62013CO0082
ORDONANȚA CURȚII (Camera a șasea)
7 octombrie 2013 (
*1
)
„Trimitere preliminară — Politica agricolă comună — Acțiuni comune — Neplată a contribuției financiare de către Comisie — Retragere de către un stat membru a contribuției sale — Chestiune de fapt — Situație internă — Necompetență vădită a Curții — Descriere a situației de fapt — Caracter insuficient — Întrebare ipotetică — Inadmisibilitate vădită”
În cauza C‑82/13,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Consiglio di Stato (Italia), prin decizia din 30 octombrie 2012, primită de Curte la 19 februarie 2013, în procedura
Società cooperativa Madonna dei miracoli
împotriva
Regione Abruzzo,
Ministero delle Politiche Agricole e Forestali,
CURTEA (Camera a șasea),
compusă din doamna M. Berger (raportor), președinte de cameră, și domnii E. Levits și J.‑J. Kasel, judecători,
avocat general: domnul Y. Bot,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere decizia, luată după ascultarea avocatului general, de a se pronunța prin ordonanță motivată, conform articolului 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții,
dă prezenta
Ordonanță
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea comportamentului Comisiei Europene în cadrul pretinsei renunțări la acordarea de către Comisie a unei contribuții financiare comunitare suportate de Fondul european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), secțiunea „Orientare”, în ceea ce privește fondurile aferente anului 1992.
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Società cooperativa Madonna dei miracoli, pe de o parte, și Regione Abruzzo (Regiunea Abruzzo) și Ministero delle Politiche Agricole e Forestali (Ministerul Agriculturii și Pădurilor), pe de altă parte, referitor la retragerea contribuției regionale care fusese acordată de statul italian reclamantei din litigiul principal în cadrul unui proiect de investiții care făcea parte din programul operațional al Regione Abruzzo.
Cadrul juridic
3
Articolul 42 litera a) din Legea regională nr. 31 din 3 iunie 1982 referitoare la Legea organică pentru dezvoltarea agriculturii în Regiunea Abruzzo în perioada 1982-1985 (denumită în continuare „Legea regională nr. 31/1982”) prevede:
„Regiunea favorizează achiziționarea, realizarea, extinderea și modernizarea instalațiilor de prelucrare a produselor agricole sau zootehnice și a instalațiilor de producție integrată, inclusiv echipamentele, prin următoarele mecanisme:
a)
proiecte eligibile pentru finanțare de către FEOGA (Regulamentul nr. 355 din 1977): contribuție sub formă de capital reprezentând 25 % din cheltuielile eligibile.
[…]”
Litigiul principal și întrebările preliminare
4
Din decizia de trimitere reiese că Società cooperativa Madonna dei Miracoli, întreprindere care își desfășoară activitatea în domeniul viticulturii, a obținut o contribuție regională în valoare de 438 750 000 de lire italiene (ITL) (226595,46 euro, reprezentând 25 % din cheltuielile eligibile totale) pentru un proiect de investiții referitor la modernizarea procesului tehnologic de vinificare, care face parte din programul operațional al Regione Abruzzo pentru fondurile aferente anului 1992, aprobat de Comisie.
5
Investiția se încadrează în domeniul FEOGA, secțiunea „Orientare”, privind finanțarea politicii agricole comune în scopul îmbunătățirii condițiilor de prelucrare și de comercializare a produselor agricole. În speță, 50 % din cheltuielile eligibile totale pentru finanțare ar fi trebuit să fie finanțate de Comisie și 25 % din acestea ar fi trebuit finanțate de statul membru în cauză, prin acordarea contribuției regionale în discuție în litigiul principal, pe baza articolului 42 litera a) din Legea Regională nr. 31/1982, al cărei caracter este, potrivit Consiglio di Stato, accesoriu și complementar în raport cu contribuția comunitară.
6
În cursul procedurii de lichidare a contribuției acordate, Comisia a efectuat o serie de verificări, al căror rezultat a determinat‑o să considere că utilizarea tehnologiei finanțate nu respecta criteriile de selecție stabilite pentru proiectele eligibile pentru acordarea ajutorului potrivit reglementării comunitare pertinente. Prin urmare, Comisia nu a efectuat plata contribuției.
7
Prin ordonanța din 19 iulie 2000 (denumită în continuare „decizia în litigiu”), Regione Abruzzo a adoptat o decizie de retragere a contribuției regionale referitoare la acest proiect, pentru motivul că respectiva contribuție era accesorie contribuției comunitare.
8
Reclamanta din litigiul principal a sesizat Tribunale amministrativo regionale dell’Abruzzo cu o acțiune prin care solicita anularea deciziei în litigiu. În urma respingerii acestei acțiuni, Società cooperativa Madonna dei Miracoli a formulat apel în fața instanței de trimitere, susținând, în esență, că decizia în litigiu se bazează pe ipoteza greșită că contribuția comunitară a fost retrasă și, prin urmare, că a trebuit de asemenea să fie retrasă contribuția regională.
9
Instanța de trimitere arată că modul în care va fi soluționat litigiul principal depinde mai ales de interpretarea comportamentului organelor Uniunii Europene, a căror inacțiune, în ceea ce privește lichidarea contribuției care fusese anterior acordată reclamantei din litigiul principal, a fost calificată de Regione Abruzzo și de instanța de prim grad de jurisdicție drept o „retragere implicită a contribuției”, teză contestată de reclamanta din litigiul principal.
10
În aceste condiții, Consiglio di Stato a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Cu titlu introductiv, este adevărat că Comisia […] a retras acordarea contribuției comunitare și ce act a fost adoptat în acest scop?
2)
Cu titlu subsidiar:
a)
ce valoare juridică trebuie acordată inacțiunii Comisiei, care nu a fost urmată de plata contribuției comunitare;
b)
inacțiunea Comisiei […], care nu a procedat la lichidarea contribuției comunitare, împiedică aplicarea articolului 42 litera a) din Legea regională nr. 31/1982 […], în temeiul căruia a fost acordată [reclamantei din litigiul principal] contribuția regională accesorie contribuției comunitare și, așadar, plata contribuției regionale?
3)
În orice caz, care sunt obligațiile aflate în sarcina statului membru italian în cazul în care inacțiunea Comisiei […] continuă?”
Cu privire la competența Curții și la admisibilitatea cererii de decizie preliminară
11
Pe de o parte, trebuie amintit că, în temeiul articolului 267 TFUE, care se bazează pe o separare clară a funcțiilor între instanțele naționale și Curte, aceasta nu este abilitată să se pronunțe decât cu privire la interpretarea sau la validitatea unui text al Uniunii, pornind de la faptele care îi sunt indicate de instanța națională (a se vedea în acest sens mai ales Hotărârea din 14 ianuarie 2010, Stadt Papenburg, C-226/08, Rep., p. I-131, punctul 23 și jurisprudența citată). În schimb, este exclusiv de competența instanței de trimitere să interpreteze legislația națională (a se vedea în special Hotărârea din 15 ianuarie 2013, Križan și alții, C‑416/10, punctul 58 și jurisprudența citată). În plus, în cadrul procedurii preliminare, aspectele de fapt nu pot face obiectul aprecierii Curții și sunt de competența instanțelor naționale (Hotărârea din 22 martie 1972, Merluzzi, 80/71, Rec., p. 175, punctul 10).
12
Pe de altă parte, trebuie arătat că, potrivit unei jurisprudențe constante, o întrebare preliminară adresată de o instanță națională este inadmisibilă atunci când Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util întrebărilor care îi sunt adresate (a se vedea Hotărârea din 15 octombrie 2009, Audiolux și alții, C-101/08, Rep., p. I-9823, punctul 31 și jurisprudența citată). Astfel, Curtea ar depăși limitele funcției sale în cazul în care ar decide să se pronunțe cu privire la o problemă care este de natură ipotetică fără a dispune de elementele de fapt sau de drept necesare (Hotărârea din 16 iulie 1992, Meilicke, C-83/91, Rec., p. I-4871, punctele 32 și 33).
13
În speță, în ceea ce privește prima întrebare adresată în cadrul prezentei trimiteri preliminare, trebuie să se constate că, prin intermediul acestei întrebări, i se solicită Curții să se pronunțe cu privire la aspectul dacă Comisia a renunțat la acordarea unei contribuții a Uniunii și, în cazul unui răspuns afirmativ, să precizeze care sunt actele adoptate în acest scop. Aceste întrebări privesc însă, în mod evident, chestiuni de fapt și nu pot face, așadar, obiectul aprecierii Curții în cadrul unei proceduri întemeiate pe articolul 267 TFUE.
14
Prin intermediul celei de a doua întrebări, litera (a), instanța de trimitere invită Curtea să stabilească ce valoare juridică trebuie acordată unei astfel de inacțiuni a Comisiei. Or, această calificare juridică presupune, înainte de a fi posibilă efectuarea ei, o interpretare a situației de fapt în ceea ce privește comportamentul respectivei instituții timp de aproape două decenii. Astfel cum s‑a amintit însă la punctul precedent, o asemenea interpretare nu intră în sarcina Curții. În plus, dat fiind că pretinsa inacțiune a Comisiei nu poate fi constatată de Curte în cadrul prezentei proceduri, aspectul referitor la valoarea juridică ce trebuie acordată respectivei inacțiuni se dovedește a fi pur teoretic. De asemenea, instanța de trimitere nu oferă Curții elementele necesare pentru ca aceasta să se poată pronunța în mod adecvat cu privire la întrebarea adresată.
15
În ceea ce privește a doua întrebare, litera (b), prin intermediul căreia instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă o pretinsă inacțiune a Comisiei precum cea în discuție în litigiul principal împiedică aplicarea articolului 42 litera a) din Legea regională nr. 31/1982, trebuie să se constate că această întrebare privește interpretarea unei dispoziții a dreptului național, în speță a dreptului aplicabil în Regiunea Abruzzo. După cum s‑a subliniat însă la punctul 11 din prezenta ordonanță, o asemenea interpretare este exclusiv de competența instanțelor naționale, astfel încât Curtea este vădit necompetentă să se pronunțe în această privință.
16
În sfârșit, în ceea ce privește a treia întrebare, prin intermediul căreia se solicită Curții să precizeze obligațiile care revin statului italian în situația în care inacțiunea Comisiei continuă, trebuie să se constate, pe de o parte, că această întrebare are caracter pur ipotetic, pentru aceleași motive ca cele expuse la punctul 14 din prezenta ordonanță. Pe de altă parte și în orice caz, decizia de trimitere nu conține elementele de fapt și de drept care ar fi necesare pentru ca Curtea să fie în măsură să răspundă în mod util la această întrebare.
17
În aceste condiții, trebuie să se constate, în temeiul articolului 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, că Curtea este vădit necompetentă să răspundă la întrebările adresate de Consiglio di Stato și că, în plus, cererea de decizie preliminară este vădit inadmisibilă.
Cu privire la cheltuielile de judecată
18
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a șasea) dispune:
1)
Curtea de Justiție a Uniunii Europene este vădit necompetentă să răspundă la întrebările adresate de Consiglio di Stato (Italia).
2)
De asemenea, cererea de decizie preliminară este vădit inadmisibilă.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: italiana.