62023TJ0239_RES
Дело C‑239/23
Comité interprofessionnel du vin de Champagne
и
Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)
срещу
Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост
Решение на Общия съд (осми разширен състав) от 25 юни 2025 година
„Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Европейския съюз „NERO CHAMPAGNE“ — По-ранно ЗНП „Champagne“ — Относително основание за отказ — Член 8, параграф 6 от Регламент (ЕС) 2017/1001 — Член 103, параграф 2, букви a) и в) от Регламент (ЕС) № 1308/2013 — Марка, която съдържа ЗНП — Продукти, които отговарят на спецификацията на ЗНП — Задължение за мотивиране — Член 94 от Регламент 2017/1001“
Земеделие — Еднаква правна уредба — Закрила на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни — Регламент № 1308/2013 — Марка, която съдържа или се състои от защитено наименование за произход — Пречка за регистрирането на такава марка — Липса
(Регламент № 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета, член 102, параграф 1 и член 103, параграф 2)
(вж. т. 31—34)
Земеделие — Обща организация на пазарите — Вино — Описание и представяне на вината — Защитени наименования за произход и защитени географски указания — Използване на репутацията на защитено наименование за произход — Продукти и свързани с тях услуги, които отговарят на спецификацията на защитеното наименование за произход — Необорима презумпция за липса на експлоатация на репутацията на това наименование — Изключване
(Регламент № 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета, член 103, параграф 2, буква а), подточка ii)
(вж. т. 47—52, 58—60, 64—66 и 69)
Земеделие — Обща организация на пазарите — Вино — Описание и представяне на вината — Защитени наименования за произход и защитени географски указания — Използване на репутацията на защитено наименование за произход — Понятие — Използване на защитено наименование за произход с цел неправомерно възползване от неговата репутация
(Регламент № 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета, член 103, параграф 2, буква а), подточка ii)
(вж. т. 52)
Земеделие — Обща организация на пазарите — Вино — Описание и представяне на вината — Защитени наименования за произход и защитени географски указания — Закрила срещу неверните или въвеждащи в заблуждение указания — Обхват
(Регламент № 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета, член 103, параграф 2, буква в)
(вж. т. 75)
Марка на Европейския съюз — Определение и придобиване на марка на Европейския съюз — Относителни основания за отказ — Възражение на притежателя на нерегистрирана марка или на друг знак, използван в процеса на търговия — Географски указания и наименования за произход — Словна марка „NERO CHAMPAGNE“ — Наименование за произход „Champagne“
(Регламент № 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета, член 103, параграф 2, букви а) и в); Регламент 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета, член 8, параграф 6)
(вж. т. 80—84)
Резюме
С решението си Общият съд се произнася, от една страна, по член 103, параграф 2, буква а), подточка ii) от Регламент № 1308/2013 (
1
) във връзка с неразглеждания досега въпрос за евентуалната експлоатация на репутацията на защитено наименование за произход (ЗНП), когато марка, която съдържа такова ЗНП, ограничава регистрацията си до продукти, които отговарят на спецификацията на съответното ЗНП, както и до услуги, свързани с такива продукти, и от друга страна, по член 103, параграф 2, буква в) от Регламент № 1308/2013 във връзка с възможността марка, която съдържа ЗНП, да предоставя невярна или въвеждаща в заблуждение информация.
На 19 февруари 2019 г. Nero Lifestyle Srl подава в Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) заявка за регистрация на словна марка „NERO CHAMPAGNE“ за редица стоки и услуги (
2
). Няколко месеца по-късно, на 2 август 2019 г., жалбоподателите, Comité interprofessionnel du vin de Champagne и Institut national de l’origine et de la qualité (Национален институт за произхода и качеството) (INAO), подават възражение срещу регистрацията на заявената марка, като се основават на ЗНП „Champagne“, регистрирано в Европейския съюз за вино от 18 септември 1973 г.
Отделът по споровете на EUIPO уважава частично възражението на основание член 103, параграф 2, буква в) от Регламент № 1308/2013 за някои услуги и отхвърля възражението за останалите стоки и услуги.
С решение от 17 февруари 2023 г. (наричано по-нататък „обжалваното решение“) апелативният състав на EUIPO, сезиран от жалбоподателите, отменя частично решението на отдела по споровете в частта, в която се отхвърля възражението за някои услуги, и вследствие на това уважава възражението за тези услуги. Той обаче отхвърля възражението по отношение на останалите продукти и услуги, свързани с продукти, отговарящи на спецификацията на ЗНП „Champagne“.
Именно в този контекст Общият съд е сезиран с искане за отмяна и изменение на решението на апелативния състав в частта, в която се отхвърля възражението.
Съображения на Общия съд
На първо място, Общият съд отбелязва, че член 102, параграф 1 от Регламент № 1308/2013 по принцип не забранява една марка да съдържа или да се състои от ЗНП. Регистрацията на такава марка се отказва или се обявява за недействителна само в две хипотези, а именно, ако ЗНП не отговаря на спецификацията на съответния продукт или ако използването на ЗНП попада в обхвата на член 103, параграф 2 от този регламент. Последният член съдържа изчерпателен списък на практиките, от които са защитени ЗНП. По-специално член 103, параграф 2, буква а), подточка ii) цели да защити ЗНП от всяка пряка или непряка търговска употреба, доколкото при тази употреба се експлоатира репутацията на ЗНП.
Така тълкуването на член 102, параграф 1 във връзка с член 103, параграф 2 от Регламент № 1308/2013 показва, че тези разпоредби не съдържат пречки за самата регистрация на марка, която съдържа или се състои от ЗНП, освен ако тази регистрация не противоречи на някоя от посочените по-горе хипотези.
На второ място, Общият съд се произнася по „теорията на ограничаването“ (
3
), приложена от апелативния състав на EUIPO в обжалваното решение. Според тази теория по същество се презумира, че марка, която включва ЗНП, по принцип не може да експлоатира репутацията на това ЗНП, когато марката е регистрирана само за продукти, които отговарят на спецификацията на това ЗНП, както и за услуги, свързани с такива продукти.
Общият съд обаче подчертава, че в обжалваното решение няма яснота във връзка с прилагането на тази „теория на ограничаването“, по-специално що се отнася до естеството на презумпцията за липса на експлоатация на репутацията на ЗНП. Ето защо Общият съд разглежда две възможности в мотивите си, от една страна, че презумпцията е необорима, и от друга, че е оборима.
Що се отнася до първата възможност, Общият съд констатира, че апелативният състав е отбелязал, че член 103, параграф 2 от Регламент № 1308/2013 не се прилага, тъй като заявената марка се отнася до продукти, които отговарят на спецификацията на ЗНП, както и до услуги, свързани с такива продукти. Изброените в член 103, параграф 2 от този регламент хипотези обаче не се отнасят до продукти, които не отговарят на спецификацията. Всъщност член 103, параграф 2, буква а), подточка ii) не уточнява, че се прилага само за експлоатация на съответното ЗНП за сходни продукти или за продукти и услуги, които не отговарят на спецификацията на това ЗНП. Така нищо в текста на член 103, параграф 2, буква а), подточка ii) и букви б)—г) от същия регламент не сочи, че предвидените в него хипотези не могат да се приложат към използване на ЗНП за продукти, които отговарят на спецификацията на ЗНП.
При това положение Общият съд констатира, че може да се направи позоваване на член 103, параграф 2, буква а), подточка ii) от Регламент № 1308/2013, за да се възрази срещу регистрацията на марка, която съдържа или се състои от ЗНП, независимо от факта, че продуктите и услугите, свързани с тези продукти, които са обозначени със заявената марка, съответстват на спецификацията на разглежданото ЗНП. В това отношение апелативният състав е трябвало да извърши анализ, за да прецени дали заявената марка експлоатира репутацията на ЗНП, а именно дали използването на това ЗНП цели неправомерното възползване от неговата репутация.
Поради това Общият съд счита, че като е въвел необорима презумпция, апелативният състав е допуснал грешка при прилагане на правото при тълкуването на член 103, параграф 2, буква а), подточка ii) от Регламент № 1308/2013.
Що се отнася до възможността презумпцията за липса на експлоатация на репутацията на ЗНП да е оборима, Общият съд отбелязва, че може да се презумира, че марка, която съдържа или се състои от ЗНП, регистрирана само за продукти, които отговарят на спецификацията на това ЗНП, или за свързани с тях услуги, не експлоатира неправомерно репутацията на това ЗНП по смисъла на член 103, параграф 2, буква а), подточка ii) от Регламент № 1308/2013, тъй като тя трябва да се използва на пазара само за продукти, които отговарят на свързаните с това ЗНП изисквания за качество, или за услуги, свързани с такива продукти. Тази презумпция обаче може да бъде оборена, когато с конкретни, обосновани и съгласувани доказателства може да се докаже, че дадена марка може неправомерно да експлоатира репутацията на ЗНП, макар да обозначава само продукти, които отговарят на спецификацията на това ЗНП, или на свързаните с тях услуги. При това положение инстанциите на EUIPO трябва да проверят дали подобни доказателства позволяват да се обори тази презумпция.
Така Общият съд приема, че ако обжалваното решение се тълкува в смисъл, че въвежда оборима презумпция, то не е опорочено от грешка при прилагане на правото. Следва обаче да се провери дали апелативният състав е изложил надлежно причините, поради които е стигнал до извода, че в настоящия случай тази презумпция не е била оборена.
Общият съд посочва, че на етапа на административното производство са били изтъкнати редица обстоятелства, целящи да докажат, че заявената марка може да експлоатира репутацията на ЗНП „Champagne“. Това са по-специално високата репутация на ЗНП „Champagne“, обстоятелството, че заявената марка е словна марка, която може да се използва по много различни начини на пазара, включително по начин, които противоречи на целите на ЗНП, или пък доводите относно етикетирането на стоките, предлагани на пазара от Nero Lifestyle.
Така Общият съд приема, че като не е изложил в достатъчна степен защо представените доказателства не могат да оборят презумпцията в конкретния случай, апелативният състав е нарушил задължението си за мотивиране.
Поради това Общият съд отменя решението на апелативния състав в частта, в която се отхвърля подадената пред апелативния състав жалба.
На последно място, Общият съд проверява дали заявената марка, която съдържа ЗНП „Champagne“ в наименованието си, може да се възприеме като предоставяща невярна или въвеждаща в заблуждение информация по смисъла на член 103, параграф 2, буква в) от Регламент № 1308/2013 (
4
). От една страна, той подчертава, че думата „nero“ се използва в наименованието на няколко известни италиански сорта грозде, както и в наименованието на множество сортове лози. Следователно съответните потребители могат да бъдат въведени в заблуждение, че заявената марка се отнася до сорта грозде на разглежданото шампанско.
От друга страна, италианоговорещите потребители ще възприемат думата „nero“ като „черно“. Така съответните потребители биха могли да бъдат въведени в заблуждение и относно цвета на виното „Champagne“, предлагано на пазара под заявената марка, считайки, че става въпрос за нов сорт шампанско, а именно „черно шампанско“, въпреки че според спецификацията на ЗНП шампанското може да бъде само бяло или розе.
Ето защо Общият съд счита, че апелативният състав на EUIPO е допуснал грешка в преценката, като е приел, че заявената марка не попада в обхвата на член 103, параграф 2, буква в) от Регламент № 1308/2013.
При това положение Общият съд упражнява правомощието си за изменение и уважава възражението по отношение на разглежданите стоки и услуги, включително по отношение на „вината, които отговарят на спецификацията на [ЗНП] „Champagne“, спадащи към клас 33.
(
1
)	Регламент № 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година за установяване на обща организация на пазарите на селскостопански продукти и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 922/72, (ЕИО) № 234/79, (ЕО) № 1037/2001 и (ЕО) № 1234/2007 на Съвета (ОВ L 347, 2013 г., стр. 671).
(
2
)	Заявката се отнася по-специално до стоки и услуги от класове 33, 35 и 41 по смисъла на ревизираната и изменена Ницска спогодба относно международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 г.
(
3
)	Тази теория произтича от Насоките на EUIPO относно разглеждането на марките на Европейския съюз (част В (Възражение), раздел 6 (Географски указания), точка 3.1.3 (Граници относно обхвата на защитата на ГУ по силата на относителните основания). Съгласно тези насоки, „когато спецификацията на заявка за [марка] включва, що се отнася до продуктите, идентични с тези, които се обхващат от [ЗНП или ЗГУ], само продукти, които отговарят на спецификацията на съответното [ЗНП или ЗГУ], функцията на съответното [ЗНП или ЗГУ] е гарантирана за тези продукти. Всъщност заявката за [марка] обхваща само продукти със специфичен географски произход, които имат специфични качества. Следователно всяко възражение срещу ограничената по такъв начин заявка за [марка], следва да се отхвърли“.
(
4
)	Член 103, параграф 2, буква в) от Регламент № 1308/2013 има за цел да защити ЗНП и защитените географски указания (ЗГУ) срещу „всяко друго невярно или въвеждащо в заблуждение означение на мястото, откъдето идва продуктът, произхода, естеството или основни свойства на продукта, върху вътрешната или външната опаковка, рекламни материали или документи, свързани със съответния лозаро-винарски продукт, както и опаковането на продукта в контейнер по начин, който може да създаде невярна представа за неговия произход“.