62023CJ0789
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a doua)
11 decembrie 2025 (
*1
)
„Trimitere preliminară – Cetățenia Uniunii – Articolul 21 alineatul (1) TFUE – Dreptul de liberă circulație și de liberă ședere pe teritoriul statelor membre – Condiții de înscriere în registrul național a unei convenții matrimoniale încheiate în alt stat membru decât cel al înscrierii – Menționarea codului numeric personal al cel puțin unuia dintre cei doi soți – Restricție – Justificare – Exactitatea și autenticitatea datelor care figurează în registrul național – Proporționalitate”
În cauza C‑789/23 [Tatrauskė] (
i
),
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Curtea Administrativă Supremă a Lituaniei), prin decizia din 20 decembrie 2023, primită de Curte la 21 decembrie 2023, în procedura
I. J.
împotriva
„Registrų centras” VĮ,
CURTEA (Camera a doua),
compusă din doamna K. Jürimäe (raportoare), președintă de cameră, domnul K. Lenaerts, președinte al Curții, îndeplinind funcția de judecător al Camerei a doua, și domnii F. Schalin, M. Gavalec și Z. Csehi, judecători,
avocat general: domnul M. Szpunar,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
luând în considerare observațiile prezentate:
–
pentru guvernul lituanian, de K. Dieninis și V. Kazlauskaitė‑Švenčionienė, în calitate de agenți;
–
pentru Comisia Europeană, de E. Montaguti și A. Steiblytė, în calitate de agenți,
după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 22 mai 2025,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 21 alineatul (1) TFUE.
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între I. J., pe de o parte, și Registrų centras VĮ (Centrul pentru Registre, Lituania), pe de altă parte, în legătură cu refuzul opus de acesta din urmă cererii formulate de I. J. privind înscrierea unor date referitoare la regimul său matrimonial în registrul național al convențiilor matrimoniale.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
3
Articolul 21 alineatul (1) TFUE prevede:
„Orice cetățean al Uniunii are dreptul de liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre, sub rezerva limitărilor și condițiilor prevăzute de tratate și de dispozițiile adoptate în vederea aplicării acestora.”
Dreptul lituanian
Codul civil
4
Articolul 3.101 din Lietuvos Respublikos civilinis kodeksas (Codul civil al Republicii Lituania, denumit în continuare „codul civil”), intitulat „Convenția matrimonială”, prevede:
„Convenția matrimonială este o convenție încheiată de soți care stabilește drepturile și obligațiile lor patrimoniale în timpul căsătoriei, precum și în caz de divorț sau de separație de corp (separare).”
5
Articolul 3.103 din codul civil, intitulat „Forma convenției matrimoniale”, are următorul cuprins:
„1.   Convenția matrimonială se încheie prin act notarial.
2.   Convenția matrimonială, precum și modificările sale sunt înscrise în registrul convențiilor matrimoniale […]
3.   Convenția matrimonială și modificările sale sunt opozabile terților numai în cazul în care convenția și modificările sale au fost înscrise în registrul convențiilor matrimoniale. Această regulă nu se aplică în cazul în care, la momentul încheierii unui act juridic, terții aveau cunoștință de convenția matrimonială sau de modificările acesteia.”
Norme aplicabile registrului convențiilor matrimoniale
6
Prin Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas Nr. 1284 „Dėl Vedybų sutarčių registro nuostatų patvirtinimo” (Decretul nr. 1284 al Guvernului Republicii Lituania de adoptare a normelor aplicabile registrului convențiilor matrimoniale) din 13 august 2002 (Žin., 2002, nr. 82-3523), guvernul Republicii Lituania a adoptat normele aplicabile registrului convențiilor matrimoniale. Aceste norme au fost modificate, versiunea aplicabilă litigiului principal fiind, potrivit instanței de trimitere, cea din 10 septembrie 2015, astfel cum a fost modificată prin Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas Nr. 773 (Decretul nr. 773 al Guvernului Republicii Lituania) din 8 iulie 2020 (TAR, 2020, nr. 2020-15562) (denumite în continuare „normele aplicabile registrului convențiilor matrimoniale”).
7
Potrivit punctului 13 din normele aplicabile registrului convențiilor matrimoniale:
„Sunt înscrise în registru:
13.1. convențiile matrimoniale;
[…]
13.3. actele de partaj al bunurilor prevăzute de [codul civil].”
8
Punctul 17 din aceste norme prevede:
„Se prelucrează în registru datele referitoare la partajul următoarelor bunuri:
17.1.
codul de identificare a partajului bunurilor;
17.2.
baza pe care a fost realizat partajul bunurilor (convenție sau hotărâre judecătorească);
17.3.
data autentificării convenției de partaj al bunurilor comune (denumită în continuare «convenția de partaj») sau data hotărârii privind partajul bunurilor comune (denumită în continuare «decizia privind partajul bunurilor»);
17.4.
datele cu caracter personal (cod numeric personal, prenume și nume; dacă datele cu caracter personal lipsesc din registrul de evidență a populației, data nașterii, prenumele, numele) ale persoanelor fizice care au încheiat convenția de partaj sau ale căror bunuri au fost partajate printr‑o hotărâre judecătorească;
[…]
17.7.
numele și prenumele notarului și numele biroului notarial care a autentificat convenția de partaj, modificarea sau încetarea sa ori denumirea instanței judecătorești care a pronunțat decizia privind partajul bunurilor;
[…]
17.9.
regimul juridic stabilit prin convenția de partaj sau prin decizia privind partajul bunurilor;
[…]
17.12.
data și ora înregistrării în registru sau a eliminării din registru a partajului bunurilor, precum și a înregistrării sau modificării datelor referitoare la acest partaj.”
9
Capitolul IV din normele menționate reglementează înscrierea în registru a faptelor juridice și a actelor care fac obiectul unei înregistrări. Acest capitol cuprinde printre altele punctele 67 și 68, care au următorul cuprins:
„67. O convenție matrimonială sau între concubini încheiată în străinătate poate fi înscrisă în registru în cazul în care conține codul numeric personal, atribuit de organismul care ține registrul lituanian de evidență a populației, al cel puțin uneia dintre părțile la convenție.
68. În cazul în care unul dintre soți sau concubini dorește să obțină înscrierea în registru a unei convenții matrimoniale sau între concubini ori a modificărilor aduse unei astfel de convenții, autentificate în străinătate, sau a datelor referitoare la încetarea unei astfel de convenții, acesta poate transmite datele respective fie personal, fie prin intermediul unui mandatar, prin poștă sau pe cale electronică, organismului care ține registrul potrivit modalităților definite de acesta.”
Litigiul principal și întrebarea preliminară
10
Reclamanta din litigiul principal este un cetățean al Uniunii înscris în registrul lituanian de evidență a populației. În această calitate, ea dispune de un cod numeric personal atribuit de organismul care ține acest registru, precum și de o carte de identitate pe care figurează acest număr.
11
În cursul anului 2006, reclamanta din litigiul principal și C. B., resortisant italian, s‑au căsătorit în Italia. Căsătoria a fost înscrisă în registrul căsătoriilor al unei comune italiene. Extrasul de pe actul de căsătorie conține o mențiune potrivit căreia soții au optat pentru regimul separării de bunuri.
12
Căsătoria în cauză a fost transcrisă la serviciul de stare civilă din Lituania.
13
La 15 februarie 2022, reclamanta din litigiul principal a introdus la Centrul pentru Registre o cerere de înscriere în registrul convențiilor matrimoniale a unui fapt juridic în legătură cu regimul său matrimonial, și anume partajul bunurilor între soți.
14
Prin decizia din 9 martie 2022, Centrul pentru Registre a respins această cerere pentru motivul, pe de o parte, că o persoană fizică nu era abilitată să furnizeze Centrului pentru Registre date referitoare la partajul bunurilor între soți, astfel încât partajul bunurilor în cauză nu putea fi înscris în registrul convențiilor matrimoniale la cererea reclamantei din litigiul principal. Pe de altă parte, acesta a precizat că extrasul de pe actul de căsătorie prezentat de reclamantă putea fi înscris în registrul convențiilor matrimoniale drept convenție matrimonială cu condiția de a furniza un supliment la actul de căsătorie autentificat de un notar sau de un alt funcționar italian competent și care să menționeze codul numeric personal lituanian al cel puțin unuia dintre cei doi soți.
15
Reclamanta din litigiul principal a prezentat ulterior copia unui e‑mail din care reiese că solicitase serviciului de stare civilă în cauză din Italia să întocmească o copie a actului de căsătorie care să menționeze codul său numeric personal lituanian, astfel cum figura pe cartea sa de identitate. Acest serviciu de stare civilă ar fi refuzat să adauge această mențiune pe extrasul de pe actul de căsătorie pentru motivul că nu era în măsură să certifice autenticitatea respectivului cod numeric personal al reclamantei din litigiul principal.
16
În aceste condiții, aceasta a sesizat Vilniaus apygardos administracinis teismas (Tribunalul Administrativ Regional din Vilnius, Lituania) cu o acțiune îndreptată împotriva deciziei din 9 martie 2022. Prin hotărârea din 29 iunie 2022, această acțiune a fost respinsă ca nefondată pentru motivul, printre altele, că nu erau îndeplinite condițiile de înscriere în registrul convențiilor matrimoniale a unei „convenții încheiate în străinătate”, astfel cum sunt prevăzute la punctul 67 din normele aplicabile registrului convențiilor matrimoniale, din moment ce convenția matrimonială nu menționa codul numeric personal lituanian al cel puțin uneia dintre părțile contractante.
17
Reclamanta din litigiul principal a declarat apel împotriva acestei hotărâri la Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Curtea Administrativă Supremă a Lituaniei), instanța de trimitere.
18
Cu titlu introductiv, această instanță observă că reclamanta din litigiul principal urmărește, în realitate, să obțină înscrierea în registrul convențiilor matrimoniale nu a partajului bunurilor la care au consimțit soții, ci a convenției sale matrimoniale încheiate într‑un alt stat membru decât Republica Lituania. Situația sa juridică ar intra sub incidența punctului 68 din normele aplicabile registrului convențiilor matrimoniale, potrivit căruia unul dintre soți poate solicita înscrierea în registrul convențiilor matrimoniale a unei convenții matrimoniale autentificate „în străinătate”.
19
Ea arată, în această privință, că o astfel de înscriere este subordonată condiției, prevăzută la punctul 67 din normele menționate, ca respectiva convenție matrimonială să cuprindă codul numeric personal lituanian al cel puțin uneia dintre părțile contractante.
20
Or, instanța de trimitere constată că codul numeric personal lituanian al reclamantei din litigiul principal nu figurează în actul său de căsătorie din cauza refuzului serviciului de stare civilă italian în cauză de a înscrie această dată, astfel încât nu este îndeplinită condiția prevăzută la punctul 67 din normele menționate.
21
Această instanță arată că o asemenea condiție nu este însă prevăzută decât pentru convențiile matrimoniale încheiate în afara Lituaniei și că normele aplicabile registrului convențiilor matrimoniale nu ar prevedea nicio alternativă în ceea ce privește identificarea părților la o convenție matrimonială încheiată „în străinătate”.
22
În aceste împrejurări, instanța menționată ridică problema dacă reglementarea instituită prin normele aplicabile registrului convențiilor matrimoniale poate fi considerată ca fiind susceptibilă să restrângă dreptul de liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre recunoscut oricărui cetățean al Uniunii, astfel cum este consacrat acest drept la articolul 21 alineatul (1) TFUE.
23
În aceste condiții, Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Curtea Administrativă Supremă a Lituaniei) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Articolul 21 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale în temeiul căreia o convenție matrimonială încheiată într‑un alt stat membru [al Uniunii Europene] nu poate fi înscrisă în registrul convențiilor matrimoniale în cazul în care această convenție nu conține codul numeric personal, atribuit de organismul care ține registrul lituanian de evidență a populației, al cel puțin uneia dintre părțile la această convenție, atunci când, în împrejurări precum cele din prezenta cauză, autoritățile competente ale statului în care a fost încheiată convenția matrimonială refuză să furnizeze un extras de pe această convenție completat cu datele de identificare personală pertinente?”
Cu privire la admisibilitatea cererii de decizie preliminară
24
Guvernul lituanian susține că cererea de decizie preliminară este inadmisibilă. Acesta arată că, în urma modificărilor aduse normelor aplicabile registrului convențiilor matrimoniale prin adoptarea unei reglementări intrate în vigoare la 1 ianuarie 2023, aceste norme nu mai prevăd că o convenție matrimonială încheiată în străinătate trebuie să menționeze, în vederea înscrierii sale în registrul național al convențiilor matrimoniale, codul numeric personal lituanian al cel puțin unuia dintre cei doi soți. Prin urmare, întrebarea preliminară ar fi lipsită de pertinență și, în consecință, nu ar mai fi necesară pronunțarea de către Curte asupra acesteia.
25
Ca răspuns la cererea de informații a Curții adresată instanței de trimitere la 16 octombrie 2024, aceasta a arătat că modificările respective nu sunt aplicabile ratione temporis litigiului principal.
26
În plus, această instanță a precizat că reclamanta din litigiul principal nu s‑a desistat de apel și că nu introdusese, potrivit informațiilor de care dispunea instanța menționată, o nouă cerere de înscriere în registrul convențiilor matrimoniale după intrarea în vigoare a modificărilor menționate. Astfel, instanța de trimitere rămâne obligată să se pronunțe cu privire la legalitatea și la temeinicia deciziei din 9 martie 2022.
27
În această privință, Curtea a subliniat în mod repetat că procedura instituită la articolul 267 TFUE constituie un instrument de cooperare între Curte și instanțele naționale, cu ajutorul căruia Curtea furnizează acestora din urmă elementele de interpretare a dreptului Uniunii care le sunt necesare pentru soluționarea litigiilor asupra cărora urmează să se pronunțe și că justificarea trimiterii preliminare nu este formularea unor opinii consultative cu privire la probleme generale sau ipotetice, ci nevoia inerentă soluționării efective a unui litigiu [a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 decembrie 1981, Foglia_244/80, EU:C:1981:302, punctul 18, precum și Hotărârea din 9 ianuarie 2024, G. ș.a. (Numirea judecătorilor de drept comun în Polonia), C‑181/21 și C‑269/21, EU:C:2024:1, punctul 62].
28
Astfel cum reiese din însuși modul de redactare a articolului 267 TFUE, decizia preliminară solicitată trebuie să fie „necesară” pentru a permite instanței de trimitere să „pronunțe o hotărâre” în cauza cu care este sesizată [Hotărârea din 17 februarie 2011, Weryński, C‑283/09, EU:C:2011:85, punctul 35, precum și Hotărârea din 9 ianuarie 2024, G. ș.a. (Numirea judecătorilor de drept comun în Polonia), C‑181/21 și C‑269/21, EU:C:2024:1, punctul 63].
29
Curtea a amintit astfel că atât din textul, cât și din economia articolului 267 TFUE rezultă că procedura preliminară presupune printre altele ca o cauză să fie efectiv pendinte în fața instanțelor naționale, acestea fiind chemate să adopte în cadrul său o decizie susceptibilă să ia în considerare hotărârea preliminară [a se vedea în acest sens Hotărârea din 21 aprilie 1988, Pardini_338/85, EU:C:1988:194, punctul 11, precum și Hotărârea din 9 ianuarie 2024, G. ș.a. (Numirea judecătorilor de drept comun în Polonia), C‑181/21 și C‑269/21, EU:C:2024:1, punctul 64].
30
În speță, din elementele care figurează la punctele 25 și 26 din prezenta hotărâre reiese că răspunsul Curții la întrebarea adresată de instanța de trimitere este necesar pentru a permite acesteia să se pronunțe asupra acțiunii, încă pendinte în fața sa.
31
Rezultă că cererea de decizie preliminară este admisibilă.
Cu privire la întrebarea preliminară
32
Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 21 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru care subordonează înscrierea în registrul național al convențiilor matrimoniale a unei convenții matrimoniale încheiate în alt stat membru condiției ca această convenție să menționeze codul numeric personal, atribuit de acest prim stat membru, al cel puțin unuia dintre cei doi soți, deși o astfel de condiție nu este prevăzută pentru înscrierea în acest registru a unei convenții matrimoniale încheiate în același stat membru.
33
În această privință, trebuie amintit că statutul de cetățean al Uniunii de care beneficiază reclamanta din litigiul principal în temeiul articolului 20 alineatul (1) TFUE constituie statutul fundamental al resortisanților statelor membre [a se vedea în acest sens Hotărârea din 20 septembrie 2001, Grzelczyk, C‑184/99, EU:C:2001:458, punctul 31, Hotărârea din 4 octombrie 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, punctul 51, și Hotărârea din 29 aprilie 2025, Comisia/Malta (Cetățenie pentru investiții), C‑181/23, EU:C:2025:283, punctul 92].
34
Statutul menționat permite acelor resortisanți care se găsesc în aceeași situație să obțină în domeniul de aplicare ratione materiae al tratatului, independent de cetățenia lor și sub rezerva excepțiilor expres prevăzute în această privință, același tratament juridic [a se vedea în acest sens Hotărârea din 20 septembrie 2001, Grzelczyk, C‑184/99, EU:C:2001:458, punctul 31, și Hotărârea din 25 iulie 2018, A (Ajutor pentru o persoană cu handicap), C‑679/16, EU:C:2018:601, punctul 56].
35
Printre situațiile care intră în domeniul de aplicare ratione materiae al dreptului Uniunii figurează cele referitoare la exercitarea libertăților fundamentale garantate de tratat, în special cele care se referă la libertatea de circulație și de ședere pe teritoriul statelor membre, astfel cum este conferită de articolul 21 TFUE [Hotărârea din 24 noiembrie 1998, Bickel și Franz, C‑274/96, EU:C:1998:563, punctele 15 și 16, precum și Hotărârea din 25 iulie 2018, A (Ajutor pentru o persoană cu handicap), C‑679/16, EU:C:2018:601, punctul 57].
36
În stadiul actual al dreptului Uniunii, instituirea registrelor convențiilor matrimoniale și normele privind funcționarea acestora sunt de competența statelor membre. Cu toate acestea, în exercitarea competenței amintite, acestea din urmă trebuie să respecte dreptul Uniunii, în special dispozițiile Tratatului FUE referitoare la dreptul recunoscut oricărui cetățean al Uniunii de circulație și de ședere pe teritoriul statelor membre, recunoscând, în acest scop, starea persoanelor stabilite într‑un alt stat membru în conformitate cu dreptul acestuia (a se vedea în acest sens Hotărârea din 2 octombrie 2003, Garcia Avello, C‑148/02, EU:C:2003:539, punctul 25, Hotărârea din 14 decembrie 2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, punctul 52, și Hotărârea din 4 octombrie 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, punctul 53).
37
În speță, este cert că reclamanta din litigiul principal, în calitatea sa de cetățeană a Uniunii, și‑a exercitat libertatea de circulație. În cadrul acestui exercițiu, ea a încheiat o convenție matrimonială în Italia, pe care dorește să o înscrie în prezent în registrul convențiilor matrimoniale în Lituania.
38
Această înscriere a fost refuzată pentru motivul că această convenție nu cuprindea codul numeric personal, atribuit de acest din urmă stat, al cel puțin unuia dintre cei doi soți.
39
În primul rând, din decizia de trimitere reiese că condiția referitoare la menționarea în convenția matrimonială a codului numeric personal al cel puțin unuia dintre cei doi soți este prevăzută numai pentru convențiile matrimoniale încheiate într‑un alt stat membru decât cel în care s‑a înregistrat căsătoria.
40
În al doilea rând, trebuie să se observe, astfel cum a procedat în esență domnul avocat general la punctele 59, 61 și 77 din concluzii, că forma unui act public este reglementată de legea statului membru în care a fost întocmit acest act. Îndeplinirea condiției referitoare la menționarea codului numeric personal al cel puțin unuia dintre cei doi soți într‑o convenție matrimonială depinde astfel de condițiile de formă prevăzute de legea locului încheierii convenției.
41
În speță, reglementarea națională a statului membru de înscriere, și anume Republica Lituania, operează o distincție între, pe de o parte, convențiile matrimoniale încheiate pe teritoriul său, care pot fi înscrise în registrul convențiilor matrimoniale fără o cerință specială referitoare la menționarea codului numeric personal atribuit de acest stat membru, și, pe de altă parte, cele încheiate într‑un alt stat membru, care trebuie să conțină un astfel de cod, independent de condițiile de formă prevăzute de legea locului încheierii convenției.
42
În această privință, Curtea a statuat în mod repetat că o reglementare națională care dezavantajează anumiți resortisanți ai unui stat membru pentru simplul motiv că și‑au exercitat libertatea de circulație și de ședere într‑un alt stat membru constituie o restricție privind drepturile recunoscute la articolul 21 alineatul (1) TFUE oricărui cetățean al Uniunii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 18 iulie 2006, De Cuyper, C‑406/04, EU:C:2006:491, punctul 39, și Hotărârea din 19 noiembrie 2020, ZW, C‑454/19, EU:C:2020:947, punctul 30).
43
Or, astfel cum a arătat în esență domnul avocat general la punctul 54 din concluzii, imposibilitatea de a obține înscrierea convenției matrimoniale în registrul convențiilor matrimoniale are o incidență asupra situației juridice a soților, în condițiile în care îi privează de posibilitatea de a beneficia de o măsură prevăzută de dreptul național care permite asigurarea protecției intereselor lor patrimoniale.
44
Prin urmare, este necesar să se constate că o reglementare a unui stat membru care subordonează înscrierea în registrul național al convențiilor matrimoniale a unei convenții matrimoniale încheiate într‑un alt stat membru condiției ca această convenție să menționeze codul numeric personal, atribuit de acest prim stat membru, al cel puțin unuia dintre cei doi soți stabilește o diferență de tratament între cetățenii acestui stat membru care și‑au exercitat dreptul de circulație și de ședere și cei care nu și‑au exercitat această libertate.
45
Această diferență de tratament este susceptibilă să afecteze sau chiar să restrângă dreptul de circulație și de ședere a cetățenilor Uniunii, în sensul articolului 21 alineatul (1) TFUE.
46
Cu toate acestea, potrivit unei jurisprudențe constante, o restricție privind dreptul de circulație și de ședere a cetățenilor Uniunii care este independentă de cetățenia persoanelor în cauză poate fi justificată dacă este întemeiată pe motive obiective de interes general și dacă este proporțională cu obiectivul urmărit în mod legitim de legislația națională în cauză. O măsură este proporțională atunci când, fiind aptă pentru realizarea obiectivului urmărit, nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestuia (a se vedea în acest sens Hotărârea din 18 iulie 2006, De Cuyper, C‑406/04, EU:C:2006:491, punctele 40 și 42, precum și Hotărârea din 19 noiembrie 2020, ZW, C‑454/19, EU:C:2020:947, punctul 36).
47
În această privință, trebuie arătat că guvernul lituanian a susținut că condiția ca acea convenție matrimonială încheiată într‑un alt stat membru decât cel de înscriere să menționeze codul numeric personal al cel puțin unuia dintre cei doi soți avea ca obiectiv să permită identificarea persoanelor care au încheiat acea convenție, precum și să asigure exactitatea și autenticitatea datelor care figurează în registrul convențiilor matrimoniale. El a precizat, în acest sens, că această condiție decurgea din faptul că datele referitoare la convențiile matrimoniale încheiate într‑un alt stat membru decât cel al înscrierii puteau fi furnizate chiar de persoanele fizice, în timp ce cele referitoare la convențiile matrimoniale încheiate în Lituania nu puteau fi furnizate decât de un notar care a autentificat convenția matrimonială sau de o instanță judecătorească prin intermediul unui program informatic dedicat.
48
După cum a arătat domnul avocat general în esență la punctele 46, 65 și 66 din concluzii, registrele convențiilor matrimoniale garantează exactitatea și autenticitatea datelor pe care le conțin, contribuind astfel, prin publicitatea pe care o instituie, la asigurarea securității juridice, astfel încât se poate considera că instituirea acestor registre se întemeiază pe considerații obiective de interes general de natură să justifice o restricție privind dreptul de circulație și de ședere pe teritoriul statelor membre recunoscută oricărui cetățean al Uniunii, astfel cum este consacrată la articolul 21 alineatul (1) TFUE.
49
Prin urmare, în măsura în care codul numeric personal constituie o dată care asigură identificarea corectă a persoanelor fizice, cerința de a‑l menționa în convenția matrimonială atunci când aceasta este încheiată într‑un alt stat membru decât cel de înscriere, iar respectivul cod este furnizat registrului convențiilor matrimoniale de către persoanele fizice însele se dovedește de natură să aducă atingere obiectivului urmărit de reglementarea națională în discuție în litigiul principal de a asigura exactitatea și autenticitatea datelor care figurează în acest registru.
50
În schimb, în ceea ce privește caracterul necesar al acestei condiții, trebuie să se observe, astfel cum a arătat avocatul general la punctul 74 din concluzii, că codul numeric personal nu este singura dată care permite să asigure identificarea corectă a persoanei care dorește să înscrie convenția sa matrimonială în registrul convențiilor matrimoniale. Alte date cuprinse în această convenție, precum, printre altele, numele, prenumele, data și locul nașterii ale acestei persoane, precum și, dacă este cazul, numărul documentului prezentat la încheierea convenției matrimoniale, pot asigura exactitatea și autenticitatea datelor care figurează în acest registru, aspect a cărui verificare este însă de competența instanței de trimitere.
51
Dacă aceasta este situația, condiția de a menționa codul numeric personal al cel puțin unuia dintre cei doi soți în convenția matrimonială încheiată într‑un alt stat membru decât cel de înscriere trebuie considerată ca depășind ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului urmărit.
52
Ținând seama de cele ce precedă, trebuie să se răspundă la întrebarea adresată că articolul 21 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru care subordonează înscrierea în registrul național al convențiilor matrimoniale a unei convenții matrimoniale încheiate într‑un alt stat membru condiției ca această convenție să menționeze codul numeric personal, atribuit de acest prim stat membru, al cel puțin unuia dintre soți, deși o astfel de condiție nu este prevăzută pentru înscrierea în acest registru a unei convenții matrimoniale încheiate în același stat membru, iar datele cuprinse în convenția menționată permit identificarea persoanelor care au încheiat‑o.
Cu privire la cheltuielile de judecată
53
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a doua) declară:
Articolul 21 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru care subordonează înscrierea în registrul național al convențiilor matrimoniale a unei convenții matrimoniale încheiate într‑un alt stat membru condiției ca această convenție să menționeze codul numeric personal, atribuit de acest prim stat membru, al cel puțin unuia dintre soți, deși o astfel de condiție nu este prevăzută pentru înscrierea în acest registru a unei convenții matrimoniale încheiate în același stat membru, iar datele cuprinse în convenția menționată permit identificarea persoanelor care au încheiat‑o.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: lituaniana.
(
i
)	Numele prezentei cauze este un nume fictiv. El nu corespunde numelui real al niciuneia dintre părțile din procedură.