmete pakett või abiteenus on saadaval piisavalt tiheda konkurentsiga turul, võiks juurdepääs sellele olla rajatud läbipaistvale ja mittediskrimineerivale turupõhisele mehhanismile.
(24)
On vaja tagada hoidlatevõrgu haldurite sõltumatus, et parandada kolmandate isikute juurdepääsu gaasihoidlatele, mis on tehniliselt ja/või majanduslikult vajalik, et tagada tarbijate varustamiseks tõhus võrgule juurdepääs. […] Tuleb tagada ka kolmandatele isikutele pakutavate hoiustamismahtude suurem läbipaistvus, seades liikmesriikidele kohustuse kehtestada ja avalikustada mittediskrimineeriv ja selge raamistik, mis määrab kindlaks gaasihoidlatele kohaldatava asjakohase reguleeriva korra. […]
(25)
Mittediskrimineeriv juurdepääs jaotusvõrgule määrab edaspidi tarbijatele juurdepääsu jaemüügi tasandil. […]
[…]
(30)
Energeetikasektori reguleerivatel asutustel peaks maagaasi siseturu nõuetekohaseks toimimiseks olema võimalik teha otsuseid kõikides reguleerimisküsimustes ning nad peaksid olema muudest avalikest ja erahuvidest täiesti sõltumatud. See ei takista kohtuliku kontrolli ega parlamentaarse järelevalve teostamist liikmesriikide riigiõiguse kohaselt. […]
[…]
(32)
Riiklikud reguleerivad asutused peaksid saama kindlaks määrata ja heaks kiita tariife või tariifide arvestamise aluseks olevat metoodikat kas ülekandesüsteemi halduri, jaotussüsteemi halduri(te) või maagaasi veeldusjaamade halduri ettepaneku alusel, või nende võrguhaldurite ja võrgu kasutajate kooskõlastatud ettepaneku alusel. Nende ülesannete täitmisel peaksid riiklikud reguleerivad asutused tagama, et ülekande ja jaotamise tariifid oleksid mittediskrimineerivad ja kajastaksid kulusid, ning võtma arvesse nõudluse juhtimise abil säästetud võrgu pikaajalisi piirkulusid.“
4
Direktiivi artikli 1 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kehtestatakse ühiseeskirjad maagaasi ülekande, jaotamise, tarnimise ja hoiustamise kohta. Selles sätestatakse eeskirjad, mis on seotud maagaasisektori korraldamise ja toimimisega, juurdepääsuga turule, maagaasi ülekande‑, jaotus, tarne‑ ja hoiustamislubade väljastamise ning võrkude kasutamise nõuete ja korraga.“
5
Direktiivi artikkel 2 on sõnastatud järgmiselt:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
4)
„ülekandesüsteemi haldur“ – füüsiline või juriidiline isik, kes täidab ülekande ülesannet ja vastutab ülekandesüsteemi kasutamise eest, tagades selle hoolduse ja vajadusel ülekandesüsteemi ehitamise teatud paikkonnas, ning vajadusel gaasivõrkude vastastikuse ühendamise teiste võrkudega, ning kes tagab võrgu pikaajalise võime rahuldada mõistlikku nõudlust gaasi transportimise järele;
[…]
6)
„jaotussüsteemi haldur“ – füüsiline või juriidiline isik, kes täidab gaasi jaotamise ülesannet ja vastutab jaotussüsteemi kasutamise eest, tagades selle hoolduse ja vajadusel jaotussüsteemi ehitamise teatud paikkonnas, ning vajadusel gaasivõrgu vastastikuse ühendamise teiste võrkudega, ning kes tagab võrgu pikaajalise võime rahuldada mõistlikku nõudlust gaasi jaotamise järele;
[…]
9)
„gaasihoidla“ – maagaasi hoidmiseks kasutatav rajatis, mis kuulub ja/või mida kasutab maagaasiettevõtja, kaasa arvatud selle veeldatud maagaasi hoidmiseks kasutatav osa, kuid välja arvatud selle tootmistegevuseks kasutatav osa ja välja arvatud ka eranditult ülekandesüsteemi halduri poolt nende ülesannete täitmisel kasutatav osa;
10)
„hoidlatevõrgu haldur“ – füüsiline või juriidiline isik, kes täidab gaasi hoiustamise ülesannet ja vastutab gaasihoidla kasutamise eest;
[…]“.
6
Direktiivi artiklis 39 „Reguleerivate asutuste määramine ja sõltumatus“ on sätestatud:
„1.   Iga liikmesriik määrab siseriiklikul tasandil ühe riikliku reguleeriva asutuse.
[…]
4.   Liikmesriigid tagavad reguleeriva asutuse sõltumatuse ning kannavad hoolt, et ta teostab oma volitusi erapooletult ja läbipaistvalt. Selleks peavad liikmesriigid tagama, et reguleeriv asutus, täites käesoleva direktiiviga ja sellega seonduvate õigusaktidega talle määratud reguleerimisvolitusi ja ‑ülesandeid:
a)
on õiguslikult eraldiseisev ja funktsionaalselt sõltumatu kõikidest teistest avalik-õiguslikest ja eraõiguslikest isikutest,
b)
tagab, et tema töötajad ja juhtimise eest vastutavad isikud
i)
tegutsevad turuhuvidest sõltumatult ning
ii)
reguleerimisülesandeid täites ei küsi ega võta vastu otseseid juhiseid üheltki riigiasutuselt ega muult avalik-õiguslikult või eraõiguslikult isikult. Nimetatud nõue ei piira vajadusel tihedat koostööd teiste asjaomaste riigiasutustega ega valitsuse poliitilisi üldsuuniseid, mis ei ole seotud artikli 41 kohaste regulatiivülesannetega.
[…]“.
7
Direktiivi 2009/73 artiklis 40 „Reguleeriva asutuse üldeesmärgid“ on ette nähtud:
„Käesolevas direktiivis täpsustatud reguleerimisülesannete täitmisel võtab reguleeriv asutus kõik mõistlikud meetmed, et tihedas koostöös teiste asjaomaste riiklike ametiasutustega, kaasa arvatud konkurentsiasutustega, ning piiramata nende pädevust, saavutada artiklis 41 sätestatud ülesannete ja volituste raames järgmised eesmärgid:
[…]
f)
tagada, et süsteemi halduritele ja süsteemi kasutajatele pakutakse nii lühikeses kui ka pikas perspektiivis asjakohaseid stiimuleid süsteemi jõudluse tõhustamiseks ja turgude integreerimise soodustamiseks;
[…]“.
8
Direktiivi artiklis 41 „Reguleeriva asutuse ülesanded ja volitused“ on sätestatud:
„1.   Reguleerivatel asutustel on järgmised ülesanded:
a)
läbipaistvate kriteeriumide alusel kehtestada või kinnitada reguleeritud ülekande ja jaotamise tariifid või nende arvestamise metoodika;
[…]
n)
jälgida artiklis 33 sätestatud juurdepääsutingimusi gaasihoidlatele, torujuhtmete paketile ja muudele abiteenustele ning vaadata need läbi. Kui gaasihoidlatele juurdepääsu kord määratakse kindlaks artikli 33 lõike 3 kohaselt, ei sisalda käesolev ülesanne tariifide läbivaatamist;
[…]
6.   Reguleerivad asutused vastutavad tingimuste või vähemalt nende arvestamise või kehtestamise aluseks oleva metoodika määramise või heakskiitmise eest piisavalt vara enne tingimuste jõustumist järgmistel juhtudel:
a)
siseriiklike võrkudega ühendamine ja juurdepääs neile, sealhulgas ülekande ja jaotamise tariifid, ning maagaasi veeldusjaamadele juurdepääsu tingimused ja tariifid. Kõnealused tariifid või kõnealune metoodika peavad võimaldama teha võrkudesse ja maagaasi veeldusjaamadesse vajalikke investeeringuid nii, et need investeeringud tagaksid võrkude ja maagaasi veeldusjaamade rentaabluse;
[…]
8.   Tariifide või metoodika ja tasakaalustamisteenuste kehtestamisel või heaks kiitmisel tagavad reguleerivad asutused, et ülekandesüsteemi haldureid ja võrguhaldureid stimuleeritakse nii lühikeses kui ka pikas perspektiivis asjakohaselt, et tõhustada jõudlust, soodustada turgude integreerimist ja varustuskindlust ning toetada seonduvaid teadusuuringuid.
[…]
16.   Reguleeriva asutuse otsused peavad olema täielikult põhjendatud ja õigustatud, mis võimaldab rakendada kohtulikku kontrolli. Otsused on avalikkusele kättesaadavad, tagades samal ajal tundliku äriinformatsiooni konfidentsiaalsuse.
[…]“.
Määrus nr 715/2009
9
Määruse nr 715/2009 põhjendused 7 ja 8 on sõnastatud järgmiselt:
„(7)
Tuleb sätestada kriteeriumid, mille kohaselt määratakse kindlaks gaasivõrgule juurdepääsu tariifid tagamaks, et need vastavad täielikult mittediskrimineerimise põhimõttele ja hästitoimiva siseturu vajadustele, et nendes võetakse täielikult arvesse tervikliku süsteemi rajamise vajadust ja kajastatakse tegelikke tekkinud kulusid, niivõrd kui need kulud vastavad tõhusa ja võrreldava struktuuriga süsteemihalduri kuludele ning on läbipaistvad, hõlmates samas asjaomast investeeringutasuvust ning võttes vajaduse korral arvesse reguleerivate asutuste tehtavat tariifide võrdlust.
(8)
Tariifide arvestamisel on oluline võtta arvesse tegelikke tekkinud kulusid, niivõrd kui need kulud vastavad tõhusa ja võrreldava struktuuriga süsteemihalduri kuludele ning on läbipaistvad, ning samuti vajadust tagada sobiv investeeringutasuvus ja stiimul uue infrastruktuuri ehitamiseks, sealhulgas erieeskirjad uute investeeringute kohta, nagu on sätestatud direktiivis [2009/73]. Sellega seoses ja eelkõige juhul, kui eksisteerib tõhus konkurents gaasijuhtmete vahel, on vajalik rakendada reguleerivate asutuste tariifide võrdlust.“
10
Määruse artiklis 1 on sätestatud:
„Käesoleva määruse eesmärk on:
a)
kehtestada mittediskrimineerivad eeskirjad maagaasi ülekandesüsteemile juurdepääsutingimuste kohta, võttes arvesse siseriiklike ja piirkondlike turgude konkreetset eripära, et tagada gaasi siseturu tõhus toimimine;
b)
kehtestada mittediskrimineerivad eeskirjad maagaasi veeldusjaamadele ja gaasihoidlatele juurdepääsutingimuste kohta, võttes arvesse siseriiklike ja piirkondlike turgude eripära;
[…]
Esimeses lõigus osutatud eesmärgid hõlmavad ka võrgule, kuid mitte gaasihoidlatele, juurdepääsuga seotud tariifide ühtlustatud põhimõtete või nende arvestamise aluseks oleva metoodika sätestamist […]
Käesolevat määrust, välja arvatud artikli 19 lõiget 4, kohaldatakse üksnes direktiivi [2009/73] artikli 33 lõigete 3 või 4 kohaste gaasihoidlate suhtes.
[…]“.
11
Määruse artikli 13 lõike 1 esimeses ja kolmandas lõigus on sätestatud:
„Ülekandesüsteemi haldurite kohaldatavad tariifid või nende arvestamiseks kasutatavad metoodikad, mille reguleerivad asutused on direktiivi [2009/73] artikli 41 lõike 6 alusel heaks kiitnud, ning samuti tariifid, mis on avaldatud kõnealuse direktiivi artikli 32 lõike 1 alusel, peavad olema läbipaistvad, võtma arvesse süsteemi terviklikkuse ja selle edasiarendamise vajadust ning peegeldama tegelikke kulusid, niivõrd kuivõrd sellised kulud vastavad tõhusa ja struktuuriliselt võrreldava võrguhalduri kuludele ning on läbipaistvad, tagades samas asjaomase investeeringutasuvuse, ja võttes vajaduse korral arvesse reguleerivate asutuste tariifide võrdlust. Tariife või nende arvestamiseks kasutatavaid metoodikaid tuleb kohaldada mittediskrimineerival viisil.
[…]
Tariifid või nende arvestamiseks kastutatavad metoodikad peavad aitama kaasa tõhusale gaasiga kauplemisele ja konkurentsile, samal ajal vältides ristsubsideerimist võrgu kasutajate vahel ja luues stiimuleid investeeringuteks ning säilitades või luues ülekandevõrkude koostalitlusvõime.“
Määrus (EL) 2017/460
12
Komisjoni 16. märtsi 2017. aasta määruse (EL) 2017/460, millega kehtestatakse võrgueeskiri gaasi ülekandetasude ühtlustatud ülesehituse põhimõtete kohta (ELT 2017, L 72, lk 29), artiklis 1 on ette nähtud, et selle määrusega kehtestatakse võrgueeskiri gaasi ülekandetasude ühtlustatud ülesehituse põhimõtete kohta, sealhulgas lähtehinnameetodi kohaldamise eeskirjad, asjaomased konsulteerimis‑ ja avaldamisnõuded ning standardvõimsustoodete baashindade arvutamise nõuded.
13
Määruse artikli 30 „Enne tasuperioodi avaldatavad andmed“ lõikes 1 on sätestatud:
„Riikliku reguleeriva asutuse otsuse kohaselt avaldab kas riiklik reguleeriv asutus või ülekandesüsteemihaldur enne tasuperioodi algust kooskõlas artiklites 31 ja 32 sätestatud nõuetega järgmise teabe:
[…]
b) järgmine teave:
i)
ülekandesüsteemihalduri lubatud ja/või sihttulu;
ii)
teave alapunktis i osutatud tulu muutumise kohta aastast aastasse;
iii)
järgmised näitajad:
[…]
2)
kapitalikulu ja selle arvutamise metoodika;
3)
kapitalikulutused, sealhulgas:
[…]
4)
tegevuskulud;
5)
stimuleerimismehhanismid ja tõhususeesmärgid;
6)
inflatsiooniindeksid;
[…]“.
Läti õigus
Avalikke teenuseid reguleerivate asutuste seadus
14
19. oktoobri 2000. aasta avalikke teenuseid reguleerivate asutuste seaduse (likums „Par sabiedrisko pakalpojumu regulatoriem“; Latvijas Vēstnesis, 2000, nr 394) artikli 7 lõike 2 kohaselt on Läti reguleeriv asutus avalik-õiguslik asutus, mis on institutsiooniliselt ja funktsionaalselt sõltumatu ning tegutseb autonoomselt seadusega heaks kiidetud eelarve täitmisel. Üks tema ülesanne on reguleerida avalike teenuste osutamist maagaasiga varustamise valdkonnas.
15
Selle seaduse artikli 9 lõike 1 punktis 2 on sätestatud, et Läti reguleeriv asutus kehtestab tariifide või tariifilagede arvestamise ja kehtestamise metoodika ning tariifide või tariifilagede kohaldamise korra, kui valdkondlikes õigusaktides ei ole muid tariifipõhimõtteid ette nähtud.
16
Seaduse artikli 9 lõikes 2 on ette nähtud:
„[Läti] reguleeriv asutus võtab oma pädevuse piires iseseisvalt vastu otsuseid ja haldusakte, mis on asjaomastele avalike teenuste osutajatele ja kasutajatele siduvad.“
17
Avalikke teenuseid reguleerivate asutuste seaduse artikli 20 lõikes 1 on sätestatud:
„Tariifid kehtestatakse sellisel tasemel, et tasu, mida kasutajad nende alusel maksavad, katab avaliku teenuse majanduslikult põhjendatud kulud ja tagab nende tasuvuse, tingimusel et valdkondlikes õigusaktides ei ole ette nähtud muid tariifipõhimõtteid. Kui muudetakse tariife mõjutavaid tegureid, näiteks tasuvust, võib reguleeriv asutus algatada tariifide läbivaatamise ja nõuda, et avaliku teenuse osutaja esitaks kindlaksmääratud tähtaja jooksul tariifide projekti koos põhikulude põhjendusega.“
Metoodikaotsus
18
Reguleeriva asutuse avalike teenuste reguleerimise komisjoni 13. augusti 2018. aasta otsusega nr 1/23 kapitali tasuvusmäära arvutamise metoodika kohta (sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisijas padomes lēmums Nr. 1/23 kapitāla atdeves likmes aprēināšanas metodika (edaspidi „metoodikaotsus“) kehtestati kapitali tasuvusmäära arvutamise ja kohaldamise kord reguleeritud teenuste, sealhulgas maagaasi jaotusvõrgu teenuste tariifide väljatöötamiseks. Selles otsuses on muu hulgas kindlaks määratud valem kapitali kaalutud keskmise tasuvusmäära arvutamiseks reaalväärtuses.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
19
Läti reguleeriva asutuse nõukogu võttis metoodikaotsuse alusel vastu vaidlusaluse otsuse, millega ta nägi ette, et maagaasi ülekandevõrgu haldur, maagaasi jaotusvõrgu haldur ja maagaasihoidla haldur kohaldavad kapitali kaalutud keskmist tasuvusmäära reaalväärtuses.
20
Võttes arvesse omakapitali tasuvusmäära ja laenukapitali tasuvusmäära, mis on arvutatud vastavalt metoodikaotsusele, äriühingu tulumaksu määra ja tarbijahindade keskmist muutumist aastas eelneva viie kalendriaasta jooksul, määras Läti reguleeriv asutus kindlaks, et operaatori puhul, kes viimase kättesaadava aastaaruande andmete kohaselt kuulub keskmise suurusega või suurettevõtjate kategooriasse, tuleb kapitali tasuvusmääraks kehtestada 2,65%, samas kui mikro‑ või väikeettevõtjate kategooriasse kuuluva operaatori puhul tuleb selleks määraks kehtestada 4,37%.
21
Vaidlusaluses otsuses on täpsustatud, et 2,65% tasuvusmäär on kooskõlas olukorraga finantsturgudel ja see on rahaliste vahendite kaasamisega seotud riskide asjakohase hindamise tulemus, mis tagab maagaasi ülekandevõrgu, jaotusvõrgu ja maagaasihoidla halduritele võimaluse rahastada laene, investeerida võrkude uuendamisse ja arendamisse ning saada mõistlikku kasumit, kindlustades samal ajal kasutajatele võimaluse saada pidevat, turvalist ja kvaliteetset avalikku teenust, mille tariifid (hinnad) vastavad majanduslikult põhjendatud kuludele.
22
Gaso, kes on Läti maagaasi jaotusvõrgu haldur, ja Conexus Baltic Grid, kes haldab selles liikmesriigis maagaasi ülekandevõrku ja maagaasihoidlat, esitasid kumbki Administratīvā apgabaltiesale (regionaalne halduskohus, Läti), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, kaebuse vaidlusaluse otsuse tühistamise nõudes.
23
Kaebuste põhjendamiseks väidavad need äriühingud, et Läti reguleeriv asutus ületas oma pädevust, tegi raskeid menetlus‑ ja sisulisi vigu kapitali tasuvusmäära kriteeriumide kindlaksmääramisel ja arvutamisel ning rikkus oma põhjendamiskohustust, kehtestades põhjendamatult madala tasuvusmäära. Eelkõige on vaidlusaluse otsusega rikutud direktiivi 2009/73, mis paneb liikmesriikide reguleerivatele asutustele siiski kohustuse edendada eelkõige maagaasituru arengut ja toimimist, pakkudes investoritele piisavaid stiimuleid vajalike investeeringute tegemiseks taristusse. Selle otsusega on rikutud ka määrust nr 715/2009, mis kohustab neid ametiasutusi võtma tariifide kindlaksmääramisel arvesse tehtud investeeringute asjaomast tasuvust.
24
Selles kontekstis tõdeb eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks, et direktiivi 2009/73 artikli 40 punkt f ja artikli 41 lõige 8 ning määruse nr 715/2009 artikli 13 lõige 1, arvestades nimetatud määruse põhjendusi 7 ja 8, on tema menetluses oleva kohtuvaidluse lahendamiseks kohaldatavad.
25
Teiseks rõhutab ta, et kuigi eelmises punktis viidatud sätetest tuleneb, et liikmesriigid peavad maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrkudele juurdepääsu tariifide kindlaksmääramisel ette nägema „asjaomase investeeringutasuvuse“, ei ole nendes sätetes selgitatud, mida tuleb mõista selle väljendi all, mille kohta Euroopa Kohtul ei ole veel olnud võimalust seisukohta võtta. Seetõttu märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et tal ei ole selgeid juhiseid hindamaks, kas metoodika, mida kasutas Läti reguleeriv asutus selle kapitali tasuvusmäära kindlaksmääramiseks, mida kohaldatakse tema menetluses olevas kohtuasjas, on liidu õigusega kooskõlas.
26
Kolmandaks toob eelotsusetaotluse esitanud kohus esile, et avalikke teenuseid reguleerivate asutuste seaduses ette nähtud õiguslik raamistik ei sisalda sätteid, mis vastaksid selle direktiivi artiklitele 40 ja 41, mis käsitlevad vastavalt riigi reguleerivate asutuste üldisi eesmärke ning nende ülesandeid ja volitusi. Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustas sellega seoses, et tõenäoliselt ei hõlma selle seaduse artikli 20 lõige 1, mille alusel Läti reguleeriv asutus vaidlusaluse otsuse vastu võttis, kõiki eesmärke, mida on nimetatud käesoleva kohtuotsuse punktis 24 osutatud direktiivi sätetes, eriti mis puudutab avaliku reguleeritud teenuse osutaja õigust asjakohasele stimuleerimisele nii lühikeses kui ka pikas perspektiivis. Seega tekib küsimus, kas selle direktiivi sätted on Läti õigusesse nõuetekohaselt üle võetud.
27
Neljandaks ja viimaseks on eelotsusetaotluse esitanud kohtul direktiivi 2009/73 ja määruse nr 715/2009 sätteid arvestades tekkinud küsimus, kas selle määruse artikli 13 lõige 1 on kohaldatav neile maagaasihoidlatele juurdepääsu tariifide kehtestamiseks, mida käesoleval juhul haldab Conexus Baltic Grid. Nimelt leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, tuginedes sellele, et direktiivi 2009/73 artikli 33 lõigetes 3 ja 4 ette nähtud menetlused on vabatahtlikud, et nimetatud määruse artikli 13 lõige 1 – milles on sätestatud tingimused, millele peavad vastama ülekandevõrgu haldurite kohaldatavad tariifid, mille reguleerivad asutused on direktiivi 2009/73 artikli 41 lõike 6 kohaselt heaks kiitnud, ning selle direktiivi artikli 32 lõike 1 kohaselt avaldatud tariifid – on kohaldatav üksnes maagaasi ülekandevõrgu teenuse tariifidele ega hõlma maagaasihoidlatele juurdepääsu tariifide kindlaksmääramist.
28
Neil asjaoludel otsustas Administratīvā apgabaltiesa (regionaalne halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi [2009/73] artikli 41 lõikega 8 on vastuolus liikmesriigi õigusnorm, mis ei kohusta reguleerivat asutust tariifide arvutamisel või metoodika kehtestamisel põhjendama seda, kuidas tagatakse ülekande‑ ja jaotussüsteemi haldurite lühikeses ja pikas perspektiivis asjakohane stimuleerimine, et tõhustada jõudlust, soodustada turgude integreerimist ja varustuskindlust ning toetada seonduvaid teadusuuringuid?
2.
Kas direktiivi [2009/73] artikli 41 lõikega 8 on kooskõlas liikmesriigi õigusnormi selline tõlgendus, mille kohaselt tagatakse nii lühikeses kui ka pikas perspektiivis asjakohane stimuleerimine, et tõhustada jõudlust, soodustada turgude integreerimist ja varustuskindlust ning toetada seonduvaid teadusuuringuid, kui kasutajate tasutud tariifid katavad ainult avaliku teenuse majanduslikult põhjendatud kulud ja tagavad vähemalt minimaalse tasuvuse?
3.
Kas direktiivi [2009/73] artikli 41 lõikes 8 määratletud eesmärkidega on kooskõlas liikmesriigi õigusnorm, milles ei nähta „nii lühikeses kui ka pikas perspektiivis asjakohaselt [stimuleerimise]“ ning „turgude integreerimis[e] ja varustuskindlus[e soodustamiseks] ning seonduva[te] teadusuuringu[te toetamiseks]“ stiimulite sätestamisel ette, et kapitali kaalutud keskmise tasuvusmäära kindlaksmääramisel tuleb võtta arvesse finantsvaldkonnas tunnustatud põhimõtteid, milles võetakse arvesse vabaturul tegutsevaid võrreldavaid ettevõtteid?
4.
Kas mõiste „asjaomane investeeringutasuvus“ määruse [nr 715/2009] artikli 13 mõttes ja mõiste „stiimulid investeeringuteks“ direktiivi 2009/73 artikli 41 mõttes tõlgendamisel peab reguleeriv asutus juhinduma finantsvaldkonnas tunnustatud mõistest kapitali kaalutud keskmine hind (Weighted Average Cost of Capital (WACC)) ja selle kindlaksmääramiseks kasutatavast metoodikast?
5.
Kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav, siis kas reguleeriv asutus võib kalduda õiguspäraselt kõrvale metoodikast, mida kasutatakse finantsvaldkonnas kapitali kaalutud keskmise hinna kindlaksmääramiseks ja kohandada nimetatud näitajat oma äranägemise järgi?
6.
Kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav, siis kas reguleeriv asutus võib õiguspäraselt kohandada kapitali kaalutud keskmist hinda nii, et selle arvutamisel võetakse arvesse suurusel põhinevat riskipreemiat, mille aluseks on liikmesriigi majanduses tegutsevate teiste ettevõtete laenukasutuse kulu?
7.
Kui vastus neljandale küsimusele on jaatav, siis kas reguleeriv asutus võib õiguspäraselt kohandada kapitali kaalutud keskmist hinda nii, et ta ei pea kompenseerima maagaasi ülekande‑ ja hoidlatevõrgu halduritele inflatsiooni suurenemist eelmisel tariifiperioodil?
8.
Kui vastus viiendale küsimusele on jaatav ja juhul kui võrgu haldur ei ole nõus reguleeritava asutuse pakutud kapitali kaalutud keskmise hinnaga või elementidega, millel see põhineb, siis kas reguleeriv asutus peaks kapitali kaalutud keskmise hinna (WACC) kindlaksmääramisel pöörduma kaalutud keskmise hinna sobiva suuruse hindamiseks sõltumatu kolmanda isiku poole?
9.
Kas direktiivi [2009/73] artikli 41 lõikes 8 sätestatud eesmärkidega on vastuolus tariifide kindlaksmääramise menetlus, mille puhul kapitali kaalutud keskmise hinna määrab kindlaks reguleeriv asutus ning maagaasi ülekande‑ või hoidlatevõrgu halduril ei ole õigust nimetatud arvutuskäiku võrku haldava äriühingu individuaalsete näitajate põhjal korrigeerida?
10.
Kas määruse [nr 715/2009] artikli 1 [esimese lõigu] punkti b koostoimes sama artikli teise lõiguga tuleb tõlgendada nii, et selle määruse põhjendusi 7 ja 8 ning artikli 13 lõiget 1 kohaldatakse maagaasi hoidlatele ja reguleeriva asutuse kindlaksmääratud tariifidele, kui juurdepääs veeldatud maagaasi hoidlatele on reguleeritud?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Vastuvõetavus
29
Läti reguleeriv asutus väidab, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused on vastuvõetamatud.
30
Esiteks väidab see asutus, et esimene küsimus on hüpoteetiline ja ei puuduta mitte liidu õiguse, vaid riigisisese õiguse tõlgendamist. See küsimus põhineb ekslikul eeldusel, et kõnealune asutus on vabastatud kohustusest põhjendada nii kapitali tasuvusmäära arvutamise metoodikat kui ka tasuvuse määra ennast. Riigisisestest õigusnormidest, eelkõige haldusmenetluse seaduse (Administratīvā procesa likums) artikli 67 lõikest 2 tuleneb aga, et see asutus on kohustatud oma otsuseid põhjendama ja et ta võttis käesoleval juhul arvesse kohaldatavaid õigusnorme, eelkõige direktiivi 2009/73 artikli 41 lõiget 8 ja määrust nr 715/2009.
31
Teiseks leiab Läti reguleeriv asutus, et teine kuni kuues küsimus on sõnastatud liiga üldiselt ja ei puuduta mitte liidu õiguse tõlgendamist, vaid selle õiguse kohaldamist. Pealegi ei võimalda neis küsimustes kasutatud mõisted või väljendid, kuna need on üldised, Euroopa Kohtul neile küsimustele täpset vastust anda. Lõpetuseks, nii direktiivi 2009/73 artikli 41 lõikes 8 kui ka määruse nr 715/2009 artikli 13 lõikes 1 on reguleerivate asutuste jaoks sätestatud üksnes eesmärk, mis tuleb saavutada, jättes neile võimaluse valida vahendid või meetodid selle saavutamiseks. Nende vahendite või meetodite valik, mille kohta eelotsusetaotluse esitanud kohus küsimusi esitab, ei ole aga liidu õiguse tõlgendamise probleem, mis kuulub Euroopa Kohtu pädevusse, vaid liidu õiguse kohaldamise küsimus, mis kuulub liikmesriigi kohtute pädevusse.
32
Kolmandaks väidab Läti reguleeriv asutus, et teine, kaheksas ja üheksas küsimus ei käsitle mitte liidu õiguse, vaid riigisisese õiguse tõlgendamist. Mis puudutab täpsemalt teist küsimust, siis mõistet „tasuvus“ ei ole kasutatud mitte asjakohases liidu õiguses, vaid avalikke teenuseid reguleerivate asutuste seaduse artikli 20 lõikes 1.
33
Neljandaks väidab Läti reguleeriv asutus, et neljandal kuni kaheksandal küsimusel ei ole mingit seost põhikohtuasja iseloomustava faktilise ja õigusliku olukorraga ning need ei vasta põhikohtuasja lahendamise objektiivsele vajadusele, kuna määruse nr 715/2009 artikli 13 lõige 1 ei ole kohaldatav ei maagaasihoidlate suhtes, mille haldur on käesoleval juhul Conexus Baltic Grid, ega maagaasi jaotusvõrgu suhtes, mida Lätis haldab Gaso.
34
Sellega seoses tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et ELTL artiklis 267 ette nähtud Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute koostöö raames on üksnes asja menetleval ja selles tehtava lahendi eest vastutaval liikmesriigi kohtul õigus kohtuasja eripära arvesse võttes hinnata nii eelotsusetaotluse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Siit järeldub, et eeldatakse, et liidu õigust puudutavad küsimused on asjakohased, ning kui küsimused on esitatud liidu õiguse tõlgendamise kohta, on Euroopa Kohus üldjuhul kohustatud vastama. Euroopa Kohus võib seega keelduda liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamast vaid siis, kui on ilmne, et taotletaval liidu õiguse tõlgendusel puudub igasugune seos põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikud faktilised või õiguslikud asjaolud, et anda tarvilik vastus esitatud küsimustele (25. veebruari 2025. aasta kohtuotsus Sąd Rejonowy w Białymstoku ja Adoreikė, C‑146/23 ja C‑374/23, EU:C:2025:109, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
35
Lisaks, kuna eelotsuse menetlus algatatakse ELTL artikli 267 alusel Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse esitamisega, on möödapääsmatult vajalik, et liikmesriigi kohus selgitaks selles taotluses põhikohtuasja vaidluse faktilist ja õiguslikku raamistikku ja kas või minimaalselt põhjusi, mille alusel ta on valinud välja liidu õiguse sätted, mida ta palub tõlgendada, samuti seost, mille ta on tuvastanud nende sätete ja tema menetluses olevas kohtuasjas kohaldatavate riigisiseste õigusnormide vahel. Need eelotsusetaotluse sisu puudutavad kumulatiivsed nõuded on sõnaselgelt esitatud Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 94 (12. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Slovenské elektrárne, C‑376/18, EU:C:2019:1068, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
36
Käesoleval juhul nähtub kõigepealt eelotsusetaotlusest, et direktiivi 2009/73 ja määruse nr 715/2009 sätetel on ilmne seos põhikohtuasja vaidlusega, mis puudutab sellise kapitali tasuvusmäära kindlaksmääramist, mille maagaasiturgu reguleeriv asutus on kehtestanud muu hulgas liikmesriigi maagaasivõrgu halduritele ja mis võib mõjutada nende haldurite kohaldatavaid tariife.
37
Seejärel, arvestades kodukorra artikli 94 punktis c nimetatud nõuet, mis puudutab ühelt poolt põhjusi, miks eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkis küsimus direktiivi 2009/73 ja määruse nr 715/2009 tõlgendamise kohta, ning teiselt poolt seost, mille ta on tuvastanud nende kahe liidu õigusakti ja põhikohtuasjas kohaldatavate riigisiseste õigusnormide vahel, tuleb tõdeda, et see kohus esitab oma hinnangu küsimustes, mis tal nende aktide tõlgendamise kohta tekivad, täpsemalt seose kohta direktiivi 2009/73 artikli 41 lõike 8 ja määruse nr 715/2009 artikli 13 lõike 1 ning nende sätete ja riigisiseste õigusnormide vahel, eelkõige seoses nõuetega, mida Läti reguleeriv asutus peab maagaasi ülekande‑ ja jaotustariifide kindlaksmääramisel arvesse võtma.
38
Lõpuks, seoses eelotsuse küsimustega, mis puudutavad eelmises punktis mainitud kahe liidu õigusakti tõlgendamist ja nende kohaldatavust juurdepääsu suhtes Conexus Baltic Gridi hallatavatele maagaasirajatistele, piisab, kui meenutada, et kui ei ole ilmne, et liidu õigusnormi tõlgendamine ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, ei puuduta vastuväide, et säte ei ole põhikohtuasjas kohaldatav, mitte eelotsusetaotluse vastuvõetavust, vaid küsimuste sisu (vt selle kohta 12. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Slovenské elektrárne, C‑376/18, EU:C:2019:1068, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
39
Siit järeldub, et eelotsusetaotlus on vastuvõetav.
Sisulised küsimused
Sissejuhatavad märkused
40
Oma kümne küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitust kolme õigusliku aspekti kohta, mis puudutavad esiteks direktiivi 2009/73 artikli 41 lõikes 8 ja määruse nr 715/2009 artikli 13 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud tariifipõhimõtete kohaldamisala (seitsmes, üheksas ja kümnes küsimus), teiseks direktiivi 2009/73 artikli 41 lõike 8 tähenduses mõiste „stimuleeritakse asjakohaselt“ ülevõtmist liikmesriigi õigusesse ja riigi reguleerival asutusel lasuvat põhjendamiskohustust (esimene ja teine küsimus) ning kolmandaks viisi, kuidas see asutus peab tariifide arvutamisel ja kehtestamisel tagama maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrkude halduritele asjakohase stimuleerimise ja/või „asjaomase investeeringutasuvuse“ määruse nr 715/2009 artikli 13 lõike 1 esimese lõigu tähenduses (kolmas kuni üheksas küsimus).
41
Neid kolme aspekti tuleb analüüsida eespool nimetatud järjekorras.
Seitsmes, üheksas ja kümnes küsimus, mis käsitlevad direktiivi 2009/73 artikli 41 lõikes 8 ja määruse nr 715/2009 artikli 13 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud tariifipõhimõtete kohaldamisala
42
Seitsmenda, üheksanda ja kümnenda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitust, kas direktiivi 2009/73 artikli 41 lõiget 8 ja määruse nr 715/2009 artikli 13 lõike 1 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et nendes sätetes ette nähtud tariifipõhimõtteid ei kohaldata mitte ainult maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrkude halduritele, vaid ka maagaasihoidlate suhtes.
43
See küsimus tekkis vaidlusaluse otsuse tõttu, millega Läti reguleeriv asutus kehtestas ühesuguse kapitali tasuvuse määra nii Läti maagaasi jaotusvõrgu haldur Gasole kui ka selles riigis maagaasi ülekandevõrgu ja maagaasihoidlate haldur Conexus Baltic Gridile. Sellega seoses on oluline täpsustada, et kuna ainult kümnendas küsimuses on lõpuks mainitud ka veeldatud maagaasi hoidlaid, ilma et eelotsusetaotluses oleks esitatud põhjusi, miks see küsimus puudutab viimati nimetatud rajatisi, tuleb Euroopa Kohtu vastuses seitsmendale, üheksandale ja kümnendale küsimusele piirduda küsimusega, kas direktiivi 2009/73 artikli 41 lõikes 8 ja määruse nr 715/2009 artikli 13 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud tariifieeskirjad on kohaldatavad maagaasihoidlate suhtes.
44
Pärast neid täpsustusi on oluline meelde tuletada, et direktiivi 2009/73 eesmärk on luua täielikult ja tegelikult avatud ja konkurentsivõimeline maagaasi siseturg, kehtestades – nagu nähtub direktiivi artikli 1 lõikest 1 – ühiseeskirjad maagaasi ülekande, jaotamise, tarnimise ja hoiustamise kohta (vt selle kohta 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus GRDF, C‑236/18, EU:C:2019:1120, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
45
Sellega seoses on direktiivi artikli 2 lõigetes 4, 6, 9 ja 10 määratletud ja eristatud vastavalt mõisteid maagaasi „jaotussüsteemi haldur“, „jaotusvõrgu haldur“, „hoidla“ ja „hoidlatevõrgu haldur“.
46
Lisaks, nagu on rõhutatud direktiivi põhjendustes 23, 25 ja 32, on direktiivi eesmärk tagada mittediskrimineeriv juurdepääs maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrkudele, tehes riigi reguleerivatele asutustele vastavalt sama direktiivi artikli 41 lõike 1 punktile a muu hulgas ülesandeks „läbipaistvate kriteeriumide alusel kehtestada või kinnitada reguleeritud ülekande ja jaotamise tariifid või nende arvestamise metoodika“.
47
Direktiivi 2009/73 artikli 41 lõike 6 punktis a on täpsustatud, et riiklikud reguleerivad asutused vastutavad riigisisestele võrkudele juurdepääsu tingimuste või vähemalt nende arvestamise või kehtestamise aluseks oleva metoodika, sealhulgas ülekande ja jaotamise tariifide määramise või heakskiitmise eest.
48
Lisaks on direktiivi artikli 41 lõikes 8 sätestatud, et „[t]ariifide või metoodika kehtestamisel või heaks kiitmisel tagavad reguleerivad asutused, et ülekandesüsteemi ja jaotussüsteemi haldureid stimuleeritakse […] asjakohaselt, et tõhustada jõudlust, soodustada turgude integreerimist ja varustuskindlust ning toetada seonduvaid teadusuuringuid“.
49
Siit järeldub, et direktiivi 2009/73 artikli 41 lõikes 8 ette nähtud tariifieeskirju kohaldatakse üksnes maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrkude haldurite suhtes selle direktiivi artikli 2 lõigete 4 ja 6 tähenduses, mitte aga maagaasi „hoidlate“ ja nende haldurite suhtes selle direktiivi artikli 2 lõigete 9 ja 10 tähenduses.
50
Maagaasihoidlate väljajätmine kajastub ka määruses nr 715/2009, mille pealkirja kohaselt kehtestatakse „maagaasi ülekandevõrkudele juurdepääsu tingimused“.
51
Esiteks on nimelt selle määruse artikli 1 teise lõigu kohaselt tariifide või nende arvutamise metoodika ühtlustatud põhimõtete määratlemine selle määrusega taotletavate eesmärkidega hõlmatud üksnes võrgule juurdepääsu puhul, mitte gaasihoidlatele juurdepääsu puhul. Teiseks tuleneb sama määruse artikli 13 lõike 1 esimese lõigu sõnastusest, et selle sättega ette nähtud tariifimeetmed ning eelkõige tariifide läbipaistvuse ja mittediskrimineeriva kohaldamise kohustused kehtivad üksnes maagaasi ülekandesüsteemi haldurite suhtes.
52
Nagu Euroopa Komisjon õigesti rõhutas, on tariifide reguleerimise põhimõtteline erinevus „võrkudele“ kohaldatavate eeskirjade ja maagaasihoidlate suhtes kohaldatavate eeskirjade vahel seletatav asjaoluga, et erinevalt „võrkudest“ ei peeta hoidlaid üldiselt loomulikeks monopolideks ja need võivad seega konkureerida teiste hoidlatega. Sel põhjusel on direktiiviga 2009/73 kehtestatud – nagu on märgitud põhjendustes 23 ja 24 – maagaasihoidlaid käsitlev erikord, mille osaks on direktiivi artikkel 33, milles on ette nähtud erinormid juurdepääsuks hoidlatele kas läbirääkimiste teel vastavalt selle artikli lõikele 3 või reguleeritud raamistikus vastavalt selle artikli lõikele 4, kuid teatavatel tingimustel.
53
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 45 esile tõi, on siiski tõsi, et liikmesriigi reguleerivatel asutustel ei ole ei selle direktiivi ega määrusega nr 715/2009 keelatud laiendada maagaasivõrku reguleerivaid tariifipõhimõtteid, mis on sätestatud vastavalt selle direktiivi artikli 41 lõikes 8 ja nimetatud määruse artikli 13 lõike 1 esimeses lõigus, juurdepääsule hoidlatele.
54
Nagu komisjon sisuliselt märkis, ei saa nimelt välistada, et objektiivsete põhjustega – nagu tehnilised eriomadused või hoidlate tähtsus energia varustuskindluse jaoks ühe või mitme liikmesriigi territooriumil – saab põhjendada seda, et riigi reguleeriv asutus laiendab tariifipõhimõtteid, mida ta kohaldab maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrkudele, juurdepääsule gaasihoidlatele.
55
Eeltoodud põhjendusi arvestades tuleb seitsmendale, üheksandale ja kümnendale küsimusele vastata, et direktiivi 2009/73 artikli 41 lõiget 8 ja määruse nr 715/2009 artikli 13 lõike 1 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et nendes sätetes ette nähtud tariifipõhimõtteid ei kohaldata liikmesriigi maagaasihoidlate suhtes, kuid see ei piira liikmesriigi reguleerivate asutuste võimalust neid tariifipõhimõtteid objektiivselt põhjendatud juhtudel laiendada juurdepääsule hoidlatele.
Esimene ja teine küsimus, mis käsitlevad mõiste „stimuleeritakse asjakohaselt“ direktiivi 2009/73 artikli 41 lõike 8 tähenduses ülevõtmist riigisisesesse õigusesse ja riigi reguleeriva asutuse põhjendamiskohustust
56
Esimese kahe küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitust, kas direktiivi 2009/73 artikli 41 lõikeid 8 ja 16 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on „asjakohane stimuleerimine“ artikli 41 lõike 8 tähenduses tagatud ainuüksi asjaoluga, et kasutajate makstavad tariifid katavad avaliku teenuse majanduslikult põhjendatud kulud ja tagavad kas või minimaalse tasuvuse, ilma et riigi reguleerivale asutusele oleks kehtestatud mingit kohustust põhjendada viisi, kuidas ta on ette näinud, et maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrgu haldureid „stimuleeritakse asjakohaselt“.
57
Alustuseks tuleb märkida, et need küsimused tulenevad sellest, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul on üldist laadi kahtlusi, kas direktiivi 2009/73 artikli 41 lõige 8 on Läti õiguskorda nõuetekohaselt üle võetud. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab nimelt, et selles sättes seoses tariifide kehtestamisega ette nähtud eesmärgid on laiemad eesmärkidest, mis on ette nähtud Läti õiguses, eelkõige avalikke teenuseid reguleerivate asutuste seaduse artikli 20 lõikes 1, mille kohaselt peab Läti reguleeriv asutus tagama, et tariifid oleksid kehtestatud nii, et need „katavad avaliku teenuse majanduslikult põhjendatud kulud ja tagavad tasuvuse“.
58
Mis puudutab direktiivi 2009/73 sätteid, mis käsitlevad riigi reguleerivate asutuste kohustusi seoses maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrkude haldurite tariifidega, siis nähtub direktiivi artikli 41 lõike 6 punktist a, et nende asutuste ülesanne on kehtestada või heaks kiita metoodika, mida kasutatakse riigisisestele maagaasivõrkudele juurdepääsu tingimuste, sealhulgas ülekande‑ ja jaotustariifide arvutamiseks või kehtestamiseks. Selles sättes on täpsustatud, et need tariifid peavad võimaldama teha vajalikke investeeringuid nii, et need investeeringud tagaksid võrkude rentaabluse.
59
Lisaks on oluline märkida, et nimetatud direktiivi artikli 41 lõike 8 kohaselt peavad riigi reguleerivad asutused tariifide või metoodika kehtestamisel või heakskiitmisel tagama, „et ülekandesüsteemi haldureid ja võrguhaldureid stimuleeritakse nii lühikeses kui ka pikas perspektiivis asjakohaselt, et tõhustada jõudlust, soodustada turgude integreerimist ja varustuskindlust ning toetada seonduvaid teadusuuringuid“.
60
Veel peavad riigi reguleeriva asutuse otsused sama direktiivi artikli 41 lõike 16 kohaselt olema täielikult põhistatud ja põhjendatud, mis võimaldab rakendada kohtulikku kontrolli.
61
Direktiivi 2009/73 artikli 41 lõike 6 punkt a ning lõiked 8 ja 16 koostoimes direktiivi põhjendusega 32 panevad seega riigi reguleerivatele asutustele kohustuse näha kas maagaasi ülekande‑ ja jaotustariifide arvutamise metoodika vastuvõtmise ajal või nende tariifide konkreetse kehtestamise ajal ette – lisaks ülekande‑ ja jaotussüsteemi haldurite tegelike kulude katmisele võrkudele juurdepääsu tagamisel – esiteks nende võrkude rentaabluse tagamiseks vajalike investeeringute tegemise kulude katmise ja teiseks nii lühikeses kui ka pikas perspektiivis „asjakohase stimuleerimise“, mis võimaldab halduritel tagada, et saavutataks direktiivi 2009/73 artikli 41 lõikes 8 loetletud eesmärgid ja toetataks selles sättes nimetatud tegevust, kohustades samas neid asutusi oma otsuseid täielikult põhistama ja põhjendama, et kindlustada kohtuliku kontrolli teostamine.
62
Mis puutub direktiivi artikli 41 lõike 8 ülevõtmisse Läti õigusesse, siis ei nähtu Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et avalikke teenuseid reguleerivate asutuste seadus kordaks sõnaselgelt Läti reguleeriva asutuse kohustust näha kas maagaasi ülekande‑ ja jaotustariifide arvutamise metoodika vastuvõtmise või tariifide konkreetse kehtestamise ajal ette artikli 41 lõikes 8 nimetatud „asjakohane stimuleerimine“. Täpsemalt, nagu on rõhutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 57, piirdub avalikke teenuseid reguleerivate asutuste seaduse artikli 20 lõige 1, mis on selle seaduse ainus asjakohane säte, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab, nõudmisega, et Läti reguleeriv asutus tagaks, et tasu, mida kasutajad tariifide alusel maksavad, katab avaliku teenuse majanduslikult põhjendatud kulud ja tagab tasuvuse.
63
Selles osas näib nimetatud seaduses sisalduv mõiste „tasuvus“ viitavat mõttele, et maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrkude haldurid võivad saada mõistliku kasumimarginaali, täpsustamata siiski, millisel otstarbel tuleks seda kas või osaliselt kasutada. Seega näib, et sellel mõistel on üldisem tähendus ja see on maagaasituru toimimisega seotud eesmärkide saavutamisele ja tegevuse läbiviimisele vähem orienteeritud kui direktiivi 2009/73 artikli 41 lõikes 8 kasutatud mõiste „stimuleeritakse asjakohaselt“.
64
Sellegipoolest on oluline märkida, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt peab liikmesriigi kohus riigisisese õiguse kohaldamisel tõlgendama seda võimalikult suures ulatuses asjaomase direktiivi sõnastust ja eesmärki arvestades, et saavutada direktiiviga taotletav eesmärk ning seeläbi täita ELTL artikli 288 kolmanda lõigu nõudeid. Selline riigisisese õiguse kooskõlalise tõlgendamise kohustus on EL toimimise lepinguga loodud süsteemile omane, kuna see võimaldab liikmesriigi kohtutel tagada oma pädevuse piires liidu õiguse tõhusa toime kohtuvaidluste lahendamisel (5. märtsi 2020. aasta kohtuotsus OPR‑Finance, C‑679/18, EU:C:2020:167, punkt 41, ning 26. juuni 2025. aasta kohtuotsus Makeleio ja Zougla, C‑555/23 ja C‑556/23, EU:C:2025:484, punkt 85).
65
Kooskõlalise tõlgendamise põhimõte nõuab ühtlasi, et liikmesriigi kohus teeks kõik, mis on tema pädevuses – arvestades riigisisest õigust tervikuna ning kasutades riigisiseses õiguses tunnustatud tõlgendusmeetodeid –, et tagada asjaomase direktiivi täielik toime ja saavutada direktiivi eesmärgiga kooskõlas olev tulemus (5. märtsi 2020. aasta kohtuotsus OPR‑Finance, C‑679/18, EU:C:2020:167, punkt 42, ning 26. juuni 2025. aasta kohtuotsus Makeleio ja Zougla, C‑555/23 ja C‑556/23, EU:C:2025:484, punkt 86).
66
Seega on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne kontrollida, kas riigisisest õigust, eelkõige avalikke teenuseid reguleerivate asutuste seaduse artikli 20 lõiget 1 saab tõlgendada võimalikult suures ulatuses kooskõlas direktiivi 2009/73 artikli 41 lõikega 8, mistõttu tasuvus, mis tuleb maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrgu halduritele tagada, tähendab ka seda, et neid seeläbi „stimuleeritakse asjakohaselt“, nagu on sätestatud artikli 41 lõikes 8. Nimelt võib teatava tasuvusmäära tagamine kujutada endast asjakohast stimuleerimist, mille eesmärk on ajendada võrguettevõtjaid järgima direktiivi 2009/73 artikli 41 lõikes 8 seatud eesmärke ja toetama seal loetletud tegevust.
67
Juhul kui eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab siiski, et selline kooskõlaline tõlgendamine ei ole võimalik, tuleb kontrollida, kas direktiivi 2009/73 artikli 41 lõikes 8 ette nähtud kohustus on piisavalt täpne ja tingimusteta, et seda saaks pidada vahetu õigusmõjuga kohustuseks, millele sellised õigussubjektid nagu maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrgu haldurid saaksid tugineda, et vaidlustada sellise ametiasutuse nagu Läti reguleeriva asutuse otsust, ja mis võimaldaks kohtul jätta kohaldamata avalikke teenuseid reguleerivate asutuste seaduse artikli 20 lõike 1.
68
Sellega seoses tuleneb Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, et kõigil juhtudel, kui direktiivi sätted on nende sisu silmas pidades tingimusteta ja piisavalt täpsed, võivad eraõiguslikud isikud neile liikmesriigi kohtus riigi vastu tugineda nii juhul, kui viimane on jätnud direktiivi riigisisesesse õigusesse ettenähtud tähtaja jooksul üle võtmata, kui ka juhul, kui direktiiv ei ole nõuetekohaselt üle võetud (8. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (vahetu õigusmõju), C‑205/20, EU:C:2022:168, punkt 17 ja seal viidatud kohtupraktika).
69
Euroopa Kohus täpsustas, et liidu õigusnorm on esiteks tingimusteta siis, kui selles sätestatud kohustusega ei kaasne ühtegi tingimust ja selle täitmine või tagajärgede tekkimine ei eelda ühegi õigusakti vastuvõtmist liidu institutsiooni või liikmesriigi poolt, ning teiseks piisavalt täpne, et õigussubjekt saaks sellele tugineda ning kohus seda rakendada, kui selle õigusnormiga kehtestatakse üheselt mõistetavalt kohustus. Lisaks, isegi kui mõne direktiivi puhul on liikmesriikidele selle rakendamise üksikasjade kehtestamisel jäetud teatud kaalutlusruum, võib selle direktiivi sätet pidada tingimusteta ja täpseks siis, kui see paneb liikmesriikidele üheselt mõistetavalt konkreetse tulemuse saavutamise kohustuse, millega ei kaasne ühtegi tingimust selles sätestatud normi kohaldamiseks (8. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (vahetu õigusmõju), C‑205/20, EU:C:2022:168, punktid 18 ja 19, ning 25. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Global NRG, C‑277/22, EU:C:2024:78, punkt 28).
70
Käesoleval juhul, nagu on tõdetud käesoleva kohtuotsuse punktis 59, nähtub direktiivi 2009/73 artikli 41 lõikest 8, et maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrkude suhtes kohaldatavate tariifide kehtestamise või heakskiitmise ülesande raames, mille liikmesriigid on kohustatud andma riigi reguleerivatele asutustele, peavad viimased nende kehtestamisel või heakskiitmisel tagama, et maagaasi ülekande‑ ja jaotussüsteemi haldureid stimuleeritakse nii lühikeses kui ka pikas perspektiivis asjakohaselt, et tõhustada jõudlust, soodustada turgude integreerimist ja varustuskindlust ning toetada seotud teadusuuringuid.
71
Kuigi direktiivi 2009/73 artikli 41 lõige 8 jätab liikmesriikide reguleerivatele asutustele selle sätte rakendamisel teatava kaalutlusruumi, on siiski tõsi, et artikli 41 lõige 8 – mis paneb neile asutustele kohustuse stimuleerida asjakohaselt, et võrkude haldurid järgiksid seatud eesmärke ja toetaksid selles sättes üksikasjalikult ja ammendavalt loetletud tegevust – paneb igale liikmesriigile üheselt mõistetavalt piisavalt täpse kohustuse, millega ei kaasne ühtegi tingimust (vt analoogia alusel 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus T‑Mobile Czech Republic ja Vodafone Czech Republic, C‑508/14, EU:C:2015:657, punkt 53).
72
Direktiivi 2009/73 artikli 41 lõikes 8 on seega tingimusteta ja piisavalt täpselt ette nähtud kohustus tagada maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrkude halduritele, et riigi reguleerivad asutused näevad ülekande‑ ja jaotustariifide kehtestamisel või heakskiitmisel ette selles sättes nimetatud asjakohaselt stimuleerimise.
73
Seega tuleb tunnistada, et direktiivi 2009/73 artikli 41 lõikel 8 on vahetu õigusmõju, mistõttu eelotsusetaotluse esitanud kohus peab jätma kohaldamata selle sättega vastuolus oleva riigisisese õiguse juhul, kui seda õigust ei saa tõlgendada kooskõlas nimetatud sättega.
74
Mis puutub mõistesse „stimuleeritakse asjakohaselt“, siis ei ole juhul, kui jätta kõrvale kontekst, milles iga riigi reguleeriv asutus peab need meetmed ette nägema – st maagaasi ülekande‑ ja jaotustariifide kindlaksmääramise metoodika kehtestamisel või heakskiitmisel või nende tariifide kehtestamisel, ning eesmärgid ja tegevus, mida nendega peab tagama –, direktiivis 2009/73 seda mõistet määratletud ega täpsustatud, millises vormis riigi reguleerivad asutused need meetmed kehtestavad. Seega annab direktiiv nendele asutustele kaalutlusruumi stiimulite vormi osas, aga ka nende asjakohasuse hindamisel ja kindlaksmääramisel, järgides eelkõige direktiivi artiklis 40 sätestatud eesmärke, mis on kõigile riigi reguleerivatele asutustele siduvad, sama direktiivi artikli 41 lõikes 16 sätestatud põhjendamiskohustust ja riigi maagaasituru eripära.
75
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 53 sisuliselt tõdes, ei nähtu direktiivist 2009/73, et maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrkude haldurite stimuleerimist asjakohaselt, selleks et nad järgiksid direktiivi artikli 41 lõikes 8 nimetatud eesmärke ja toetaksid seal nimetatud tegevust, tuleb hinnata ja see tuleb kindlaks määrata üksnes sellise kapitali tasuvusmäära alusel nagu vaidlusaluses otsuses kindlaks määratud kapitali kaalutud keskmine tasuvusmäär vastavalt metoodikaotsusele.
76
Seega, arvestades Euroopa Kohtu käsutuses oleva toimiku materjale, kuna vaidlust ei ole selles, et selline kapitali tasuvusmäär on vaid üks tegur, mida võeti arvesse tariifide taseme kindlaksmääramisel, siis ei tähenda asjaolu, et vaidlusaluses otsuses ei ole esitatud konkreetset põhjendust selle kohta, kuidas see määr peaks ajendama asjaomaseid võrguettevõtjaid saavutama direktiivi 2009/73 artikli 41 lõikes 8 seatud eesmärke ja toetama seal loetletud tegevust, et Läti reguleeriv asutus oleks – nagu ta Euroopa Kohtus väitis – lisaks sellele, mis on talle pandud avalikke teenuseid reguleerivate asutuste seaduse artikli 20 lõikega 1, jätnud Läti maagaasi ülekande‑ ja jaotustariifide metoodika või tariifide kehtestamise raames üldisemalt tagamata selles sättes ette nähtud asjakohase stimuleerimise.
77
Direktiivi 2009/73 artikli 41 lõigetest 8 ja 16 tuleneb siiski, et riigi reguleerival asutusel on kas maagaasi ülekande‑ ja jaotustariifide arvutamise meetodi raames või hiljem tariifide kehtestamisel või heakskiitmisel kohustus selgelt, ühemõtteliselt ja piisavalt täpselt välja tuua, miks ta leiab, et need tariifid peavad tagama võrguhaldurite stimuleerimise nii lühikeses kui ka pikas perspektiivis direktiivi artikli 41 lõikes 8 seatud eesmärkide saavutamiseks ja loetletud tegevuse toetamiseks, et asjaomastel isikutel oleks võimalik mõista tema otsuse põhjendusi ja oleks tagatud tõhus kohtulik kontroll.
78
Seega on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne kontrollida, kas Läti reguleeriv asutus on täitnud eelmises punktis nimetatud põhjendamiskohustuse, sealhulgas vajaduse korral väljaspool vaidlusaluse otsuse ranget raamistikku.
79
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele ja teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2009/73 artikli 41 lõikeid 8 ja 16 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on „asjakohane stimuleerimine“ artikli 41 lõike 8 tähenduses tagatud ainuüksi asjaoluga, et kasutajate makstud tariifid katavad avaliku teenuse majanduslikult põhjendatud kulud ja tagavad kas või minimaalse tasuvuse, ilma et riigi reguleerivale asutusele oleks kehtestatud mingit kohustust põhjendada viisi, kuidas ta on ette näinud, et maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrgu haldureid „stimuleeritakse asjakohaselt“, välja arvatud juhul, kui selliseid riigisiseseid õigusnorme saab tõlgendada kooskõlas artikli 41 lõigetega 8 ja 16.
Kolmas kuni üheksas küsimus, mis puudutavad viisi, kuidas riigi reguleeriv asutus peab ette nägema, et maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrgu haldureid stimuleeritakse asjakohaselt ja/või neile tagatakse asjaomane investeeringutasuvus
80
Kolmanda kuni üheksanda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitust, kas direktiivi 2009/73 artikli 41 lõiget 8 ja määruse nr 715/2009 artikli 13 lõike 1 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et nende sätetega riigi reguleerivale asutusele pandud kohustus näha maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrgu haldurite suhtes kohaldatavate tariifide või arvutusmeetodite kindlaksmääramisel ette vastavalt „stimuleerimine asjakohaselt“ ja „asjaomane investeeringutasuvus“, nõuab, et tuleb kasutada konkreetseid arvutusmeetodeid, nagu finantssektoris kohaldatav kapitali kaalutud keskmine hind, võrrelda kapitalikulusid reguleerimata äriühingute kuludega, teha kohandusi, et võtta arvesse eelkõige inflatsiooni ja/või äriühingu tulumaksu, jätta arvesse võtmata asjaomase võrguhalduri individuaalsed tulemused, ning kui huvitatud isikud selle vaidlustavad, kaasata kolmas isik.
81
Teisisõnu on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, kas kaalutlusruum, mis on riigi reguleerivatel asutustel nende meetodite valikul, mida kohaldatakse kapitali tasuvusmäära arvutamisele, ning seoses selles arvutuses sisalduvate parameetritega maagaasi ülekande‑ ja jaotustariifide kehtestamisel, on piiritletud või isegi piiratud – ning kui jah, siis millistel tingimustel – nende asutuste vajadusega näha ette maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrkude haldurite „stimuleerimine asjakohaselt“ direktiivi 2009/73 artikli 41 lõike 8 tähenduses ja/või „asjaomane investeeringutasuvus“ määruse nr 715/2009 artikli 13 lõike 1 esimese lõigu tähenduses.
82
Sellega seoses tuleb ühelt poolt märkida, et kuigi direktiivi 2009/73 artikli 41 lõiked 8 ja 16 teevad liikmesriikide reguleerivatele asutustele ülesandeks kehtestada või heaks kiita maagaasi ülekande‑ ja jaotustariifid põhjendatud viisil, järgides läbipaistvuse ja mittediskrimineerimise eesmärke, ei ole neis täpsustatud, millise meetodi järgi need tariifid kehtestatakse. Veelgi enam, direktiivis 2009/73 ei ole nende tariifide kindlaksmääramiseks ühtki viidet kapitali tasuvusmäära arvutamise metoodika ega valemite kohta.
83
Teiselt poolt kehtib sama ka määruse nr 715/2009 artikli 13 lõike 1 esimese lõigu puhul, milles on üksnes ette nähtud, et ülekandesüsteemi halduri kohaldatavad tariifid või nende arvestamiseks kasutatav metoodika, mille reguleerivad asutused on direktiivi 2009/73 artikli 41 lõike 6 kohaselt heaks kiitnud, peavad olema läbipaistvad, kajastama tegelikke kulusid, sealhulgas asjaomast investeeringutasuvust, ning neid kohaldatakse mittediskrimineerivalt.
84
On tõsi, et määruses 2017/460, mille komisjon võttis vastu määruse nr 715/2009 alusel ja mida ta mainis oma kirjalikes seisukohtades, on artikli 30 lõikes 1 maagaasi ülekandesüsteemi halduri tariifistruktuuri suurema läbipaistvuse huvides ette nähtud hulk teavet, mis tuleb avaldada enne iga tasuperioodi algust, sealhulgas eelkõige „kapitalikulu ja selle arvutamise metoodika“, „stimuleerimismehhanismid ja tõhususeesmärgid“ ning „inflatsiooniindeksid“.
85
Määruses 2017/460 ei ole siiski selgitatud nende mõistete sisu ega eelkõige seda, millise metoodika või valemite alusel tuleb või võib arvutada kapitalikulu või neid stimuleerimismehhanisme.
86
Siit järeldub, et selliste keeruliste majanduslike ja tehniliste tegurite arvessevõtmiseks peab riigi reguleerivatel asutustel olema – ka riigisisese maagaasituru ja asjaomaste ettevõtjate suhtes kohaldatavaid eritingimusi silmas pidades – ulatuslik kaalutlusruum maagaasi ülekande‑ või jaotustariifide kindlaksmääramisel, muu hulgas vajaduse korral nende ettevõtjate kapitali tasuvusmäära kindlaksmääramisel. Selles osas ei saa neid asutusi – seoses vajadusega näha ette„stimuleerimine asjakohaselt“ direktiivi 2009/73 artikli 41 lõike 8 tähenduses ja maagaasi ülekandetariifide puhul „asjaomane investeeringutasuvus“ määruse nr 715/2009 artikli 13 lõike 1 esimese lõigu tähenduses – kohustada võtma vastu konkreetset metoodikat, nagu kapitali kaalutud keskmisel hinnal põhinev metoodika, või võrdlema kapitalikulu reguleerimata äriühingute või üksuste kapitalikuluga. Selles kontekstis peab nimetatud ametiasutustel olema õigus kohandada tariifide kindlaksmääramise meetodit ja arvutusi erinevate parameetrite järgi, ilma et tal oleks ka kohustust teha arvutusi inflatsiooni ja/või äriühingu tulumaksu arvesse võttes.
87
Seevastu niivõrd, kuivõrd kapitali tasuvusmäära arvessevõtmine vastab „stimuleerimisele asjakohaselt“ direktiivi 2009/73 artikli 41 lõike 8 tähenduses, ei saa nõustuda Läti reguleeriva asutuse argumendiga, et riigisisesed õigusnormid, mis keelavad riigi reguleerival asutusel kohandada kapitali tasuvusmäära arvutamist iga halduri individuaalsete tulemuste järgi, on kooskõlas direktiivi 2009/73 artikli 41 lõike 8 eesmärkidega.
88
Nimelt, lisaks sellele, et niisugune tõlgendus oleks vastuolus ulatusliku kaalutlusruumiga, mis peab riigi reguleerivatel asutustel keeruliste majanduslike ja tehniliste tegurite hindamisel olema, tuleb tõdeda, et artikli 41 lõikes 8 nimetatud „stimuleerimine asjakohaselt“ peab muu hulgas võimaldama parandada maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrgu haldurite tulemuslikkust ning seega peab see olema kohandatud või täpsustatud vastavalt nende haldurite varasematele tulemustele. Selline kohandamine ei saa a priori olla vastuolus diskrimineerimiskeelu põhimõttega, kuna see võib olla põhjendatud objektiivsete kaalutlustega või sellega, et erinevad võrguhaldurid ei ole sarnases olukorras, mis on tingitud just objektiivselt dokumenteeritud erinevustest nende varasemates tulemustes.
89
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusi arvestades on oluline lisada, et hinnang, mille liikmesriigi reguleerivad asutused direktiivi 2009/73 artikli 41 lõike 8 ja määruse nr 715/2009 artikli 13 lõike 1 esimese lõigu alusel erinevatele tariifide arvutamise parameetritele annavad, ei saa juhul, kui tariife kohaldavad üksused need vaidlustavad, sõltuda sellise kolmanda isiku nagu eksperdibüroo sekkumisest, kelle aruanne on koostatud vaid ühe sellise üksuse taotlusel.
90
Sellega seoses piisab viitest direktiivi 2009/73 artikli 39 lõikele 4, milles direktiivi põhjendust 30 arvestades on sätestatud, et need asutused peavad teostama oma volitusi sõltumatult kõikidest teistest avalik-õiguslikest ja eraõiguslikest isikutest, peab olema tagatud, et nad võtavad oma otsused vastu iseseisvalt üksnes üldise huvi alusel ega allu väljastpoolt, muudelt avalik-õiguslikelt või eraõiguslikelt isikutelt saadud juhistele (vt analoogia alusel 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (direktiivide 2009/72 ja 2009/73 ülevõtmine), C‑718/18, EU:C:2021:662, punkt 109 ja seal viidatud kohtupraktika). Siiski, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 70, ei piira riigi reguleeriva asutuse sõltumatus tema volituste teostamisel seda, et vajaduse korral võivad asjaomased võrguhaldurid esitada sellele asutusele või kohtuliku kaebuse korral pädevate riigisiseste kohtute kaudu esitatud nõuete põhjendamiseks kolmandate isikute eksperdiarvamusi, kui seda lubab riigisisene õigus, järgides muu hulgas võistlevuse põhimõtet. Lisaks võib riigi reguleeriv asutus või kohtusse pöördumise korral pädev liikmesriigi kohus määrata ühe või mitu sõltumatut eksperti, kes neid nende ülesannete täitmisel abistaksid.
91
Eeltoodud põhjendusi arvestades tuleb direktiivi 2009/73 artikli 41 lõiget 8 ja määruse nr 715/2009 artikli 13 lõike 1 esimest lõiku tõlgendada nii, et nende sätetega riigi reguleerivale asutusele pandud kohustus näha maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrgu haldurite suhtes kohaldatavate tariifide või arvutusmeetodite kindlaksmääramisel ette vastavalt „stimuleerimine asjakohaselt“ ja „asjaomane investeeringutasuvus“, ei nõua, et tuleks kasutada üksnes konkreetseid arvutusmeetodeid, nagu finantssektoris kohaldatav kapitali kaalutud keskmine hind, võrrelda kapitalikulusid reguleerimata äriühingute kuludega ja teha kohandusi, et võtta arvesse eelkõige inflatsiooni ja/või äriühingu tulumaksu.
92
Seevastu tuleb direktiivi 2009/73 artikli 41 lõiget 8 tõlgendada nii, et riigi reguleeriv asutus peab selle sätte tähenduses „asjakohase stimuleerimise“ kindlaksmääramisel võtma arvesse maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrkude haldurite varasemaid individuaalseid tulemusi.
93
Ühtlasi tuleb direktiivi 2009/73 artikli 39 lõiget 4 tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui hinnang, mille riigi reguleeriv asutus on direktiivi artikli 41 lõike 8 ja määruse nr 715/2009 artikli 13 lõike 1 esimese lõigu alusel andnud asjaomaste maagaasi ülekande‑ ja jaotussüsteemide haldurite tariifide arvutamise parameetritele, sõltub juhul, kui haldurid need vaidlustavad, sellise kolmanda isiku sekkumisest, kelle aruanne on koostatud vaid ühe nimetatud halduri taotlusel.
Kohtukulud
94
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivi 2009/73/EÜ, mis käsitleb maagaasi siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/55/EÜ, artikli 41 lõiget 8 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta määruse (EÜ) nr 715/2009 maagaasi ülekandevõrkudele juurdepääsu tingimuste kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1775/2005 artikli 13 lõike 1 esimest lõiku
tuleb tõlgendada nii, et
nendes sätetes ette nähtud tariifipõhimõtteid ei kohaldata liikmesriigi maagaasihoidlate suhtes, kuid see ei piira liikmesriigi reguleerivate asutuste võimalust neid tariifipõhimõtteid objektiivselt põhjendatud juhtudel laiendada juurdepääsule hoidlatele.
2.
Direktiivi 2009/73 artikli 41 lõikeid 8 ja 16
tuleb tõlgendada nii, et
nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on „asjakohane stimuleerimine“ artikli 41 lõike 8 tähenduses tagatud ainuüksi asjaoluga, et kasutajate makstud tariifid katavad avaliku teenuse majanduslikult põhjendatud kulud ja tagavad kas või minimaalse tasuvuse, ilma et riigi reguleerivale asutusele oleks kehtestatud mingit kohustust põhjendada viisi, kuidas ta on ette näinud, et maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrgu haldureid „stimuleeritakse asjakohaselt“, välja arvatud juhul, kui selliseid riigisiseseid õigusnorme saab tõlgendada kooskõlas artikli 41 lõigetega 8 ja 16.
3.
Direktiivi 2009/73 artikli 41 lõiget 8 ja määruse nr 715/2009 artikli 13 lõike 1 esimesest lõiku
tuleb tõlgendada nii, et
nende sätetega riigi reguleerivale asutusele pandud kohustus näha maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrgu haldurite suhtes kohaldatavate tariifide või arvutusmeetodite kindlaksmääramisel ette vastavalt „stimuleerimine asjakohaselt“ ja „asjaomane investeeringutasuvus“, ei nõua, et tuleks kasutada üksnes konkreetseid arvutusmeetodeid, nagu finantssektoris kohaldatav kapitali kaalutud keskmine hind, võrrelda kapitalikulusid reguleerimata äriühingute kuludega ja teha kohandusi, et võtta arvesse eelkõige inflatsiooni ja/või äriühingu tulumaksu.
4.
Direktiivi 2009/73 artikli 41 lõiget 8
tuleb tõlgendada nii, et
riigi reguleeriv asutus peab selle sätte tähenduses „asjakohase stimuleerimise“ kindlaksmääramisel võtma arvesse maagaasi ülekande‑ ja jaotusvõrkude haldurite varasemaid individuaalseid tulemusi.
5.
Direktiivi 2009/73 artikli 39 lõiget 4
tuleb tõlgendada nii, et
sellega on vastuolus, kui hinnang, mille riigi reguleeriv asutus on direktiivi artikli 41 lõike 8 ja määruse nr 715/2009 artikli 13 lõike 1 esimese lõigu alusel andnud asjaomaste maagaasi ülekande‑ ja jaotussüsteemide haldurite tariifide arvutamise parameetritele, sõltub juhul, kui haldurid need vaidlustavad, sellise kolmanda isiku sekkumisest, kelle aruanne on koostatud vaid ühe nimetatud halduri taotlusel.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: läti.