62025CO0411
EUROOPA KOHTU MÄÄRUS (apellatsioonkaebuste menetlusse võtmise üle otsustav koda)
18. november 2025 (
*1
)
Apellatsioonkaebus – Euroopa Liidu kaubamärk – Apellatsioonkaebuste menetlusse võtmine – Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 170b – Taotlus, milles on tõendatud küsimuse olulisus liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse või edasiarendamise seisukohast – Apellatsioonkaebuse menetlusse võtmine
Kohtuasjas C‑411/25 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 20. juunil 2025 esitatud apellatsioonkaebus,
Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO), esindajad: D. Gája, D. Hanf ja D. Stoyanova-Valchanova,
apellant,
teised menetlusosalised:
Versiontech Inc., asukoht Brooklyn (Ameerika Ühendriigid),
hageja esimeses kohtuastmes,
Verizon Trademark Services LLC, asukoht Washington (Ameerika Ühendriigid),
menetlusse astuja esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (apellatsioonkaebuste menetlusse võtmise üle otsustav koda),
koosseisus: Euroopa Kohtu asepresident T. von Danwitz, kohtunikud M. Gavalec ja Z. Csehi (ettekandja),
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades ettekandja‑kohtuniku ettepanekut ja pärast kohtujurist A. Rantose ärakuulamist,
on teinud järgmise
kohtumääruse
1
Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO) palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 30. aprilli 2025. aasta kohtuotsus Versiontech vs. EUIPO – Verizon Trademark Services (VersionTech) (T‑242/24, edaspidi vaidlustatud kohtuotsus, EU:T:2025:422), millega tühistati EUIPO esimese apellatsioonikoja 6. märtsi 2024. aasta otsus (asi R 31/2023‑1; edaspidi „vaidlusalune otsus“), mis käsitleb Verizon Trademark Services LLC ja Versiontech Inc. vahelist kehtetuks tunnistamise menetlust.
Apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotlus
2
Kui apellatsioonkaebus on esitatud Üldkohtu lahendi peale, mis käsitleb EUIPO sõltumatu apellatsioonikoja otsust, peab Euroopa Kohus Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58a esimese lõigu kohaselt eelnevalt otsustama, kas apellatsioonkaebus võetakse menetlusse.
3
Vastavalt põhikirja artikli 58a kolmandale lõigule võetakse apellatsioonkaebus tervikuna või osaliselt menetlusse kooskõlas Euroopa Kohtu kodukorra üksikasjalike sätetega, kui apellatsioonkaebuses tõstatatud küsimus on oluline liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse või edasiarendamise seisukohast.
4
Kodukorra artikli 170a lõike 1 kohaselt peab apellant põhikirja artikli 58a esimeses lõigus osutatud juhtudel oma apellatsioonkaebusele lisama apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotluse, milles ta kirjeldab liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse või edasiarendamise seisukohast olulist apellatsioonkaebuses tõstatatud küsimust ning mis sisaldab kõiki andmeid, mida on Euroopa Kohtul selle taotluse lahendamiseks vaja.
5
Kodukorra artikli 170b lõigete 1 ja 3 kohaselt lahendab Euroopa Kohus apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotluse põhistatud määrusega nii kiiresti kui võimalik.
Apellandi argumendid
6
EUIPO põhjendab oma apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotlust sellega, et tema apellatsioonkaebuse ainus väide, mille kohaselt on rikutud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2017. aasta määruse (EL) 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (ELT 2017, L 154, lk 1) artikli 72 lõiget 3 koostoimes nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (ELT 2009, L 78, lk 1) artikli 8 lõike 1 punktiga b ja artikli 1 lõikega 2, tõstatab liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse ja edasiarendamise seisukohast olulise küsimuse.
7
Kõigepealt väidab EUIPO, et Üldkohus eksis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 69, kui ta leidis, et on täidetud talle määruse 2017/1001 artikli 72 lõikega 3 antud pädevuse muuta apellatsioonikoja otsust teostamise tingimused. Sellega seoses heidab ta ette, et Üldkohus leidis, et apellatsioonikoda võttis seisukoha küsimuses, kas esineb vastandatud kaubamärkide segiajamise tõenäosus määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b tähenduses, samas kui vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 22 ja 60 nähtub, et apellatsioonikoda analüüsis seda küsimust üksnes lähtudes asjaolust, kuidas seda tajub Euroopa Liidu asjaomase avalikkuse saksa keelt kõnelev osa, ilma et ta oleks seda küsimust asjaomase avalikkuse saksa keelt kõneleva osa seisukohast faktiliselt või õiguslikult analüüsinud.
8
Seejärel toob EUIPO esile, et Üldkohus kasutas seetõttu vaidlustatud kohtuotsuse punktis 70 oma muutmispädevust vastuolus määruse 2017/1001 artikli 72 lõikega 3. Kuna ei tuvastatud kõiki faktilisi ja õiguslikke asjaolusid seoses tõenäosusega, kas asjaomase avalikkuse mittesaksakeelne osa võib vastandatud kaubamärgid segi ajada, ei saanud Üldkohus tegelikult otsustada, et apellatsioonikoda oli kohustatud tuvastama, et asjaomaste kaubamärkide segiajamine liidus ei ole tõenäoline.
9
Sellega seoses täpsustab EUIPO, et kuigi segiajamise tõenäosus määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b tähenduses võib õiguspäraselt põhineda üksnes sellel, kuidas saksa keelt kõnelev avalikkus kui märkimisväärne osa asjaomasest avalikkusest vastandatud kaubamärke tajub, ei kehti see siiski Üldkohtu hinnangu kohta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 64, et segiajamise tõenäosus puudub, kuna sellise hinnangu andmiseks on enne vaja välistada selline tõenäosus kogu liidu asjaomase avalikkuse jaoks. Seoses sellega viitab EUIPO Euroopa Kohtu 18. septembri 2008. aasta kohtuotsusele Armacell vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (C‑514/06 P, EU:C:2008:511, punktid 54–57) ja Üldkohtu 25. oktoobri 2023. aasta kohtuotsusele Quantic Dream vs. EUIPO – Quentia (Q) (T‑458/21, EU:T:2023:671, punkt 73). EUIPO leiab, et asjaolu, et kaubamärgi VersionTech kehtetuks tunnistamise taotlus lükati tagasi, ilma et oleks tuvastatud, et kogu selle kaubamärgi kaitse territooriumil on välistatud selle kaubamärgi ja varasema ELi kaubamärgi VERIZON segiajamise tõenäosus, võtab varem kaubamärgilt määrusega nr 207/2009 antud kaitse.
10
EUIPO lisab, et isegi kui vaidlustatud kohtuotsuse punktis 64 esitatud Üldkohtu hinnangut tuleb mõista nii, et Üldkohus võttis küll kaudselt, kuid siiski kahtlemata arvesse ka seda, kuidas tajub vastandatud kaubamärke asjaomase avalikkuse mittesaksakeelne osa, siis tähendab vaidlusaluse otsuse muutmine vaidlustatud kohtuotsusega selle otsuse asendamist faktilise ja õigusliku hinnangu alusel vastavalt sellele, kas on tõenäoline, et asjaomase avalikkuse mittesaksakeelne osa ajab vastandatud kaubamärgid segi, kuigi apellatsioonikoda ei olnud sellist hinnangut veel andnud.
11
Neist asjaoludest lähtudes väidab EUIPO, et muutmispädevus ei anna Üldkohtule õigust hinnata esimesena faktilisi asjaolusid või tõendeid, mida apellatsioonikoda ei ole veel hinnanud (vt eelkõige 23. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus EUIPO vs. Neoperl, C‑93/23 P, EU:C:2025:33, punkt 70), ja veel vähem võib ta muuta apellatsioonikoja otsust, milles ei ole hinnatud selliseid faktilisi asjaolusid või tõendeid, mis käesoleval juhul puudutavad seda, kuidas mittesaksakeelne asjaomane avalikkus tajub vastandatud kaubamärke.
12
Peale selle toob EUIPO esiteks esile, et vaidlustatud kohtuotsus kahjustab üht selle ameti õiguslikult kaitstud huvi, kuna Üldkohus eiras vaidlusalust otsust muutes apellatsioonikoja ainuõiguslikku ja eriomast pädevust vaadata läbi tühistamisosakonna otsus osas, milles viimati nimetatu tuvastas, et asjaomase avalikkuse saksa keelt kõnelev osa võib vastandatud kaubamärgid segi ajada, ning võttis temalt lõplikult võimaluse seda pädevust kasutada. Teiseks väidab EUIPO, et see kohtuotsus riivab ka esimese astme menetlusse astujale kaubamärgiõigusega antud õigust tõhusale ja konkreetsele kohtulikule kaitsele, kuna vaidlusaluse otsuse muutmine võtab sellelt menetlusse astujalt ära õiguse sõltumatule läbivaatamisele apellatsioonikoja poolt.
13
Seoses apellatsioonkaebuses tõstatatud küsimuse olulisusega Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58a kolmanda lõigu tähenduses tuletab EUIPO kõigepealt meelde, et 11. juuli 2023. aasta kohtumääruses EUIPO vs. Neoperl (C‑93/23 P, EU:C:2023:601, punktid 24–38) leidis Euroopa Kohus, et määruse 2017/1001 artikli 72 lõikega 3 Üldkohtule antud muutmispädevuse kasutamise ulatuse ja tingimuste kindlaksmääramine kujutab endast küsimust, mis ületab vaidlustatud kohtuotsuse ja lõpuks ka apellatsioonkaebuse ulatust, kuna see tõstatab „liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse ja edasiarendamise seisukohast olulise küsimuse“.
14
Sellega seoses väidab EUIPO esiteks, et apellatsioonkaebuses on tõstatatud horisontaalne menetlusküsimus, mis puudutab kõiki kohtuasju, milles Üldkohus kontrollib EUIPO apellatsioonikodade poolt kaubamärkide ja disainilahenduste valdkonnas tehtud otsuste õiguspärasust.
15
Teiseks on see küsimus EUIPO sõnul konstitutsioonilist laadi. Nimelt on Üldkohus ELL artikli 13 lõikega 2 antud pädevuse teostamisel õiguslikult kohustatud tegutsema talle ELTL artikliga 263 ja määruse 2017/1001 artikliga 72 antud volituste piires.
16
Kolmandaks leiab EUIPO, et tõstatatud küsimus puudutab sõltumatute apellatsioonikodade erilist rolli täielikus, tõhusas ja mitmetasandilises süsteemis, mis tagab õiguskaitse EUIPO otsuste vastu.
17
Neljandaks väidab EUIPO, et see küsimus on nende otsuste vastu antud õiguskaitse eriomase süsteemi ülesehituse seisukohalt olulise tähtsusega. Nimelt rikub ühelt poolt asjaolu, et Üldkohus ületas oma muutmispädevust, EUIPO apellatsioonikodade algset ainupädevust vaadata läbi selle ameti otsused. Teiselt poolt nõrgendab see asjaolu nende isikute õiguskaitset, keda EUIPO otsused puudutavad, jättes nad ilma eriomasest otsuste läbivaatamise instantsist.
18
Viiendaks leiab EUIPO, et Üldkohtu lähenemisviis vaidlustatud kohtuotsuses tekitab õiguskindlusetuse ohu, kuna see kohtuotsus tehti hoolimata hiljutisest ja sõnaselgest selgitusest, mille Euroopa Kohus andis 23. jaanuari 2025. aasta kohtuotsuse EUIPO vs. Neoperl (C‑93/23 P, EU:C:2025:33) punktides 70 ja 71. Nimelt otsustas Euroopa Kohus, et määruse 2017/1001 artikli 72 lõikes 3 ette nähtud muutmispädevus ei saa, ilma et ilmselgelt eirataks seda pädevust hõlmavat siduvat institutsioonilist raamistikku, kaasa tuua seda, et Üldkohus hindab esimesena faktilisi asjaolusid või tõendeid, mida apellatsioonikoda ei ole veel kontrollinud.
19
Kuuendaks kinnitab EUIPO, et tõstatatud küsimus on oluline seoses õiguskaitsega teiste liidu ametite selliste otsuste vastu, mille suhtes liidu seadusandja on ELTL artikli 263 lõike 5 tähenduses kohustuslikuna ette näinud sõltumatu apellatsioonikoja juhtumipõhise ja täieliku eelneva kontrolli.
Euroopa Kohtu hinnang
20
Alustuseks tuleb tõdeda, et apellandi ülesanne on tõendada, et apellatsioonkaebuses tõstatatud küsimused on liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse või edasiarendamise seisukohast olulised (vt 10. detsembri 2021. aasta kohtumäärus EUIPO vs. The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, punkt 20, ja 29. aprilli 2025. aasta kohtumäärus SC vs. Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, punkt 14).
21
Samuti peab apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotlus, nagu nähtub Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58a kolmandast lõigust koostoimes kodukorra artikli 170a lõikega 1 ja artikli 170b lõikega 4, sisaldama kõiki vajalikke andmeid, et võimaldada Euroopa Kohtul otsustada apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise üle ning apellatsioonkaebuse osaliselt menetlusse võtmise korral teha kindlaks need apellatsioonkaebuse väited või väiteosad, mida tuleb käsitleda vastuses apellatsioonkaebusele. Nimelt kuna põhikirja artiklis 58a ette nähtud apellatsioonkaebuste menetlusse võtmise üle otsustamise mehhanismi eesmärk on saavutada see, et Euroopa Kohtu kontroll piirduks liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse või edasiarendamise seisukohast oluliste küsimustega, siis tuleb Euroopa Kohtul apellatsioonkaebuse puhul hinnata üksnes apellandi esitatud väiteid, milles on tõstatatud sellised küsimused (10. detsembri 2021. aasta kohtumäärus EUIPO vs. The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, punkt 21, ja 29. aprilli 2025. aasta kohtumäärus SC vs. Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, punkt 15).
22
Seega peavad apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotluses igal juhul olema selgelt ja täpselt esitatud väited, millele apellatsioonkaebus tugineb, ning sama täpselt ja selgelt tuleb sõnastada igas väites tõstatatud õigusküsimus, ühtlasi täpsustades, kas see küsimus on liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse või edasiarendamise seisukohast oluline, ning põhjendades üksikasjalikult, miks nimetatud küsimus on viidatud kriteeriumi arvestades oluline. Täpsemalt olgu apellatsioonkaebuse väidete kohta märgitud, et apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotluses tuleb täpsustada, millist liidu õiguse sätet või kohtupraktikat on edasikaevatud kohtuotsuses või -määruses rikutud, koos lühida selgitusega, milles seisneb õigusnormi rikkumine, mille Üldkohus väidetavalt toime pani, ning märkida tuleb ka, mil määral see rikkumine mõjutas apellatsioonkaebuse esemeks olevas kohtuotsuses või -määruses esitatud lahendit. Kui apellatsioonkaebuse aluseks olev õigusnormi rikkumine on tingitud kohtupraktika eiramisest, peab apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotluses kokkuvõtlikult, kuid selgelt ja täpselt olema esile toodud esiteks see, milles seisneb väidetav vastuolu, märkides ära nii edasikaevatud kohtuotsuse või -määruse punktid, mida apellant vaidlustab, kui ka Euroopa Kohtu või Üldkohtu lahendi punktid, millega ei ole arvestatud, ning teiseks konkreetsed põhjused, miks selline vastuolu tingib liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse või edasiarendamise seisukohast olulise küsimuse (10. detsembri 2021. aasta kohtumäärus EUIPO vs. The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, punkt 22, ja 29. aprilli 2025. aasta kohtumäärus SC vs. Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, punkt 16).
23
Vastavalt põhimõttele, et tõendamiskoormis lasub apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotluse esitajal, peab apellant tõendama, et sõltumata õigusküsimustest, millele ta oma apellatsioonkaebuses tugineb, on apellatsioonkaebuses tõstatatud üks või mitu liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse või edasiarendamise seisukohast olulist küsimust, mis ületavad vaidlustatud kohtuotsuse ja lõpuks ka apellatsioonkaebuse ulatust (vt eelkõige 30. jaanuari 2023. aasta kohtumäärus bonnanwalt vs. EUIPO, C‑580/22 P, EU:C:2023:126, punkt 15, ja 29. aprilli 2025. aasta kohtumäärus SC vs. Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, punkt 17).
24
See tõendamine omakorda eeldab, et nii selliste küsimuste olemasolu kui ka olulisus peavad olema tõendatud konkreetsete ja juhtumile eriomaste asjaoludega, mitte lihtsalt üldist laadi argumentidega (30. jaanuari 2023. aasta kohtumäärus bonnanwalt vs. EUIPO, C‑580/22 P, EU:C:2023:126, punkt 16, ja 29. aprilli 2025. aasta kohtumäärus SC vs. Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, punkt 18).
25
Käesoleval juhul tuleb esimesena sedastada, et apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotluses on täpselt ja selgelt esitatud apellatsioonkaebuse ainus väide, mille kohaselt on rikutud määruse 2017/1001 artikli 72 lõiget 3 koostoimes määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punktiga b ja artikli 1 lõikega 2.
26
EUIPO on menetlusse võtmise taotluses konkreetselt nimetanud neid vaidlustatud kohtuotsuse punkte, millega ta ei nõustu, liidu õigusnorme, mida Üldkohus väidetavalt eiras, ning õigusnormi, mille rikkumise viimatinimetatu väidetavalt toime pani.
27
Nimelt nagu on märgitud käesoleva kohtumääruse punktis 7, heidab EUIPO esiteks ette, et Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 69, et on täidetud talle määruse 2017/1001 artikli 72 lõikega 3 antud pädevuse muuta apellatsioonikoja otsust teostamise tingimused, kui ta leidis, et apellatsioonikoda võttis vaidlusaluses otsuses seisukoha, et esineb vastandatud kaubamärkide segiajamise tõenäosus määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b tähenduses, samas kui vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 22 ja 60 nähtub, et apellatsioonikoda analüüsis seda küsimust üksnes lähtudes asjaolust, kuidas seda tajub liidu asjaomase avalikkuse saksa keelt kõnelev osa, ilma et ta oleks seda küsimust asjaomase avalikkuse saksa keelt kõneleva osa seisukohast faktiliselt või õiguslikult analüüsinud.
28
Teiseks heidab EUIPO Üldkohtule ette, nagu on märgitud käesoleva kohtumääruse punktides 8–11, et seetõttu rikkus ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 70 vaidlusalust otsust muutes määruse 2017/1001 artikli 72 lõiget 3.
29
Sellega seoses märgib EUIPO, et kuna asjaomased pooled ei tõendanud kõiki faktilisi ja õiguslikke asjaolusid seoses segiajamise tõenäosusega liidu asjaomase avalikkuse mittesaksakeelses osas, siis ei saanud Üldkohus otsustada, et apellatsioonikoda oli kohustatud tuvastama, et asjaomaste kaubamärkide segiajamine ei ole tõenäoline.
30
Lisaks märgib EUIPO, viidates Euroopa Kohtu 18. septembri 2008. aasta kohtuotsusele Armacell vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (C‑514/06 P, EU:C:2008:511, punktid 54–57), et kuigi segiajamise tõenäosus määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b tähenduses võib õiguspäraselt põhineda üksnes sellel, kuidas saksa keelt kõnelev avalikkus kui märkimisväärne osa asjaomasest avalikkusest vastandatud kaubamärke tajub, ei kehti see siiski Üldkohtu hinnangu kohta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 64, et segiajamise tõenäosus puudub, kuna sellise hinnangu andmiseks on enne vaja välistada selline tõenäosus kogu liidu asjaomase avalikkuse jaoks.
31
Teisena olgu märgitud, et EUIPO on määratlenud oma ainsas väites tõstatatud küsimuse, mis seisneb sisuliselt Üldkohtule määruse 2017/1001 artikli 72 lõikega 3 antud muutmispädevuse ulatuse ja tingimuste kindlaksmääramises, ning väidab õigesti, et see puudutab lisaks käesolevale juhtumile ka liidu kohtu teostatava kontrolli pädevuse ja intensiivsuse kindlaksmääramist.
32
Kolmandana, EUIPO on esitanud piisavalt konkreetsed põhjused, miks ta peab oma apellatsioonkaebuses tõstatatud õigusküsimust oluliseks nii liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse kui ka edasiarendamise seisukohast.
33
Nimelt väidab EUIPO esiteks seda, et menetlusküsimus, mis seisneb selle kindlakstegemises, kas Üldkohus ületas talle määruse 2017/1001 artikli 72 lõikega 3 antud pädevust muuta apellatsioonikoja otsuseid, on horisontaalne, ning et see küsimus on asjakohane kõigis kohtuasjades, mis puudutavad liidu kohtu kontrolli liidu kaubamärkide ja disainilahenduste registreerimist käsitlevate apellatsioonikoja otsuste õiguspärasuse üle.
34
Teiseks märgib ta õigesti, et sellise pädevuse andmise küsimus on konstitutsiooniliselt oluline küsimus, kuna Üldkohus peab tegutsema talle antud volituste piires.
35
Kolmandaks täpsustab EUIPO, et Üldkohtule antud muutmispädevuse tingimusi ja ulatust puudutav küsimus on eriti oluline, kuna selle pädevuse ületamine Üldkohtu poolt avaldab mõju apellatsioonikodade ainupädevusele, nende isikute õiguskaitsele, keda EUIPO otsus puudutab, ja tõhusale kohtulikule kaitsele üldiselt.
36
Sellega seoses kordab EUIPO, et Üldkohtu lähenemisviis vaidlustatud kohtuotsuses tekitab õiguskindlusetuse ohu, kuna see eirab seda küsimust käsitlevat Euroopa Kohtu praktikat, mis tuleneb 23. jaanuari 2025. aasta kohtuotsuse EUIPO vs. Neoperl (C‑93/23 P, EU:C:2025:33) punktidest 70 ja 71.
37
Neljandaks rõhutab EUIPO, et Üldkohtule antud muutmispädevuse tingimusi ja ulatust puudutav küsimus on oluline, kuna see ei seondu ainuüksi intellektuaalomandiõigusega, vaid võib olla asjakohane ka teiste liidu ametite selliste otsuste puhul, mille õiguspärasust kontrollib liidu kohus.
38
EUIPO esitatud asjaolusid arvestades tuleb asuda seisukohale, et apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotluses on õiguslikult piisavalt tõendatud, et apellatsioonkaebuses on tõstatatud liidu õiguse ühtsuse, järjepidevuse ja edasiarendamise seisukohast oluline küsimus.
39
Nende kaalutluste põhjal tuleb apellatsioonkaebus menetlusse võtta.
Kohtukulud
40
Kodukorra artikli 170b lõikes 4 on sätestatud, et kui apellatsioonkaebus võetakse Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58a kolmandas lõigus sätestatud kriteeriume arvestades tervikuna või osaliselt menetlusse, toimub menetlus vastavalt selle kodukorra artiklitele 171–190a.
41
Vastavalt kodukorra artiklile 137, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonimenetluse suhtes, tehakse otsus kohtukulude kohta kohtuotsuses või -määruses, millega lõpetatakse asjas menetlus.
42
Kuna apellatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotlus rahuldatakse, tuleb kohtukulude kandmine otsustada edaspidi.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (apellatsioonkaebuste menetlusse võtmise üle otsustav koda) määrab:
1.
Võtta apellatsioonkaebus menetlusse.
2.
Otsustada kohtukulude kandmine edaspidi.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.