62019CO0654
UZNESENIE SÚDNEHO DVORA (ôsma komora)
z 1. októbra 2020 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Článok 99 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora – Letecká doprava – Nariadenie (ES) č. 261/2004 – Náhrada cestujúcim v leteckej doprave v prípade veľkého meškania letov – Právo na náhradu v prípade meškania – Dĺžka meškania – Čas otvorenia dverí lietadla v mieste príletu – Skutočný čas príletu – Plánovaný čas príletu – Otázka, o ktorej už Súdny dvor rozhodoval alebo na ktorú možno odpoveď jasne vyvodiť z judikatúry“
Vo veci C‑654/19,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, ktorý podal Landesgericht Korneuburg (Krajinský súd Korneuburg, Rakúsko) rozhodnutím z 2. júla 2019 doručeným Súdnemu dvoru 3. septembra 2019 v konaní:
FP Passenger Service GmbH
proti
Austrian Airlines AG,
SÚDNY DVOR (ôsma komora),
v zložení: predsedníčka ôsmej komory L. S. Rossi, sudcovia J. Malenovský (spravodajca) a F. Biltgen,
generálny advokát: P. Pikamäe,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
FP Passenger Service GmbH, v zastúpení: F. Puschkarski, Rechtsanwältin, a B. Passin, Rechtsanwalt,
–
Austrian Airlines AG, v zastúpení: G. Gries, Rechtsanwalt,
–
rakúska vláda, v zastúpení: J. Schmoll a G. Kunnert, splnomocnení zástupcovia,
–
nemecká vláda, v zastúpení: J. Möller a M. Hellmann, splnomocnení zástupcovia,
–
poľská vláda, v zastúpení: B. Majczyna, splnomocnený zástupca,
–
Európska komisia, v zastúpení: W. Mölls a N. Yerrell, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vo veci sa rozhodne odôvodneným uznesením v súlade s článkom 99 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora,
vydal toto
Uznesenie
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 5 až 7 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 z 11. februára 2004, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá systému náhrad a pomoci cestujúcim pri odmietnutí nástupu do lietadla, v prípade zrušenia alebo veľkého meškania letov a ktorým sa zrušuje nariadenie (EHS) č. 295/91 (Ú. v. EÚ L 46, 2004, s. 1; Mim. vyd. 07/008, s. 10).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťami FP Passenger Service GmbH a Austrian Airlines AG vo veci náhrady škody cestujúcemu tejto poslednej uvedenej spoločnosti za meškanie, s ktorým lietadlo, na palube ktorého sa nachádzal, pristálo na letisku Viedeň‑Schwechat (Rakúsko).
Právny rámec
3
Odôvodnenie 1 nariadenia č. 261/2004 uvádza:
„konanie spoločenstva v oblasti leteckej dopravy by sa malo, okrem iných vecí, zamerať na zabezpečenie vysokej úrovne ochrany cestujúcich; okrem toho by sa mal vo všeobecnosti brať plný zreteľ na požiadavky ochrany spotrebiteľa.“
4
Článok 2 tohto nariadenia s názvom „Definície“ znie takto:
„Na účely tohto nariadenia:
…
f)
‚letenka‘ znamená platný dokument oprávňujúci na prepravu, alebo rovnocenné oprávnenie v nepapierovej forme, vrátane elektronickej formy, vydaný alebo povolený leteckým dopravcom alebo jeho splnomocneným zástupcom;
…
h)
‚cieľové miesto‘ znamená miesto na letenke predloženej pri odbavovacom pulte alebo v prípade priamo prípojných letov, cieľové miesto posledného letu; použiteľné náhradné prípojné lety sa neberú do úvahy, ak sa dodrží pôvodný plánovaný čas príletu.“
5
Článok 5 uvedeného nariadenia, nazvaný „Zrušenie“, stanovuje:
„1.   V prípade zrušenia letu príslušným cestujúcim:
…
c)
príslušní cestujúci majú právo na náhradu od prevádzkujúceho leteckého dopravcu v súlade s článkom 7, pokiaľ:
…
iii)
neboli informovaní o zrušení do siedmich dní pred plánovaným časom odletu a nebolo im ponúknuté presmerovanie, ktoré im umožní odletieť maximálne hodinu pred plánovaným časom odletu a dosiahnuť konečné cieľové miesto maximálne dve hodiny po plánovanom čase príletu.
…
3.   Prevádzkujúci letecký dopravca nie je povinný platiť náhradu podľa článku 7, ak môže preukázať, že zrušenie je spôsobené mimoriadnymi okolnosťami, ktorým sa nedalo zabrániť ani vtedy, keď boli prijaté všetky primerané opatrenia.
…“
6
Článok 6 toho istého nariadenia, nazvaný „Meškanie“, stanovuje:
„1.   Keď prevádzkujúci letecký dopravca odôvodnene očakáva, že let bude mať meškanie voči plánovanému času odletu:
a)
dve hodiny alebo viac v prípade letov do vzdialenosti 1500 km alebo menej; alebo
b)
tri hodiny alebo viac v prípade všetkých letov v rámci spoločenstva nad 1500 km a všetkých ostatných letov od 1500 km do 3500 km; alebo
c)
štyri hodiny alebo viac v prípade letov, ktoré nespadajú pod písmená a) alebo b),
prevádzkujúci letecký dopravca cestujúcim ponúkne:
i)
pomoc bližšie určenú v článku 9 ods. 1 písm. a) a článku 9 ods. 2; a
ii)
keď sa odôvodnene očakáva, že čas odletu bude aspoň deň po pôvodne oznámenom čase odletu, pomoc podľa článku 9 ods. 1 písm. b) a článku 9 ods. 1 písm. c); a
iii)
keď je meškanie aspoň päť hodín, pomoc podľa článku 8 ods. 1 písm. a).
2.   V každom prípade sa pomoc ponúka v časových limitoch ustanovených vyššie v súvislosti s každou kategóriu vzdialenosti.“
7
Článok 7 nariadenia č. 261/2004, nazvaný „Právo na náhradu“, uvádza:
„1.   Keď sa uvádza odkaz na tento článok, cestujúci dostanú náhradu v nasledovnej výške:
…
b)
400 eur v prípade všetkých letov v rámci spoločenstva nad 1500 km a všetkých ostatných letov od 1500 km do 3500 km;
…
2.   Keď sa cestujúcim ponúkne presmerovanie do ich cieľového miesta náhradným letom podľa článku 8, ktorého čas príletu nepresiahne plánovaný čas príletu pôvodne rezervovaného letu:
a)
o dve hodiny v súvislosti so všetkými letmi na vzdialenosť 1500 km alebo menej;…
…
prevádzkujúci letecký dopravca môže cestujúcim znížiť náhradu podľa odseku 1 o 50 %.
…
4.   Vzdialenosti uvedené v odseku 1 a 2 sa merajú metódou ortodromickej dráhy.“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
8
FP Passenger Service, žalobkyňa vo veci samej, vstúpila do práv cestujúceho, ktorý si rezervoval u spoločnosti Austrian Airlines let číslo OS 2344, s odletom z Hurghady (Egypt) a príletom do Viedne (Rakúsko), s odletom plánovaným na 20. augusta 2017 o 10.50 hod. a s príletom plánovaným v ten istý deň o 15.20 hod.
9
Keďže lietadlo z Hurghady odletelo až o 14.22 hod., dosiahlo letisko Viedeň‑Schwechat 20. augusta 2017 s meškaním, ktorého trvanie sa môže meniť v závislosti od okamihu, ktorý sa považuje za prílet. V tejto súvislosti sa v návrhu na začatie prejudiciálneho konania uvádza niekoľko rozličných časov:
–
18.14 hod.: touch down (dotyk s letiskovou plochou). Tento okamih je signalizovaný zamestnancom letiska,
–
18.17 hod.: Actual Time of Arrival (ATA) („skutočný čas príletu“). Ide o okamih, keď lietadlo dosiahlo svoje konečné stanovisko. Túto činnosť tiež oznamuje zamestnanec letiska,
–
18.18 hod.: Bola zapnutá parkovacia brzda lietadla, čo automaticky hlási lietadlo,
–
18.22 hod.: hlásenie posádky, že lietadlo dosiahlo parkovaciu pozíciu.
10
Podľa vnútroštátneho súdu nebolo preukázané, že by doba, ktorá uplynula pred otvorením dverí lietadla, bola neobvykle dlhá. Keďže ale lietadlo bolo odstavené na vzdialenom mieste, cestujúci museli byť prepravení autobusom až do terminálu letiska. Nemožno určiť, či by za predpokladu, že by lietadlo pristálo v plánovanom čase, bolo nasmerované na túto parkovaciu pozíciu alebo inde. Vnútroštátny súd v tejto súvislosti spresňuje, že lietadlá, ktoré pristávajú na letisku Viedeň‑Schwechat, parkujú buď na letiskovej ploche, kde cestujúci opustia lietadlo pomocou schodov a autobus ich odvezie do letiskovej budovy, alebo pri nástupnom tuneli, cez ktorý cestujúci vstúpia priamo do budovy letiska.
11
FP Passenger Service podala žalobu o náhradu škody na Bezirksgericht Schwechat (Okresný súd Schwechat, Rakúsko), ktorou sa z dôvodu meškania domáha náhrady vo výške 400 eur s úrokmi z omeškania. Na podporu svojho nároku uviedla, že keďže odlet dotknutého letu bol oneskorený, jeho cieľové miesto bolo skutočne možné dosiahnuť až o 18.22 hod., teda v čase, keď sa meškajúce lietadlo dostalo na svoju parkovaciu pozíciu.
12
FP Passenger Service však tvrdí, že na účely určenia meškania treba vziať do úvahy otvorenie dverí, to znamená okamih, v ktorom cestujúci mohli opustiť lietadlo. V prejednávanej veci k tomuto otvoreniu došlo viac ako tri hodiny po plánovanom čase príletu.
13
Austrian Airlines tvrdí, že meškanie predmetného letu bolo kratšie ako tri hodiny. Lietadlo totiž dosiahlo svoje cieľové miesto nie o 18.22 hod., ale o 18.17 hod. Na účely uplatnenia práva na náhradu podľa nariadenia č. 261/2004 totiž tak plánovaný čas príletu, ako aj skutočný čas príletu zodpovedajú času, v ktorom lietadlo pristálo na cieľovom letisku. Tento čas nezahŕňa čas potrebný na otvorenie dverí.
14
Keďže súd prvého stupňa súhlasil so stanoviskom spoločnosti Austrian Airlines, zamietol žalobu spoločnosti FP Passenger Service z toho dôvodu, že na účely určenia skutočného meškania letu bolo potrebné porovnať plánovaný čas príletu so skutočným časom príletu. Keďže z tohto porovnania vyplynulo v prejednávanej veci len meškanie 2 hodiny a 57 minút, súd prvého stupňa rozhodol, že FP Passenger Service nie je oprávnená na náhradu podľa nariadenia č. 261/2004.
15
Žalobkyňa vo veci samej podala proti tomuto rozhodnutiu odvolanie na vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania. Tento vnútroštátny súd sa domnieva, že treba uplatniť rozsudok Súdneho dvora zo 4. septembra 2014, Germanwings (C‑452/13, EU:C:2014:2141). V dôsledku toho treba na účely výpočtu dĺžky meškania určiť, v ktorom okamihu by boli dvere lietadla otvorené, ak by let nemal meškanie, pričom tento okamih možno porovnať s okamihom, v ktorom sa tieto dvere skutočne otvorili. V tejto súvislosti treba uviesť, že hoci letové plány neuvádzajú plánovaný čas otvárania dverí, skúsenosť ukazuje, že doba medzi časom, v ktorom lietadlo dosiahne svoju parkovaciu pozíciu a otvorením dverí je vo všeobecnosti rovnaká pre všetky lety. Z toho vyplýva, že doba medzi skutočným časom príletu a skutočným otvorením dverí na jednej strane a doba medzi plánovaným časom príletu a plánovaným otváraním dverí na druhej strane by mala byť rovnaká, takže žiadna z týchto dôb by sa nemala brať do úvahy pri výpočte meškania.
16
Naopak, ak je v určitom prípade doba medzi skutočným časom príletu a skutočným otváraním dverí neobvykle dlhá a cestujúci o tom predloží dôkaz, je potrebné zohľadniť rozdiel medzi skutočnou dobou a dobou obvykle potrebnou na otvorenie dverí s cieľom pripočítať túto dobu k meškaniu vypočítanému v súlade s predchádzajúcimi úvahami. V prejednávanej veci však treba vychádzať zo zásady, že doba medzi skutočným časom príletu a skutočným otvorením dverí neprekročila obvyklú dobu, takže táto lehota by sa nemala zohľadniť.
17
Vnútroštátny súd spresňuje, že vnútroštátna judikatúra v súvislosti s touto otázkou nie je ustálená.
18
Za týchto okolností Landesgericht Korneuburg (Krajinský súd Korneuburg, Rakúsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Majú sa články 5 [až] 7 nariadenia [č. 261/2004] vykladať v tom zmysle, že pri výpočte meškania – s prihliadnutím na rozsudok zo 4. septembra 2014, Germanwings (C‑452/13, EU:C:2014:2141), podľa ktorého je na účely určenia meškania rozhodujúci okamih otvorenia dverí – treba zohľadniť rozdiel medzi skutočným časom otvorenia dverí a plánovaným časom príletu, alebo rozdiel medzi skutočným časom otvorenia dverí a časom predpokladaného otvorenia dverí pri plánovanom čase príletu?“
O prejudiciálnej otázke
19
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v zásade pýta, či sa má nariadenie č. 261/2004 v spojení s rozsudkom zo 4. septembra 2014, Germanwings (C‑452/13, EU:C:2014:2141), vykladať v tom zmysle, že na účely určenia dĺžky meškania pri prílete, ktoré utrpeli cestujúci letu, treba vypočítať dobu, ktorá uplynula medzi plánovaným časom príletu a otvorením dverí lietadla.
20
Podľa článku 99 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora môže Súdny dvor kedykoľvek na návrh sudcu spravodajcu, po vypočutí generálneho advokáta, rozhodnúť odôvodneným uznesením, ak je položená prejudiciálna otázka zhodná s otázkou, o ktorej už Súdny dvor rozhodol, ak možno odpoveď na takúto otázku jednoznačne vyvodiť z judikatúry alebo ak odpoveď na položenú prejudiciálnu otázku nevyvoláva žiadne dôvodné pochybnosti.
21
Vzhľadom na to, že to tak je v prejednávanej veci, je potrebné uplatniť toto ustanovenie.
22
V prvom rade treba pripomenúť, že zo znenia nariadenia č. 261/2004 výslovne nevyplýva, že cestujúci, ktorých let má meškanie pri prílete, majú právo na náhradu od prevádzkujúceho leteckého dopravcu v súlade s článkom 7 tohto nariadenia, keďže pojem „meškanie letu“ sa v texte uvedeného nariadenia viaže len na plánovaný čas odletu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. novembra 2009, Sturgeon a i., C‑402/07 a C‑432/07, EU:C:2009:716, body 31, 40 a 41).
23
V súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania, ktorá vyžaduje, aby sa s porovnateľnými situáciami nezaobchádzalo rozdielne a aby sa s rozdielnymi situáciami nezaobchádzalo rovnako, pokiaľ takéto zaobchádzanie nie je objektívne odôvodnené, však Súdny dvor rozhodol, že pokiaľ dôjde k veľkému meškaniu pri prílete, čiže k meškaniu v dĺžke tri hodiny alebo viac, cestujúci letov s takýmto meškaním majú podobne ako cestujúci, ktorých pôvodný let bol zrušený a ktorým letecký prepravca nie je schopný navrhnúť presmerovanie za podmienok upravených v článku 5 ods. 1 písm. c) bode iii) nariadenia č. 261/2004, právo na náhradu na základe článku 7 nariadenia č. 261/2004, keďže utrpia nezvratnú stratu času a s tým súvisiace nepohodlie podobnej povahy (pozri v tomto zmysle rozsudky z 19. novembra 2009, Sturgeon a i., C‑402/07 a C‑432/07, EU:C:2009:716, body 48, 60 a 61, ako aj z 23. októbra 2012, Nelson a i., C‑581/10 a C‑629/10, EU:C:2012:657, body 33, 34 a 40).
24
Súdny dvor tým stanovil časovú hranicu, od ktorej možno túto stratu času paušálne nahradiť podľa nariadenia č. 261/2004.
25
Súdny dvor ďalej spresnil, že keďže toto nepohodlie spočívajúce v strate času sa prejaví pri príchode letu, rozsah meškania treba na účely náhrady upravenej nariadením č. 261/2004 posúdiť vo vzťahu k „plánovanému času príletu“ (pozri v tomto zmysle rozsudky z 19. novembra 2009, Sturgeon a i., C‑402/07 a C‑432/07, EU:C:2009:716, bod 61; z 23. októbra 2012, Nelson a i., C‑581/10 a C‑629/10, EU:C:2012:657, bod 40, a z 26. februára 2013, Folkerts, C‑11/11, EU:C:2013:106, bod 33), pričom treba spresniť, že ide o čas stanovený v letovom pláne a uvedený na letenke dotknutého cestujúceho.
26
Plánovaný čas príletu uvedený v predchádzajúcom bode teda znamená okamih, kedy sa let obvykle skončí. Je však možné, že po prekročení tohto času sa cestujúci stále nachádzajú na palube lietadla z dôvodu rôznych incidentov, ktoré môžu oddialiť príchod letu, či už ide o komplikácie predchádzajúce odletu, komplikácie, ku ktorým došlo počas cesty, alebo po pristátí v cieľovom mieste.
27
Ako vyplýva z bodov 23 a 24 tohto uznesenia, strata času v porovnaní s plánovaným časom príletu, ktorú utrpeli cestujúci meškajúceho letu, je z hľadiska práva na náhradu upraveného nariadením č. 261/2004 relevantná len vtedy, ak predstavuje aspoň tri hodiny.
28
Overenie toho, či táto časová hranica bola, alebo nebola v určitom prípade dosiahnutá, sa musí uskutočniť vo vzťahu k času, kedy lietadlo skutočne prišlo do cieľového miesta. Keďže nariadenie č. 261/2004 tento skutočný čas príletu nevymedzuje, Súdny dvor v bode 17 rozsudku zo 4. septembra 2014, Germanwings (C‑452/13, EU:C:2014:2141), rozhodol, že pojem „skutočný čas príletu“ sa má vykladať tak, aby sa v Únii uplatňoval jednotne.
29
V bode 25 tohto rozsudku Súdny dvor v podstate konštatoval, že pojem „skutočný čas príletu“ sa má vykladať v tom zmysle, že zodpovedá okamihu, v ktorom sú otvorené aspoň jedny z dverí lietadla, za predpokladu, že v tomto momente môžu cestujúci lietadlo opustiť.
30
Práve v tomto okamihu sa totiž končí situácia obmedzenia pohybu cestujúcich v uzavretom priestore, kde sa riadia pokynmi leteckého dopravcu a podliehajú jeho kontrole a kde sú z technických a bezpečnostných dôvodov ich možnosti komunikácie s vonkajším svetom značne obmedzené a kde sa nemôžu venovať svojim osobným, rodinným, sociálnym alebo profesijným záležitostiam tak, ako to mali v úmysle (pozri v tomto zmysle, rozsudok zo 4. septembra 2014, Germanwings, C‑452/13, EU:C:2014:2141, body 20, 22, 24 a 25).
31
Napokon treba uviesť, že v rozsudku zo 4. septembra 2014, Germanwings (C‑452/13, EU:C:2014:2141), sa Súdny dvor obmedzil na vymedzenie rozsahu pojmu „skutočný čas príletu“ bez toho, aby spochybnil pojem „plánovaný čas príletu“ v zmysle nariadenia č. 261/2004, najmä jeho článku 5 ods. 1 písm. c) bodu iii), na ktorý odkazuje judikatúra citovaná v bode 23 tohto uznesenia. Pojem „plánovaný čas príletu“, ako je definovaný v bode 25 tohto uznesenia, sa naopak javí ako nevyhnutný prvok na posúdenie dĺžky každého meškania letu pri prílete.
32
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba na položenú otázku odpovedať tak, že nariadenie č. 261/2004 v spojení s rozsudkom zo 4. septembra 2014, Germanwings (C‑452/13, EU:C:2014:2141), sa má vykladať v tom zmysle, že na účely určenia dĺžky meškania pri prílete, ktoré utrpeli cestujúci letu, sa má vypočítať doba, ktorá uplynula medzi plánovaným časom príletu a skutočným časom príletu, teda okamihom, keď sa otvoria aspoň jedny dvere lietadla, za predpokladu, že v tomto momente môžu cestujúci lietadlo opustiť.
O trovách
33
Vzhľadom na to, že konanie pred vnútroštátnym súdom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:
Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 z 11. februára 2004, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá systému náhrad a pomoci cestujúcim pri odmietnutí nástupu do lietadla, v prípade zrušenia alebo veľkého meškania letov a ktorým sa zrušuje nariadenie (EHS) č. 295/91 v spojení s rozsudkom zo 4. septembra 2014, Germanwings (C‑452/13, EU:C:2014:2141), sa má vykladať v tom zmysle, že na účely určenia dĺžky meškania pri prílete, ktoré utrpeli cestujúci letu, sa má vypočítať doba, ktorá uplynula medzi plánovaným časom príletu a skutočným časom príletu, teda okamihom, keď sa otvoria aspoň jedny dvere lietadla, za predpokladu, že v tomto momente môžu cestujúci lietadlo opustiť.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.