62006CC0162
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г-Н M. POIARES MADURO
представено на 8 май 2007 година (
1
)
Дело C-162/06
International Mail Spain SL, по-рано TNT Express Worldwide Spain SL
срещу
Administración del Estado и Correos
„Директива 97/67/ЕО — Общи правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги — Либерализиране на пощенските услуги — Възможност за резервиране на международната поща за доставчика на универсалната пощенска услуга „до степента, необходима, за да се гарантира поддържането на универсалната услуга““
1.
Пленумът на трети състав на отделението за административноправни спорове на Tribunal Supremo (Върховен съд) (Испания) поставя на Съда въпрос за тълкуването на член 7, параграф 2 от Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 година относно общите правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги в Общността и за подобряването на качеството на услугата (
2
) (наричана по-нататък „директивата”) преди изменението ѝ с Директива 2002/39/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 10 юни 2002 година за изменение на Директива 97/67/ЕО за по-нататъшното отваряне на пощенските услуги в Общността за конкуренция (
3
).
I — Правната уредба, обстоятелствата по делото и преюдициалният въпрос
2.
Член 7, параграф 2 от Директива 97/67 разрешава поддържането на резервирана услуга при следните условия:
„[…]
2.   До степента, необходима, за да се гарантира поддържането на универсална услуга, презграничната [другаде в текста: „международната“] поща и пряката пощенска реклама могат да бъдат резервирани в рамките на ограниченията на цената и теглото, определени в параграф 1.
[…]“.
3.
Член 18, параграф 1, В) от Закон 24/1998 от 13 юли 1998 г. (
4
) за универсалната пощенска услуга и за либерализирането на пощенските услуги, с който се транспонира Директива 97/67, в редакцията му към момента на настъпване на обстоятелствата по делото предвижда:
„Предоставянето на следните услуги, спадащи към универсалната пощенска услуга, е резервирано само за оператора, на който е възложено предоставянето на универсалната пощенска услуга съгласно член 128, параграф 2 от Конституцията и при установените в следващата глава условия, а именно:
[…]
В)
Международната пощенска услуга за входящи и изходящи писма и пощенски карти в тегловните и ценови граници, установени в точка Б). За целите на настоящия закон международната пощенска услуга означава пощенска услуга от или с местоназначение за други държави-членки.“
4.
С член 41, параграф 2, буква б) от Закон 24/1998 като много тежко нарушение се определя „предоставянето на пощенски услуги, резервирани за оператора — доставчик на универсалната пощенска услуга, без неговото разрешение, което застрашава предоставянето на услугата от последния“. Параграф 3, буква а) предвижда, че „[з]а тежки се считат: а) нарушенията, посочени в букви а)—и) от параграф 2, посочен по-горе, когато не са извършени при обстоятелства, позволяващи да бъдат квалифицирани като много тежки“.
5.
От 1988 г. International Mail Spain SL (по-рано TNT Express Worldwide Spain SL) предоставя изходящи международни пощенски услуги за пощенски карти в основните испански туристически обекти. За тази цел са поставени пощенски кутии в хотелите, къмпингите, жилищните сгради, супермаркетите и т.н., за да се събират пощенските карти, предназначени за чужбина, върху които са поставени стикери, продавани в същите места за продажба като посочените карти.
6.
Secretaría General de Comunicaciones (Ministerio de Fomento) счита, че предоставянето на такива услуги съставлява тежко административно нарушение, предвидено в посочения по-горе член 41 от Закон 24/1998. С решение от 16 юни 1999 г. тя налага на International Mail глоба в размер на 10 милиона ESP (около 60100 EUR) и му разпорежда да спре да предлага и предоставя такива услуги.
7.
Дружеството International Mail Spain SL обжалва решението пред отделението за административни спорове на Tribunal Superior de Justicia de Madrid, който отхвърля жалбата на 6 юни 2002 г., като по-специално приема, че Закон 24/1998 съответства на Директива 97/67. International Mail Spain SL подава касационна жалба пред Tribunal Supremo, който на 7 март 2006 г. формулира следния преюдициален въпрос:
„Дали член 7, параграф 2 от Директива 97/67 […], който дава право на държавите-членки да включат международната поща сред резервираните пощенски услуги, позволява на посочените държави-членки да предвидят това резервиране само доколкото установят, че без него финансовото равновесие на доставчика на универсалната услуга е застрашено, или напротив — същите тези държави могат да осъществят резервирането с оглед на други съображения, сред които е целесъобразността и които са свързани с общото положение на пощенския сектор, включително съображението във връзка със степента на либерализиране на посочения сектор, която съществува към момента на взимане на решение за посоченото резервиране?“
8.
Препращащата юрисдикция преценява, че в хипотезата, при която член 18, параграф 1, В) от Закон 24/1998 би нарушил условията, поставени от член 7, параграф 2 от Директива 97/67, неспазването на испанската правна разпоредба от частните оператори не би могло да доведе до наложената административна санкция.
9.
За да се допълни обстановката, в която се вписва повдигнатият от Tribunal Supremo въпрос, ще е полезно да се има предвид, че съдържанието на параграф 2 от член 7 от въпросната директива (понастоящем параграф 1) е преформулирано с Директива 2002/39 по следния начин:
„[…]
До степента, която е необходима, за да се гарантира предоставянето на универсалната услуга, например, когато определени сектори на пощенската дейност са вече либерализирани или поради специфичните особености на пощенските услуги на държава-членка, изходящата международна поща може да остане запазена [другаде в текста: „резервирана“] в рамките на същите граници за тегло и цени.
[…]“.
II — Анализ
А — Допустимост
10.
Кралство Испания изрично се позовава на недопустимостта на запитването, отправено от Tribunal Supremo. Възможно е да се разграничат две оплаквания на Кралство Испания във връзка с възражението за недопустимост: 1) неправилното формулиране на преюдициалното запитване, което изглежда е с предмет преценка на действителността на вътрешен нормативен акт; 2) безполезността и хипотетичното формулиране на въпроса.
11.
В своето становище испанското правителство поддържа, че поставяйки на Съда посочения преюдициален въпрос или въпроси, в случая националната юрисдикция иска от него да прецени дали член 18, параграф 1, В) от Закон 24/1998 за пощенските услуги съответства на Директива 97/67/ЕО или надхвърля наложените от нея граници.
12.
Възражението не ми се струва убедително. Нека просто да припомним, че „макар в рамките на производството по член 234 ЕО да не е компетентен да прилага правилата на общностното право към конкретен случай, нито да преценява съвместимостта на разпоредбите на националното право с тези правила, Съдът все пак може да предостави на националната юрисдикция всички насоки за тълкуването на общностното право, които могат да ѝ бъдат полезни, когато преценява действието на една или друга от неговите разпоредби“ (
5
). Съдът е призован да предостави тълкуване на общностното право и да даде на националните съдилища всички необходими насоки за определяне на съответствието на националната разпоредба с общностното право.
13.
Кралство Испания поддържа също недопустимостта на поставения въпрос или — ако бъде предпочетено така — на двата поставени въпроса, тъй като са лишени от полезно действие за решаването на спора по главното производство и освен това са формулирани хипотетично. И този довод не може да бъде приет.
14.
Съдът многократно е напомнял, че подходът на спазване на разпределението на правомощията между Съда и националния съд предполага, че: „в рамките на въведеното с член 234 ЕО сътрудничество между Съда и националните юрисдикции само националният съд, който е сезиран със спора и трябва да поеме отговорността за последващото му съдебно решаване, може да прецени — предвид особеностите на делото — както необходимостта от преюдициално заключение, за да може да постанови решението си, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда“ (
6
). Следователно след като поставените въпроси се отнасят до тълкуването на общностното право, Съдът по принцип е длъжен да се произнесе (
7
).
15.
Всъщност ако следваме посоката на разсъждение, предложена от Кралство Испания, според която недопустимостта на въпроса произтичала от факта, че отговорът на Съда не би могъл сам по себе си да реши спора по главното производство, бихме могли да се запитаме кога един преюдициален въпрос ще бъде допустим. Решаването на спора по главното производство винаги зависи от извършваната от националния съд преценка, основана на факти и норми на националното право. Обстоятелството, че даденият от Съда отговор сам по себе си не дава възможност да се реши спорът по главното производство, не означава, че той не е необходим и полезен за решаването на спора. Поради това според мен запитването е допустимо.
Б — Тълкуването на член 7, параграф 2 от Директива 97/67
16.
Поставеният от испанската юрисдикция въпрос се отнася до тълкуването на текста на член 7, параграф 2, и по-точно до определянето на границите на предвидената с Директива 97/67 възможност да се резервират някои услуги, включително за „международната поща“, за доставчика на универсалната услуга.
17.
Препращащата юрисдикция иска да установи дали Директива 97/67 трябва да се тълкува в смисъл, че държавите-членки могат да предвидят резервирането на услугите само ако установят, че при липса на такова резервиране финансовото равновесие на доставчика на универсалната услуга е застрашено, или могат да продължат да резервират въз основа на други съображения, а именно свързани с целесъобразността или с общото положение на пощенския сектор, включително степента на либерализиране на този сектор към момента на взимане на решението за резервиране на някои услуги.
18.
Позициите на страните по делото могат да се обобщят по следния начин. От една страна, жалбоподателят (International Mail Spain SL) и Комисията на Европейските общности отстояват тясното тълкуване на член 7, параграф 2 от Директива 97/67. Според Комисията същият член 7, параграф 2 трябва да се тълкува в смисъл, че резервирането на услуги е разрешено само до степента, която е необходима, за да се гарантира функционирането на универсалната услуга в условия на финансово равновесие. За да се определи тази необходимост, следва да се вземат предвид, наред с други фактори, степента на либерализиране на пощенската дейност и специфичните национални особености на пощенските услуги.
19.
От друга страна, испанското и белгийското правителство споделят по-широко тълкуване на член 7, параграф 2 от Директива 97/67, като поддържат възможността за целите на предоставянето на резервирани услуги държавите-членки да се основават на съображения, свързани с общото положение на пазара на пощенските услуги, като например степента на либерализиране на сектора или специфичните особености на пощенските услуги на дадена държава-членка, според указанията, предоставени в Директива 2002/39. Според Кралство Испания съгласно директивата в рамките на преценка по целесъобразност (която не е свързана само с поддържането на финансовото равновесие) държавите имат свобода на избор дали да резервират изброените в член 7 услуги за доставчика на универсалната услуга или не.
20.
На първо място, по отношение на дихотомията между финансовото равновесие и другите съображения, които следва да се вземат под внимание, трябва да се каже, че за разлика от това, което като че ли внушава въпросът, двете неща не са непременно противоречиви. Както ще бъде посочено по-нататък, важното е да се определят условията, при които могат да се вземат предвид тези други съображения. Основополагащият момент е да се изтълкува понятието „необходима, за да се гарантира поддържането на универсалната услуга“ и неговата връзка с понятието „финансово равновесие на доставчика на универсалната услуга“.
Правна преценка
21.
Пощенският сектор е обект на прогресивен процес на отваряне и либерализиране. Това развитие за първи път е уредено с акт на вторичното право с Директива 97/67. Предвидената с член 7 от директивата възможност за резервиране на някои услуги представлява изключение от прилагането на основните правила на общностния правен ред, съдържащи се в Договора за ЕО. Тези изключения трябва да се тълкуват стриктно (
8
). Нещо повече, ясно е, че с въвеждането на Директива 97/67 не може да се създаде правна уредба, която да се отклонява от произтичащата от Договора правна уредба. Впрочем в съображение 41 от въпросната Директива се припомня, че „директивата не засяга прилагането на правилата на Договора, и по-конкретно неговите правила относно конкуренцията и свободното предоставяне на услуги“.
22.
Динамичният характер на процеса на либерализация се вижда ясно чрез съображения 8 и 19 от Директива 97/67. Според съображение 8 „мерките, които имат за цел прогресивната либерализация и контрол на пазара и точното равновесие при прилагането на тези мерки, са необходими, за да се гарантира, в цялата Общност, свободното предоставяне на услуги в самия пощенски сектор, при спазване на задълженията и правата на доставчиците на универсалната услуга“. Съображение 19 в същия смисъл допълва, че „е основателно временно да се разреши пряката пощенска реклама и презграничната поща да могат да се резервират в рамките на предвидените ограничения за цена и тегло; че като допълнителна стъпка към доизграждането на вътрешния пазар на пощенските услуги, следва да се вземе решение относно продължаването на прогресивното и контролирано либерализиране на пазара на пощенските услуги, по-специално с цел либерализирането на презграничната поща и пряката пощенска реклама, както и относно новото преразглеждане на ограниченията за цена и тегло“.
23.
Член 7 от Директива 97/67 предвижда възможността за резервиране в „необходима“ степен на някои услуги, по-специално, както е посочено в параграф 2, на международната поща в рамките на ограниченията на цената и теглото, определени в същата директива. Същевременно съображение 42 от Директива 97/67 ясно гласи, че „нищо не пречи на държавите-членки да поддържат или да въведат за пощенския сектор по-либерални мерки от тези, предвидени в настоящата директива, нито в случай, че настоящата директива бъде отменена, да поддържат мерките, които те са взели, за да я прилагат, доколкото във всеки отделен случай тези мерки са съвместими с Договора“.
24.
Следва да се заключи, че Директива 97/67 установява границите за определянето на ограниченията на конкуренцията, съвместими с общностното право в пощенския сектор; въпросът, който следва да се изясни и подлежи на преценката на Съда, е свързан с точното тълкуване на използвания в директивата израз, а именно: „необходима, за да се гарантира поддържането на универсалната услуга“. Струва ми се, че отговорът се открива в разпоредбите на същата директива и в нейните съображения, като се дава предпочитание на тълкуването, при което разпоредбата на вторичното право съответства на Договорите (
9
).
25.
Директива 97/67 очертава завършена рамка на общо либерализиране на пазара на пощенските услуги и съвкупността от предвидените в нея разпоредби не разрешава на държавите-членки да ограничават прилагането на предвидените с Договора правила за конкуренция. В съображение 16 от нея по този повод изрично се обявява, че „поддържането на съвкупност от тези услуги, които могат да бъдат резервирани, съобразно правилата на Договора и без да се засяга прилагането на правилата за конкуренция, изглежда оправдано, за да се осигури функционирането на универсалната услуга в условията на финансово равновесие“. Оттук следва, че директивата предполага много тясна връзка между функционирането на универсалната услуга и предвиждането на резервирани услуги; това резервиране има обслужваща функция за поддържане на универсалната услуга, а именно да даде възможност за прилагането ѝ в условията на „финансово равновесие“ (
10
).
26.
От текста на Директива 97/67 става ясно, че на първо място трябва да се прецени необходимостта от гарантиране на икономическото и финансовото равновесие на доставката на универсалната услуга. Следва да се поясни, че за да се разреши резервирането на някои услуги за доставчика на универсалната услуга, не е необходимо да е заплашена икономическата жизнеспособност на предприятието, на което е възложена задача от обществен интерес, ако това резервиране се налага за гарантиране на икономическото и финансовото равновесие на предоставяната универсална услуга; трябва само да се позволи на предприятието, на което е възложена универсалната услуга, да изпълнява задачата си и да спазва задълженията си при икономически приемливи условия, така че да се гарантира поддържането на универсалната услуга. Запазените права трябва да се предоставят само в зависимост от нуждите на универсалната услуга. Понятието за финансово равновесие трябва се съотнася към поддържането на универсалната услуга сама по себе си, а не към доставчика на услугата, както се предполага и в преюдициалното запитване.
27.
На наложените от универсалната услуга задължения, водещи до разходи за доставчика, трябва да съответстват постъпления, гарантирани чрез преодоставянето на изключителни права, които в случая по член 7 от Директива 97/67 са под формата на услуги, резервирани за доставчика на универсалната услуга. Според това схващане може да се окаже полезно и приемливо да се разреши компенсиране между секторите с доходоносни дейности и секторите, които са по-малко доходоносни за титуляра на универсалната услуга (
11
). Целта е да се избегне така нареченото „обиране на каймака“ от конкурентите, които не са обвързани от задълженията за предоставяне на универсална услуга, т.е. съсредоточаването върху секторите с икономически доходоносни дейности сред всички, спадащи към универсалната услуга. Конкурентите на доставчика на универсалната услуга могат да прилагат по-конкурентни цени само защото не са длъжни като доставчика на универсалната услуга да използват реализираните в доходоносните сектори печалби за пълно или частично компенсиране на понесените в недоходоносните сектори загуби (
12
).
28.
Чрез предоставянето на резервирани услуги държавите гарантират на предприятието — доставчик на универсалната услуга, възможността да изпълнява задачата си (по отношение само на произтичащите от универсалната услуга задължения) при икономически приемливи условия. С други думи, разрешава се предоставянето на резервирани услуги само в случай че резервирането на доходоносните дейности е необходимо, за да се компенсират разходите от извършването на недоходоносните дейности, като се гарантират условия на икономическо равновесие. Предоставянето на запазени права не трябва да „засегн[е] неблагоприятно условията за конкуренция“, както се уточнява в съображение 28 от Директива 97/67. Това означава, че кръстосаното субсидиране от резервирания към нерезервирания сектор не трябва да засегне неблагоприятно условията за конкуренция в нерезервираните сектори за предприятията, които нямат специални права.
29.
Да се обвърже предоставянето на резервирани услуги с поддържането на универсалната услуга, а не с финансовото равновесие на предприятието доставчик, означава да се гарантира, че изключителните права ще се предоставят според обективен критерий, тясно свързан с наложените от универсалната услуга разходи. Използването на този обективен критерий ще доведе или до предоставяне на резервирани услуги, за да се компенсират присъщите за изпълнението на задачата на универсалната услуга разходи, дори и тази компенсация да не е необходима за икономическото оцеляване на предприятието доставчик или, напротив, ще попречи като цяло на резервирането на услуги, които не са строго необходими за икономическото компенсиране на наложения от предоставянето на универсалната услуга разход, а имат за цел да осигурят икономическата жизнеспособност на предприятието доставчик.
30.
В първата хипотеза при липсата на рискове за икономическата жизнеспособност на предприятието, предоставената под формата на резервирани услуги компенсация функционира като гаранция, че предприятието доставчик няма да бъде поставено в по-неблагоприятно конкурентно положение по отношение на други предприятия, необвързани с изпълнението на произтичащи от универсалната услуга задължения. Всъщност без компенсация за спадащите към универсалната услуга недоходоносни услуги предприятията не биха имали никакъв икономически стимул да ги поемат и затова самото оцеляване на универсалната услуга би било изложено на опасност.
31.
Втората хипотеза цели да попречи на държавите да продължат да финансират по заобиколен начин неефективни предприятия и следователно да нарушават конкуренцията на пазара, доколкото предприятията с резервирани услуги освен това са в конкуренция с други предприятия в секторите, които са отворени за конкуренция. При все това, макар че по принцип следва да се прави разлика между икономическото равновесие на универсалната услуга и икономическото равновесие на предприятието доставчик, не може да се отрече, че в някои случаи целта за поддържането на универсалната услуга може да е тясно свързана с гарантирането на оцеляването на доставчика на универсалната услуга. Впрочем тази загриженост обяснява и прогресивния характер на либерализацията в този сектор. В този случай трябва да е възможно да се резервират някои услуги с оглед необходимостта от гарантиране на жизнеспособността на доставчика, независимо дали е налице тясна връзка с произтичащите от предоставянето на универсалната услуга разходи.
32.
За да се даде възможност за проверка на взаимовръзката между предоставянето на резервирани услуги и икономическото равновесие на универсалната услуга, Директива 97/67 подчинява предоставянето им на условията на пълна финансова прозрачност, която във всеки момент дава възможност за проверка на необходимостта от предоставянето на специалните права и за дерогация от правилата на Договора. Освен това предвиждането на правилата за счетоводна прозрачност (членове 12—15) потвърждава тази идея, като налага стриктно разделение при осчетоводяването между сметките от резервираните услуги и тези от нерезервираните услуги, а що се отнася до осчетоводяването на нерезервираните услуги — между услугите, които са част от универсалната услуга, и тези, които не са част от нея.
33.
Това тълкуване на член 7 от Директива 97/67, което е свързано с възможността за резервиране на изходящата международна поща, не се променя (единствено става по-стриктно) поради новата редакция на същия член, въведена с Директива 2002/39. Според новата формулировка, направена със същата директива, възможно е да се продължи резервирането на международната поща до степента, „която е необходима“, и например „когато определени сектори на пощенската дейност са вече либерализирани или поради специфичните особености на пощенските услуги на държава-членка“. Всъщност тази разпоредба дава само примери във връзка с обстоятелства, които могат да повлияят на извършването на услугата от обществен интерес в условията на икономическо равновесие. Става въпрос за полезни указания за направляване на преценката относно предоставянето на специалните права, както и относно резервирането на услуги. Тези обстоятелства следва да се вземат под внимание в степента, в която се отразяват върху икономическата жизнеспособност на универсалната услуга.
34.
Позоваването на различни обстоятелства за целите на преценката за съответствието на резервираните услуги с общностното право може също да бъде изяснено в светлината на съображение 16 от Директива 2002/39 и на процеса на приемане на тази директива.
35.
Първото предложение, изготвено от Комисията, не предвижда възможността за резервиране на изходящата международна поща, като планира пълно либерализиране на услугата. Едва след намесата на Европейския парламент (
13
), текстът на предложението за реформа на директивата започва да разглежда възможността за резервиране на услугите за международна поща като приемлива.
36.
Съображение 16 от Директива 2002/39 ясно посочва характера на изключение на възможността за резервиране на международната поща: „пълното отваряне за конкуренция на изходящата международна поща, с евентуални изключения, доколкото това е необходимо за гарантиране на предоставянето на универсалната услуга, представлява[…] сравнително прост[…] и контролиран[…], но въпреки това съществен[…] по-нататъш[eн] етап“. Следователно за да се подчертае по-добре, че резервирането на международната поща трябва да се разглежда като изключение — обосновано само за да гарантира финансовото равновесие на универсалната услуга — в цитираната разпоредба са предвидени обстоятелства, които следва да се вземат под внимание при преценката на необходимостта от резервиране на международната пощенска услуга.
37.
Ясно е, че с оглед на прогресивното либерализиране на пощенския пазар гарантирането на икономическото равновесие на универсалната услуга трябва да се разглежда динамично и че на различни нива на либерализиране съответства различна обстановка и различно икономическо състояние на предприятията, на които е възложена универсалната услуга. Намаляването на резервираните области и отварянето за конкуренция теоретично биха могли да увеличат относителното значение на предоставянето на монопол в някои сектори на дейност, за да се гарантира икономическото равновесие на предоставянето на универсалната услуга. Разширяването на областта, в която се прилагат правилата за конкуренция, всъщност би могло да предизвика нарастване на рисковете от икономическо неравновесие поради предоставянето на универсалната услуга. От друга страна, позоваването на специфичните особености на пощенските услуги в дадена държава-членка е разбираемо, тъй като характеристиките на международната услуга се различават в отделните държави-членки в зависимост от променливото икономическо влияние на изходящата международна пощенска услуга и нейната себестойност. Следователно разликите между структурните и икономическите характеристики на националните пощенски услуги налагат преценка относно необходимостта от резервиране, за да се запази икономическото равновесие, която може да е различна в различните държави-членки.
38.
С оглед на изложеното дотук може да се заключи, че член 7, параграф 2 от Директива 97/67 трябва да се тълкува в смисъл, че условието за предоставяне на резервираните услуги е предназначено да гарантира финансовото равновесие на задачата за универсална услуга, определена в самата Директива. Могат да се вземат под внимание съображения, свързани с общото състояние на пощенския сектор и със степента на либерализиране, доколкото същите може да са релевантни за определяне на необходимостта от резервиране на някои услуги, за да се гарантира предоставянето на универсалната услуга в условията на финансово равновесие. Дискреционните правомощия на държавата при въвеждането на резервирани услуги са ограничени от наложената ѝ тежест на доказване на необходимостта от резервирани услуги за запазване на финансовото равновесие при извършване на услугите, предвидени в универсалната услуга.
III — Заключение
39.
В заключение предлагам на Съда да отговори на преюдициалния въпрос, както следва:
„Член 7, параграф 2 от Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 година относно общите правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги в Общността и за подобряването на качеството на услугата както в първоначалната си редакция, така и след изменението с член 1, параграф 1 от Директива 2002/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 10 юни 2002 година трябва да се тълкува в смисъл, че държавите-членки имат право да резервират международните пощенски услуги за доставчика (доставчиците) на универсалната услуга в степента, необходима, за да се осигури функционирането на универсалната услуга в условията на финансово равновесие.“
(
1
)	Език на оригиналния текст: португалски.
(
2
)	ОВ L 15, 1998 г., стр. 14; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 3, стр. 12.
(
3
)	ОВ L 176, стр. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 4, стр. 178.
(
4
)	BOE № 167 от 14 юли 1998 г., стр. 23473.
(
5
)	Решение от 18 април 1989 г. по дело Di Felice (128/88, Recueil, стр. 923, точка 7) и Решение от 9 юли 2002 г. по дело Flightline (С-181/00, Recueil, стр. І-6139, точка 20).
(
6
)	Решение от 15 декември 1995 г. по дело Bosman (С-415/93, Recueil, стр. I-4921, точка 59) и Решение по дело Flightline (посочено по-горе, точка 21).
(
7
)	Вж. заключението ми от 1 март 2007 г. по дело Van der Weerd и др. (C-222/05—C-225/05, Сборник, стр. І-4233, точка 12) и Решение от 8 ноември 1990 г. по дело Gmurzynska-Bscher (C-231/89, Recueil, стр. I-4003, точка 20), Решение от 9 февруари 1995 г. по дело Leclerc-Siplec (C-412/93, Recueil, стр. I-179, точка 11), Решение от по дело Bordessa и др. (C-358/93 и C-416/93, Recueil, стр. I-361, точка 10), Решение от 30 септември 2003 г. по дело Inspire Art (C-167/01, Recueil, стр. I-10155, точка 44) и Решение от 22 ноември 2005 г. по дело Mangold (C-144/04, Recueil, стр. I-9981, точка 35).
(
8
)	Вж. Решение от 6 април 2006 г. по дело ANAV (C-410/04, Recueil, стр. I-3303, точка 26) и Решение от 11 януари 2005 г. по дело Stadt Halle и RPL Lochau (C-26/03, Recueil, стр. I-1, точка 46).
(
9
)	Решение на Съда от 13 декември 1983 г. по дело Комисия/Съвет (218/82, Recueil, стр. 4063, точка 15) и Решение на Съда от 29 юни 1995 г. по дело Испания/Комисия (C-135/93, Recueil, стр. I-1651, точка 37).
(
10
)	Същото понятие „финансово равновесие“ е използвано от Съда по повод на сектора на пощенските услуги в Решение от 19 май 1993 г. по дело Corbeau (C-320/91, Recueil, стр. I-2533) и в Решение от 17 май 2001 г. по дело TNT Traco (C-340/99, Recueil, стр. I-4109).
(
11
)	Решение по дело Corbeau (точка 17) и Решение по дело TNT Traco (точка 55), посочени по-горе.
(
12
)	Вж. Заключение на генералния адвокат La Pergola от 1 юни 1999 г. по дело Deutsche Post (Решение от, C-147/97 и C-148/97, Recueil, стр. I-825), точка 27.
(
13
)	Законодателна резолюция, съдържаща становище на Европейския парламент относно предложението на Комисията (ОВ C 232, 2001 г., стр. 287 и 301).