62016CC0171
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
YVESA BOTA,
predstavljeni 17. maja 2017 (
1
)
Zadeva C‑171/16
Trayan Beshkov,
ob udeležbi
Sofiyska rayonna prokuratura
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,
ki ga je vložilo Sofiyski Rayonen sad (okrožno sodišče v Sofiji, Bolgarija))
„Območje svobode, varnosti in pravice – Okvirni sklep 2008/675/PNZ – Upoštevanje prejšnjih obsodb med državami članicami – Pojem novega kazenskega postopka – Nedopustnost spreminjanja izvršitve prejšnje obsodbe v državi članici, ki je začela nov kazenski postopek“
1.
Sodišče v tej zadevi prvič razlaga določbe Okvirnega sklepa Sveta 2008/675/PNZ z dne 24. julija 2008 o upoštevanju obsodb med državami članicami Evropske unije v novem kazenskem postopku. (
2
)
2.
Natančneje, predložitveno sodišče je Sodišče pozvalo, naj natančneje opredeli pojem „kazenski postopek“ v smislu člena 3(1) tega okvirnega sklepa. Predložitveno sodišče se namreč sprašuje, ali je v tem pojmu zajet postopek, katerega namen je izvršitev kazni, ki jo je izreklo sodišče države članice, kadar mora biti v tej kazni upoštevana prejšnja obsodba, ki jo je izreklo sodišče druge države članice.
3.
Dalje, predložitveno sodišče zanima, ali ta določba nasprotuje nacionalni zakonodaji, kot je tista iz postopka v glavni stvari, ki določa, da obsojenec ne more neposredno vložiti predloga za upoštevanje prejšnje obsodbe, ki jo je izreklo sodišče druge države članice.
4.
Nazadnje, tretje vprašanje predložitvenega sodišča se nanaša na konkretna pravila, po katerih nacionalno sodišče upošteva prejšnjo obsodbo, ki jo je izreklo sodišče druge države članice in za katero je bila izrečena kazen že v celoti izvršena.
5.
V teh sklepnih predlogih najprej pojasnjujem, da po mojem mnenju za upoštevanje sodne odločbe iz druge države članice območja svobode, varnosti in pravice v novem kazenskem postopku v državi članici v skladu z določbami Okvirnega sklepa Sveta 2008/675/PNZ z dne 24. julija 2008 o upoštevanju obsodb med državami članicami Evropske unije v novem kazenskem postopku predhodno priznanje te odločbe po posebnem postopku, kot ga določa Nakazatelno-protsesualen kodeks (bolgarski kazenski zakonik), ni potrebno.
6.
Nato bom predstavil razloge, iz katerih menim, da je člen 3(1) Okvirnega sklepa 2008/675 treba razlagati tako, da „kazenski postopek“ v smislu te določbe pomeni postopek, katerega namen je izvršitev kazni, ki jo je izreklo sodišče države članice, pri katerem je treba upoštevati prejšnjo obsodbo, ki jo je izreklo sodišče druge države članice. Sodišču bom predlagal še, naj odloči, da je treba to določbo razlagati tako, da lahko obsojenec neposredno vloži predlog za upoštevanje prejšnje obsodbe, ki jo je izreklo sodišče druge države članice.
7.
Nato bom pojasnil, zakaj menim, da je člen 3(1) in (3) tega okvirnega sklepa treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, kot je tista iz postopka v glavni stvari, ki določa, da ob novem kazenskem postopku nacionalno sodišče revidira izrečeno in že izvršeno kazen sodišča druge države članice s ciljem izreči enotno kazen zapora, v kateri bo upoštevana izrečena kazen te druge države članice.
8.
Nazadnje menim, da mora za zagotovitev polnega učinka navedenega okvirnega sklepa nacionalno sodišče po potrebi ter v skladu s pogoji in zadržki, izraženimi v tem besedilu, uporabljati določbe člena 3(1), (3) in (5) navedenega okvirnega sklepa v povezavi z njegovima uvodnima izjavama 8 in 9.
I. Pravni okvir
A. Pravo Unije
9.
V uvodni izjavi 1 Okvirnega sklepa 2008/675 je navedeno, da je treba za uresničitev cilja, ki je ohranjati in razvijati območje svobode, varnosti in pravice, omogočiti, da se bodo informacije o obsodbah, izrečenih v državah članicah, lahko upoštevale tudi izven države članice, ki je izrekla obsodbo, za preprečitev novih kaznivih dejanj in ob morebitnih novih kazenskih postopkih.
10.
V uvodnih izjavah 8 in 9 tega okvirnega sklepa je navedeno:
„(8)
Če so v kazenskem postopku v državi članici na voljo informacije o prejšnji obsodbi v drugi državi članici, je treba, kolikor je mogoče, preprečiti, da se zadevna oseba obravnava manj ugodno, kakor če bi bila prejšnja obsodba nacionalna obsodba.
(9)
Člen 3(5) bi bilo treba med drugim razlagati v skladu z uvodno izjavo 8, torej če nacionalno sodišče v novem kazenskem postopku ob upoštevanju prej izrečene kazni v drugi državi članici meni, da bi bila izrečena kazen po svoji višini v okviru omejitev nacionalne zakonodaje ob upoštevanju storilčevih okoliščin do njega nesorazmerno stroga, ter če se namen kaznovanja lahko doseže z nižjo kaznijo, lahko nacionalno sodišče ustrezno zniža višino kazni, če bi bilo tako mogoče ravnati […]v povsem nacionalnih primerih.“
11.
Člen 2 navedenega okvirnega sklepa določa:
„V tem okvirnem sklepu ‚obsodba‘ pomeni vsako pravnomočno kazensko razsodbo, s katero je ugotovljena krivda za kaznivo dejanje.“
12.
Člen 3 Okvirnega sklepa 2008/675 določa:
„1.   Vsaka država članica poskrbi, da se v skladu z nacionalnim pravom v kazenskem postopku proti določeni osebi upoštevajo prejšnje obsodbe, izrečene proti isti osebi zaradi drugih dejanj v drugih državah članicah, v zvezi s katerimi so bile v skladu z veljavnimi instrumenti o vzajemni pravni pomoči ali izmenjavi informacij iz kazenske evidence pridobljene informacije, kolikor se upoštevajo prejšnje nacionalne obsodbe, in [da] so priznani enakovredni pravni učinki, kot jih [se] priznavajo prejšnjim nacionalnim obsodbam.
2.   Odstavek 1 se uporablja v predhodnem postopku, med sojenjem in pri izvršitvi sodbe, zlasti v zvezi z veljavnimi postopkovnimi pravili, vključno s tistimi o začasnem pridržanju, opredelitvi kaznivega dejanja, vrsti in višini kazni, in pravili, ki urejajo izvršitev odločbe.
3.   Z upoštevanjem prejšnjih obsodb, izrečenih v drugih državah članicah, kot določa odstavek 1, se ne posega v prejšnje obsodbe ali kakršne koli odločitve, povezane z njihovim izvrševanjem v državi, v kateri poteka nov postopek, niti se jih ne razveljavlja ali revidira.
4.   V skladu z odstavkom 3 se odstavek 1 v primeru, da je bila prejšnja obsodba nacionalna obsodba države članice, v kateri poteka nov postopek, ne uporablja, če bi se z upoštevanjem prejšnje obsodbe v skladu z nacionalno zakonodajo te države članice posegalo v prejšnjo obsodbo ali kakršno koli odločitev, povezano z njenim izvrševanjem, ali pa bi se jo razveljavilo ali revidiralo.
5.   Če je kaznivo dejanje, ki je predmet novega postopka, storjeno pred izrekom in popolno izvršitvijo prejšnje obsodbe, odstavka 1 in 2 s svojim učinkom držav članic ne obvezujeta uporabljati nacionalnih pravil o izrekanju kazni, katerih učinek, če bi bila uporabljena kot taka za tuje obsodbe, bi bil ta, da bi sodnika omejevala pri izrekanju kazni v novem postopku.
Vendar države članice poskrbijo, da njihova sodišča takšne primere [v takšnih primerih] prejšnjih obsodb [prejšnje obsodbe], izrečenih [izrečene] v drugih državah članicah, lahko upoštevajo [na drug način].“
B. Bolgarsko pravo
13.
V skladu s členom 8(2) Nakazatelen kodeks (kazenski zakonik) v različici, v veljavi od 27. maja 2011 (v nadaljevanju: kazenski zakonik), se pravnomočna sodba, ki je bila sprejeta v drugi državi članici Unije zaradi dejanja, ki je v skladu s tem zakonikom kaznivo dejanje, upošteva v vsakem kazenskem postopku, ki proti isti osebi teče v Bolgariji.
14.
Člen 23(1) tega zakonika določa, da če je z istim dejanjem storjenih več kaznivih dejanj ali pa je neka oseba storila več ločenih kaznivih dejanj, preden je sodba o katerem od njih postala pravnomočna, sodišče po tem, ko je za vsako posamezno kaznivo dejanje določilo kazen, izreče najstrožjo kazen.
15.
V skladu s členom 25(1) in (2) navedenega zakonika se določbe člena 23 uporabljajo tudi, če je bila oseba obsojena z ločenimi sodbami. Poleg tega se v teh primerih všteje kazen, prestana v celoti ali deloma, če je iste vrste kot izrečena enotna kazen.
16.
Člen 24 kazenskega zakonika še določa, da lahko sodišče, kadar so izrečene kazni iste vrste, kot je to v obravnavani zadevi, enotno kazen zviša za polovico, pri čemer tako zvišana kazen ne sme preseči dveh zgornjih mej, in sicer, prvič, najvišje kazni, določene za vsako od kršitev te vrste, in drugič, vsekakor najvišje meje, predpisane za najstrožjo od teh kazni.
17.
Člen 4(2) Nakazatelno-protsesualen kodeks (zakonik o kazenskem postopku) v različici iz leta 2010 določa, da pravnomočna sodba, ki jo je sprejelo sodišče druge države in ki ni bila priznana v skladu z bolgarskim pravom, ni predmet izvršitve s strani organov Bolgarije. V odstavku 3 tega člena pa je določeno, da se odstavek 2 ne uporablja, če je kaj drugega določeno z ratificirano, objavljeno in veljavno mednarodno pogodbo, katere stranka je Republika Bolgarija.
18.
V delu, ki obravnava priznavanje in izvrševanje obsodb tujih sodišč, člen 463 tega zakonika določa, da organi Bolgarije priznavajo in izvršijo pravnomočno obsodbo tujega sodišča, če je v skladu z bolgarsko zakonodajo dejanje, za katero je bil podan predlog, kaznivo dejanje in je zanj storilec kazensko odgovoren, če je bila obsodba v vsakem pogledu izrečena v skladu z načeli Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane v Rimu 4. novembra 1950, in pripadajočimi protokoli, ki jih je podpisala Republika Bolgarija, če storilec ni bil obsojen za politično kaznivo dejanje ali za z njim povezano kaznivo dejanje ali za vojni zločin, če Republika Bolgarija ni priznala izrečene obsodbe drugega tujega sodišča zoper istega storilca in za isto kaznivo dejanje ter če obsodba ni v nasprotju s temeljnimi načeli bolgarskega kazenskega prava in kazenskega postopka.
19.
Člen 466(1) navedenega zakonika določa, da ima odločba, s katero se prizna sodba tujega sodišča, enak pravni učinek kakor sodba, ki jo sprejme bolgarsko sodišče.
II. Dejanski okvir
20.
Bolgarski državljan Trayan Beshkov je bil s sodbo Landesgericht Klagenfurt (deželno sodišče v Celovcu, Avstrija) z dne 13. decembra 2010 zaradi dejanj prikrivanja, storjenih na avstrijskem ozemlju 14. novembra 2010, obsojen na osemnajst mesecev zaporne kazni; od tega je moral šest mesecev dejansko prestati v zaporu, preostali del kazni dvanajst mesecev pa je bil izrečen pogojno s poskusno dobo treh let.
21.
Predložitveno sodišče pojasnjuje, da je bil del kazni, ki znaša šest mesecev zapora, prestan od 13. decembra 2010 do 14. maja 2011, pri čemer se je upoštevalo tudi obdobje pripora T. Beshkova. Triletna preizkusna doba je začela teči 14. maja 2011.
22.
T. Beshkov je bil s sodbo Sofiyski Rayonen sad (okrožno sodišče v Sofiji, Bolgarija) z dne 29. aprila 2013 obsojen na zaporno kazen enega leta zaradi povzročitve lahkih telesnih poškodb v obliki okvare zdravja, ki jo je zakrivil 19. novembra 2008 v Sofiji, in zaradi nagibov, ki grobo kršijo javni red in so družbeno škodljivi.
23.
Ker T. Beshkova bolgarski organi še iščejo, kazen še ni bila izvršena.
24.
T. Beshkov je prek svojega zagovornika po lastni izbiri na Sofiyski Rayonen sad (okrožno sodišče v Sofiji) 14. maja 2015 vložil predlog, s katerim prosi za uporabo členov 23(1) in 25(1) kazenskega zakonika. Tako želi, da se mu za izvršitev kazni, izrečene s sodbo z dne 29. aprila 2013, določi enotna kazen zapora, ki bo ustrezala najstrožji od vseh izrečenih kazni avstrijskega in bolgarskega sodišča.
25.
Ker je eno od kazni izreklo tuje sodišče, se predložitveno sodišče sprašuje, ali mora prej priznati sodbo avstrijskega sodišča ali morda na podlagi Okvirnega sklepa 2008/675 lahko ugodi oziroma celo mora ugoditi predlogu T. Beshkova.
III. Vprašanja za predhodno odločanje
26.
Ker Sofiyski Rayonen sad (okrajno sodišče v Sofiji, Bolgarija) dvomi o razlagi prava Unije, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Kako je treba razlagati pojem ‚novi kazenski postopek‘, uporabljen v Okvirnem sklepu Sveta 2008/675/PNZ, in ali mora biti nujno povezan z ugotovitvijo krivde pri storjenem kaznivem dejanju ali pa lahko zadeva tudi postopek, v katerem v skladu z nacionalnim pravom druge države članice kazen, izrečena s prejšnjo sodbo, konzumira drugo kazen ali se v to všteje oziroma je treba naložiti njeno ločeno prestajanje?
2.
Ali je treba člen 3(1) v povezavi z uvodno izjavo 13 Okvirnega sklepa 2008/675/PNZ razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalnim določbam, v skladu s katerimi postopka za upoštevanje prejšnje, v drugi državi članici sprejete sodbe ne more začeti obsojena oseba, ampak le država članica, v kateri je bila prejšnja sodba sprejeta, oziroma država članica, v kateri teče nov kazenski postopek?
3.
Ali je treba člen 3(3) Okvirnega sklepa 2008/675/PNZ razlagati tako, da ni dopustno, da država, v kateri teče nov kazenski postopek, spremeni vrsto izvršitve kazni, ki jo je izrekla država članica, v kateri je bila sprejeta prejšnja sodba, in sicer tudi v primerih, v katerih v skladu z nacionalnim pravom druge države članice kazen, izrečena s prejšnjo sodbo, konzumira drugo kazen ali se v to všteje oziroma je treba naložiti njeno ločeno prestajanje?“
IV. Analiza
27.
Čeprav tega v vprašanjih, zastavljenih Sodišču, formalno ni napisalo, predložitveno sodišče sprašuje, ali mora biti odločba, ki jo je izdalo Landesgericht Klagenfurt (deželno sodišče v Celovcu), predhodno priznana kot tuja sodba po posebnem postopku iz člena 463 Nakazatelno-protsesualen kodeks.
28.
To vprašanje je ključno in ga bom vključil v svoje razlogovanje v okviru običajnega postopka preoblikovanja.
29.
Zdi se mi, da je treba na to vprašanje odgovoriti nikalno.
30.
Tako Republika Avstrija kot Republika Bolgarija sta namreč članici območja svobode, varnosti in pravice, zato je treba na tem območju v okviru pretoka in izvajanja sodnih odločb uporabljati načelo vzajemnega priznavanja po pravilih, ki izhajajo iz veljavnih zakonodajnih instrumentov, kakor jih razlaga Sodišče. Tu je treba spomniti, da je v skladu s sodno prakso, uvedeno s sodbo z dne 11. februarja 2003, Gözütok in Brügge, (
3
) posledica vzajemnega priznavanja to, da mora sodišče države članice sprejeti odločbo sodišča druge države članice kot svojo lastno, čeprav bi njegova nacionalna zakonodaja privedla do drugačne rešitve.
31.
Kar zadeva Okvirni sklep 2008/675, ki se v uvodni izjavi 2 ravno tako navezuje na vzajemno priznavanje, je treba ugotoviti, da bi bilo takšno predhodno priznanje v nasprotju z besedilom tega okvirnega sklepa, ki v ničemer ne nalaga tovrstne formalnosti, ter obenem z načeli, ki so navedena v prejšnji točki.
32.
Po tem pojasnilu se je treba vrniti k vprašanjem, ki so bila postavljena Sodišču v tej zadevi in se nanašajo na eno od najbolj tehničnih in zato eno najbolj zapletenih področij kazenskega prava in kazenskega postopka, in sicer kaznovalno pravo.
33.
Natančneje, vprašanja, ki jih odpira predložitveno sodišče, se nanašajo na uporabo Okvirnega sklepa 2008/675, ki določa, naj nacionalna sodišča države članice upoštevajo odločbe v kazenskih zadevah, ki jih je sprejela druga država članica.
34.
Ta obveznost upoštevanja je ena od neposrednih posledic obstoja območja svobode, varnosti in pravice, ki ga Unija zagotavlja svojim državljanom.
35.
Konkretno uresničevanje tega območja predpostavlja, da je nacionalne zakonodaje in prakse mogoče kombinirati, tako da ne povzročajo neskladij, ki ne bi ovirala le vzajemnega priznavanja, temveč tudi preprosto in vsakdanje pravosodno sodelovanje. V nasprotnem primeru bi se lahko oblikovala ozemeljska območja, na katera bi se prestopniki lahko zatekli vedoč, da bodo tam varni pred zahtevami za prijetje ali za izvršitev kazni, ki so bile zakonito izrečene v drugih državah članicah, oziroma bi lahko prihajalo do enakih položajev, ki pa bi se različno obravnavali glede na to, ali je bilo oziroma so bila kazniva dejanja storjena na eni ali drugi strani potoka, ki tvori eno od teh mej, kakršne naj bi prav to območje svobode, varnosti in pravice odpravilo. (
4
)
36.
Že sam pojem enotnega območja v kazenskih zadevah mora namreč upoštevati realnost obnašanja prestopnikov in skupna pravila, ki jih uporabljajo nacionalna sodišča in predstavljajo splošna načela kaznovalnega prava.
37.
Prestopniki se gibljejo po enotnem območju, kot se pošteni državljani gibljejo po območju držav članic. Znotraj teh držav in tudi znotraj Unije lahko izvršijo posamična ali serijska dejanja. Nacionalne zakonodaje prva obravnavajo drugače od drugih. Serijska dejanja lahko na splošno spadajo pod primer povratka, ponovitev kaznivih dejanj ali primer „realnega steka kaznivih dejanj“.
38.
Povratek v pravu pomeni, da prestopnik, ko je kazenska obsodba proti njemu že postala pravnomočna – še več, je bila že izvršena –, ponovno izvrši kaznivo dejanje, ki je enako prejšnjemu ali ga kot takšno opredeljuje zakon.
39.
Ponovitev kaznivih dejanj je primerljiva s prej omenjenim, toda z bistveno razliko, da v tem primeru eno oziroma več kaznivih dejanj, storjenih po prvi obsodbi, ni podobnih prej izvršenim, kot je to v prejšnji točki.
40.
Realni stek kaznivih dejanj pa sestavljajo kazniva dejanja, ki so bila vsa storjena, ne da bi bila v času med izvršenimi kaznivimi ravnanji izrečena pravnomočna obsodba.
41.
Ob povratku se najvišja zagrožena kazen za poznejše kaznivo dejanje zaostri. Poleg tega se smejo tudi preklicati prejšnje pogojne obsodbe in, če je to primerno, onemogočiti dostop do nekaterih vrst spodbud, kot je pogojna obsodba brez varstvenega nadzorstva. Razlog za to strogost je razmišljanje, po katerem se je ob prvi obsodbi prestopnik zavedel vsaj tega, da bi bil za kaznivo dejanje resnično lahko kaznovan, da bi bilo to zanj lahko neprijetno in, ker je bilo zanj prvič, da je bil morda deležen prizanesljivosti ali omejevalnih ukrepov, ki mu dajejo možnost, da se popravi in začne ravnati zakonito. S tega stališča povratek zaznamuje ukoreninjenje v prestopništvo, saj se kasneje ponovi enako kaznivo dejanje, kar torej upravičuje ostrejši družbeni odziv.
42.
Ponovitev kaznivih dejanj kaže na nekoliko manjšo stopnjo ukoreninjenja v določen tip prestopništva. Najvišja zagrožena kazen za poznejša kazniva dejanja se zato ne zviša, vendar pa je upravičena zaostritev represivnosti z možnim preklicem prejšnjih pogojnih obsodb in onemogočenim dostopom do njih v prihodnosti.
43.
Pri realnem steku kaznivih dejanj je položaj drugačen. Tu še ni prišlo do prve obsodbe, ki bi služila kot opozorilo in storilcu vzbudila vest. Množenju števila kaznivih dejanj torej ni mogoče pripisati prej opisanega pomena, zato tudi družbeni odgovor ne more biti oblikovan enako.
44.
Sodišče ima kljub temu pred sabo več kaznivih dejanj, za katera je teoretično mogoče izreči toliko različnih kazni, kot je storjenih kaznivih dejanj. Konkretni položaj, s katerim se sooča, ima lahko dva vidika; vsa storjena dejanja so lahko obravnavana v sklopu enega kazenskega pregona ali v več ločenih kazenskih pregonih; v prvem primeru bo zadeva obravnavana v eni sami obsodilni sodbi; v drugem pa bo treba opredeliti, ali se različne izrečene kazni seštevajo ali ne, in potem opredeliti še, kako bo sodišče, ki odloča o izvrševanju kazni, svojo sodbo lahko združilo oziroma moralo združiti s sprejetimi sodbami drugega sodišča.
45.
Ta „druga“ sodišča bodo lahko vsa iz iste države članice ali vsaj delno iz različnih držav članic. Natanko to vprašanje se obravnava v postopku v glavni stvari. Na srečo za to občutljivo vprašanje med splošnimi načeli v okviru kaznovalnega prava že obstaja način ravnanja.
46.
Izvrševanja kazni se namreč ne more skrčiti na preprosto seštevanje števila dni zapora. Poleg vprašanj dostojanstva, ki so povezana z materialnimi pogoji odvzema prostosti, mora izvršitev kazenske sankcije izpolnjevati tudi zahteve funkcije, ki jo mora opraviti kazen.
47.
Naj spomnim, da je kazen, čeprav sicer kot takšna ni omenjena niti v Evropski konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin niti v Listini Evropske unije o temeljnih pravicah, po svoji funkciji vseeno odraz zasnove človeških odnosov v družbi ter človekove sposobnosti, da se popravi in ponovno vključi v družbo.
48.
Kazen, ki je prvotno nastala kot maščevanje, se je razvila v sankcijo, ki so jo sprva doživljali predvsem kot povračilo, nato kot zadoščenje in na koncu v sodobni obliki kot instrument, ki naj bi omogočil ponovno vključitev obsojenca v družbo. Ob pojavu povratka k izvrševanju kaznivih dejanj se je takoj zastavilo vprašanje njegovega preprečevanja. Zelo hitro se je pokazalo, da se z odstranitvijo prestopnika, kar se doseže z zaporno kaznijo in kar je sicer v določenem številu primerov neizogibno, povratka sploh ne prepreči, temveč se ga s tem, nasprotno, pogosto še spodbudi. Tako se je razvil resocializacijski namen kazni, ki se med izvrševanjem priključi temeljnemu načelu njene individualizacije.
49.
V primeru realnega steka kaznivih dejanj kot v obravnavanem primeru je v jedru prav načelo individualizacije. Matematično seštevanje vseh zagroženih kazni za storjena dejanja v nekem obdobju, v katerem ni bilo nobenega opozorila niti obravnave, se najpogosteje lahko zdi nesorazmerno glede na prestopnikovo osebnost in okoliščine izvršitve dejanj ter torej nepravično. Nepravična kazen bo prej izzvala odpor, torej povratek kot popravek. S tem je utemeljena pristojnost sodišča pri ovrednotenju potrebne individualizacije in pri združevanju določenih sankcij za storjena kazniva dejanja v določenem obdobju prestopnikovega življenja v skladu z omejitvami, ki jih določa zakon.
50.
Te sankcije so lahko zelo raznolike, nekatere kazni so na primer kratke, toda stroge, druge kazni so daljše in bodo združene s pogojno obsodbo ali s pogojno obsodbo z varstvenim nadzorom itd., zato je določeno, da ima sodišče možnost proste presoje, ki mu omogoča, da sprejeto rešitev prilagodi resnosti dejanj, okoliščinam njihove storitve in osebnosti prestopnika, zlasti njegovi starosti.
51.
Še več, če je treba upoštevati in združevati odločbe sodišč iz različnih držav članic, je ob tem treba upoštevati še posebnosti uporabljenih zakonodaj, ki lahko obstajajo, če ne nasprotujejo enotnosti, učinkovitosti in nadvladi prava Unije.
52.
Okvirni sklep 2008/675 potrjuje prav to načelo.
53.
V uvodnih izjavah 4 in 5 tega okvirnega sklepa je jasno napisano, da mora sodišče zavrniti nacionalno zakonodajo, ki posledice priznava samo obsodbam, ki so jih izrekla nacionalna sodišča. Uvodna izjava 5 navedenega okvirnega sklepa sodiščem držav članic namreč nalaga, da morajo izrečenim obsodbam drugih sodišč Unije priznati posledice, ki jih nacionalna zakonodaja priznava izrečenim obsodbam nacionalnih sodišč.
54.
Ta zahteva je jasno povezana z uresničevanjem območja svobode, varnosti in pravice in s tem z vzajemnim priznavanjem, ki ne zahteva le upoštevanja tuje odločbe, temveč tudi njeno spoštovanje.
55.
Zato mora sodišče pri poznejšem odločanju upoštevati to prejšnjo tujo odločbo in je nikakor ne sme spremeniti. To seveda pomeni, da zadnje sodišče v postopku pri izreku svoje sodbe ne more niti zvišati niti znižati prejšnje kazni, niti preklicati morebitne pogojne obsodbe, ki je bila ob njej izrečena. Člen 3(3) Okvirnega sklepa 2008/675 potrjuje to načelo.
56.
Nacionalno sodišče, ki presoja zadnje, mora tej odločitvi enostavno dodati posledice, ki bi bile priznane prejšnji nacionalni sodbi.
57.
Ob vsem povedanem je sedaj treba natančneje proučiti vprašanja predložitvenega sodišča.
58.
V zvezi s tem se mi zdi, da odgovora na prvo in drugo vprašanje ne predstavljata težave.
59.
Kar zadeva prvo vprašanje, je namreč sproženi postopek zaradi vsebine, ki jo obravnava, to je izvrševanje kazni, po mojem mnenju nesporno postopek kazenskega značaja. Postopek je lahko kazenski, čeprav ni posvečen novim kazenskim pregonom. Tu gre za vprašanje izvrševanja kazni, to je postopka, ki se poslužuje tehnik in načel kazenskega prava in njegovega posebnega namena in je zato vanj vgrajena tudi njegova avtonomija. Če bi skratka zakonodajalec želel izvajanje Okvirnega sklepa 2008/675 omejiti samo na kazenski pregon, bi gotovo uporabil natančen izraz „pregon“ in ne splošni „postopek“.
60.
V zvezi s tem ugotavljam, da pojem „kazenski postopek“ v skladu s členom 2(b) Okvirnega sklepa 2009/315/PNZ (
5
) pomeni „fazo pred sojenjem, samo sojenje in izvrševanje obsodbe“. Ta okvirni sklep in Okvirni sklep 2008/675 sta tesno povezana, saj je namen prvega med državami članicami olajšati izmenjavo informacij iz kazenske evidence o osebi, ki je bila obsojena v kateri od držav članic, drugi pa nato omogoča upoštevanje s tem razkritih obsodb. Poleg tega ugotavljam, da se besedilo Okvirnega sklepa 2008/675 na več mestih navezuje na izvršitev sankcije, kar po mojem mnenju končuje razpravo. (
6
)
61.
Kar zadeva drugo vprašanje, ali se navedeni okvirni sklep nanaša na izvrševanje in individualizacijo sankcij, je bilo po mojem mnenju to zadnje načelo gotovo sprejeto tako v interesu družbe kot obsojenca, kar zadostuje, da se mu dovoli sklicevanje na nacionalna pravila, ki določajo upoštevanje prejšnje obsodbe, izrečene v drugi državi članici. Če ima kazen funkcijo ponovne vključitve v družbo, ki sem jo omenil, se interesa obeh očitno skladata, saj se prestopnik želi vrniti na pošteno pot, družba pa želi imeti enega prestopnika manj.
62.
Poleg tega pomeni priznanje te pravice zgolj uveljavitev načela pravice do sodnega varstva, zlasti zato, ker lahko odločitev sodišča privede do boljše individualizacije kazni.
63.
Poleg tega, kot piše predložitveno sodišče, bolgarska nacionalna zakonodaja izrecno predvideva obtoženčevo pravico do sprožitve postopka pred sodišči s ciljem določitve enotne kazni, ki bo ustrezala najstrožji od izrečenih kazni, kadar so vse obsodbe izrekla nacionalna sodišča. Z zavrnitvijo te pravice obsojencu, ki mu je obsodbo izreklo sodišče druge države članice, bi se Okvirnemu sklepu 2008/675 odvzelo ves polni učinek, saj bi bil obsojenec s tem, da bi pobudo lahko dal samo javni tožilec, ki ni nujno seznanjen z vsemi prejšnjimi obsodbami, kar se je zgodilo tudi v obravnavani zadevi, zaradi njegovega neukrepanja prikrajšan za vsakršno možnost izreka enotne kazni. Znotraj območja svobode, varnosti in pravice bi obenem prihajalo do diskriminacije med pravnimi subjekti, ki bi se znašli v primerljivem položaju.
64.
Izključnost pristojnosti generalnega državnega tožilca zato izvira iz nacionalne zakonodaje, po kateri velja, da mora biti obsodba v tujini predhodno priznano. Kot sem poudaril zgoraj, načelo vzajemnega priznavanja določa obveznost priznavanja prejšnje obsodbe, izrečene v drugi državi članici, brez drugih formalnosti in zlasti brez sprožanja postopka vnaprejšnjega vzajemnega priznavanja, kot na to napotuje predložitveno sodišče.
65.
Nazadnje, s tem bi bilo kršeno načelo enakovrednosti, na katerem je osnovana tudi filozofija Okvirnega sklepa 2008/675. V teh pogojih menim, da je treba nacionalno določbo, ki uvaja to razliko v obravnavi, preprosto zavrniti.
66.
Tretje vprašanje povzroča več težav. Katere so uporabne rešitve za položaj, kot je tisti iz postopka v glavni stvari? Naj spomnim, da po definiciji ne gre niti za primer povratka niti enotnega kazenskega pregona.
67.
Prvič, zaradi zgoraj pojasnjenih splošnih načel zgolj matematična kumulacija ne more biti privzeta kot sprejemljiva rešitev. Okvirni sklep 2008/675 v uvodni izjavi 9 sodišču, ki je pozneje začelo postopek, priznava svobodo, da ne sledi samodejnemu učinku upoštevanja prejšnje obsodbe in ne uporabi sankcije, ki ni sorazmerna, če z manj strogo sankcijo še vedno lahko izpolni namen kazni.
68.
Drugič, sodišče lahko kumulira izrečene kazni do zgornje meje zagrožene kazni za najhujše od storjenih kaznivih dejanj.
69.
Tretjič, sodišče lahko oceni, da je prva izrečena kazen zadostna ter izreče kazen iste vrste in v enaki višini ter pojasni, da se bo prekrivala s prej izrečeno kaznijo. Če ta kazen, ki je sicer bila izrečena, še ni bila izvršena, se je sodišče, ki je pozneje začelo postopek, dolžno povezati s tujim sodiščem in pridobiti zagotovilo, da bo prej izrečena kazen izvršena pri tujem sodišču, ali se dogovoriti, da se izvršitev te kazni prenese nanj, odločitev pa mora biti sprejeta v okviru pravil, ki jih določa Okvirni sklep 2008/909/PNZ. (
7
)
70.
V obeh primerih se spoštuje celovitost tuje sodbe in ohrani suverenost sodišča, ki jo je izreklo.
71.
Poleg teh klasičnih in po Uniji zelo razširjenih primerov obstajajo še drugi, ki izhajajo iz posebnih določb nekaterih nacionalnih zakonodaj.
72.
Kot razumem iz tega, kar je predstavilo predložitveno sodišče, je tako v bolgarskem pravu.
73.
V zvezi s tem lahko le obžalujem, da niti bolgarska niti nobena druga vlada ni ocenila za smiselno udeležiti se obravnave, zaradi česar je Sodišče odpovedalo sicer prvotno načrtovano obravnavo. Razlogovanje torej nadaljujem s pridržkom, saj nisem imel možnosti pridobiti pomembnih natančnejših podatkov niti nisem imel na voljo analiz držav članic, katerih sodišča se vsakodnevno srečujejo s tovrstnimi težavami.
74.
V položaju, ki ga je opisalo predložitveno sodišče, menim, da ima nacionalna zakonodaja naslednje lastnosti:
–
sodišču narekuje izrek enotne kazni, običajno najstrožje od obeh izrečenih kazni in po potrebi spremenjene, tudi v smislu zaostritve v skladu s členom 24 kazenskega zakonika;
–
glede na bolgarsko nacionalno zakonodajo bi bila najstrožja kazen, ki bi jo lahko izrekli za enotno kazen, osemnajst mesecev zapora, od tega dvanajst mesecev pogojno, ki jo je izreklo Landesgericht Klagenfurt (deželno sodišče v Celovcu), in
–
sodišču prepoveduje, da bi upoštevalo kazen s pogojno obsodbo, saj nacionalni zakon prepoveduje izrek takšnega ukrepa ob obstoju prejšnjih obsodb T. Beshkova poleg odločbe Landesgericht Klagenfurt (deželno sodišče v Celovcu).
75.
Iz tega po mojem mnenju izhajajo naslednje posledice: v prej opisanih pogojih bi se z upoštevanjem avstrijske obsodbe za namen izvršitve bolgarske kazni spremenil način izvrševanja avstrijske kazni, ki bi jo bolgarsko sodišče moralo v sklopu določanja enotne kazni pretvoriti v na primer zaporno kazen. (
8
)
76.
Okvirni sklep 2008/675 sicer prepoveduje ravno spreminjanje tuje odločbe v okviru njenega enostavnega upoštevanja, kot določa pravilo iz člena 3(3) tega okvirnega sklepa, po katerem upoštevanje prejšnje tuje obsodbe ne sme pomeniti njenega revidiranja, kar bi se zgodilo, če bi se uporabila bolgarska nacionalna pravila.
77.
Iz te ugotovitve izhaja odločitev, da bolgarsko nacionalno sodišče ne more uporabiti prekrivanja kazni po pravilih svojega notranjega prava. Za ta okvirni sklep namreč velja načelo enakovrednosti. (
9
) V skladu s tem načelom nacionalno sodišče, ki presoja v novem kazenskem postopku, ni dolžno upoštevati prejšnjih izrečenih obsodb sodišč druge države članice, razen kadar to lahko stori v povsem notranjem položaju.
78.
Prišel sem torej do ugotovitve, da bolgarsko sodišče ne sme upoštevati obsodilne sodbe, ki jo je izreklo Landesgericht Klagenfurt (deželno sodišče v Celovcu).
79.
Po moji analizi torej tu ni možno nobeno prekrivanje, saj bi se to vprašanje zastavljalo le med dvema obsodilnima sodbama, od katerih ene ni mogoče upoštevati.
80.
Iz tega konkretno sledi, da bo T. Beshkov moral v Bolgariji prestati izrečeno kazen zapora dvanajstih mesecev, ki bo prišteta že izvršenim šestim mesecem v Avstriji. Ta položaj bo bolgarsko sodišče morda ocenilo za pretirano strog.
81.
V tem primeru bo lahko nacionalno sodišče ob upoštevanju funkcije kazni, ki sem jo prej omenjal, uporabilo možnost, ki mu jo ponuja Okvirni sklep 2008/675, to je uporaba načela individualizacije kazni s pristopom, povezanim z načelom sorazmernosti.
82.
Iz člena 3(5) tega okvirnega sklepa, kot ga je treba razlagati v povezavi z uvodnima izjavama 8 in 9, namreč izhaja, da lahko nacionalno sodišče, kadar ne more uporabiti svojih pravil – kar se je zgodilo v tem primeru – in bi moralo zato izreči prestrogo sodbo – kar se da razbrati iz postavljenega vprašanja –, izreče manj strogo kazen, če oceni, da okoliščine storitve kaznivega dejanja to dovoljujejo in bo namen kazni še vedno zagotovljen.
83.
Zgoraj opisani primeri in konkretne rešitve so le primeri mojega razlogovanja, saj je v vsakem primeru le nacionalno sodišče tisto, ki bo določilo pogoje izvršitve bolgarske kazni v skladu s svojim notranjim pravom in pravili, ki jih določa Okvirni sklep 2008/675.
V. Predlog
84.
Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo Sofiyski rayonen sad (okrajno sodišče v Sofiji, Bolgarija), odgovori:
1.
Za upoštevanje sodne odločbe iz druge države članice območja svobode, varnosti in pravice v novem kazenskem postopku v državi članici v skladu z določbami Okvirnega sklepa Sveta 2008/675/PNZ z dne 24. julija 2008 o upoštevanju obsodb med državami članicami Evropske unije v novem kazenskem postopku predhodno priznanje te odločbe po posebnem postopku, kot ga določa Nakazatelno-protsesualen kodeks (bolgarski kazenski zakonik), ni potrebno.
2.
Člen 3(1) Okvirnega sklepa 2008/675 je treba razlagati tako:
–
postopek, katerega namen je izvršitev kazni, ki jo je izreklo sodišče države članice, pri katerem je treba upoštevati prejšnjo obsodbo, ki jo je izreklo sodišče druge države članice, je kazenski postopek, in
–
obsojenec lahko vloži predlog za upoštevanje prejšnje obsodbe, ki jo je izreklo sodišče druge države članice.
3.
Člen 3(1) in (3) Okvirnega sklepa 2008/675 je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da bi nacionalna zakonodaja, kot je tista iz postopka v glavni stvari, določala, da ob novem kazenskem postopku nacionalno sodišče revidira izrečeno in že izvršeno kazen sodišča druge države članice s ciljem izreči enotno kazen zapora, v kateri bo upoštevana izrečena kazen te druge države članice.
4.
Za zagotovitev polnega učinka Okvirnega sklepa 2008/675 mora nacionalno sodišče po potrebi ter v skladu s pogoji in izjemami, izraženimi v tem besedilu, uporabljati določbe člena 3(1), (3) in (5) tega okvirnega sklepa v povezavi z njegovima uvodnima izjavama 8 in 9.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	UL 2008, L 220, str. 32.
(
3
)	C‑187/01 in C‑385/01, EU:C:2003:87.
(
4
)	Pascal, B., „Smešna pravica, ki jo razmejuje kak potok! Resnica tostran Pirenejev, zmota onstran!“, Misli, 1970. (Prevod Zupet, J. Mohorjeva družba. 1986.)
(
5
)	Okvirni sklep Sveta z dne 26. februarja 2009 o organizaciji in vsebini izmenjave informacij iz kazenske evidence med državami članicami (UL 2009, L 93, str. 23).
(
6
)	Glej zlasti člen 3(2) tega okvirnega sklepa.
(
7
)	Okvirni sklep Sveta z dne 27. novembra 2008 o uporabi načela vzajemnega priznavanja sodb v kazenskih zadevah, s katerimi so izrečene zaporne kazni ali ukrepi, ki vključujejo odvzem prostosti, za namen njihovega izvrševanja v Evropski uniji (UL 2008, L 327, str. 27).
(
8
)	Na tem mestu naj spomnim na pridržke, ki sem jih predstavil v točki 73 teh sklepnih predlogov.
(
9
)	Glej uvodne izjave od 5 do 7 tega okvirnega sklepa.