62022CJ0351_RES
Mål C‑351/22
Neves 77 Solutions SRL
mot
Agenţia Naţională de Administrare Fiscală - Direcţia Generală Antifraudă Fiscală
(begäran om förhandsavgörande från Tribunalul Bucureşti)
Domstolens dom (stora avdelningen) av den 10 september 2024
”Begäran om förhandsavgörande – Gemensam utrikes- och säkerhetspolitik (Gusp) – Restriktiva åtgärder med hänsyn till Rysslands åtgärder som destabiliserar situationen i Ukraina – Beslut 2014/512/Gusp – Artikel 2.2 a – Domstolens behörighet – Artikel 24.1 andra stycket sista meningen FEU – Artikel 275 FEUF – Artikel 215 FEUF – Artikel 17 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. – Rätt till egendom – Rättssäkerhetsprincipen och den straffrättsliga legalitetsprincipen – Förmedlingstjänster avseende militär utrustning – Förbud att tillhandahålla dylika tjänster – Utebliven underrättelse till de behöriga nationella myndigheterna – Administrativ förseelse – Böter – Belopp som erhållits som vederlag för en förbjuden transaktion förverkas per automatik”
Gemensam utrikes- och säkerhetspolitik – Restriktiva åtgärder som vidtagits med hänsyn till situationen i Ukraina – Förbud mot att tillhandahålla förmedlingstjänster avseende militär utrustning – Domstolsprövning av lagenligheten – Räckvidd – Bestämmelse med allmän giltighet som inte avser en restriktiv åtgärd riktad mot en enskild
(Artikel 275 FEUF; rådets beslut 2014/512/Gusp, i dess lydelse enligt beslut 2014/659/Gusp, artikel 2.2a; rådets förordning nr 833/2014)
(se punkterna 37 och 39)
Frågor som har hänskjutits för förhandsavgörande – Domstolens behörighet – Tolkning av bestämmelser med allmän giltighet som föreskriver att de ekonomiska och finansiella förbindelserna med ett eller flera tredjeländer helt eller delvis ska avbrytas eller begränsas – Räckvidd – Bestämmelser som krävs för att ge verkan åt nämnda beslut – Rådet har inte antagit genomförandebestämmelser – Bestämmelser som utgör grund för en nationell sanktionsåtgärd gentemot tredje man – Omfattas
(Artiklarna 2, 19, 21, 24 och 40 FEU; artiklarna 215 FEUF och 267 FEUF, rådets beslut 2014/512/Gusp, i dess lydelse enligt beslut 2014/659/Gusp, artikel 2.2 a)
(se punkterna 44–53, 56, 57, 60 och 61)
Gemensam utrikes- och säkerhetspolitik – Restriktiva åtgärder som vidtagits med hänsyn till situationen i Ukraina – Tillämpningsområde – Förbud mot att tillhandahålla förmedlingstjänster avseende militär utrustning – Omfattas – Utrustning som aldrig har importerats till en medlemsstat – Saknar betydelse
(Rådets direktiv 2014/512/Gusp, i dess lydelse enligt besut 2014/659/Gusp, artikel 2.2 a)
(se punkterna 64, 65 och 71 samt punkt 1 i domslutet)
Grundläggande rättigheter – Stadgan om de grundläggande rättigheterna – Rätt till egendom – Räckvidd
(Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 17.1 och 52.3)
(se punkterna 82–84)
Gemensam utrikes- och säkerhetspolitik – Restriktiva åtgärder som vidtagits med hänsyn till situationen i Ukraina – Förbud mot att tillhandahålla förmedlingstjänster avseende militär utrustning – Åsidosättande av förbudet – Utebliven underrättelse om tillhandahållandet till de behöriga nationella myndigheterna – Automatiskt förverkande av de totala intäkterna från nämnda transaktion – Tillåtet – Villkor
(Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 17.1 och 52.1; rådets gemensamma ståndpunkt 2008/944/Gusp, artikel 12; rådets beslut 2014/512/Gusp, i dess lydelse enligt beslut 2014/659/Gusp, artikel 2.2 a)
(se punkterna 87–95, 101 och 107 samt punkt 2 i domslutet)
Resumé
Tribunalul București (Appelationsdomstolen i Bukarest, Rumänien) har framställt en begäran om förhandsavgörande till EU-domstolen. Med anledning av denna begäran preciserar domstolen räckvidden av begränsningarna av sin behörighet på området för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (Gusp) (
1
). Domstolen har även uttalat sig om tillämpningsområdet för förbudet mot att tillhandahålla förmedlingstjänster avseende militär utrustning enligt artikel 2.2 a i beslut 2014/512/Gusp (
2
) om restriktiva åtgärder som antagits av Europeiska unionens råd med hänsyn till Rysslands åtgärder som destabiliserar situationen i Ukraina.
Bolaget Neves 77 Solutions SRL (nedan kallat Neves) är huvudsakligen verksam inom förmedling i samband med försäljning av produkter inom flygindustrin.
År 2019 ingick Neves ett avtal med det ukrainska bolaget SFTE Spetstechnoexport (nedan kallat SFTE) om överföring av äganderätten till 32 radioinstrument som skulle levereras till Förenade Arabemiraten. Efter att ha köpt dessa radioinstrument från ett portugisiskt bolag, varav 20 hade tillverkats i Ryssland och exporterats till Förenade Arabemiraten, överlämnade Neves dem på SFTE:s begäran till ett indiskt bolag.
Den rumänska skattemyndigheten ansåg bland annat att denna förmedlingstransaktion stred mot artikel 2.2 a i beslut 2014/512 och upprättade år 2020 en rapport om en administrativ förseelse, varigenom Neves ådömdes böter och belopp som bolaget erhållit som vederlag för tillhandahållna förmedlingstjänster förverkades.
Neves väckte talan om ogiltigförklaring av rapporten vid Judecătoria Sectorului 1 București (Förstainstansdomstolen för distrikt 1 i Bukarest, Rumänien), som ogillade talan. Neves överklagade denna dom till Appellationsdomstolen i Bukarest, som är den hänskjutande domstolen.
Domstolens bedömning
Vad gäller domstolens behörighet att tolka artikel 2.2 a i beslut 2014/512 konstaterar domstolen inledningsvis att denna bestämmelse utgör en restriktiv åtgärd med allmän räckvidd som utgör grund för en nationell sanktionsåtgärd. Även om domstolens behörighet inte på något sätt är begränsad när det gäller en förordning som antagits med stöd av artikel 215 FEUF och som ger verkan åt unionens ställningstagande inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, hade förbudet mot att tillhandahålla förmedlingstjänster i artikel 2.2 a inte genomförts i en förordning vid tidpunkten för omständigheterna i det nationella målet.
För det första ankommer det emellertid, inom ramen för kontrollen av att artikel 40 första stycket FEU (
3
) iakttas, på domstolen att särskilt se till att rådet, när det gäller genomförandet av artikel 215 FEUF, inte kan kringgå domstolens behörighet när det gäller en förordning enligt den artikeln. Det framgår av den klara ordalydelsen i artikel 215.1 FEUF att det ankommer på rådet att vidta sådana åtgärder som krävs för att genomföra ett beslut på området för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken som ger uttryck för unionens ställningstagande att de ekonomiska och finansiella förbindelserna med ett tredjeland ska avbrytas eller begränsas. I det fall som omfattas av punkt 1 i artikel 215 FEUF har rådets således normbunden behörighet.
För det andra måste den möjlighet att begära förhandsavgörande från EU-domstolen som föreskrivs i fördragen avseende en förordning som antagits med stöd av artikel 215.1 FEUF följaktligen gälla varje bestämmelse som rådet var skyldigt att införa i en sådan förordning och som utgör grund för en nationell sanktionsåtgärd gentemot tredje man. Denna tolkning gör det möjligt att säkerställa inte bara att de nationella domstolarna tillämpar unionsrätten enhetligt, utan även att säkerställa konsekvensen i det system för domstolsskydd som föreskrivs i unionsrätten. Förfarandet för förhandsavgörande (
4
) utgör nämligen själva kärnan i unionens domstolssystem och bidrar väsentligt till att bevara rättsstaten, vilket utgör ett värde som ligger till grund för unionen (
5
).
Domstolen är således behörig att tolka en restriktiv åtgärd med allmän räckvidd för det fall det hade ålegat rådet att genomföra denna åtgärd i en förordning enligt artikel 215 FEUF, när åtgärden lagts till grund för en nationell sanktionsåtgärd. I förevarande fall syftar förbudet mot att tillhandahålla förmedlingstjänster till att begränsa möjligheten för ekonomiska aktörer att utföra vissa transaktioner som omfattas av EUF-fördragets tillämpningsområde (
6
). Beslutet kan endast genomföras på unionsnivå om det följs av antagandet av en sådan förordning och omfattas av de åtgärder som krävs för att ge verkan åt beslut 2014/512 på unionsnivå, vilka det ankom på rådet att genomföra genom förordning nr 833/2014.
Domstolen är följaktligen behörig att pröva tolkningsfrågorna.
I sak finner domstolen för det första att förbudet mot att tillhandahålla förmedlingstjänster i artikel 2.2 a i beslut 2014/512 är tillämpligt även när den militära utrustning som förmedlingen avser aldrig har importerats till en medlemsstat.
För det andra understryker domstolen att artikel 2.2 a i beslut 2014/17, jämförd med rätten till egendom enligt artikel 17 i stadgan samt rättssäkerhetsprincipen och den straffrättsliga legalitetsprincipen, inte utgör hinder mot en nationell åtgärd som innebär att de totala intäkterna från sådana förmedlingstjänster som avses i denna artikel 2.2 a förverkas per automatik, för det fall att de behöriga nationella myndigheterna konstaterar att det har skett ett åsidosättande av förbudet mot att tillhandahålla dylika tjänster och av skyldigheten att underrätta myndigheterna härom.
När det gäller rätten till egendom erinrar domstolen inledningsvis om praxis från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (nedan kallad Europadomstolen), enligt vilken förverkandeåtgärder avseende vinsten av ett brott eller olaglig verksamhet, samt medel som nyttjats för att begå ett brott och som inte tillhör tredje man i god tro, i allmänhet omfattas av regleringen av nyttjandet av egendom även när de i sig innebär att en person berövas sin egendom (
7
).
I förevarande fall förefaller den begränsning av utövandet av rätten till egendom som följer av en dylik förverkandeåtgärd således vara förenlig med proportionalitetsprincipen och således också förenlig med de villkor som föreskrivs i artikel 52.1 i stadgan, vilket det likväl ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera. Denna begränsning är nämligen föreskriven i lag (
8
) och förenlig med det väsentliga innehållet i rätten till egendom, eftersom den omfattas av regleringen av nyttjandet av egendom, i den mening som avses i artikel 17.1 tredje meningen i stadgan och inte utgör ett egendomsberövande i den mening som avses i stadgans artikel 17.1 andra meningen. Åtgärden svarar dessutom mot mål av allmänt samhällsintresse som erkänns av unionen.
Vad gäller proportionalitetsprincipen framstår det således som nödvändigt att förverka det totala vederlaget för de förbjudna förmedlingstjänsterna för att faktiskt och effektivt avskräcka ekonomiska aktörer från att bryta mot förbudet mot att tillhandahålla förmedlingstjänster avseende militär utrustning. På samma sätt är en förverkandeåtgärd som vidtas automatiskt nödvändig för att säkerställa att sanktionen får full verkan. När en förverkandepåföljd utdöms oberoende av en fällande brottmålsdom, är det emellertid enligt Europadomstolens praxis viktigt att förfarandet i sin helhet ger den berörda personen möjlighet att försvara sig både inför de nationella myndigheter som har utdömt denna påföljd och inför de domstolar som prövar ett eventuellt överklagande av myndigheternas beslut, så att de kan göra en helhetsbedömning av de olika intressen som gör sig gällande (
9
).
(
1
)	Dessa begränsningar finns i artikel 24.1 FEU och artikel 275.1 FEUF.
(
2
)	Rådets beslut 2014/145/Gusp av den 31 juli 2014 om restriktiva åtgärder med hänsyn till Rysslands åtgärder som destabiliserar situationen i Ukraina (EUT L 229, 2014, s. 13), i ändrad lydelse enligt rådets beslut (Gusp) 2023/1767 av den 8 september 2014 (EUT L 271, 2023, s. 54).
(
3
)	Enligt artikel 40 första stycket FEU ska genomförandet av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken inte påverka tillämpningen av de förfaranden för eller respektive omfattning av institutionernas befogenheter som anges i fördragen för utövandet av de unionsbefogenheter som avses i artiklarna 3–6 i EUF-föredraget.
(
4
)	Förfarandet för förhandsavgörande föreskrivs i artikel 19.3 b FEU och artikel 267 FEUF.
(
5
)	Se artikel 2 FEU samt artikel 21 FEU till vilken det hänvisas i artikel 23 FEU beträffande den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.
(
6
)	Enligt artiklarna 114 och 207 FEUF omfattas handel med vapen, militär utrustning och tjänster som avses i artikel 2.2 a i beslut 2014/512 av detta tillämpningsområde.
(
7
)	Se, bland annat, Europadomstolen, 24 oktober 1986, Agosi mot Förenade kungariket, CE:ECHR:1986:1024JUD 000911880, § 51. Europadomstolen, 12 maj 2015, Gogitidze m.fl. mot Georgien, CE:ECHR:2015:0512JUD 003686205, § 94, och Europadomstolen, 15 oktober 2020, Karapetyan mot Georgien, CE:ECHR:2020:1015JUD 006123312, § 32.
(
8
)	Denna åtgärd grundar sig på Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 202/2008 privind punerea în aplicare a sancțiunilor internaționale (regeringens undantagsförordning nr 202/2008 om internationella sanktioner) av den 4 december 2008 (Monitorul Oficial al României, del I, nr 825 av den 8 december 2008) och på den nationella förteckning över militär teknik och krigsmateriel som avses i artikel 12 i gemensam ståndpunkt 2008/944 och som, med avseende på Rumänien, upprättats genom förordningarna nr 156/2018 och nr 901/2019.
(
9
)	Se, exempelvis, Europadomstolens dom av den 15 oktober 2020 i målet Karapetyan mot Georgien, CE:ECHR:2020:1015JUD006123312, § 35.