62003CC0254_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Španielska spoločnosť Eduardo Vieira SA (ďalej len „SAEV“ alebo „odvolateľ“) v predmetnej veci navrhuje, aby Súdny dvor zrušil rozsudok Súdu prvého stupňa z 3. apríla 2003, Eduardo Vieira a i./Komisia (T‑44/01, T‑119/01 a T‑126/01, ďalej len „napadnutý rozsudok“)(2), ktorý zamietol žalobu ňou podanú o neplatnosť rozhodnutia z 19. marca 2001, ktorým Komisia znížila čiastku pomoci poskytnutej na projekt ARG/ESP/SM/26-94 na účely vytvorenia spoločného podniku v rámci dohody uzavretej medzi Spoločenstvom a Argentínskou republikou o vzťahoch v odvetví morského rybolovu(3) (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“)(4) .
I – Právny rámec
A – Dohoda o rybolove EHS – Argentína
2. Právny nástroj, ktorý treba na účely prejednávanej veci v prvom rade preskúmať, je tvorený dohodou medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom a Argentínskou republikou o vzťahoch v odvetví morského rybolovu (ďalej len „dohoda o rybolove“ alebo jednoducho „dohoda“), schválenou v mene Spoločenstva nariadením Rady (EHS) č. 3447/93 z 28. septembra 1993 (ďalej len „nariadenie č. 3447/93“)(5) .
3. Ciele tejto dohody sú uvedené v článku 5 ods. 1, ktorý stanovuje, že:
„Strany vytvárajú vhodné podmienky pre zriaďovanie podnikov v Argentíne, ktoré využívajú kapitál pochádzajúci z jedného alebo viacerých členských štátov spoločenstva, a vytváranie spoločných podnikov a spoločného podnikania v odvetví rybolovu medzi argentínskymi majiteľmi lodí a majiteľmi lodí zo spoločenstva s cieľom spoločného využívania a podľa potreby aj spoločného spracovania argentínskych rybolovných zdrojov na základe podmienok stanovených v protokole I a v prílohách I a II.“
4. Pojem spoločný podnik (ďalej tiež ako „joint venture“) je stanovený článkom 2 písm. e), ktorý ho definuje ako „spoločnosť založen[ú] podľa súkromného práva s kapitálom, ktorý pochádza z jedného alebo viacerých členských štátov spoločenstva, sídliaca v Argentíne na účely využívania a podľa potreby aj spracovania argentínskych rybolovných zdrojov s cieľom prednostného zásobovania trhu spoločenstva.“
5. Ako je upresnené článkom 5 ods. 3, vytvorenie joint venture v zásade zahŕňa zaradenie lode Spoločenstva k argentínskym podnikom a následné vymazanie tejto lode z registra Spoločenstva.
6. Články 6 a 7 dohody o rybolove stanovujú zriadenie mechanizmu pre výber projektov o vytvorení spoločných podnikov, oprávnených na finančnú pomoc zo strany Spoločenstva. V tomto ohľade má rozhodujúcu úlohu spoločný výbor, stanovený článkom 10 dohody (ďalej len „spoločný výbor“), poverený predovšetkým hodnotením projektov spoločných podnikov (štvrtá zarážka), odporúčaním projektov, ktorým môže byť poskytnutá finančná pomoc (šiesta zarážka) a „dozerať na riadne spravovanie projektov, ako aj na použitie finančnej podpory udelenej na projekty v súlade s článkom 7 ...“ (ôsma zarážka).
7. Mechanizmus pre výber projektov na financovanie je určený niektorými prílohami a protokolmi k dohode, na ktoré odkazujú citované články 6 a 7 tejto dohody. Predovšetkým príloha III dohody (pod názvom „Metódy a kritériá pre výber projektov“) upresňuje, že projekty musia byť Komisii Európskych spoločenstiev predkladané členskými štátmi „v súlade s pravidlami spoločenstva“ (príloha III bod 2). Spoločenstvo potom predloží spomenutému spoločnému výboru zoznam projektov oprávnených na finančnú pomoc, ktorý tieto projekty zhodnotí a odporučí príslušným argentínskym orgánom a orgánom Spoločenstva schválenie vhodných projektov (príloha III body 3, 4 a 5).
8. Spôsoby poskytnutia finančnej pomoci schváleným projektom sú naopak obsiahnuté v protokole I dohody s názvom „...rybolovné príležitosti a finančn[á] náhrad[a] ustanovená v dohode o vzťahoch v odvetví morského rybolovu medzi Argentínskou republikou a Európskym hospodárskym spoločenstvom“. Tento protokol stanovuje dva druhy financovania, ktorého príjemcami sú majiteľ lode Spoločenstva a dotknutý spoločný podnik.
9. Predovšetkým článok 3 tohto protokolu stanovuje, že:
„1. … spoločenstvo poskytuje finančnú pomoc pre utváranie spoločných podnikov.... Finančná pomoc... sa vypláca majiteľovi zo spoločenstva na pokrytie časti jeho finančného príspevku na zriadenie spoločného podniku... alebo... na vyňatie predmetných lodí z registra spoločenstva.
2. S cieľom povzbudenia zriadenia a rozvoja spoločných podnikov spoločenstvo poskytuje spoločným podnikom zriadeným v Argentíne finančnú podporu vo výške pätnástich (15) percent čiastky vyplácanej majiteľovi zo spoločenstva. Túto finančnú podporu v podobe prevádzkového kapitálu vypláca spoločenstvo argentínskemu výkonnému orgánu, ktorý stanovuje podmienky regulujúce jej použitie a jej udeľovanie.
Argentína informuje spoločný výbor o tom, ako sa tieto peňažné prostriedky používajú.
…
4. Ustanovenia regulujúce žiadosti o pomoc spoločenstva pre majiteľa zo spoločenstva a jej poskytovanie uvedené v odseku 1 sa stanovujú v súlade s príslušnými platnými pravidlami spoločenstva...“
B – Právna úprava Spoločenstva týkajúca sa spoločných podnikov v odvetví rybolovu
10. Okrem právneho rámca stanoveného dohodou o rybolove a jej prílohami majú v prejednávanej veci význam niektoré nariadenia Spoločenstva, ktoré stanovujú všeobecné spôsoby zásahu Spoločenstva v odvetví rybolovu.
11. Osobitne dôležité pre danú vec je nariadenie Rady (EHS) č. 4253/88 z 19. decembra 1988, ktorým sa vykonáva nariadenie (EHS) č. 2052/88, pokiaľ ide o vzájomnú koordináciu činností rozličných štrukturálnych fondov na jednej strane a s operáciami Európskej investičnej banky a inými existujúcimi finančnými nástrojmi na druhej strane (ďalej len „nariadenie 4253/88“)(6) .
12. Článok 24 tohto nariadenia stanovuje, že „ak sa zdá, že uskutočnenie výkonu alebo opatrenia neoprávňuje ani na časť, ani na celú pridelenú pomoc, Komisia pristúpi k náležitému preskúmanie veci“ (ods. 1), na základe ktorého „môže znížiť alebo prerušiť pomoc pokiaľ ide o dotknutý výkon alebo opatrenie, ak prieskum odhalí nezrovnalosť alebo významnú zmenu pôsobiacu na povahu alebo podmienky prebratia výkonu alebo opatrení, pre ktoré sa schválenie Komisiou nepožadovalo“ [ neoficiálny preklad ] (ods. 2).
13. Okrem toho je potrebné citovať nariadenie Rady (ES) č. 3699/93 z 21. decembra 1993, ktorým sa stanovujú kritériá a podmienky poskytovania finančnej pomoci Spoločenstvom na štrukturálne ciele v odvetví rybolovu a akvakultúry, ako aj transformácie a obchodovania s produktmi týchto odvetví (ďalej len „nariadenie 3699/93“)(7) .
14. Obmedzujúc sa na to, čo má pre predmetnú vec význam, pripomínam, že článok 8 tohto nariadenia upravuje činnosti členských štátov smerujúce k podpore demolácie lodí, ich definitívneho premiestenia do tretieho štátu a ich definitívneho určenia na iné účely ako je rybolov; článok 9 stanovuje prijatie opatrení, ktoré podporujú vytvorenie spoločných podnikov.
15. Príloha IV stanovuje maximálne výšky odmien, ktoré môžu byť vyplatené na účely článkov 8 a 9 nariadenia. Predovšetkým bod 1.1 písm. a) stanovuje, že odmena za demoláciu alebo odmena za vytvorenie spoločného podniku nemôže prekročiť čiastku vypočítanú podľa charakteristík zdemolovanej alebo zaradenej lode pri použití tabuľky v prílohe. Písmeno b) bodu 1.1 stanovuje, že odmena za definitívne premiestnenie nemôže prekročiť 50 % odmeny, ktorá by bola poskytnutá za demoláciu tej istej lode na základe predchádzajúce písmena a).
16. Ako posledné pripomínam nariadenie Rady (EHS) č. 4028/86 z 18. decembra 1986 o opatreniach spoločenstva na zlepšenie a prispôsobenie štruktúr v sektore rybolovu a akvakultúry (ďalej len „nariadenie 4028/86“)(8) . Hoci toto nariadenie bolo s účinnosťou od 1. januára 1994(9) zrušené a nie je teda uplatniteľné na skutkový stav danej veci, je potrebné pripomenúť jedno ustanovenie, ktoré je základom jedného z dôvodov žaloby.
17. Ide predovšetkým o článok 44 ods. 1, ktorý stanovuje, že finančná pomoc poskytnutá projektom spoločných podnikov v zmysle tohto nariadenia môže byť Komisiou prerušená, zrušená alebo znížená, pokiaľ príslušný projekt nie je vykonávaný tak, ako bolo stanovené. V priebehu tohto konania musí Komisia konzultovať so stálym výborom rybárskeho priemyslu.
II – Skutkový stav a konanie
A – Skutkové okolnosti, konanie pred podaním žaloby a napadnuté rozhodnutie
18. Zo skutočností uvedených v napadnutom rozsudku vyplýva toto:
„18 V rámci dohody o rybolove španielska spoločnosť [SAEV] predložila projekt o vytvorení spoločného podniku s názvom Vieira Argentina, SA (ďalej len „VASA“), ktorého spoločníkmi sú SAEV a argentínsky majiteľ lode. Projekt navrhoval loviť druh Dissostichus eleginoides . Loď Spoločenstva Ibsa Cuarto, následne premenovaná na Vieirasa XII, bola zaradená do projektu.
…
25 Rozhodnutím z 25. júla 1995 (ďalej len ‚rozhodnutie o poskytnutí pomoci z 25. júla 1995‘, alebo jednoducho ‚rozhodnutie o poskytnutí pomoci‘) Komisia schválila poskytnutie finančnej pomoci na projekt predložený SAEV (projekt ARG/ESP/SM/26-94) ‚podľa podmienok stanovených ustanoveniami dohody [o rybolove]..., platnej právnej úpravy Spoločenstva a ustanoveniami príloh‘ (článok 1).
26 Príloha I rozhodnutia o poskytnutí pomoci z 25. júla 1995 určila finančnú pomoc poskytnutú SAEV vo výške 1 881 936 ecu. …
27 Príloha I rozhodnutia o poskytnutí pomoci z 25. júla 1995 [okrem iného] stanovuje: ‚Údaje obsiahnuté v tejto prílohe nemôžu byť zmenené bez predchádzajúceho schválenia argentínskymi orgánmi a Komisiou‘.
…
29 Dňa 27. júna 1996 Komisia uhradila prvú časť (80 %) pomoci.
30 Loď Vieirasa XII
5. júla 1996 definitívne opustila argentínske vody, aby vykonávala rybolov v medzinárodných vodách.
31 Dňa 25. februára 1997 SAEV predložil žiadosť o vyplatenie zostatku pomoci.“
19. Listom z 21. apríla 1998 Komisia informovala odvolateľa, že uvedené opustenie argentínskych vôd loďou predstavuje porušeniu článku 5 ods. 1 dohody o rybolove a článku 3 ods. 1 protokolu I tejto dohody. Znemožnilo to totiž využitie argentínskych rybolovných zdrojov, stanovené uvedenými ustanoveniami. Preto Komisia informovala SAEV o možnosti zníženia pomoci, pokiaľ táto spoločnosť neposkytne uspokojujúce vysvetlenia, ktoré by ospravedlnili toto porušenie.
20. Keďže Komisia nepovažovala odôvodnenia SAEV za postačujúce, prijala napadnuté rozhodnutie, v ktorom nariadila SAEV vrátiť čiastku 419 446 eur (článok 2). Toto rozhodnutie naopak nemalo vplyv na pomoc poskytnutú joint venture VASA.
21. V odôvodnení rozhodnutia Komisia pripomína, že „podľa článku 1... rozhodnutia [o poskytnutí pomoci] bola pomoc poskytnutá za podmienok stanovených ustanoveniami dohody [o rybolove], ustanoveniami platnej právnej úpravy Spoločenstva a ustanoveniami príloh“. Komisia predovšetkým poukázala na to, že „vytváranie spoločných podnikov v Argentíne [malo] za cieľ využívanie argentínskych rybolovných zdrojov“ a že „bod 3.2.1 časti B formulára so žiadosťou o pomoc Spoločenstva, vyplneného a podpísaného [SAEV], výslovne uvádza[l], že Komisia posky[tne] finančnú pomoc len projektom zameraným na využitie rybolovných zdrojov vo vodách nachádzajúcich sa pod zvrchovanosťou alebo súdnou právomocou predmetného tretieho štátu“. Okrem toho Komisia konštatovala, že „od 5. júla 1996 loď Ibsa Cuarto
ukončila svoje rybolovné činnosti v [argentínskej výlučnej hospodárskej oblasti (ďalej len „VHO“)] a začala loviť v medzinárodných vodách... bez predchádzajúceho informovania Komisie o tejto skutočnosti a bez toho, aby od nej získala povolenie“.(10)
22. Na základe toho, ako je tvrdené v napadnutom rozsudku, „Komisia v bode 9 [napadnutého] rozhodnutia uzavrela, že SAEV nedodržal podmienky pre poskytnutie finančnej pomoci. V bodoch 10 až 13 Komisia pokračuje výpočtom zníženia tejto pomoci. Predovšetkým tvrdí, že SAEV je oprávnený podľa stupnice hodnotenia stanovenej v nariadení č. 3699/93 na pomoc vo výške 688 187 eur za definitívne zaradenie lode Vieirasa XII
do spoločného podniku. Zostatok pomoci poskytnutej rozhodnutím o poskytnutí pomoci z 25. júla 1995 teda predstavuje čiastku 1 193 749 eur (1 881 936 – 688 187). Keďže loď Vieirasa XII
bola v argentínskych vodách činná len dvanásť mesiacov (z predpokladaných 36 mesiacov), Komisia uzavrela, že SAEV je oprávnený len na jednu tretinu zo stanovenej čiastky 1 193 749, čo predstavuje 397 916 eur. Podľa Komisie teda celková čiastka zníženej pomoci predstavuje 1 086 103 eur (397 916 + 688 187). SAEV, ktorý už získal 80 % pomoci (1 505 549 eur) je preto povinný vrátiť Komisii čiastku 419 446 eur“.(11)
B – Konanie pre Súdom prvého stupňa a napadnutý rozsudok
23. Žalobou podanou do kancelárie Súdu prvého stupňa 8. júna 2001 SAEV žiadal zrušiť napadnuté rozhodnutie C(2001) 680, konečné znenie, z 19. marca 2001. Z napadnutého rozsudku vyplýva, že dôvody žaloby sa týkali: i) chýbajúceho právneho základu alebo nesprávneho právneho základu napadnutého rozhodnutia (body 79 až 112); ii) chýbajúcich podstatných zmien, ktoré by odôvodnili zníženie pomoci (body 113 až 135); iii) porušenia zásady proporcionality (body 136 až 154); iv) nesprávneho uplatnenia právnej úpravy Spoločenstva v oblasti znižovania finančnej pomoci (body 155 až 164); v) porušenia zásady konať v primeranej lehote a porušenia zásad ochrany legitímnej dôvery a právnej istoty (body 165 až 185); vi) porušenia práva na obhajobu (body 186 až 190).
24. Napadnutým rozsudkom Súd prvého stupňa zamietol žalobu a uložil odvolateľovi povinnosť nahradiť trovy konania.
C – Konanie pred Súdnym dvorom
25. Odvolaním podaným 16. júna 2003 SAEV žiadal Súdny dvor, aby zrušil rozsudok Súdu prvého stupňa a aby zaviazal Komisiu nahradiť trovy konania na oboch stupňoch.
26. Dňa 15. septembra 2003 Komisia predložila v súlade s článkom 115 rokovacieho poriadku svoje vyjadrenie k odvolaniu. Žiada, aby Súdny dvor vyhlásil niektoré odvolacie dôvody za zjavne neprípustné a aby ostatné dôvody zamietol; subsidiárne, aby zamietol odvolanie v plnom rozsahu; Komisia tiež žiada, aby bol odvolateľ zaviazaný nahradiť trovy konania.
27. Keďže účastníci konania sa vzdali možnosti byť vypočutí na pojednávaní, Súdny dvor v zmysle článku 44a rokovacieho poriadku rozhodol, že vo veci rozhodne bez ústnej časti konania.
III – Právna analýza
28. SAEV na podporu svojho odvolania uvádza šesť dôvodov. Predovšetkým tvrdí, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri svojom rozhodnutí: i) o právnom základe napadnutého rozhodnutia; ii) o úlohe spoločného výboru a argentínskych orgánov; iii) o uplatnení článku 44 nariadenia č. 4028/86 v priebehu konania o znížení finančnej pomoci; iv) o uplatnení nariadenia č. 3699/93 pre výpočet čiastky zníženia finančnej pomoci; v) o vyššej moci; vi) o potrebe získať schválenie Komisie pre opustenie argentínskej oblasti rybolovu.
A – O prvom odvolacom dôvode
29. Prvým odvolacím dôvodom odvolateľ namieta proti posúdeniu Súdu prvého stupňa, podľa ktorého „keďže pomoc bola správne poskytnutá, okrem iného na základe nariadenia č. 4253/88, Komisia bola hmotnoprávne oprávnená založiť napadnuté rozhodnutie aj na tomto nariadení, a najmä na jeho článku 24“.(12)
30. Voči tomuto odvolaciemu dôvodu Komisia vzniesla námietku neprípustnosti, namietajúc, že odvolateľ sa obmedzuje na opakovanie dôvodu, ktorý už bol uplatnený v konaní na prvom stupni.
31. V tomto ohľade pripomínam, že ustálená judikatúra Súdneho dvora vyvodila z článku 225 ES, z článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora a z článku 112 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, že odvolanie proti rozsudku Súdu prvého stupňa sa nemôže obmedziť „na opakovanie alebo na doslovné opätovné uvedenie dôvodov a tvrdení, ktoré už boli predložené pred Súdom prvého stupňa, vrátane tvrdení o skutkovom stave, ktoré boli týmto Súdom výslovne zamietnuté“(13), okrem prípadu, ak „odvolateľ namieta proti výkladu alebo uplatneniu práva Spoločenstva Súdom prvého stupňa“(14) .
32. Myslím si, že v predmetnej veci odvolateľ práve namieta nielen výklad ustanovení dohody o rybolove a rozhodnutia o poskytnutí pomoci, vykonaného Komisiou v okamihu prijatia napadnutého rozhodnutia, ale aj výklad týchto noriem, ktorý urobil Súd prvého stupňa v napadnutom rozsudku.
33. Domnievam sa preto, že predmetný odvolací dôvod je prípustný.
34. Pristúpiac k podstate otázky je vhodné predovšetkým v krátkosti pripomenúť logický postup, ktorý sledoval Súd prvého stupňa pre dospenie k tvrdeniu, podľa ktorého bolo, v podstate, nariadenie č. 4253/88 uplatniteľné na predmetnú vec (pozri bod 29 vyššie).
35. S ohľadom na toto Súd prvého stupňa predovšetkým tvrdil, že Spoločenstvo, ktoré je v zmysle dohody o rybolove príslušné poskytnúť finančnú pomoc pre vytvorenie joint venture, „musí mať tiež právomoc pristúpiť k zníženiu tejto pomoci, pokiaľ neboli dodržané podmienky, ktorým je táto pomoc podriadená“.(15) Tento záver, pokračuje Súd prvého stupňa, vyplýva zo „všeobecných právnych zásad, ktoré sú spoločné pre právne poriadky členských štátov, ako je zásada, ktorá zakazuje bezdôvodné obohatenie alebo zásada, ktorá umožňuje jednostranné vypovedanie synalagmatickej zmluvy, ak jedna zo zmluvných strán nedodržiava svoje záväzky“.(16)
36. Na základe toho Súd prvého stupňa pristúpil k posúdeniu toho, či článok 24 nariadenia č. 4253/88, ktorý vykonáva uvedené zásady v oblasti, ktorá nás zaujíma, zveruje Komisii osobitnú právomoc pre prijatie napadnutého rozhodnutia.(17)
37. V tomto ohľade po tom, čo Súd prvého stupňa skonštatoval, že rozhodnutie o poskytnutí pomoci sa výslovne zakladá len na nariadení č. 3447/93, ktorým bola schválená dohoda o rybolove, uviedol, že „článok 1 ods. 1 tohto rozhodnutia však stanovuje, že pomoc je poskytnutá ‚za podmienok stanovených ustanoveniami dohody o rybolove..., príslušnej právnej úpravy Spoločenstva a ustanoveniami príloh‘“(18) .
38. Podľa Súdu prvého stupňa „odkaz na ‚príslušnú právnu úpravu Spoločenstva‘ treba chápať predovšetkým ako odkaz na nariadenie č. 4253/88“, keďže toto nariadenie „má široký rozsah uplatnenia“, ktorý sa rozširuje aj na „opatrenia so štrukturálnym účelom“, vzťahujúce sa na finančné nástroje odlišné od štrukturálnych fondov. Teda, pokračuje Súd prvého stupňa, „finančná pomoc poskytnutá pre vytvorenie joint venture v rámci dohody o rybolove má štrukturálny účel. Ako totiž pripomína druhé odôvodnenie rozhodnutia o poskytnutí pomoci..., vytvorenie joint venture, s ktorým je spojené premiestnenie lodí Spoločenstva a otvorenie nových rybolovných oblastí pre majiteľov lodí Spoločenstva, ‚zodpovedá cieľom štrukturálnej politiky Spoločenstva‘ v odvetví rybolovu“(19) . Z tohto dôvodu Komisia postupovala správne, keď na predmetnú vec uplatnila nariadenie č. 4253/88.
39. Podľa odvolateľa sa však Súd prvého stupňa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď sa domnieval, že citovaný odkaz na „príslušnú právnu úpravu Spoločenstva“ sa môže vzťahovať aj na nariadenie č. 4253/88.
40. Odvolateľ priznáva, že na základe všeobecnej právnej zásady môže Komisia znížiť finančnú pomoc, ak vopred stanovené podmienky neboli dodržané, ale namieta, že dohoda o rybolove neobsahuje v tomto ohľade žiadne ustanovenie a že aj rozhodnutie o poskytnutí pomoci robí výslovný odkaz iba na nariadenie č. 3447/93. Keďže dohoda o rybolove predstavuje v danej veci lex specialis, mohla by byť zrušená jedine výslovným normatívnym ustanovením. Pri absencii takéhoto ustanovenia a predovšetkým výslovného odkazu na nariadenie č. 4253/88 nemôže byť toto nariadenie uplatnené, hoci pre spoločné podniky v oblasti rybolovu predstavuje lex generalis .
41. Ihneď uvádzam, že námietka odvolateľa ma nepresvedčila.
42. Aj keby som chcel priznať, že dohoda o rybolove musí byť kvalifikovaná ako lex specialis
vo vzťahu k ustanoveniam v oblasti financovania opatrení so štrukturálnym účelom, obsiahnutým v nariadení č. 4253/88, faktom ostáva, že ako je známe, špeciálny zákon je úzko vykladaný a môže zrušiť všeobecný zákon iba v miere, v akej skutočne a výslovne upravuje predmetnú oblasť. Pre všetko ostatné platí lex generalis.
43. V našom prípade dohoda o rybolove nielenže neupravuje otázku, ktorá nás zaujíma, ale priamo odkazuje, pokiaľ ide o „ustanovenia regulujúce žiadosti o pomoc spoločenstva pre majiteľa zo spoločenstva, a jej poskytovanie“, na „prísluš[né] platn[é] pravidl[á] spoločenstva“ (protokol I článok 3 ods. 4). Okrem toho článok 1 rozhodnutia o poskytnutí pomoci odkazuje na „príslušnú právnu úpravu Spoločenstva“.
44. Ak sa ešte dodá, ako priznáva samotný odvolateľ, že možnosť znížiť pomoc, ktorá bola neoprávnene použitá, je vyjadrením všeobecnej zásady a že nič v dohode neumožňuje, ani implicitne, nájsť výnimku z tejto zásady, nazdávam sa, že Súd prvého stupňa sa správne domnieval, že Komisia bola oprávnená prijať napadnuté rozhodnutie na základe článku 24 nariadenia č. 4253/88.
45. Nemožno ani namietať, ako to robí odvolateľ, že široký výklad výrazu „platná právna úprava Spoločenstva“ prijatý Súdom prvého stupňa spôsobuje nadmernú právnu neistotu pre príjemcov finančnej pomoci. Predmetný odkaz totiž nie je urobený, ako by tomu chcel veriť odvolateľ, na „akúkoľvek právnu úpravu“, ale, ako sa v týchto prípadoch často stáva, na príslušnú právnu úpravu Spoločenstva a na príslušné zásady, teda na ustanovenia, ktoré sú obozretnému hospodárskemu subjektu úplne známe alebo jednoducho rozpoznateľné.
46. Vo svetle vyššie uvedeného preto navrhujem Súdnemu dvoru, aby zamietol prvý odvolací dôvod.
B – O druhom odvolacom dôvode
47. Druhým odvolacím dôvodom, rozdeleným na dve časti, SAEV tvrdí, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že Komisia nebola povinná konzultovať so spoločným výborom (prvá časť dôvodu) a všeobecne s argentínskymi orgánmi (druhá časť dôvodu) predtým, než pristúpila k zníženiu pomoci.
48. Pre lepšie pochopenie tvrdení odvolateľa je vhodné pripomenúť, že v bodoch 105 a 106 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa stanovil, že „výber a hodnotenie projektov o vytvorení joint venture tvoria časť medzinárodného prvku dohody o rybolove. Vytvorenie týchto podnikov je totiž nástrojom spolupráce medzi Spoločenstvom a Argentínskou republikou v odvetví rybolovu. … Výber projektov ako taký teda vyžaduje hodnotenie spoločného výboru a schválenie ako Spoločenstvom, tak aj argentínskymi orgánmi.
Naopak poskytnutie finančnej pomoci majiteľom lodí na vybrané projekty je jednostranným opatrením Spoločenstva, a preto je zahrnutá pod prvok Spoločenstva dohody o rybolove“.
49. Vo vzťahu k tomuto tvrdeniu odvolateľ namieta, že obidva prvky tvoria jeden celok tej istej dohody, schválenej v jej celistvosti tak orgánmi Spoločenstva, ako aj argentínskymi orgánmi, a že preto je rozlišujúca kvalifikácia Súdu prvého stupňa nesprávna. Preto na rozdiel od toho, čo tvrdí Súd prvého stupňa, rozhodnutie o poskytnutí pomoci nemôže byť chápané ako jednostranné opatrenie Spoločenstva, pre prijatie ktorého je príslušná iba Komisia.
50. V tomto ohľade sa predovšetkým pýtam, či rozlíšenie vykonané Súdom prvého stupňa nachádza základ v samotnej dohode. V tomto smere na prvom mieste uvádzam, že hoci je pravda, a vlastne prirodzené, že súhlas všetkých zmluvných strán je nevyhnutný, aby sa medzinárodná dohoda mohla pokladať za skutočne uzavretú, nemá to však nič spoločné s rozdelením právomocí týkajúcich sa jej výkonu. Či je na ten účel nevyhnutný spoločný postup zmluvných strán, alebo či sa vyžaduje činnosť jednej alebo druhej strany, je totiž otázkou výkladu relevantných ustanovení dohody.
51. V prejednávanej veci teda ide o stanovenie toho, či vo vzťahu k ustanoveniam z oblasti financovania majiteľov lodí Spoločenstva pre vybrané projekty rybolovu, spoločná vôľa strán, na ktorej sa zakladá predmetná dohoda, predpokladala, hoci iba implicitne, výlučnú právomoc jednej strany.
52. Nazdávam sa, že pozorné čítanie ustanovení zmluvy týkajúcich sa projektov na financovanie umožňuje potvrdiť analýzu vykonanú Súdom prvého stupňa. Vyplýva z nich totiž, že činnosti spojené s výkonom samotnej dohody sú v nich zverené Spoločenstvu, ostatné Argentíne, a ešte iné „stranám“, to znamená Spoločenstvu a Argentínskej republike, združených v spoločnom výbore (pozri bod 6 vyššie).
53. Predovšetkým článok 5 ods. 3 dohody stanovuje, že „ spoločenstvo napomáha zaraďovaniu lodí spoločenstva“; článok 6 však stanovuje, že „ strany
vyberajú projekty“; článok 7 ods. 1 hovorí o „projek[toch] vybran[ých] stranami “. Prejdúc k protokolu I pripomínam, že jeho článok 3, po tom, čo potvrdil, že „ spoločenstvo
poskytuje finančnú pomoc pre utváranie spoločných podnikov“ (ods. 1), rozlišuje medzi finančnou pomocou vyplatenou majiteľovi zo Spoločenstva a tou, ktorá má byť vyplatená spoločnému podniku. Zatiaľ čo prvá „sa vypláca majiteľovi zo spoločenstva“ (ods. 1) pri dodržaní podmienok a spôsobu platby „ v súlade s príslušnými platnými pravidlami spoločenstva “ (ods. 4), druhú „ vypláca spoločenstvo argentínskemu výkonnému orgánu, ktorý stanovuje podmienky regulujúce jej použitie a jej udeľovanie. Argentína informuje spoločný výbor o tom, ako sa tieto peňažné prostriedky používajú “ (ods. 2).(20)
54. Z tohto všetkého teda možno vyvodiť, s ohľadom na to, čo nás v predmetnej veci zaujíma, že poskytnutie pomoci majiteľom lodí Spoločenstva pre vybrané projekty je skutočne úlohou, ktorú dohoda zveruje iba orgánom Spoločenstva.
55. Proti tomuto záveru by sa nedalo uplatniť ani to, ako to však robí odvolateľ, že článok 10 ôsma zarážka dohody o rybolove zahŕňa medzi úlohy spoločného výboru „dozerať na riadne spravovanie projektov, ako aj na použitie finančnej podpory udelenej na projekty v súlade s článkom 7“. Tento posledný článok totiž stanovuje, že pomoc je poskytnutá podľa ustanovení protokolu I, ktorý pri stanovení postupu pre poskytnutie pomoci upresňuje právomoci každého z dotknutých orgánov. Tento protokol stanovuje úlohu spoločného výboru iba pre finančnú pomoc vyplatenú spoločným podnikom, ako bolo uvedené vyššie, a pre vedeckú a technickú spoluprácu(21), bez akéhokoľvek odkazu na pomoc vyplatenú majiteľom lodí Spoločenstva.
56. To ma privádza k tvrdeniu, že Súd prvého stupňa oprávnene uzavrel, že poskytnutie pomoci predstavuje jednostranný akt výkonu dohody o rybolove, ktorý spadá do právomoci iba orgánov Spoločenstva.
57. Teraz pristúpim k druhej časti odvolacieho dôvodu, ktorá sa týka výkladu prílohy I rozhodnutia o poskytnutí pomoci, a predovšetkým poznámky pod čiarou, ktorá tvrdí, že „k zmene údajov obsiahnutých v predmetnej prílohe nemôže dôjsť bez predchádzajúceho schválenia orgánmi Argentíny a Spoločenstva“.
58. Odvolateľ v podstate tvrdí, že keďže je v prílohe stanovená suma, ktorá má byť vyplatená majiteľovi lode Spoločenstva, Súd prvého stupňa nesprávne rozhodol, že napadnuté rozhodnutie: i) „nemôže byť považované za rozhodnutie, ktoré ‚mení údaje‘ pôvodného rozhodnutia o poskytnutí pomoci v zmysle citovanej poznámky pod čiarou“; ii) musí byť kvalifikované ako „samostatné rozhodnutie, ktoré sankcionuje nedodržanie podmienok, ktorým bolo podriadené poskytnutie pomoci“(22), pre prijatie ktorého nie je potrebná konzultácia s argentínskymi orgánmi.
59. Komisia tvrdí, že táto časť druhého dôvodu je neprípustná, keďže ide o tvrdenia v podstate podobné tým, ktoré sú uplatnené v prvom odvolacom dôvode (pozri bod 30 vyššie).
60. Zdá sa mi však, že z tých istých dôvodov, ktor é som uviedol pri tejto príležitosti (pozri body 31 a nasl. vyššie), musí byť výhrada Komisie zamietnutá, keďže námietka vznesená odvolateľom sa týka výkladu sporného ustanovenia urobeného Súdom prvého stupňa.
61. Čo sa týka podstaty otázky, nemám problém priznať, že úvaha Súdu prvého stupňa o tomto bode sa mi skutočne zdá príliš jasná. Domnievam sa však, že v podstate jeho závery musia byť potvrdené.
62. Zdá sa mi totiž, že pri výklade rozhodnutia o poskytnutí pomoci, a teda aj predmetnej poznámky v prílohe, nie je možné odhliadnuť od právneho rámca, do ktorého rozhodnutie spadá, teda dohody o rybolove a predovšetkým ustanovení, ktoré oddeľujú príslušné právomoci Komisie a argentínskych orgánov, pokiaľ ide o správu finančných prostriedkov stanovených dohodou. Ako sme videli vyššie, aj keď sú Komisia a argentínske orgány zodpovedné za výber a hodnotenie projektov, právomoc týkajúca sa poskytnutia pomoci majiteľom lodí Spoločenstva je vyhradená výlučne Komisii (pozri body 54 až 56 vyššie).
63. Domnievam sa preto, že Súd prvého stupňa sa nedopustil žiadneho nesprávneho právneho posúdenia keď rozhodol, že Komisia mohla prijať napadnuté rozhodnutie sama napriek citovanej poznámke pod čiarou.
64. Vo svetle vyššie uvedeného navrhujem Súdnemu dvoru, aby zamietol druhý odvolací dôvod v plnom rozsahu.
C – O treťom odvolacom dôvode
65. V treťom odvolacom dôvode odvolateľ tvrdí, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď zamietol výhradu, podľa ktorej Komisia konzultáciou so stálym výborom rybárskeho priemyslu predtým, než pristúpila k zníženiu pomoci, uplatnila článok 44 nariadenia č. 4028/86. Toto uplatnenie predstavuje podľa odvolateľa porušenie dohody o rybolove, ktorá tomuto výboru nepriznáva žiadnu úlohu, a je podľa neho okrem toho neodôvodnené z ratione temporis, keďže projekt spoločného podniku SAEV bol predložený po 1. januári 1994, teda po dátume zrušenia tohto nariadenia (pozri bod 16 vyššie).
66. Odvolateľ odkazuje predovšetkým na rokovací poriadok tohto výboru, ktorý uvádzal, že Komisia s výborom konzultovala nie ad abundantiam,
ale skôr zosúladenie sa s postupom, ktorý bol povinne stanovený nariadením č. 4028/86.
67. S ohľadom na to pripomínam, že tento dôkaz už bol predložený Súdu prvého stupňa, ktorý sa domnieval, že „skutočnosť, že Komisia konzultovala s výborom, konzultácia s ktorým je predpísaná nariadením č. 4028/86, nedokazuje, že napadnuté rozhodnutie… bolo založené na tomto nariadení“.(23)
68. Podľa ustálenej judikatúry v rámci rozhodovania o odvolaní Súdny dvor „nie je príslušný overovať skutkový stav a v zásade ani preskúmať dôkazy, na ktorých Súd prvého stupňa založil svoje zistenie skutkového stavu. Ak boli tieto dôkazy získané v súlade s predpismi a keď boli dodržané všeobecné právne zásady a procedurálne normy v oblasti dôkazného bremena a predloženia dôkazov, iba Súd prvého stupňa je príslušný rozhodnúť o váhe dôkazov, ktoré mu boli predložené… Toto posúdenie teda nepredstavuje, okrem prípadu nesprávneho posúdenia týchto dôkazov, právnu otázku, ktorá ako taká podlieha kontrole Súdneho dvora“.(24)
69. Keďže odvolateľ nenamieta porušenie všeobecných zásad alebo procedurálnych noriem v oblasti dokazovania, ani nesprávne posúdenie dôkazov, ale obmedzuje sa na predloženie Súdnemu dvoru tých istých dôkazov, ktoré predložil na prvom stupni, s cieľom získať ich druhé posúdenie, zdá sa mi nevyhnutné považovať odvolací dôvod za neprípustný.
70. Navrhujem preto Súdnemu dvoru, aby tretí odvolací dôvod vyhlásil za neprípustný.
D – O štvrtom odvolacom dôvode
71. Vo svojom štvrtom odvolacom dôvode SAEV tvrdí, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že sa domnieval, že Komisia mohla vypočítať čiastku zníženia pomoci prostredníctvom nariadenia č. 3699/93. Súd prvého stupňa sa podľa neho dopustil chyby predovšetkým v tom, že sa domnieval, že konanie Komisie pozostávalo iba v analogickom uplatnení uvedeného nariadenia. Podľa odvolateľa tu ide o priame uplatnenie tohto aktu, a to pri porušení dohody o rybolove, ktorá na toto nariadenie nerobí žiaden odkaz.
72. Pre ľahšie pochopenie tvrdení odvolateľa je vhodné znovu prečítať relevantné ustanovenia nariadenia č. 3699/93 a ich uplatnenie Komisiou.
73. Príloha IV citovaného nariadenia v bode 1.1 stanovuje spôsoby výpočtu príspevkov, ktoré môžu byť poskytnuté. Predovšetkým v bode 1.1 písm. a) sú určené maximálne výšky odmien, ktoré môžu byť vyplatené pre demoláciu lode a pre vytvorenie spoločného podniku; v bode 1.1 písm. b) je stanovené, že odmeny vyplatené príjemcom za definitívne premiestnenie lode do tretieho štátu nemôžu prekročiť maximálne sumy odmien pre demoláciu v zmysle predchádzajúceho písmena a), znížené o 50 %.
74. V prejednávanom prípade sa Komisia domnievala, že porušenie podmienok pre poskytnutie finančnej pomoci odvolateľom nemá vplyv na skutočnosť, že odvolateľ skutočne zaradil k spoločnému podniku loď Ibsa Cuarto . Preto sa rozhodla vypočítať konečnú čiastku pomoci, na ktorú mal odvolateľ nárok, vylúčením zo znižovania časť pomoci spojenú s týmto zaradením. Na ten účel vychádzala z ustanovení stanovených, pokiaľ ide o podobný prípad, nariadením č. 3699/93. Následne vypočítala, koľko patrí odvolateľovi na základe písmena a) bodu 1.1 prílohy IV nariadenia a potom túto sumu znížila o 50 %, považujúc výsledok tejto operácie za časť pomoci, ktorá má ostať nezmenená napriek tomu, že loď opustila argentínske vody.
75. Odvolateľ tvrdí, že na rozdiel od toho, ako rozhodol Súd prvého stupňa, tento výpočet predstavuje priame uplatnenie nariadenia č. 3699/93. A to preto, že Komisia nepoužila sadzby priložené k dohode o rybolove pre vypočítanie konečnej sumy pomoci, ktorá mala byť potom znížená o 50 %, podľa kritéria stanoveného nariadením č. 3699/93; Komisia však podľa odvolateľa použila toto nariadenie už pre vypočítanie predpokladanej počiatočnej sumy pomoci, na ktorú potom uplatnila zníženie. Týmto spôsobom Komisia nesprávne určila časť pomoci, ktorá mala ostať nezmenená, na nižšiu úroveň, ako mala.
76. Čo sa mňa týka, pripomínam, že v napadnutom rozsudku Súd prvého stupňa zistil, že ani dva akty, na ktorých sa zakladá napadnuté rozhodnutie (nariadenie č. 4253/88 a nariadenie č. 3447/93), ani dohoda o rybolove neobsahujú osobitné ustanovenia o časti pomoci dlžnej za zaradenie lode Spoločenstva. Ten z toho vyvodil, že „Komisia, ktorá bola pri výpočte konečnej čiastky pomoci dlžnej odvolateľovi viazaná len zásadou proporcionality, sa mohla oprávnene analogicky riadiť ustanoveniami nariadenia č. 3699/93 pre určenie čiastky dlžnej odvolateľovi za zaradenie lode. Konajúc takýmto spôsobom sa totiž snažila zosúladiť postup vyhradený pre joint venture, vytvorený v rámci dohody o rybolove, vo vzťahu k joint venture, na ktoré sa uplatňuje nariadenie č. 3699/93“.(25)
77. Vo svetle uvedeného sa mi zdá, že analýza predmetného odvolacieho dôvodu musí smerovať k objasneniu toho, či analogické uplatnenie právnej úpravy tvorenej uvedeným nariadením je v danom prípade odôvodnené, spôsobilé zabezpečiť ochranu finančných záujmov Spoločenstva, alebo či naopak viedlo k výpočtu konečnej čiastky pomoci nepomerne nevýhodnej voči záujmom SAEV.
78. S ohľadom na to poznamenávam, že pomoc poskytnutá pre vytvorenie spoločného podniku tak v rámci nariadenia č. 3699/93, ako aj v rámci dohody o rybolove zahŕňa, prinajmenšom teoreticky, dve zložky, jednu spojenú s vymazaním lode z registrov Spoločenstva a druhú s finančnou účasťou v spoločnom podniku.
79. Ak je pravda, že čítaním len písmena a) bodu 1.1 prílohy IV nariadenia nie je možné určiť objem každej zložky, je tiež pravda, že z písmena b) možno nepriamo vyvodiť maximálnu sumu zložky spojenej s vymazaním lode z registra. Keďže písmeno b) stanovuje, že pre definitívne zaradenie lode, ku ktorému dôjde nezávisle od vytvorenia spoločného podniku, možno poskytnúť maximálnu pomoc rovnajúcu sa 50 % pomoci stanovenej pre vytvorenie spoločného podniku na základe písmena a), vyplýva z toho, že aj v rámci „celkovej“ pomoci v zmysle písmena a) zložka odvodená zo zaradenia lode nemôže presahovať 50 % celkovej sumy.
80. Pokiaľ však ide o dohodu o rybolove, nenachádzam žiaden údaj, ktorý umožňuje nepriamo stanoviť výšku oboch zložiek pomoci. Nevidím preto dôvod, pre ktorý by sa, podľa zhodných charakteristík lode, musela určiť maximálna hranica pre zložku spojenú s vymazaním lode z registra, ktorá je vyššia ako je tá stanovená nariadením č. 3699/93, keďže štrukturálny prospech, ktorý Komisia získa vymazaním lode z registra je rovnaký bez ohľadu na konečné určenie lode. Rozdiel medzi celkovou pomocou, ktorú majiteľ lode získa v jednom alebo druhom kontexte, možno podľa mňa prisúdiť zložke týkajúcej sa finančnej účasti na joint venture.
81. Domnievam sa preto, že Súd prvého stupňa oprávnene kvalifikoval postup Komisie ako analogické uplatnenie nariadenia č. 3699/93 pri dodržaní zásady proporcionality.
82. Dodávam, že v každom prípade odvolateľ nemohol namietať žiadnu ujmu, keďže Komisia nebola povinná stanoviť maximálnu sumu zložky pomoci spojenej s vymazaním lode z registra. Bod 1.1 písm. b) prílohy IV nariadenia č. 3699/93 totiž stanovuje, že odmeny za definitívne premiestnenie lode do tretieho štátu nemôžu prekročiť maximálne sumy odmien za demolácie v zmysle predchádzajúceho písmena a) znížené o 50 %. Preto aj keby sa Komisia rozhodla odvodiť sumu podľa sadzieb dohody o rybolove, a nie podľa menej výhodných sadzieb nariadenia, nemyslím, že by zásada proporcionality pri absencii dodatočných upresnení na normatívnej úrovni Komisii zabránila určiť sumu, ktorá má byť vyplatená odvolateľovi za vymazanie lode z registra, na úroveň podobnú (alebo nižšiu) tej, ku ktorej sa skutočne dospelo. Mohla totiž legitímne využiť mieru diskrečnej právomoci, ktorú jej vyhradzuje spomenuté ustanovenie pre uplatnenie percentuálneho zníženia väčšieho než 50 %.
83. Vo svetle vyššie uvedeného preto navrhujem Súdnemu dvoru, aby zamietol štvrtý odvolací dôvod.
E – O piatom odvolacom dôvode
84. Podľa odvolateľa bola Komisia povinná považovať opustenie argentínskych vôd loďou Vieirasa XII
za dôsledok vyššej moci, a teda za dôsledok vyčerpania argentínskych rybolovných zdrojov a za dôsledok obmedzení a zákazov rybolovu, následne stanovených argentínskymi orgánmi. Tým, že Súd prvého stupňa rozhodol o tomto bode inak, dopustil sa podľa odvolateľa nesprávneho právneho posúdenia.
85. Komisia na začiatok namieta neprípustnosť tejto výhrady, keďže v konaní na prvom stupni odvolateľ neuplatnil existenciu vyššej moci.
86. K tomu musím ihneď poznamenať, že na základe toho, čo vyplýva zo spisu zaslaného Súdom prvého stupňa, odvolateľ neuplatnil v konaní na prvom stupni dôvod založený na povinnosti Komisie kvalifikovať predmetné okolnosti ako dôsledok vyššej moci. Obmedzil sa na namietanie, v rámci žalobného dôvodu nazvaného „Problémy spôsobené subsidiárnym uplatnením všeobecnej právnej úpravy spoločných podnikov“, tvrdenej nezrovnalosti medzi metódou použitou pre výpočet zníženia pomoci a skutočnosťou, že Komisia počas konania pripustila, že opustenie argentínskych vôd v čase zákazu rybolovu jednostranne nariadeného argentínskymi orgánmi predstavovalo prípad vyššej moci.(26)
87. Samotný Súd prvého stupňa však priznal, že odvolateľ na prvom stupni uplatnil, že „ukázalo sa ako nevyhnutné
opustiť argentínske vody, pretože rybolovné zdroje vo VHO Argentíny boli vyčerpané a argentínske orgány vyhlásili zákaz a obmedzenia rybolovu“.(27)
88. Nemožno teda vôbec vylúčiť, že predmetný dôvod môže byť považovaný za rozvinutie toho, čo bolo uvedené v konaní na prvom stupni. Nemyslím si však, že sa treba touto otázkou dlhšie zapodievať, pretože výhrada sa mi v každom prípade zdá jasne nedôvodná.(28)
89. Postačí totiž pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry „pojem ‚vyššia moc‘… sa neobmedzuje na absolútnu nemožnosť, ale musí byť chápaný v zmysle výnimočných a nepredvídateľných okolností, nezávislých od subjektu, ktorých následkom nemohlo byť pri najlepšej vôli zabránené“.(29) Ako správne uviedla Komisia, aj keby sa chcelo priznať, že vyčerpanie argentínskych rybolovných zdrojov a následné reštriktívne opatrenia boli výnimočnými okolnosťami, určite ale nemohli byť považované za nepredvídateľné. Myslím si preto, že môžem potvrdiť bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ďalšie námietky uvedené odvolateľom v rámci tohto dôvodu, že uvedené okolnosti nemôžu byť kvalifikované ako následok vyššej moci.
90. Vo svetle vyššie uvedeného navrhujem Súdnemu dvoru zamietnuť piaty odvolací dôvod.
F – O šiestom odvolacom dôvode
91. Vo svojom poslednom odvolacom dôvode SAEV uvádza výhradu, že Súd prvého stupňa porušil dohodu o rybolove, keď tvrdil, že „príjemcovia finančnej pomoci Spoločenstva majú povinnosť informovať a konať v dobrej viere…, týkajúcu sa systému tejto pomoci a predovšetkým jeho fungovania…, v súlade [s ktorou] bol odvolateľ povinný informovať Komisiu o problémoch, s ktorými sa stretol pri uskutočňovaní projektov“(30) .
92. Súd prvého stupňa sa podľa odvolateľa dopustil tiež nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že „lode použité spoločnými podnikmi nemali opustiť argentínske VHO bez predchádzajúceho schválenia Komisiou, keďže využitie a spracovanie argentínskych rybolovných zdrojov bolo jednou z hlavných podmienok, ktorým bolo podriadené poskytnutie finančnej pomoci Spoločenstva“.(31)
93. Podľa odvolateľa samotné schválenie argentínskych orgánov, ktorým tento disponoval, postačovalo na to, aby bolo opustenie argentínskych vôd legitímne, keďže na jednej strane jedine tieto orgány sú príslušné upraviť spôsoby činností lodí a na strane druhej, keďže Komisia bola nakoniec o tejto situácii informovaná prostredníctvom spoločného výboru.
94. Nakoniec odvolateľ tvrdí, že keďže Komisia bola informovaná združením spoločných podnikov o vyčerpaní rybolovných zdrojov a o opatreniach prijatých argentínskymi orgánmi, Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď tvrdil, že „správna informácia by umožnila Komisii uskutočniť vhodné opatrenia na prispôsobenie dohody o rybolove novým okolnostiam podľa článku 9 ods. 1 dohody“(32) .
95. Pokiaľ ide o mňa, pripomínam, že počas skúmania druhého odvolacieho dôvodu som prišiel k záveru, že Súd prvého stupňa oprávnene považoval rozhodnutie o poskytnutí pomoci za jednostranný akt Spoločenstva (pozri bod 56 vyššie). Ostáva mi preto iba dodať, že, ako správne uviedla Komisia, v zmysle článku 24 nariadenia č. 4253/88 musí byť každá podstatná zmena projektu schválená Komisiou. Keďže napadnuté rozhodnutie patrí do prvku Spoločenstva dohody o rybolove, schválenie iba argentínskymi orgánmi nemohlo nahradiť chýbajúci zásah Komisie.
96. Okrem toho rovnako ako Súdny dvor pripomínam, že „pre dobré fungovanie systému, aby sa umožnila kontrola náležitého použitia prostriedkov Spoločenstva, je nevyhnutné, aby žiadatelia o pomoc poskytli Komisii spoľahlivé informácie a nie informácie, ktoré by ju mohli uviesť do omylu“(33) .
97. Porušenie tejto povinnosti informovať a konať v dobrej viere teda samé osebe odkazuje na právomoc Komisie znížiť poskytnutú pomoc bez ohľadu na možnosť, že táto získa informácie z iných zdrojov, a na následky, ktoré poskytnutie týchto informácií môže spôsobiť.
98. Na základe vyššie uvedeného preto navrhujem Súdnemu dvoru, aby zamietol aj posledný odvolací dôvod.
G – Záverečné posúdenie
99. Vzhľadom na to, že všetky odvolacie dôvody podané SAEV majú byť podľa môjho názoru zamietnuté ako neprípustné alebo nedôvodné, navrhujem Súdnemu dvoru zamietnuť odvolanie v plnom rozsahu.
IV – O trovách
100. Vo svetle článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku a vzhľadom na závery, ktorými som dospel k zamietnutiu odvolania sa domnievam, že odvolateľ má byť zaviazaný na náhradu trov konania.
V – Návrh
Z vyššie uvedených dôvodov navrhujem Súdnemu dvoru, aby zamietol odvolanie proti rozsudku Súdu prvého stupňa z 3. apríla 2003, Eduardo Vieira a i./Komisia (T‑44/01, T‑119/01 a T‑126/01), a zaviazal odvolateľa na náhradu trov oboch stupňov konania.
(1) .
(2)
–	Zb. s. II‑1209.
(3)
–	Dohoda o vzťahoch v odvetví morského rybolovu medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom a Argentínskou republikou (Ú. v. ES 1993 L 318, s. 2; Mim. vyd. 04/002, s. 94).
(4)
–	Rozhodnutie C(2001) 680, konečné znenie, neuverejnené.
(5)
–	Ú. v. ES L 318, s. 1; Mim. vyd. 04/002, s. 93.
(6)
–	Ú. v. ES L 374, s. 1. Toto nariadenie bolo zmenené a doplnené nariadením Rady (EHS) č. 2082/93 z 20. júla 1993 (Ú. v. ES L 193, s. 20).
(7)
–	Ú. v. ES L 346, s. 1.
(8)
–	Ú. v. ES L 376, s. 7. Toto nariadenie bolo postupne zmenené a doplnené nariadením Rady (EHS) č. 3944/90 z 20. decembra 1990 (Ú. v. ES L 380, s. 1), nariadením Rady (EHS) č. 2794/92 z 21. septembra 1992 (Ú. v. ES L 282, s. 3) a nariadením Rady (EHS) č. 3946/92 z 19. decembra 1992 (Ú. v. ES L 401, s. 1).
(9)
–	Pozri článok 9 nariadenia Rady (EHS) č. 2080/93 z 20. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie (EHS) č. 2052/88, pokiaľ ide o finančný nástroj na usmerňovanie rybného hospodárstva (Ú. v. ES L 193, s. 1).
(10)
–	Neoficiálny preklad španielskej verzie rozhodnutia.
(11)
–	Bod 41.
(12)
–	Bod 94.
(13)
–	Rozsudok z 29. apríla 2004, IPK-Mníchov/Komisia, C‑199/01 P a C‑200/01 P, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, body 48 a 49. Pozri tiež uznesenie z 25. marca 1998, FFSA a i./Komisia, C‑174/97 P, Zb. s. I‑1303, bod 24, a rozsudok zo 6. marca 2003, Interporc/Komisia, 41/00 P, Zb. s. I‑2125, bod 16.
(14)
–	Rozsudok IPK-Mníchov/Komisia, už citovaný, bod 50. Pozri tiež rozsudky z 13. júla 2000, Salzgitter/Komisia, C‑210/98 P, Zb. s. I‑5843, bod 43; Interporc/Komisia, už citovaný, bod 17, ako aj uznesenie z 11. novembra 2003, Martinez/Parlament, C‑488/01 P, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 39.
(15)
–	Bod 85.
(16)
–	Bod 86.
(17)
–	Body 87 až 89.
(18)
–	Body 90 a 91. Doslovne prevzatá časť je obsiahnutá v bode 91.
(19)
–	Bod 92.
(20)
–	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(21)
–	Pozri článok 4 ods. 2 protokolu I.
(22)
–	Pozri bod 110.
(23)
–	Bod 158.
(24)
–	Rozsudok z 12. februára 2004, Hortiplant/Komisia, C‑330/01, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 36. Pozri tiež rozsudok zo 17. decembra 1998, Baustahlgewebe/Komisia, C‑185/95 P, Zb. s. I‑8417, bod 24, a zo 7. novembra 2002, Glencore a Compagnie Continentale/Komisia, C‑24/01 a C‑25/01 P, Zb. s. I‑10119, bod 65.
(25)
–	Bod 163.
(26)
–	Bod 105 žaloby v prvostupňovom konaní.
(27)
–	Bod 123. Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(28)
–	Pozri rozsudok z 26. februára 2002, Rada/Boehringer, C‑23/00 P, Zb. s. I‑1873, body 51 a 52, z ktorého vyplýva, že z dôvodov procesnej ekonómie môžu sudcovia Spoločenstva zamietnuť žalobu v jej podstate bez toho, aby sa museli vyjadriť k námietkam o neprípustnosti, vzneseným zo strany odporcu.
(29)
–	Rozsudok zo 17. októbra 2002, Parras Medina, C‑208/01, Zb. s. I‑8955, bod 19, ako aj tam citovaná judikatúra.
(30)
–	Bod 124.
(31)
–	Bod 125.
(32)
–	Bod 124.
(33)
–	Rozsudok z 24. januára 2002, Conserve Italia/Komisia, C‑500/99 P, Zb. s. I‑867, bod 100, ktorý potvrdzuje rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. októbra 1999, Conserve Italia/Komisia, T‑216/96, Zb. s. II‑3139, bod 71. Pozri tiež rozsudky Súdu prvého stupňa zo 17. októbra 2002, Astipesca/Komisia, T‑180/00, Zb. s. II‑3985, bod 93, a z 28. januára 2004, Euroagri/Komisia, T‑180/01, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 83.