HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI FUNCȚIEI PUBLICE
(Camera întâi)
28 aprilie 2009
Cauza F‑72/06
Luc Verheyden
împotriva
Comisiei Comunităților Europene
„Funcție publică — Funcționari — Investigații interne ale OLAF — Decizie privind transmiterea de către OLAF a unor informații către autoritățile judiciare naționale — Admisibilitate”
Obiectul: Acțiune introdusă în temeiul articolelor 236 CE și 152 EA, prin care domnul Verheyden solicită în special anularea deciziei
Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF) de a transmite autorităților judiciare italiene informații privitoare la acesta,
precum și obligarea Comisiei la plata de daune interese
Decizia: Respinge acțiunea reclamantului. Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.
Sumarul hotărârii
1.      Funcționari — Acțiune — Act care lezează — Decizie a Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF) de a transmite informații
autorităților judiciare naționale — Includere
[Statutul funcționarilor, art. 90a; Regulamentul nr. 1073/1999 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 10 alin.
(2)]
2.      Funcționari — Acțiune — Acțiune îndreptată împotriva Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF)
[Statutul funcționarilor, art. 90 alin. (1) și art. 90a]
3.      Funcționari — Acțiune — Procedură administrativă prealabilă
(Statutul funcționarilor, art. 90)
1.      Deciziile prin care, în temeiul articolului 10 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1073/1999 privind investigațiile efectuate
de Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF), oficiul menționat transmite informații unor autorități judiciare naționale
constituie acte care lezează, în sensul articolului 90a din statut, având în vedere consecințele pe care deciziile amintite
le pot produce și ținând seama de necesitatea de a asigura o protecție jurisdicțională eficace persoanelor cărora li se aplică
statutul.
(a se vedea punctul 38)
Trimitere la:
Tribunalul Funcției Publice: 28 aprilie 2009, Violetti și alții/Comisia, F‑5/05 și F‑7/05, RepFP, p. I‑A‑1‑0000 și II‑A‑1‑0000,
punctele 69-97
2.      În sistemul căilor de atac instituit prin articolul 90a din statut, o acțiune în despăgubire prin care se urmărește repararea
prejudiciilor imputabile Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF) nu este admisibilă decât dacă este precedată de o procedură
precontencioasă, desfășurată conform dispozițiilor statutului. Această procedură diferă după cum prejudiciul a cărui reparare
este solicitată rezultă dintr‑un act care lezează, în sensul articolului 90a din statut, sau dintr‑un comportament al OLAF
lipsit de caracter decizional. În primul caz, revine persoanei interesate sarcina de a‑l sesiza, în termenele stabilite, pe
directorul OLAF cu o reclamație îndreptată împotriva actului respectiv. În schimb, în cel de al doilea caz, procedura administrativă
trebuie inițiată prin introducerea unei cereri, în sensul articolului 90 alineatul (1) din statut, prin care să se solicite
despăgubirea și trebuie să continue, eventual, printr‑o reclamație îndreptată împotriva deciziei de respingere a cererii.
Totuși, atât timp cât există o legătură directă între o acțiune în anulare și o acțiune în despăgubire, aceasta din urmă este
admisibilă ca accesorie acțiunii în anulare, fără a fi necesar să fie precedată de o cerere prin care să se solicite administrației
repararea prejudiciului pretins suferit și de o reclamație prin care să se conteste temeinicia respingerii implicite sau explicite
a cererii.
(a se vedea punctul 53)
Trimitere la:
Tribunalul de Primă Instanță: 28 iunie 1996, Y/Curtea de Justiție, T‑500/93, RecFP, p. I‑A‑335 și II‑977, punctele 64 și 66
3.      Nerespectarea de către administrație a termenelor prevăzute la articolul 90 din statut poate angaja răspunderea instituției
vizate pentru prejudiciul eventual produs persoanelor interesate, cu condiția însă ca acestea, în vederea obținerii reparării
prejudiciilor invocate, să fi urmat cele două etape ale procedurii precontencioase, respectiv formularea unei cereri și ulterior
a unei reclamații.
(a se vedea punctul 60)
Trimitere la:
Tribunalul de Primă Instanță: 26 ianuarie 2005, Roccato/Comisia, T‑267/03, RecFP, p. I‑A‑1 și II‑1, punctul 84