SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
HENRIKA SAUGMANDSGAARDA ØEJA,
predstavljeni 14. novembra 2019(1)
Zadeva C‑328/18 P
Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)
proti
Equivalenza Manufactory, SL
„Pritožba – Znamka Evropske unije – Uredba (ES) št. 207/2009 – Prijava za registracijo figurativne znamke BLACK LABEL BY EQUIVALENZA – Postopek z ugovorom – Prejšnja figurativna znamka LABELL – Člen 8(1)(b) – Verjetnost zmede – Podobnost znakov – Metoda primerjave znakov – Ugotovitev srednje fonetične podobnosti nasprotujočih si znakov – Obveznost celovite presoje verjetnosti zmede“
I.      Uvod
1.        To pritožbo je vložil Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) proti sodbi Splošnega sodišča Evropske unije z dne 7. marca 2018, Equivalenza Manufactory/EUIPO – ITM Entreprises (BLACK LABEL BY EQUIVALENZA) (T‑6/17, neobjavljena, v nadaljevanju: izpodbijana sodba, EU:T:2018:119), s katero je to razveljavilo odločbo drugega pritožbenega senata EUIPO z dne 11. oktobra 2016 v zvezi s postopkom z ugovorom med družbama ITM Entreprise SAS in Equivalenza Manufactory, SL (v nadaljevanju: Equivalenza) (zadeva št. R 690/2016-2, v nadaljevanju: sporna odločba).
2.        EUIPO pred Sodiščem navaja več pravnih vprašanj v zvezi s preučitvijo relativnega razloga za zavrnitev registracije znaka kot znamke Evropske unije, določenega v členu 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009,(2) in sicer obstoj verjetnosti zmede v javnosti. Natančneje, s to pritožbo se Sodišče poziva, naj pojasni metodo primerjave znakov in okoliščine, v katerih lahko Splošno sodišče utemeljeno šteje, da znaka ne izpolnjujeta pogoja podobnosti, predvidenega v tej določbi.
3.        Kot bom pojasnil v teh sklepnih predlogih, Splošno sodišče v številnih odločbah v zvezi s temi različnimi vprašanji ni vedno sledilo isti metodi. Dejansko se tako razlikujejo, da sta se vzpostavili dve različni smeri sodne prakse, ki trenutno soobstajata, ne da bi se Sodišče opredelilo v prid ene ali druge. Ta zadeva mu daje priložnost, da to stori.
II.    Pravni okvir
4.        Uredba št. 207/2009 je bila z učinkom od 1. oktobra 2017 razveljavljena in nadomeščena z Uredbo (EU) 2017/1001 o blagovni znamki Evropske unije.(3) Vendar se ob upoštevanju datuma vložitve zahteve za registracijo v tem sporu, in sicer 16. decembra 2014, ki je odločilen za opredelitev upoštevnega materialnega prava, za ta spor uporabljajo materialnopravne določbe prvoomenjene.
5.        V uvodni izjavi 8 Uredbe št. 207/2009 je navedeno:
„Varstvo, ki ga zagotovi blagovna znamka Skupnosti in katere funkcija je še posebej v zagotavljanju blagovne znamke kot označbe izvora, bi moralo biti absolutno v primeru enakosti blagovne znamke in znaka ter blaga ali storitev. Varstvo bi moralo veljati tudi v primerih podobnosti med blagovno znamko in znakom ter blagom ali storitvami. Podati je treba razlago pojma podobnosti v zvezi z verjetnostjo zmede. Verjetnost zmede, katere ugotavljanje je odvisno od številnih elementov, zlasti od prepoznavnosti blagovne znamke na tržišču, povezovanja, ki ga lahko povzroči uporabljen ali registriran znak, stopnje podobnosti med blagovno znamko ter označenim blagom in storitvami, bi moralo pomeniti poseben pogoj takšnega varstva.“
6.         Člen 8 te uredbe, naslovljen „Relativni razlogi za zavrnitev“, določa:
„1.      Ob ugovoru imetnika prejšnje blagovne znamke se znamka, za katero je vložena prijava, ne registrira v naslednjih primerih:
[…]
(b)      če zaradi enakosti ali podobnosti s prejšnjo blagovno znamko in enakosti ali podobnosti blaga ali storitev, ki jih označujejo blagovne znamke, obstaja verjetnost zmede v javnosti na ozemlju, na katerem je varovana prejšnja blagovna znamka; verjetnost zmede zajema verjetnost povezovanja s prejšnjo blagovno znamko.
[…]
5.      Poleg tega blagovna znamka ob ugovarjanju imetnika prejšnje blagovne znamke v smislu odstavka 2 ne bo registrirana, če je enaka ali podobna prejšnji blagovni znamki in naj bi bila registrirana za blago ali storitve, ki niso podobne tistim, za katere je registrirana prejšnja blagovna znamka, če prejšnja blagovna znamka [Evropske unije] uživa ugled v [Uniji] in če ima prejšnja nacionalna blagovna znamka ugled v zadevni državi članici, in če bi uporaba blagovne znamke, za katero je vložena prijava, brez upravičenega razloga izkoristila ali oškodovala razlikovalni značaj ali ugled prejšnje blagovne znamke.
[…]“.
III. Dejansko stanje
7.        Dejansko stanje spora je povzeto v točkah od 1 do 10 izpodbijane sodbe. Za potrebe te pritožbe ga je mogoče povzeti, kot sledi.
8.        Družba Equivalenza je 16. decembra 2014 pri EUIPO vložila prijavo za registracijo znamke Evropske unije na podlagi Uredbe št. 207/2009 za ta figurativni znak:
9.        Proizvodi, za katere se je vložila prijava za registracijo znamke, spadajo med drugim v razred 3 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji blaga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen, in ustrezajo naslednjemu opisu: „Parfumi“.
10.      Družba ITM Entreprises je 18. marca 2015 na podlagi člena 41 Uredbe št. 207/2009 vložila ugovor zoper registracijo prijavljene znamke za proizvode, navedene v prejšnji točki, zaradi verjetnosti zmede v smislu člena 8(1)(b) te uredbe.
11.      Ugovor je utemeljen predvsem glede prejšnje figurativne znamke, prikazane spodaj, ki je predmet mednarodne registracije št. 1079410 z varstvom v Avstriji, Belgiji, Bolgariji, Češki republiki, Danski, Estoniji, Grčiji, na Hrvaškem, Madžarskem, v Litvi, Luksemburgu, Latviji, na Nizozemskem, Poljskem, Portugalskem, v Romuniji, Sloveniji in na Slovaškem, ki je bila registrirana 1. aprila 2011 in se nanaša na „kolonjske vode, osebne dezodorante (parfum), parfume“:
12.      Z odločbo z dne 2. marca 2016 je oddelek za ugovore ugodil ugovoru za vse izpodbijane proizvode zaradi obstoja verjetnosti zmede v upoštevni javnosti v Češki republiki, na Madžarskem, Poljskem in v Sloveniji.
13.      Drugi odbor za pritožbe EUIPO je s sporno odločbo zavrnil pritožbo družbe Equivalenza zoper odločbo oddelka za ugovore. Ta odbor za pritožbe je ugotovil, da je upoštevna javnost širša javnost zadevnih štirih držav članic, ki izkazuje srednjo stopnjo pozornosti, in da je šlo pri zadevnih proizvodih za enake proizvode. Pri primerjavi nasprotujočih si znakov je ugotovil, da izkazujeta srednjo stopnjo vizualne in fonetične podobnosti ter se razlikujeta na pojmovni ravni. Iz tega je sklepal, da sta si bila na splošno podobna. Navedeni oddelek za pritožbe je na podlagi navedenega ugotovil, da obstaja verjetnost zmede v upoštevni javnosti v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009.
IV.    Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
14.      Družba Equivalenza je 4. januarja 2017 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razveljavitev sporne odločbe. V podporo tožbi se je sklicevala na en sam tožbeni razlog, in sicer kršitev člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009.
15.      Splošno sodišče se je pri preučitvi tega razloga oprlo na neizpodbijane ugotovitve odbora za pritožbe EUIPO, v skladu s katerimi je na eni strani upoštevna javnost širša javnost Republike Češke, Madžarske, Poljske in Slovenije, ki izkazuje srednjo stopnjo pozornosti, na drugi strani pa so proizvodi, označeni z nasprotujočima si znakoma, enaki (točki 17 in 18 izpodbijane sodbe).
16.      V zvezi s podobnostjo nasprotujočih si znakov je Splošno sodišče najprej primerjalo njune vizualne, fonetične in pojmovne vidike. V tem okviru je menilo, da ta znaka na vizualni ravni ustvarjata različen celotni vtis (točke od 29 do 33 izpodbijane sodbe), da sta si na fonetični ravni srednje podobna (točke od 34 do 39 iste sodbe) in se razlikujeta na pojmovni ravni (točke od 40 do 45 navedene sodbe).
17.      Splošno sodišče je nato celovito presojalo podobnost nasprotujočih si znakov. V tem okviru je ugotovilo, da je glede na to, da se zadevni proizvodi, in sicer parfumi, na splošno prodajajo bodisi v samopostrežnih trgovinah bodisi v parfumerijah, videz teh znakov za njihov celotni vtis pomembnejši od njunih fonetičnih in pojmovnih vidikov. V zvezi s tem je Splošno sodišče ponovno ugotovilo, da se navedena znaka na vizualni ravni razlikujeta. Poleg tega je spomnilo, da se ta znaka razlikujeta tudi na pojmovni ravni. Splošno sodišče je sklenilo, da si nasprotujoča si znaka glede na njun celotni vtis nista podobna v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009 (točke 48 in od 51 do 55 izpodbijane sodbe).
18.      Ker eden od kumulativnih pogojev za uporabo te določbe ni bil podan, je Splošno sodišče razsodilo, da je odbor za pritožbe napačno uporabil pravo, ko je ugotovil, da obstaja verjetnost zmede v smislu navedene določbe (točka 56 izpodbijane sodbe). Zato je sprejelo edini tožbeni razlog, ki ga je navedla družba Equivalenza, in razveljavilo sporno odločbo.
V.      Postopek pred Sodiščem in predlogi strank
19.      Ta pritožba je bila vložena 17. maja 2018.
20.      EUIPO v pritožbi Sodišču predlaga, naj:
–        izpodbijano sodbo razveljavi in
–        družbi Equivalenza naloži plačilo stroškov.
21.      Družba Equivalenza v odgovoru na pritožbo Sodišču predlaga, naj:
–        pritožbo zavrne in
–        EUIPO naloži plačilo stroškov.
VI.    Pritožba
22.      EUIPO v podporo svoji pritožbi navaja en sam pritožbeni razlog, ki vsebuje štiri dele in ki se nanaša na kršitev člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009. V skladu z zahtevo Sodišča bom svoje sklepne predloge omejil na analizo tretjega in četrtega dela tega edinega pritožbenega razloga.
A.      Trditve strank
23.      V tretjem delu edinega pritožbenega razloga EUIPO trdi, da je Splošno sodišče kršilo člen 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009 zaradi napačne metode, ker je na stopnji primerjave znakov preučilo pogoje trženja zadevnih proizvodov in nakupovalne navade upoštevne javnosti. V skladu s sodbo Lloyd Schuhfabrik Meyer(4) bi bilo namreč to primerjavo treba izvesti objektivno, ne da bi se upoštevali ti dejavniki, povezani z uporabo znamk. Šele ko bi se ugotovilo, da obstaja stopnja vizualne, fonetične ali pojmovne podobnosti, bi bilo treba na stopnji celovite presoje verjetnosti zmede preučiti te dejavnike, da bi se lahko ocenila pomembnost, ki jo je v navedeni celoviti presoji treba pripisati tej podobnosti.(5)
24.      Družba Equivalenza se strinja s pojasnili EUIPO v zvezi z metodo analize, ki izhaja iz sodbe Lloyd Schuhfabrik Meyer. Vendar meni, da se je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi ravnalo po tej metodi. Navedeno sodišče naj bi namreč najprej posebej presodilo stopnjo vizualne, fonetične in pojmovne podobnosti nasprotujočih si znakov, preden je nato opravilo celovito presojo njune podobnosti ali analizo verjetnosti zmede, pri čemer je samo na tej stopnji upoštevalo nakupovalne navade upoštevne javnosti. Čeprav naj izpodbijana sodba ne bi bila razdeljena na oddelke, ki bi ločevali vsako fazo analize Splošnega sodišča, naj bi se sledilo določeni in razumljivi strukturi, analiza pa naj bi bila v skladu z zahtevami iz člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009.
25.      S četrtim delom edinega pritožbenega razloga EUIPO Splošnemu sodišču očita, da je kršilo člen 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009, ker je večkrat napačno razlagalo pravo, s čimer je vplivalo na presojo podobnosti nasprotujočih si znakov.
26.      Prvič, EUIPO izpodbija metodo, ki ji je sledilo Splošno sodišče, saj naj pri celoviti presoji ne bi upoštevalo vseh elementov podobnosti in razlik, ki obstajajo med nasprotujočima si znakoma. Tako naj bi Splošno sodišče v točki 28 izpodbijane sodbe(6) prekmalu „nevtraliziralo“ vse njune elemente vizualne podobnosti zaradi razlik v videzu, ki so se pokazale pri prvi presoji celote navedenih znakov. Nato naj bi v točki 55 navedene sodbe uporabilo te iste razlike v videzu v okviru druge presoje celote nasprotujočih si znakov, da bi „nevtraliziralo“ njihovo srednjo fonetično podobnost. Ta dvojna „nevtralizacija“, ki temelji na istih elementih razlikovanja in celotnega vtisa, naj bi pomenila napačno uporabo prava in naj bi izkrivila načela, določena v sodni praksi na področju primerjave znakov.
27.      Drugič, EUIPO meni, da Splošno sodišče ni upoštevalo sodne prakse in je storilo metodološko napako, ko je „nevtraliziralo“ srednjo fonetično podobnost nasprotujočih si znakov na stopnji primerjave znakov, in je zato prezgodaj opustilo vsakršno celovito presojo verjetnosti zmede. Po eni strani naj bi bilo namreč treba vizualne in/ali fonetične podobnosti zaradi pojmovnih razlik „nevtralizirati“ na stopnji celovite presoje verjetnosti zmede,(7) izvedene na podlagi vseh prvotno opaženih elementov podobnosti in razlik. „Nevtralizacija“ naj ne bi pripeljala do tega, da se prezrejo prej ugotovljene podobnosti, in naj ne bi dopuščala ugotovitve, da ni nobene podobnosti med znakoma. Po drugi strani naj bi zaradi ugotovitve določene, čeprav majhne, stopnje podobnosti med znakoma glede njihovih vizualnih, fonetičnih ali pojmovnih vidikov nastala obveznost celovite presoje verjetnosti zmede.(8)
28.      Družba Equivalenza v odgovor na utemeljitev EUIPO, povzeto v točki 26 teh sklepnih predlogov, ki naj ne bi bila jasna in razumljiva, trdi, prvič, da Splošno sodišče v zvezi z metodo, ki jo je uporabilo v izpodbijani sodbi, ni napačno uporabilo prava. Splošno sodišče naj bi namreč opravilo dve različni presoji, ko je najprej ugotovilo, da videz nasprotujočih si znakov ustvarja različen celotni vtis z vidika njunih vizualnih podobnosti in razlik, in je nato na stopnji celovite presoje podobnosti ugotovilo, da se ta dva gledano v celoti razlikujeta glede na njune pomembne razlike na vizualni in pojmovni ravni ter ob upoštevanju majhnega vpliva fonetičnega vidika za zadevno kategorijo proizvodov. Zato naj bi bili pri celoviti presoji znakov elementi, ki so se upoštevali, da bi se izključila vsakršna vidna podobnost, in tisti, ki so se uporabili, da bi se ugotovilo, da ne obstaja verjetnost zmede, različni.
29.      V tem okviru družba Equivalenza poudarja tudi, da bi bilo za to, da bi se presojala stopnja podobnosti med nasprotujočima si znakoma, mogoče primerno oceniti pomembnost, ki jo je treba pripisati njunim vizualnim, fonetičnim in pojmovnim vidikom, ob upoštevanju zadevne kategorije proizvodov in njihovih pogojev trženja.(9) Proizvodi, ki se obravnavajo v tej zadevi, in sicer parfumi, naj bi se pred nakupom vedno ogledali, kot naj bi Splošno sodišče v točki 51 izpodbijane sodbe pravilno opozorilo. Zato naj bi bil vizualni vidik znakov pri celoviti presoji podobnosti nasprotujočih si znakov ali presoji verjetnosti zmede najpomembnejši.
30.      Drugič, v odgovor na utemeljitev EUIPO, povzeto v točki 27 teh sklepnih predlogov, družba Equivalenza meni, da iz teleološkega razumevanja in razlage točke 46 in naslednjih izpodbijane sodbe izhaja, da je Splošno sodišče opravilo celovito presojo verjetnosti zmede. Splošno sodišče naj bi vsekakor prišlo do enakega sklepa, če bi upoštevalo redke podobnosti med nasprotujočima si znakoma na stopnji celovite presoje te verjetnosti.
B.      Analiza
31.      Najprej je treba spomniti, da obstoj verjetnosti zmede pomeni relativni razlog za zavrnitev registracije znaka kot znamke Evropske unije, ki temelji na obstoju morebitnega nasprotovanja med tem znakom in eno ali več prejšnjimi znamkami.(10)
32.      V skladu s členom 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009 se torej ob ugovoru imetnika prejšnje znamke znamka, za katero je vložena prijava, ne registrira, „če zaradi enakosti ali podobnosti s prejšnjo blagovno znamko in enakosti ali podobnosti blaga ali storitev, ki jih označujejo blagovne znamke, obstaja verjetnost zmede v javnosti na ozemlju, na katerem je varovana prejšnja blagovna znamka“.
33.      V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča(11) verjetnost zmede iz te določbe pomeni verjetnost, da bi javnost lahko verjela, da zadevni proizvodi ali storitve izvirajo iz istega podjetja ali, odvisno od primera, iz gospodarsko povezanih podjetij.(12)
34.      V skladu s to sodno prakso je treba obstoj verjetnosti zmede presojati celovito ob upoštevanju vseh upoštevnih dejavnikov primera. Ti dejavniki vključujejo zlasti razlikovalni učinek prejšnje znamke, stopnjo pozornosti upoštevne javnosti, stopnjo podobnosti med prejšnjo znamko in prijavljeno znamko ter stopnjo podobnosti med proizvodi ali storitvami, ki jih ti znamki označujeta.(13)
35.      Celovitost presoje verjetnosti zmede pomeni določeno soodvisnost med upoštevnimi dejavniki in zlasti podobnostjo nasprotujočih si znakov in podobnostjo med zadevnimi proizvodi ali storitvami, tako da je na primer majhna stopnja podobnosti med temi proizvodi ali storitvami lahko izravnana z višjo stopnjo podobnosti med znaki in obratno.(14)
36.      Vendar ta logika, ki je na splošno znana kot „načelo soodvisnosti“, ni absolutna. Kot namreč izhaja iz samega besedila člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009, ki je navedeno v točki 32 teh sklepnih predlogov, verjetnost zmede domneva na eni strani enakost ali podobnost nasprotujočih si znakov in na drugi strani enakost ali podobnost zadevnih proizvodov ali storitev.(15) Ta dva dejavnika sta torej v sodni praksi Sodišča kumulativna pogoja za uporabo te določbe.
37.      Iz tega sledi, da tega člena 8(1)(b) očitno ni mogoče uporabiti, zlasti če si nasprotujoča si znaka nista podobna. Ugovor, ki temelji na tej določbi, je treba v takem primeru takoj zavrniti: drugi dejavniki, ki so upoštevni za celovito presojo verjetnosti zmede, nikakor ne morejo izravnati in omiliti te razlike, tako da jih ni treba preučiti.(16)
38.      Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi sklenilo, da si nasprotujoča si znaka nista podobna v smislu člena 8(1)(b), in je zato uporabilo sodno prakso, omenjeno v prejšnji točki.(17) Vendar EUIPO meni, da v obravnavanem primeru te sodne prakse ni bilo mogoče uporabiti. Po mnenju tega urada namreč Splošno sodišče ni moglo upravičeno izpeljati take ugotovitve, potem ko je primerjalo ta znaka. Tretji in četrti del njegovega edinega pritožbenega razloga, ki ju je po mojem mnenju treba preučiti skupaj, tako postavljata pod vprašaj metodo, ki jo je Splošno sodišče uporabilo pri tej primerjavi.
39.      V zvezi s tem je Splošno sodišče najprej spomnilo na nekatere ugotovitve, ki izhajajo iz sodb SABEL(18) in Lloyd Schuhfabrik Meyer, ki so bile osnova za celovito presojo verjetnosti zmede. Na eni strani mora ta celovita presoja verjetnosti zmede „glede vizualne, glasovne ali pojmovne podobnosti zadevnih znamk temeljiti na celotnem vtisu znamk, upoštevajoč zlasti njihove razlikovalne in prevladujoče sestavine“.(19) Na drugi strani je „[z]a presojo stopnje podobnosti med zadevnima znamkama […] treba določiti predvsem njuno stopnjo vidne, slušne in pojmovne podobnosti ter glede na okoliščine primera presoditi pomembnost, ki jo je treba povezati s temi različnimi elementi, ob upoštevanju razreda zadevnih proizvodov ali storitev in okoliščin, v katerih se tržijo“.(20)
40.      Da bi ravnalo v skladu s temi ugotovitvami je Splošno sodišče najprej primerjalo nasprotujoča si znaka po vrsti na vizualni, fonetični in pojmovni ravni. V tem okviru je najprej ugotovilo, da ta znaka kljub elementom podobnosti, ki odbora za pritožbe niso mogli pripeljati do ugotovitve, da ni nobene podobnosti, ustvarjata na vizualni ravni drugačen celotni vtis zaradi njunih številnih in pomembnih razlik. Nato je Splošno sodišče menilo, da navedena znaka izkazujeta srednjo stopnjo podobnosti na fonetični ravni. Nazadnje je ugotovilo, da se nasprotujoča si znaka razlikujeta na pojmovni ravni.(21)
41.      Zato je Splošno sodišče odločilo, da je treba „preučiti, ali so vizualne in pojmovne razlike med navedenima znakoma take, da lahko izključijo vsakršno podobnost med tema znakoma, ali pa so izravnane s srednjo stopnjo fonetične podobnosti med znakoma“. Po mnenju Splošnega sodišča je namreč „treba vizualno, fonetično in pojmovno podobnost med nasprotujočima si znakoma presojati celovito, v okviru te presoje pa je presoja morebitne fonetične podobnosti le eden od upoštevnih dejavnikov“.(22)
42.      V okviru te druge analize „celovite presoje podobnosti“ je Splošno sodišče pripomnilo, da vizualni, fonetični ali pojmovni vidiki nasprotujočih si znakov niso vedno enako pomembni in da je v zvezi s tem treba upoštevati pogoje trženja zadevnih proizvodov. V zvezi s parfumi, ki se na splošno prodajajo bodisi v samopostrežnih trgovinah bodisi v parfumerijah, kjer ima potrošnik običajno možnost, da sam izbere proizvode, ki jih želi, ali vsaj, da si proizvode pred nakupom ogleda, je vizualni vidik teh znakov za celotni vtis pomembnejši od njunih fonetičnih in pojmovnih vidikov. V tem okviru je Splošno sodišče ponovilo svojo ugotovitev, da si nasprotujoča si znaka nista podobna na vizualni ravni zaradi njunih številnih in pomembnih razlik. Poleg tega je ponovilo, da med tema znakoma obstaja razlika na pojmovni ravni, in sicer ker sta v spornem znaku prisotna elementa „black“ in „by equivalenza“. Ta elementa sta Splošno sodišče privedla do sklepa, da „si zaradi razlik, ki obstajajo med njima, in kljub njuni srednji podobnosti na fonetični ravni nasprotujoča si znaka v smislu celotnega vtisa nista podobna v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009“.(23)
43.      Vendar po mnenju EUIPO ugotovitev srednje fonetične podobnosti med nasprotujočima si znakoma Splošno sodišče zavezuje k celoviti presoji verjetnosti zmede. Ta urad Splošnemu sodišču očita, da je „nevtraliziralo“ to podobnost na stopnji primerjave znakov in je s tem prekmalu opustilo celovito presojo te verjetnosti. Pogoje trženja zadevnih proizvodov in morebitno „nevtralizacijo“ fonetične podobnosti z vizualnimi in pojmovnimi razlikami bi bilo treba preučiti na stopnji te celovite presoje glede na te druge upoštevne dejavnike.(24)
44.      Utemeljitev EUIPO torej sproža vrsto pravnih vprašanj, ki se nanašajo na metodo primerjave znakov.(25) Sodišče mora v bistvu pojasniti, ali je ugotovitev določene stopnje podobnosti med znakoma z enega od njunih vizualnih, fonetičnih ali pojmovnih vidikov nujna in ali zadostuje za ugotovitev, da sta si znaka podobna v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009, ali pa je mogoče (ali celo treba) to stopnjo podobnosti pretehtati glede na razlike, ki izhajajo iz drugih vidikov, v okviru „celovite presoje podobnosti“. V neposredni povezavi s tem vprašanjem je treba pojasniti fazo (primerjavo znakov ali celovito presojo verjetnosti zmede), med katero je treba upoštevati pogoje trženja zadevnih proizvodov in je treba zaradi njunih razlik po možnosti „nevtralizirati“ podobnosti, ki obstajajo med znakoma.
45.      Kot sem navedel v uvodu teh sklepnih predlogov, obstajata glede teh dveh vprašanj različni smeri v sodni praksi Splošnega sodišča (razdelek 1). Zaradi teh razlik mora Sodišče zavzeti stališče (razdelek 2).
1.       Predstavitev sodne prakse, ki se nanaša na primerjavo znakov
46.      V skladu s prvo smerjo sodne prakse Splošnega sodišča, ki jo bom označil kot „strogo“ in na katero se v pritožbi sklicuje EUIPO,(26) je treba znaka na stopnji primerjave znakov zgolj primerjati po vrsti na vizualni, fonetični in pojmovni ravni. Če se podobnost, čeprav majhna, ugotovi (vsaj) na eni ravni, je treba opraviti celovito presojo verjetnosti zmede.(27) Povedano drugače, v takem primeru je treba znaka šteti za podobna v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009.(28) V sodbah iz te smeri sodne prakse, ki je glede na moje raziskave večinska,(29) torej ni dodatne analize v smislu „celovite presoje podobnosti“, kot jo je opravilo Splošno sodišče v izpodbijani sodbi.
47.      V skladu z drugo smerjo sodne prakse, ki jo bom označil kot „prožno“, pa je treba, potem ko so se ločeno preučili vizualni, fonetični in pojmovni vidik nasprotujočih si znakov in je bila ugotovljena (vsaj) določena stopnja podobnosti pri enem od teh vidikov, opraviti to dodatno analizo, da se ugotovi „celotni vtis“, ki ga ustvarita ta znaka. Če Splošno sodišče oceni, da znaka ustvarita drugačen celotni vtis, ugotovi, kot v izpodbijani sodbi, da si znaka nista podobna v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009 kljub stopnji podobnosti, ugotovljeni na eni ali več ravneh.
48.      Vendar je v tej smeri sodne prakse določena nejasnost v zvezi s tem, kako Splošno sodišče opravi to „celovito presojo podobnosti“. V nekaterih sodbah Splošno sodišče zgolj povzame svoje ugotovitve v zvezi z obstojem ali neobstojem stopnje podobnosti pri vsakem vidiku znakov in brez posebne obrazložitve ugotovi, da sta si znaka „na splošno podobna“ ali pa da se „na splošno razlikujeta“.(30) V drugih sodbah pa Splošno sodišče obrazloži svojo ugotovitev glede na pogoje trženja zadevnih proizvodov ali morebitno „nevtralizacijo“ prej ugotovljenih podobnosti.(31)
49.      Sodna praksa Sodišča je prav tako dvoumna glede presoje podobnosti znakov. Po eni strani nekatere njegove sodbe skrivajo indice v smeri „stroge“ sodne prakse Splošnega sodišča. S tega vidika je Sodišče redno razsojalo, da ni mogoče izključiti, da bi lahko samo fonetična podobnost nasprotujočih si znakov, ali celo njuna zgolj pojmovna podobnost, ustvarila verjetnost zmede, saj je treba obstoj take verjetnosti vsekakor ugotoviti v okviru celovite presoje te verjetnosti, kjer je ta podobnost samo eden od upoštevnih dejavnikov.(32) Celotni vtis nasprotujočih si znakov z vidika njihove morebitne vizualne, fonetične in pojmovne podobnosti je torej treba ugotavljati v okviru te presoje.(33) Iz tega implicitno, vendar nujno sledi, da obstoj določene stopnje podobnosti glede enega vidika znakov zadostuje, da se znaka štejeta za podobna v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009, in kaže na to, da je treba opraviti navedeno celovito presojo.
50.      Poleg tega iz sodbe Ferrero/UUNT(34) izhaja, da je treba opraviti celovito presojo verjetnosti zmede, če med nasprotujočima si znakoma „obstaja neka podobnost, čeprav majhna“. Resda ta trditev ne omogoča, da se z gotovostjo odloči o vprašanju, postavljenem v tej zadevi, kaže pa vsaj na željo, da se strogo uokviri uporaba sodne prakse, navedene v točki 37 teh sklepnih predlogov.
51.      Po drugi strani sodna praksa Sodišča prav tako vsebuje določene indice v smeri „prožne“ sodne prakse Splošnega sodišča. In sicer je Sodišče v isti sodbi Ferrero/UUNT(35), ne brez določene dvoumnosti, potrdilo, da „je treba vizualno, slušno in pojmovno podobnost med zadevnima znakoma presojati celovito, v okviru te presoje pa je presoja morebitne fonetične podobnosti le eden od upoštevnih dejavnikov“. Poleg tega je v sodbi Wolf Oil/EUIPO(36) Sodišče odločilo, da je treba „razlikovati med presojo pojmovnih razlik med nasprotujočima znakoma in celovito presojo njunih podobnosti, ki sta dve različni fazi analize splošne verjetnosti zmede, pri čemer je prva predhodnica druge“,(37) s čimer je očitno priznalo obstoj te dodatne faze analize.
52.      Podobna razhajanja je mogoče najti v sodni praksi Splošnega sodišča v zvezi s fazo analize, med katero je treba upoštevati pogoje trženja zadevnih proizvodov ali storitev in med katero lahko pride do morebitne „nevtralizacije“ ugotovljenih podobnosti.
53.      Prvič, v zvezi s pogoji trženja zadevnih proizvodov ali storitev naj pripomnim, da so v sodbah, ki se navezujejo na „strogo“ sodno prakso, ti upoštevni dejavnik za celovito presojo verjetnosti zmede.(38) Ta dejavnik implicira, da če se zadevni proizvodi ali storitve na primer redno prodajajo v samopostrežnih trgovinah, tako da je potrošnik nasprotujočima si znakoma izpostavljen predvsem vizualno, Splošno sodišče pripisuje večjo težo podobnostim oziroma obratno razlikam, ki jih ugotovi v zvezi z njihovim videzom, ne da bi se kljub temu razbremenilo obveznosti upoštevanja drugih vidikov in vseh dejavnikov skupaj, ki so upoštevni za celovito presojo te verjetnosti.(39)
54.      Nasprotno se v drugih sodbah, ki izhajajo iz smeri „prožne“ sodne prakse, katere del je izpodbijana sodba, pogoji trženja zadevnih proizvodov ali storitev preučujejo v fazi primerjave znakov. Če se ti proizvodi ali storitve tržijo tako, da je njihov videz najpomembnejši za potrošnika, in če Splošno sodišče ne ugotovi podobnosti glede tega vidika, odloči, da si znaka nista podobna v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009, ne glede na morebitno stopnjo podobnosti glede drugih vidikov znakov in ne da bi preučilo druge dejavnike, ki so upoštevni za celovito presojo verjetnosti zmede.
55.      Sodišče ni niti tu jasno odločilo v prid enega ali drugega pristopa. Nekatere odločitve Sodišča namreč kažejo na to, da so pogoji trženja zadevnih proizvodov ali storitev dejavnik, ki je upošteven pri presoji podobnosti znakov.(40) Iz sodbe Il Ponte Finanziaria/UUNT pa izhaja,(41) da gre za dejavnik, ki je upošteven pri celoviti presoji verjetnosti zmede.(42)
56.      Glede, drugič, vprašanja „nevtralizacije“ ugotovljenih podobnosti med znakoma v sodni praksi Sodišča in Splošnega sodišča ni sporno, da lahko pojmovne razlike, po katerih se znaka ločujeta, pod določenimi pogoji „nevtralizirajo“ njune vizualne in fonetične podobnosti. Za tako „nevtralizacijo“ se zahteva, da ima najmanj eden od zadevnih znakov pri zaznavi upoštevne javnosti jasen in točno določen pomen, tako da ga lahko upoštevna javnost takoj dojame.(43)
57.      Ker je tako, na vprašanje, v kateri fazi je treba preučiti tako „nevtralizacijo“, ponovno ni enoznačnega odgovora v sodni praksi Splošnega sodišča. V nekaterih sodbah se obstoj morebitnega „učinka nevtralizacije“ preučuje na stopnji celovite presoje verjetnosti zmede.(44) V drugih pa Splošno sodišče preučuje to možnost v okviru analize pojmovne podobnosti(45) ali takoj po primerjavi znakov na vsaki ravni v okviru „celovite presoje podobnosti“.(46)
58.      Če se „učinek nevtralizacije“ ugotovi, se tudi posledice razlikujejo. V nekaterih primerih Splošno sodišče vseeno opravi celovito presojo verjetnosti zmede, tako da preuči druge upoštevne dejavnike.(47) V drugih primerih Splošno sodišče ugotovi, da si znaka nista podobna in takoj zavrne argumente v zvezi z drugimi dejavniki.(48)
59.      Sodna praksa Sodišča je tudi tu dvoumna. Številne sodbe namreč kažejo na to, da mora do „nevtralizacije“ podobnosti priti v okviru celovite presoje verjetnosti zmede in da ta Splošnega sodišča ne odveže preučitve drugih dejavnikov, ki so upoštevni za to celovito presojo.(49) Poleg tega je Sodišče v sodbi Mülhens/UUNT(50) pojasnilo, da je smisel „teorije nevtralizacije“ ravno v celovitosti presoje verjetnosti zmede in načela soodvisnosti, ki „obsega to, da lahko pojmovne in vizualne razlike med znakoma nevtralizirajo slušne podobnosti med njima“.
60.      Nasprotni pristop pa izhaja iz sodbe UUNT/riha WeserGold Getränke(51). V sodbi, zoper katero je bila vložena pritožba v tej zadevi, je Splošno sodišče na eni strani na ravni primerjave znakov „nevtraliziralo“ vizualne in fonetične podobnosti med zadevnima znakoma zaradi njune pojmovne razlike in je v zvezi s tem odločilo, da se znaka „na splošno razlikujeta“.(52) Vendar je razsodilo, da je oddelek za pritožbe napačno uporabil pravo, ker ni preučil razlikovalnega učinka prejšnje znamke – dejavnik, ki, naj ponovim, ni upošteven za podobnost znakov, temveč za celovito presojo verjetnosti zmede. Sodišče pa je zadevno sodbo razveljavilo. Menilo je, da ker je Splošno sodišče ugotovilo, da se nasprotujoča si znaka „na splošno razlikujeta“, ni več treba preučiti razlikovalnega učinka prejšnje znamke.(53) Iz tega sledi, da je Splošno sodišče upravičeno „nevtraliziralo“ vizualne in fonetične podobnosti znakov v fazi njune primerjave in da je treba zaradi „učinka nevtralizacije“ ugotoviti, da si nasprotujoča si znaka nista podobna v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009, ki je ugotovitev, ki na podlagi sodne prakse iz točke 37 teh sklepnih predlogov ustavi preučitev ugovora.
61.      Sodišče je v sodbi Wolf Oil/EUIPO(54) še izrecneje potrdilo, da se „nevtralizacija vizualne in fonetične podobnosti nasprotujočih si znakov z njunimi pojmovnimi razlikami preuči ob celoviti presoji podobnosti teh znakov“.(55) Poleg tega je Sodišče v tej sodbi potrdilo pristop Splošnega sodišča, ki je ugotovilo, da si znaka nista podobna v smislu te določbe, če se upošteva ugotovljeni „učinek nevtralizacije“.(56)
2.      Povzetek in stališče
62.      Če povzamem, v sodni praksi Splošnega sodišča in Sodišča soobstajata dve metodi v zvezi s podobnostjo znakov. Na eni strani obstaja „stroga“ metoda, v skladu s katero se v fazi primerjave znakov Splošno sodišče omeji le na primerjavo njunih vizualnih, fonetičnih in pojmovnih vidikov. Če ugotovi določeno stopnjo podobnosti, ki se nanaša na (vsaj) enega od teh vidikov, mora ugotoviti, da sta si znaka podobna v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009. Če so si podobni tudi zadevni proizvodi ali storitve, mora Splošno sodišče opraviti celovito presojo verjetnosti zmede. Pogoje trženja teh proizvodov ali storitev in morebitno „nevtralizacijo“ ugotovljenih podobnosti med znakoma zaradi njune pojmovne različnosti je treba preučiti v okviru te celovite presoje kot enega od upoštevnih dejavnikov.
63.      Na drugi strani obstaja „prožna“ metoda, v skladu s katero Splošno sodišče ne samo, da mora primerjati znaka na vizualni, fonetični in pojmovni ravni, ampak mora poleg tega pretehtati stopnjo ugotovljenih podobnosti in razlik, ki se nanaša na vse ravni, v fazi „celovite presoje podobnosti“, pri čemer mora po možnosti upoštevati navedene pogoje trženja in morebitni „učinek nevtralizacije“. Ob domnevi, da po mnenju Splošnega sodišča razlike prevladajo nad podobnostmi, je treba šteti, da si znaka (na splošno) nista podobna v smislu te določbe in se odveže od celovite presoje verjetnosti zmede.
64.      Najprej menim, da bi Sodišče v tej zadevi moralo zavzeti stališče v prid eni ali drugi metodi. Njegova naloga je, da uskladi sodno prakso v zvezi s pravom znamk in da na tem področju opredeli jasno in koherentno smer.
65.      V zvezi s tem v nasprotju s trditvijo družbe Equivalenza(57) v tej zadevi ne gre za razrešitev vprašanja same predstavitve. V tej zadevi je v igri obseg preizkusa, ki ga mora izvesti Splošno sodišče, ko preučuje tožbo, ki se nanaša na ugovor na podlagi člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009. Gre za to, da se določijo meje, v okviru katerih lahko Splošno sodišče uporabi sodno prakso iz točke 37 teh sklepnih predlogov, ki ga odvezuje celovite presoje verjetnosti zmede. Uporaba „prožne“ metode bi olajšala uporabo te sodne prakse, kjer bi „stroga“ metoda zmanjšala možnost njene uporabe.
66.      Sicer priznam, da odločitev za eno ali drugo metodo ni najlažja, menim pa, da bi se morala Splošno sodišče in Sodišče glede na vse skupaj držati „stroge“ metode, opisane v točki 62 teh sklepnih predlogov.
67.      Ta zadnja metoda se mi namreč zdi, prvič, skladnejša s sistemom
člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009.
68.      V zvezi s tem naj opozorim, da iz te določbe izhajata dve povezani, vendar različni vprašanji v zvezi s podobnostjo nasprotujočih si znakov: na eni strani, ali obstaja taka podobnost? In na drugi strani, ali ta podobnost zadostuje za nastanek verjetnosti zmede v javnosti? Logično bi bilo, da bi bilo treba pogoj podobnosti znakov, določen v navedeni določbi, šteti za izpolnjen, če se na prvo vprašanje odgovori pritrdilno ne glede na to, kakšen je odgovor na drugo.
69.      Tako kot EUIPO(58) menim, da odgovor na prvo vprašanje pomeni samo, da je treba primerjati nasprotujoča si znaka in ugotoviti obstoj elementov vizualne, fonetične ali pojmovne podobnosti(59) med njima. Ta prva analiza znakov ima omejen namen. Določiti poskuša le njuno formalno razmerje. Šele med drugo analizo(60), in sicer med fazo celovite presoje, katere namen je odgovoriti na drugo vprašanje verjetnosti zmede, ki je temeljnega pomena, je treba ugotoviti, ali ti elementi podobnosti ob upoštevanju vseh upoštevnih dejavnikov zadostujejo za nastanek te verjetnosti.(61)
70.      Res je, da primerjava znakov ne more biti samo abstraktna. Vedno jo je treba opraviti skozi prizmo (domnevne) zaznave povprečnega potrošnika v zvezi s kategorijo zadevnih proizvodov ali storitev.(62) Ta primerjava mora tako temeljiti na „celotnem vtisu“, ki ga ta znaka pustita v spominu potrošnika in v skladu z načelom nepopolne slike.(63) V tem okviru je Splošno sodišče, ko primerja nasprotujoča si znaka na vizualni, fonetični in pojmovni ravni in ko presoja obstoječo podobnost na vsaki ravni, primorano pretehtati elemente podobnosti in razlik (prvi lahko v tem celotnem vtisu prevladajo nad drugimi in obratno). Morebitna (majhna, srednja ali visoka) stopnja podobnosti za vsak vidik znakov je v bistvu zgolj poenostavitev odtenkov, ki izhajajo iz te iste primerjave.(64)
71.      Vendar menim, da je nekaj tehtanje podobnosti in razlik ob primerjavi vizualnega, fonetičnega ali pojmovnega vidika med nasprotujočima si znakoma. Nekaj drugega pa je tehtanje stopenj podobnosti in razlik, ugotovljenih glede teh različnih vidikov.
72.      Kot v bistvu trdi EUIPO,(65) če se na ta način dvakrat zaporedoma opravi tehtanje (prvo v zvezi z elementi podobnosti in razlik, ugotovljenimi v zvezi z enim vidikom znakov, da bi se odločilo o obstoju stopnje podobnosti v zvezi s tem vidikom; drugo v zvezi s podobnostmi in razlikami, ugotovljenimi v zvezi z različnimi vidiki znakov, da bi se odločilo o njihovi „splošni podobnosti“), nastane tveganje pretirane poenostavitve njihove podobnosti, s čimer se prikrijejo elementi, ki bi lahko, če bi se upoštevale vse okoliščine obravnavanega primera, dokazali verjetnost zmede. Naj glede tega spomnim, da ni mogoče izključiti, da lahko sama fonetična podobnost med dvema znakoma ali celo samo njuna pojmovna podobnost v določenih okoliščinah povzroči to verjetnost.(66)
73.      Tako se „prožna“ metoda primerjave znakov in faza „celovite presoje podobnosti“ nagibata k temu, da se pomešata obe analizi, opisani v točki 69 teh sklepnih predlogov, in se preseže cilj primerjave znakov. Menim, da se ta metoda na stopnji primerjave znakov nagiba k prejudiciranju vprašanja morebitnega obstoja verjetnosti zmede.
74.      Razen primera, ko ni popolnoma nobene podobnosti med znakoma, se v zvezi s tem vprašanje, ali ta podobnost zadostuje za nastanek verjetnosti zmede, ne bi smelo presojati neodvisno od drugih dejavnikov, upoštevnih za celovito presojo te verjetnosti, in načela soodvisnosti, ki poskuša kolikor mogoče uskladiti to presojo s tem, kako upoštevna javnost dejansko zaznava znaka.(67) Dejavniki, kot sta med drugim stopnja pozornosti javnosti in razlikovalni učinek prejšnje znamke, so s tega vidika odločilni. Potrošnik, ki ima visoko stopnjo pozornosti, bo zaznal razlike, ki jih potrošnik z nizko stopnjo pozornosti ne bi opazil. Prav tako javnost, ki se je srečala s prejšnjo znamko z velikim razlikovalnim učinkom, saj jo sestavljajo izvirni elementi, ne bo pripisala veliko pomena razlikam med nasprotujočima si znakoma, medtem ko bo v primeru znamke, ki ima majhen razlikovalni učinek, saj jo sestavljajo opisni, nakazovalni ali običajni elementi, pripisala večji pomen njunim razlikam.(68)
75.      Poleg tega tako kot EUIPO(69) menim, da niti pogoji trženja zadevnih proizvodov ali storitev niti morebitni „učinek nevtralizacije“ ne smeta omogočiti Splošnemu sodišču, da takoj, na stopnji primerjave znakov, „izbriše“ ugotovljeno stopnjo podobnosti v zvezi z enim od njunih vidikov (a fortiori če gre, tako kot v tem primeru, za srednjo stopnjo fonetične podobnosti).
76.      Na eni strani upoštevanje pogojev trženja zadevnih proizvodov ali storitev po svoji naravi namreč izhaja iz analize možnosti potencialne uporabe nasprotujočih si znakov na trgu, ki izhaja iz celovite presoje verjetnosti zmede.(70) Ne gre več za primerjavo znakov, da bi se odkrile podobnosti in razlike, ampak da se ugotovi, v kakšnem obsegu ugotovljene podobnosti prispevajo k dokazovanju te verjetnosti. Če se, na primer, proizvodi prodajajo tako, da se potrošnik z nasprotujočima znakoma sreča predvsem vizualno, iz tega po mojem mnenju sledi samo, da je manj verjetno, da bo njuna fonetična podobnost povzročila to verjetnost zmede. Vendar ta možnost ne bi smela biti izključena in je odvisna od vseh dejavnikov te celovite presoje. Zato se Splošno sodišče ne bi smelo zadovoljiti s tem, da ne upošteva take podobnosti v fazi primerjave znakov.
77.      Menim, da iz sodbe Lloyd Schuhfabrik Meyer(71) ne izhaja drugačna razlaga. To sodbo namreč tako kot EUIPO(72) razumem tako, da je treba za to, da bi se ugotovil obstoj verjetnosti zmede, med drugim primerjati nasprotujoča si znaka na vsaki ravni in da se, če se v tem okviru ugotovi določena stopnja podobnosti na eni ravni, „oceni pomen“ te ugotovitve za dokazovanje te verjetnosti zmede ob upoštevanje zlasti pogojev trženja zadevnih proizvodov ali storitev. Povedano drugače, Sodišče je zgolj hotelo pojasniti, v kakšnem obsegu ugotovitev stopnje podobnosti med znakoma na določeni ravni (v tej zadevi je šlo za fonetično podobnost) dokazuje obstoj verjetnosti zmede, ne da bi to vplivalo na druge upoštevne dejavnike.(73)
78.      Po drugi strani tudi „teorija nevtralizacije“ po svoji naravi spada pod celovito presojo verjetnosti zmede. Ta teorija uči samo to, da so pojmovne razlike, ki obstajajo med nasprotujočima si znakoma, take, da zmanjšujejo verjetnost, da bo potrošnik pomešal izvor zadevnih proizvodov ali storitev kljub njuni vizualni in/ali fonetični podobnosti. V takem primeru je učinek teh podobnosti na to, kako potrošnik zaznava znaka, „v veliki meri ublažen“.(74) Zato ni mogoče izključiti, da v določenih primerih navedene podobnosti kljub temu povzročajo verjetnost zmede.(75) Ugotovitev morebitne „nevtralizacije“ po mojem mnenju torej Splošnemu sodišču ne more omogočiti, da odpravi te iste podobnosti v fazi primerjave znakov, in ga odvezati preučitve drugih dejavnikov, ki so upoštevni za presojo verjetnosti zmede.(76)
79.      „Stroga“ metoda se, drugič, prav tako zdi skladnejša s ciljem
člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009. V zvezi s tem naj spomnim, da je namen te določbe v bistvu zaščititi konkurenčne interese gospodarskih subjektov, da se znaki, ki bi lahko ogrozili funkcijo znamk, katerih imetniki so, kot označbe izvora, ne bi registrirali kot take znamke.(77)
80.      Glede na ta cilj bi moral imetnik znamke, ki ugovarja registraciji, po mojem mnenju imeti ustrezno priložnost, da dokaže verjetnost zmede in potrebo po varstvu. Zlasti bi moral imeti možnost dokazati, da na primer sama pojmovna ali fonetična podobnost med znakoma ob upoštevanju vseh okoliščin zadostuje za nastanek te verjetnosti.(78) V tem okviru bi morala podobnost med znakoma ostati minimalni pogoj za dostop do tega varstva, ta pogoj pa se ne bi smel uporabiti, razen v primeru resnično očitnega neupoštevanja, za skrajšanje vsakršne razprave o navedeni verjetnosti.(79) Sodno prakso, navedeno v točki 37 teh sklepnih predlogov, bi bilo torej treba uporabiti preudarno.
81.      Prav tako se mi ne zdi, da bi „stroga“ metoda presegala to, kar zahteva cilj varstva, ki se uresničuje s členom 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009.
82.      V zvezi s tem obveznost opraviti celovito presojo verjetnosti zmede, če se ugotovi določena stopnja podobnosti v zvezi z enim od vidikov nasprotujočih si znakov, ne pomeni, da je treba samodejno sprejeti obstoj te verjetnosti, tudi v primeru enakosti zadevnih proizvodov ali storitev.(80)
83.      Celovita presoja verjetnosti zmede mora namreč omogočiti, da se v vsakem primeru ugotovi, ali si prejšnja znamka, na kateri temelji ugovor, zasluži varstvo v skladu s ciljem, ki se uresničuje s členom 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009. Podobnost nasprotujočih si znakov in podobnost zadevnih proizvodov ali storitev naj torej ne bi sami po sebi smeli odločiti o izidu te presoje. Zlasti je treba v zvezi s tem odločilni pomen pripisati razlikovalnemu učinku te prejšnje znamke. Če je v skladu s sodno prakso Sodišča verjetnost zmede toliko večja, kolikor večji je razlikovalni učinek navedene znamke,(81) je tako tudi obratno. Kadar gre za znamko, ki ima majhen razlikovalni učinek in torej zmanjšano zmožnost, da se ugotovi, da proizvodi ali storitve, za katere je bila registrirana, izvirajo iz določenega podjetja, bi morala biti stopnja podobnosti med znakoma visoka, da bi povzročila verjetnost zmede, sicer bi se tvegalo, da bi se njej in njenemu imetniku podelilo prekomerno varstvo.(82)
84.      Res je, da nekatere sodbe kažejo odstopanje na tem področju. Splošno sodišče tako včasih razsodi, da že ugotovitvi enakosti proizvodov in določene podobnosti znakov, čeprav majhne, v vsakem primeru zadostujeta, da nastane verjetnost zmede ne glede na majhen razlikovalni učinek prejšnje znamke.(83) Te sodbe se oddaljujejo od cilja, ki se uresničuje s členom 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009, in ustvarjajo problem „pretiranega varstva“ šibkih znamk, ki je bilo predmet številnih komentarjev.(84)
85.      Čeprav je ta težava resnična, pa menim, da rešitev ni v „prožni“ metodi primerjave znakov. V resnici je v ponovni oceni teže, ki jo je treba pripisati razlikovalnemu učinku prejšnje znamke v celoviti presoji verjetnosti zmede.(85)
86.      Tretjič, premisleki o pravni varnosti po mojem mnenju niso v prid sprejetju te „prožne“ metode. Menim, da to načelo namreč pomeni, med drugim, da so obrazložitve kolikor mogoče pregledne in odločitve predvidljive. Faza „celovite presoje podobnosti“ v sodbah Splošnega sodišča pogosto izkazuje določeno nejasnost(86), dvojno tehtanje podobnosti in razlik med znakoma, ki ga predvideva, pa po mojem mnenju vpliva na predvidljivost izida njune primerjave.(87) Obratno pa „stroga“ metoda po mojem mnenju ponuja jasno obrazložitev zadeve.
87.      Nazadnje, dajati prednost „prožni“ metodi bi neizogibno ustvarilo napetost s sodno prakso v zvezi s členom 8(5) Uredbe št. 207/2009.(88) Naj glede tega spomnim, da je Sodišče v okviru te zadnje določbe dalo prednost „strogemu“ pristopu: če Splošno sodišče ugotovi določeno podobnost, čeprav majhno, med nasprotujočima si znakoma v zvezi z vizualnim, fonetičnim ali pojmovnim vidikom, mora opraviti celovito presojo dejavnikov, ki se upoštevajo pri ugotovitvi verjetnosti, da bo zadevna javnost vzpostavila povezavo med tema znakoma.(89) Napetost bi bila še toliko večja, če bi bilo treba pogoj podobnosti znakov, ki je skupen odstavkom 1(b) in 5 člena 8 te uredbe, načeloma presojati enako v okviru enega ali drugega odstavka.(90)
3.      Odgovor na tretji in četrti del pritožbenega razloga
88.      Glede na zgornjo razpravo menim, da sta tretji in četrti del edinega pritožbenega razloga, ki ga je navedel EUIPO v svoji pritožbi, utemeljena. Menim, da je Splošno sodišče s tem, da je v točkah od 46 do 54 izpodbijane sodbe opravilo dodatno fazo „celovite presoje podobnosti“, da je v tem okviru upoštevalo v točkah 48, 51 in 53 te sodbe pogoje trženja zadevnih proizvodov, v točki 54 navedene sodbe pa obstoj razlike med znakoma na pojmovni ravni, in nazadnje da je v točki 55 iste sodbe sklenilo, da „si kljub njuni srednji podobnosti na fonetični ravni nasprotujoča si znaka z vidika celotnega vtisa nista podobna v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009“, kršilo to določbo.
89.      Menim, da je zaradi te napačne uporabe prava vprašljiva zakonitost izreka izpodbijane sodbe. Splošno sodišče namreč v točki 1 navedenega izreka ne more veljavno razglasiti razveljavitve sporne odločbe, tako da ugotovi obstoj verjetnosti zmede, ne da bi pred tem v skladu z metodo, opisano v točki 62 teh sklepnih predlogov, opravilo celovito presojo te verjetnosti zmede. Zato Sodišču predlagam, naj razveljavi to sodbo, ne da bi to vplivalo na odgovor, ki ga je treba dati na prvi in drugi del edinega pritožbenega razloga.
VII. Predlog
90.      Glede na vse zgoraj navedene premisleke Sodišču predlagam, naj razveljavi sodbo Splošnega sodišča Evropske unije z dne 7. marca 2018, Equivalenza Manufactory/EUIPO – ITM Entreprises (BLACK LABEL BY EQUIVALENZA) (T‑6/17).
1      Jezik izvirnika: francoščina.
2      Uredba Sveta z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (UL 2009, L 78, str. 1).
3      Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2017 (UL 2017, L 154, str. 1). Glej člena 211 in 212 te uredbe.
4      Sodba z dne 22. junija 1999 (C‑342/97, v nadaljevanju: sodba Lloyd Schuhfabrik Meyer, EU:C:1999:323, točka 27).
5      Glej sodbo z dne 12. junija 2007, UUNT/Shaker (C‑334/05 P, EU:C:2007:333, točka 36).
6      Kot je pripomnila družba Equivalenza, točka, ki jo tu navaja EUIPO, je dejansko točka 32 izpodbijane sodbe.
7      Glej sodbi z dne 12. januarja 2006, Ruiz-Picasso in drugi/UUNT (C‑361/04 P, EU:C:2006:25, točke 20, 21 in 25), in z dne 23. marca 2006, Mülhens/UUNT (C‑206/04 P, EU:C:2006:194, točki 21 in 36).
8      Glej sodbi z dne 24. marca 2011, Ferrero/UUNT (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, točka 66), in z dne 2. decembra 2009, Volvo Trademark/UUNT – Grebenshikova (SOLVO) (T‑434/07, EU:T:2009:480, točka 50).
9      Glej sodbo Lloyd Schuhfabrik Meyer, točka 27.
10      Glej uvodni izjavi 7 in 8 Uredbe št. 207/2009.
11      Poudarjam, da se člen 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009 ujema s členom 4(1)(b) Direktive 2008/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (UL 2008, L 299, str. 25). Sodno prakso v zvezi s prvo določbo je torej mogoče prenesti na drugo in obratno. Poleg tega ti določbi povzemata enaki določbi Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 146) oziroma Prve Direktive Sveta z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 92), ki sta ju nadomestili. Tako je sodna praksa v zvezi s tema nekdanjima členoma prenosljiva na nova (glej v tem smislu sodbi z dne 20. marca 2003, LTJ Diffusion (C‑291/00, EU:C:2003:169, točki 41 in 43), in z dne 10. decembra 2015, El Corte Inglés/UUNT (C‑603/14 P, EU:C:2015:807, točka 37)). Zato se bom v teh sklepnih predlogih brez razlikovanja skliceval na sodbe, ki se nanašajo na verjetnost zmede in ki so bile izdane glede ene od teh določb.
12      Glej zlasti sodbe z dne 29. septembra 1998, Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, točke 26, 27 in 29); z dne 12. junija 2007, UUNT/Shaker (C‑334/05 P, EU:C:2007:333, točka 33), in z dne 24. junija 2010, Becker/Harman International Industries (C‑51/09 P, EU:C:2010:368, točka 31).
13      Glej zlasti uvodno izjavo 8 Uredbe št. 207/2009 in sodbe z dne 11 novembra 1997, SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, točka 22); z dne 12. januarja 2006, Ruiz-Picasso in drugi/UUNT (C‑361/04 P, EU:C:2006:25, točka 18), in z dne 12. junija 2019, Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, točka 41).
14      Glej zlasti sodbe z dne 29. septembra 1998, Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, točka 17); Lloyd Schuhfabrik Meyer, točka 19, in z dne 12. junija 2019, Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, točka 43).
15      Glej zlasti sodbe z dne 29. septembra 1998, Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, točka 22); z dne 11. decembra 2008, Gateway/UUNT (C‑57/08 P, neobjavljena, EU:C:2008:718, točki 45 in 52), in z dne 20. septembra 2017, The Tea Board/EUIPO (od C‑673/15 P do C‑676/15 P, EU:C:2017:702, točka 47).
16      Glej zlasti sodbe z dne 12. oktobra 2004, Vedial/UUNT (C‑106/03 P, EU:C:2004:611, točka 54); z dne 11. decembra 2008, Gateway/UUNT (C‑57/08 P, neobjavljena, EU:C:2008:718, točki 56 in 57), in z dne 24. marca 2011, Ferrero/UUNT (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, točke 65, 66 in 68).
17      Glej točki 25 in 26 izpodbijane sodbe.
18      Sodba z dne 11. novembra 1997 (C‑251/95, EU:C:1997:528).
19      Glej med drugim sodbi z dne 11 novembra 1997, SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, točka 23), in z dne 12. januarja 2006, Ruiz-Picasso in drugi/UUNT (C‑361/04 P, EU:C:2006:25, točka 19). Glej točko 19 izpodbijane sodbe.
20      Glej med drugim sodbe Lloyd Schuhfabrik Meyer, točka 27, z dne 12. junija 2007, UUNT/Shaker (C‑334/05 P, EU:C:2007:333, točka 36), in z dne 24. marca 2011, Ferrero/UUNT (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, točka 85). Glej točko 20 izpodbijane sodbe.
21      Glej točke od 26 do 45 izpodbijane sodbe.
22      Točki 46 in 47 izpodbijane sodbe.
23      Glej točke 48 in od 51 do 55 izpodbijane sodbe.
24      Glej točke 23, 26 in 27 teh sklepnih predlogov.
25      V zvezi s tem, če je presoja podobnosti in razlik med znakoma dejanska analiza, ki razen v primeru izkrivljanja ni predmet nadzora Sodišča v okviru pritožbe (glej zlasti sodbo z dne 2. septembra 2010, Calvin Klein Trademark Trust/UUNT, C‑254/09 P, EU:C:2010:488, točka 50), je vprašanje, ali je Splošno sodišče kršilo pravna načela, ki veljajo za presojo njihove podobnosti, ali pa je storilo metodološko napako, pravno vprašanje (glej zlasti sodbo z dne 4. julija 2019, FTI Touristik/EUIPO, C‑99/18 P, EU:C:2019:565, točka 25).
26      EUIPO se je med drugim zavezal, da bo v svoji praksi odločanja sledil tej smeri sodne prakse. Glej EUIPO, Smernice za preizkušanje blagovnih znamk Evropske unije, Del C, Razdelek 2, Poglavje 4, točka 1.4 „Mogoči izid primerjave“.
27      Glej zlasti sodbo z dne 2. decembra 2009, SOLVO (T‑434/07, EU:T:2009:480, točka 50).
28      Glej v tem smislu trditev v sodni praksi Splošnega sodišča, v skladu s katero „sta si znamki podobni, ko za upoštevno javnost med njima obstaja vsaj delna podobnost pri enem ali več
vizualnih, glasovnih in pojmovnih vidikih“ (glej med drugim sodbe z dne 23. oktobra 2002, Matratzen Concord/UUNT – Hukla Germany (MATRATZEN) (T‑6/01, EU:T:2002:261, točka 30); z dne 20. aprila 2005, Faber Chimica/UUNT – Industrias Quimicas Naber (Faber) (T‑211/03, EU:T:2005:135, točka 26), in z dne 15. decembra 2010, Novartis/UUNT – Sanochemia Pharmazeutika (TOLPOSAN) (T‑331/09, EU:T:2010:520, točka 43) (moj poudarek).
29      Glej zlasti sodbe z dne 3. julija 2003, Alejandro/UUNT – Anheuser-Busch (BUDMEN) (T‑129/01, EU:T:2003:184, točka 54 in naslednje); z dne 3. marca 2004, Mülhens/UUNT – Zirh International (ZIRH) (T‑355/02, EU:T:2004:62, točka 47 in naslednje); z dne 6. oktobra 2004, New Look/UUNT– Naulover (NLSPORT, NLJEANS, NLACTIVE in NLCollection) (od T‑117/03 do T‑119/03 in T‑171/03, EU:T:2004:293, točka 40 in naslednje); z dne 12. januarja 2006, Devinlec/UUNT– TIME ART (QUANTUM) (T‑147/03, EU:T:2006:10, točka 92 in naslednje); z dne 16. septembra 2013, Golden Balls/UUNT– Intra-Presse (GOLDEN BALLS) (T‑448/11, neobjavljena, EU:T:2013:456, točki 51 in 52); z dne 16. oktobra 2013, Zoo Sport/UUNT– K-2 (ZOOSPORT) (T‑453/12, neobjavljena, EU:T:2013:532, točka 87 in naslednje); z dne 13. maja 2015, Harper Hygienics/UUNT– Clinique Laboratories (CLEANIC Kindii) (T‑364/12, neobjavljena, EU:T:2015:277, točka 63 in naslednja); z dne 13. maja 2015, Ferring/UUNT– Kora (Koragel) (T‑169/14, neobjavljena, EU:T:2015:280, točka 69 in naslednja); z dne 3. junija 2015, Giovanni Cosmetics/UUNT– Vasconcelos & Gonçalves (GIOVANNI GALLI) (T‑559/13, EU:T:2015:353, točka 99 in naslednja), in z dne 13. marca 2018, Hotelbeds Spain/EUIPO – Guidigo Europe (Guidego what to do next) (T‑346/17, neobjavljena, EU:T:2018:134, točka 59 in naslednja). V nekaterih primerih Splošno sodišče formalno ugotovi (splošno) podobnost med znakoma, potem ko je ugotovilo podobnost z (vsaj) enega vidika (glej na primer sodbo z dne 16. septembra 2009, Dominio de la Vega/UUNT – Ambrosio Velasco (DOMINIO DE LA VEGA), T‑458/07, neobjavljena, EU:T:2009:337, točka 44). V drugih primerih je Splošno sodišče prešlo neposredno k celoviti presoji verjetnosti zmede (glej na primer sodbi z dne 24. marca 2011, XXXLutz Marken/UUNT – Natura Selection (Linea Natura Natur hat immer Stil), T‑54/09, neobjavljena, EU:T:2011:118, točka 67 in naslednje, in z dne 29. januarja 2013, Fon Wireless/UUNT – nfon (nfon), T‑283/11, neobjavljena, EU:T:2013:41, točka 62 in naslednje).
30      Glej zlasti sodbe z dne 15. januarja 2008, Hoya/UUNT – Indo (AMPLITUDE) (T‑9/05, neobjavljena, EU:T:2008:8, točka 59); z dne 23. septembra 2009, Arcandor/UUNT – dm drogerie markt (S-HE) (T‑391/06, neobjavljena, EU:T:2009:348, točka 54); z dne 15. decembra 2010, TOLPOSAN (T‑331/09, EU:T:2010:520, točke od 54 do 56); z dne 10. maja 2011, Emram/UUNT – Guccio Gucci (G) (T‑187/10, neobjavljena, EU:T:2011:202, točka 68); z dne 15. marca 2012, Cadila Healthcare/UUNT – Novartis (ZYDUS) (T‑288/08, neobjavljena, EU:T:2012:124, točka 57); z dne 15. oktobra 2014, El Corte Inglés/UUNT – English Cut (The English Cut) (T‑515/12, neobjavljena, EU:T:2014:882, točka 33), in z dne 26. aprila 2018, Messi Cuccittini/EUIPO – J-M.-E.V. e hijos (MESSI) (T‑554/14, neobjavljena, EU:T:2018:230, točka 64). Zdi se, da iz teh sodb izhaja, da sta si znaka „na splošno podobna“, če imata določeno stopnjo vizualne in fonetične podobnosti kljub njuni pojmovni različnosti. In obratno, znaka, ki se razlikujeta na vizualni in fonetični ravni, se štejeta za „na splošno različna“ kljub določeni pojmovni podobnosti. Presenetljivo pa je ta dodatna faza Splošno sodišče včasih pripeljala do tega, da je razsodilo, da sta si znaka, za katera je ugotovilo razliko na vsaki od ravni, „na splošno podobna“ (glej zlasti sodbo z dne 31. januarja 2012, Spar/UUNT – Spa Group Europe (SPA GROUP), T‑378/09, neobjavljena, EU:T:2012:34, točke 38, 47, 53 in 54).
31      Glej zlasti sodbe z dne 2. decembra 2008, Ebro Puleva/UUNT– Berenguel (BRILLO’S) (T‑275/07, neobjavljena, EU:T:2008:545, točki 24 in 28); z dne 15. februarja 2011, Yorma’s/UUNT – Norma Lebensmittelfilialbetrieb (YORMA’S) (T‑213/09, neobjavljena, EU:T:2011:37, točka 86); z dne 21. februarja 2013, Esge/UUNT – De’Longhi Benelux (KMIX) (T‑444/10, neobjavljena, EU:T:2013:89, točke od 35 do 42), in z dne 11. decembra 2014, Coca-Cola/UUNT – Mitico (Master) (T‑480/12, EU:T:2014:1062, točke od 66 do 71).
32      Glej v zvezi s fonetično podobnostjo sodbi Lloyd Schuhfabrik Meyer, točka 28, in z dne 23. marca 2006, Mülhens/UUNT (C‑206/04 P, EU:C:2006:194, točka 21). V zvezi s pojmovno podobnostjo glej sodbo z dne 11. novembra 1997 (SABEL, C‑251/95, EU:C:1997:528, točka 24).
33      Glej sodbe z dne 23. marca 2006, Mülhens/UUNT (C‑206/04 P, EU:C:2006:194, točki 21 in 23); z dne 13. septembra 2007, Il Ponte Finanziaria/UUNT (C‑234/06 P, EU:C:2007:514, točka 35), in v tem smislu z dne 25. junija 2015, Loutfi Management Propriété intellectuelle (C‑147/14, EU:C:2015:420, točki 24 in 25).
34      Sodba z dne 24. marca 2011 (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, točka 66).
35      Sodba z dne 24. marca 2011 (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, točka 86). Dvoumnost je zlasti v dejstvu, da se je tu Sodišče v podporo svoji razlagi sklicevalo na točko 21 sodbe z dne 23. marca 2006, Mülhens/UUNT (C‑206/04 P, EU:C:2006:194), v kateri je bila omenjena nujnost, da se pretehtajo ugotovljene podobnosti in razlike med znakoma na vizualni, fonetični in pojmovni ravni v okviru celovite presoje verjetnosti zmede (in ne v okviru celovite presoje podobnosti).
36      Sodba z dne 5. oktobra 2017 (C‑437/16 P, neobjavljena, EU:C:2017:737).
37      Sodba z dne 5. oktobra 2017, Wolf Oil/EUIPO (C‑437/16 P, neobjavljena, EU:C:2017:737, točka 45). Sodišče je prav tako v sklepu z dne 15. januarja 2010, Messer Group/Air Products and Chemicals (C‑579/08 P, neobjavljen, EU:C:2010:18, točka 50), potrdilo pristop Splošnega sodišča, ki je primerjalo zadevna znaka, da bi ugotovilo, ali sta si podobna „z vizualnega, fonetičnega in pojmovnega vidika, pa tudi celovito“ (moj poudarek).
38      Glej zlasti sodbe z dne 6. oktobra 2004, NLSPORT, NLJEANS, NLACTIVE in NLCollection (od T‑117/03 do T‑119/03 in T‑171/03, EU:T:2004:293, točka 57); z dne 23. februarja 2006, Il Ponte Finanziaria/UUNT– Marine Enterprise Projects (BAINBRIDGE) (T‑194/03, EU:T:2006:65, točka 116); z dne 12. septembra 2007, Koipe/UUNT – Aceites del Sur (La Española) (T‑363/04, EU:T:2007:264, točke od 109 do 111); z dne 15. marca 2012, ZYDUS (T‑288/08, neobjavljena, EU:T:2012:124, točke od 63 do 66); z dne 15. decembra 2010, TOLPOSAN (T‑331/09, EU:T:2010:520, točki 61 in 62); z dne 27. februarja 2014, Pêra-Grave/UUNT – Fundação Eugénio de Almeida (QTA S. JOSÉ DE PERAMANCA) (T‑602/11, neobjavljena, EU:T:2014:97, točke od 57 do 59); z dne 28. aprila 2014, Longevity Health Products/UUNT – Weleda Trademark (MENOCHRON) (T‑473/11, neobjavljena, EU:T:2014:229, točki 48 in 49); z dne 13. maja 2015, Koragel (T‑169/14, neobjavljena, EU:T:2015:280, točke od 79 do 83); z dne 3. junija 2015, GIOVANNI GALLI (T‑559/13, EU:T:2015:353, točke od 128 do 130); z dne 10. oktobra 2017, Cofra/EUIPO – Armand Thiery (1841) (T‑233/15, neobjavljena, EU:T:2017:714, točka 119), in z dne 24. novembra 2016, CG/EUIPO – Perry Ellis International Group (P PRO PLAYER) (T‑349/15, neobjavljena, EU:T:2016:677, točki 74 in 75).
39      Natančneje, podobnost glede „najpomembnejšega“ vidika poveča verjetnost, da bo potrošnik zamešal izvor teh proizvodov ali storitev, medtem ko v obratnem primeru razlika glede tega vidika zmanjša to verjetnost. Naj poudarim, da se je EUIPO zavezal, da bo sledil temu pristopu v svoji praksi odločanja (glej EUIPO, Smernice za preizkušanje blagovnih znamk Evropske unije, Del C, Razdelek 2, Poglavje 7, točka 4 „Učinek načina kupovanja blaga in storitev“).
40      Glej med drugim sodbo z dne 17. oktobra 2013, Isdin/Bial-Portela (C‑597/12 P, EU:C:2013:672, točki 20 in 22), in sklep z dne 14. novembra 2013, TeamBank Nürnberg/UUNT (C‑524/12 P, neobjavljen, EU:C:2013:874, točka 61).
41      Sodba z dne 13. septembra 2007 (C‑234/06 P, EU:C:2007:514).
42      Glej sodbo z dne 13. septembra 2007, Il Ponte Finanziaria/UUNT (C‑234/06 P, EU:C:2007:514, točki 36 in 37). Ker ju je mogoče razumeti v istem smislu, glej tudi sklepa z dne 20. januarja 2015, Longevity Health Products/UUNT (C‑311/14 P, neobjavljen, EU:C:2015:23, točke od 41 do 45), in z dne 7. aprila 2016, Harper Hygienics/EUIPO (C‑475/15 P, neobjavljen, EU:C:2016:264, točke od 70 do 73).
43      Glej med drugim sodbe z dne 12. januarja 2006, Ruiz-Picasso in drugi/UUNT (C‑361/04 P, EU:C:2006:25); z dne 9. julija 2015, Pêra-Grave/UUNT (C‑249/14 P, neobjavljena, EU:C:2015:459, točke od 40 do 44); z dne 14. oktobra 2003, Phillips-Van Heusen/UUNT – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS) (T‑292/01, EU:T:2003:264, točka 54), in z dne 22. junija 2004, Ruiz-Picasso in drugi/UUNT – DaimlerChrysler (PICARO) (T‑185/02, EU:T:2004:189, točke od 54 do 58). Izraz „teorija nevtralizacije“, ki je sprejet v teoriji in se pojavlja v sodni praksi, se torej stricto sensu nanaša samo na nevtralizacijo vizualnih in/ali fonetičnih podobnosti z izrazitimi pojmovnimi razlikami.
44      Glej zlasti sodbe z dne 3. marca 2004, ZIRH (T‑355/02, EU:T:2004:62, točki 49 in 50); z dne 12. januarja 2006, QUANTUM (T‑147/03, EU:T:2006:10, točke od 98 do 100); z dne 13. marca 2018, Guidego what to do next (T‑346/17, neobjavljena, EU:T:2018:134, točki 64 in 65), in z dne 26. aprila 2018, MESSI (T‑554/14, neobjavljena, EU:T:2018:230, točke od 73 do 76). EUIPO se je zavezal, da bo sledil temu pristopu v svoji praksi odločanja (glej EUIPO, Smernice za preizkušanje blagovnih znamk Evropske unije, Del C, Razdelek 2, Poglavje 7, točka 5 „Učinek pojmovne podobnosti znakov na verjetnost zmede“).
45      Glej med drugim sodbe z dne 17. marca 2004, El Corte Inglés/UUNT – González Cabello et Iberia Líneas Aéreas de España (MUNDICOR) (T‑183/02 in T‑184/02, EU:T:2004:79, točka 93); z dne 31. januarja 2012, SPA GROUP (T‑378/09, neobjavljena, EU:T:2012:34, točke od 48 do 53), in z dne 13. maja 2015, Koragel (T‑169/14, neobjavljena, EU:T:2015:280, točke od 67 do 69).
46      Glej med drugim sodbe z dne 22. junija 2004, PICARO (T‑185/02, EU:T:2004:189, točki 56 in 58); z dne 3. junija 2015, GIOVANNI GALLI (T‑559/13, EU:T:2015:353, točke od 94 do 98); z dne 1. junija 2016, Wolf Oil/EUIPO – SCT Lubricants (CHEMPIOIL) (T‑34/15, neobjavljena, EU:T:2016:330, točke od 46 do 48), in z dne 10. oktobra 2017, 1841 (T‑233/15, neobjavljena, EU:T:2017:714, točke od 110 do 112).
47      Glej med drugim sodbi z dne 14. oktobra 2003, BASS (T‑292/01, EU:T:2003:264, točke od 54 do 57), in z dne 22. junija 2004, PICARO, T‑185/02, EU:T:2004:189, točka 56).
48      Glej med drugim sodbi z dne 27. oktobra 2005, Éditions Albert René/UUNT – Orange (MOBILIX) (T‑336/03, EU:T:2005:379, točke 81, 83 in 84), in z dne 1. junija 2016, CHEMPIOIL (T‑34/15, neobjavljena, EU:T:2016:330, točki 53 in 54).
49      Sodišče je predvsem v sodbi z dne 12. januarja 2006, Ruiz-Picasso in drugi/UUNT (C‑361/04 P, EU:C:2006:25, točke od 21 do 25), potrdilo razlogovanje Splošnega sodišča, ki je na eni strani ugotovilo „učinek nevtralizacije“ vizualne in fonetične podobnosti, ki obstajata med zadevnima znakoma zaradi njunih izrazitih pojmovnih razlik, na drugi strani pa je upoštevalo stopnjo pozornosti upoštevne javnosti in razlikovalnega učinka prejšnje znamke. Na tej točki se je Sodišče oddaljilo od sklepnih predlogov generalnega pravobranilca D. Ruiz-Jaraboja Colomerja v zadevi Ruiz-Picasso in drugi/UUNT (C‑361/04 P, EU:C:2005:531, točka 38). Ta je namreč menil, da si glede na nevtralizacijo nasprotujoča si znaka nista podobna, tako da ni treba preučiti drugih dejavnikov, upoštevnih za celovito presojo verjetnosti zmede.
50      Sodba z dne 23. marca 2006 (C‑206/04 P, EU:C:2006:194, točki 35 in 36), ki je bila izdana v zvezi s pritožbo zoper sodbo z dne 3. marca 2004, ZIRH (T‑355/02, EU:T:2004:62). Glej tudi sodbi z dne 15. marca 2007, T.I.M.E. ART/UUNT (C‑171/06 P, neobjavljena, EU:C:2007:171, točka 48), in z dne 9. julija 2015, Pêra-Grave/UUNT (C‑249/14 P, neobjavljena, EU:C:2015:459, točka 39).
51      Sodba z dne 23. januarja 2014 (C‑558/12 P, EU:C:2014:22).
52      Glej sodbo z dne 21. septembra 2012, Wesergold Getränkeindustrie/UUNT – Lidl Stifung (WESTERN GOLD) (T‑278/10, EU:T:2012:459, točka 58).
53      Glej sodbo z dne 23. januarja 2014, UUNT/riha WeserGold Getränke (C‑558/12 P, EU:C:2014:22, točki 47 in 48). V tem smislu glej tudi sodbo z dne 18. decembra 2008, Les Éditions Albert René/UUNT (C‑16/06 P, EU:C:2008:739, točka 97).
54      Sodba z dne 5. oktobra 2017 (C‑437/16 P, neobjavljena, EU:C:2017:737).
55      Sodba z dne 5. oktobra 2017, Wolf Oil/EUIPO (C‑437/16 P, neobjavljena, EU:C:2017:737, točka 44).
56      Sodba z dne 5. oktobra 2017, Wolf Oil/EUIPO (C‑437/16 P, neobjavljena, EU:C:2017:737, točki 54 in 55).
57      Glej točko 24 teh sklepnih predlogov.
58      Glej točko 23 teh sklepnih predlogov.
59      Glej sodbi z dne 23. oktobra 2003, Adidas-Salomon in Adidas Benelux (C‑408/01, EU:C:2003:582, točka 28), in z dne 24. marca 2011, Ferrero/UUNT (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, točka 52).
60      Različnost teh dveh analiz je razlog, da se ju zaradi razumljivosti obrazložitve razdeli na dve različni fazi. Vendar priznavam, da je taka razdelitev vedno nekoliko umetna, saj se o elementih podobnosti in različnosti med znakoma lahko razpravlja dvakrat (prvič pri ugotavljanju njihovega obstoja in drugič pri ugotavljanju, ali povzročajo verjetnost zmede). Številne sodbe Splošnega sodišča predstavijo zato eno samo fazo analize verjetnosti zmede (glej med drugim sodbe z dne 14. oktobra 2003, BASS, T‑292/01, EU:T:2003:264, točka 45 in naslednje, z dne 3. marca 2004, ZIRH, T‑355/02, EU:T:2004:62, točka 43 in naslednje, in z dne 22. junija 2004, PICARO, T‑185/02, EU:T:2004:189, točka 53 in naslednje).
61      Glej po analogiji sodno prakso v zvezi s podobnostjo zadevnih proizvodov ali storitev. V zvezi s tem je Sodišče razsodilo, da je treba za uporabo člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009 dokazati obstoj določene podobnosti med zadevnimi proizvodi ali storitvami. V ta namen je treba upoštevati dejavnike, „ki opisujejo razmerje med proizvodi ali storitvami“, med katerimi so „narava, namen, uporaba in tudi to, ali gre za konkurenčne ali dopolnjujoče se proizvode ali storitve“. Ko se ugotovi obstoj določene podobnosti med zadevnimi proizvodi ali storitvami, je treba preučiti vse dejavnike, da bi se v okviru celovite presoje te verjetnosti presodilo, ali ta podobnost zadostuje za nastanek verjetnosti zmede. Glej zlasti sodbi z dne 29. septembra 1998, Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, točke od 22 do 24); in z dne 7. maja 2009, Waterford Wedgwood/Assembled Investments (Proprietary) (C‑398/07 P, neobjavljena, EU:C:2009:288, točki 34 in 35).
62      Tudi tu je mogoča analogija s podobnostjo zadevnih proizvodov ali storitev. Upoštevne dejavnike za ugotovitev te podobnosti je treba presojati glede na zaznavo potrošnikov. Proizvodi ali storitve so si podobni, če potrošniki lahko mislijo, da je za njihovo proizvodnjo ali njihovo dobavo odgovorno isto podjetje ali ekonomsko povezana podjetja. Glej med drugim sodbo z dne 15. februarja 2011, YORMA’S (T‑213/09, neobjavljena, EU:C:2011:37, točka 36).
63      Glej sodbe z dne 11. novembra 1997, SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, točka 23), Lloyd Schuhfabrik Meyer, točka 26, in z dne 12. januarja 2006, Ruiz-Picasso in drugi/UUNT (C‑361/04 P, EU:C:2006:25, točka 19).
64      Glej v tem smislu sodbo z dne 26. julija 2017, Continental Reifen Deutschland/Compagnie générale des établissements Michelin (C‑84/16 P, neobjavljena, EU:C:2017:596, točka 70), in sklep z dne 22. oktobra 2014, Repsol YPF/UUNT (C‑466/13 P, neobjavljen, EU:C:2014:2331, točke od 48 do 51). Tako tehtanje v bistvu pomeni dejansko presojo, v katero pa se Sodišče v okviru pritožbe ne sme spuščati. Splošno sodišče ima torej določeno diskrecijsko pravico v zvezi s presojo stopnje vizualne, fonetične in pojmovne podobnosti, ki obstaja med nasprotujočima si znakoma.
65      Glej točko 27 teh sklepnih predlogov.
66      Glej sodno prakso, navedeno v opombi 32 teh sklepnih predlogov.
67      Glej sodbo z dne 12. junija 2019, Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, točka 47).
68      Davis, R., St Quintin, T., Tritton, G., Tritton on Intellectual Property in Europe, Sweet and Maxwell, London, 5. izdaja, 2018, str. 378.
69      Glej točki 23 in 27 teh sklepnih predlogov.
70      Glej Davis, R., St Quintin, T., Tritton, G., op. cit., str. 365–366. Celovita presoja verjetnosti zmede, ki je po naravi usmerjena v prihodnost, pomeni, da je treba v okviru te presoje upoštevati običajne načine trženja zadevnih proizvodov ali storitev, kar pomeni tiste, katerim se običajno posveča pozornost za to kategorijo proizvodov ali storitev, ne pa posebnih načinov trženja proizvodov, označenih s prejšnjo znamko, ki se lahko spreminjajo skozi čas in sledijo željam imetnika te znamke. Glej sodbi z dne 15. marca 2007, T.I.M.E. ART/UUNT (C‑171/06 P, neobjavljena, EU:C:2007:171, točka 59), in z dne 12. januarja 2006, QUANTUM (T‑147/03, EU:T:2006:10, točke od 103 do 107).
71      Glej točki 38 in 55 teh sklepnih predlogov.
72      Glej točko 24 teh sklepnih predlogov.
73      To razumevanje potrjujejo sklepni predlogi generalnega pravobranilca M. Jacobsa v zadevi Lloyd Schuhfabrik Meyer (C‑342/97, EU:C:1998:522, točka 18: „[…] [V]erjetnost zmede je treba presojati celovito glede na vse upoštevne dejavnike. […] [Z]ato bi bilo lahko koristno, da se odvisno od okoliščin preuči ne samo stopnja slušne podobnosti znamke in znaka, ampak tudi stopnja (ali neobstoj) vizualne in pojmovne podobnosti. Če ni vizualne ali pojmovne podobnosti, je treba preučiti, ali bi lahko glede na vse okoliščine, vključno z naravo proizvodov in pogojev, v katerih so se tržili, stopnja kakršne koli slušne podobnosti sama ustvarila zmedo“.)
74      Glej sodbe z dne 12. januarja 2006, Ruiz-Picasso in drugi/UUNT (C‑361/04 P, EU:C:2006:25, točka 27); z dne 23. marca 2006, Mülhens/UUNT (C‑206/04 P, EU:C:2006:194, točka 50); z dne 15. marca 2007, T.I.M.E. ART/UUNT (C‑171/06 P, neobjavljena, EU:C:2007:171, točka 49); z dne 14. oktobra 2003, BASS (T‑292/01, EU:T:2003:264, točka 54), in z dne 12. januarja 2006, QUANTUM (T‑147/03, EU:T:2006:10, točki 98 in 100). To po mojem mnenju pojasnjuje, da te „teorije“ ni mogoče uporabiti, če so vizualne in/ali fonetične podobnosti znakov zelo velike, tako da je verjetno, da se bo nujna pojmovna različnost izmaknila pozornosti upoštevne javnosti. Glej sklep z dne 27. oktobra 2010, REWE-Zentral/UUNT (C‑22/10 P, neobjavljen, EU:C:2010:640, točki 46 in 47).
75      Če ima na primer prejšnja znamka velik razlikovalni učinek in je stopnja pozornosti javnosti še posebej nizka, bi lahko tudi vizualne in fonetične podobnosti, ki bi bile „nevtralizirane“ z izrazito pojmovno različnostjo, zadostovale, da bi nastala verjetnost zmede.
76      Glej v tem smislu sodbo z dne 12. januarja 2006, Ruiz-Picasso in drugi/UUNT (C‑361/04 P, EU:C:2006:25, točke od 23 do 25), in Jaeger-Lenz, A., „Relative grounds for refusal“, v Hasselblatt, G. N. (ur.), European Union Trade Mark Regulation – Article-by-Article Commentary, Beck, Hart, Nomos, 2. izdaja, 2018, str. 246. Vsekakor naj spomnim, da je za uporabo teorije nevtralizacije potrebna ugotovitev Splošnega sodišča, da ima vsaj eden od zadevnih znakov v zavesti upoštevne javnosti jasen in točno določen pomen (glej točko 56 teh sklepnih predlogov). In čeprav tega vprašanja EUIPO v svoji pritožbi ni izpostavil, naj pripomnim, da Splošno sodišče v izpodbijani sodbi ni preverilo, ali se je ta pogoj upošteval.
77      Glej sodbi z dne 29. septembra 1998, Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, točki 27 in 28), in z dne 12. junija 2019, Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, točka 35), ter Davis, R., St Quintin, T., Tritton, G., op. cit., str. 362 in 365. Glej tudi Folliard-Monguiral, A., „TPICE, affaire Quantum: le faible caractère distinctif peut-il jouer contre le risque de confusion?“, Propriété industrielle, št. 4, april 2006, komentar 30, v skladu s katerim je verjetnost zmede „fikcija s človeškim obrazom, ki je namenjena varstvu konkurenčnih interesov gospodarskega subjekta“.
78      Resda je malo verjetno, na primer, da bi samo pojmovna podobnost med znakoma v praksi povzročila verjetnost zmede (glej sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Jacobsa v zadevi SABEL, C‑251/95, EU:C:1997:221, točki 61 in 62). Zato menim, da se osebi, ki ugovarja, ne bi smelo odvzeti možnosti, da to dokaže.
79      Glej Humblot, B., „Droit des marques: de l’influence ou non du risque de confusion sur la similitude et vice-versa – Motifs relatifs de refus: regard sur un arrêt éclairant de la CJUE (Ferrero c/OHMI, 24 mars 2011)“, Revue Lamy Droit de l’Immatériel, št. 72, junij 2011, str. 85–90.
80      Glej v zvezi z nedavno omembo tega dokaza sodbo z dne 27. junija 2019, Sandrone/EUIPO – J. García Carrión (Luciano Sandrone) (T‑268/18, EU:T:2019:452, točka 96).
81      Glej v tem smislu sodbe z dne 11. novembra 1997, SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, točka 24); z dne 29. septembra 1998, Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, točka 18), in z dne 12. junija 2019, Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, točka 42).
82      Poleg tega je treba na stopnji primerjave nasprotujočih si znakov ugotoviti njune razlikovalne in prevladujoče elemente. V tem okviru ima opisni element zadevnih proizvodov ali storitev manjšo zmožnost pritegniti pozornost potrošnikov in mora torej imeti manjšo težo pri celotnem vtisu znakov. Iz tega sledi, da na primer vizualne podobnosti na ravni takega elementa ne bi mogle pripeljati do ugotovitve vizualne podobnosti med znakoma oziroma bi lahko pripeljale le do ugotovitve majhne podobnosti. Glej v tem smislu sodbe z dne 12. junija 2019, Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, točka 53); z dne 5. aprila 2006, Saiwa/UUNT – Barilla Alimentare (SELEZIONE ORO Barilla) (T‑344/03, EU:T:2006:105, točke od 32 do 38), in z dne 13. maja 2015, easyGroup IP Licensing/UUNT – Tui (easyAir-tours) (T‑608/13, neobjavljena, EU:T:2015:282, točke od 35 do 42).
83      Glej med drugim sodbe z dne 8. decembra 2005, Castellblanch/UUNT – Champagne Roederer (CRISTAL CASTELLBLANCH) (T‑29/04, EU:T:2005:438, točka 29); z dne 22. marca 2007, Brinkmann/UUNT – Terra Networks (Terranus) (T‑322/05, neobjavljena, EU:T:2007:94, točka 41); z dne 27. februarja 2014, QTA S. JOSÉ DE PERAMANCA (T‑602/11, neobjavljena, EU:T:2014:97, točka 61), in z dne 4. decembra 2014, BSH/UUNT – LG Electronics (compressor technology) (T‑595/13, neobjavljena, EU:T:2014:1023, točka 28). Glej tudi sodbo z dne 8. novembra 2016, BSH/EUIPO (C‑43/15 P, EU:C:2016:837, točki 63 in 64), ki poudarja podobno težnjo v sodni praksi Sodišča.
84      Glej med drugim zgoraj navedeno Folliard-Monguiral, A.; Monteiro, J., „Marque communautaire – La surprotection des marques faibles dans la jurisprudence communautaire“, Propriété industrielle, št. 6, junij 2009, študija 12; Passa, J., „Le risque de confusion déduit d’éléments dépourvus de caractère distinctif dans la jurisprudence européenne: l’angle mort du droit des marques“, Propriétés Intellectuelles, oktober 2017, št. 65, str. 32–40, in Kur, A. in Senftleben, M., European Trade Mark Law – A Commentary, Oxford University Press, Združeno kraljestvo, 2017, str. 229–231.
85      Povedano drugače, v tem primeru se poleg vprašanja, ali sta si znamka „LABELL“ in prijavljena znamka „BLACK LABEL BY EQUIVALENZA“ podobni v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009, postavlja vprašanje, ki je po mojem mnenju še bolj bistveno, in sicer ali ima prejšnja znamka razlikovalni učinek, ki utemeljuje, da se ji prizna varstvo iz naslova te določbe.
86      Glej točko 48 teh sklepnih predlogov.
87      Glej točko 72 teh sklepnih predlogov.
88      Vsebina te določbe je podana v točki 6 teh sklepnih predlogov.
89      Glej sodbi z dne 20. novembra 2014, Intra-Presse/Golden Balls (C‑581/13 P in C‑582/13 P, neobjavljena, EU:C:2014:2387, točke od 74 do 76), in z dne 10. decembra 2015, El Corte Inglés/UUNT (C‑603/14 P, EU:C:2015:807, točki 47 in 48).
90      Glej sodbi z dne 24. marca 2011, Ferrero/UUNT (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, točka 53), in z dne 10. decembra 2015, El Corte Inglés/UUNT (C‑603/14 P, EU:C:2015:807, točka 39). V sodbi, ki je bila predmet pritožbe v tej zadnji zadevi, je Splošno sodišče v okviru svoje analize z vidika člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009 ugotovilo obstoj majhne pojmovne podobnosti med nasprotujočima si znakoma, nato pa v bistvu sklenilo, da se znaka, ker si nista vizualno ali fonetično podobna, „na splošno razlikujeta“ (glej sodbo z dne 15. oktobra 2014, The English Cut, T‑515/12, neobjavljena, EU:T:2014:882, točka 33). Vendar je mogoče dejstvo, da Sodišče te razlage ni sankcioniralo, pojasniti s tem, da pritožnik ni izpodbijal, da je Splošno sodišče uporabilo to določbo.