62004CC0525
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
JULIANE KOKOTT
prezentate la 1 februarie 2007 (
1
)
Cauza C-525/04 P
Regatul Spaniei
împotriva
Lenzing AG
„Recurs — Ajutoare de stat — Nerecuperarea contribuțiilor, a suprataxelor de întârziere și a dobânzilor datorate — Admisibilitate — Criteriul creditorului privat”
I — Introducere
1.
Prezenta cauză are ca obiect o procedură în domeniul ajutoarelor de stat inițiată de Comisie împotriva Regatului Spaniei ca urmare a acordării unei serii de avantaje în favoarea producãtorului spaniol de fibre din celuloză Sociedad nacional de Industrias y Aplicaciones de Celulosa Española SA (denumitã în continuare „Sniace”). Prin intermediul a două decizii, Comisia a concluzionat că niciuna dintre aceste măsuri nu poate fi considerată ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) CE.
2.
În urma acțiunii introduse de producătorul austriac de fibre din celuloză Lenzing AG împotriva acestor două decizii ale Comisiei din 28 octombrie 1998 (
2
) și din 20 septembrie 2000 (
3
), Tribunalul de Primă Instanță a anulat în parte aceste decizii prin Hotărârea din 21 octombrie 2004 în cauza T-36/99 (
4
).
3.
Curtea este sesizată în prezent cu un recurs formulat de Regatul Spaniei împotriva hotărârii pronunțate în primă instanță. Procedura privește în principal două probleme.
4.
În primul rând, trebuie să se clarifice din punctul de vedere al admisibilității dacă Lenzing, în calitate de concurent în sensul articolului 230 al patrulea paragraf CE, este vizată individual de deciziile Comisiei. Trebuie să se examineze dacă poziția unei astfel de întreprinderi pe piață este afectată în mod substanțial ca urmare a măsurilor de ajutor contestate.
5.
În al doilea rând, în cauză trebuie să se clarifice dacă este vorba despre o favorizare a unei întreprinderi în cazul în care organismele publice, care au încheiat inițial cu această întreprindere acorduri de amânare și reeșalonare a datoriilor, nerespectate ulterior de către întreprindere, nu inițiază măsuri de recuperare silită. În acest scop este necesară precizarea criteriului creditorului privat. În acest context, Comisia contestă nivelul controlului efectuat de Tribunalul de Primă Instanță prin interpretarea și aplicarea acestui criteriu.
II — Situația de fapt și procedura
A — Situația de fapt
6.
Potrivit hotărârii Tribunalului de Primă Instanță atacate cu recurs, situația de fapt aflată la baza prezentei proceduri se prezintă după cum urmează (
5
):
„8
Lenzing AG (denumită în continuare «reclamanta») este o societate comercială austriacă, care produce și comercializează fibre din celuloză (viscoză, modal și lyocell).
9
Sniace SA […] este o societate comercială spaniolă, care produce celuloză, hârtie, fibre din viscoză, fibre sintetice și sulfat de sodiu. […]
10
În martie 1993, Sniace, care avea dificultăți economice și financiare de mai mulți ani, a fost declarată de instanțele spaniole în stare de încetare de plăți. În octombrie 1996, creditorii privați ai societății Sniace au încheiat un acord prin care au convertit în acțiuni ale societății 40 % din creanțele lor asupra acesteia, acord care a condus la încheierea stării de încetare de plăți. Făcând uz de dreptul lor de abținere, creditorii publici ai Sniace au decis să nu participe la acest acord.
11
La 5 noiembrie 1993 și la 31 octombrie 1995, Sniace a încheiat cu Fondo de Garantía Salarial (Fondul de garantare a salariilor, denumit în continuare «Fogasa») acorduri referitoare la rambursarea către acesta din urmă a arieratelor din salariile și indemnizațiile pe care acesta le plătise lucrătorilor societății Sniace. Primul acord prevedea rambursarea unei sume de 897652789 de pesetas spaniole (ESP), majorată cu o dobândă de 465055911 ESP calculată la nivelul ratei legale a dobânzii de 10 %, cu scadențe semestriale pe o perioadă de opt ani (denumit în continuare «Acordul din 5 noiembrie 1993»). Al doilea acord prevedea rambursarea unei sume de 229424860 ESP, majorată cu o dobândă de 110035018 ESP calculată la nivelul ratei legale a dobânzii de 9 %, cu scadențe semestriale pe o perioadă de opt ani (denumit în continuare «Acordul din 31 octombrie 1995»). În scopul de a garanta creanțele Fogasa, la 10 august 1995, Sniace a constituit, în favoarea acestuia din urmă, o ipotecă pe două dintre proprietățile sale. În iunie 1998, suma rambursată de Sniace în cadrul acestor două acorduri se ridica la 186963594 ESP.
12
La 8 martie 1996, Tesorería general de la Seguridad Social (Trezoreria Generală a Securității Sociale, denumită în continuare «TGSS») a încheiat un acord cu Sniace în vederea reeșalonării datoriilor acesteia aferente cotizațiilor de securitate socială în cuantum total de 2903381848 ESP și care privesc perioada cuprinsă între februarie 1991 și februarie 1995 (denumit în continuare «Acordul din 8 martie 1996»). Acordul prevedea rambursarea acestei sume, majorată cu dobânda calculată la o rată legală a dobânzii de 9 %, în 96 de rate lunare până în martie 2004. Acesta a fost modificat prin Acordul din 7 mai 1996, care prevedea o amânare a rambursării pe durata unui an, o rambursare în 84 de rate lunare și aplicarea unei rate legale a dobânzii de 9 % (denumit în continuare «Acordul din 7 mai 1996»). Întrucât cele două acorduri nu au fost respectate de Sniace, acestea au fost înlocuite cu un nou acord încheiat la 30 septembrie 1997 între această societate și TGSS (denumit în continuare «Acordul din 30 septembrie 1997»). Rambursarea privea un cuantum de 3510387323 ESP, corespunzător arieratelor din cotizațiile de securitate socială pentru perioada cuprinsă între februarie 1991 și februarie 1997, majorate cu penalități de întârziere în cuantum de 615056349 ESP, și trebuia să se efectueze într-un interval de zece ani. În cursul primilor doi ani ar fi plătite numai dobânzile, calculate la o rată anuală de 7,5 %, în timp ce în cursul anilor următori, rambursările ar privi suma principală și dobânzile. În aprilie 1998, Sniace rambursase 216118863 ESP în cadrul Acordului din 30 septembrie 1997.”
7.
În urma plângerii depuse de Lenzing, Comisia a verificat aceste măsuri, precum și măsurile suplimentare în favoarea Sniace, în conformitate cu articolul 88 alineatul (2) CE, pentru a stabili dacă este vorba despre ajutoare incompatibile conform articolului 87 CE. Prin Decizia din 28 octombrie 1998, Comisia a concluzionat că acordurile încheiate de TGSS și Fogasa cu Sniace ar reprezenta ajutoare incompatibile cu piața comună, în măsura în care rata dobânzii legale ar fi inferioară ratei de piață, și a solicitat revocarea măsurii.
8.
Ulterior a fost pronunțată Hotărârea Tubacex (
6
) prin care Curtea a constatat în principiu că aplicarea ratei legale a dobânzii nu ar putea fi considerată drept ajutor. În consecință, Comisia a modificat prima decizie – nedefinitivă ca urmare a acțiunii formulate de Lenzing și a unei acțiuni formulate de Spania – prin Decizia ulterioară din 20 septembrie 2000, în care a concluzionat că acordurile încheiate de TGSS și Fogasa cu Sniace nu ar reprezenta ajutoare pentru care ar trebui solicitată restituirea.
B — Hotărârea atacată
9.
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului de Primă Instanță la 11 februarie 1999, reclamanta a introdus o acțiune în anulare în parte a Deciziei din 28 octombrie 1998. Ulterior, această acțiune fost extinsă la versiunea rezultată în urma Deciziei din 20 septembrie 2000.
10.
Comisia a solicitat respingerea acțiunii ca inadmisibilă și, în subsidiar, ca neîntemeiată. S-a admis intervenția Regatului Spaniei în susținerea concluziilor Comisiei.
11.
În hotărârea atacată, Tribunalul a anulat articolul 1 alineatul (1) din Decizia 1999/395/CE a Comisiei din 28 octombrie 1998, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2001/43/CE a Comisiei din 20 septembrie 2000. În opinia Tribunalului, Comisia nu ar fi trebuit să considere că autoritățile spaniole s-au comportat asemenea unor creditori privați. Într-o situație similară, creditorii privați nu ar fi tolerat ca Sniace să încalce acordurile de reeșalonare a datoriilor.
C — Recursul
12.
Prin recursul depus la grefa Curții la 27 decembrie 2004, Regatul Spaniei solicită:
—
anularea în tot a hotărârii atacate a Tribunalului de Primă Instanță;
—
în noua hotărâre care urmează a fi pronunțată, admiterea tuturor concluziilor prezentate în primă instanță;
—
obligarea pârâtei, în temeiul articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, la plata cheltuielilor de judecată.
13.
Comisia susține recursul Spaniei și solicită:
—
anularea în tot a hotărârii atacate;
—
admiterea tuturor concluziilor prezentate de Comisie în primă instanță și
—
obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
14.
În schimb, Lenzing AG solicită:
—
respingerea recursului introdus de Regatul Spaniei;
—
obligarea recurentului la plata cheltuielilor de judecată ale pârâtei.
III — Apreciere
15.
În susținerea recursului formulat, Regatul Spaniei și Comisia invocă două motive. În primul rând, Tribunalul de Primă Instanță a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că Lenzing era vizată individual de decizia în litigiu, acțiunea introdusă fiind, așadar, admisibilă (
7
). În al doilea rând, Tribunalul ar fi interpretat și aplicat în mod greșit criteriul creditorului privat (
8
).
A — Cu privire la admisibilitatea memoriului întocmit de Lenzing la 20 iunie 2005
16.
Înainte de examinarea recursului, trebuie analizat pe scurt dacă poate fi luat în considerare memoriul întocmit de Lenzing la 20 iunie 2005, primit de Curte la 20 iulie 2005. Prin intermediul acestui memoriu, în temeiul articolului 117 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, Lenzing a formulat replica la memoriul în răspuns al Comisiei. Potrivit acestei dispoziții, celelalte părți interesate pot depune (pentru prima dată), fără a fi necesară autorizarea din partea președintelui Curții, un memoriu în replică, care conține un recurs incident.
17.
În speță nu este însă necesar să se verifice dacă s-a formulat de către Comisie un recurs incident sau dacă aceasta a prezentat numai argumente suplimentare în susținerea recursului formulat de Spania. Președintele a admis ulterior, în temeiul articolului 117 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, un memoriu în replică formulat de Spania, precum și memoriile în duplică formulate de Lenzing și de Comisie. Întrucât documentul transmis de Lenzing a fost introdus înainte de expirarea termenului prevăzut, acesta este, așadar, admisibil în orice ipoteză și poate fi luat în considerare. Această prevedere se aplică și pentru memoriul în duplică depus de Lenzing, primit de Curte în termen legal la 20 decembrie 2005, care s-a referit integral la memoriul din 20 iunie 2005.
B — Cu privire la primul motiv de recurs: vizarea individuală a reclamantei
18.
Prin intermediul primului motiv, Regatul Spaniei și Comisia arată că Tribunalul a admis, săvârșind o eroare de drept, că Lenzing era vizată individual de decizia atacată a Comisiei, în sensul articolului 230 al patrulea paragraf CE.
1. Cu privire la condițiile vizării individuale
19.
Potrivit unei jurisprudențe constante, alte subiecte de drept decât destinatarii unei decizii nu pot pretinde că sunt vizate individual în sensul articolului 230 alineatul (4) din tratat decât dacă această decizie le aduce atingere în temeiul anumitor calități care le sunt specifice sau al unei situații de fapt care le particularizează în raport cu orice altă persoană și, prin urmare, le individualizează ca și cum ar fi destinatari (
9
).
20.
Condițiile privind vizarea individuală a concurenților în cadrul regimului juridic al ajutoarelor diferă semnificativ în funcție de stadiul procedural în care este introdusă acțiunea și de scopul formulării acestei acțiuni.
21.
Curtea de Justiție a sintetizat de curând, în Hotărârea Comisia/Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, condițiile în care (potențialii) concurenți ai beneficiarilor ajutorului pot formula acțiune împotriva deciziilor Comisiei, în măsura în care aceasta, în lipsa unei proceduri oficiale de investigare în conformitate cu articolul 88 alineatul (2) CE, nu incriminează măsuri ale statelor membre (
10
). Astfel, există două posibilități de formulare a acțiunii: pe de o parte, acțiunea poate avea ca obiect inițierea unei proceduri oficiale de investigare, iar pe de altă parte, poate ataca pe fond decizia Comisiei.
22.
În măsura în care obiectul acțiunii constă în inițierea procedurii oficiale de investigare, întrucât concurenții au posibilitatea să exercite dreptul de a interveni în această procedură, este suficient ca reclamanții să fie persoane, întreprinderi sau asociații ale căror interese sunt eventual lezate, și anume în special întreprinderile aflate în concurență și asociațiile profesionale (
11
). Calitatea procesuală activă se extinde în acest fel destul de mult, pentru a asigura potențialilor concurenți drepturile procedurale garantate în cadrul procedurii oficiale în conformitate cu articolul 88 alineatul (2) CE (
12
).
23.
Situația diferă în cazul în care acțiunea îndreptată împotriva unei decizii pronunțate în lipsa unei proceduri oficiale de investigare are ca obiect anularea pe fond a deciziei în litigiu. În asemenea situație nu este suficient să se examineze dacă reclamantul are calitatea de parte interesată în sensul articolului 88 alineatul (2) CE. Este necesar să se dovedească faptul că persoana este vizată individual. Această cerință presupune ca poziția sa pe piață să fie afectată în mod substanțial de ajutorul care face obiectul deciziei atacate (
13
).
24.
Acest criteriu mai strict se aplică și după derularea procedurii oficiale de investigare în conformitate cu articolul 88 alineatul (2) CE. În acest caz, potrivit Hotărârii Cofaz, autorizarea unui ajutor în baza unei proceduri oficiale de investigare, în conformitate cu articolul 88 alineatul (2) CE, vizează individual un concurent petent dacă acesta a jucat un rol activ în cadrul procedurii și în măsura în care poziția sa pe piață a fost afectată în mod substanțial prin măsurile de ajutor ce fac obiectul deciziei atacate (
14
). Acesta este criteriul pe baza căruia trebuie evaluată vizarea individuală a Lenzing.
25.
În prezenta cauză, este evidentă participarea Lenzing la procedură. Din acest motiv, nu prezintă relevanță în speță dacă Tribunalul a apreciat în mod corect, în alte proceduri, că o vizare individuală ar fi posibilă în lipsa unei participări la procedură (
15
).
26.
Cu toate acestea, Spania și Comisia își exprimă îndoiala că măsurile în favoarea Sniace au afectat în mod substanțial poziția pe piață deținută de Lenzing.
2. Cu privire la sarcina probei referitoare la afectarea substanțială
27.
Mai întâi, Comisia critică Tribunalul întrucât nu ar fi respectat cerințele în materia obligației de prezentare a situației de fapt și a sarcinii probei cu privire la plângerea depusă de concurent referitoare la regimul juridic al ajutoarelor acordate de stat. Reclamantul ar avea obligația să expună situația de fapt și să probeze că acțiunea sa este admisibilă.
28.
Conform hotărârii atacate, este suficient pentru concurent să indice în mod pertinent care sunt motivele pentru care decizia Comisiei poate aduce atingere intereselor sale legitime, prin afectarea substanțială a poziției sale pe piață (
16
).
29.
În mod contrar opiniei Comisiei, nu rezultă o interpretare a obligației de prezentare a situației de fapt și a sarcinii probei care să difere de cea din Hotărârea Cofaz. Este adevărat că în alte decizii – cel puțin în versiunea franceză în vigoare – se solicită, în locul unei simple prezentări a situației de fapt („indiquer”), o probă („démontrer”) (
17
). Cu toate acestea, nu rezultă că, în baza noțiunii de prezentare a situației de fapt – utilizată și în Hotărârea Cofaz (
18
) – Tribunalul a aplicat în hotărârea atacată cerințe mai reduse în comparație cu cele impuse de noțiunea de probă. Dimpotrivă, în baza faptelor prezentate, necontestate și, din acest motiv, considerate reale, Tribunalul a constatat afectarea substanțială a poziției deținute de Lenzing pe piață.
3. Cu privire la motivul unei examinări ipotetice
30.
Comisia procedează de asemenea greșit în cazul în care formulează obiecția că examinarea efectuată de Tribunal este ipotetică. Constatarea unei afectări a poziției pe piață prin intermediul unui ajutor acordat include în mod obligatoriu elemente ipotetice, având în vedere necesitatea de a compara o situație efectivă cu altă situație care s-ar fi produs dacă ajutorul nu ar fi fost acordat (
19
). Nu există informațiile concrete de piață solicitate de Comisie pentru o situație în care nu ar fi fost acordat ajutorul.
4. Cu privire la caracterul substanțial al afectării
31.
În principal, primul motiv al acțiunii este îndreptat împotriva constatării caracterului substanțial al afectării poziției pe piață deținute de Lenzing.
32.
Tribunalul constată că Lenzing a indicat în mod pertinent motivele pentru care decizia atacată i-ar putea leza interesele legitime prin afectarea substanțială a poziției sale pe piață. În acest scop, s-a întemeiat pe activitățile desfășurate de Lenzing și Sniace pe piața viscozei, caracterizată printr-un număr foarte limitat de producători, de concurența intensă și de supracapacități. Nu se poate exclude posibilitatea ca Sniace, prin ajutorul primit, să își fi vândut produsele la prețuri inferioare celor ale concurenților săi.
33.
În special, în opinia Tribunalului, nu prezintă relevanță dacă, în perioada în cauză, Lenzing a avut rezultate bune și și-a îmbunătățit poziția pe piață. Într-adevăr, afectarea substanțială a poziției pe piață a persoanei interesate nu trebuie să se traducă în mod necesar printr-o scădere a rentabilității acesteia, o diminuare a cotei sale de piață sau înregistrarea unor pierderi de exploatare. Important este ca persoana vizată să se afle într-o situație mai favorabilă în lipsa deciziei a cărei anulare o urmărește. Această situație poate acoperi ipoteza beneficiului nerealizat din cauza acordării unui avantaj de către autoritățile publice unuia dintre concurenții săi (
20
).
34.
Critica Spaniei și a Comisiei se întemeiază pe acest din urmă aspect. Poziția dominantă deținută de Lenzing pe piața fibrelor de viscoză și situația sa economică favorabilă ar exclude o afectare substanțială a poziției sale pe piață prin măsurile adoptate în beneficiul Sniace.
35.
Spania subliniază în special că efectele măsurilor în favoarea Sniace asupra poziției pe piață deținute de Lenzing nu ar fi fost precizate suficient. În măsura în care Tribunalul ar presupune existența beneficiilor nerealizate, acestea ar trebui definite și concretizate. În orice caz, beneficiile nerealizate nu ar fi suficiente, în sine, pentru a dovedi o afectare substanțială a poziției pe piață.
36.
Comisia se raliază în întregime la această argumentare, pe care o aprofundează. Admisibilitatea acțiunii formulate de concurent ar implica dovedirea unei afectări proprii substanțiale, concrete și aflate în legătură cauzală directă cu ajutoarele contestate.
37.
În esență, acest motiv al acțiunii ridică întrebarea referitoare la condițiile afectării substanțiale a poziției pe piață în sensul Hotărârii Cofaz („substantiellement affectée”). Argumentele invocate de Spania și de Comisie arată că trebuie să fie vorba despre pierderi substanțiale suferite de concurent.
38.
Totuși, această concepție nu este susținută în jurisprudență sau în legislație. După cum se arată în continuare, este suficient ca, în lipsa ajutorului acordat, concurentul care depune plângerea să aibă o evoluție mai favorabilă, într-o formă care să permită identificarea concretă.
39.
Indiciul afectării substanțiale este destinat identificării concurenților pe care aprobarea unui ajutor îi individualizează într-o asemenea măsură încât îndeplinesc condițiile de admisibilitate enumerate în Hotărârea Plaumann (
21
). Astfel, acordarea ajutorului îi individualizează în mod specific pe concurenții cu calitate procesuală activă față de toate celelalte persoane și în mod asemănător cu destinatarul deciziei în litigiu. Acest efect de individualizare diferențiază o afectare substanțială a poziției pe piață, ceea ce îndreptățește, conform Hotărârii Cofaz, la o acțiune în justiție, de o afectare care nu este substanțială din acest punct de vedere.
40.
În principiu, orice avantaj acordat în mod selectiv unor participanți pe piață afectează poziția pe piață a tuturor concurenților care nu beneficiază de acest avantaj. Această situație se aplică în special ajutoarelor pentru funcționare subliniate de Lenzing. Cu toate acestea, poziția pe piață este influențată în mod pozitiv sau în mod negativ și de multe alte aspecte. Din acest punct de vedere, simplul fapt că o măsură are capacitatea de a influența raporturile concurențiale dintr-o piață dată nu este suficient pentru a concluziona că orice agent economic care se află în orice fel de raporturi de concurență cu beneficiarul măsurii este vizat individual de această măsură (
22
).
41.
Dimpotrivă, un efect al ajutorului care îi individualizează pe concurenți poate fi prezumat numai atunci când ajutorul îl avantajează pe beneficiar în defavoarea concurenților săi într-o asemenea măsură încât acest factor capătă o importanță deosebită. Această poziție deosebită trebuie să determine instanța comunitară să delimiteze efectele avantajului pentru beneficiar de celelalte împrejurări care influențează poziția pe piață a concurentului care depune plângerea și să evalueze importanța acestor efecte pentru concurent. Astfel, formularea Tribunalului din Ordonanța Deutsche Post și DHL este interpretată în sensul că reclamantul trebuie să indice gradul afectării poziției pe piață (
23
).
42.
Comisia subliniază astfel în mod întemeiat că o afectare substanțială a poziției pe piață a unui concurent care depune plângerea nu trebuie confundată cu denaturarea – în anumite împrejurări, doar iminentă – a concurenței, conform articolului 87 CE, care este o trăsătură a ajutorului ilegal. Interdicția de acordare a ajutoarelor nu este limitată la ajutoarele al căror efect de denaturare a concurenței individualizează anumiți concurenți (
24
).
43.
Astfel, nu pot fi formulate afirmații generale despre modalitatea în care se poate demonstra dacă o poziție pe piață este afectată în mod substanțial. În special, nu prezintă importanță dacă situația concurentului care formulează plângerea înregistrează o evoluție pozitivă sau negativă. Atât evoluția pozitivă, cât și cea negativă a unei întreprinderi pot fi influențate în ansamblu de cu totul alți factori, astfel încât ajutoarele acordate altor întreprinderi nu fac decât să intensifice o evoluție negativă, respectiv să diminueze o evoluție pozitivă. Din acest motiv, poate fi concludentă numai împrejurarea dacă, în lipsa ajutorului acordat, evoluția concurentului care depune plângerea ar fi fost mai bună, într-o formă care să permită identificarea concretă.
44.
În consecință, este necesară examinarea structurii pieței respective și a efectului produs de ajutorul menționat (
25
). Pe piețele cu un număr foarte mare de ofertanți – de exemplu, toate întreprinderile agricole și silvice din Comunitate (
26
) – este puțin probabilă o afectare substanțială a unor concurenți individuali prin ajutorul acordat altor întreprinderi. Poziția pe piață a fiecărui operator este influențată de comportamentul unui număr mare de alți operatori. Din acest motiv, avantajele acordate unui operator nu pot produce efecte identificabile asupra concurenților săi (
27
).
45.
Chiar și în cazul piețelor cu un număr redus de operatori, dar cu o cerere relativ fragmentată, concurenții vor avea dificultăți să stabilească existența efectelor substanțiale produse de un ajutor acordat. Situația diferă în cazul în care un operator pe o astfel de piață clar structurată are posibilitatea să își extindă semnificativ producția ca urmare a ajutorului primit (
28
).
46.
Situația este similară în speță. Pe piața viscozei există un număr relativ redus de ofertanți. În perioada de referință, pe această piață s-au înregistrat în mod suplimentar supracapacități, iar ajutorul a permis unui operator de pe piață, Sniace, să supraviețuiască în aceste condiții. În consecință, ajutorul nu a generat o creștere a capacităților, însă a asigurat continuarea utilizării capacităților existente, care ar fi dispărut în caz contrar, ceea ce a produs efecte sensibile asupra poziției pe piață a concurenților în condițiile unei piețe cu un număr redus de ofertanți și marcată de supracapacități. În cazul dispariției acestor capacități, concurenții ar fi avut posibilitatea de a dobândi cotele de piață corespunzătoare sau de a obține prețuri mai mari ca urmare a reducerii ofertei.
47.
Comisia a prezentat Tribunalului argumente prin care a arătat că Lenzing nu ar fi avut posibilitatea de a valorifica întreruperea activității Sniace. În timp ce Sniace, conform concluziilor Tribunalului, și-a vândut produsele la prețuri inferioare celor ale concurenților săi europeni (
29
), Lenzing a anunțat „independența crescândă specifică față de presiunea prețurilor care domina piața mondială”, precum și necesitatea de a importa produse pentru acoperirea cererii (
30
). De asemenea, Lenzing afirmă ca a utilizat integral capacitățile sale în prima jumătate a anului 1996 (
31
). În plus, presiunea prețurilor nu ar fi fost generată exclusiv de Sniace, ci și de ofertanții asiatici.
48.
În acest context, trebuie reamintit că, în conformitate cu articolul 225 CE și cu articolul 58 alineatul (1) din Statutul Curții de Justiție, recursul se limitează la chestiuni de drept. Tribunalul este singurul competent să constate și să aprecieze faptele relevante, precum și să aprecieze elementele de probă. Constatarea acestor fapte și aprecierea elementelor de probă nu constituie, așadar, cu excepția cazului denaturării acestora, o chestiune de drept supusă ca atare controlului Curții în cadrul unui recurs (
32
).
49.
În măsura în care Lenzing a invocat că dispariția Sniace ar fi îmbunătățit poziția sa pe piață, aceasta constituie o chestiune de fapt care nu este verificată în principiu de către Curte.
50.
Nu se constată nici existența unei denaturări a faptelor. Împrejurările menționate de Comisie pun cel mult temporar sub semnul întrebării afectarea substanțială a poziției pe piață deținute de Lenzing. Chiar dacă Lenzing, în lipsa capacităților proprii, nu ar fi putut prelua imediat cotele de piață ale Sniace, evoluția sa peste medie pe parcursul anilor precedenți justifică presupunerea că, pe termen mediu, ar fi avut posibilitatea să obțină cel puțin o parte din cotele de piață deținute de Sniace.
51.
În ceea ce privește efectul asupra prețurilor exercitat de menținerea pe piață a Sniace, Tribunalul se întemeiază, la punctul 88 din hotărâre, pe un articol de specialitate prezentat chiar de către Comisie, prin care se arată că Sniace ar exercita o influență negativă asupra prețurilor, care depășește capacitatea scăzută a acesteia în termeni de poziție pe piață. În pofida altor influențe, de exemplu din partea concurenților asiatici, acest efect negativ nu ar mai exista în cazul dispariției Sniace.
52.
Din acest motiv, fără a denatura faptele, Tribunalul a concluzionat că, în lipsa ajutorului acordat Sniace, Lenzing, cel mai important concurent de pe această piață, ar fi obținut venituri suplimentare, respectiv ar fi înregistrat beneficii nerealizate ca urmare a ajutorului acordat. Pierderile nu sunt cuantificate, însă această posibilitate nici nu există și nici nu este necesară. Cel puțin în baza informațiilor disponibile, este evident că menținerea pe piață a Sniace are o importanță foarte mare, în comparație cu celelalte aspecte care influențează poziția pe piață deținută de Lenzing.
53.
Tribunalul constată în consecință în mod întemeiat că Lenzing este individualizată prin decizia Comisiei. Obiecțiile Spaniei și ale Comisiei nu sunt justificate, astfel încât acest motiv de recurs trebuie respins.
C — Cu privire la al doilea motiv de recurs: criteriul creditorului privat
54.
Prin intermediul celui de al doilea motiv, Spania și Comisia critică aplicarea de către Tribunal a criteriului creditorului privat. În speță, acest criteriu este concludent pentru a aprecia dacă s-a acordat un ajutor. Părțile au opinii diferite în ceea ce privește acordarea unui ajutor prin faptul că TGSS și Fogasa nu au executat silit creanțele garantate, deși Sniace nu a respectat acordurile de reeșalonare a datoriilor având ca obiect cotizațiile restante de securitate socială, respectiv acordurile referitoare la rambursarea către Fogasa a arieratelor din salariile și indemnizațiile plătite de Fogasa. Prin Decizia Comisiei din 28 octombrie 1998, s-a concluzionat că ar fi vorba despre un avantaj substanțial, pentru că exista posibilitatea încetării activității Sniace în cazul executării acestor creanțe (
33
).
1. Cu privire la încălcarea Hotărârii Tubacex
55.
În prima parte a acestui motiv de recurs, Spania și Comisia susțin recunoașterea de către Curte, în Hotărârea Tubacex (
34
), a faptului că în cazul unor comportamente similare nu a fost vorba despre acordarea unui ajutor. Tribunalul nu ar fi respectat această hotărâre și ar fi considerat – în mod contrar – că acordurile de reeșalonare și de rambursare sunt ajutor per se.
56.
Articolul 87 alineatul (1) CE definește ajutoarele acordate de stat reglementate în Tratatul CE ca fiind ajutoarele acordate de state sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau sectoare de producție, în măsura în care acestea afectează schimburile comerciale dintre statele membre. Noțiunea de ajutoare acordate de stat în sensul prezentei prevederi nu se limitează la subvenție, având în vedere că nu sunt incluse doar prestațiile pozitive precum subvențiile în sine, ci include și intervențiile care, sub diverse forme, reduc sarcinile care grevează în mod normal bugetul unei întreprinderi (
35
). În special, se concluzionează că, prin conduita unei autorități publice, competentă pentru colectarea cotizațiilor de securitate socială, care permite plata cu întârziere a acestor cotizații, este generat un avantaj comercial substanțial întreprinderii favorizate, prin diminuarea sarcinilor care rezultă în mod normal din aplicarea sistemului de asigurări sociale în raport cu întreprinderea respectivă (
36
).
57.
Pentru a determina dacă un asemenea avantaj reprezintă un ajutor în sensul articolului 87 din tratat, trebuie să se stabilească dacă întreprinderea favorizată obține un avantaj economic pe care nu l-ar fi obținut în condiții normale de piață (
37
). Acordurile cu privire la modalitățile de rambursare sau de reeșalonare încheiate cu creditorii publici vor fi comparate cu conduita unui creditor privat ipotetic, care se află, în raport cu debitorul, într-o situație în mare măsură similară cu cea a creditorului public care urmărește recuperarea sumelor care îi sunt datorate (
38
).
58.
Necesitatea acestei comparații confirmă teza invocată de Spania și de Comisie potrivit căreia comportamentul TGSS și al Fogasa nu trebuie considerat în mod obligatoriu un ajutor. Nici Tribunalul nu pune la îndoială această premisă, având în vedere că această comparație este prezentată la punctul 149 din hotărârea atacată. Astfel, argumentul invocat de Spania și de Comisie nu poate fi admis.
59.
În trecut, pentru a evalua comportamentul creditorilor publici, Comisia a fost influențată în special de conformitatea dobânzilor de întârziere datorate de debitor cu rata de piață a dobânzii. În speță, similar cauzei Tubacex, s-a aplicat numai rata legală, vădit inferioară dobânzii de piață. Cuantumul ajutorului pentru care s-a solicitat restituirea a fost reprezentat, în opinia Comisiei, de diferența de dobândă (
39
).
60.
În Hotărârea Tubacex, Curtea a respins acest criteriu de orientare, deoarece orice creditor privat are posibilitatea de a solicita debitorilor în întârziere numai dobânda legală (
40
). În temeiul acestei decizii, Comisia a modificat, la 20 septembrie 2000, Decizia din 28 octombrie 1998 și a concluzionat că acordurile încheiate de Sniace cu TGSS și cu Fogasa nu reprezintă ajutoare de stat.
61.
Spre deosebire de argumentele invocate de Spania și de Comisie, Tribunalul nu pune în discuție Hotărârea Tubacex, ci, în acord cu Lenzing, formulează critici la adresa Comisiei întrucât nu a examinat în ce măsură concesiile acordate de Fogasa și de TGSS la recuperarea creanțelor reprezintă avantaje considerate ajutoare. Aceste avantaje nu au făcut cu exactitate obiectul Hotărârii Tubacex. În consecință, acest motiv de recurs trebuie respins.
2. Cu privire la aplicarea criteriului creditorului privat
62.
Spania și Comisia își exprimă opinia conform căreia Comisia ar fi constatat în mod întemeiat că TGSS și Fogasa ar fi acționat în speță în mod asemănător creditorilor privați.
63.
Tribunalul a respins această constatare și, în acest context, a respins în special cele trei motive pe care s-a întemeiat Comisia.
64.
La punctele 155 și 156, Tribunalul respinge comparația între situația în care se află Fogasa și TGSS cu cea a creditorilor privați care, în urma unei reeșalonări, au renunțat la 40 % din creanțe deoarece creanțele creditorilor respectivi nu erau garantate. În consecință, situația nu este comparabilă.
65.
În continuare, la punctele 157 și 158, Tribunalul respinge comparația cu conduita unui creditor privat care are creanțe garantate care, asemenea unui creditor public, nu și-a executat creanța. Nu se cunoaște dacă Sniace întârziase plățile și față de creditorul respectiv sau dacă încălcase acordurile de reeșalonare a datoriilor. Din acest motiv, nu s-ar putea verifica dacă acest creditor s-ar fi aflat într-o situație comparabilă cu cea a TGSS și a Fogasa.
66.
În sfârșit, la punctele 159 și 160 din hotărârea atacată, Tribunalul a respins argumentul conform căruia ambii creditori și-ar fi mărit șansele de a recupera datoriile. Pe de o parte, în cazul în care ar fi existat garanții suficiente, nu ar fi fost necesară îmbunătățirea șanselor, iar pe de altă parte, Comisia nu putea aprecia perspectivele de viabilitate ale societății Sniace.
67.
Astfel, în opinia Tribunalului, Comisia ar fi săvârșit o eroare vădită în cadrul aprecierii criteriului creditorului privat.
68.
Comisia susține că Tribunalul nu ar fi luat în considerare criteriul de evaluare aplicabil. Decizia Comisiei nu ar fi fost analizată prin prisma unei erori vădite de apreciere, ci au fost analizate aspecte de detaliu.
69.
În plus, Comisia și Spania arată că și creditorii privați ar încheia acorduri de amânare și că ar fi procedat astfel în special în condițiile de față.
a) Cu privire la verificarea existenței unei erori vădite de apreciere
70.
Suntem de părere că, la punctul 150 din hotărâre, Tribunalul a constatat în mod întemeiat existența unei libertăți extinse de apreciere a Comisiei în cadrul aplicării criteriului creditorului privat. Această verificare implică evaluarea unor aspecte economice complexe din perspectiva unui creditor privat ipotetic. În măsura în care evaluarea Comisiei cu privire la articolul 87 alineatul (1) CE implică o asemenea apreciere, controlul efectuat de instanța comunitară (
41
) trebuie să se limiteze la verificarea respectării regulilor de procedură și de motivare, a exactității prezentării faptelor reținute pentru efectuarea alegerii contestate, a absenței unei erori vădite în aprecierea acestor fapte sau a lipsei unui abuz de putere (
42
).
71.
După cum susține în mod întemeiat Comisia, analiza acesteia ar fi în mod vădit eronată numai dacă nu ar fi justificată prin prisma niciunui aspect posibil, și anume atunci când niciun creditor privat posibil, acționând în mod rațional, nu s-ar fi comportat în condițiile din speță astfel cum a procedat creditorul public.
72.
Pe de altă parte, dacă există posibilitatea ca un creditor privat să se comporte conform presupunerii cuprinse în concluzia formulată de Comisie, aprecierea acesteia nu poate fi în mod vădit eronată. Constatarea unei erori vădite ar determina substituirea analizei Comisiei privind comportamentul creditorilor privați cu cea instanțelor comunitare.
73.
În hotărârea atacată, Tribunalul a expus în mod convingător rațiunea pentru care motivele invocate de Comisie nu justifică o concluzie conform căreia TGSS și Fogasa s-ar fi comportat în mod asemănător creditorilor privați (
43
). Astfel, Tribunalul a identificat existența unei erori vădite de apreciere din partea Comisiei.
74.
Cu toate acestea, printre motivele respinse s-a numărat și argumentul potrivit căruia un alt creditor privat cu creanțe garantate ar fi renunțat de asemenea la executarea silită a creanțelor sale, deși Sniace s-ar fi aflat în întârziere și cu privire la creanțele respective. În acest sens, Tribunalul constată în mod întemeiat, la punctele 157 și 158 din hotărârea atacată, că motivele acestei conduite nu ar fi suficient de clare pentru a dovedi că un creditor privat ar fi acționat în mod asemănător în situația în care s-au aflat TGSS și Fogasa. Nu s-a dovedit însă nici faptul că un creditor privat nu ar fi acționat în acest mod. În baza informațiilor disponibile, comportamentul acestui creditor arată că prezumția Comisiei cu privire la comportamentul unui creditor privat ipotetic ar fi fost cel puțin posibilă.
75.
Constatarea unei erori vădite de apreciere a Comisiei la punctele 154 și următoarele din hotărârea atacată este asociată din acest motiv unei erori de drept și nu poate fi reținută.
b) Cu privire la aprecierea unei erori de motivare și la aprecierea situației de fapt
76.
O încălcare a reglementărilor comunitare de către Tribunal nu justifică anularea hotărârii atacate, în cazul în care dispozitivul acesteia apare ca fiind temeinic pentru alte motive de drept (
44
). Întrucât Lenzing a atacat și motivarea deciziei Comisiei în fața primei instanțe, trebuie analizat dacă poate fi reținut acest motiv.
77.
Motivarea prevăzută la articolul 253 CE în privința reglementărilor comunitare trebuie să menționeze în mod clar și neechivoc raționamentul instituției care a emis actul, astfel încât să dea posibilitatea persoanelor interesate să ia cunoștință de temeiurile măsurii luate, iar Curții să își exercite controlul (
45
). În principiu, motivarea trebuie comunicată persoanei interesate împreună cu decizia atacată; o încălcare a articolului 253 CE nu poate fi remediată în fața Curții (
46
).
78.
Într-adevăr, este necesară diferențierea între obligația de motivare și temeinicia motivării, care face parte din legalitatea materială a actului în litigiu (
47
). Întrucât controlul jurisdicțional este limitat datorită libertății extinse de apreciere a Comisiei, respectarea garanțiilor conferite de ordinea juridică comunitară în cadrul procedurilor administrative are o importanță fundamentală. Printre aceste garanții se înscrie – distinct față de susținerile Comisiei – în special obligația instituției competente de a examina, cu atenție și cu imparțialitate, toate elementele pertinente ale cauzei și de a-și motiva decizia în mod suficient (
48
).
79.
În consecință, Comisia trebuie să argumenteze în mod coerent și necontradictoriu motivul pentru care a ales, dintre toate comportamentele posibile ale unui creditor privat, tocmai pe cel care corespundea comportamentului creditorului public. De asemenea, motivarea trebuie să evidențieze în ce măsură Comisia a stabilit elementele de fapt concludente pentru această prezumție.
80.
În acest sens, trebuie constatat mai întâi că motivarea deciziei în litigiu nu face referire la creditorul privat care, în ciuda întârzierii din partea Sniace, a renunțat la executarea silită a creanțelor sale. Prin urmare, nu a existat un argument important care să susțină aprecierea Comisiei. Chiar dacă motivul respectiv ar fi fost menționat, acesta nu ar fi întemeiat în mod suficient decizia, întrucât Comisia nu a putut dovedi până în prezent dacă acest creditor se afla într-o situație similară. Astfel cum a subliniat Tribunalul la punctul 158 din hotărârea atacată, Comisia nu a clarificat până în prezent acest aspect.
81.
Tribunalul a respins în mod întemeiat cele două motive suplimentare menționate în decizie.
82.
În ceea ce privește comparația cu alți creditori privați care au renunțat la 40 % din creanțele acestora în baza unui acord cu creditorii, respinsă la punctele 155 și 156 din hotărârea atacată, Comisia a concluzionat deja, în Decizia din 20 septembrie 2000, că situația acestora nu ar fi similară cu cea a TGSS și a Fogasa, în special cu privire la garanții (
49
).
83.
O importanță deosebită revine argumentului, respins la punctele 159 și 160 din hotărârea atacată, conform căruia TGSS și Fogasa și-ar fi mărit șansele de a recupera creanțele fără pierderi financiare, prin evitarea falimentului Sniace.
84.
Într-adevăr, un creditor privat ar încerca să își recupereze creanțele pe cât posibil fără pierderi. După cum subliniază Lenzing, Tribunalul a constatat în mod întemeiat că motivarea deciziei și argumentul Comisiei cu privire la acest aspect sunt contradictorii.
85.
În primul rând, există contradicții cu privire la garantarea creanțelor TGSS și ale Fogasa. Pe de-o parte, în prezenta cauză Comisia pornește de la ideea garantării creanțelor TGSS și ale Fogasa, aspect menționat parțial și în motivarea deciziei (
50
). Pe de altă parte, ar fi necesară evitarea falimentului Sniace pentru a valorifica creanțele fără pierderi. Există riscul unor pierderi numai în cazul în care garanțiile sunt insuficiente.
86.
Există contradicții și dacă se are în vedere o garantare insuficientă a creanțelor. Așteptarea creditorilor îmbunătățește șansele de a recupera creanțele fără pierderi numai dacă debitorul depășește situația de criză și își îmbunătățește situația. În decizia atacată, Comisia își exprimă în mod repetat îndoiala cu privire la perspectivele de viabilitate ale Sniace (
51
), fără să prezinte argumentele care să justifice perspectivele pozitive.
87.
În cadrul procedurii judiciare, Comisia menționează în acest sens numai că se poate întemeia pe argumentele prezentate de guvernul spaniol care susține că ar exista planuri de restructurare și de redresare financiară (
52
). Dacă acesta ar reprezenta unicul argument care să justifice perspectivele de viabilitate ale Sniace, nu ar exista doar un viciu de motivare a deciziei atacate, ci, în mod suplimentar, ar exista și o încălcare a obligației de a clarifica în mod corespunzător situația de fapt. Tribunalul a constatat la punctul 160 din hotărârea atacată că nici Spania și nici Comisia nu au avut la dispoziție informațiile necesare pentru a verifica perspectivele de viabilitate ale Sniace. Aceste elemente de fapt nu mai pot fi examinate de Curte în cadrul procedurii de recurs (
53
), iar părțile nu pun la îndoială aceste aspecte.
88.
În plus, trebuie arătat că nici argumentele – care nu se regăsesc în motivarea deciziei – susținute de Spania și de Comisie, conform cărora TGSS, în cazul supraviețuirii Sniace, ar fi luat în calcul cotizații suplimentare de securitate socială, iar Fogasa nu ar mai fi efectuat, cel puțin în acest caz, plăți suplimentare pentru angajații Sniace, nu pot susține comportamentul unui creditor privat ipotetic.
89.
În principiu, astfel de argumente – preconizarea unor tranzacții viitoare, respectiv evitarea unor costuri viitoare – pot fi luate în considerare în cazul creditorilor privați. Cu toate acestea, în prezenta cauză este vorba despre interesele publice ale statului, a căror realizare este încredințată anumitor instituții publice. Aceste interese reprezintă în mod specific motivul pentru acordarea unui ajutor în formă clasică. După cum subliniază Lenzing în mod întemeiat, aceste interese nu pot fi recunoscute, din acest motiv, drept argumente pentru acordarea de avantaje pentru anumite întreprinderi prin renunțarea la executarea silită a creanțelor. În caz contrar, și aporturile de capital ale investitorilor publici ar putea fi justificate ca având drept scop menținerea locurilor de muncă. Curtea a respins deja în mod expres acest argument (
54
).
90.
În consecință, motivările Comisiei sunt inadecvate pentru a susține decizia atacată a Comisiei sau există o contradicție între acestea, astfel încât se anulează reciproc. Această contradicție ar putea fi eliminată numai prin examinarea de către Comisie a situației de fapt de bază, astfel încât să poată decide care ar fi argumentele relevante pentru un creditor privat ipotetic, cu justificarea corespunzătoare a acestora în motivarea deciziei pronunțate. Având în vedere că nu există astfel de argumente, motivarea deciziei în litigiu este incorectă.
3. Concluzie
91.
Hotărârea atacată prezintă erori de drept, în măsura în care Tribunalul constată o eroare vădită de apreciere a Comisiei, însă, pentru alte motive, va fi menținută datorită motivării insuficiente a deciziei atacate a Comisiei. Prin urmare, recursul trebuie respins.
IV — Cu privire la cheltuielile de judecată
92.
În conformitate cu articolul 122 coroborat cu articolul 118 și cu articolul 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. În temeiul articolului 69 alineatul (4), statele membre care intervin în litigiu suportă propriile cheltuieli de judecată, inclusiv cheltuielile ocazionate de recurs (
55
).
93.
Spania trebuie să suporte astfel în orice situație propriile cheltuieli de judecată. În mod suplimentar, Lenzing solicită obligarea Spaniei – nu însă și a Comisiei – la plata cheltuielilor de judecată în procedura de recurs. Deoarece Spania și Comisia au căzut împreună în pretenții, ar trebui să suporte împreună cheltuielile de judecată, în calitate de debitori solidari (
56
). În această situație, Lenzing nu poate alege unul dintre debitori pentru a solicita plata cheltuielilor de judecată, acestea fiind suportate în solidar de ambele părți care au căzut în pretenții.
V — Concluzie
94.
Pentru aceste motive, propunem Curții să decidă după cum urmează:
„1.
Respinge recursul.
2.
Regatul Spaniei și Comisia Comunităților Europene suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și, în calitate de debitori solidari, cheltuielile de judecată ale Lenzing AG ocazionate de recurs.”
(
1
)	Limba originală: germana.
(
2
)	Decizia 1999/395/CE a Comisiei din 28 octombrie 1998 privind ajutorul de stat acordat de Spania societății Sniace SA cu sediul în Torrelavega, Cantabria, notificată cu numărul C(1998) 3437 (JO 1999, L 149, p. 40).
(
3
)	Decizia 2001/43/CE a Comisiei din 20 septembrie 2000 de modificare a Deciziei 1999/395/CE a Comisiei privind ajutorul de stat acordat de Spania societății Sniace SA cu sediul în Torrelavega, Cantabria, notificată cu numărul C(2000) 2741 (JO 2001, L 11, p 46).
(
4
)	Hotărârea Lenzing/Comisia (Rec., p. II-3597).
(
5
)	Punctele 8-29 din hotărârea atacată.
(
6
)	Hotărârea din 29 aprilie 1999, Comisia/Spania (C-342/96, Rec., p. I-2459).
(
7
)	Punctele 4-23 din recurs.
(
8
)	Punctele 24-65 din recurs.
(
9
)	Hotărârea din 15 iulie 1963, Plaumann/Comisia (25/62, Rec., p. 211, 238), și Hotărârea din 19 mai 1993, Cook/Comisia (C-198/91, Rec., p. I-2487, punctul 20).
(
10
)	Hotărârea din 13 decembrie 2005, Comisia/Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, (C-78/03 P, Rec., p. I-10737, punctul 34 și următoarele).
(
11
)	Hotărârea Comisia/Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (citată la nota de subsol 10, punctele 35 și 36).
(
12
)	Hotărârea Comisia/Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (citată la nota de subsol 10, punctele 34 și 35).
(
13
)	Hotărârea Comisia/Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (citată la nota de subsol 10, punctul 68 și următoarele, cu o formulare mai deschisă la punctul 37).
(
14
)	Hotărârea din 28 ianuarie 1986, Cofaz și alții/Comisia (169/84, Rec., p. 391, punctul 25).
(
15
)	Hotărârea Tribunalului din 27 aprilie 1995, ASPEC/Comisia (T-435/93, Rec., p. II-1281, punctul 64), Hotărârea Tribunalului din 5 noiembrie 1997, Ducros/Comisia (T-149/95, Rec., p. II-2031, punctul 34), și Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 1998, BP Chemicals/Comisia (T-11/95, Rec., p. II-3235, punctul 72). A se vedea în sens contrar Ordonanța Curții din 21 februarie 2006, Deutsche Post și DHL/Comisia (C-367/04 P, nepublicată în Recueil, Rec., 2006, p. I-26*, disponibilă numai în limbile germană și franceză, punctul 41).
(
16
)	Punctul 80 din hotărârea atacată.
(
17
)	Hotărârea Comisia/Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (citată la nota de subsol 10, punctul 37) și Hotărârea Tribunalului din 21 martie 2001, Hamburger Hafen- und Lagerhaus și alții/Comisia (T-69/96, Rec., p. II-1037, punctul 41).
(
18
)	Hotărârea Cofaz (citată la nota de subsol 14, punctul 28).
(
19
)	În cazul unui ajutor care nu a fost încă acordat, este necesară analiza celor două situații ipotetice.
(
20
)	Punctul 90 din hotărârea atacată.
(
21
)	Hotărârile Plaumann/Comisia și Cook/Comisia, ambele citate la nota de subsol 9.
(
22
)	Hotărârea din 10 decembrie 1969, Eridania și alții/Comisia (10/68 și 18/68, Rec., p. 459, punctele 7 și 8).
(
23
)	Ordonanța Tribunalului din 27 mai 2004, Deutsche Post și DHL/Comisia (T-358/02, Rec., p. II-1565, punctul 37).
(
24
)	A se vedea în acest sens Ordonanța Deutsche Post și DHL (citată la nota de subsol 15, punctul 47).
(
25
)	În Hotărârea din 12 decembrie 2006, Asociación de Estaciones de Servicio de Madrid și Federación Catalana de Estaciones de Servicio/Comisia (T-146/03, nepublicată în Recueil, Rec., 2006, p. II-98*, punctul 50 și următoarele), Tribunalul a luat în considerare, în cazul unui ajutor acordat stațiilor de alimentare cu carburant, concurenții locali ai operatorului stației de alimentare cu carburant care a beneficiat de ajutor.
(
26
)	A se vedea Hotărârea Comisia/Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, citată la nota de subsol 10.
(
27
)	A se vedea în acest sens și Ordonanța Tribunalului Deutsche Post și DHL/Comisia (citată la nota de subsol 23, punctele 15 și 16), în care, conform argumentelor Comisiei, a fost afectat un număr mare de piețe și un număr mare de întreprinderi, și Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2006, Werkgroep Commerciële Jachthavens Zuidelijke Randmeren și alții/Comisia (T-117/04, Rec., p. II-3861, punctul 60), în care aproximativ 1200 de întreprinderi s-au aflat în aceeași situație.
(
28
)	Hotărârea Tribunalului ASPEC/Comisia (citată la nota de subsol 15, punctul 70).
(
29
)	Punctul 88 din hotărârea atacată.
(
30
)	Punctul 62 din hotărârea atacată.
(
31
)	Punctul 8 din memoriul din 20 iunie 2005.
(
32
)	A se vedea, în dreptul privind ajutoarele de stat, Hotărârea din 1 iunie 2006, P&O European Ferries (Vizcaya)/Comisia și Diputación Foral de Vizcaya/Comisia (C-442/03 P și C-471/03 P, Rec., p. I-4845, punctul 60), precum și, în general, Hotărârea din 11 februarie 1999, Antillean Rice Mills și alții/Comisia (C-390/95 P, Rec., p. I-769, punctul 29), Hotărârea din 15 iunie 2000, Dorsch Consult (C-237/98 P, Rec., p. I-4549, punctul 35 și următorul), și Hotărârea din 7 ianuarie 2004, Aalborg Portland și alții/Comisia (C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P și C-219/00 P, Rec., p. I-123, punctul 49).
(
33
)	Considerentul (80)
(
34
)	Citată la nota de subsol 6.
(
35
)	Hotărârea din 15 martie 1994, Banco Exterior de España (C-387/92, Rec., p. I-877, punctul 13), Hotărârea din 29 iunie 1999_DM Transport (C-256/97, Rec., p. I-3913, punctul 19), Hotărârea din 14 septembrie 2004, Spania/Comisia (C-276/02, Rec., p. I-8091, punctul 24), Hotărârea din 8 noiembrie 2001, Adria-Wien Pipeline și Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke (C-143/99, Rec., p. I-8365, punctul 38), și Hotărârea din 15 iunie 2006, Air Liquide Industries Belgium (C-393/04 și C-41/05, Rec., p. I-5293, punctul 29).
(
36
)	Hotărârea DM Transport, citată la nota de subsol 35.
(
37
)	Hotărârile DM Transport (citată la nota de subsol 35, punctul 22) și Tubacex (citată la nota de subsol 6, punctul 41).
(
38
)	Hotărârea DM Transport (citată la nota de subsol 35, punctul 25).
(
39
)	A se vedea, pentru aplicarea în prezenta cauză, articolul 1, precum și considerentele (83) și (90) ale Deciziei din 28 octombrie 1998.
(
40
)	Hotărârea Tubacex (citată la nota de subsol 6, punctul 48 și următorul).
(
41
)	Cu toate acestea, trebuie arătat că instanța națională trebuie să efectueze o apreciere similară celei a Comisiei atunci când verifică dacă o măsură care nu a fost comunicată Comisiei nu reprezintă un ajutor, nefiind, așadar, posibilă, în conformitate cu articolul 88 alineatul (3) CE, punerea sa în aplicare; a se vedea Hotărârea din 11 iulie 1996, SFEI și alții (C-39/94, Rec., p. I-3547, punctul 49 și următoarele), Hotărârea din 15 iulie 2004, Pearle și alții (C-345/02, Rec., p. I-7139, punctul 31), și Hotărârea din 5 octombrie 2006, Transalpine Ölleitung in Österreich (C-368/04, Rec., p. I-9957, punctul 39).
(
42
)	Hotărârea din 29 februarie 1996, Belgia/Comisia (C-56/93, Rec., p. I-723, punctele 10 și 11).
(
43
)	A se vedea punctul 64 și următoarele de mai sus.
(
44
)	Hotărârea din 9 iunie 1992, Lestelle/Comisia (C-30/91 P, Rec., p. I-3755, punctul 28), Hotărârea din 30 septembrie 2003, Biret International/Consiliul (C-93/02 P, Rec., p. I-10497, punctul 60), și Hotărârea din 2 decembrie 2004, José Martí Peix/Comisia (C-226/03 P, Rec., p. I-11421, punctul 29).
(
45
)	Hotărârea din 9 iulie 1969, Italia/Comisia (1/69, Rec., p. 277, punctul 9), Hotărârea din 7 martie 2002, Italia/Comisia (C-310/99, Rec., p. I-2289, punctul 48), Hotărârea din 15 decembrie 2005, Italia/Comisia (C-66/02, Rec., p. I-10901, punctul 26), și Hotărârea din 22 iunie 2006, Belgia și Forum 187/Comisia (C-182/03 și C-217/03, Rec., p. I-5479, punctul 137).
(
46
)	Hotărârea din 26 septembrie 2002, Spania/Comisia (C-351/98, Rec., p. I-8031, punctul 84).
(
47
)	Hotărârea din 22 martie 2001, Franța/Comisia (C-17/99, Rec., p. I-2481, punctul 35), și Hotărârea Italia/Comisia (C-66/02, citată la nota de subsol 45).
(
48
)	Hotărârea din 21 noiembrie 1991, Technische Universität München (C-269/90, Rec., p. I-5469, punctul 14), și Hotărârea din 7 mai 1992, Pesquerias De Bermeo și Naviera Laida/Comisia (C-258/90 și C-259/90, Rec., p. I-2901, punctul 26).
(
49
)	Considerentul (26).
(
50
)	A se vedea considerentul (26) al Deciziei din 20 septembrie 2000, precum și, în privința Fogasa, considerentul (89) al Deciziei din 28 octombrie 1998.
(
51
)	A se vedea, de exemplu, considerentele (77), (81) și (89) ale Deciziei din 28 octombrie 1998.
(
52
)	A se vedea punctul 81 din memoriul în răspuns și punctul 160 din hotărârea atacată.
(
53
)	A se vedea punctul 48 de mai sus.
(
54
)	Hotărârea din 14 septembrie 1994, Spania/Comisia, cunoscută sub numele „Hytasa” (C-278/92, C-279/92 și C-280/92, Rec., p. I-4103, punctul 22).
(
55
)	Hotărârea din 24 septembrie 2002, Falck și Acciaierie di Bolzano/Comisia (C-74/00 P și C-75/00 P, Rec., p. I-7869, punctul 191).
(
56
)	A se vedea Hotărârea din 31 mai 2001, D și Suedia/Consiliul (C-122/99 P și C-125/99 P, Rec. 2001, p. I-4319, punctul 65), și Hotărârea din 13 martie 1985, Țările de Jos și Leeuwarder Papierwarenfabriek/Comisia (296/82 și 318/82, Rec., p. 809, punctul 32).