62024CJ0371
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
z 19. marca 2026 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Ochrana fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov na účely boja proti trestným činom – Smernica (EÚ) 2016/680 – Článok 10 – Spracúvanie osobitných kategórií osobných údajov – Získavanie biometrických údajov – Odoberanie odtlačkov prstov a vyhotovovanie fotografií – Osoba, v prípade ktorej existuje jeden alebo viacero opodstatnených dôvodov na podozrenie, že spáchala alebo sa pokúsila spáchať trestný čin – Úplná nevyhnutnosť – Voľná úvaha – Povinnosť odôvodnenia – Odmietnutie dotknutej osoby podrobiť sa získavaniu svojich biometrických údajov – Vnútroštátna právna úprava umožňujúca stíhať a odsúdiť osobu za konkrétny trestný čin spočívajúci v tomto odmietnutí, a to aj v prípade, že nedošlo k trestnému stíhaniu alebo odsúdeniu za trestný čin, ktorý bol základom pre zamýšľané získavanie týchto údajov“
Vo veci C‑371/24 [Comdribus] (
i
),
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Cour d’appel de Paríž (Odvolací súd Paríž, Francúzsko) z 26. apríla 2024 a doručený Súdnemu dvoru 24. mája 2024, ktorý súvisí s trestným konaním proti:
HW
za účasti:
Ministère public,
SÚDNY DVOR (piata komora),
v zložení: predsedníčka piatej komory M. L. Arastey Sahún, predseda Súdneho dvora K. Lenaerts, vykonávajúci funkciu sudcu piatej komory, sudcovia J. Passer, E. Regan (spravodajca) a D. Gratsias,
generálny advokát: M. Szpunar,
tajomník: E. Sartori, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 30. apríla 2025,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
HW, v zastúpení: A. Baudelin, avocat,
–
francúzska vláda, v zastúpení: R. Bénard, B. Dourthe, F. du Couëdic a B. Fodda, splnomocnení zástupcovia,
–
česká vláda, v zastúpení: L. Březinová a J. Vláčil, splnomocnení zástupcovia,
–
Írsko, v zastúpení: M. Browne, Chief State Solicitor, A. Burke a A. Joyce, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci A. Thuillier, BL,
–
poľská vláda, v zastúpení: B. Majczyna, splnomocnený zástupca,
–
Európska komisia, v zastúpení: A. Bouchagiar, H. Kranenborg a M. Wasmeier, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní z 1. augusta 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 4 ods. 1 písm. a) až c), ako aj článkov 8 a 10 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/680 z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov príslušnými orgánmi na účely predchádzania trestným činom, ich vyšetrovania, odhaľovania alebo stíhania alebo na účely výkonu trestných sankcií a o voľnom pohybe takýchto údajov a o zrušení rámcového rozhodnutia Rady 2008/977/SVV (Ú. v. EÚ L 119, 2016, s. 89).
2
Tento návrh bol podaný v rámci trestného konania vedeného proti HW, na záver ktorého bol HW uložený peňažný trest z dôvodu, že sa odmietol podrobiť zaznamenaniu identifikačných údajov odobratím odtlačkov prstov a vyhotovením fotografií, hoci bol oslobodený v prípade trestného činu, na ktorom sa zakladali tieto úkony.
Právny rámec
Právo Únie
3
Článok 1 smernice 2016/680, nazvaný „Predmet úpravy a ciele“, v odseku 1 stanovuje:
„Touto smernicou sa stanovujú pravidlá ochrany fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov príslušnými orgánmi na účely predchádzania trestným činom, ich vyšetrovania, odhaľovania alebo stíhania alebo na účely výkonu trestných sankcií, vrátane ochrany pred ohrozením verejnej bezpečnosti a predchádzania takémuto ohrozeniu.“
4
Článok 2 tejto smernice s názvom „Rozsah pôsobnosti“ v odseku 1 stanovuje:
„Táto smernica sa vzťahuje na spracúvanie osobných údajov príslušnými orgánmi na účely stanovené v článku 1 ods. 1“
5
Podľa článku 3 uvedenej smernice s názvom „Vymedzenie pojmov“:
„Na účely tejto smernice:
(1)
‚osobné údaje‘ sú akékoľvek informácie týkajúce sa identifikovanej alebo identifikovateľnej fyzickej osoby…; identifikovateľná fyzická osoba je osoba, ktorú možno identifikovať priamo alebo nepriamo, najmä odkazom na identifikátor, ako je meno, identifikačné číslo, lokalizačné údaje, online identifikátor, alebo odkazom na jeden či viaceré prvky, ktoré sú špecifické pre fyzickú, fyziologickú, genetickú, mentálnu, ekonomickú, kultúrnu alebo sociálnu identitu tejto fyzickej osoby;
(2)
‚spracúvanie‘ je operácia alebo súbor operácií s osobnými údajmi alebo súbormi osobných údajov, napríklad získavanie, zaznamenávanie, usporadúvanie, štruktúrovanie, uchovávanie, prepracúvanie alebo zmena, vyhľadávanie, prehliadanie, využívanie, poskytovanie prenosom, šírením alebo poskytovanie iným spôsobom, preskupovanie alebo kombinovanie, obmedzenie, vymazanie alebo likvidácia, bez ohľadu na to, či sa vykonávajú automatizovanými alebo neautomatizovanými prostriedkami;
…
(7)
‚príslušný orgán‘ je:
a)
akýkoľvek orgán verejnej moci príslušný v oblasti predchádzania trestným činom, ich vyšetrovania, odhaľovania alebo stíhania, alebo na účely výkonu trestných sankcií vrátane ochrany pred ohrozením verejnej bezpečnosti a predchádzania takémuto ohrozeniu, alebo
b)
akýkoľvek iný orgán alebo subjekt, ktorý bol právom členského štátu poverený vykonávať verejnú moc a verejné právomoci na účely predchádzania trestným činom, ich vyšetrovania, odhaľovania alebo stíhania alebo na účely výkonu trestných sankcií vrátane ochrany pred ohrozením verejnej bezpečnosti a predchádzania takémuto ohrozeniu;
(8)
‚prevádzkovateľ‘ je príslušný orgán, ktorý sám alebo spoločne s inými určí účely a prostriedky spracúvania osobných údajov; v prípade, že sa účely a prostriedky takéhoto spracúvania stanovujú právom Únie alebo právom členského štátu, možno prevádzkovateľa alebo konkrétne kritériá na jeho určenie určiť právom Únie alebo právom členského štátu;
…
(12)
‚genetické údaje‘ sú osobné údaje týkajúce sa zdedených alebo nadobudnutých genetických charakteristických znakov fyzickej osoby, ktoré poskytujú jedinečné informácie o fyziológii alebo zdraví tejto fyzickej osoby a ktoré vyplývajú najmä z analýzy biologickej vzorky danej fyzickej osoby;
(13)
‚biometrické údaje‘ sú osobné údaje, ktoré sú výsledkom osobitného technického spracúvania, ktoré sa týka fyzických, fyziologických alebo behaviorálnych charakteristických znakov fyzickej osoby a ktoré umožňujú alebo potvrdzujú jedinečnú identifikáciu tejto fyzickej osoby, ako napríklad vyobrazenia tváre alebo daktyloskopické údaje;
…“
6
Článok 4 smernice 2016/680, nazvaný „Zásady týkajúce sa spracúvania osobných údajov“, stanovuje:
„1.   Členské štáty stanovia, že osobné údaje sú:
a)
spracúvané zákonným spôsobom a spravodlivo;
b)
získané na konkrétne určené, výslovne uvedené a legitímne účely a nesmú byť spracúvané spôsobom, ktorý je nezlučiteľný s týmito účelmi;
c)
primerané, relevantné a nie neúmerné vo vzťahu k účelom, na ktoré sa spracúvajú;
…
4.   Prevádzkovateľ je zodpovedný za súlad s odsekmi 1, 2 a 3 a vie tento súlad preukázať.“
7
Článok 8 tejto smernice s názvom „Zákonnosť spracúvania“ stanovuje:
„1.   Členské štáty stanovia, že spracúvanie je zákonné iba vtedy a do takej miery, pokiaľ je nevyhnutné na splnenie úlohy realizovanej príslušným orgánom na účely stanovené v článku 1 ods. 1, a ak je založené na práve Únie alebo na práve členského štátu.
2.   Právo členského štátu upravujúce spracúvanie v rámci rozsahu pôsobnosti tejto smernice stanoví aspoň ciele spracúvania, osobné údaje, ktoré sa majú spracúvať, a účely spracúvania.“
8
Podľa článku 10 uvedenej smernice s názvom „Spracúvanie osobitných kategórií osobných údajov“:
„Spracúvanie osobných údajov, ktoré odhaľujú rasový alebo etnický pôvod, politické názory, náboženské alebo filozofické presvedčenie alebo členstvo v odborových organizáciách, a spracúvanie genetických údajov, biometrických údajov na účely individuálnej identifikácie fyzickej osoby, údajov týkajúcich sa zdravia alebo údajov týkajúcich sa sexuálneho života alebo sexuálnej orientácie fyzickej osoby je možné len vtedy, ak je úplne nevyhnutné, podlieha primeraným zárukám ochrany práv a slobôd dotknutej osoby, a len:
a)
ak je prípustné podľa práva Únie alebo práva členského štátu,
b)
ochraňuje životne dôležité záujmy dotknutej osoby alebo inej fyzickej osoby, alebo
c)
ak sa takéto spracúvanie týka údajov, ktoré preukázateľne sprístupnila dotknutá osoba.“
9
Článok 54 tej istej smernice, nazvaný „Právo na účinný súdny prostriedok nápravy voči prevádzkovateľovi alebo sprostredkovateľovi“, znie:
„Bez toho, aby bol dotknutý akýkoľvek dostupný správny alebo mimosúdny prostriedok nápravy vrátane práva na podanie sťažnosti dozornému orgánu podľa článku 52, členské štáty stanovia právo dotknutej osoby na účinný súdny prostriedok nápravy, ak sa domnieva, že v dôsledku spracúvania jej osobných údajov v rozpore s ustanoveniami prijatými podľa tejto smernice došlo k porušeniu jej práv stanovených v ustanoveniach prijatých podľa tejto smernice.“
Francúzske právo
10
Podľa článku 55‑1 Code de procédure pénale (Trestný poriadok) v znení uplatniteľnom na skutkové okolnosti sporu vo veci samej (ďalej len „Trestný poriadok“):
„Dôstojník kriminálnej polície môže uskutočniť alebo nechať uskutočniť pod svojou kontrolou… od každej osoby, v prípade ktorej existuje jeden alebo viacero opodstatnených dôvodov na podozrenie z toho, že spáchala trestný čin alebo sa oň pokúsila, vonkajšie odbery potrebné na vykonanie technických a vedeckých skúmaní na porovnanie so stopami a dôkazmi odobratými pre potreby vyšetrovania.
Uskutočňuje alebo nechá pod svojou kontrolou uskutočniť zaznamenanie identifikačných údajov, najmä odobratie odtlačkov prstov, odtlačkov dlaní alebo vyhotovenie fotografií, ktoré sú potrebné na založenie do policajných spisov a nahliadanie do nich v súlade s pravidlami špecifickými pre každý z týchto spisov.
Odmietnutie osoby, v prípade ktorej existuje jeden alebo viacero opodstatnených dôvodov na podozrenie z toho, že spáchala trestný čin alebo sa oň pokúsila, podrobiť sa odberom uvedeným v prvom a druhom odseku, ktoré nariadil dôstojník kriminálnej polície, sa trestá odňatím slobody na jeden rok a peňažným trestom 15000 eur.“
Konanie vo veci samej a prejudiciálne otázky
11
Dňa 30. mája 2020 viac než sto klimatických aktivistov obsadilo parížsku triedu Champs‑Élysées (Francúzsko). Poriadkové sily zasiahli, aby ich rozohnali, a zadržali niekoľko osôb, medzi nimi aj HW, za organizovanie neohlásenej demonštrácie a vzburu. V rámci svojho zadržania bol HW vypočutý, pričom uviedol svoju totožnosť, avšak odmietol jednak podrobiť sa odobratiu odtlačkov prstov a vyhotoveniu fotografií a jednak poskytnúť kód na odblokovanie svojho mobilného telefónu a sám ho odblokovať, hoci bol informovaný o tom, že tieto odmietnutia predstavujú prečiny, za ktoré mu hrozia trest odňatia slobody a pokuta.
12
Dňa 1. júna 2020 bol HW po prepustení z policajného zadržania predvedený pred procureur de la République (prokurátor, Francúzsko) a následne pred juge des libertés et de la détention (sudca, ktorý rozhoduje o prepustení na slobodu a väzbe, Francúzsko), ktorý ho podrobil súdnemu dohľadu a oznámil mu, že sa má dostaviť na Tribunal correctionnel de Paris (Trestný súd Paríž, Francúzsko). HW bol obvinený z toho, že:
–
po prvé 30. mája 2020 v Paríži organizoval demonštráciu na verejnej komunikácii, ktorá nebola predmetom predchádzajúceho ohlásenia za podmienok stanovených zákonom, pričom v prejednávanej veci najmä podnecoval účastníkov a dával im pokyny, aby sa nepreukazovali dokladmi totožnosti a nespolupracovali pri zásahoch poriadkových síl a aby vytvorili ľudskú reťaz, čo ostatní demonštranti bezodkladne splnili,
–
po druhé 31. mája 2020 v Paríži s vedomosťou o tajnom postupe dešifrovania kryptografického prostriedku, ktorý mohol byť použitý na prípravu, uľahčenie alebo spáchanie trestného činu alebo prečinu, odmietol tento postup na žiadosť súdu prezradiť alebo vykonať v rámci predbežného vyšetrovania, vyšetrovania v prípade pristihnutia pri páchaní trestného činu alebo dokazovania, v prejednávanej veci tým, že odmietol oznámiť kódy svojho telefónu, a
–
po tretie 30. mája 2020 v Paríži, keď proti nemu existoval jeden alebo viacero opodstatnených dôvodov na podozrenie, že spáchal alebo sa pokúsil spáchať trestný čin, sa odmietol podrobiť zaznamenaniu identifikačných údajov najmä odobratím odtlačkov prstov, odtlačkov dlaní alebo vyhotovením fotografií potrebných na založenie do policajných spisov a nahliadanie do nich v súlade s pravidlami špecifickými pre každý z týchto spisov.
13
Rozsudkom z 8. septembra 2021 Tribunal correctionnel de Paris (Trestný súd Paríž) zbavil HW obvinenia zo spáchania skutkov patriacich pod prvé dva trestné činy uvedené v predchádzajúcom bode. Naproti tomu ho uznal za vinného zo skutkov vytýkaných v rámci tretieho trestného činu, ktorý je v ňom uvedený, a preto mu uložil pokutu vo výške 300 eur.
14
HW a prokuratúra podali proti tomuto rozsudku odvolanie na Cour d’appel de Paris (Odvolací súd Paríž, Francúzsko), ktorý je vnútroštátnym súdom predkladajúcim návrh na začatie prejudiciálneho konania.
15
Tento súd pripomína, že v rozsudku z 26. januára 2023, Ministerstvo na vatrešnite raboti (Registrácia biometrických a genetických údajov políciou) (C‑205/21, EU:C:2023:49, bod 135), Súdny dvor rozhodol, že článok 10 smernice 2016/680 v spojení s článkom 4 ods. 1 písm. a) až c), ako aj s článkom 8 tejto smernice sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje systematické získavanie biometrických a genetických údajov každej osoby obvinenej z úmyselného trestného činu stíhaného ex offo na účely ich registrácie bez toho, aby príslušný orgán musel jednak overiť a preukázať, či je takéto získavanie údajov úplne nevyhnutné na dosiahnutie konkrétnych sledovaných cieľov, a jednak, či tieto ciele nemožno dosiahnuť opatreniami, ktoré predstavujú menej závažný zásah do práv a slobôd dotknutej osoby.
16
Uvedený súd sa domnieva, že bez ohľadu na tento rozsudok pretrvávajú určité otázky, pokiaľ ide o výklad týchto ustanovení smernice 2016/680, najmä vzhľadom na rozdiely medzi vnútroštátnou právnou úpravou, o ktorú ide vo veci, v ktorej bol vydaný uvedený rozsudok, a článkom 55‑1 Trestného poriadku.
17
V prvom rade posúdenia, ktoré vykonal Súdny dvor v tom istom rozsudku, sa uplatňujú na trestné konanie, ktoré upravuje systematické získavanie biometrických a genetických údajov každej osoby, proti ktorej existujú dostatočné dôkazy o spáchaní trestného činu na odôvodnenie jej obvinenia. Naopak, Súdny dvor sa ešte nevyjadril k takej právnej situácii, akou je právna situácia stanovená v článku 55‑1 Trestného poriadku, ktorý upravuje systematické získavanie biometrických údajov osoby, v prípade ktorej existuje jeden alebo viacero opodstatnených dôvodov na podozrenie z toho, že spáchala trestný čin alebo sa oň pokúsila, v rámci vyšetrovania, pričom to neznamená vznesenie obvinenia. Treba teda určiť, či táto posledná uvedená podmienka postačuje na splnenie požiadaviek vyplývajúcich z tejto smernice.
18
V druhom rade, hoci sa Súdny dvor pýtal na povinnosť príslušného orgánu primerane odôvodniť potrebu získavania biometrických a genetických údajov vzhľadom na požiadavky vyplývajúce z uvedenej smernice, v rozsudku z 26. januára 2023, Ministerstvo na vatrešnite raboti (Registrácia biometrických a genetických údajov políciou) (C‑205/21, EU:C:2023:49), len uviedol, že predkladajúcemu vnútroštátnemu súdu prináleží overiť, či vnútroštátne právo umožňuje posúdiť „úplnú nevyhnutnosť“ získavania biometrických a genetických údajov dotknutej osoby v zmysle článku 10 tej istej smernice. Odpoveď na otázku, či požiadavka primeraného odôvodnenia tejto úplnej nevyhnutnosti vyplýva z predchádzajúceho preskúmania dôstojníkom kriminálnej polície, ktorý je príslušným orgánom podľa článku 55‑1 Trestného poriadku, a/alebo z následného preskúmania zákonnosti tohto získavania súdom, zostáva neistá.
19
V treťom rade článok 55‑1 Trestného poriadku vyvoláva novú dodatočnú otázku z hľadiska práva Únie. Podľa tretieho odseku tohto ustanovenia totiž odmietnutie podrobiť sa zaznamenaniu identifikačných údajov predstavuje osobitný trestný čin, ktorý môže viesť k trestnému stíhaniu a odsúdeniu, hoci hlavný trestný čin, ktorý bol základom pre zamýšľané získavanie, neviedol k takémuto trestnému stíhaniu alebo odsúdeniu jeho údajného páchateľa. Vzniká tak otázka, či je splnená podmienka „úplnej nevyhnutnosti“ v zmysle článku 10 smernice 2016/680, ktorá sa vyžaduje na to, aby bolo možné pristúpiť k získavaniu biometrických údajov, a či trestné stíhanie alebo prípadné odsúdenie za tento osobitný trestný čin môžu byť odôvodnené.
20
Podľa predkladajúceho vnútroštátneho súdu má odpoveď na tieto otázky zásadný význam pre výsledok konania vo veci samej, keďže HW bol odsúdený len za trestný čin odmietnutia podrobiť sa zaznamenaniu identifikačných údajov, hoci bol oslobodený v prípade hlavného trestného činu, ktorý bol dôvodom na toto opatrenie spočívajúce v zaznamenaní identifikačných údajov, a to bez toho, aby bolo v ktoromkoľvek štádiu konania poskytnuté akékoľvek primerané odôvodnenie úplnej nevyhnutnosti uvedeného opatrenia.
21
Za týchto podmienok Cour d’appel de Paris (Odvolací súd Paríž) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 10 smernice 2016/680 v spojení s článkom 4 ods. 1 písm. a) až c) a článkom 8… tejto smernice vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, akou je článok 55‑1… Trestného poriadku, v ktorom sa stanovuje systematické zaznamenávanie identifikačných údajov (odoberanie odtlačkov prstov a vyhotovovanie fotografií) osôb, v prípade ktorých existuje jeden alebo viacero dôvodov na podozrenie, že spáchali trestný čin alebo sa oň pokúsili?
2.
Má sa článok 10 smernice 2016/680 v spojení s článkom 4 ods. 1 písm. a) až c) a článkom 8… tejto smernice vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, akou je článok 55‑1… Trestného poriadku, v ktorom sa nestanovuje povinnosť príslušného orgánu v každom jednotlivom prípade primerane odôvodniť, prečo je zaznamenanie identifikačných údajov úplne nevyhnutné?
3.
Má sa článok 10 smernice 2016/680 v spojení s článkom 4 ods. 1 písm. a) až c) a článkom 8… tejto smernice vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, akou je článok 55‑1… Trestného poriadku, ktorá umožňuje samostatné trestné stíhanie a odsúdenie osoby, ktorá odmietla zaznamenanie identifikačných údajov, aj keď táto osoba nebola stíhaná alebo odsúdená za trestný čin, na základe ktorého bolo opatrenie zaznamenania identifikačných údajov prijaté?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
22
Svojou prvou otázkou sa predkladajúci vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 10 smernice 2016/680 v spojení s článkom 4 ods. 1 písm. a) až c), ako aj s článkom 8 tejto smernice vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje systematické získavanie biometrických údajov každej osoby, v súvislosti s ktorou existuje jeden alebo viacero opodstatnených dôvodov na podozrenie, že spáchala alebo sa pokúsila spáchať trestný čin.
23
Na úvod treba pripomenúť, že článok 10 uvedenej smernice predstavuje osobitné ustanovenie, ktoré, pokiaľ ide o určité kategórie osobných údajov, ako sú biometrické alebo genetické údaje, má za cieľ zabezpečiť im zvýšenú ochranu vymedzením prísnejších podmienok zákonnosti spracúvania takýchto údajov. Tieto kategórie údajov sú totiž svojou povahou obzvlášť citlivé v súvislosti so základnými právami a slobodami, keďže z kontextu ich spracúvania by mohli pre základné práva a slobody dotknutých osôb vyplývať významné riziká [pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. novembra 2025, Policejní prezidium (Uchovávanie biometrických a genetických údajov), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 48, ako aj citovanú judikatúru].
24
Článok 10 tej istej smernice tak stanovuje – pokiaľ ide o osobné údaje patriace do jednej z kategórií taxatívne vymenovaných v tomto článku (ďalej len „citlivé osobné údaje“), medzi ktoré patria biometrické a genetické údaje –, že ich spracúvanie musí okrem podmienky, že sa naň vzťahuje jeden z troch prípadov vymenovaných v písmenách a) až c), vrátane prípadu uvedeného v písmene a), podľa ktorého je toto spracúvanie prípustné podľa práva členského štátu, spĺňať aj ďalšie dve podmienky, a to jednak podmienku, že musia existovať „primerané záruky“ ochrany práv a slobôd dotknutej osoby, a jednak podmienku, podľa ktorej zamýšľané spracúvanie musí spĺňať podmienku „úplnej nevyhnutnosti“ [pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. novembra 2025, Policejní prezidium (Uchovávanie biometrických a genetických údajov), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 77].
25
Pokiaľ ide o túto poslednú podmienku, keďže článok 10 smernice 2016/680 predstavuje osobitné vykonávanie zásad, ktoré sú uvedené v článkoch 4 a 8 tejto smernice a ktoré sa musia dodržiavať pri každom spracúvaní osobných údajov patriacich do pôsobnosti uvedenej smernice, uplatniteľné na citlivé osobné údaje, rozsah tejto podmienky sa musí určiť s ohľadom na tieto zásady [rozsudok z 26. januára 2023, Ministerstvo na vatrešnite raboti (Registrácia biometrických a genetických údajov políciou), C‑205/21, EU:C:2023:49, bod 121].
26
Z toho na jednej strane vyplýva, že rozsah podmienky „úplnej nevyhnutnosti“ v zmysle článku 10 smernice 2016/680 sa musí určiť v súlade s článkom 4 ods. 1 písm. b) tejto smernice vzhľadom na účely získavania dotknutých osobných údajov, ktoré musia byť určené, výslovne uvedené a legitímne. Okrem toho táto podmienka v súlade s článkom 4 ods. 1 písm. c) uvedenej smernice vyžaduje, aby osobné údaje boli primerané, relevantné a nie neúmerné vo vzťahu k účelom, na ktoré sa spracúvajú, pričom táto posledná uvedená požiadavka zahŕňa dodržiavanie zásady minimalizácie spracúvania údajov zo strany členských štátov, v prípade ktorej predstavuje článok 10 jej osobitné uplatnenie na citlivé osobné údaje [pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. januára 2023, Ministerstvo na vatrešnite raboti (Registrácia biometrických a genetických údajov políciou), C‑205/21, EU:C:2023:49, bod 122].
27
Na druhej strane rozsah uvedenej podmienky sa musí vzhľadom na článok 4 ods. 1 písm. a) smernice 2016/680 určiť s ohľadom na článok 8 ods. 1 tejto smernice, podľa ktorého členské štáty musia okrem iného stanoviť, že spracúvanie je zákonné iba vtedy a do takej miery, pokiaľ je nevyhnutné na splnenie úlohy realizovanej príslušným orgánom na účely stanovené v článku 1 ods. 1 uvedenej smernice, ako aj v jej článku 8 ods. 2, ktorý vyžaduje, aby ustanovenie práva členského štátu, ktoré upravuje spracúvanie v pôsobnosti tej istej smernice, spresňovalo aspoň ciele spracúvania, osobné údaje, ktoré sa majú spracúvať, a účely spracúvania [rozsudok z 26. januára 2023, Ministerstvo na vatrešnite raboti (Registrácia biometrických a genetických údajov políciou), C‑205/21, EU:C:2023:49, bod 123].
28
Vzhľadom na tieto zásady vyplývajúce z článku 4 ods. 1 písm. a) až c) a článku 8 smernice 2016/680 podmienka „úplnej nevyhnutnosti“ v zmysle článku 10 tejto smernice, ktorá definuje prísnejšie podmienky zákonnosti spracúvania citlivých údajov v porovnaní s podmienkami vyplývajúcimi z uvedených článkov 4 a 8, v prvom rade znamená, že táto nevyhnutnosť sa musí posudzovať osobitne prísne vzhľadom na účely sledované predmetným spracúvaním a že v dôsledku toho možno takéto spracúvanie považovať za nevyhnutné len v obmedzenom počte prípadov [pozri v tomto zmysle rozsudky z 26. januára 2023, Ministerstvo na vatrešnite raboti (Registrácia biometrických a genetických údajov políciou), C‑205/21, EU:C:2023:49, body 117 a 118, ako aj z 20. novembra 2025, Policejní prezidium (Uchovávanie biometrických a genetických údajov), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 78].
29
Účely spracúvania citlivých osobných údajov, ako je získavanie biometrických a genetických údajov, preto nemožno označiť príliš všeobecne, ale je potrebné, aby boli definované dostatočne presne a konkrétne na to, aby bolo možné posúdiť jeho „úplnú nevyhnutnosť“ v zmysle tohto článku 10 [pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. novembra 2025, Policejní prezidium (Uchovávanie biometrických a genetických údajov), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 79, ako aj citovanú judikatúru].
30
V tejto súvislosti, hoci je pravda, že smernica 2016/680 nedefinuje pojem „účely spracúvania“, možno uviesť, ako vyplýva z bodu 27 tohto rozsudku, že článok 8 ods. 2 tejto smernice výslovne odlišuje tento pojem od pojmu „ciele spracúvania“ [pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. novembra 2025, Policejní prezidium (Uchovávanie biometrických a genetických údajov), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 80].
31
Súdny dvor však už rozhodol, že pojem „ciele spracúvania“ v zmysle tohto článku 8 ods. 2 odkazuje na všeobecnejšie účely uvedené v článku 1 ods. 1 smernice 2016/680, ktoré musí sledovať spracúvanie, aby sa na neho vzťahovala táto smernica, zatiaľ čo pojem „účely spracúvania“ najmä v zmysle uvedeného článku 8 ods. 2 treba chápať tak, že odkazuje na špecifické a konkrétne zámery, ktoré sleduje spracúvanie osobných údajov v súvislosti s takou úlohou zverenou prevádzkovateľovi, akou je špecifická úloha spojená s predchádzaním trestným činom a ich vyšetrovaním, odhaľovaním alebo stíhaním, alebo s výkonom trestných sankcií [rozsudok z 20. novembra 2025, Policejní prezidium (Uchovávanie biometrických a genetických údajov), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 81].
32
V druhom rade podmienka „úplnej nevyhnutnosti“ v zmysle článku 10 smernice 2016/680 zahŕňa osobitne prísne preskúmanie dodržiavania zásady minimalizácie spracúvania dotknutých údajov stanovenej v článku 4 ods. 1 písm. c) tejto smernice, a teda vyžaduje, aby sa prevádzkovateľ citlivých osobných údajov uistil, že účel sledovaný predmetným spracúvaním nemožno dosiahnuť rovnako účinne použitím iných kategórií údajov, než sú tie, ktoré sú vymenované v tomto článku 10 [pozri v tomto zmysle rozsudky z 26. januára 2023, Ministerstvo na vatrešnite raboti (Registrácia biometrických a genetických údajov políciou), C‑205/21, EU:C:2023:49, body 125 a 126, ako aj z 20. novembra 2025, Policejní prezidium (Uchovávanie biometrických a genetických údajov), C‑57/23, EU:C:2025:905, body 82 a 85], pričom táto zásada vyjadruje zásadu proporcionality [rozsudok zo 4. októbra 2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokus o prístup k osobným údajom uloženým v mobilnom telefóne), C‑548/21, EU:C:2024:830, bod 79 a citovaná judikatúra].
33
V treťom rade vzhľadom na významné riziká, ktoré predstavuje spracúvanie citlivých osobných údajov pre práva a slobody dotknutých osôb, najmä v kontexte úloh príslušných orgánov na účely stanovené v článku 1 ods. 1 smernice 2016/680, podmienka „úplnej nevyhnutnosti“ v zmysle článku 10 tejto smernice vyžaduje, aby sa zohľadnil osobitný význam účelu sledovaného predmetným spracúvaním. Takýto význam možno posúdiť najmä v závislosti od povahy tohto účelu, od skutočnosti, že spracúvanie sleduje dosiahnutie špecifického konkrétneho zámeru v súvislosti s predchádzaním trestným činnom alebo ohrozeniu verejnej bezpečnosti s určitým stupňom závažnosti, trestaním takýchto trestných činov alebo ochranou pred takýmito hrozbami, ako aj vzhľadom na konkrétne okolnosti, za ktorých sa toto spracúvanie vykonáva [rozsudok z 20. novembra 2025, Policejní prezidium (Uchovávanie biometrických a genetických údajov), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 83, ako aj citovaná judikatúra].
34
Vo štvrtom rade, pokiaľ ide o získavanie biometrických a genetických údajov osôb obvinených zo spáchania úmyselného trestného činu alebo podozrivých zo spáchania takéhoto trestného činu na účely budúcej identifikácie a porovnávania týchto osôb, z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že pri posudzovaní, či je toto získavanie úplne nevyhnutné, sa musia zohľadniť všetky relevantné skutočnosti, ako sú najmä povaha a závažnosť údajného trestného činu, z ktorého sú tieto osoby obvinené, konkrétne okolnosti tohto trestného činu, prípadná súvislosť uvedeného trestného činu s inými prebiehajúcimi konaniami, ako aj záznam v registri trestov alebo individuálny profil dotknutej osoby [pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. novembra 2025, Policejní prezidium (Uchovávanie biometrických a genetických údajov), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 84, ako aj citovanú judikatúru].
35
V dôsledku toho, hoci členský štát môže dosiahnuť súlad so smernicou 2016/680 buď tým, že v každom jednotlivom prípade poverí príslušné orgány úlohou zabezpečiť dodržiavanie podmienky, že každé spracúvanie citlivých osobných údajov bude „úplne nevyhnutné“ v zmysle článku 10 tejto smernice, alebo tým, že na legislatívnej úrovni stanoví kritériá posúdenia, ktoré musia orgány následne uplatňovať nediskrečným spôsobom, nič to nemení na tom, že v tomto druhom prípade musia tieto kritériá spĺňať všetky požiadavky vyplývajúce z tej istej podmienky, ako sú uvedené v bodoch 25 až 34 tohto rozsudku [rozsudok z 20. novembra 2025, Policejní prezidium (Uchovávanie biometrických a genetických údajov), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 87].
36
Vzhľadom na všetky tieto požiadavky tak Súdny dvor konštatoval, že vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje systematické získavanie biometrických a genetických údajov každej osoby obvinenej z úmyselného trestného činu stíhaného ex offo na účely ich registrácie bez toho, aby stanovovala povinnosť príslušného orgánu na jednej strane overiť a preukázať, že toto získavanie je úplne nevyhnutné na dosiahnutie osobitných a konkrétnych sledovaných účelov, a na druhej strane, že tieto ciele nemožno dosiahnuť opatreniami, ktoré predstavujú menej závažný zásah do práv a slobôd dotknutej osoby, je v rozpore s touto podmienkou „úplnej nevyhnutnosti“ v zmysle článku 10 smernice 2016/680, keďže takáto právna úprava môže bez rozdielu a všeobecne viesť k získavaniu biometrických a genetických údajov väčšiny obvinených osôb [pozri v tomto zmysle rozsudky z 30. januára 2024, Direktor na Glavna direkcija „Nacionalna policija“ pri MVR – Sofija, C‑118/22
EU:C:2024:97, bod 64, a z 20. novembra 2025, Policejní prezidium (Uchovávanie biometrických a genetických údajov), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 88, ako aj citovanú judikatúru].
37
V prejednávanej veci sa článok 55‑1 Trestného poriadku v rozsahu, v akom v podstate stanovuje, že dôstojník kriminálnej polície vykonáva alebo nechá vykonať pod svojím dohľadom zaznamenanie identifikačných údajov – najmä odobratie odtlačkov prstov a vyhotovenie fotografií – každej osoby, u ktorej existuje jeden alebo viacero opodstatnených dôvodov na podozrenie, že spáchala alebo sa pokúsila spáchať trestný čin, týka – podobne ako vnútroštátna právna úprava, akou je právna úprava uvedená v bode 36 tohto rozsudku – „spracúvania“„biometrických údajov“, ako je uvedené v článku 10 smernice 2016/680. Toto zaznamenanie totiž v zmysle článku 3 bodov 2 a 13 tejto smernice vedie k „získavaniu“„daktyloskopických údajov“ a „vyobrazení tváre“, ktoré prostredníctvom osobitného technického spracúvania poskytujú údaje týkajúce sa fyzických vlastností osoby a umožňujú alebo potvrdzujú jej jedinečnú identifikáciu.
38
Ako vyplýva zo znenia článku 55‑1 Trestného poriadku a ako potvrdila francúzska vláda vo svojich písomných pripomienkach, účelom tohto získavania biometrických údajov je umožniť porovnanie biometrických údajov osoby, voči ktorej sa vedie trestné vyšetrovanie, so stopami a dôkazmi získanými pre potreby tohto vyšetrovania, ako aj identifikovať osobu podozrivú v rámci tohto vyšetrovania alebo v iných prebiehajúcich alebo budúcich trestných konaniach.
39
Ako v podstate uviedol generálny advokát v bodoch 52 až 54 svojich návrhov, takto získané údaje sa vzhľadom na tieto osobitné a konkrétne účely zdajú byť primerané a relevantné v zmysle článku 4 ods. 1 písm. c) tejto smernice pod podmienkou, že tieto účely sú definované primerane a dostatočne presne právom dotknutého členského štátu, vrátane judikatúry vnútroštátnych súdov, čo prináleží overiť predkladajúcemu vnútroštátnemu súdu [pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. novembra 2025, Policejní prezidium (Uchovávanie biometrických a genetických údajov), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 90].
40
Treba však konštatovať, že pôsobnosť získavania biometrických údajov, ako je definovaná v článku 55‑1 Trestného poriadku, sa zdá byť osobitne široká, keďže sa týka všetkých osôb, v prípade ktorých existuje jeden alebo viacero opodstatnených dôvodov na podozrenie, že spáchali alebo sa pokúsili spáchať trestný čin.
41
Samotnú skutočnosť, že existuje jeden alebo viacero opodstatnených dôvodov na podozrenie, že osoba spáchala alebo sa pokúsila spáchať takýto trestný čin, však nemožno považovať za skutočnosť, ktorá sama osebe umožňuje domnievať sa, že získavanie biometrických údajov tejto osoby je úplne nevyhnutné vzhľadom na osobitné a konkrétne účely, ktoré sleduje, a s prihliadnutím na zásahy do práv na rešpektovanie súkromného života a na ochranu osobných údajov zaručených článkami 7 a 8 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), ktoré z toho vyplývajú [pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. januára 2023, Ministerstvo na vatrešnite raboti (Registrácia biometrických a genetických údajov políciou), C‑205/21, EU:C:2023:49, bod 130].
42
Na jednej strane totiž nemožno vylúčiť, že v určitých prípadoch získavanie biometrických údajov – bez ohľadu na existenciu jedného alebo viacerých opodstatnených dôvodov na podozrenie, že dotknutá osoba spáchala alebo sa pokúsila spáchať trestný čin – nebude podliehať žiadnej konkrétnej nevyhnutnosti na účely prebiehajúceho trestného konania [pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. januára 2023, Ministerstvo na vatrešnite raboti (Registrácia biometrických a genetických údajov políciou), C‑205/21, EU:C:2023:49, bod 131].
43
Na druhej strane možnosť, že získavanie biometrických údajov osoby podozrivej zo spáchania alebo pokusu o spáchanie trestného činu je úplne nevyhnutné v rámci vyšetrovania, ktoré sa jej týka, alebo v iných prebiehajúcich alebo budúcich trestných konaniach, sa musí s prihliadnutím na všetky relevantné skutočnosti posúdiť v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 34 tohto rozsudku.
44
Ako však vyplýva zo samotného znenia prvej otázky, predkladajúci vnútroštátny súd vychádza z predpokladu, že článok 55‑1 Trestného poriadku stanovuje systematické získavanie biometrických údajov každej osoby, v súvislosti s ktorou existuje jeden alebo viacero opodstatnených dôvodov na podozrenie, že spáchala alebo sa pokúsila spáchať trestný čin, bez toho, aby bol dôstojník kriminálnej polície povinný v každom jednotlivom prípade overiť a preukázať „úplnú nevyhnutnosť“ tohto získavania v zmysle článku 10 smernice 2016/680.
45
Treba však uviesť, že francúzska vláda spochybňuje tento výklad vnútroštátneho práva, ktorý podal predkladajúci vnútroštátny súd.
46
Na jednej strane totiž z pojmu „môže“ použitého v článku 55‑1 prvom odseku Trestného poriadku vyplýva, že dôstojník kriminálnej polície disponuje voľnou úvahou na účely vykonania vonkajších odberov, ktoré sú „nevyhnutné“ na vyšetrovanie v zmysle tohto ustanovenia.
47
Na druhej strane zo samotného znenia článku 55‑1 druhého odseku tohto poriadku tiež vyplýva, že uskutočňovanie zaznamenaní identifikačných údajov, najmä odoberanie odtlačkov prstov a vyhotovovanie fotografií, stanovených v tomto ustanovení závisí od pravidiel vlastných každému z policajných spisov, do ktorých sa tieto zaznamenania zakladajú a ktorými sú konkrétne automatizovaná databáza odtlačkov prstov a v prípade samotných fotografií spracúvanie záznamov v registri trestov. Viaceré ďalšie ustanovenia uvedeného poriadku, ktoré predkladajúci vnútroštátny súd neuvádza, však striktne vymedzujú možnosť zaznamenávať identifikačné údaje a využívať ich. Najmä v súlade s týmito ustanoveniami by sa zaznamenania identifikačných údajov používali len vtedy, ak je to potrebné na účely vyšetrovania. Okrem toho táto možnosť podlieha prísnejším podmienkam, než je samotná existencia podozrení zo spáchania alebo pokusu o spáchanie trestného činu, pretože sa vyžaduje existencia závažných alebo zhodujúcich sa nepriamych dôkazov, na základe ktorých je pravdepodobné, že podozrivá osoba sa ako páchateľ alebo spolupáchateľ podieľala na trestnom čine, za ktorý možno uložiť trest odňatia slobody, alebo potreba jednoznačnej identifikácie tejto osoby.
48
Okrem toho francúzska vláda zdôrazňuje, že hoci podmienka „úplnej nevyhnutnosti“ v zmysle článku 10 smernice 2016/680 nie je uvedená v článku 55‑1 Trestného poriadku, výslovne sa nachádza vo vnútroštátnej právnej úprave, ktorá konkrétne prebrala túto smernicu. Získavanie biometrických údajov na základe tohto článku 55‑1 pritom nemôže byť v rozpore s ustanoveniami tejto právnej úpravy.
49
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že Súdnemu dvoru neprináleží vyjadrovať sa k výkladu vnútroštátnych ustanovení, ani posúdiť, či je ich výklad alebo uplatnenie vnútroštátnym súdom správny, keďže takýto výklad patrí do výlučnej právomoci vnútroštátnych súdov [rozsudok zo 4. októbra 2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokus o prístup k osobným údajom uloženým v mobilnom telefóne), C‑548/21, EU:C:2024:830, bod 53 a citovaná judikatúra].
50
Súdnemu dvoru v rámci rozdelenia právomocí medzi súdy Únie a vnútroštátne súdy tak prináleží zohľadniť skutkový a právny kontext, do ktorého patria prejudiciálne otázky, tak ako ho vymedzuje rozhodnutie predkladajúceho vnútroštátneho súdu. Preto bez ohľadu na kritiku zo strany vlády členského štátu týkajúcu sa výkladu vnútroštátneho práva, ktorý podal predkladajúci vnútroštátny súd, sa preskúmanie prejudiciálnych otázok musí uskutočniť na základe tohto výkladu a Súdnemu dvoru neprináleží preverovať jeho správnosť [rozsudok z 29. júla 2024, CU a ND (Sociálna pomoc – nepriama diskriminácia), C‑112/22 a C‑223/22, EU:C:2024:636, bod 40, ako aj citovaná judikatúra].
51
Za týchto podmienok a za predpokladu, ako uvádza predkladajúci vnútroštátny súd, že článok 55‑1 Trestného poriadku sa má vykladať v tom zmysle, že priznáva systematickú povahu zaznamenaniam identifikačných údajov, najmä odobratiam odtlačkov prstov a vyhotoveniam fotografií, každej osoby, vo vzťahu ku ktorej existuje jeden alebo viacero opodstatnených dôvodov na podozrenie, že spáchala alebo sa pokúsila spáchať trestný čin, bez toho, aby bol príslušný orgán povinný v každom jednotlivom prípade posúdiť „úplnú nevyhnutnosť“, v zmysle článku 10 smernice 2016/680, vykonať tieto zaznamenania identifikačných údajov, by podľa judikatúry pripomenutej v bode 36 tohto rozsudku bola takáto vnútroštátna právna úprava v rozpore s týmto článkom 10, keďže by mohla bez rozlišovania a všeobecne viesť k získavaniu biometrických údajov týchto osôb.
52
Vzhľadom najmä na skutočnosti uvedené v bodoch 46 až 48 tohto rozsudku však na jednej strane prináleží tomuto súdu overiť, či taká vnútroštátna právna úprava, o akú ide vo veci samej, ukladá orgánu kriminálnej polície povinnosť systematicky vykonávať takéto získavanie bez toho, aby tento orgán mohol v každom jednotlivom prípade posúdiť jeho „úplnú nevyhnutnosť“ v zmysle uvedeného článku 10.
53
Na druhej strane sa predkladajúci vnútroštátny súd musí tiež ubezpečiť, najmä vzhľadom na tvrdenie, ktoré uviedol HW tak v rámci konania vo veci samej, ako aj vo svojich písomných pripomienkach uvedených aj v odôvodnení návrhu na začatie prejudiciálneho konania, podľa ktorého automatizovaná databáza odtlačkov prstov obsahuje záznam odtlačkov prstov 6,5 milióna osôb, že účinné vykonávanie vnútroštátnej právnej úpravy, o ktorú ide vo veci samej, príslušnými orgánmi nevedie ani k systematickému získavaniu biometrických údajov každej osoby, v súvislosti s ktorou existuje jeden alebo viacero opodstatnených dôvodov na podozrenie, že spáchala alebo sa pokúsila spáchať trestný čin (pozri analogicky rozsudok z 23. apríla 2009, Angelidaki a i., C‑378/07 až C‑380/07, EU:C:2009:250, bod 164, ako aj citovanú judikatúru). V prípade uvedenom v bode 46 tohto rozsudku, podľa ktorého dôstojník kriminálnej polície disponuje voľnou úvahou pri uplatňovaní článku 55‑1 prvého odseku Trestného poriadku, by totiž musel túto možnosť využiť v súlade s požiadavkami uvedenými v bodoch 28 až 36 tohto rozsudku.
54
V dôsledku toho treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 10 smernice 2016/680 v spojení s článkom 4 ods. 1 písm. a) až c) a článkom 8 tejto smernice sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje systematické získavanie biometrických údajov každej osoby, v súvislosti s ktorou existuje jeden alebo viacero opodstatnených dôvodov na podozrenie, že spáchala alebo sa pokúsila spáchať trestný čin, pokiaľ sa na jednej strane nepreukáže, že vnútroštátne právo definuje osobitné a konkrétne účely sledované týmto získavaním primerane a dostatočne presne, a na druhej strane, že príslušný orgán má povinnosť v každom jednotlivom prípade posúdiť, či je uvedené získavanie úplne nevyhnutné na dosiahnutie týchto účelov, takže takéto získavanie nemá systematickú povahu.
O druhej otázke
55
Svojou druhou otázkou sa predkladajúci vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 10 smernice 2016/680 vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá nestanovuje povinnosť príslušného orgánu v každom jednotlivom prípade primerane odôvodniť „úplnú nevyhnutnosť“ v zmysle tohto ustanovenia, pokiaľ ide o získavanie biometrických údajov každej osoby, v súvislosti s ktorou existuje jeden alebo viacero opodstatnených dôvodov na podozrenie, že spáchala alebo sa pokúsila spáchať trestný čin.
O prípustnosti
56
Francúzska vláda sa domnieva, že táto otázka je neprípustná. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania totiž vyplýva, že dôvody, ktoré viedli predkladajúci vnútroštátny súd k položeniu uvedenej otázky, sa týkajú orgánu, ktorý musí zabezpečiť kontrolu „úplnej nevyhnutnosti“ v zmysle článku 10 smernice 2016/680. Formulácia druhej otázky sa však netýka tohto aspektu, ale týka sa povinnosti v každom jednotlivom prípade primerane odôvodniť to, že zaznamenanie identifikačných údajov dotknutých osôb zodpovedá takejto „úplnej nevyhnutnosti“. Užitočnosť odpovede na druhú otázku pre výsledok konania vo veci samej teda nie je podložená. Predkladajúci vnútroštátny súd najmä nevysvetlil, v čom ustanovenia práva Únie, ktoré uvádza, konkrétne článok 4 ods. 1 písm. a) až c), ako aj články 8 a 10 tejto smernice, odôvodňujú akúkoľvek povinnosť odôvodnenia.
57
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry pri otázkach týkajúcich sa výkladu práva Únie položených vnútroštátnym súdom v právnom a skutkovom rámci, ktorý tento súd vymedzí na vlastnú zodpovednosť a ktorého správnosť Súdnemu dvoru neprináleží preverovať, platí prezumpcia relevantnosti [rozsudky z 15. mája 2003, Salzmann, C‑300/01, EU:C:2003:283, bod 31, a z 18. decembra 2025, Tenergie (Žiadosť o odpustenie dovozného cla), C‑259/24, EU:C:2025:1013, bod 26, ako aj citovaná judikatúra].
58
Súdny dvor môže odmietnuť rozhodnúť o prejudiciálnej otázke položenej vnútroštátnym súdom len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými ani právnymi okolnosťami potrebnými na užitočnú odpoveď na otázky, ktoré mu boli položené [rozsudok z 20. novembra 2025, Policejní prezidium (Uchovávanie biometrických a genetických údajov), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 62, ako aj citovaná judikatúra].
59
V prejednávanej veci treba konštatovať, že – ako vyplýva z bodu 18 tohto rozsudku – predkladajúci vnútroštátny súd sa v odôvodnení svojho návrhu na začatie prejudiciálneho konania výslovne pýta, či „požiadavka primeraného odôvodnenia“„úplnej nevyhnutnosti“ v zmysle článku 10 smernice 2016/680, pokiaľ ide o získavanie identifikačných údajov, prináleží „príslušnému orgánu“, ako je definovaný v článku 3 bode 7 tejto smernice, teda dôstojníkom kriminálnej polície, a/alebo vnútroštátnemu súdu vykonávajúcemu preskúmanie aktov prijatých týmto orgánom.
60
Z toho teda vyplýva, že na rozdiel od toho, čo tvrdí francúzska vláda, sa predkladajúci vnútroštátny súd neobmedzuje na otázku, ktorý orgán má zabezpečiť kontrolu „úplnej nevyhnutnosti“ v zmysle článku 10 uvedenej smernice, pokiaľ ide o takéto získavanie, ale snaží sa tiež spresniť rozsah povinnosti odôvodnenia – najmä pokiaľ ide o jeho primeranosť –, ktorá by prípadne prislúchala tomuto orgánu.
61
Za týchto podmienok sa nemožno domnievať, že by požadovaný výklad práva Únie zjavne nemal nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom konania vo veci samej alebo že by sa tykal hypotetického problému.
62
Pokiaľ ide o dôvody, pre ktoré právo Únie ukladá príslušnému orgánu povinnosť odôvodniť „úplnú nevyhnutnosť“ v zmysle článku 10 tej istej smernice, pokiaľ ide o získavanie biometrických údajov, a ktoré nie sú uvedené v návrhu na začatie prejudiciálneho konania, stačí uviesť, že takéto dôvody sa týkajú podstaty odpovede na druhú otázku, a nie jej prípustnosti.
63
Z toho vyplýva, že druhá otázka je prípustná.
O veci samej
64
Ako vyplýva z bodu 24 tohto rozsudku, článok 10 smernice 2016/680 stanovuje, že také spracúvanie citlivých osobných údajov, akým je získavanie biometrických údajov, musí okrem podmienky, podľa ktorej zamýšľané spracúvanie musí spĺňať „úplnú nevyhnutnosť“, spĺňať najmä podmienku, podľa ktorej musia existovať „primerané záruky“ pre práva a slobody dotknutej osoby.
65
Pokiaľ ide o túto poslednú podmienku, treba uviesť, že článok 54 tejto smernice, ktorý vyjadruje článok 47 Charty, výslovne ukladá členským štátom povinnosť stanoviť, že ak sa osoba domnieva, že jej práva upravené v ustanoveniach prijatých podľa uvedenej smernice boli porušené v dôsledku spracúvania jej osobných údajov v rozpore s týmito ustanoveniami, táto osoba má právo na účinný súdny prostriedok nápravy [rozsudok zo 4. októbra 2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokus o prístup k osobným údajom uloženým v mobilnom telefóne), C‑548/21, EU:C:2024:830, bod 117].
66
V tejto súvislosti z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že právo na účinný súdny prostriedok nápravy zaručené v tomto článku 47 v zásade vyžaduje, aby sa dotknutá osoba mohla oboznámiť s dôvodmi, na ktorých je založené rozhodnutie prijaté voči nej, či už prostredníctvom prečítania tohto rozhodnutia alebo prostredníctvom oznámenia týchto dôvodov, s cieľom umožniť jej brániť svoje práva za najlepších možných podmienok a pri plnej znalosti veci sa rozhodnúť, či je potrebné obrátiť sa na príslušný súd, a tiež umožniť tomuto súdu v plnom rozsahu preskúmať zákonnosť tohto rozhodnutia (rozsudok z 13. júna 2024, HYA a i. II, C‑229/23, EU:C:2024:505, bod 52, ako aj citovaná judikatúra).
67
Toto právo nie je absolútnou výsadou a v súlade s článkom 52 ods. 1 Charty ho možno obmedziť pod podmienkou, že tieto obmedzenia sú ustanovené zákonom, rešpektujú podstatu predmetných práv a slobôd a za predpokladu dodržiavania zásady proporcionality sú nevyhnutné a skutočne zodpovedajú cieľom všeobecného záujmu, ktoré sú uznané Úniou, alebo sú potrebné na ochranu práv a slobôd iných [rozsudok zo 4. októbra 2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokus o prístup k osobným údajom uloženým v mobilnom telefóne), C‑548/21, EU:C:2024:830, bod 119 a citovaná judikatúra].
68
Príslušnému orgánu, ktorý je podľa vnútroštátneho práva oprávnený získavať biometrické údaje v prípade „úplnej nevyhnutnosti“ v zmysle článku 10 smernice 2016/680, teda prináleží, aby dotknutým osobám v rámci uplatniteľných vnútroštátnych postupov oznámil dôvody, na ktorých je táto „úplná nevyhnutnosť“ založená, keďže tieto dôvody sú nevyhnutné na to, aby tieto osoby mohli uplatniť najmä právo na súdny prostriedok nápravy, ktoré je výslovne stanovené v článku 54 tejto smernice, v súlade s článkom 47 Charty [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. októbra 2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokus o prístup k osobným údajom uloženým v mobilnom telefóne), C‑548/21, EU:C:2024:830, bod 120 a citovanú judikatúru].
69
Tieto úvahy nie sú spochybnené tvrdeniami vlád, ktoré sa zúčastnili na tomto prejudiciálnom konaní.
70
V prvom rade takáto povinnosť príslušného orgánu odôvodniť „úplnú nevyhnutnosť“ v zmysle tohto článku 10, pokiaľ ide o získavanie biometrických údajov osoby, voči ktorej sa vedie trestné vyšetrovanie, nemôže toto vyšetrovanie nijako ohroziť. Takéto odôvodnenie totiž môže byť stručné, pokiaľ je dostatočne jasné na to, aby umožnilo dotknutej osobe uplatniť svoje právo na súdny prostriedok nápravy.
71
Ďalej táto povinnosť odôvodnenia platí o to viac, že – ako vyplýva najmä z bodov 25 až 36 tohto rozsudku – príslušný orgán musí v súlade s uvedeným článkom 10 posúdiť v každom jednotlivom prípade „úplnú nevyhnutnosť“ tohto získavania jej overením a preukázaním. Ak by však tento orgán nebol povinný odôvodniť svoje rozhodnutia v tejto súvislosti, vnútroštátny súd rozhodujúci o zákonnosti uvedeného získavania by nemohol preskúmať ani skutočné uplatnenie tejto voľnej úvahy uvedeným orgánom, ani dôvodnosť toho istého získavania [pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. novembra 2024, Ministerstvo na vatrešnite raboti (Registrácia biometrických a genetických údajov II), C‑80/23, EU:C:2024:991, bod 58].
72
Ako správne uviedla Európska komisia, tento výklad je podporený článkom 4 ods. 4 smernice 2016/680, ktorý ukladá príslušnému orgánu, ktorý pristupuje k získavaniu biometrických údajov, ako „prevádzkovateľovi“ v zmysle článku 3 bodu 8 tejto smernice povinnosť preukázať najmä splnenie povinností uvedených v odseku 1 písm. a) až c) tohto článku 4, z ktorého v spojení s článkom 10 uvedenej smernice vyplýva, že účely tohto získavania musia byť, ako bolo uvedené v bode 29 tohto rozsudku, dostatočne presné a konkrétne na to, aby umožnili posúdiť „úplnú nevyhnutnosť“ uvedeného získavania v zmysle tohto článku 10.
73
Z toho vyplýva, že existencia súdneho preskúmania týkajúceho sa zákonnosti získavania biometrických údajov „príslušným orgánom“, ako je definovaný v článku 3 bode 7 smernice 2016/680, nemôže v žiadnom prípade napraviť neexistenciu povinnosti tohto orgánu odôvodniť „úplnú nevyhnutnosť“ tohto získavania v súlade s článkom 10 tejto smernice tým, že namiesto neho zabezpečí dodržanie tejto povinnosti, keďže práve tomuto orgánu prináleží vykonať posúdenie vyžadované podľa tohto článku 10, ktoré umožňuje práve zabezpečiť účinnosť tohto preskúmania [pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. novembra 2024, Ministerstvo na vatrešnite raboti (Registrácia biometrických a genetických údajov II), C‑80/23, EU:C:2024:991, body 57 a 61].
74
Napokon treba spresniť, že povinnosť príslušného orgánu odôvodniť „úplnú nevyhnutnosť“ v zmysle článku 10 smernice 2016/680, pokiaľ ide o získavanie biometrických údajov, nemožno považovať, ako uviedol generálny advokát v bode 81 svojich návrhov, za neprimeranú záťaž pre tento orgán, keďže ako vyplýva najmä z bodu 36 tohto rozsudku, toto získavanie nemôže mať v žiadnom prípade systematickú povahu, pokiaľ ide o osoby, vo vzťahu ku ktorým existuje jeden alebo viacero opodstatnených dôvodov na podozrenie, že spáchali alebo sa pokúsili spáchať trestný čin.
75
V dôsledku toho treba na druhú otázku odpovedať tak, že článok 10 smernice 2016/680 v spojení s článkom 4 ods. 4, ako aj s článkom 54 tejto smernice a s prihliadnutím na článok 47 Charty sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá nestanovuje povinnosť príslušného orgánu v každom jednotlivom prípade primerane odôvodniť „úplnú nevyhnutnosť“ v zmysle tohto článku 10, pokiaľ ide o získavanie biometrických údajov každej osoby, v súvislosti s ktorou existuje jeden alebo viacero opodstatnených dôvodov na podozrenie, že spáchala alebo sa pokúsila spáchať trestný čin.
O tretej otázke
76
Svojou treťou otázkou sa predkladajúci vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 10 smernice 2016/680 v spojení s článkom 4 ods. 1 písm. a) až c) a článkom 8 tejto smernice vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá umožňuje stíhať a odsúdiť osobu za konkrétny trestný čin spočívajúci v tom, že uvedená osoba odmietne umožniť získavanie svojich biometrických údajov, hoci táto osoba nebola stíhaná alebo odsúdená za trestný čin, ktorý bol základom pre zamýšľané získavanie týchto údajov.
O prípustnosti
77
Francúzska vláda spochybňuje prípustnosť tejto otázky. Táto otázka sa totiž týka zákonnosti konkrétneho trestného činu stanoveného v článku 55‑1 treťom odseku Trestného poriadku, ktorý kriminalizuje a trestá odmietnutie dotknutej osoby podrobiť sa zaznamenávaniu identifikačných údajov, hoci smernica 2016/680 neupravuje dôsledky takéhoto odmietnutia. Okrem toho žiadny akt práva Únie nestanovuje spoločné pravidlá týkajúce sa možnosti členského štátu kriminalizovať a sankcionovať takéto odmietnutie. Článok 55‑1 tretí odsek Trestného poriadku teda nijako nevyplýva z vykonávania práva Únie.
78
V tejto súvislosti však stačí pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry, ak nie je zrejmé, že výklad aktu práva Únie nijako nesúvisí s realitou alebo predmetom sporu vo veci samej, ako je to v prípade smernice 2016/680 v prejednávanej veci, námietka založená na neuplatniteľnosti tohto aktu na spor vo veci samej patrí do vecného preskúmania položených otázok [rozsudok zo 4. októbra 2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokus o prístup k osobným údajom uloženým v mobilnom telefóne), C‑548/21, EU:C:2024:830, bod 67 a citovaná judikatúra].
79
V dôsledku toho treba konštatovať, že tretia otázka je prípustná.
O veci samej
80
S cieľom odpovedať na túto tretiu otázku treba v prvom rade preskúmať, či vnútroštátna právna úprava, ktorá podobne ako článok 55‑1 tretí odsek Trestného poriadku umožňuje stíhať a odsúdiť osobu za konkrétny trestný čin spočívajúci v tom, že táto osoba odmietne umožniť získavanie svojich biometrických údajov, hoci táto osoba nebola stíhaná alebo odsúdená za trestný čin, ktorý bol základom pre zamýšľané získavanie týchto údajov, patrí do pôsobnosti práva Únie, a najmä, ako uvádza predkladajúci vnútroštátny súd, smernice 2016/680. V prípade kladnej odpovede treba ešte v druhom rade určiť, či ustanovenia tejto smernice bránia takejto právnej úprave.
81
V prvom rade, pokiaľ ide o pôsobnosť uvedenej smernice, treba pripomenúť, že podľa jej článku 2 ods. 1 sa táto smernica vzťahuje na spracúvanie osobných údajov vykonávané príslušným orgánom na účely stanovené v jej článku 1 ods. 1, a to najmä na účely predchádzania trestným činom, ich vyšetrovania, odhaľovania alebo stíhania.
82
Z judikatúry Súdneho dvora pritom vyplýva, že pokus príslušného orgánu o spracúvanie osobných údajov, o aký ide v prípade, keď dotknutá osoba odmietne získavanie svojich biometrických údajov, na účely predchádzania trestným činom, ich vyšetrovania, odhaľovania alebo stíhania, patrí do pôsobnosti smernice 2016/680 [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. októbra 2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokus o prístup k osobným údajom uloženým v mobilnom telefóne), C‑548/21, EU:C:2024:830, bod 77].
83
Z toho vyplýva, ako uviedol generálny advokát v bode 99 svojich návrhov, že ak toto odmietnutie vystavuje túto osobu podľa vnútroštátneho práva uloženiu trestnej sankcie za konkrétny trestný čin spočívajúci v uvedenom odmietnutí, súlad zamýšľaného získavania biometrických údajov s ustanoveniami tejto smernice predstavuje podmienku zákonnosti tejto sankcie (pozri analogicky rozsudok zo 16. mája 2017, Berlioz Investment Fund, C‑682/15, EU:C:2017:373, body 41 a 74).
84
V dôsledku toho vnútroštátna právna úprava, ktorá rovnako ako článok 55‑1 tretí odsek Trestného poriadku umožňuje stíhať a odsúdiť za konkrétny trestný čin osobu, ktorá odmietla umožniť získavanie svojich biometrických údajov, hoci táto osoba nebola stíhaná alebo odsúdená za trestný čin, na ktorom bolo založené toto získavanie, patrí do pôsobnosti uvedenej smernice.
85
V druhom rade, pokiaľ ide o otázku, či ustanovenia smernice 2016/680 bránia takejto vnútroštátnej právnej úprave, treba konštatovať, že vzhľadom na to, že súlad zamýšľaného získavania biometrických údajov s týmito ustanoveniami predstavuje, ako vyplýva z bodu 83 tohto rozsudku, podmienku zákonnosti trestnej sankcie uloženej za konkrétny trestný čin osobe, ktorá odmietne umožniť toto získavanie, takúto sankciu možno tejto osobe uložiť len vtedy, ak – ako vyplýva najmä z bodov 24 až 36 tohto rozsudku – pokus o získavanie spĺňa podmienku „úplnej nevyhnutnosti“ v zmysle článku 10 tejto smernice v spojení s jej článkom 4 ods. 1 písm. a) až c) a článkom 8.
86
V tejto súvislosti, ako vyplýva z judikatúry pripomenutej v bodoch 34 a 43 tohto rozsudku, možnosť, že zamýšľané získavanie biometrických údajov je úplne nevyhnutné v zmysle uvedenej smernice, sa musí posúdiť s ohľadom na všetky relevantné skutočnosti v okamihu, keď príslušné orgány zamýšľajú uskutočniť toto získavanie. Preto skutočnosť, že dotknutá osoba, voči ktorej v čase zamýšľaného získavania existoval jeden alebo viacero opodstatnených dôvodov na podozrenie, že spáchala alebo sa pokúsila spáchať trestný čin, nie je v konečnom dôsledku stíhaná alebo odsúdená za tento trestný čin, nie je sama osebe rozhodujúca pre splnenie tejto podmienky „úplnej nevyhnutnosti“.
87
Súdny dvor už spresnil, že samotná okolnosť, že k získavaniu biometrických údajov osoby, ktorej je vytýkaný trestný čin, došlo predtým, ako bola táto osoba právoplatne odsúdená, nestačí na vylúčenie toho, že takéto získavanie by sa mohlo považovať za „úplne nevyhnutné“ v zmysle článku 10 tej istej smernice, ak sa vzhľadom na sledované osobitné a konkrétne účely toto získavanie údajov, a to aj s prihliadnutím na danú kategóriu údajov, môže ukázať ako úplne nevyhnutné, a to najmä na to, aby bolo možné určiť, či sa uvedená osoba z dôvodu svojej prípadnej príslušnosti k zločineckej organizácii mohla zúčastniť na iných trestných činoch, pre ktoré by údaje tohto typu mohli byť relevantné, alebo na to, aby bolo možné určiť jej totožnosť, ak existuje riziko jej úteku [pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. novembra 2025, Policejní prezidium (Uchovávanie biometrických a genetických údajov), C‑57/23, EU:C:2025:905, bod 93].
88
Preto treba zdôrazniť, že vzhľadom na to, že takáto trestná sankcia za konkrétny trestný čin, ktorou sa trestá odmietnutie osoby umožniť získavanie jej biometrických údajov, patrí do pôsobnosti práva Únie, musí rešpektovať všeobecné zásady práva Únie, medzi ktoré patrí zásada proporcionality, ktorá je zakotvená najmä v článku 49 ods. 3 Charty, podľa ktorého prísnosť trestov nesmie byť neprimeraná trestnému činu [pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. marca 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld (Priamy účinok), C‑205/20, EU:C:2022:168, bod 31 a citovanú judikatúru].
89
Zásada proporcionality jednak vyžaduje, aby uložená sankcia zodpovedala závažnosti porušenia, a jednak, aby pri stanovení sankcie, ako aj výšky pokuty boli zohľadnené osobitné okolnosti prejednávaného prípadu (rozsudok zo 4. októbra 2018, Link Logistik N&N, C‑384/17, EU:C:2018:810, bod 45).
90
V tejto súvislosti, ako v podstate zdôraznil generálny advokát v bodoch 109 až 112 svojich návrhov, vnútroštátnemu súdu príslušnému na uloženie trestnej sankcie za konkrétny trestný čin, ktorým sa trestá odmietnutie osoby umožniť získanie jej biometrických údajov, prináleží, aby v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 34 tohto rozsudku zohľadnil najmä správanie a profil tejto osoby, jej záznam v registri trestov a závažnosť údajného trestného činu, ktorý bol základom pre zamýšľané získavanie.
91
V dôsledku toho treba na tretiu otázku odpovedať tak, že článok 10 smernice 2016/680 v spojení s článkom 4 ods. 1 písm. a) až c), ako aj s článkom 8 tejto smernice a s prihliadnutím na článok 49 ods. 3 Charty sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá umožňuje stíhať a odsúdiť osobu za konkrétny trestný čin spočívajúci v tom, že uvedená osoba odmietne umožniť získavanie svojich biometrických údajov, hoci táto osoba nebola stíhaná alebo odsúdená za trestný čin, ktorý bol základom pre zamýšľané získavanie týchto údajov, pokiaľ uvedené získavanie spĺňa podmienku „úplnej nevyhnutnosti“ v zmysle tohto článku 10 a trestná sankcia uložená z tohto dôvodu je v súlade so zásadou proporcionality.
O trovách
92
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:
1.
Článok 10 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/680 z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov príslušnými orgánmi na účely predchádzania trestným činom, ich vyšetrovania, odhaľovania alebo stíhania alebo na účely výkonu trestných sankcií a o voľnom pohybe takýchto údajov a o zrušení rámcového rozhodnutia Rady 2008/977/SVV v spojení s článkom 4 ods. 1 písm. a) až c) a článkom 8 tejto smernice
sa má vykladať v tom zmysle, že:
bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje systematické získavanie biometrických údajov každej osoby, v súvislosti s ktorou existuje jeden alebo viacero opodstatnených dôvodov na podozrenie, že spáchala alebo sa pokúsila spáchať trestný čin, pokiaľ sa na jednej strane nepreukáže, že vnútroštátne právo definuje osobitné a konkrétne účely sledované týmto získavaním primerane a dostatočne presne, a na druhej strane, že príslušný orgán má povinnosť v každom jednotlivom prípade posúdiť, či je uvedené získavanie úplne nevyhnutné na dosiahnutie týchto účelov, takže takéto získavanie nemá systematickú povahu.
2.
Článok 10 smernice 2016/680 v spojení s článkom 4 ods. 4, ako aj článkom 54 tejto smernice a s prihliadnutím na článok 47 Charty základných práv Európskej únie
sa má vykladať v tom zmysle, že:
bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá nestanovuje povinnosť príslušného orgánu v každom jednotlivom prípade primerane odôvodniť „úplnú nevyhnutnosť“ v zmysle tohto článku 10, pokiaľ ide o získavanie biometrických údajov každej osoby, v súvislosti s ktorou existuje jeden alebo viacero opodstatnených dôvodov na podozrenie, že spáchala alebo sa pokúsila spáchať trestný čin.
3.
Článok 10 smernice 2016/680 v spojení s článkom 4 ods. 1 písm. a) až c), ako aj s článkom 8 tejto smernice a s prihliadnutím na článok 49 ods. 3 Charty základných práv
sa má vykladať v tom zmysle, že:
nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá umožňuje stíhať a odsúdiť osobu za konkrétny trestný čin spočívajúci v tom, že uvedená osoba odmietne umožniť získavanie svojich biometrických údajov, hoci táto osoba nebola stíhaná alebo odsúdená za trestný čin, ktorý bol základom pre zamýšľané získavanie týchto údajov, pokiaľ uvedené získavanie spĺňa podmienku „úplnej nevyhnutnosti“ v zmysle tohto článku 10 a trestná sankcia uložená z tohto dôvodu je v súlade so zásadou proporcionality.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.