SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (pritožbeni senat)
z dne 11. novembra 2008
Zadeva T-390/07 P
Michael Alexander Speiser
proti
Evropskemu parlamentu
„Pritožba – Javni uslužbenci – Začasni uslužbenci – Dopustnost – Izselitveni dodatek – Izključno potrditvena odločba – Prepozna pritožba“
Predmet: Pritožba zoper sklep Sodišča za uslužbence Evropske unije (prvi senat) z dne 10. septembra 2007 v zadevi Speiser proti Parlamentu
(F-146/06, še neobjavljen v ZOdl. JU), s katero pritožnik predlaga razveljavitev tega sklepa.
Odločitev: Pritožba se zavrne. Vsaka stranka nosi stroške, ki jih je priglasila v okviru tega postopka.
Povzetek
1.      Pritožba – Pritožbeni razlogi – Pritožbeni razlog, ki se nanaša na neuporabo rešitve, določene v drugi sodbi, v sodbi, zoper
katero je vložena pritožba
(člen 225a ES; Statut Sodišča, Priloga I, člen 11(1))
2.      Akti institucij – Splošna obveznost obveščanja naslovnikov o pravnih sredstvih in rokih – Neobstoj
3.      Uradniki – Tožba – Predhodna upravna pritožba – Roki – Prekluzija – Opravičljiva zmota
(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)
4.      Uradniki – Tožba – Predhodna upravna pritožba – Roki – Prekluzija – Ponovno odprtje – Pogoj – Novo dejstvo
(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)
5.      Postopek – Stroški – Predlog za odločanje v skladu s predpisi
(Poslovnik Sodišča prve stopnje_člen 87(2), prvi pododstavek)
1.      Čeprav neuporaba rešitve, ki jo je sodišče Skupnosti določilo v drugi sodbi, v sodbi, zoper katero je vložena pritožba, kot
taka ni kršitev prava Skupnosti, ki jo je mogoče grajati v okviru pritožbe, je tak pritožbeni razlog vseeno dopusten, če se
nanaša na kršitev načela, priznanega v navedeni sodbi.
(Glej točko 19.)
Napotitev na: Sodišče za uslužbence, 28. junij 2006, Grünheid proti Komisiji, F‑101/05, ZOdl. JU, str. I‑A‑1‑55 in II‑A‑1‑199.
2.      Institucijam Skupnosti ni naložena niti splošna obveznost obveščanja naslovnikov njihovih aktov o razpoložljivih pravnih sredstvih
niti obveznost navedbe rokov, v katerih se ta sredstva lahko uveljavljajo.
(Glej točko 32.)
Napotitev na: Sodišče, 27. november 2007, Diy‑Mar Insaat Sanayi ve Ticaret in Akar proti Komisiji, C‑163/07 P, ZOdl., str. I‑10125,
točka 41 in navedena sodna praksa.
3.      Pojem opravičljive zmote je treba, kar zadeva roke za vložitev pravnega sredstva, razlagati ozko in se lahko nanaša samo na
izjemne okoliščine, predvsem ko je zadevna institucija ravnala tako, da je lahko njeno ravnanje samo po sebi ali odločilno
povzročilo sprejemljivo zmedo pri zadevni stranki, ki je ravnala v dobri veri in izkazala potrebno skrbnost, ki se zahteva
od običajno obveščene osebe. To ne velja za dopis uprave, v katerem je sicer omenjena možnost, da zainteresirana oseba vloži
pritožbo, ni pa natančneje določeno, na kateri akt se mora ta pritožba nanašati.
(Glej točki 33 in 34.)
Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 27. september 2007, Pelle in Konrad proti Svetu in Komisiji, združeni zadevi T‑8/95 in
T‑9/95, ZOdl., str. II‑4117, točka 93 in navedena sodna praksa.
4.      Odločba, s katero uprava na zahtevo zainteresirane osebe sprejme, da bo spremenila njen matični kraj in ga določila v drugem
mestu in ne v mestu, ki je navedeno kot kraj sprejema te osebe v službo, ne vpliva na to, ali ima ta oseba pravico do izselitvenega
dodatka ali ne, in zato ne more znova odpreti roka za vložitev pritožbe zoper prejšnjo odločbo, s katero ji je bil ta dodatek
zavrnjen. Določitev matičnega kraja uradnika na eni strani in dodelitev izselitvenega dodatka na drugi strani namreč izpolnjujeta
različne potrebe in interese. Medtem ko je dodelitev izselitvenega dodatka odvisna od neobstoja običajnega prebivališča ali
glavne poklicne dejavnosti na evropskem ozemlju države zaposlitve v referenčnem obdobju, je pojem matičnega kraja iz člena 7(3),
prvi pododstavek, Priloge VII h Kadrovskim predpisom tehnični pojem, ki se uporablja za določitev nekaterih finančnih pravic
uradnika, tako da se njegov matični kraj ne zamenjuje s krajem, kjer je stalno prebival in opravljal svojo poklicno dejavnost
pred sprejemom v službo.
(Glej točke od 37 do 42.)
Napotitev na: Sodišče, 2. maj 1985, De Angelis proti Komisiji, 144/84, Recueil, str. 1301, točka 13; Sodišče prve stopnje,
28. september 1993, Magdalena Fernández proti Komisiji, T‑90/92, Recueil, str. II‑971, točki 26 in 30 ter navedena sodna praksa.
5.      V skladu s členom 87(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni.
Predloga, predstavljenega v pritožbenih predlogih, da se o stroških odloči v skladu s predpisi, ni mogoče obravnavati kot
predlog, da se plačilo stroškov naloži stranki, ki ni uspela v sporu.
(Glej točko 48.)
Napotitev na: Sodišče, 9. junij 1992, Lestelle proti Komisiji, C-30/91 P, Recueil, str. I‑3755, točka 38.