62013CC0021_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Med förevarande begäran om förhandsavgörande har Finanzgericht Hamburg (Tyskland) frågat domstolen om rådets förordning (EG) nr 499/2009 av den 11 juni 2009 om utvidgning av den slutgiltiga antidumpningstull som infördes genom förordning (EG) nr 1174/2005 på import av gaffelvagnar och väsentliga delar till dessa från Folkrepubliken Kina till att omfatta samma produkt som avsänts från Konungariket Thailand, oavsett om produktens deklarerade ursprung är Konungariket Thailand eller inte(2), är giltig. Bakgrunden är en utredning om kringgående av antidumpningstull enligt artikel 13 i rådets förordning (EG) nr 384/96 av den 22 december 1995 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen(3), i dess ändrade lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 461/2004 av den 8 mars 2004(4) .
2. Begäran om förhandsavgörande har framställts i ett mål avseende en tvist mellan Simon, Evers & Co. GmbH(5) och Hauptzollamt Hamburg-Hafen (huvudtullkontoret i Hamburg)(6) om tullkontorets beslut att SECO ska betala antidumpningstull.
3. Målet ger domstolen tillfälle att precisera vilka krav som ska ställas på beskrivning och bevisföring när det gäller kringgående av en antidumpningstull, i synnerhet för det fall att unionens institutioner ställs inför att berörda parter vägrar att samarbeta.
4. I förevarande förslag till avgörande kommer jag att peka på att det visserligen ankommer på unionens institutioner att när de beslutar att utvidga antidumpningstullar fastställa att alla rekvisit för kringgående av tullarna är uppfyllda, men att unionens institutioner, om de berörda parterna vägrar att samarbeta, har rätt att grunda sitt beslut enbart på tillgängliga uppgifter och utifrån dessa uppgifter fastställa presumtioner med en rimlig grad av sannolikhet.
5. Vidare kommer jag att redogöra för att EU-domstolens kontroll av rådets beslut, om berörda parter vägrar att samarbeta, ska begränsas till en kontroll av att bedömningen inte är uppenbart oriktig vad beträffar urval och användning av tillgängliga uppgifter liksom vad beträffar fastställandet av en logisk och sannolik koppling mellan de omständigheter som härletts till dessa uppgifter och presumtioner.
6. Jag kommer att anföra att rådet, efter att ha konstaterat att importen av gaffelvagnar från Thailand hade ökat exponentiellt efter införandet av en antidumpningstull på likadana produkter från Kina, inte gjorde någon uppenbart oriktig bedömning när det konstaterade att handelsmönstret mellan berörda tredje länder och Europeiska unionen hade förändrats i enlighet med artikel 13.1 i grundförordningen. En samtidig ökning av importen från Kina kunde visserligen noteras, men den var inte av sådan art att rådets bedömning kunde ifrågasättas, inte minst med hänsyn till att denna ökning inte stod i proportion till den ökade importen från Thailand.
7. Jag kommer även att hävda att det faktum att förändringen i handelsmönstret sammanfaller i tid med införandet av antidumpningstullen samt att det saknas bevis på verksamhet som kan anses utgöra tillverkning av produkten i tredje landet i fråga ger rimliga skäl att anta att det sannolikt rör sig om sådant bruk, sådana processer eller sådan bearbetning för vilka ingen annan tillräcklig grund eller ekonomisk motivering finns än införandet av antidumpningstullen.
8. Min slutsats kommer att bli att granskningen av den omtvistade förordningen, i ljuset av skälen till beslutet att begära ett förhandsavgörande, inte har visat att det finns några omständigheter som kan inverka på dess giltighet.
I – Tillämpliga bestämmelser
A – Grundförordningen mot kringgående av åtgärder
9. Gemenskapens första åtgärd i syfte att motverka kringgående av åtgärder var förordning (EEG) nr 1761/87(7) . I syfte att förhindra att export av färdiga produkter ersattes med export av lösa delar som sedan slutmonterades i så kallade ”skruvmejselfabriker” på en medlemsstats territorium, infördes i och med artikel 1 i förordning 1761/87 punkten 10 i artikel 13 i förordning (EEG) nr 2176/84(8) . Här föreskrevs att en slutgiltig antidumpningstull under vissa förutsättningar skulle införas på produkter som släpptes ut på Europeiska gemenskapens marknad efter att ha slutmonterats eller tillverkats i gemenskapen. En identisk bestämmelse togs med i förordning (EEG) nr 2423/88(9), som ersatte förordning nr 2176/84.
10. Frågan om kringgående av åtgärder togs sedan upp till diskussion i förhandlingarna inför avtalet om tillämpning av artikel VI i det allmänna tull- och handelsavtalet 1994 (WTO-GATT)(10) men ingen överenskommelse nåddes(11) . 1994 års antidumpningskodex innehåller därför ingen bestämmelse i detta hänseende(12) .
11. Gemenskapen beslutade därför ensidigt att anta nya bestämmelser. Dessa skiljer sig från de föregående dels genom att de utvidgats till att omfatta andra former av kringgående än den klassiska hopsättningen, dels genom att bestämmelserna, när det gäller hopsättning, åsyftar såväl den som utförs i tredje länder som den som görs i en medlemsstat.
12. Bestämmelserna om kringgående av åtgärder infördes i artikel 13 i grundförordningen, med följande lydelse:
”1. Om gällande åtgärder kringgås får de antidumpningstullar som införts i enlighet med denna förordning utvidgas till att omfatta import av den likadana produkten [från det land som omfattas av åtgärder eller import av delar av denna produkt] från tredjeländer .... Kringgående skall definieras som en förändring i handelsmönstret mellan tredjeland och gemenskapen, eller mellan enskilda företag i det land som omfattas av åtgärder och gemenskapen, som härrör från sådant bruk, sådana processer eller sådan bearbetning för vilka ingen annan tillräcklig grund eller ekonomisk motivering finns än införandet av antidumpningstullen, om det finns bevisning för skada eller för att verkningarna av denna tull undergrävs i fråga om priser på eller kvantiteter av den likadana produkten och om det finns bevisning för dumpning i förhållande till de normalvärden som tidigare, i förekommande fall i enlighet med bestämmelserna i artikel 2, fastställts för den likadana produkten.
...
2. En hopsättningsverksamhet i gemenskapen eller i ett tredje land skall anses utgöra kringgående av de gällande åtgärderna om
a) verksamheten påbörjades eller väsentligt utvidgades efter det att antidumpningsundersökningen inleddes eller omedelbart dessförinnan och de berörda delarna kommer från det land som omfattas av åtgärderna,
...
och
c) tullens positiva verkningar undergrävs i fråga om priser eller kvantiteter av den hopsatta likadana produkten och det finns bevis för dumpning i förhållande till tidigare fastställda normalvärden för den likadana produkten eller liknande produkter.
3. Undersökningar i enlighet med denna artikel skall, på kommissionens initiativ eller på begäran av en medlemsstat eller en berörd part, inledas på grundval av tillräcklig bevisning avseende de faktorer som anges i punkt 1. Undersökningarna skall efter samråd med rådgivande kommittén inledas genom en förordning från kommissionen, genom vilken tullmyndigheterna även får instrueras att antingen registrera importen i enlighet med artikel 14.5 eller kräva säkerheter. Undersökningarna skall utföras av kommissionen med eventuellt bistånd av tullmyndigheterna och skall slutföras inom nio månader. Om det av de slutgiltigt fastställda omständigheterna framgår att en utvidgning av åtgärderna är berättigad, skall rådet på förslag av kommissionen fatta beslut om detta efter samråd med rådgivande kommittén. …
...”
13. I artikel 14 i grundförordningen, med rubriken Allmänna bestämmelser, föreskrevs följande i punkt 6:
”Medlemsstaterna ska varje månad till kommissionen lämna uppgifter om handeln med sådana importerade produkter som omfattas av undersökning och åtgärder samt de tullbelopp som tagits ut i enlighet med denna förordning.”
14. I artikel 18 i grundförordningen, med rubriken ”Bristande samarbete”, föreskrevs följande:
”1. I sådana fall där någon berörd part vägrar att ge tillgång till eller på något annat sätt inte lämnar nödvändiga uppgifter inom den föreskrivna tidsfristen enligt denna förordning eller väsentligen hindrar undersökningen kan preliminära eller slutgiltiga, positiva eller negativa avgöranden fattas på grundval av tillgängliga uppgifter. Om det framkommer att någon berörd part har lämnat oriktiga eller vilseledande uppgifter ska dessa lämnas utan beaktande och tillgängliga uppgifter kan användas. Berörda parter bör göras uppmärksamma på följderna av bristande samarbete.
...
5. Om fastställanden, inbegripet de som rör normalvärdet, grundas på bestämmelserna i punkt 1 och de uppgifter som lämnas i klagomålet, skall uppgifterna om det är praktiskt möjligt och med beaktande av tidsfristerna för undersökningen, kontrolleras genom hänvisning till uppgifter från andra oberoende källor som kan finnas tillgängliga ...
6. Om någon berörd part inte samarbetar eller endast delvis samarbetar så att relevanta uppgifter därigenom undanhålls, kan resultatet utfalla mindre gynnsamt för parten än om denne hade samarbetat.”
B – Antidumpningsbestämmelser för import av gaffelvagnar från Kina
15. Till följd av ett klagomål från några tillverkare i gemenskapen och en preliminär undersökning som omfattade perioden från den 1 april 2003 till den 31 mars 2004 tillkännagav kommissionen den 29 april 2004 att ett antidumpningsförfarande skulle inledas beträffande import av gaffelvagnar och väsentliga delar till dessa från Folkrepubliken Kina(13) .
16. Förfarandet ledde till att kommissionen den 27 januari 2005 antog förordning (EG) nr 128/2005 om införande av en preliminär antidumpningstull på import av gaffelvagnar och väsentliga delar till sådana från Folkrepubliken Kina(14) .
17. Rådet antog därefter förordning (EG) nr 1174/2005(15), i vilken en slutgiltig antidumpningstull fastställdes på import av gaffelvagnar och väsentliga delar, dvs. chassin och hydraulik till gaffelvagnar som omfattas av KN-nummer ex 84279000 och ex 84312000 (TARIC-nummer 8427900010 och 8431200010) och har sitt ursprung i Kina(16) .
18. Rådet antog sedan den 17 juli 2008 förordning (EG) nr 684/2008 om tydliggörande av tillämpningsområdet för de antidumpningsåtgärder som infördes genom förordning (EG) nr 1174/2005(17) .
C – Utvidgning av bestämmelserna till att omfatta gaffelvagnar som avsänts från Thailand
19. På grundval av bevis som enligt kommissionens första bedömning visade att antidumpningsåtgärderna på import av gaffelvagnar från Kina kringgicks genom att produkten i fråga sattes ihop i Thailand, antog kommissionen förordning (EG) nr 923/2008(18) .
20. Efter en undersökning av detta eventuella kringgående av åtgärder, vilken avsåg perioden från den 1 september 2007 till den 31 augusti 2008, föreslog kommissionen att rådet skulle anta den omtvistade förordningen, vilken innebar en utvidgning av den slutgiltiga antidumpningstull som inrättades i och med förordning (EG) nr 1174/2005 till att omfatta import av gaffelvagnar och väsentliga delar till dessa som avsänts från Thailand, oavsett om produktens deklarerade ursprung är Thailand eller inte.
21. Beträffande händelseförloppet och undersökningen anges följande i skäl 6 till 9 i den omtvistade förordningen:
”6. Kommissionen underrättade officiellt myndigheterna i Kina och Thailand, tillverkarna/exportörerna i Kina och Thailand, de importörer i gemenskapen som den visste var berörda och gemenskapsindustrin om att undersökningen hade inletts. Frågeformulär sändes till de kända tillverkarna/exportörerna i Kina och Thailand samt till de importörer i gemenskapen som kommissionen kände till från den ursprungliga undersökningen och till de parter som hade gett sig till känna inom de tidsfrister som fastställts i artikel 3 i förordningen om inledande [nr 923/2008]. De berörda parterna gavs tillfälle att inom den tidsfrist som anges i [den] förordningen … skriftligen lämna synpunkter och begära att bli hörda. Samtliga parter underrättades om att bristande samarbete kan medföra att artikel 18 i grundförordningen tillämpas och att avgöranden träffas på grundval av tillgängliga uppgifter.
7. Kommissionen mottog varken några svar på frågeformuläret från exportörerna/tillverkarna i Thailand eller några synpunkter från de thailändska myndigheterna. Endast en thailändsk exportör/tillverkare av [gaffelvagnar och väsentliga delar till dessa] som, enligt kommissionens uppgifter då undersökningen inleddes, exporterade [gaffelvagnar och väsentliga delar till dessa] till gemenskapen mellan 2005 och undersökningsperioden (enligt definitionen i skäl 10) och hade monteringsverksamhet i Thailand, angav att företaget sedan april 2008 inte längre existerade.
8. En kinesisk exporterande tillverkare besvarade frågeformuläret och redogjorde för sin exportförsäljning till gemenskapen och en mycket begränsad export av den berörda produkten till Thailand. Inga synpunkter mottogs från de kinesiska myndigheterna.
9. Nio gemenskapsimportörer besvarade frågeformuläret och redovisade sin import från Kina och Thailand. Av deras svar kan man generellt dra slutsatsen att importen från Thailand ökade och att importen från [Folkrepubliken] Kina plötsligt minskade 2006, året efter att de slutgiltiga antidumpningstullarna trätt i kraft. Åren därefter ökade importen från [Folkrepubliken] Kina igen, medan importen från Thailand minskade något men låg kvar långt över 2005 års nivåer.”
22. Vad beträffar förändringen i handelsmönstret mellan tredje land och gemenskapen, har skäl 16 till 20 följande lydelse:
”16. Eftersom inga thailändska företag samarbetade i undersökningen fastställdes volym och värde för exporten till gemenskapen av den berörda produkten från Thailand på grundval av tillgängliga uppgifter, dvs. i detta fall statistiska uppgifter som insamlats hos medlemsstaterna, och sammanställts av kommissionen i enlighet med artikel 14.6 i grundförordningen, och uppgifter från Eurostat. Vid undersökningen konstaterades att den export från Thailand som importörerna i gemenskapen redovisade i sina svar endast utgjorde en mycket liten del (mindre än 5 procent) av Thailands totala export av gaffelvagnar och väsentliga delar till dessa under undersökningsperioden. Därför ansågs den statistik som kommissionen förfogar över ge en korrektare bild av volymen och värdet på exporten från Thailand än de begränsade uppgifter som importörerna från gemenskapen tillhandahöll.
17. Efter att antidumpningsåtgärderna införts ökade importen av gaffelvagnar [och väsentliga delar till dessa] från Thailand från 7 458 gaffelvagnar 2005 till 64 706 under 2007, för att sedan minska till 42 056 gaffelvagnar under undersökningsperioden.
18. Gemenskapens import av gaffelvagnar [och väsentliga delar till dessa] från Kina ökade från 240 639 under 2005 till 538 271 under 2007 respektive 584 786 under undersökningsperioden. Enligt uppgift berodde denna ökning främst på att den enda kinesiska exporterande tillverkare som har den lägsta antidumpningstullen ökade sin export. Just den partens export utgör den klart största andelen av gemenskapens ökade import av gaffelvagnar och väsentliga delar till dessa från [Folkrepubliken] Kina mellan 2005 och undersökningsperiodens slut.
19. Med detta i åtanke kan man dra slutsatsen att det skedde en förändring i handeln mellan gemenskapen, [Folkrepubliken] Kina och Thailand. Importen från [Folkrepubliken] Kina fortsatte att öka, men det beror på att en av de kinesiska exporterande tillverkarna som samarbetade i den ursprungliga undersökningen och fick den lägsta antidumpningstullen, ökade sin export. Däremot ökade importen från Thailand med 868 procent från 2005 till 2007, och den stabiliserades under undersökningsperioden med en ökning på 564 procent jämfört med 2005.
20. Sammanfattningsvis framgår alltså att även om exporten från [Folkrepubliken] Kina fortsätter, har det skett en väsentlig ökning av exporten från Thailand. Att exporten från [Folkrepubliken] Kina fortsatte, eller fortsatte att öka i omfattning, om än betydligt mindre mellan 2007 och undersökningsperioden än vad som konstaterats under den ursprungliga undersökningen, kan förklaras av att den övervägande delen av exporten kom från det kinesiska företaget med den lägsta antidumpningstullen. Situationen i fråga om Thailand, däremot, kan endast förklaras som ett försök att kringgå åtgärderna.”
II – Målet i den nationella domstolen och begäran om förhandsavgörande
23. Den 6 oktober 2008 importerade SECO gaffelvagnar från Thailand.
24. Importen av dessa produkter omfattades av en antidumpningstull enligt den omtvistade förordningen. Hauptzollamt beslutade med hänsyn därtill, i ett yttrande av den 12 augusti 2009, att ålägga SECO att betala 9 666,90 euro i antidumpningstull.
25. Hauptzollamt avvisade i ett beslut av den 21 februari 2011 ett överklagande av detta yttrande. SECO överklagade därefter detta beslut till den hänskjutande domstolen.
26. Den hänskjutande domstolen har uttryckt tvivel om huruvida rekvisiten i artikel 13.1 i grundförordningen beträffande fastställandet av ett kringgående av antidumpningstullar är uppfyllda i detta fall.
27. Finanzgericht Hamburg anser i synnerhet att det saknas förklaringar till hur importen från Thailand utvecklades, vilken först ökade avsevärt under 2007 för att sedan minska påtagligt under undersökningsperioden. Finanzgericht Hamburg har påpekat att när handelsmönstret mellan tredje länder och EU förändras på grund av att antidumpningsåtgärder kringgås, ökar i allmänhet exporten från det tredje land som används för kringgåendet kontinuerligt eller förblir konstant efter att inledningsvis ha ökat avsevärt.
28. Den hänskjutande domstolen har även ifrågasatt om förändringen i handelsmönstret mellan tredje länder och EU kan förklaras med införandet av antidumpningstullar på gaffelvagnar från Kina, i och med att även importen från Kina ökade avsevärt under referensperioden. Under perioden från 2005 till 2007 ökade nämligen den kinesiska exporten kraftigt, samtidigt som exporten från Thailand, som endast utgjorde 7,19 procent av antalet gaffelvagnar som producerades i Kina för export, under den föregående undersökningsperioden minskade med ungefär 35 procent. Under samma period fortsatte exporten från Kina att öka.
29. Finanzgericht Hamburg har inte funnit att det med säkerhet framgår från vilket bruk, vilka processer eller vilken bearbetning förändringen i handelsmönstret mellan tredje länderna och unionen härrör och har konstaterat att skälen i den omtvistade förordningen inte innehåller några närmare uppgifter i detta hänseende.
30. Finanzgericht Hamburg beslutade under dessa omständigheter att vilandeförklara målet och att ställa följande tolkningsfråga till domstolen:
”Är [den omtvistade förordningen] ogiltig på grund av att kommissionen underlät att beakta rekvisiten i artikel 13 i [grundförordningen] för fastställande av att antidumpningsåtgärder har kringgåtts och antog att ett kringgående förelåg redan med anledning av att motsvarande export från Thailand hade ökat väsentligen efter åtgärdernas införande, trots att kommissionen, med hänvisning till bristande samarbete från thailändska exportörer, inte hade gjort ytterligare konkreta fastställelser?”
III – Min bedömning
31. Den hänskjutande domstolen frågar i sak om den omtvistade förordningen är ogiltig på grund av att den inte i tillräcklig grad visar på ett kringgående av åtgärder, i den mening som avses i artikel 13.1 i grundförordningen. Det saknas däri en beskrivning av hur handelsmönstret mellan berörda tredje länder och Europeiska unionen hade förändrats, och av de bruk, processer eller bearbetning för vilka det inte finns annan tillräcklig grund eller ekonomisk motivering än införandet av antidumpningstullar på gaffelvagnar från Kina.
A – Huruvida invändningen om den omtvistade förordningens rättsstridighet kan prövas i sak
32. Innan jag går in på den omtvistade förordningens giltighet, anser jag att det finns skäl att undersöka om SECO hade rätt att resa invändning om rättsstridighet vid den nationella domstolen.
33. Det framgår nämligen av den rättspraxis som inleddes med domen i målet TWD Textilwerke Deggendorf(19) att en fysisk eller juridisk person inte får ifrågasätta lagenligheten av en unionsrättsakt om personen i fråga hade kunnat väcka en direkt talan om ogiltigförklaring och har underlåtit att göra detta inom föreskriven tidsfrist(20) . En förutsättning för detta är emellertid att det inte råder några tvivel om att talan om ogiltigförklaring hade kunnat väckas(21) .
34. Det framgår även av fast rättspraxis att förordningar om inrättande av antidumpningstullar, vilka visserligen till sin art och sin räckvidd är av normativ karaktär, i och med att de tillämpas generellt på berörda ekonomiska aktörer, ändå direkt och individuellt kan beröra vissa ekonomiska aktörer och, bland andra, importföretag som är associerade med exportföretag i tredje land vilkas återförsäljningspriser för produkterna i fråga har beaktats vid fastställandet av exportpriserna.(22)
35. Uppgifterna i målet ger emellertid inget stöd för att SECO, i unionen etablerad importör, ska betraktas som direkt och individuellt berört av den omtvistade förordningen och därmed otvivelaktigen skulle ha haft rätt att väcka direkt talan om ogiltigförklaring av nämnda rättsakt.
36. SECO, som endast berörs av den omtvistade förordningen genom att ”objektivt sett, omfattas av tillämpningsområdet”(23) för förordningens bestämmelser, eftersom företaget är en ekonomisk aktör på området i fråga, har därmed rätt att resa invändning om rättsaktens rättsstridighet vid nationell domstol, vilken därefter kan hänskjuta frågan till domstolen med en begäran om förhandsavgörande.
B – Prövning i sak
1. Parternas yttranden
37. SECO har yrkat på att domstolen ska svara jakande på frågan. Som grund för detta har SECO anfört flera skäl som kortfattat kan sammanfattas enligt följande:
38. En förändring i handelsmönstret enligt artikel 13.1 i grundförordningen skulle innebära en minskning av importen från det tredje land som berörs av en antidumpningstull och en motsvarande ökning av importen från det land som utnyttjas för kringgåendet, den förstnämnda importen skulle alltså ersättas av den sistnämnda(24) . I det aktuella fallet är det uppenbart att importen av gaffelvagnar från Kina inte har ersatts med motsvarande import från Thailand, eftersom den förstnämnda importen fördubblades mellan den första undersökningsperioden och den period som undersökningen om kringgående av åtgärder avsåg.
39. En antidumpningstull får utvidgas om åtgärder kringgås enligt artikel 13.1 i grundförordningen och, för det fall att hopsättningsverksamhet har konstaterats, om rekvisiten i artikel 13.2 i grundförordningen är uppfyllda. Den omtvistade förordningen innehåller ingen detaljerad beskrivning av något kringgående alls, och inte heller, förutsatt att kringgåendet utgörs av hopsättningsverksamhet som påvisats då undersökningen inleds, något fastställande av att de rekvisit som föreskrivs i artikel 13.2 i grundförordningen är uppfyllda.
40. Unionens institutioner har inte heller bevisat att förändringen i handelsmönstret hade tillräcklig grund eller var tillräckligt ekonomiskt motiverad uteslutande av inrättandet av antidumpningstullen.
41. Slutligen har unionens institutioner inte fastställt att tullens korrigerande verkningar har undergrävts i fråga om priser på eller kvantiteter av liknande produkter.
42. De regeringar som har yttrat sig, liksom rådet och kommissionen, bestrider att den omtvistade förordningen skulle vara ogiltig med följande argument:
43. Den grekiska regeringen har anfört att det i artikel 18 i grundförordningen har fastställts en presumtion i syfte att hjälpa unionens institutioner att genomföra undersökningar om kringgående av åtgärder. Bestämmelser innebär att unionens institutioner om berörda parter inte samarbetar får beteckna en förändring i handelsmönstret som uppstår omedelbart efter inrättandet av en antidumpningstull som kringgående av åtgärder, om berörda parter inte bevisar motsatsen.
44. Den portugisiska regeringen anser likaledes att artikel 13 i grundförordning ska tolkas flexibelt om berörda parter inte samarbetar, så att bristande samarbete inte i sig kan bli ett hinder för antagande av åtgärder till skydd för handeln. Med beaktande av den presumtion som i avsaknad av samarbete från berörda parter får göras enligt artikel 18 i grundförordningen och artikel 6 i och bilaga II till 1994 års antidumpningskodex, får det fastställas att åtgärder har kringgåtts om exporten av gaffelvagnar från Thailand till unionen har ökat avsevärt och denna ökning sammanfaller i tiden med ikraftträdandet av antidumpningsåtgärder för samma produkter från Kina. Kommissionens praxis när det gäller tillämpningen av grundförordningen visar för övrigt att de främsta tecknen på kringgående av åtgärder alltid är plötsliga och betydande ökningar i importen av en viss produkt från ett eller flera osedvanliga ursprung och ett sammanträffande i tid mellan denna ökning och införandet av antidumpningsåtgärder(25) .
45. Rådet och kommissionen har framhållit att eftersom inga thailändska tillverkare/exportörer samarbetade i undersökningen fastställdes volymen av och värdet på exporten av den berörda produkten från Thailand till gemenskapen på grundval av de enda tillgängliga uppgifterna, dvs. statistiska uppgifter som insamlats hos medlemsstaterna och sammanställts av kommissionen i enlighet med artikel 14.6 i grundförordningen samt uppgifter från Eurostat.
46. Rådet och kommissionen anser sig ha fastställt, efter att på grundval av tillgängliga uppgifter ha konstaterat en förändring i handelsmönstret, att importen från Thailand började öka efter inrättandet av tullar på import från Kina och förklarar att de inte hade fått några bevis som kunde förklara denna betydande ökning och i synnerhet inga uppgifter som gav anledning att tro att det i Thailand fanns någon verklig tillverkning av gaffelvagnar.
47. Enligt institutionerna är det i enlighet med artikel 13.1 i grundförordningen de berörda parterna som har bevisbördan när det gäller att visa att det finns tillräcklig grund och ekonomisk motivering till en förändring i handelsmönstret. Institutionerna har anfört att domstolen även har bekräftat detta i sin dom i målet Brother International(26) .
48. Rådet och kommissionen har för övrigt anfört att grundförordningen inte ger dem någon behörighet att tvinga de företag som omfattas av en undersökning att medverka i undersökningen eller att lämna upplysningar.
49. Institutionerna har medgivit att i det typiska fallet karakteriseras ett kringgående av åtgärder av att exporten från det land som omfattas av antidumpningsåtgärder minskar samtidigt som exporten från det land som utnyttjas för kringgåendet ökar i motsvarande grad, men institutionerna har anfört att ett sådant exempel inte är något oundgängligt villkor för införande av åtgärder avsedda att motverka ett kringgående. Vare sig artikel 13.1 i grundförordningen eller rättspraxis ger stöd för att en sådan substitution ska styrkas.
50. Kommissionen har preciserat att den hade tillgång till officiell handelsstatistik från den thailändska regeringen som visade att importen av väsentliga delar till gaffelvagnar från Kina till Thailand hade ökat plötsligt under perioden 2005 till 2007. Importen ökade från 77 ton under perioden augusti till december 2004 till 1 271 ton under perioden augusti till december 2007.
51. Kommissionen har även anfört att det till följd av att de berörda företagen inte samarbetade var omöjligt att få mer detaljerade uppgifter om de processer som innebar att väsentliga delar till gaffelvagnar i Thailand omvandlades till färdiga gaffelvagnar.
52. Kommissionen har även hävdat att begreppen bruk, processer och bearbetning i artikel 13.1 i grundförordningen inte utgör ett självständigt kriterium på kringgående av åtgärder, åtminstone inte vid bristande samarbete, och att det var de thailändska exportörernas sak att visa att den plötsliga ökningen av importen av väsentliga delar från Kina och den parallella, dramatiska ökningen av exporten av gaffelvagnar till unionen kan förklaras av en annan tillräcklig grund eller ekonomisk motivering än införandet av antidumpningstullen. Denna princip om bevisbördan bekräftas i domen i ovan nämnda mål Brother International(27), även om kommissionen har understrukit att domen inte rör giltigheten hos en förordning om utvidgning av antidumpningstullar.
2. Min bedömning
a) Omfattning av giltighetsbedömningen
53. Det framgår av beslutet om hänskjutande att Finanzgericht Hamburg med sin fråga enbart ansett det nödvändigt att uppmana domstolen att pröva giltigheten hos den omtvistade förordningen med avseende på två av de fyra förutsättningarna för kringgående enligt artikel 13.1 i grundförordningen, nämligen dels förändringen i handelsmönstret mellan tredje länder och unionen, dels huruvida det förekommit bruk, processer eller bearbetningar för vilka ingen annan tillräcklig grund eller ekonomisk motivering finns än införandet av antidumpningstullen. SECO har emellertid uppmanat domstolen att även pröva frågan om huruvida unionens institutioner har fastställt att verkningarna av denna tull hade undergrävts i fråga om priser på eller kvantiteter av likadana produkter.
54. Fast rättspraxis är förankrad i principen om att det uteslutande ankommer på den nationella domstol vid vilken tvisten anhängiggjorts och som har ansvaret för det rättsliga avgörandet att mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i målet bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt som vilka frågor som är relevanta att ställa till domstolen, då prövningen av en unionsrättsakts giltighet inte ska utvidgas till att omfatta andra skäl än dem som angetts av den hänskjutande domstolen, exempelvis sådana som tagits upp av parterna i målet i den nationella domstolen(28) .
55. Om en nationell domstol begränsar skälen till varför den avser att underställa en unionsrättslig bestämmelse en giltighetsprövning, ska alltså domstolens giltighetsprövning inom ramen för en begäran om förhandsavgörande vara begränsad till en prövning av dessa skäl, såvida inte domstolen tar upp en grund ex officio med hänsyn till tvingande rätt.
56. Således ska domstolen inte bedöma huruvida den omtvistade förordningen, såsom SECO har anfört i sitt yttrande, är ogiltig till följd av att artikel 13.1 i grundförordningen och motiveringsskyldigheten har åsidosatts och unionens institutioner inte har lyckats visa att antidumpningstullens verkningar på importen från Kina undergrävdes i fråga om priser på eller kvantiteter av likadana produkter.
b) Den omtvistade förordningens giltighet
i) Allmänt om följderna av de berörda parternas vägran att samarbeta
57. Innan jag mer i detalj går in på grunderna för den hänskjutande domstolens ifrågasättande av den omtvistade förordningens giltighet, finns det anledning att fundera över vilka slutsatser som kan dras av att de berörda parterna inte samarbetade. Den grekiska och den portugisiska regeringen samt rådet och kommissionen har med detta som grund anfört att de uppgifter som fanns tillgängliga kunde användas och att kriterierna för fastställande av ett kringgående av åtgärder enligt artikel 13.1 i grundförordningen i ett sådant fall ska tolkas mer flexibelt.
58. Grundförordningen innehåller en särskild artikel om bristande samarbete, artikel 18. Artikeln utgör en omsättning i unionsrätt av innehållet i punkt 6.8 i bilaga II till 1994 års antidumpingskodex och ska således i möjligaste mån tolkas mot den bakgrunden(29) .
59. Artikel 18 i grundförordningen omfattar sex punkter som avser fall då tillgängliga uppgifter får användas, i stället för egna uppgifter från en eller flera berörda parter, fall då svar inte har lämnats i datoriserad form, fall då uppgifter har lämnats men inte är fullkomliga i alla avseenden, fall då bevis eller uppgifter inte kan godtas, erforderlig kontroll när fastställanden grundas på tillgängliga uppgifter respektive, slutligen, fall då en berörd part inte samarbetar.
60. Två punkter förtjänar särskild uppmärksamhet.
61. I artikel 18.1 i grundförordningen anges uttryckligen att om någon berörd part vägrar att ge tillgång till eller på något annat sätt inte lämnar nödvändiga uppgifter inom den föreskrivna tiden eller väsentligen hindrar undersökningen kan preliminära eller slutgiltiga, positiva eller negativa avgöranden träffas på grundval av tillgängliga uppgifter.
62. I artikel 18.6 i grundförordningen föreskrivs att om någon berörd part inte samarbetar eller endast delvis samarbetar så att relevanta uppgifter därigenom undanhålls, kan resultatet utfalla mindre gynnsamt för parten än om denne hade samarbetat.
63. Den förstnämnda bestämmelsen är entydig, den sistnämnda ger däremot flera tolkningsmöjligheter. Om dessa båda bestämmelser tillämpas samtidigt när berörda parter vägrar att samarbeta får detta enligt min mening tre följder. För det första kan unionens institutioner använda de uppgifter som finns tillgängliga som grund, för det andra får unionens institutioner möjlighet att utifrån de tillgängliga uppgifterna fastställa presumtioner som vilar på en rimlig grad av sannolikhet. Den tredje följden av en vägran att samarbeta blir att domstolsprövningen inte kan bli lika omfattande.
– Unionsinstitutionernas möjlighet att stödja sig på tillgängliga uppgifter
64. Enligt bestämmelserna om kringgående av åtgärder i artikel 13.3 i grundförordningen ankommer det visserligen på kommissionen att inleda och inom nio månader slutföra en undersökning i syfte att fastställa om uppgifterna i en anmälan faktiskt kan styrkas. Däremot ger grundförordningen inte kommissionen någon undersökningsbehörighet som gör det möjligt för kommissionen att tvinga de tillverkare eller de exportörer som avses i anmälan att medverka i undersökningen eller att lämna upplysningar. Rådet och kommissionen är således beroende av att berörda företag frivilligt samarbetar och lämnar de uppgifter som erfordras inom utsatt tid(30) .
65. Artikel 18.1 i grundförordningen, vilken medger att avgöranden fattas på grundval av tillgängliga uppgifter, är otvivelaktigen ett uttryck för unionslagstiftarens avsikt att förenkla rådets och kommissionens undersökningsarbete då de ställs inför hinder till följd av bristande vilja hos berörda företag.
66. Det ska emellertid framhållas att unionsinstitutionernas rätt att tillgripa tillgängliga uppgifter om ett företag vägrar att samarbeta eller om ett företag tillhandahåller falska eller vilseledande uppgifter uppvägs av en skyldighet enligt artikel 18.5 i grundförordningen att kontrollera dessa uppgifter med hjälp av andra tillgängliga informationskällor.
67. Detta krav på försiktighet när sådana uppgifter används kan härledas till principen om god förvaltning(31) och är synnerligen viktigt då ett bristande samarbete från de berörda företagens sida tycks ge unionens institutioner rätt att konstatera faktiska omständigheter utifrån otillräckliga uppgifter och att med dessa konstateranden fastställa presumtioner om faktiska omständigheter som gör det möjligt att fastställa ett kringgående av åtgärder i den mening som avses i artikel 13.1 i grundförordningen.
– Unionsinstitutionernas möjlighet att utifrån tillgängliga uppgifter göra antaganden med en rimlig grad av sannolikhet
68. Det framgår entydigt av själva lydelsen i artikel 18 i grundförordningen att det inte varit unionslagstiftarens avsikt att i lag fastställa en presumtion för kringgående av åtgärder på grundval av ett bristande samarbete från berörda parters sida och därigenom befria unionens institutioner från alla krav vad avser bevisning.
69. Visserligen är det möjligt att fatta avgöranden, till och med slutgiltiga, på grundval av tillgängliga uppgifter och att behandla parter som inte samarbetar eller som endast samarbetar i begränsad utsträckning mindre gynnsamt än om de hade samarbetat, men enligt min mening är det lika uppenbart att unionens institutioner har rätt att med stöd av ett direkt bevis på omständigheter som de har kunnat fastställa utifrån uppgifter som stått till deras förfogande indirekt bevisa omständigheter som är okända till följd av att parterna inte har samarbetat. Artikel 18 i grundförordningen gör det med andra ord möjligt för unionens institutioner att grunda sig på presumtioner om det finns en logisk och rimlig koppling mellan fastställda omständigheter och omständigheter som fortfarande är okända. Om institutionerna hindrades från att göra sådana presumtioner gällande skulle det skapa ett oöverstigligt hinder för att vidta åtgärder mot kringgående när de företag som berörs av utredningen vägrar samarbeta.
70. Unionsinstitutionernas praxis, att grunda sig på presumtioner om de berörda parterna vägrar att samarbeta, förefaller således ha fullt stöd i bestämmelserna.
71. Denna praxis ska naturligtvis underställas unionsdomstolens prövning, även om denna domstolsprövning har vissa begränsningar.
– Begränsad domstolsprövning av rättsakter som antagits av unionens institutioner
72. Den hänskjutande domstolens begäran om giltighetsbedömning innebär att domstolen ska pröva om den omtvistade förordningen är lagenlig med avseende på de skäl som anges av den hänskjutande domstolen. Detta föranleder en fråga om omfattningen av domstolens prövning av antidumpningsåtgärder som antas av rådet och i synnerhet utvidgningsförordningar.
73. I ett sådant fall som det som är i fråga i målet i den nationella domstolen ska domstolsprövningen begränsas av två skäl.
74. Den första begränsningen är relaterad till sakfrågan.
75. Det framgår av domstolens fasta praxis att unionens institutioner på området för den gemensamma handelspolitiken, och särskilt i fråga om handelspolitiska skyddsåtgärder, har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning med hänsyn till de komplicerade ekonomiska, politiska och juridiska situationer som de ska bedöma. Domstolsprövningen av institutionernas bedömningar ska endast avse en kontroll av att handläggningsreglerna har följts, att de faktiska omständigheter som lagts till grund för det omtvistade valet är materiellt riktiga, att bedömningen av dessa omständigheter inte är uppenbart oriktig och att det inte förekommit maktmissbruk(32) .
76. Domstolen har således ansett att valet mellan olika beräkningsmetoder för dumpningsmarginalen eller antidumpningstullen,(33) bedömningen av en produkts normalvärde eller valet av det referensland som ska ligga till grund för fastställandet av detta värde när varorna härrör från ett land utan marknadsekonomi,(34) bedömningen av den dumpade importens inverkan på unionsindustrin(35) avgörandet av den period som ska beaktas för fastställandet av skadan(36) samt frågan huruvida det ligger i unionens intresse att vidta en åtgärd(37), förutsätter en bedömning av komplicerade ekonomiska situationer.
77. Den andra begränsningen följer av de berörda parternas agerande.
78. Om de berörda parterna vägrat att samarbeta ska enligt min mening unionsdomstolens prövning av ett beslut som har fattats av rådet begränsas till en prövning av att det inte gjorts en uppenbart oriktig bedömning i urvalet och användningen av de tillgängliga uppgifterna samt då presumtioner med en rimlig grad av sannolikhet gjorts.
79. En vägran att samarbeta som ger unionens institutioner rätt att i brist på faktisk säkerhet, som är omöjlig att nå, grunda sig på en hög grad av sannolikhet innebär med andra ord en förflyttning av föremålet för domstolsprövningen, vilken ska avse sannolikheten i unionsinstitutionernas presumtioner utifrån tillgängliga uppgifter.
80. I enlighet med unionsdomstolens fasta praxis, enligt vilken även en presumtion som är svår att motbevisa är godtagbar om den står i proportion till det legitima mål som eftersträvas, om det finns en möjlighet att motbevisa den och om rätten till försvar säkerställs,(38) ankommer det slutligen på unionsdomstolen att pröva huruvida det är proportionerligt att tillämpa en presumtion.
81. Således föreslår jag en sådan prövning av den omtvistade förordningen med avseende på de skäl f ör ogiltighet som har framhållits av den hänskjutande domstolen.
ii) Granskning av skälen till ogiltighet
82. Det finns skäl att undersöka om rådet gjorde en uppenbart oriktig bedömning när det slog fast att handelsmönstret mellan de tredje länderna och unionen hade förändrats till följd av bruk, processer och bearbetningar för vilka det inte fanns annan tillräcklig grund eller ekonomisk motivering än inrättandet av antidumpningstullen.
83. Först och främst anser jag inte att rådet åsidosatte artikel 13.1 i grundförordningen eller gjorde en uppenbart oriktig bedömning när det slog fast att handelsmönstret mellan de tredje länderna och unionen hade förändrats.
84. Det framgick av de tillgängliga uppgifterna att importen av gaffelvagnar från Thailand hade ökat från 7 458 under 2005 till 64 706 under 2007, vilket motsvarande en ökning med 868 procent, för att sedan minska till 42 056 under undersökningsperioden, vilket ändå motsvarade en ökning med 564 procent jämfört med 2005.
85. Jag anser att rådet har beskrivit förändringen i handelsmönstret genom att helt enkelt konstatera att importen från Thailand ökade exponentiellt efter införandet av antidumpningstullarna för att sedan ligga kvar på en hög, om än något lägre, nivå under undersökningsperioden, eftersom antalet gaffelvagnar som importerades från Thailand under denna period låg kvar på en oproportionerligt hög nivå jämfört med antalet importerade gaffelvagnar före införandet av tullarna.
86. Jag anser inte att det faktum att importen av gaffelvagnar från Kina samtidigt ökade föranleder något ifrågasättande av rådets bedömning. Precis som den hänskjutande domstolen med rätta har framhållit, förefaller det visserligen riktigt såsom konstateras i skäl 20 i den omtvistade förordningen, att ”stabiliteten” i exporten från Kina är felaktig, eftersom denna export tvärtom ökade mellan 2005 och undersökningsperioden. Icke desto mindre är denna ökning, om än betydande, ojämförlig med den exponentiella ökningen av importen av gaffelvagnar från Thailand omedelbart efter införandet av antidumpningstullarna.
87. I detta hänseende är det viktigt att understryka att definitionen av kringgående av åtgärder i artikel 13.1 i grundförordningen är formulerad i mycket allmänna ordalag, vilket ger unionens institutioner ett brett tolkningsutrymme. I synnerhet ges ingen närmare beskrivning av hur ”en förändring av handelsmönstret mellan tredje land och unionen” ska karakteriseras och ta sig uttryck(39) . Precis som rådet och kommissionen har framhållit innebär denna breda definition inte att den import från ett tredje land som belagts med antidumpningstull måste ha ersatts av importen från det land som berörs av förfarandet i syfte att förhindra kringgående av åtgärder.
88. Om de berörda parterna inte samarbetar anser jag att det konstaterade sammanträffandet i tid mellan förändringen i handelsmönstret och inrättandet av antidumpningstullar liksom avsaknaden av bevis på någon form av tillverkning av den produkt som utgör föremål för undersökningen i det berörda tredje landet gör det rimligt att anta att det förekommer bruk, processer eller bearbetning för vilka det inte finns annan grund eller ekonomisk motivering än införandet av antidumpningstullar.
89. Detta tidsmässiga sammanträffande utgör i sig grund för en presumtion, och rådet kan därför inte kritiseras för att inte på ett mer precist sätt ha beskrivit det bruk, de processer eller den bearbetning som lett till att handelsmönstret förändrats, även om det kan beklagas att rådet i skälen till den omtvistade förordningen inte återgav vissa tillgängliga uppgifter avseende bland annat importen av väsentliga delar till gaffelvagnar från Folkrepubliken Kina till Thailand.(40)
90. Även om domen i målet Brother International(41) avser ett annat område än åtgärderna för kringgående av antidumpningstullar, förefaller det resonemang som jag föreslår att domstolen ska följa bekräftas av det resonemang som följdes i den domen, av vilken det e contrario
kan slutledas att förflyttningen av hopsättningen från det land där delarna tillverkas till ett annat land i sig räcker för att det ska kunna antas att denna förflyttning endast syftar till att kringgå de tillämpliga bestämmelserna, då den relevanta bestämmelsens ikraftträdande och förflyttningen av hopsättningen tidsmässigt sammanfaller.(42)
91. I motsats till vad som har anförts av SECO, anser jag inte heller att rådet kan kritiseras för att ha påvisat hopsättningsverksamhet utan att konstatera att den uppfyllde kriterierna i artikel 13.2 i grundförordningen. I skälen 4 och 21 i den omtvistade förordningen anges visserligen att de uppgifter som kommissionen hade tillgång till när undersökningen inleddes tydde på omfattande monteringsverksamhet i Thailand, men det preciseras i skäl 11 i den omtvistade förordningen att kommissionen på grund av att de thailändska exportörerna/tillverkarna av gaffelvagnar vägrade att samarbeta, inte hade varit i stånd att avgöra arten av importen som avsänts från Thailand. Den ursprungliga hypotesen om monteringsverksamhet kunde alltså inte bekräftas. Även om hypotesen hade visat sig vara riktig, är det likväl så att det förhållandet att det inte går att fastställa faktiska omständigheter på grund av de berörda parternas vägran att samarbeta i vilket fall som helst motiverar att rekvisiten i artikel 13.2 i grundförordningen presumeras vara uppfyllda.(43)
92. Under dessa förutsättningar saknas grund för påståendet att rådet, genom att anta den omtvistade förordningen, gjorde en uppenbart oriktig bedömning.
93. Det bör tilläggas att ingenting tyder på att unionens institutioner åsidosatte de handläggningsregler som gäller för dem inom ramen för en undersökning om kringgående av antidumpningstullar.
94. I synnerhet ska det framhållas att kommissionen gav berörda parter möjlighet att inkomma med skriftliga yttranden och att begära att få höras. Dessutom underrättades samtliga parter om att bristande samarbete kunde leda till att artikel 18 i grundförordningen tillämpades och att avgöranden fattades på grundval av tillgängliga uppgifter.
95. Kommissionen begränsade sig heller inte till de bevis som inledningsvis fanns tillgängliga då den första undersökningen påbörjades. Den beaktade även statistiska uppgifter som hade samlats in hos medlemsstaterna, vilka sammanställdes i enlighet med artikel 14.6 i grundförordningen, samt statistik från Eurostat.
96. Jag anser således att granskningen av den omtvistade förordningen, med beaktande av skälen till beslutet om hänskjutande, inte har påvisat några omständigheter som påverkar dess giltighet.
IV – Förslag till avgörande
97. Av ovanstående skäl föreslår jag att domstolen lämnar följande svar på den fråga som hänskjutits av Finanzgericht Hamburg:
Granskningen av rådets förordning (EG) nr 499/2009 av den 11 juni 2009 om utvidgning av den slutgiltiga antidumpningstull som infördes genom förordning (EG) nr 1174/2005 om import av gaffelvagnar och väsentliga delar till dessa från Folkrepubliken Kina till att omfatta samma produkt som avsänts från Thailand, oavsett om produktens deklarerade ursprung är Konungariket Thailand eller inte, har mot bakgrund av skälen i beslutet om hänskjutande inte påvisat några omständigheter som påverkar förordningens giltighet.
(1) .
(2)  –	EUT L 151, s. 1, nedan kallad den omtvistade förordningen.
(3)
–	EGT L 56, 1996, s. 1.
(4)  –	EGT L 77, s. 12, nedan kallad grundförordningen. Grundförordningen har därefter ersatts av rådets förordning (EG) nr 1225/2009 av den 30 november 2009 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (EUT L 343, s. 51, rättad genom EUT L 7, 2010, s. 22). Med hänsyn till datumet för antagandet av den omtvistade förordningen ska tvisten prövas på grundval av grundförordningen. Det finns anledning att framhålla att den hänskjutande domstolen i sitt beslut att begära ett förhandsavgörande inte har beaktat ändringarna av definitionen av kringgående i förordning nr 461/2004, och dessa ändringar påverkar inte heller svaret på den fråga som ställts.
(5)  –	Nedan kallat SECO.
(6)  –	Nedan kallat Hauptzollamt.
(7)  –	Rådets förordning av den 22 juni 1987 om ändring av förordning (EEG) nr 2176/84 om skydd mot dumpad eller subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska ekonomiska gemenskapen (EGT L 167, s. 9).
(8)  –	Rådets förordning av den 23 juli 1984 om skydd mot dumpad eller subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska ekonomiska gemenskapen (EGT L 201, s. 1).
(9)  –	Rådets förordning av den 11 juli 1988 om skydd mot dumpad eller subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska ekonomiska gemenskapen (EGT L 209, s. 1).
(10)  –	EGT 1994 L 336, s. 103, nedan kallad 1994 års antidumpningskodex.
(11)  –	Frågan var till och med en av huvudpunkterna i de multilaterala förhandlingarna i Uruguayrundan. Se Holmes, S., «Anti-circumvention under the European Union’s new anti-dumping rules», Journal of World Trade,
1995, s. 161.
(12)  –	Förhandlingarna mynnade endast ut i en ministerförklaring med rubriken Beslut om antidumpningsåtgärder, i vilken ministrarna förklarade att de var ” medvetna
om att det vore önskvärt att snarast möjligt få till stånd enhetliga bestämmelser på området [för kringgående av antidumpningsåtgärder] och beslutade
att ta upp frågan i antidumpningskommittén”.
(13)
–	EUT C 103, 2004, s. 85.
(14)
–	EUT L 25, s. 16.
(15)  –	Förordning av den 18 juli 2005 om införande av en slutgiltig antidumpningstull och om slutgiltigt uttag av den preliminära tull som införts på import av gaffelvagnar och väsentliga delar till dessa med ursprung i Folkrepubliken Kina (EUT L 189, s. 1).
(16)  –	Se artikel 1 i förordning nr 1174/2005.
(17)
–	EGT L 192, s. 1. Den ursprungliga undersökningen avsåg, utan närmare förtydligande, ”icke-självgående gaffelvagnar, som används för hantering av gods som vanligtvis är placerat på lastpallar, och väsentliga delar till sådana vagnar (dvs. chassin och hydraulik) (skäl 9 i förordning nr 684/2008), men i denna förordning preciserades vad som avsågs med ”gaffelvagnar”. Vad som avses är ”vagnar med hjul och gafflar för hantering av lastpallar som är avsedda att skjutas, dras och styras manuellt på slätt, jämnt och hårt underlag av en gående förare som använder en styrarm” (artikel 1 i förordningen). Dessutom anges att gaffelvagnarna endast är avsedda ”för att med hjälp av styrarmen lyfta lasten tillräckligt högt för att kunna transportera den och har inga ytterligare funktioner eller användningsområden” (artikel 1 i förordningen).
(18)
–	Förordning av den 12 september 2008 om inledande av en undersökning rörande eventuellt kringgående av de antidumpningsåtgärder som genom rådets förordning (EG) nr 1174/2005, i dess ändrade lydelse enligt förordning (EG) nr 684/2008, införts beträffande import av gaffelvagnar och väsentliga delar till dessa med ursprung i Folkrepubliken Kina, genom import av gaffelvagnar och väsentliga delar till dessa som avsänts från Thailand, oavsett om produktens deklarerade ursprung är Thailand, och om registrering av sådan import (EUT L 252, s. 3).
(19)  – C‑188/92, EU:C:1994:90.
(20)
–	Punkterna 17 och 18.
(21)  –	Se bland annat dom i målet Pringle (C‑370/12, EU:C:2012:756, punkterna 41 och 42).
(22)  –	Se bland annat domen i målet Nachi Europe (C‑239/99, EU:C:2001:101, punkt 21).
(23)  –	Citat från domen i målet Allied Corporation m.fl./kommissionen (239/82 och 275/82, EU:C:1984:68, punkt 15).
(24)  –	SECO har till stöd för sin talan angett flera förordningar om utvidgning av antidumpningstullar i vilka det har konstaterats att en viss import har ersatts av en annan.
(25)  –	Den portugisiska regeringen gav som exempel rådets genomförandeförordning (EU) nr 14/2012 av den 9 januari 2012 om utvidgning av den slutgiltiga antidumpningstull som genom genomförandeförordning (EU) nr 511/2010 införts på import av viss molybdentråd med ursprung i Folkrepubliken Kina till att även omfatta import av viss molybdentråd som avsänts från Malaysia, oavsett om dess deklarerade ursprung är Malaysia eller inte och om avslutande av undersökningen beträffande import som avsänts från Schweiz (EUT L 8, s. 22).
(26)  – C‑26/88, EU:C:1989:637.
(27)
–	EU:C:1989:637
(28)  –	Se domarna i målen Ordre des barreaux francophones et germanophones m.fl. (C‑305/05, EU:C:2007:383, punkt 17 till 19); Nuova Agricast (C‑390/06, EU:C:2008:224, punkterna 43 och 44) och Hoesch Metals and Alloys (C‑373/08, EU:C:2010:68, punkterna 59 och 60). Denna begränsning av giltighetsprövningen hänför sig både till själva syftet med det system för samarbetet mellan domstolen och de nationella domstolarna som inrättats genom artikel 267 TFUE och, såsom framhölls av generaladvokat Poiares Maduro i punkt 23 i förslaget till avgörande i mål Arcelor Atlantique et Lorraine m.fl. (C‑127/07, EU:C:2008:292), till respekten för den uppgift som den nationella domstolen utför i egenskap av domstol i unionen, genom att den är behörig att granska lagligheten hos unionsrättsakter, medan endast EU-domstolen kan fastställa en rättsakts ogiltighet.
(29)  –	Denna tolkningsregel återfinns bland annat i domen i målet Petrotub och Republica (C‑76/00 P, EU:C:2003:4, punkt 56). Se även, vad beträffar tillämpningen av denna regel just när det gäller tolkningen av artikel 18 i grundförordningen, tribunalens dom i målet Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory/rådet (T‑409/06, EU:T:2010:69, punkt 103).
(30)  –	Se dom i målet Transnational Company ”Kazchrome” och ENRC Marketing/rådet (T‑192/08, EU:T:2011:619, punkt 272).
(31)  –	Se Stanbrook, C., och Bentley, P., Dumping and subsidies – The Law and Procedures Governing the Imposition of Anti-dumping and Countervailing Duties in the European Community, tredje upplagan, Kluwer Law International, London, 1996, s. 168.
(32)  –	Se dom i målet rådet och kommissionen/Interpipe Niko Tube och Interpipe NTRP (C‑191/09 P och C‑200/09 P, EU:C:2012:78, punkt 63 och ovan nämnda rättspraxis).
(33)
–	Se dom i målet Minolta Camera/rådet (C-178/87, EU:C:1992:112, punkt 41).
(34)
–	Se dom i målet Nölle (C-16/90, EU:C:1991:402, punkt 11).
(35)
–	Se dom i målet Ikea Wholesale (C‑351/04, EU:C:2007:547, punkterna 61–63).
(36)
–	Se dom i målet Nakajima/rådet (C-69/89, EU:C:1991:186, punkt 86).
(37)
–	Se dom i målet Sharp Corporation/rådet (C-179/87, EU:C:1992:113, punkt 58).
(38)  –	Se dom i målet Elf Aquitaine/kommissionen (C‑521/09 P, EU:C:2011:620, punkt 62 och där angiven rättspraxis).
(39)  –	De synnerligen vida begreppen i artikel 13.1 i grundförordningen har kommenterats på flera håll. Se i synnerhet Van Bael & Bellis, ”Anti-Dumping and other Trade Protection Laws of the EC”, fjärde upplagan, Kluwer Law International, Haag, 2004, i vilken det påpekas att bestämmelsen ”is intended to catch all forms of circumvention” (s. 485). Se även Yu, Y., ”Circumvention and anti-circumvention measures – The impact on anti-dumping practise in international trade”, Kluwer Law International, 2008, i vilken definitionen på kringgående av åtgärder i unionsrätten beskrivs som en ”catchall definition” (s. 22).
(40)  –	Se kommissionens yttrande (punkt 12 och bilaga K.1).
(41)
‒	EU:C:1989:637
(42)  –	Punkt 28.
(43)
–	Se, för tillämpningen av en sådan presumtion, rådets förordning (EG) nr 866/2005 av den 6 juni 2005 om utvidgning av de slutgiltiga antidumpningsåtgärder som införts genom förordning (EG) nr 1470/2001 för import av integrerade elektroniska kompaktlysrör med ursprung i Folkrepubliken Kina till att omfatta import av integrerade elektroniska kompaktlysrör som avsänts från Socialistiska republiken Vietnam, Islamiska republiken Pakistan eller Republiken Filippinerna (EUT L 145, s. 1).