62009CO0519_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C‑519/09,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Arbeitsgericht Wuppertal (Nemčija) z odločbo z dne 19. novembra 2009, ki je prispela na Sodišče 14. decembra 2009, v postopku
Dieter May
proti
AOK Rheinland/Hamburg – Die Gesundheitskasse,
SODIŠČE (peti senat),
v sestavi J.-J. Kasel, predsednik senata, E. Levits (poročevalec) in M. Safjan, sodnika,
generalna pravobranilka: V. Trstenjak,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
po odločitvi Sodišča, da se odloči z obrazloženim sklepom v skladu s členom 104(3), prvi pododstavek, Poslovnika,
po opredelitvi generalne pravobranilke
sprejema naslednji
Sklep
Razlogi za odločitev
1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 7 Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa (posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 381–391).
2. Predlog je bil vložen v sporu med D. Mayem in njegovim nekdanjim delodajalcem AOK Rheinland/Hamburg ? Die Gesundheitskasse (splošni območni zavod za zdravstveno zavarovanje Porenje/Hamburg – Zdravstvena blagajna, v nadaljevanju: AOK) v zvezi s plačilom denarnega nadomestila za nekatere dni plačanega letnega dopusta, ki jih ni mogel izrabiti v letih 2006 in 2007.
Pravni okvir
Ureditev Unije
3. Člen 1 Direktive 2003/88 določa:
„Namen in področje uporabe
1. Ta direktiva določa minimalne varnostne in zdravstvene zahteve pri organizaciji delovnega časa.
2. Ta direktiva se nanaša na:
(a) minimalni čas […] letnega dopusta […]
[…]
3. Ta direktiva se uporablja za vse sektorje dejavnosti, tako javne kot zasebne, skladno s členom 2 Direktive [Sveta z dne 12. junija 1989 o uvajanju ukrepov za spodbujanje izboljšav varnosti in zdravja delavcev pri delu] 89/391/EGS (posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 349–357), brez vpliva na člene 14, 17, 18 in 19 te direktive.
[…]“
4. Člen 7 te direktive določa:
„Letni dopust
1. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi vsakemu delavcu zagotovijo pravico do plačanega letnega dopusta najmanj štirih tednov, v skladu s pogoji za upravičenost in dodelitev letnega dopusta, ki jih določa nacionalna zakonodaja in/ali praksa.
2. Minimalnega letnega dopusta ni mogoče nadomestiti z denarnim nadomestilom, razen v primeru prenehanja delovnega razmerja.“
5. Člen 17 Direktive 2003/88 določa, da lahko države članice odstopajo od nekaterih določb te direktive. Dovoljeno ni nobeno odstopanje od člena 7 navedene direktive.
6. Področje uporabe Direktive 89/391 je opredeljeno v členu 2 te direktive, na katerega se sklicuje člen 1(3) Direktive 2003/88. Navedeni člen 2 določa:
„1. Ta direktiva se uporablja za vsa področja dejavnosti, javna in zasebna (industrijske, kmetijske, komercialne, storitvene, izobraževalne, kulturne, razvedrilne, itd.).
2. Ta direktiva se ne uporablja tam, kjer ji posebne značilnosti nekaterih posebnih dejavnosti javnih služb, kakršne so oborožene sile ali policija, ali nekaterih posebnih dejavnosti v službah civilne zaščite neizogibno nasprotujejo.
[…]“
Nacionalna ureditev
7. Člen 8 Verordnung über den Erholungsurlaub der Beamtinnen und Beamten und Richterinnen und Richter im Lande Nordrhein Westfalen – Erholungsurlaubsverordnung (uredba o letnem dopustu uradnikov in sodnikov dežele Severno Porenje – Vestfalija) v različici z dne 14. septembra 1993 določa:
„Letni dopust v referenčnem letu je treba izrabiti v celoti, če je to mogoče. Dopust se lahko na željo dodeli po delih, vendar se je treba na splošno izogniti delitvi na več kot dva dela.
Dopust, katerega izraba se ne zahteva v devetih mesecih po koncu referenčnega leta, zapade. [V primeru začetka ali prenehanja delovnega razmerja uradnika v referenčnem letu] […] dopust zapade šele na koncu naslednjega leta.“
8. Člen 20(1) Dienstordnung für die Angestellten der AOK Rheinland (pravilnik o delu za uslužbence AOK Rheinland) v različici z dne 1. januarja 1999 določa:
„Če v posebnih zakonskih določbah ali v tem pravilniku o delu ni določeno drugače, se za uslužbence in prejemnike pokojnin po analogiji uporabljajo določbe o deželnih uradnikih v zvezi z:
[…]
(f) dopustom.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
9. D. May je bil zaposlen v AOK od 1. aprila 1966 do 31. marca 2009. Od 24. aprila 2006 do prenehanja delovnega razmerja je bil zaradi bolezni večinoma nezmožen za delo.
10. D. May je izrabil plačani letni dopust za leti 2008 in 2009.
11. D. May v tožbi, vloženi pri Arbeitsgericht Wuppertal (delovno sodišče v Wuppertalu) zahteva denarno nadomestilo za 11 dni letnega dopusta za leto 2006 in za 28 dni letnega dopusta za leto 2007, ki jih ni mogel izrabiti.
12. AOK predlaga, naj se tožba zavrne. Po njegovem mnenju uslužbenec („Angestellter“) zavoda za zdravstveno zavarovanje dežele Severno Porenje – Vestfalija, za katerega velja pravilnik o delu („Dienstordnung“), prejema plačo in posledično nadomestilo kot uradnik te dežele, ki v skladu z nacionalno zakonodajo nima pravice do denarnega nadomestila za letni dopust po prenehanju delovnega razmerja.
13. Predložitveno sodišče meni, da bi pravica do takega denarnega nadomestila za letni dopust izhajala iz člena 7(1) in (2) Direktive 2003/88, če pojem „delavca“, ki je uporabljen v njej, zajema tudi uslužbenca, za katerega velja pravilnik o delu, kakršen velja za tožečo stranko v postopku v glavni stvari.
14. V teh okoliščinah je Arbeitsgericht Wuppertal prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali pojem delavec v smislu člena 7(1) in (2) Direktive 2003/88/ES […] zajema tudi uslužbenca, za katerega velja pravilnik o delu in ki je zaposlen pri pravni osebi javnega prava, katere avtonomni statutarni akti, sprejeti na podlagi zveznega zakonskega pooblastila […] se glede pravic uslužbencev, za katere velja pravilnik o delu, do dopusta sklicujejo na predpise za uradnike […] (dežel[e] Severno Porenje – Vestfalija)?“
Vprašanje za predhodno odločanje
15. Na podlagi člena 104(3), prvi pododstavek, Poslovnika Sodišča, če je iz obstoječe sodne prakse mogoče jasno sklepati, kakšen bo odgovor na vprašanje, predloženo v predhodno odločanje, lahko Sodišče po opredelitvi generalnega pravobranilca kadar koli odloči z obrazloženim sklepom, v katerem navede ustrezno sodno prakso.
16. To določbo je treba uporabiti v tej zadevi.
17. Predložitveno sodišče s tem vprašanjem v bistvu sprašuje, ali pojem „delavec“ v smislu člena 7 Direktive 2003/88 zajema uslužbenca organizacije javnega prava na področju socialne varnosti, za katerega med drugim v zvezi z njegovo pravico do plačanega letnega dopusta veljajo pravila, ki se uporabljajo za uradnike.
18. V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, da se v skladu s členom 1(3) Direktive 2003/88 v povezavi s členom 2 Direktive 89/391, na katerega se sklicuje, navedeni direktivi uporabljata za vse sektorje dejavnosti, tako javne kot zasebne, za spodbujanje izboljšav varnosti in zdravja delavcev pri delu ter ureditev določenih vidikov organizacije njihovega delovnega časa.
19. Tako je Sodišče že razsodilo, da je treba področje uporabe Direktive 89/391 razumeti široko, tako da je treba izjeme od področja njene uporabe, določene v členu 2(2), prvi pododstavek, te direktive, razlagati ozko (glej v tem smislu zlasti sodbi z dne 3. oktobra 2000 v zadevi Simap, C‑303/98, Recueil, str. I-7963, točki 34 in 35, in z dne 12. januarja 2006 v zadevi Komisija proti Španiji, C‑132/04, točka 22). Navedene izjeme so bile namreč sprejete samo z namenom, da zagotavljajo dobro delovanje služb, nujno potrebnih za zaščito varnosti, zdravja ter javnega reda v primeru nevarnega dogodka izjemnih razsežnosti (sodba z dne 5. oktobra 2004 v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, od C-397/01 do C‑403/01, ZOdl., str. I-8835, točka 55).
20. Ker nobena od teh okoliščin ni upoštevna za uslužbenca, ki je v položaju uslužbenca, kot je tožeča stranka v postopku v glavni stvari, dejavnost takega uslužbenca spada na področje uporabe Direktive 2003/88.
21. Nato je treba opozoriti, da ima v skladu z ustaljeno sodno prakso pojem „delavec“ v smislu člena 45 PDEU avtonomen pomen in se ne sme razlagati ozko. Za „delavca“ je treba šteti vsako osebo, ki opravlja dejansko in resnično dejavnost, razen dejavnosti, ki imajo tako majhen obseg, da so samo obrobne in pomožne. Značilnost delovnega razmerja na podlagi te sodne prakse je, da neka oseba v določenem času v korist druge osebe in pod njenim vodstvom opravi storitve, za katere v zameno dobi plačilo (glej zlasti sodbe z dne 3. julija 1986 v zadevi Lawrie-Blum, 66/85, Recueil, str. 2121, točki 16 in 17; z dne 23. marca 2004 v zadevi Collins, C‑138/02, Recueil, str. I‑2703, točka 26, in z dne 7. septembra 2004 v zadevi Trojani, C‑456/02, ZOdl., str. I‑7573, točka 15).
22. To pojasnilo, ki ga je Sodišče dalo glede pojma „delavec“ v smislu člena 45 PDEU, velja tudi za isti pojem uslužbenca v zakonodajnih aktih iz člena 288 PDEU (glej v tem smislu sodbo z dne 17. julija 2008 v zadevi Raccanelli, C‑94/07, ZOdl., str. I-5939, točka 27).
23. V zvezi s tem je treba ugotoviti, da predložitvena odločba ne vsebuje nobene navedbe, ki bi lahko vzbudila pomisleke o tem, da je delovno razmerje med D. Mayem in njegovim delodajalcem AOK imelo značilnosti delovnega razmerja, navedene v točki 21 tega sklepa.
24. Nazadnje, čeprav iz zgornjega že izhaja, da je treba na vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti pritrdilno, je treba še pojasniti, da je Sodišče že razsodilo, da je ob neobstoju razlikovanja v določbi o izjemi iz člena 45(4) PDEU brezpredmetno, ali je delavec zaposlen kot fizični delavec, zaposleni ali uradnik oziroma ali njegovo zaposlitev ureja javno ali zasebno pravo. Te pravne opredelitve se namreč lahko odvisno od volje nacionalnih zakonodaj spreminjajo in ne morejo biti ustrezno merilo razlage zahtev prava Unije (glej sodbo z dne 12. februarja 1974 v zadevi Sotgiu, 152/73, Recueil, str. 153, točka 5).
25. Tako je treba zaradi izčrpnosti ugotoviti, da je Sodišče izrecno ugotovilo, da je nemški univerzitetni profesor ne glede na status uradnika, ki ga ima po nacionalnem pravu, delavec v smislu člena 45 PDEU (glej v tem smislu sklep z dne 10. marca 2005 v zadevi Marhold, C-178/04, točka 19).
26. Glede na vse zgornje ugotovitve je treba sklepati, da iz sodne prakse Sodišča jasno izhaja, da je uslužbenec organizacije javnega prava, kakršna je tožeča stranka v postopku v glavni stvari, „delavec“ v smislu člena 7 Direktive 2003/88.
27. Zato je treba na vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člen 7(1) in (2) Direktive 2003/88/ES razlagati tako, da pojem „delavec“ zajema uslužbenca organizacije javnega prava na področju socialne varnosti, za katerega med drugim v zvezi z njegovo pravico do plačanega letnega dopusta veljajo pravila, ki se uporabljajo za uradnike.
Stroški
28. Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:
Člen 7(1) in (2) Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa je treba razlagati tako, da pojem „delavec“ zajema uslužbenca organizacije javnega prava na področju socialne varnosti, za katerega med drugim v zvezi z njegovo pravico do plačanega letnega dopusta veljajo pravila, ki se uporabljajo za uradnike.