62003CC0327_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Bundesverwaltungsgericht (najvyšší spolkový správny súd v Nemecku) týmto návrhom na začatie prejudiciálneho konania žiada Súdny dvor, aby rozhodol vo veci výkladu článku 11 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/13/ES z 10. apríla 1997 o spoločnom rámci pre všeobecné oprávnenia a individuálne licencie v oblasti telekomunikačných služieb(2) [ neoficiálny preklad ] (ďalej len „smernica“).
2. Tento súd sa pýta, či národné regulačné orgány(3) môžu uložiť novým operátorom poplatok za pridelenie telefónnych čísel stanovený s prihliadnutím na ich hospodársku hodnotu v situácii, keď podnik s dominantným postavením na rovnakom trhu získal bezplatne telefónne čísla, ktoré patrili bývalému štátnemu monopolu, ktorého je tento podnik právnym nástupcom.
I – Príslušná právna úprava
A – Právna úprava Spoločenstva: smernica 97/13
1. Úvod
3. V priebehu 90. rokov sa telekomunikácie stali jednou z hybných síl hospodárstva so značným potenciálom rastu. Rozvoj technológií umožnil zavedenie nových služieb, a to predovšetkým v oblasti mobilných telefónov a telefonovania cez satelit, využívajúcich digitálnu technológiu, v rámci ktorej pokrok dosiahnutý v oblasti multimediálneho prenosu otvoril nové možnosti pre široké spektrum služieb.(4)
4. Európske spoločenstvo spĺňalo podmienky pre podieľanie sa na tomto rozvoji, a preto sa jeho inštitúcie rozhodli podporiť v tomto odvetví liberalizáciu, pričom Komisia v Zelenej knihe uverejnenej v roku 1987 navrhla zriadenie jednotného trhu, vyzvala všetkých operátorov na aktívnu účasť v diskusii o tejto záležitosti a požadovala progresívne otvorenie tohto odvetvia, ktoré by súčasne zaručovalo práva občanov na prospech z využitia moderných komunikačných systémov.(5)
5. Táto želaná flexibilita však neznamenala, že členské štáty budú zbavené svojich vlastných kontrolných právomocí, ktorými disponovali prostredníctvom príslušných postupov udeľovania oprávnení. Konkrétne v inej Zelenej knihe(6) Komisia uviedla, že tieto postupy predstavujú základný spôsob vytvárania spravodlivých podmienok pre rozvoj hospodárskej súťaže prostredníctvom uplatňovania spoločných zásad udeľovania licencií.
6. Ako som zdôraznil vo svojich návrhoch v spojených veciach Albacom a Infostrada(7), smernica na tento účel upravila jednotný rámec založený na zásadách proporcionality, transparentnosti a zákazu diskriminácie, ktorého cieľom je zriadiť regulačný rámec zlučiteľný so slobodou usadiť sa a slobodným poskytovaním služieb (odôvodnenia č. 1, 2, 4 a 11; článok 3 ods. 2).
7. V tomto zmysle sú preto určujúcimi zásadami právnej úpravy zavedenej smernicou slobodné poskytovanie telekomunikačných služieb a liberalizácia prevádzkovania sietí. Cieľom zákonodarcu Spoločenstva bolo umožniť distribúciu a využívanie týchto služieb bez obmedzení, alebo tam, kde je to vhodné, v súlade so všeobecnými oprávneniami(8), obmedziac tak udeľovanie individuálnych licencií(9) len ako výnimky z alebo doplnenia k všeobecným oprávneniam (odôvodnenia č. 7 a 13; články 3 ods. 3 a 7).
8. V snahe o implementáciu tohto liberalizačného pravidla smernica takisto prináša uplatňovanie určujúcej zásady neobmedzovania počtu individuálnych licencií, ktoré môžu členské štáty udeliť, s výnimkou prípadov, ak je to nevyhnutné na zabezpečenie efektívneho využitia rádiových frekvencií alebo zabezpečenie existencie dostatočného počtu čísel. Preto každý podnik, ktorý splní členským štátom stanovené podmienky, má právo takú licenciu získať (článok 10 ods. 1 a článok 9 ods. 3).
2. Daňové ustanovenia
9. Články 6 a 11 smernice sledujú rovnaký smer podpory rozvoja hospodárskej súťaže na telekomunikačnom trhu a ukladania podnikom len nevyhnutných obmedzení alebo poplatkov(10), rešpektujúc tak zásadu proporcionality. Uvedené články sú nazvané „Poplatky za konania týkajúce sa všeobecných oprávnení“ a „Poplatky za konania týkajúce sa individuálnych povolení“.
10. Článok 6 smernice uvádza:
„…
Bez toho, aby boli dotknuté povinnosti súvisiace s finančnými príspevkami určenými na poskytovanie univerzálnej služby v zmysle prílohy, členské štáty dbajú na to, aby účelom poplatkov uložených podnikom v rámci postupov udeľovania povolení bolo výlučne pokrytie administratívnych nákladov spojených s udeľovaním, správou, kontrolou a uplatňovaním príslušných všeobecných oprávnení. Tieto poplatky musia byť vhodným a dostatočne podrobným spôsobom uverejnené tak, aby informácie o nich boli ľahko prístupné.“ [ neoficiálny preklad ]
11. Článok 11 smernice upresňuje:
„…
1. Členské štáty dbajú na to, aby účelom poplatkov uložených podnikom v rámci povoľovacích konaní bolo výlučne pokrytie administratívnych nákladov spojených s udeľovaním, správou, kontrolou a uplatňovaním príslušných individuálnych povolení. Poplatky za individuálne povolenia sú úmerné množstvu vynaloženej práce a musia byť uverejnené vhodným a dostatočne podrobným spôsobom tak, aby boli ľahko prístupné.
2. Bez toho, aby bolo dotknutý odsek 1, v prípade obmedzených zdrojov môžu členské štáty oprávniť svoje národné regulačné orgány na uloženie poplatkov, aby sa tak zohľadnila potreba zabezpečenia optimálneho využitia týchto zdrojov. Tieto poplatky musia byť nediskriminačné a musia zohľadňovať potrebu podpory vývoja inovačných služieb a rozvoja hospodárskej súťaže.“ [ neoficiálny preklad ]
B – Nemecké právo
12. V Nemecku tvoria príslušnú právnu úpravu umožňujúcu vyberanie poplatkov za prideľovanie telefónnych čísel Telekommunikationsgesetz (zákon o telekomunikáciách, ďalej len „TKG“)(11) a Telekommunikations-Nummerngebührenverordnung (nariadenie o poplatkoch za čísla v telekomunikáciách, ďalej len „TNGebV“)(12) .
13. § 43 TKG splnomocňuje orgán zodpovedný za správu čísel na uloženie poplatku za pridelenie čísla a na účely určenia kritérií stanovenia výšky tohto poplatku odkazuje na vyššie uvedené nariadenie.
14. Príloha TNGebV stanovuje, že pridelenie bloku 1 000 10‑miestnych čísel v rámci miestnej siete sa uskutoční za poplatok 1 000 DEM (asi 500 eur), pričom v prípade, že dôjde k zamietnutiu žiadosti, sa tento poplatok znižuje na 250 DEM (asi 125 eur).
II – Skutkový stav, spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
15. Spoločnosti Isis Multimedia Net GmbH und Co. KG a Firma 02 (Germany) GmbH und Co. OHG (ďalej len „Isis“ a „Firma“) podali na Regulierungsbehörde für Telekommunikation und Post (nemecký regulačný orgán pre pošty a telekomunikácie, ďalej len „regulačný orgán“) žiadosť o pridelenie určitého počtu vyššie uvedených blokov pre miestne siete. Isis obdržal 37 zo 43 žiadaných blokov, kým Firma 2 303 z 2 324 blokov, o ktoré sa uchádzala.
16. Rozhodnutiami z 25. októbra 1999 a 21. júna 2000 uložil regulačný orgán v zmysle TNGebV Isis poplatok vo výške 38 500 DEM a Firme poplatok vo výške 2 308 250 DEM.
17. Deutsche Telekom AG (ďalej len „Deutsche Telekom“), právny nástupca tradičného operátora a v minulosti operátor s monopolným postavením na nemeckom trhu, získal ešte pred tým, než TKG nadobudol platnosť, bezplatne zásobu 400 miliónov čísel, ktoré má stále k dispozícii a ktoré v zmysle vnútroštátneho práva nepodliehajú žiadnej povinnosti za ne zaplatiť alebo ich vrátiť.
18. Isis a Firma napadli im doručené rozhodnutia a po tom, čo ich žaloby prvostupňový súd zamietol, im Oberverwaltungsgericht vyhovel v rámci odvolacieho konania, pričom napadnutý regulačný orgán zaviazal na vrátenie už vybratých poplatkov spolu s príslušnými úrokmi.
19. Bundesverwaltungsgericht, ktorému regulačný orgán následne predložil opravný prostriedok „Revision“, konanie prerušil a v oboch veciach položil Súdnemu dvoru tieto otázky:
„Má sa smernica 97/13/ES vykladať v tom zmysle, že pridelenie telefónnych čísel národným regulačným orgánom môže podliehať poplatku stanovenému s prihliadnutím na hospodársku hodnotu pridelených čísel napriek tomu, že telekomunikačný podnik, ktorý vykonáva svoju činnosť na rovnakom trhu a požíva na ňom dominantné postavenie, získal bezplatne veľké množstvo telefónnych čísel, ktoré patrili bývalému štátnemu monopolu, ktorého je právnym nástupcom a napriek tomu, že vnútroštátne právo vylučuje možnosť uložiť a posteriori
poplatky za túto bývalú zásobu čísel?“
20. Vnútroštátny súd položil pre prípad kladnej odpovede na prvú otázku aj druhú otázku:
„Možno v takejto situácii uložiť novým subjektom vstupujúcim na trh jednotný poplatok za pridelenie telefónneho čísla, ktorý sa rovná určitému percentu (v tomto prípade 0,1 %) odhadovaného ročného obratu, ktorý možno dosiahnuť, ak sa toto číslo prevedie na konečného zákazníka, bez zohľadnenia ich ďalších nákladov súvisiacich so vstupom na trh a bez zodpovedajúcej analýzy ich možností konkurencieschopnosti voči dominantnému podniku?“
III – Konanie na Súdnom dvore
21. Uznesením zo 16. septembra 2003 predseda Súdneho dvora s ohľadom na súvisiaci obsah oboch vecí rozhodol o ich spojení.
22. Európska komisia, nemecká vláda, vláda Spojeného kráľovstva a oba žalujúce podniky vo veci samej predložili svoje pripomienky v lehote stanovenej článkom 20 Štatútu Súdneho dvora.
23. S výnimkou vlády Spojeného kráľovstva sa zástupcovia účastníkov konania, ktorí predložili písomné pripomienky, dostavili na pojednávanie 11. novembra 2004, aby svoje tvrdenia predniesli ústne.
IV – Skúmanie prejudiciálnych otázok
A – Výklad daňových ustanovení smernice
24. Otázky položené zo strany Bundesverwaltungsgericht poskytujú Súdnemu dvoru príležitosť presnejšie vymedziť obmedzenia, ktoré sloboda voľnej súťaže kladie na členské štáty pri vyberaní poplatkov za udelenie individuálnych licencií v telekomunikačnom odvetví. Navyše môžu pomôcť pri definovaní postavenia právnych nástupcov bývalých štátnych monopolov a ich vzťahu k novým konkurentom v období po ukončení liberalizácie telekomunikácií v roku 1998.
25. Ako som už naznačil, vytvorenie jednotného európskeho trhu v tomto odvetví by nebolo možné bez existencie na úrovni Spoločenstva základných pravidiel schopných zaručiť rovnosť príležitostí medzi rôznymi konkurentmi. V súvislosti s postupmi udeľovania oprávnení – osobitne citlivou a dôležitou fázou, keďže práve individuálne licencie umožňujú dotknutým operátorom prístup na trh, článok 11 smernice výslovne uvádza zásady transparentnosti, zákazu diskriminácie a zásadu proporcionality. Každá prekážka v rámci uvedených postupov konzervuje status quo
a obmedzuje hospodársku súťaž.(13)
26. Pritom článok 11 smernice (rovnako ako článok 6) obsahuje ustanovenia daňového charakteru vložené do textu procesného charakteru, ktoré majú k uvedenej liberalizácii prispieť odstránením prekážok prístupu nových konkurentov. Ako som uviedol v mojich návrhoch v už citovaných veciach Albacom a Infostrada (bod 28), tieto pravidlá sa musia vykladať v súlade s vyššie spomínaným zámerom: v tejto fáze nesmie daňové zaťaženie, ktoré podniky znášajú, mať za následok ich odradenie od úmyslu vstúpiť na trh.
27. Vo vyššie uvedenom článku sú obsiahnuté dva druhy poplatkov: „poplatok“ za individuálne licencie uvedený v odseku 1 a „poplatok“ v zmysle odseku 2, ak sa oprávnenie týka obmedzených zdrojov. Účelom prvého z nich, ktorého podstata spočíva v spoplatnení správnych úkonov týkajúcich sa udelenia, správy, kontroly a uplatňovania licencie, je pokrytie nákladov vzniknutých v rámci rôznych konaní. Účelom druhého poplatku, ktorý sú držitelia individuálnych licencií tiež povinní zaplatiť, je zabezpečiť optimálne využitie obmedzených zdrojov. Oba poplatky sa majú uplatňovať v súlade so zásadami objektívnosti, zákazu diskriminácie a zásadou transparentnosti, pričom pri druhom poplatku navyše platí, že jeho druh a výška nesmú odradiť nových konkurentov od vstupu na trh alebo poskytovania nových telekomunikačných služieb. Podobný názor som zaujal v bodoch 36 až 43 mojich návrhov v už citovaných spojených veciach Albacom a Infostrada.
28. Na sporné rozhodnutia a nemeckú právnu úpravu, na základe ktorej boli uskutočnené, sa v rozsahu, v akom zahŕňajú platbu sumy prevyšujúcej náklady poskytovanej služby, vzťahuje len článok 11 ods. 2 smernice a preto prvá otázka, ktorú je potrebné zodpovedať, je, či telefónne čísla predstavujú obmedzené zdroje v zmysle tohto ustanovenia.
B – Telefónne čísla: „obmedzené zdroje“
29. Jednotné uplatňovanie smernice si vyžaduje spoločnú definíciu pojmu „obmedzené zdroje“, pričom ide o úlohu, s ktorou Súdny dvor doposiaľ nemal možnosť byť konfrontovaný. Podľa môjho názoru tento pojem nevyhnutne zahrňuje všetky zdroje, ktoré musia byť zachované, keďže z technických, ekonomických alebo praktických dôvodov ich nemožno reprodukovať donekonečna.(14) Exponenciálny nárast počtu užívateľov a tomu zodpovedajúci nárast počtu poskytovateľov má vplyv na počet dostupných čísel, v dôsledku čoho sa tieto stávajú cenným aktívom vyžadujúcim si vhodné postupy a pravidlá ich spravodlivého rozdeľovania(15) s cieľom zabezpečiť, aby všetci súťažiaci vstupovali na trh za rovnakých podmienok, keďže moment vstupu na trh je z hľadiska zabezpečenia rovnosti zaobchádzania v podmienkach voľnej súťaže rozhodujúcim obdobím.(16)
30. Tento prístup korešponduje so stanoviskom inštitúcií Spoločenstva, ktoré už viackrát vyjadrili – niekedy výslovne, pri iných príležitostiach implicitne – isté obavy z budúceho nedostatku a zároveň snahu vyhnúť sa reštrukturalizácii číslovania. Preto v Zelenej knihe o politike číslovania pre telekomunikačné služby v Európe
Komisia uviedla, že počas obdobia prechodu na úplnú liberalizáciu sa tento zdroj stane rovnako dôležitým ako frekvencie alebo práva vstupu, a to vzhľadom na to, že síce v porovnaní s týmito nepodlieha obmedzeniam technického charakteru, fakticky však v tomto prípade vzniká obdobná situácia, keďže zmeny systému číslovania sa ukazujú byť nákladné a zároveň málo oceňované zo strany verejnosti.(17) O tri roky neskôr sa v Zelenej knihe, už citovanej v poznámke pod čiarou 6, jednoznačne uvádzalo, že tento zdroj je obmedzený (s. 26).
31. Zdá sa, že samotná smernica prijala rovnaké stanovisko, hoci len implicitne, keď rozlišuje, ako som už uviedol, na jednej strane medzi všeobecnými oprávneniami vo forme preddefinovaných povolení všeobecnej povahy umožňujúcich podnikom pôsobiť na telekomunikačnom trhu bez potreby vydávania špecifického povolenia zo strany príslušného orgánu, avšak podliehajúcich prípadnému následnému dohľadu, a na strane druhej individuálnymi licenciami vydávanými na základe úradného rozhodnutia ad hoc
vo forme špecifických povolení oprávňujúcich ich držiteľov na prevádzku.(18) Pritom z odôvodnenia č. 13 smernice v spojení s článkom 7 ods. 1 písm. a), článkom 10 ods. 1 smernice a s bodmi 4.1 a 4.2 prílohy vyplýva, že objektívna pôsobnosť tohto druhého uvedeného druhu oprávnení zahŕňa aj využívanie obmedzených zdrojov, medzi ktoré patria okrem rádiových frekvencií tiež telefónne čísla, čo potvrdila smernica 2002/20/ES(19), ktorá umožňuje uložiť poplatok za používanie rádiových frekvencií (článok 13).
32. Ak sa k číslam pristupuje rovnako ako k rádiovým frekvenciám, ktoré nepochybne predstavujú obmedzené zdroje, potom je potrebné pripustiť, že sa im musí priznať ich ochrana, ktorá je jedným zo základných prvkov spadajúcich pod pojem „obmedzené zdroje“ v zmysle článku 11 ods. 2 smernice.
C – Podmienky podľa článku 11 ods. 2 smernice
33. V zmysle tohto ustanovenia môžu členské štáty vyberať poplatky za využívanie vyššie uvedených obmedzených zdrojov len v prípade, ak splnia tri podmienky, a to, že tieto platby 1. zohľadnia potrebu zabezpečenia optimálneho využitia obmedzených zdrojov, 2. nebudú diskriminačné, a 3. budú podporovať vývoj inovačných služieb a rozvoj hospodárskej súťaže.
1. Optimálne využitie obmedzených zdrojov
34. V mojich návrhoch v spojených veciach Albacom a Infostrada (bod 42) som už uviedol, že tento poplatok sa odlišuje od „poplatku“ uvedeného v článku 11 ods. 1, pretože v tomto prípade jeho účelom nie je úhrada nákladov, ktoré vznikli príslušnému orgánu v súvislosti s udeľovaním a správou týchto licencií, ale optimalizácia využívania obmedzených zdrojov. Nemá teda charakter náhrady, ale dane, hoci so špecifickým spôsobom použitia (bod 35 už citovaných návrhov).
35. Tento špecifický účel spočíva v zlepšovaní využívania zdrojov, ktorých nedostatok odôvodňuje vyberanie poplatku vzhľadom na to, že vyčlenenie takto získaných zdrojov na zlepšenie infraštruktúry a výskumu nových technológií je v súlade s cieľom článku 11. V každom prípade zákonodarca Spoločenstva ponechal v právomoci členských štátov rozhodovanie o použití vybratých poplatkov(20), i keď nie úplne, keďže ich povaha si vyžaduje, aby z nich získané výnosy boli použité na tento špecifický účel. To isté vyžaduje želaná harmonizácia.
36. Na zdaniteľné plnenie a triedu výdavkov, na ktorú sa vybraná daň má vyčleniť, sa vzťahujú aproximované právne úpravy, avšak možno je potrebné ísť ešte ďalej a rozšíriť ich o stanovenie sadzby tohto poplatku. Napríklad poplatok vyberaný v Nemecku za udelenie licencie zodpovedá nie menej ako pätnásťnásobku príslušných správnych nákladov a aj v prípade, že sa zdá byť vysoký, na základe práva Spoločenstva nemožno namietať voči jeho výške, ak sa finančné výnosy spojené s jeho výberom použijú na účely zlepšenia využívania obmedzených zdrojov. Nemožno si však nevšimnúť, že značné rozdiely v daňovom zaťažení v jednotlivých členských štátoch sa môžu stať zásadnou prekážkou voľného pohybu, majúc tak negatívny vplyv na hospodársku súťaž(21), pričom cieľom článku 11 ods. 2 je túto súťaž prostredníctvom ním upravených poplatkov podporiť.(22)
37. Z toho dôvodu neprimerane alebo nadmerne vysoká výška poplatkov okrem toho, že porušuje iné základné právne zásady, môže viesť k porušeniu smernice všade tam, kde bude vytvárať prekážku prístupu pre nových telekomunikačných operátorov.
2. Zákaz každého diskriminačného zaobchádzania
38. Pojem diskriminácia má v judikatúre Súdneho dvora mimoriadny význam. Diskriminácia vzniká v prípade, keď sa s porovnateľnými situáciami zaobchádza rozdielne, pričom dochádza k ujme niektorých osôb v porovnaní s inými, a to bez toho, aby takéto zaobchádzanie bolo objektívne odôvodnené.(23) Stručne povedané, ak členské štáty, odvolávajúc sa na článok 11 ods. 2 smernice, ukladajú držiteľom individuálnych licencií poplatky na účely optimalizácie využitia určitých zdrojov, sú povinné tieto upraviť tak, aby medzi jednotlivými operátormi v odvetví nevznikali žiadne neodôvodnené rozdiely.
39. Táto zásada zdôrazňuje dôležitosť prejudiciálnych otázok, o ktorých sa má rozhodnúť v tomto prípade, ktorého skutkové okolnosti zodpovedajú situácii, ktorá s malými rozdielmi vznikla vo väčšine členských štátov po tom, ako sa ukončil proces liberalizácie telekomunikačných služieb a došlo k zrušeniu štátnych monopolov: hospodárskej súťaži odohrávajúcej sa za nerovných podmienok medzi spoločnosťami, ktoré sa stali právnymi nástupcami tradičných operátorov s dominantným postavením na vnútroštátnych trhoch, a novými operátormi, ktorí sa chceli usadiť na širšom jednotnom európskom trhu.
40. Smernica vyžaduje, aby Deutsche Telekom, Isis a Firma súťažili za rovných podmienok; no zatiaľ čo Deutsche Telekom získal významné množstvo čísel bez toho, aby za ne musel zaplatiť akýkoľvek poplatok, zvyšní dvaja operátori uhradili poplatok podľa § 43 ods. 3 TKG, hoci sa navzájom nachádzali v porovnateľných situáciách: tri podniky pôsobia v rovnakom odvetví, vykonávajú rovnakú činnosť, a preto sa ich prideľovanie telefónnych čísel, z hospodárskeho hľadiska, dotýka rovnakým spôsobom.
41. Vzhľadom na tieto okolnosti je nevyhnutné preskúmať, či smernica umožňuje takú situáciu, ktorá vznikla v prípade vo veci samej.
42. Na prvý pohľad sa odpoveď zdá byť záporná: tam, kde posudzované okolnosti nie sú rozdielne, nemožno navrhnúť uplatnenie rozdielneho právneho zaobchádzania. Nemal by sa však prehliadať ani príslušný časový faktor, t. j. že Deutsche Telekom nahradil pôvodného jediného operátora pred tým, ako TKG nadobudol platnosť. Z tohto dôvodu získal telefónne čísla v minulosti za odlišnej právnej situácie, a preto nie je neodôvodnené tvrdiť, že jeho postavenie nemôže byť základom pre porovnávanie uskutočňované na účely posúdenia existencie nerovnosti zaobchádzania.
43. Takéto skúmanie však nemá viesť automaticky k uvedenému záveru, ale skutkové okolnosti je nevyhnutné posudzovať v celosti a zohľadniť pri tom všetky aspekty, akokoľvek bezvýznamné sa môžu na prvý pohľad zdať. V už citovanom rozsudku Connect Austria bolo rozhodnuté, že na to, aby bolo možné určiť, či bezplatné udelenie licencie verejnému podniku pred tým, ako došlo k liberalizácii, zodpovedá právnej požiadavke rovnosti zaobchádzania s jednotlivými operátormi, je nevyhnutné vziať do úvahy dátum udelenia licencie, znenie zákona účinného v čase jej udelenia, možnú povinnosť prevádzkovania a tam, kde je to relevantné, aj hospodársku hodnotu takejto licencie posudzovanú od času, kedy sa začala licencia využívať (bod 94).(24)
44. Podniky, ktoré sú právnymi nástupcami bývalých štátnych operátorov, vo všeobecnosti zaujímajú na vnútroštátnych trhoch dominantné postavenie, a to i napriek pokroku dosiahnutému v oblasti otvárania telekomunikačného trhu.(25) Bundesverwaltungsgericht uznáva, že Deutsche Telekom má v danom odvetví dominantné postavenie, ktoré, na rozdiel od tvrdenia nemeckej vlády, nie je oslabené tým, že prevzal dlhy bývalého štátneho monopolu, keďže bezplatné získanie 400 miliónov čísel(26) zjavne posilňuje jeho kontrolu v inak prevládajúcom prostredí slobodnej hospodárskej súťaže, a v budúcnosti možno očakávať, že vďaka tejto významnej zásobe čísel, ako aj s ohľadom na príslušnú povinnosť jeho konkurentov uhradiť značne vysoký poplatok, dôjde k posilneniu jeho privilegovaného postavenia na ujmu spravodlivej hospodárskej súťaže.(27)
45. Navyše, nemecká právna úprava neobsahuje žiadny mechanizmus, prostredníctvom ktorého by bolo možné uvedené znevýhodnenia vyvážiť. Podľa nemeckej vlády nemožno v zmysle platnej právnej úpravy požadovať od Deutsche Telekom a posteriori
úhradu poplatku za čísla získané pred nadobudnutím platnosti TKG; nemecký zákonodarca túto možnosť(28) preskúmal, avšak dospel k presvedčeniu o jej právnej nesprávnosti a odmietol ju.(29)
46. Tým vzniká situácia nerovnosti spôsobilá privodiť narušenie podmienok hospodárskej súťaže a fungovania trhu, pričom sa zdá, že nemecké právo neposkytuje riešenie tejto situácie.
47. Zostáva určiť, či takéto rozdielne zaobchádzanie možno odôvodniť. Nemožno sa odvolávať na minulé udalosti a tvrdenia, že bezplatné získanie tak rozsiahlej zásoby čísel, ku ktorému došlo v súlade s právnou úpravou platnou v danom období, nemožno zmeniť, pretože jeho účinky zasahujú do prítomnosti: výhody priznané v minulosti bývalému výlučnému držiteľovi licencie a následne postúpené jeho právnemu nástupcovi majú dodnes následky nepriaznivé pre tretie osoby. Vnútroštátny zákonodarca musí pri úprave novej situácie rešpektovať existujúcu právnu úpravu Spoločenstva vrátane jej základnej zásady zakazujúcej diskrimináciu poškodzujúcu hospodársku súťaž, keďže toto pravidlo, ako som už uviedol, stojí takisto v pozadí procesu liberalizácie trhov v odvetví telekomunikácií, ktorý začal pred prijatím TKG.(30)
48. Nemecká vláda sa snaží zdôvodniť súčasnú situáciu tvrdením, že čísla odovzdané v prospech Deutsche Telekom sa týkajú dlhodobo existujúcich zákazníkov, a preto nie sú voľne v obehu až do chvíle, kým sa nestanú voľnými, pričom v takom prípade budú vrátené regulačnému orgánu, ktorý ich môže prideliť operátorovi, vrátane Deutsche Telekom, a to za predpokladu úhrady príslušnej platby. Toto zdôvodnenie však na veci nič nemení, pretože Deutsche Telekom má ďaleko od toho, aby podliehal rovnakému režimu ako ostatní, keďže má zadarmo k dispozícii čísla, za ktoré musia jeho konkurenti platiť.
49. Nemecká vláda ďalej ako poľahčujúcu okolnosť udáva skutočnosť, že tento podnik spolu s pridelenými číslami „prevzal“ veľké množstvo záväzkov, ktoré vyvažujú získané výhody, a to vrátane povinností súvisiacich s poskytovaním univerzálnej služby v čase otvorenia trhu a tiež prevzatia 80 000 štátnych zamestnancov(31), no toto tvrdenie nie je podložené žiadnymi dôkazmi a v každom prípade posúdenie prípustnosti rozdielneho zaobchádzania so vzájomne si konkurujúcimi podnikmi zostáva úlohou vnútroštátneho súdu.
50. Stručne povedané, vzniká tu situácia nejednotného právneho režimu, ktorej odôvodnenie musí posúdiť Bundesverwaltungsgericht, a to s ohľadom na dané okolnosti prípadu. V tejto súvislosti však nemožno akceptovať tvrdenia, že: 1. v dobe prevzatia od bývalého monopolu čísel v tom čase dominantným podnikom sa poplatok za pridelenie telefónnych čísel nepožadoval; 2. na tento podnik sa, odkedy nadobudol platnosť nový právny režim, vzťahuje rovnako ako na ostatné podniky poplatok za pridelenie ďalších čísel.
3. Zlučiteľnosť so zásadou slobody súťaže
51. Posledná požiadavka, ktorú článok 11 ods. 2 smernice stanovuje ako podmienku legitimity ukladania poplatkov držiteľom individuálnych licencií v súvislosti s obmedzenými zdrojmi, je, že výnosy z týchto platieb musia zohľadňovať potrebu podpory vývoja inovačných služieb a rozvoja hospodárskej súťaže.
52. Liberalizácia telekomunikácií znamená otvorenie trhov, ktorému nemožno brániť poplatkami, ktoré obmedzujú hospodársku súťaž tým, že sa jednotlivým operátorom nachádzajúcim sa v porovnateľných situáciách ukladajú rôzne sadzby, čím sa jedni zvýhodňujú na úkor iných. Ako už bolo jasne uvedené v rozsudku Connect Austria, voľná súťaž si vyžaduje rovnosť príležitostí medzi jednotlivými konkurentmi (bod 83). Taktiež, ako som už uviedol vo svojich návrhoch v spojených veciach Albacom a Infostrada (bod 43), účel tejto právnej úpravy Spoločenstva, ako aj charakter článku 11 ods. 2 ako výnimky zo všeobecného pravidla, ktorú je v súlade so všeobecnými pravidlami právneho výkladu(32) potrebné vykladať reštriktívne, neumožňujú uplatňovať na nových konkurentov akékoľvek obmedzenia alebo poplatky nad rámec toho, čo je nevyhnutné.
53. Navyše podniky, ktoré sa snažia uplatniť v tomto hospodárskom odvetví, sú konfrontované s nevyhnutnosťou uskutočnenia značne nákladných investícií, takže počiatočná fáza ich stratégie je osobitne dôležitá pre rozvoj hospodárskej súťaže, pretože príslušné správne konania a z nich vyplývajúce náklady(33) môžu spôsobovať neželaný efekt vytvárania ochrany a upevňovania pozícií podnikov, ktoré už na trhu pôsobia.(34)
54. Narúšanie hospodárskej súťaže však nemožno pripisovať na vrub výlučne hospodárskych faktorov, ale tiež faktorov technickej povahy, pričom oba tieto aspekty sa vzájomne dopĺňajú a znižujú mieru voľnej úvahy, ktorou disponujú štátne orgány pri uplatňovaní svojich normatívnych alebo len výkonných právomocí.(35) Jedným z takýchto technologických faktorov sú práve telefónne čísla, t. j. obmedzený zdroj, ktorý sa stal veľmi dôležitým v dôsledku toho, že voľné pôsobenie trhových síl je predovšetkým podmienené dostupnosťou dostatočného počtu týchto čísel a takisto ich spravodlivým rozdelením medzi vzájomne si konkurujúce podniky.(36)
55. Ak je bezplatné pridelenie podstatnej časti takéhoto obmedzeného zdroja právnemu nástupcovi bývalého monopolu sprevádzané povinnosťou nových operátorov zaplatiť sumu vysoko prevyšujúcu náklady správneho konania súvisiaceho s pridelením čísel, zdá sa nepochybné, že ide o formu výpomoci, resp. podania pomocnej ruky v prospech upevnenia predtým existujúceho dominantného postavenia a o obmedzenie vstupu nových podnikov na trh, čo pôsobí v neprospech voľnej súťaže, o ktorú sa usiluje smernica a osobitne jej článok 11 ods. 2. Deutsche Telekom nielenže disponuje značnou časťou „koláča“, ale zároveň ho získal úplne bezplatne, zatiaľ čo zvyšok ostatných „sediacich pri stole“ musí za svoje podiely zaplatiť vysokú cenu, čím dochádza k porušeniu požadovanej rovnosti príležitostí pri umiestňovaní na trh samotných produktov.
56. V dôsledku vyššie uvedeného je potrebné smernicu a jej článok 11 ods. 2 vykladať v tom zmysle, že neumožňuje, aby pridelenie telefónnych čísel podliehalo poplatku, ktorého výška sa stanoví s prihliadnutím na ich hospodársku hodnotu a bude nad úrovňou nákladov vynaložených na súvisiace správne konanie, v prípade, že podnik s dominantným postavením na trhu ako právny nástupca bývalého štátneho monopolu bezplatne získal zásobu blokov čísel od jeho predchodcu a že podľa vnútroštátneho práva takéto pridelenie, ktoré nepredstavuje náhradu za „zdedené“ záväzky, nemôže byť predmetom retroaktívneho uloženia poplatku.
57. Mnou navrhovaná záporná odpoveď na prvú otázku robí akékoľvek úvahy týkajúce sa druhej otázky zbytočnými, keďže z vyššie uvedených úvah vyplýva, že novým podnikom nemožno uložiť jednorázový poplatok rovnajúci sa určitému percentu (0,1 % odhadovaného ročného obratu, ak sa toto číslo prevedie na konečného zákazníka) bez predchádzajúceho zohľadnenia ich ďalších nákladov súvisiacich so vstupom na trh a bez zodpovedajúcej analýzy ich možností konkurencieschopnosti voči dominantnému podniku, ktorý už na trhu pôsobí.
V – Návrh
58. Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prvú otázku predloženú zo strany Bundesverwaltungsgericht v týchto spojených veciach tak, že smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/13/ES z 10. apríla 1997 o spoločnom rámci pre všeobecné oprávnenia a individuálne licencie v oblasti telekomunikačných služieb [ neoficiálny preklad ] a osobitne jej článok 11 ods. 2 sa má vykladať v tom zmysle, že neumožňuje, aby pridelenie telefónnych čísel podliehalo poplatku, ktorého výška sa stanoví s prihliadnutím na ich hospodársku hodnotu a bude nad úrovňou nákladov vynaložených na súvisiace správne konanie, v prípade, že podnik s dominantným postavením na trhu ako právny nástupca bývalého štátneho monopolu bezplatne získal zásobu blokov čísel od jeho predchodcu a že podľa vnútroštátneho práva takéto pridelenie, ktoré nepredstavuje náhradu za „zdedené“ záväzky, nemôže byť predmetom retroaktívneho uloženia poplatku.
(1) .
(2)
–	Ú. v. ES L 117, s. 15.
(3)
–	Podľa článku 2 ods. 1 písm. b) smernice sú nimi funkčne nezávislé orgány poverené členskými štátmi vypracovaním oprávnení a dohľadom nad ich dodržiavaním.
(4)
–	Pre stručný opis tohto vývoja pozri úvodný súhrn oznámenia Komisie Rade a Európskemu parlamentu týkajúceho sa porady vo veci Zelenej knihy o liberalizácii telekomunikačnej infraštruktúry a sietí káblovej televízie, Brusel, 3. máj 1995, KOM (95) 158, konečné znenie.
(5)
–	Zelená kniha o rozvoji spoločného trhu telekomunikačných služieb a telekomunikačného vybavenia, Brusel, 16. december 1987, KOM (87) 290, konečné znenie, s. 6, 16 a nasl. súhrnu.
(6)
–	Zelená kniha o liberalizácii telekomunikačnej infraštruktúry a sietí káblovej televízie
– Časť II, Brusel, 25. január 1995, KOM (94) 682, konečné znenie, s. 61 a nasl. Taktiež oznámenie Komisie nazvané „Smerom k novému rámcu pre elektronickú komunikačnú infraštruktúru a súvisiace služby — hodnotiaca správa za rok 1999“, Brusel, 10. november 1999, KOM (99) 539, konečné znenie, s. 25.
(7)
–	Návrhy prednesené 12. decembra 2002 v spojených veciach C‑292/01 a C‑203/01 (rozsudok z 18. septembra 2003, Zb. s. I‑9449, body 2 až 7), uvedené body sú takmer doslovne reprodukované v bodoch 6 až 11 týchto návrhov.
(8)
–	Podľa článku 2 ods. 1 písm. a) prvej zarážky smernice „všeobecné oprávnenie“ znamená „oprávnenie bez ohľadu na to, či ho upravuje ‚triedna licencia‘ alebo ustanovenia všeobecnej právnej úpravy, a či daný režim stanovuje alebo nestanovuje povinnosť registrácie, ktoré nezaväzuje dotknutý podnik, ešte pred výkonom práv vyplývajúcich z tohto oprávnenia, na získanie výslovného rozhodnutia národného regulačného orgánu“ [ neoficiálny preklad ].
(9)
–	Individuálna licencia znamená „oprávnenie, ktoré udeľuje národný regulačný orgán a ktoré podniku poskytuje špecifické práva, alebo ktoré podmieňuje jeho činnosť špecifickým podmienkami, a dopĺňa všeobecné oprávnenie, ak je to potrebné, kde podnik nemá nárok na výkon súvisiacich práv, kým nedostane rozhodnutie od národného regulačného orgánu“ [ neoficiálny preklad ] [článok 2 ods. 1 písm. a) druhá zarážka smernice].
(10)
–	Podmienky, ktoré musia byť splnené na získanie oprávnení sú uvedené v prílohe smernice.
(11)
–	BGBl. I. 1996, s. 1120.
(12)
–	BGBl. I, 1999, s. 1887.
(13)
–	Podľa názoru Komisie „licencie udelené v odvetví telekomunikácií implicitne obmedzujú slobodné poskytovanie služieb a môžu narúšať prirodzené trhové štruktúry“ (oznámenie už citované v poznámke pod čiarou 4, s. vii).
(14)
–	Túto definíciu použil Verwaltungsgericht, Kolín v rozsudku z 15. decembra 2000, uverejnenom v Multimedia und Recht, 5/2001, s. 327.
(15)  –	Rovnako sa vyjadrili GRAMLICH, L.: Rechtsfragen der Nummerierung nach § 43 Telekommunikationsgesetz.
Archiv für Post und Telekommunikation 1998, s. 16; a SCHERER, J.: Entwicklungslinien des Telekommunikationsrecht In: Computer und Recht, 2000, s. 42.
(16)  –	Pozri POLSTER, S.: Das Telekommunikationsrecht der Europäischen Gemeinschaften . Viedeň 1999, s. 78.
(17)
–	Zelená kniha o politike číslovania pre telekomunikačné služby v Európe, KOM (96) 590, konečné znenie, s. 1 a poznámka pod čiarou 3.
(18)
–	Podobné stanovisko som prezentoval v bodoch 30 a 31 mojich návrhov vo spojených veciach Albacom a Infostrada, keď som navrhoval istý výklad článkov 2, 5 a 9 smernice.
(19)
–	Smernica Európskeho parlamentu a Rady zo 7. marca 2002 o povolení na elektronické komunikačné sieťové systémy a služby (Ú. v. ES L 108, s. 21; Mim. vyd. 13/029, s. 337).
(20)
–	Odôvodnenie č. 32 „smernice o povolení“ uvádza, že táto smernica sa nesnaží stanoviť účely, na ktoré majú byť použité poplatky na práva za používanie.
(21)
–	V bode 51, in fine, mojich návrhov v spojených veciach Albacom a Infostrada som uviedol, že „rozdielne daňové zaobchádzanie zo strany členských štátov s rovnakým zdaniteľným plnením môže viesť k značným narušeniam hospodárskej súťaže, ktoré môžu mať vplyv na voľný pohyb osôb, kapitálu a tovaru, ako aj na slobodné poskytovanie služieb“. SCHERER, J.: c. d., s. 42, kritizuje mieru voľnej úvahy, ktorú smernica poskytuje členským štátom v oblasti ukladania poplatkov rôznych výšok pri prideľovaní obmedzených zdrojov, čím zvyšuje mieru skutočných prekážok vstupu na trh. POLSTER, S.: c. d., s. 78, sa prikláňa k tomu istému názoru, pričom upozorňuje na chýbajúce detailné usmernenie v oblasti určovania maximálne povolenej výšky takýchto platieb. Európsky telekomunikačný úrad v správe vypracovanej pre potreby Komisie ( Annexes to the second interim report – Fees for licensing telecommunications services and networks, júl 1999, s. 5) uviedol, že rozdiely medzi zaťažením znášaným jednotlivými operátormi môžu mať negatívny vplyv na toto odvetvie, čím sa niektoré vnútroštátne trhy voči iným znevýhodnia.
(22)
–	V odôvodnení č. 31 „smernice o povolení“ sa uvádza, že správne poplatky vyberané členskými štátmi by nemali skresliť súťaž alebo vytvárať prekážky prístupu na trh.
(23)
–	K najstarším prípadom patrí rozsudok z 13. júla 1963, Klöckner-Werke a i., 17/61 a 20/61, Zb. s. 325 a osobitne s. 345; nedávnejšie pozri rozsudky z 26. septembra 2002, Španielsko/Komisia, C‑351/98, Zb. s. I‑8031, bod 57, a z 22. mája 2003, Connect Austria, C‑462/99, Zb. s. I‑5197, bod 115, na ktoré sa budem odvolávať neskôr.
(24)
–	Vzhľadom na tieto faktory Súdny dvor rozhodol, že článku 9 ods. 2 a článku 11 ods. 2 smernice neodporuje vnútroštátna právna úprava, na základe ktorej môžu byť verejnému podniku s dominantným postavením, ktorý už je držiteľom licencie GSM 900, udelené ďalšie frekvencie vo frekvenčnom pásme DCS 1800, bez toho, aby mu bol za to uložený poplatok, zatiaľ čo podnik, ktorý vstupuje na dotknutý trh, musí za získanie licencie DCS 1800 zaplatiť poplatok, a to za predpokladu, že poplatok uložený verejnému podniku za licenciu GSM 900, vrátane následného bezplatného prideľovania ďalších frekvencií vo frekvenčnom pásme DCS 1800, sa z hospodárskeho hľadiska zdá byť ekvivalentným k poplatku uloženému konkurenčnému podniku (bod 118).
(25)
–	Podľa judikatúry Spoločenstva má podnik dominantné postavenie, keď má schopnosť brániť hospodárskej súťaži na relevantnom trhu a konať nezávisle od ostatných konkurentov, svojich zákazníkov a v konečnom dôsledku spotrebiteľov (rozsudky z 13. februára 1979, Hoffmann-La Roche, 85/76, Zb. s. 461, bod 38; z 11. decembra 1980, L’Oréal, 31/80, Zb. s. 3775, bod 26, a z 9. novembra 1983, Michelin, 322/81, Zb. s. 3461, bod 30).
(26)
–	Pritom treba pripomenúť, že za pridelenie oveľa nižšieho počtu čísel (230 300) a zamietnutie pridelenia 21 000 čísel bola Firma povinná uhradiť poplatok vo výške 2 308 250 DEM (1 154 125 eur). Poplatok za pridelenie Deutsche Telekom 400 miliónov by zodpovedal 400 000 000 DEM (200 000 000 eur).
(27)
–	V bodoch 85 a 86 už citovaného rozsudku Connect Austria sa uvádza, že skutočnosť, že podnik vstupujúci na dotknutý trh musí uhradiť poplatok za udelenie licencie, zatiaľ čo verejný podnik s dominantným postavením ju môže získať bezplatne, predstavuje zvýhodnenie tohto verejného podniku voči jeho konkurentom, ktoré mu umožňuje zvýšiť svoje dominantné postavenie tým, že bude ponúkať nižšie tarify.
(28)
–	V odseku 4 prvého bodu uznesenia, ktorým bol podaný návrh na začatie tohto prejudiciálneho konania, sa uvádza, že „hoci sa autor tejto právnej úpravy domnieval, že Deutsche Telekom AG by mal uhradiť poplatky vo výške okolo 386 000 000 DEM za prevzatú zásobu telefónnych čísel, nemožno to od neho požadovať, pretože v žiadnom prípade nepodal žiadosť o pridelenie predmetných telefónnych čísel a len rozhodnutie vo veci takejto žiadosti zakladá povinnosť úhrady poplatku.“
(29)
–	WISSMANN, M. (ed.): Telekommunikationsrecht.
Heidelberg 2003, s. 351 a 1219, sa zmieňuje o právnej neistote prevládajúcej v Nemecku týkajúcej sa hospodárskej hodnoty zásoby čísel, ktorou disponuje Deutsche Telekom. V právnickej literatúre a judikatúre sa objavuje diskusia týkajúca sa možnosti uloženia poplatku za pridelenie týchto čísel pred 1. augustom 1996 s odôvodnením, že vlastným účelom TKG bolo vyrovnanie podmienok hospodárskej súťaže. Takisto sa tvrdí, že táto spoločnosť by nemala požívať výhodu z predchádzajúceho vytvorenia monopolu v rámci uzatvoreného trhu. Opačné stanovisko sa zameriava na skutočnosť, že k prevodu došlo za podmienok vtedy existujúcej právnej situácie a rozdeľovania právomocí medzi Bundesministerium für Post und Telekommunikationen (spolkové ministerstvo pôšt telekomunikácií), Deutsche Telekom a jeho predchodcu.
(30)
–	Počiatočným momentom celého procesu bola smernica Komisie 90/388/EHS z 28. júna 1990 o súťaži na trhoch pre telekomunikačné služby [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 192, s. 10). Prvýkrát bola novelizovaná smernicou Komisie 94/46/ES z 13. októbra 1994, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 88/301/EHS a smernica 90/388/EHS najmä so zreteľom na družicové spoje (Ú. v. ES L 268, s. 15; Mim. vyd. 08/003, s. 3). Smernica Komisie 95/51/ES z 18. októbra 1995 (Ú. v. ES L 256, s. 49) zrušila obmedzenia v oblasti využívania sietí káblovej televízie na účely poskytovania už liberalizovaných telekomunikačných služieb. V tom istom roku smernica 95/62/ES Európskeho parlamentu a Rady z 13. decembra 1995 (Ú. v. ES L 321, s. 6) stanovila podmienky otvárania trhu s hlasovými službami poskytovanými cez pevné siete. Smernica 90/388 bola opätovne novelizovaná smernicou Komisie 96/2/ES zo 16. januára 1996 (Ú. v. ES L 20, s. 59), čím sa do jej pôsobnosti začlenili mobilné a osobné komunikácie. Smernica Komisie 96/19/ES z 13. marca 1996 (Ú. v. ES L 74, s. 13) novelizovala úpravu z roku 1990 smerom k vyššej podpore úplného otvorenia telekomunikačných trhov. Poslednú zmenu priniesla smernica Komisie 1999/64/ES z 23. júna 1999 (Ú. v. ES L 175, s. 39), cieľom ktorej bolo dosiahnuť právne oddelenie telekomunikačných sietí a sietí káblových televízií v prípade, že sa nachádzali vo vlastníctve toho istého operátora. Časť pôvodnej právnej úpravy bola zrušená a nahradená smernicou Komisie 2002/77/ES zo 16. septembra 2002 o hospodárskej súťaži na trhoch elektronických komunikačných sietí a služieb (Ú. v ES L 249, s. 21; Mim. vyd. 08/002, s. 178).
(31)
–	Len ťažko možno uznať prevzatie 80 000 štátnych zamestnancov ako záťaž. Ibaže by sme akceptovali rozšírenú banálnu predstavu o ich rozmaznanosti a zlej odbornej spôsobilosti tak, ako ju zobrazuje literatúra 19. storočia, ako napríklad Anton Čechov vo svojej poviedke Cela č. 6 (ČECHOV, A. P.: Cuentos imprescindibles.
Ed. a predhovor R. Ford. Lumen, Barcelona 2002, s. 204), kde Andrej Jefimič narieka: „Pracujem v škodlivej inštitúcii a svoj plat dostávam od ľudí, ktorých podvádzam, nie som poctivý. Ale na druhej strane, sám osebe nie som nič, som len súčasťou nevyhnutného spoločenského zla: všetci miestni úradníci sú škodliví a dostávajú mzdu za ničnerobenie.“ [voľný preklad ].
(32)
–	V už citovanom rozsudku Albacom a Infostrada Súdny dvor uviedol, že znenie článku 11 ods. 2 smernice je potrebné vykladať reštriktívne (bod 34).
(33)
–	V oznámení už citovanom v poznámke pod čiarou 6 Komisia uznáva, že požiadavka vopred udeľovaného oprávnenia môže v dôsledku daných pravidiel, ako aj pomalých a neúčelne zložitých správnych konaní predstavovať neodôvodnenú prekážku. Takisto zmieňuje potrebu znížiť výšky poplatkov (s. 25 a 26). Pri podrobnom skúmaní skutkových okolností vo veci samej možno zistiť, ako som už uviedol, že sporný poplatok je pätnásťkrát vyšší ako náklady činnosti, na ktorú sa vzťahuje.
(34)
–	HEFFERMANN, A.: Telekommunikationsrecht, Liberalisierung und Wettbewerb . Viedeň 2002, s. 91, uvádza, že pravidlá upravujúce hospodársku súťaž sa v dôsledku konsolidácie trhových síl nasledujúcej po liberalizácii tohto odvetvia stali veľmi dôležitými, čo je podľa jeho názoru osobitne významná skutočnosť práve vzhľadom na súčasné dominantné postavenie bývalých štátnych monopolov – ako je to zjavné aj z tohto prejudiciálneho konania.
(35)  –	Pozri MÖSTL, M.: Lizenzgebühren im Bereich von Post und Telekommunikation. In: Neue Zeitschrift für Verwaltungsgerecht 2001, s. 738.
(36)
–	Pozri WISSMANN, M. (ed.): c. d., s. 326 a 1196.