62023TJ0095
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (tretia rozšírená komora)
z 25. júna 2025 (
*1
)
„Energetika – Vnútorný trh s elektrickou energiou – Nariadenie (EÚ) 2017/2195 – Rozhodnutie ACER o zmene metodiky oceňovania regulačnej energie – Stanovenie dočasného cenového limitu – Odvolanie podané na odvolaciu radu ACER – Osobitné podmienky a úpravy týkajúce sa odvolania – Článok 28 ods. 1 a článok 29 nariadenia (EÚ) 2019/942 – Neprípustnosť z dôvodu neexistencie aktívnej legitimácie pred odvolacou radou – Námietka nezákonnosti – Rovnosť pred zákonom a účinná súdna ochrana – Neexistencia osobnej dotknutosti – Vlastnosti alebo skutkové okolnosti, na ktoré nebolo poukázané – Lehota na podanie odvolania – Neexistencia ospravedlniteľného omylu“
Vo veci T‑95/23,
RWE Supply & Trading GmbH, so sídlom v Essene (Nemecko), v zastúpení: U. Scholz, H. Weßling a M. von Armansperg, advokáti,
žalobkyňa,
proti
Agentúre Európskej únie pre spoluprácu regulačných orgánov v oblasti energetiky (ACER), v zastúpení: P. Martinet, E. Tremmel a G. Bertrand, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci R. van der Hout, J. Wiemer a C. Wagner, advokáti,
žalovanej,
VŠEOBECNÝ SÚD (tretia rozšírená komora),
v zložení: predseda M. van der Woude, sudcovia P. Škvařilová‑Pelzl (spravodajkyňa), I. Nõmm, G. Steinfatt a D. Kukovec,
tajomník: P. Cullen, referent,
so zreteľom na písomnú časť konania,
po pojednávaní z 9. septembra 2024,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Svojou žalobou podanou na základe článku 263 ZFEÚ sa žalobkyňa, spoločnosť RWE Supply & Trading GmbH, v rámci hlavného návrhu domáha zrušenia rozhodnutia odvolacej rady Agentúry Európskej únie pre spoluprácu regulačných orgánov v oblasti energetiky (ACER) A‑002‑2022 z 9. decembra 2022 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), ktorým bolo ako neprípustné zamietnuté odvolanie, ktoré podala proti rozhodnutiu ACER č. 03/2022 z 25. februára 2022 o zmene metodiky oceňovania regulačnej energie a medzioblastnej kapacity, používaných na výmenu regulačnej energie alebo prevádzkovanie postupu imbalance netting (ďalej len „pôvodné rozhodnutie“), keďže ACER v tomto rozhodnutí od 1. júla 2022 stanovila na obdobie 48 mesiacov cenový limit, pokiaľ ide o cenu, za ktorú si dodávatelia regulačnej energie, akým je aj žalobkyňa, mohli túto energiu vymieňať na európskych platformách PICASSO a MARI, a subsidiárne sa žalobkyňa domáha zrušenia pôvodného rozhodnutia.
Okolnosti predchádzajúce sporu
2
Rozhodnutím č. 01/2020 z 24. januára 2020 prijala ACER na návrh prevádzkovateľov prenosových sústav (ďalej len „PPS“) metodiku oceňovania regulačnej energie a medzioblastnej kapacity, používaných na výmenu regulačnej energie alebo prevádzkovanie postupu imbalance netting (ďalej len „sporná metodika“), v ktorej sa okrem iného uvádzalo, že ceny za dodávanie regulačnej energie nesmú byť vyššie alebo nižšie ako technický cenový limit, ktorý je vo výške približne 99999 eur za megawatthodinu (MWh).
3
Dňa 2. júna 2021 Európska sieť prevádzkovateľov prenosových sústav pre elektrinu (ďalej len „ENTSO pre elektrinu“) vypracovala v mene všetkých PPS návrh na zmenu spornej metodiky, v ktorom sa navrhovalo nahradiť existujúci technický cenový limit cenovým limitom vo výške približne 15000 eur/MWh (ďalej len „návrh PPS“). K tomuto návrhu bola pripojená vysvetľujúca poznámka z 28. mája 2021.
4
V nadväznosti na to, ako ENTSO pre elektrinu predložila agentúre ACER návrh PPS na schválenie, uskutočnila ACER 13. októbra 2021 verejnú konzultáciu na svojom webovom sídle a vyzvala zainteresované subjekty prítomné na trhu, aby predložili svoje pripomienky k tomuto návrhu do 10. novembra 2021. Žalobkyňa sa zúčastnila na tejto verejnej konzultácii, keď predložila pripomienky ku všetkým otázkam, ktoré vzniesla ACER, ako aj právne stanovisko k návrhu PPS.
5
ACER v období od 22. novembra do 6. decembra 2021 predložila subjektom, ktorými sú PPS, ENTSO pre elektrinu a regulačné orgány členských štátov (ďalej len „NRO“), na konzultáciu ňou samotnou pozmenenú verziu návrhu PPS, ktorú im predtým predložila, spolu s odôvodnením zmien.
6
Pôvodným rozhodnutím, ktoré ACER prijala 25. februára 2022 a uverejnila na svojej internetovej stránke 28. februára 2022, zamietla ACER návrh PPS z dôvodu, že tento návrh nespĺňa podmienky článku 30 ods. 2 nariadenia Komisie (EÚ) 2017/2195 z 23. novembra 2017, ktorým sa stanovuje usmernenie o zabezpečovaní rovnováhy v elektrizačnej sústave (Ú. v. EÚ L 312, 2017, s. 6), a nariadila zachovanie platnosti existujúceho technického cenového limitu vo výške približne 99999 eur/MWh. Prostredníctvom prílohy I k pôvodnému rozhodnutiu však ACER zmenila spornú metodiku tak, že stanovila dočasný cenový limit vo výške približne 15000 eur/MWh, uplatňujúci sa výlučne na výmeny regulačnej energie na európskych platformách PICASSO a MARI, a to na obdobie 48 mesiacov od 1. júla 2022.
7
Dňa 27. apríla 2022 podala žalobkyňa proti pôvodnému rozhodnutiu odvolanie na odvolaciu radu ACER (ďalej len „odvolacia rada“).
8
Napadnutým rozhodnutím odvolacia rada zamietla odvolanie žalobkyne proti pôvodnému rozhodnutiu ako neprípustné, a to z dôvodu, že žalobkyňa nemala aktívnu legitimáciu, ktorá sa vyžaduje na podanie takéhoto odvolania, v zmysle článku 28 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/942 z 5. júna 2019, ktorým sa zriaďuje Agentúra Európskej únie pre spoluprácu regulačných orgánov v oblasti energetiky (Ú. v. EÚ L 158, 2019, s. 22), pretože pôvodné rozhodnutie jej nebolo určené a toto rozhodnutie sa jej osobne netýkalo.
Návrhy účastníkov konania
9
Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
v rámci hlavného návrhu zrušil napadnuté rozhodnutie,
–
subsidiárne zrušil pôvodné rozhodnutie,
–
uložil ACER povinnosť nahradiť trovy konania.
10
ACER v podstate navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu,
–
uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.
Právne posúdenie
O hlavnom návrhu, ktorého cieľom je zrušenie napadnutého rozhodnutia
11
Žalobkyňa na podporu hlavného návrhu na zrušenie napadnutého rozhodnutia uvádza v podstate tri žalobné dôvody, z ktorých prvý je založený na porušení článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942, druhý na porušení článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ a tretí na porušení zásady účinnej súdnej ochrany, ako je stanovená v článku 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) a v rámci všeobecných zásad práva Únie.
12
ACER navrhuje zamietnuť hlavný návrh ako nedôvodný.
13
Je opodstatnené začať preskúmaním druhého žalobného dôvodu.
O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ
14
Žalobkyňa sa domnieva, že odvolacia rada v napadnutom rozhodnutí porušila článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ, keď konštatovala, že žalobkyňa nemá aktívnu legitimáciu vyžadovanú na podanie odvolania na ňu, pričom však podľa názoru žalobkyne bolo pôvodné rozhodnutie regulačným aktom, ktorý sa jej priamo týka a nevyžaduje vykonávacie opatrenia.
15
Žalobkyňa tvrdí, že odvolacia rada v napadnutom rozhodnutí s ohľadom na judikatúru správne konštatovala, že pôvodné rozhodnutie predstavuje regulačný akt, ktorý sa jej priamo týka a nevyžaduje vykonávacie opatrenia, a ktorý je preto možné napadnúť na súde Európskej únie v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ. Proti uvedenému nenamieta ani ACER v rámci tejto žaloby.
16
Podľa žalobkyne však odvolacia rada v napadnutom rozhodnutí nesprávne konštatovala, že vzhľadom na znenie článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 nemá aktívnu legitimáciu na to, aby proti pôvodnému rozhodnutiu podala odvolanie na odvolaciu radu. Ako totiž potvrdzuje tak doktrína, ako aj judikatúra, aktívna legitimácia proti regulačnému aktu, a napokon aj súdna ochrana, ktoré jej priznával článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ, nemôžu byť neoprávnene obmedzené podmienkami a pravidlami v podobe uskutočnenia predchádzajúceho správneho konania o opravnom prostriedku, ktoré ACER zaviedla na základe článku 263 piateho odseku ZFEÚ, pretože inak by došlo k porušeniu článku 47 prvého odseku Charty, keďže by sa tým opätovne otvorila medzera v súdnej ochrane osôb podliehajúcich súdnej právomoci Únie, ktorú malo toto ustanovenie práve vyplniť. Uvedená súdna ochrana sa nemôže meniť len na základe toho, že inštitúcie Únie delegovali niektoré zo svojich právomocí na externé orgány, úrady alebo agentúry.
17
Podľa žalobkyne sa článok 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 mohol a mal vykladať s ohľadom na kontext a cieľ sledovaný autormi Zmlúv, spočívajúce vo vyplnení existujúcej medzery v súdnej ochrane takým spôsobom, ktorý je v súlade so súdnou ochranou priznanou článkom 263 štvrtým odsekom ZFEÚ. Vzhľadom na to, že, ako vyplýva z odôvodnenia 34 a článku 29 nariadenia 2019/942, ako aj z judikatúry, vyčerpanie interného správneho konania je nevyhnutným predpokladom podania žaloby na súd Únie, pričom na tomto súde možno napadnúť len rozhodnutia odvolacej rady, akékoľvek obmedzenie práva podať odvolanie na uvedenú komisiu by predstavovalo obmedzenie práva podať žalobu na súd Únie. Podľa názoru žalobkyne nemožno tvrdiť, že by bolo prípustné, aby na základe článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ priamo podala žalobu o neplatnosť pôvodného rozhodnutia na Všeobecný súd, pretože inak by vzhľadom na judikatúru došlo k porušeniu zásad rovnosti pred zákonom a účinnej súdnej ochrany, uvedených v článkoch 20 a 47 Charty, ako aj do zásady hospodárnosti konania, a k ohrozeniu potrebného účinku konania o internom opravnom prostriedku pred ACER. Napokon samotná odvolacia rada v napadnutom rozhodnutí konštatovala, že nepodanie odvolania nebolo „uspokojivé“.
18
ACER odmieta tvrdenia žalobkyne a v podstate navrhuje druhý žalobný dôvod zamietnuť.
19
V bode 35 repliky žalobkyňa uvádza, že „vo svojom druhom žalobnom dôvode namieta porušenie [tretieho prípadu uvedeného v] článku 263 štvrtom odseku… ZFEÚ z dôvodu odmietnutia pripustiť, že je osobne dotknutá, a nie porušenie článku 28 ods. 1 nariadenia… 2019/942, tak ako to tvrdí žalovaná“ v bode 52 vyjadrenia k žalobe.
20
ACER z toho v bode 33 dupliky vyvodzuje, že „z dôvodu tohto objasnenia zo strany žalobkyne je druhý žalobný dôvod zjavne nedôvodný, keďže porušenie tretieho prípadu [uvedeného] v článku 263 štvrtom odseku [ZFEÚ] je [v prejednávanej veci] absolútne nemysliteľné“, pretože toto ustanovenie nebolo uplatniteľné na odvolanie, ktoré žalobkyňa podala na odvolaciu radu.
21
V tejto súvislosti súd Únie už pripustil, že uvedenie žalobných dôvodov podľa ich podstaty, a nie podľa ich právnej kvalifikácie, môže postačovať, a to pod podmienkou, že tieto dôvody dostatočne jasne vyplývajú zo žaloby (pozri rozsudky z 23. septembra 2004, Taliansko/Komisia, C‑297/02, neuverejnený, EU:C:2004:550, bod 57 a citovanú judikatúru, a z 24. septembra 2015, Taliansko a Španielsko/Komisia, T‑124/13 a T‑191/13, EU:T:2015:690, bod 33 a citovanú judikatúru; rozsudok z 19. januára 2017, Komisia/Frieberger a Vallin, T‑232/16 P, neuverejnený, EU:T:2017:15, bod 33).
22
Okrem toho je v súlade s judikatúrou možné sa domnievať, že námietka nezákonnosti bola vznesená implicitne, pokiaľ zo žaloby pomerne jasne vyplýva, že žalobkyňa de facto formuluje takúto výhradu (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 6. júna 1996, Baiwir/Komisia, T‑262/94, EU:T:1996:75, bod 37; z 27. novembra 2018, Mouvement pour une Europe des nations et des libertés/Parlament, T‑829/16, EU:T:2018:840, bod 66, a z 21. decembra 2022, Falke/Komisia, T‑306/21, EU:T:2022:834, bod 30).
23
Z obsahu druhého žalobného dôvodu, ako je rozvinutý v bodoch 75 až 104 žaloby, ako aj v bodoch 35 až 49 repliky, však vyplýva, že žalobkyňa v podstate tvrdí, že s cieľom konať v súlade so zásadou účinnej súdnej ochrany a s článkom 47 Charty, tak ako bol tento vykonaný článkom 263 štvrtým odsekom ZFEÚ, ktorý žalobkyni priznáva aktívnu legitimáciu na podanie žaloby na súde Únie, v ktorej sa navrhuje zrušenie akéhokoľvek aktu, ktorý – tak ako pôvodné rozhodnutie – je regulačným aktom, ktorý sa jej priamo týka a nevyžaduje vykonávacie opatrenia, ako aj so zásadou rovnosti pred zákonom zakotvenou v článku 20 Charty, mala odvolacia rada v napadnutom rozhodnutí vykladať článok 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 v tom zmysle, že žalobkyni umožňoval podať na ňu odvolanie proti uvedenému rozhodnutiu.
24
Úvahy uvedené v bode 23 vyššie treba chápať v tom zmysle, že v podstate zahŕňajú dvojitú výhradu, ktorá je založená buď na výklade článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942, ktorý odvolacia rada uviedla v napadnutom rozhodnutí a ktorý nie je v súlade so zásadou účinnej súdnej ochrany a článkom 47 Charty, tak ako ho vykonáva článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ, v znení vyplývajúcom z Lisabonskej zmluvy, ako aj so zásadou rovnosti pred zákonom zakotvenou v článku 20 Charty (prvá výhrada), alebo je založená na implicitnej námietke nezákonnosti článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 z dôvodu nesúladu s týmito zásadami a článkami Charty (druhá výhrada).
25
V odpovedi na opatrenie na zabezpečenie priebehu konania prijaté na základe článkov 89 a 90 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu žalobkyňa potvrdila, že žaloba implicitne obsahuje takúto námietku nezákonnosti článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942.
26
Pokiaľ ide o to, že ACER v odpovedi na iné opatrenie na zabezpečenie priebehu konania namietala, že námietka nezákonnosti článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 bola vznesená oneskorene, keď bola vznesená v odpovedi žalobkyne na opatrenie na zabezpečenie priebehu konania, ktoré jej adresoval Všeobecný súd, a preto v súlade s judikatúrou vyplývajúcou z bodu 23 rozsudku z 15. mája 2008, Španielsko/Rada (C‑442/04, EU:C:2008:276), z bodov 38 a 39 rozsudku z 26. júna 2008, Alferink a i./Komisia (T‑94/98, EU:T:2008:226), a z bodov 64 až 66 rozsudku z 24. septembra 2008, Reliance Industries/Rada a Komisia (T‑45/06, EU:T:2008:398), musí byť zamietnutá ako neprípustná, treba uviesť, že obidve výhrady uvedené v bode 24 vyššie dostatočne jasne vyplývajú z bodov 75 až 86, ako aj z bodov 102 a 103 žaloby. Námietku, ktorú vzniesla ACER, je preto potrebné zamietnuť a obidve tieto výhrady musia byť preskúmané z hmotnoprávneho hľadiska.
27
Na úvod treba poznamenať, že ako pripúšťajú účastníci konania vo svojich písomných podaniach a odvolacia rada v bodoch 40 a 50 napadnutého rozhodnutia, pôvodné rozhodnutie – hoci aj bolo prijaté v podobe rozhodnutia, ktoré bolo individuálne určené pre PPS v regióne zahŕňajúcom Belgicko, Českú republiku, Nemecko, Francúzsko, Chorvátsko, Luxembursko, Maďarsko, Holandsko, Rakúsko, Poľsko, Rumunsko, Slovinsko a Slovensko (ďalej len „región CORE“) – je regulačným aktom, ktorý sa priamo týka žalobkyne, pričom si nevyžaduje vykonávacie opatrenia v zmysle tretieho prípadu uvedeného v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, v znení vyplývajúcom z Lisabonskej zmluvy, a teda žalobkyňa s ohľadom na toto rozhodnutie patrí do kategórie fyzických alebo právnických osôb, na ktoré sa vzťahuje tretí prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ.
28
Po tomto spresnení treba overiť, či – tak ako to tvrdí žalobkyňa v rámci prvej výhrady – odvolacia rada mala v napadnutom rozhodnutí vykladať článok 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 tak, že žalobkyni priznáva aktívnu legitimáciu na podanie žaloby proti pôvodnému rozhodnutiu, s cieľom zabezpečiť súlad tohto ustanovenia so zásadou účinnej súdnej ochrany a s článkom 47 Charty, tak ako ho vykonáva článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ, v znení vyplývajúcom z Lisabonskej zmluvy, ako aj so zásadou rovnosti pred zákonom zakotvenou v článku 20 Charty.
29
Podľa judikatúry výklad ustanovenia práva Únie nemôže mať za následok odstránenie celého potrebného účinku jasného a presného znenia tohto ustanovenia. Pokiaľ teda zmysel takéhoto ustanovenia jednoznačne vyplýva zo samotného znenia tohto ustanovenia, súd Únie sa od tohto výkladu nemôže odchýliť (pozri rozsudok z 23. novembra 2023, Ministarstvo financija, C‑682/22, EU:C:2023:920, bod 31 a citovanú judikatúru). V zmysle ustálenej judikatúry platí, že na účely výkladu ustanovenia práva Únie, pokiaľ jeho znenie výslovne nevymedzuje jeho pôsobnosť, treba zohľadniť jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou (pozri rozsudok z 21. januára 2021, Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, bod 34 a citovanú judikatúru).
30
Podľa článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942, ktorý sa týka „rozhodnut[í ACER], voči ktorým sa možno odvolať“, „ktorákoľvek fyzická alebo právnická osoba vrátane [NRO] sa môže odvolať proti rozhodnutiu [ACER] uvedenému v článku 2 písm. d) [tohto nariadenia], ktoré je určené tejto osobe, alebo proti rozhodnutiu, ktoré sa priamo a konkrétne [osobne – neoficiálny preklad] týka tejto osoby, hoci má formu rozhodnutia určeného inej osobe“.
31
V prejednávanej veci je nesporné, že pôvodné rozhodnutie, ktorým ACER rozhodla o zmenách spornej metodiky, ktoré navrhli PPS z regiónu CORE v súlade s článkom 5 ods. 2 písm. b) nariadenia 2019/942, je takým rozhodnutím ACER, aké sa uvádza v článku 2 písm. d) tohto nariadenia.
32
Z jasného a presného znenia článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 vyplýva, že žalobkyňa ako právnická osoba, ktorej pôvodné rozhodnutie nie je určené – pričom ide o rozhodnutie, ktoré je v súlade s jeho článkom 2 určené PPS z regiónu CORE –, môže podať odvolanie proti uvedenému rozhodnutiu len vtedy, ak sa jej toto rozhodnutie týka nielen priamo, ale aj osobne.
33
Je síce pravda, že takto stanovená podmienka osobnej dotknutosti, uvedená v článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942, sa má vykladať s prihliadnutím na všeobecné zásady práva Únie, ako sú zaručené Chartou, no takýto výklad nemôže viesť k vylúčeniu uvedenej podmienky, ktorá je výslovne stanovená v texte, pretože by to viedlo k výkladu contra legem.
34
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry je uplatnenie extenzívneho výkladu možné len vtedy, ak je v súlade so znením predmetného ustanovenia, a že ani zásada takého výkladu, ktorý je v súlade s normou vyššej právnej sily, nemôže slúžiť ako základ pre výklad contra legem (pozri uznesenie z 15. decembra 2023, Stan/Európska prokuratúra, T‑103/23, EU:T:2023:871, bod 30 a citovanú judikatúru; pozri tiež analogicky rozsudky z 19. septembra 2019, Rajonna prokuratura Lom, C‑467/18, EU:C:2019:765, bod 61, a z 5. októbra 2020, Brown/Komisia, T‑18/19, EU:T:2020:465, bod 111).
35
Preto treba konštatovať, že odvolacia rada v napadnutom rozhodnutí postupovala správne, keď nevykladala článok 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 v tom zmysle, že by oprávňoval žalobkyňu ako právnickú osobu v zmysle tohto ustanovenia podať na ňu odvolanie proti pôvodnému rozhodnutiu, bez toho, aby musela preukázať, že je uvedeným rozhodnutím nielen priamo, ale aj osobne dotknutá.
36
Prvú výhradu je preto potrebné zamietnuť ako nedôvodnú.
37
Ďalej treba pokračovať tým, že sa z hmotnoprávneho hľadiska preskúma druhá výhrada, ktorú predstavuje implicitná námietka nezákonnosti uvedená v bode 24 vyššie.
38
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa všeobecnej výkladovej zásady sa má akt Únie vykladať v čo najväčšom možnom rozsahu spôsobom, ktorý nespochybní jeho platnosť (rozsudky zo 4. októbra 2001, Taliansko/Komisia, C‑403/99, EU:C:2001:507, bod 37, a z 19. novembra 2009, Sturgeon a i., C‑402/07 a C‑432/07, EU:C:2009:716, bod 47). Rovnako platí, že pokiaľ možno ustanovenie práva Únie vykladať viacerými spôsobmi, treba uprednostniť ten výklad, ktorý zabezpečuje jeho potrebný účinok (rozsudok z 19. novembra 2009, Sturgeon a i., C‑402/07 a C‑432/07, EU:C:2009:716, bod 47; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok z 22. septembra 1988, Land de Sarre a i., 187/87, EU:C:1988:439, bod 19 a citovanú judikatúru).
39
V prejednávanej veci treba uviesť, že vo svojich odpovediach na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania, ktoré im adresoval Všeobecný súd, ACER subsidiárne, a Európsky parlament, Rada Európskej únie a Európska komisia v rámci hlavného návrhu v podstate tvrdili, že článok 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 nie je v rozpore so zásadou účinnej súdnej ochrany ani s článkom 47 Charty, tak ako ho vykonáva článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ, a tiež ani so zásadou rovnosti pred zákonom zakotvenou v článku 20 Charty, pretože nebráni tomu, aby v prípadoch, o aké ide v prejednávanej veci, fyzické alebo právnické osoby, ktorým všeobecne záväzný akt ACER bez vykonávacích opatrení nie je určený – pričom ide o osoby, ktoré boli týmto aktom priamo dotknuté, no neboli ním dotknuté osobne –, t. j. kategória fyzických alebo právnických osôb, na ktoré sa vzťahuje tretí prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, v znení vyplývajúcom z Lisabonskej zmluvy, priamo podali na Všeobecný súd žalobu o neplatnosť uvedeného aktu.
40
Keďže pôvodné rozhodnutie je vo vzťahu k žalobkyni regulačným aktom, ktorý sa jej priamo týka a nevyžaduje si vykonávacie opatrenia v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, v znení vyplývajúcom z Lisabonskej zmluvy (pozri bod 27 vyššie), žalobkyňa patrí do kategórie fyzických alebo právnických osôb, na ktoré sa vzťahuje tretí prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, ktorá rovnako ako ostatné dve kategórie fyzických alebo právnických osôb, na ktoré sa vzťahuje prvý a druhý prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, to znamená fyzické alebo právnické osoby, ktorým je akt určený alebo ktoré sú aktom priamo a osobne dotknuté, môže podať žalobu proti tomuto aktu na súd Únie za podmienok stanovených v článku 263 prvom a druhom odseku ZFEÚ.
41
Článok 263 piaty odsek ZFEÚ však stanovuje, že právne akty, ktorými sa zriaďujú orgány, úrady a agentúry Únie, môžu ustanoviť osobitné podmienky a úpravy týkajúce sa žalôb podaných fyzickými alebo právnickými osobami proti aktom týchto orgánov alebo úradov alebo agentúr Únie, ktoré voči nim zakladajú právne účinky.
42
Na návrh Komisie normotvorca Únie v článkoch 28 a 29 nariadenia 2019/942 v spojení s odôvodnením 34 uvedeného nariadenia stanovil, že fyzické alebo právnické osoby, ktorým sú akty ACER určené alebo ktorých sa tieto akty priamo a osobne týkajú, musia mať z dôvodov zjednodušenia postupov právo odvolať sa na odvolaciu radu.
43
V tomto kontexte, tak ako vyplýva z odpovedí Parlamentu, Rady a Komisie na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania, ktoré im adresoval Všeobecný súd, sa tieto inštitúcie domnievali, že medzi fyzické alebo právnické osoby, ktoré môžu na základe článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 podať žalobu proti rozhodnutiu ACER uvedenému v článku 2 písm. d) uvedeného nariadenia, nie je opodstatnené zahrnúť fyzické alebo právnické osoby patriace do kategórie, na ktorú sa vzťahuje tretí prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, v znení vyplývajúcom z Lisabonskej zmluvy, keďže ACER spravidla prijíma „individuálne rozhodnutia“ podľa článku 2 písm. d) tohto nariadenia, vo vzťahu ku ktorým je možné podať odvolanie na odvolaciu radu. Ak by ACER predsa len, tak ako v prejednávanej veci (pozri bod 27 vyššie), prijala regulačný akt, existovala by možnosť priamo podať žalobu podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ.
44
Pokiaľ ide o to, že žalobkyňa v tejto súvislosti tvrdí, že podľa článku 29 nariadenia 2019/942 nemohla priamo podať na Všeobecný súd žalobu o neplatnosť pôvodného rozhodnutia na základe tretieho prípadu uvedeného v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, treba poznamenať, že je pravda, že článok 29 nariadenia 2019/942 stanovuje, že „žaloby o neplatnosť rozhodnutí agentúry ACER podľa [uvedeného] nariadenia… sa môžu podávať na Súdnom dvore [Európskej únie] až po vyčerpaní [predchádzajúceho] postupu odvolacieho konania uvedeného v článku 28 [tohto nariadenia]“ a že toto ustanovenie vyžaduje, aby sa neprivilegovaní žalobcovia domáhali zrušenia rozhodnutí prijatých odvolacou radou pred Všeobecným súdom (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. marca 2022, MEKH a FGSZ/ACER, T‑684/19 a T‑704/19, EU:T:2022:138, body 35 až 42).
45
Treba však poukázať na to, že rozsudok zo 16. marca 2022, MEKH a FGSZ/ACER (T‑684/19 a T‑704/19, EU:T:2022:138), sa má vykladať s ohľadom na jeho kontext, a predovšetkým na skutočnosť, že žalobkyne v uvedenej veci mali nesporne aktívnu legitimáciu na podanie odvolania na odvolaciu radu, ale neboli oprávnené napadnúť na Všeobecnom súde zákonnosť pôvodných rozhodnutí ACER vzhľadom na články 28 a 29 nariadenia 2019/942.
46
V tejto súvislosti vzhľadom na to, že z dôvodov uvedených v bode 43 vyššie normotvorca Únie nepodriadil kategóriu fyzických alebo právnických osôb, do ktorej patrí žalobkyňa, predchádzajúcemu odvolaciemu konaniu uvedenému v článku 28 nariadenia 2019/942, vyčerpanie uvedeného postupu vyžadované článkom 29 tohto nariadenia nemožno vykladať tak, že sa na túto kategóriu uplatňuje. Z uvedeného vyplýva, že fyzické alebo právnické osoby patriace do kategórie, na ktorú sa vzťahuje tretí prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, v znení vyplývajúcom z Lisabonskej zmluvy, nespadajú do rámca uplatňovania povinného predchádzajúceho postupu opravného prostriedku zavedeného článkami 28 a 29 nariadenia 2019/942 a na rozdiel od osôb, ktoré patria do ostatných dvoch kategórií uvedených v článku 28 ods. 1 tohto nariadenia, musia podať svoje opravné prostriedky proti predmetným aktom ACER vo forme žaloby priamo na Všeobecný súd, a to v súlade s tretím prípadom uvedeným v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, v znení vyplývajúcom z Lisabonskej zmluvy.
47
Ako totiž tvrdia Parlament, Rada a Komisia vo svojich odpovediach na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania, nariadenie 2019/942 nemožno vykladať v tom zmysle, že normotvorca Únie chcel podriadiť preskúmaniu odvolacou radou všetky akty prijaté zo strany ACER, a to vzhľadom na to, že vecná pôsobnosť článku 28 uvedeného nariadenia sa obmedzuje len na individuálne rozhodnutia uvedené v článku 2 písm. d) tohto nariadenia. Normotvorca Únie napokon uplatnil tento „hybridný“ prístup aj pri zriaďovaní odvolacích orgánov viacerých iných agentúr, ako to vyplýva z nariadení, ktorými sa zriaďujú odvolacie orgány Európskej chemickej agentúry (ECHA), Európskeho orgánu pre bankovníctvo (EBA), Jednotnej rady pre riešenie krízových situácií (SRB), Agentúry Európskej únie pre bezpečnosť letectva (EASA), Európskeho orgánu pre cenné papiere a trhy (ESMA) a Európskeho orgánu pre poisťovníctvo a dôchodkové poistenie zamestnancov (EIOPA).
48
V tejto súvislosti treba poznamenať, že Parlament, Rada a Komisia vo svojich odpovediach na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania zdôraznili, že to, že nariadenie 2019/942 neobsahuje výslovný odkaz na možnosť obrátiť sa priamo na súd Únie v prípadoch, keď neboli splnené podmienky prípustnosti stanovené v článku 28 tohto nariadenia, je irelevantné, pretože takýto odkaz by bol čisto deklaratórny, keďže článok 263 ZFEÚ nemusí byť prebratý do sekundárneho práva Únie na to, aby sa uplatňoval.
49
Okrem toho výklad navrhovaný v bode 46 vyššie nie je v rozpore s bodom 57 rozsudku z 9. marca 2023, ACER/Aquind (C‑46/21 P, EU:C:2023:182), v ktorom Súdny dvor rozhodol, že „odvolacie orgány [agentúr Únie] predstavujú vhodný prostriedok na ochranu práv dotknutých strán“, keďže takéto konštatovanie neznamená, že by preskúmanie vykonávané odvolacou radou ACER bolo jediným vhodným prostriedkom na ochranu – voči rozhodnutiam ACER – práv fyzických alebo právnických osôb, ktoré sa nemôžu na odvolaciu radu obrátiť na základe článku 28 nariadenia 2019/942.
50
Tento výklad nie je v rozpore ani s odôvodnením 34 nariadenia 2019/942, v ktorom sa uvádza, že „v oblastiach, kde má [ACER] rozhodovaciu právomoc, by sa zainteresovaným stranám z dôvodu zjednodušenia postupov malo poskytnúť právo odvolať sa na odvolaciu radu“. Toto odôvodnenie treba totiž vykladať v spojení so znením článkov 28 a 29 nariadenia 2019/942 a judikatúrou citovanou v bode 49 vyššie, z ktorých vyplýva, že odvolacia rada predstavuje vhodný prostriedok na ochranu práv strán dotknutých aktmi ACER, pokiaľ spĺňajú podmienky prípustnosti stanovené v uvedenom nariadení. Platí však, že ani odôvodnenie 34 nariadenia 2019/942, ani citovanú judikatúru nemožno vykladať v tom zmysle, že by priame podanie návrhu na súd Únie na základe článku 263 ZFEÚ fyzickými alebo právnickými osobami, ktoré nie sú oprávnené podať návrh na odvolaciu radu na základe článku 28 uvedeného nariadenia, nebolo vhodným prostriedkom na preskúmavanie zákonnosti aktov ACER v prvostupňovom konaní.
51
Je síce pravda, že, ako tvrdia ACER, Parlament, Rada a Komisia vo svojich odpovediach na ústne otázky Všeobecného súdu na pojednávaní alebo na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania, ktoré im adresoval Všeobecný súd, článok 263 piaty odsek ZFEÚ priznáva normotvorcovi Únie voľnú úvahu vo vzťahu k rozhodovaniu o osobitných podmienkach a pravidlách, ktorých splnenie treba vyžadovať, pokiaľ ide o žaloby podané fyzickými alebo právnickými osobami proti aktom orgánu, úradu alebo agentúry Únie, ktoré majú voči nim vyvolávať právne účinky, no takúto právomoc možno uplatniť len pri dodržaní primárneho práva, a predovšetkým všeobecných zásad práva Únie.
52
Preto si treba v prvom rade položiť otázku, či, ako tvrdí žalobkyňa, rozdielne zaobchádzanie, zavedené článkom 28 ods. 1 nariadenia 2019/942, medzi kategóriou fyzických alebo právnických osôb, na ktorú sa vzťahuje tretí prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, v znení vyplývajúcom z Lisabonskej zmluvy, a ostatnými kategóriami fyzických alebo právnických osôb, na ktoré sa vzťahuje prvý a druhý prípad uvedené v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, pokiaľ ide o možnosť obrátiť sa na odvolaciu radu, je nezlučiteľné so zásadou rovnosti pred zákonom zakotvenou v článku 20 Charty.
53
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry je rovnosť pred zákonom upravená v článku 20 Charty všeobecnou zásadou práva Únie, ktorá vyžaduje, aby sa s porovnateľnými situáciami nezaobchádzalo rozdielne a aby sa s rozdielnymi situáciami nezaobchádzalo rovnako, okrem prípadu, že by takéto zaobchádzanie bolo objektívne odôvodnené [pozri rozsudok z 2. septembra 2021, État belge (Právo na pobyt v prípade domáceho násilia), C‑930/19, EU:C:2021:657, bod 57 a citovanú judikatúru].
54
Požiadavka týkajúca sa porovnateľnosti situácií na účely určenia existencie porušenia zásady rovnosti zaobchádzania sa má posudzovať z hľadiska všetkých prvkov, ktoré ich charakterizujú, a najmä s ohľadom na predmet aktu, ktorý predmetné rozdielne zaobchádzanie zavádza, a cieľ, ktorý tento akt sleduje, pričom na tento účel sa musia zohľadniť zásady a ciele oblasti, do ktorej tento akt patrí. Pokiaľ situácie nie sú porovnateľné, rozdielne zaobchádzanie s predmetnými situáciami nepredstavuje porušenie rovnosti pred zákonom zakotvenej v článku 20 Charty [pozri rozsudok z 2. septembra 2021, État belge (Právo na pobyt v prípade domáceho násilia), C‑930/19, EU:C:2021:657, bod 58 a citovanú judikatúru].
55
V prejednávanej veci treba posúdiť, či vzhľadom na predmet a cieľ systému interného opravného prostriedku ACER, zavedeného článkami 28 a 29 nariadenia 2019/942, je situácia fyzickej alebo právnickej osoby, ktorá patrí do kategórie, na ktorú sa vzťahuje tretí prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, v znení vyplývajúcom z Lisabonskej zmluvy, a ktorá chce podať opravný prostriedok – obsahujúci návrh na zrušenie rozhodnutia ACER – podľa tohto nariadenia, porovnateľná so situáciou fyzickej alebo právnickej osoby, ktorá patrí do ďalších kategórií, na ktoré sa vzťahuje prvý a druhý prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, a ktorá tiež chce podať takýto opravný prostriedok.
56
Na úvod treba pripomenúť, že ako už mal súd Únie príležitosť potvrdiť, keďže bolo zámerom normotvorcu Únie vybaviť odvolaciu radu odbornými znalosťami potrebnými na to, aby sama mohla vykonať posúdenie komplexných skutkových okolností technickej a ekonomickej povahy súvisiacich s energetikou, táto rada nemá právomoc sa obmedziť len na výkon obmedzeného preskúmania rozhodnutí ACER. Naopak platí, že odvolacia rada musí s využitím vedeckej odbornosti jej členov preskúmať, či sa tvrdeniami predloženými odvolateľom dá preukázať, že úvahy, na ktorých je rozhodnutie ACER založené, obsahujú pochybenia (pozri v tomto zmysle rozsudky z 9. marca 2023, ACER/Aquind, C‑46/21 P, EU:C:2023:182, body 53 až 72, a z 18. novembra 2020, Aquind/ACER, T‑735/18, EU:T:2020:542, body 45 až 71).
57
V tejto súvislosti súd Únie spresnil, že zriadenie odvolacej rady patrí do rámca celkového prístupu zvoleného normotvorcom Únie, ktorého cieľom je vybaviť agentúry Únie odvolacími orgánmi, pokiaľ im bola zverená právomoc rozhodovať o zložitých otázkach z technického alebo vedeckého hľadiska, ktorá je spôsobilá priamo zasiahnuť do právneho postavenia dotknutých účastníkov konania. Tieto odvolacie orgány predstavujú vhodný prostriedok na ochranu práv dotknutých strán v kontexte, v ktorom podľa ustálenej judikatúry vzhľadom na to, že orgány Únie disponujú širokou mierou voľnej úvahy, najmä pokiaľ ide o veľmi komplexné skutkové okolnosti vedeckej a technickej povahy, na účely určenia povahy a rozsahu opatrení, ktoré prijímajú, sa preskúmanie súdom Únie musí obmedzovať na posúdenie toho, či pri výkone takejto právomoci nedošlo k zjavne nesprávnemu posúdeniu alebo prekročeniu právomoci, alebo či tieto orgány zjavne neprekročili hranice svojej voľnej úvahy (rozsudok z 9. marca 2023, ACER/Aquind (C‑46/21 P, EU:C:2023:182, body 56 a 57); pozri tiež rozsudok zo 7. marca 2013, Bilbaína de Alquitranes a i./ECHA, T‑93/10, EU:T:2013:106, bod 76 a citovanú judikatúru).
58
Treba tak konštatovať, že článok 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 tým, že fyzickým alebo právnickým osobám, ktoré rovnako ako žalobkyňa patria do kategórie, na ktorú sa vzťahuje tretí prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, v znení vyplývajúcom z Lisabonskej zmluvy, neumožňuje obrátiť sa na odvolaciu radu, stanovuje rozdielne zaobchádzanie, keďže tieto osoby budú môcť využiť len obmedzené preskúmanie rozhodnutí ACER, ktoré vykonáva Všeobecný súd, pokiaľ ide o komplexné vedecké, technické alebo ekonomické posúdenia súvisiace s energetikou, zatiaľ čo fyzické alebo právnické osoby patriace do kategórií, na ktoré sa vzťahuje prvý a druhý prípad uvedené v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, môžu vo vzťahu k uvedeným vedeckým, technickým alebo ekonomickým posúdeniam využiť celkové preskúmanie, ktoré vykonáva odvolacia rada.
59
Ako ACER, Parlament, Rada a Komisia v podstate uviedli vo svojich odpovediach na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania, ktoré im adresoval Všeobecný súd, je však toto rozdielne zaobchádzanie, pokiaľ ide o prístup k úplnému preskúmaniu vykonávanému odvolacou radou, odôvodnené viac či menej intenzívnou väzbou, ktorú majú jednotlivé kategórie dotknutých fyzických alebo právnických osôb s rozhodnutiami ACER. Zatiaľ čo fyzické alebo právnické osoby patriace do kategórií, na ktoré sa vzťahuje prvý a druhý prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, v znení vyplývajúcom z Lisabonskej zmluvy, sú týmito rozhodnutiami individualizované tým, že sú im tieto rozhodnutia určené, alebo tým, že sa ich dotýkajú analogickým spôsobom, akým by bola dotknutá osoba, ktorej sú dané rozhodnutia určené, na základe ich určitých osobitných vlastností alebo na základe skutkovej okolnosti, ktorá ich charakterizuje vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe (rozsudky z 15. júla 1963, Plaumann/Komisia, 25/62, EU:C:1963:17, s. 223, a zo 17. septembra 2015, Mory a i./Komisia, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, bod 93), nie je to tak v prípade fyzických alebo právnických osôb patriacich do kategórie, na ktorú sa vzťahuje tretí prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ.
60
Toto rozdielne zaobchádzanie, ktoré je založené na objektívnych kritériách stanovených v článku 28 nariadenia 2019/942, je teda odôvodnené, pretože je v súlade s právne prípustným cieľom sledovaným predmetnou právnou úpravou a je primerané cieľu, ktorý dotknuté zaobchádzanie sleduje (pozri v tomto zmysle rozsudky z 5. júla 1977, Bela‑Mühle Bergmann, 114/76, EU:C:1977:116, bod 7, a zo 16. decembra 2008, Arcelor Atlantique et Lorraine a i., C‑127/07, EU:C:2008:728, bod 47).
61
Použitie objektívnych kritérií stanovených normotvorcom Únie v článku 28 nariadenia 2019/942 je skutočne v súlade s cieľom sledovaným týmto ustanovením, ktorý spočíva v zavedení systému správnych opravných prostriedkov týkajúcich sa konkrétnych kategórií aktov ACER a fyzických alebo právnických osôb, ktoré s nimi majú intenzívnu väzbu.
62
Vzhľadom na menej intenzívnu väzbu, ktorú majú s „individuálnymi rozhodnutiami“ ACER v porovnaní s fyzickými alebo právnickými osobami patriacimi do kategórií, na ktoré sa vzťahuje prvý a druhý prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, v znení vyplývajúcom z Lisabonskej zmluvy, je odôvodnené a vhodné, aby fyzické alebo právnické osoby, ktoré tak ako žalobkyňa patria do kategórie, na ktorú sa vzťahuje tretí prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, mali len možnosť dosiahnuť obmedzené preskúmanie uvedených rozhodnutí na Všeobecnom súde, pričom treba uviesť, že na rozdiel od rozhodnutí, ktoré patria do ostatných dvoch kategórií, uvedené osoby nepodliehajú ani povinnosti, ktorú ukladá článok 29 nariadenia 2019/942, vyčerpať predchádzajúce konanie o opravnom prostriedku, uvedené v článku 28 tohto nariadenia (pozri bod 45 vyššie), ani postupu predchádzajúceho prijatia odvolaní, upravenému v článku 58a Štatútu Súdneho dvora Európskej únie.
63
Okrem toho podľa judikatúry na to, aby bolo možné normotvorcovi Únie vytýkať porušenie zásady rovnosti zaobchádzania, je potrebné, aby tento zaobchádzal s porovnateľnými situáciami rozdielne a tým znevýhodnil určité osoby v porovnaní s inými (rozsudky z 13. júla 1962, Klöckner‑Werke a Hoesch/Vysoký úrad, 17/61 a 20/61, EU:C:1962:30, s. 652, a zo 16. decembra 2008, Arcelor Atlantique et Lorraine a i., C‑127/07, EU:C:2008:728, bod 39).
64
V tejto súvislosti priame preskúmanie, ktoré vykonáva Všeobecný súd, nemožno považovať za nevýhodné pre fyzické alebo právnické osoby, ktoré sa vo vzťahu k aktu ACER nenachádzajú v niektorom z prípadov uvedených v článku 28 nariadenia 2019/942.
65
Skutočnosť, že sa preskúmanie aktu ACER odvolacou radou považovalo za vhodný prostriedok na ochranu práv fyzických alebo právnických osôb, ktoré majú intenzívnu väzbu s týmto aktom, a to v kontexte, v ktorom orgány Únie disponujú širokou mierou voľnej úvahy, predovšetkým pokiaľ ide o veľmi komplexné skutkové okolnosti vedeckej a technickej povahy, na účely určenia povahy a rozsahu opatrení, ktoré prijímajú (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. marca 2023, ACER/Aquind, C‑46/21 P, EU:C:2023:182, bod 57), nemožno vykladať tak, že to znamená, že priamu žalobu podanú na Všeobecný súd na základe článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ nemožno tiež považovať za vhodný prostriedok na ochranu práv fyzických alebo právnických osôb, ktoré majú menej intenzívnu väzbu s týmto aktom.
66
Z uvedeného vyplýva, že normotvorca Únie v článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 zaviedol odôvodnený rozdiel v zaobchádzaní s fyzickými alebo právnickými osobami, ktoré sa nenachádzajú v rovnakej alebo porovnateľnej situácii z hľadiska rozhodnutí ACER, a nemusia tak podliehať rovnakým osobitným podmienkam alebo pravidlám, pokiaľ ide o opravné prostriedky, ktoré podávajú proti uvedeným rozhodnutiam, a teda toto rozdielne zaobchádzanie nemožno považovať za porušenie zásady rovnosti pred zákonom zakotvenej v článku 20 Charty.
67
V druhom rade si treba položiť otázku, či, ako tvrdí žalobkyňa, nemožnosť fyzických alebo právnických osôb, ktoré rovnako ako žalobkyňa patria do kategórie, na ktorú sa vzťahuje tretí prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, v znení vyplývajúcom z Lisabonskej zmluvy, obrátiť sa na odvolaciu radu porušuje zásadu účinnej súdnej ochrany a článok 47 Charty, tak ako ho vykonáva článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ.
68
Podľa článku 47 Charty má každý, koho práva a slobody zaručené právom Únie sú porušené, za podmienok ustanovených v uvedenom článku, právo na účinný prostriedok nápravy pred súdom. Z judikatúry Súdneho dvora, ako aj z judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva vyplýva, že právo na prístup k súdu nie je absolútnym právom, a teda môže obsahovať primerané obmedzenia, ktoré sledujú legitímny cieľ a nezasahujú do samotnej podstaty tohto práva (pozri uznesenie zo 6. apríla 2017, PITEE/Komisia, C‑464/16 P, neuverejnené, EU:C:2017:291, bod 31 a citovanú judikatúru). V súlade s článkom 52 ods. 1 Charty je obmedzenie práva na účinný prostriedok nápravy odôvodnené len vtedy, ak je stanovené zákonom, rešpektuje podstatu tohto práva a pri dodržaní zásady proporcionality je nevyhnutné a skutočne zodpovedá cieľom všeobecného záujmu, ktoré sú uznané Úniou, alebo ak je potrebné na ochranu práv a slobôd iných (rozsudky zo 4. mája 2016, Pillbox 38, C‑477/14, EU:C:2016:324, bod 160, a z 15. septembra 2016, Star Storage a i., C‑439/14 a C‑488/14, EU:C:2016:688, bod 49).
69
V prejednávanej veci, ako už bolo poznamenané (pozri body 45 a 66 vyššie), zo znenia článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ v spojení s článkami 28 a 29 nariadenia 2019/942, vykladanými z hľadiska všeobecnej zásady výkladu pripomenutej v bode 38 vyššie, vyplýva, že fyzické alebo právnické osoby, ktoré tak ako žalobkyňa patria do kategórie, na ktorú sa vzťahuje tretí prípad uvedený v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, v znení vyplývajúcom z Lisabonskej zmluvy, môžu podať žalobu proti rozhodnutiam ACER priamo na Všeobecný súd.
70
V tejto súvislosti treba uviesť, že vzhľadom na to, že možnosť podať žalobu o neplatnosť na Všeobecný súd zostáva zachovaná, nemožno konštatovať, že normotvorca Únie pri prijímaní článkov 28 a 29 nariadenia 2019/942 porušil právo na účinnú súdnu ochranu.
71
Je pravda, ako uviedli odvolacia rada v bode 55 napadnutého rozhodnutia a žalobkyňa na pojednávaní, že osobitné podmienky a pravidlá podania odvolania na odvolaciu radu, zavedené normotvorcom Únie v článkoch 28 a 29 nariadenia 2019/942, vedú k nepríjemným procesným komplikáciám. Na jednej strane by mohli spočívať v podaní paralelných opravných prostriedkov proti tým istým rozhodnutiam ACER na odvolaciu radu a na Všeobecný súd, a to buď tými istými fyzickými alebo právnickými osobami v prípade pochybností o tom, do ktorej z kategórií uvedených v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ patria, alebo fyzickými alebo právnickými osobami patriacimi do rôznych kategórií uvedených v tomto ustanovení, so všetkými komplikáciami, s ktorými sa nevyhnutne spája vybavovanie takýchto opravných prostriedkov (prerušenie, zastavenie konania, atď.). Na druhej strane na základe toho, že príslušné právomoci odvolacej rady a Všeobecného súdu rozhodovať o opravnom prostriedku podanom fyzickou alebo právnickou osobou, ktorej akt ACER nie je určený, ale voči ktorej má tento akt právne účinky – a teda aj postup, ktorý musí táto osoba dodržať pri napadnutí uvedeného aktu –, závisí od zložitej právnej otázky, či táto osoba je alebo nie je uvedeným aktom „osobne dotknutá“, uplatnenie týchto podmienok a osobitných pravidiel by mohlo viesť k mnohým sporom pred odvolacou radou, Všeobecným súdom a Súdnym dvorom.
72
Platí však, že na jednej strane riziko paralelných opravných prostriedkov proti tomu istému aktu ACER existuje bez ohľadu na články 28 a 29 nariadenia 2019/942, pretože, ako vyplýva najmä z bodu 31 rozsudku zo 16. marca 2022, MEKH a FGSZ/ACER (T‑684/19 a T‑704/19, EU:T:2022:138), privilegovaní žalobcovia majú právo podať priamo na Všeobecný súd žalobu o neplatnosť rozhodnutia ACER. Na druhej strane komplexnosť pojmu „osobná dotknutosť“ nevyplýva osobitne zo systému správnych opravných prostriedkov zavedeného článkami 28 a 29 nariadenia 2019/942.
73
V každom prípade takéto procesné komplikácie nemôžu postačovať na konštatovanie toho, že zavedený systém opravných prostriedkov je sám osebe v rozpore so zásadou účinnej súdnej ochrany, tak ako ju zaručuje článok 47 Charty.
74
Preto ani vo vzťahu k článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 nemožno usudzovať, že porušuje zásadu účinnej súdnej ochrany a článok 47 Charty, tak ako ho vykonáva článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ.
75
V dôsledku uvedeného treba zamietnuť námietku nezákonnosti ako nedôvodnú, a preto sa druhý žalobný dôvod zamieta v celom rozsahu.
76
Ďalej je potrebné preskúmať tretí žalobný dôvod, ktorý je založený na porušení zásady účinnej súdnej ochrany, ako je zakotvená v článku 47 Charty a vo všeobecných zásadách práva Únie.
O treťom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady účinnej súdnej ochrany, ktorá je zakotvená v článku 47 Charty a vo všeobecných zásadách práva Únie
77
Žalobkyňa sa domnieva, že odvolacia rada v napadnutom rozhodnutí porušila zásadu účinnej súdnej ochrany, ako je zakotvená v článku 47 Charty a vo všeobecných zásadách práva Únie, keď konštatovala, že žalobkyňa nemá vyžadovanú spôsobilosť na podanie odvolania na odvolaciu radu, pričom to však viedlo k tomu, že žalobkyňa bola zbavená účinnej súdnej ochrany proti rozhodnutiu – ktorým je konkrétne pôvodné rozhodnutie –, ktoré obmedzuje jej slobodu podnikania zaručenú článkom 16 Charty. V súlade s judikatúrou je Únia právnym spoločenstvom založeným na ucelenom systéme opravných prostriedkov a konaní, ktorého cieľom je zveriť súdu Únie preskúmavanie zákonnosti aktov inštitúcií, orgánov, úradov a agentúr Únie. Systém Zmluvy poskytuje možnosť podania priamej žaloby proti všetkým rozhodnutiam prijatým uvedenými subjektmi, ktorých cieľom je vyvolávať právne účinky. V tejto súvislosti sa podmienky prípustnosti stanovené v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ majú vykladať s ohľadom na základné právo na účinnú súdnu ochranu, ako je zakotvené v článku 47 Charty. Žalobkyňa však vzhľadom na nemožnosť podať odvolanie na odvolaciu radu uvádza, že je zbavená akejkoľvek účinnej súdnej ochrany vo vzťahu k pôvodnému rozhodnutiu, ktoré svojimi regulačnými účinkami nepriaznivo ovplyvňuje jej právne postavenie ako poskytovateľa regulačnej energie (pozri body 86 a 92 nižšie), keďže v prejednávanej veci je prístup k súdu Únie podmienený takýmto odvolaním (pozri bod 16 vyššie). Žalobkyňa však pritom uvádza, že má aktívnu legitimáciu na podanie žaloby o neplatnosť pôvodného rozhodnutia na základe článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ.
78
ACER odmieta tvrdenia žalobkyne a navrhuje tretí žalobný dôvod zamietnuť.
79
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa už citovanej ustálenej judikatúry (pozri bod 34 vyššie), uplatnenie extenzívneho výkladu je možné len vtedy, ak je takýto výklad zlučiteľný so znením predmetného ustanovenia, a že ani zásada výkladu, ktorý je v súlade s normou vyššej právnej sily, nemôže slúžiť ako základ pre výklad contra legem.
80
V prejednávanej veci vzhľadom na jasné znenie článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942, ktoré nie je spochybnené obsahom relevantnej právnej úpravy a cieľmi, ktoré táto právna úprava sleduje (pozri body 32 až 35 vyššie), odvolacia rada postupovala správne, keď v napadnutom rozhodnutí – bez ohľadu na svoju povinnosť dodržiavať zásadu účinnej súdnej ochrany, ako je zakotvená v článku 47 Charty a vo všeobecných zásadách práva Únie – nevykladala článok 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 v tom zmysle, že žalobkyňu, ktorá nebola ani privilegovanou žalobkyňou, ani jej pôvodné rozhodnutie nebolo určené, oprávňoval podať na ňu odvolanie proti predmetnému rozhodnutiu bez toho, aby musela preukázať, že je týmto rozhodnutím nielen priamo, ale aj osobne dotknutá.
81
Za predpokladu, že by sa tento žalobný dôvod mal chápať aj tak, že implicitne obsahuje námietku nezákonnosti článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942 z dôvodu porušenia zásady účinnej súdnej ochrany, ako je zakotvená v článku 47 Charty a vo všeobecných zásadách práva Únie, táto námietka by mala byť zamietnutá ako nedôvodná z rovnakých dôvodov, ako sú dôvody uvedené v bodoch 68 až 71 vyššie.
82
Tretí žalobný dôvod teda treba zamietnuť ako nedôvodný a ďalej sa treba venovať meritórnemu preskúmaniu prvého žalobného dôvodu, ktorý je založený na porušení článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942.
O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942
83
Žalobkyňa sa domnieva, že odvolacia rada v napadnutom rozhodnutí porušila článok 28 ods. 1 nariadenia 2019/942, keď konštatovala, že žalobkyňa nemala vyžadované postavenie na to, aby na ňu podala odvolanie proti pôvodnému rozhodnutiu, pričom však žalobkyňa bola týmto rozhodnutím priamo a osobne dotknutá.
84
Žalobkyňa poznamenáva, že v bode 39 a nasl. napadnutého rozhodnutia odvolacia rada vzhľadom na judikatúru správne konštatovala, že žalobkyňa je priamo dotknutá pôvodným rozhodnutím, ktoré priamo ovplyvnilo jej právne postavenie tým, že jej dočasne zabránilo voľne určovať ceny svojich ponúk na trhu s regulačnou energiou, keďže ponuky presahujúce dočasný cenový limit, stanovený pôvodným rozhodnutím, už nemohli byť prijaté zo strany PPS z regiónu CORE cez európske platformy PICASSO a MARI.
85
Naopak sa odvolacia rada podľa názoru žalobkyne dopustila pochybenia, keď v napadnutom rozhodnutí odmietla konštatovať, že je pôvodným rozhodnutím osobne dotknutá v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, tak ako ho vykladá judikatúra.
86
Po prvé žalobkyňa uvádza, že je pôvodným rozhodnutím osobne dotknutá, keďže v súlade s judikatúrou toto rozhodnutie podstatne ovplyvňuje jej postavenie na trhu s dodávkami regulačnej energie tým, že umelo znižuje cenu, za ktorú môže túto elektrickú energiu predávať PPS, ktorí sú jedinými subjektmi, ktorí o ňu majú dopyt, a to takým spôsobom, že sa jej dočasne zabraňuje v tom, aby uplatňovala trhovú cenu, ktorá by mala byť vyššia (na pokrytie nákladov obetovanej príležitosti ponúk), alebo aby uplatnila politiku cenovej konkurencie, pokiaľ ide o cenu za uvedenú elektrickú energiu. Pôvodné rozhodnutie sa týka len obmedzeného počtu hospodárskych subjektov, ktoré tak ako žalobkyňa pôsobia v Českej republike, Nemecku a Rakúsku – ktoré sú jedinými oblasťami, v ktorých sú európske platformy PICASSO a MARI v súčasnosti funkčné – a ktorým sa po uskutočnení zdĺhavého a nákladného postupu podarilo dosiahnuť predbežné schválenie svojich zariadení na poskytovanie regulačnej energie. Pôvodné rozhodnutie tak cielene zasahuje do slobody podnikania týchto dodávateľov regulačnej energie tým, že im bráni túto energiu predávať za cenu presahujúcu dočasný cenový limit stanovený uvedeným rozhodnutím, a to napriek tomu, že by mohlo dôjsť k tomu, že variabilné marginálne náklady zariadení, aj keby boli tieto zariadenia efektívne a konkurencieschopné, nebudú týmto limitom pokryté.
87
Po druhé žalobkyňa uvádza, že sa aktívne zúčastnila na konaní, ktoré viedlo k prijatiu pôvodného rozhodnutia, čo podľa judikatúry predstavuje relevantnú skutočnosť – spomedzi ďalších – na preukázanie osobnej dotknutosti žalobcu. Podľa judikatúry stačí, aby konanie žalobcu bolo spôsobilé ovplyvniť predmetné konanie. V prejednávanej veci sa žalobkyňa údajne aktívne zúčastnila na verejnej konzultácii o návrhu PPS, vedenej zo strany ACER, podľa článku 14 ods. 1 nariadenia 2019/942 pred prijatím pôvodného rozhodnutia, keď odpovedala na dotazník, ktorý vypracovala ACER, a predložila jej právne stanovisko k hmotnoprávnej stránke veci. ACER v pôvodnom rozhodnutí údajne zohľadnila tieto vyjadrenia a pripomienky a pritom ich zamietla, alebo sa k nim vyjadrila, tak ako je v prípade tvorby cien na trhu s regulačnou energiou, alebo im vyhovela, predovšetkým pokiaľ ide o zamietnutie návrhu PPS.
88
Po tretie žalobkyňa poznamenáva, že ACER nespochybňuje, že v pôvodnom rozhodnutí riadne zohľadnila jej situáciu z vecného hľadiska, čo je podľa judikatúry tiež relevantnou skutočnosťou – spomedzi ďalších – na preukázanie osobnej dotknutosti žalobkyne. Ako bolo totiž uvedené v bode 87 vyššie, ACER bola v pôvodnom rozhodnutí ovplyvnená vyjadreniami a pripomienkami, ktoré žalobkyňa sformulovala v rámci verejnej konzultácie k návrhu PPS. ACER mala pritom podľa žalobkyne ACER právnu povinnosť zohľadniť dôsledky, ktoré pôvodné rozhodnutie mohlo mať na jej postavenie, čo ju podľa judikatúry tiež mohlo individualizovať vo vzťahu k tomuto rozhodnutiu. Podľa článku 10 ods. 6 nariadenia 2017/2195 boli PPS povinní konzultovať so zainteresovanými stranami s cieľom zohľadniť vo svojich návrhoch ich záujmy. Rovnako podľa článku 9 nariadenia 2017/2195 a článku 14 ods. 1 a 3 nariadenia 2019/942 bola ACER povinná konzultovať s týmito stranami a účastníkmi na trhu s cieľom zohľadniť ich záujmy vo svojich rozhodnutiach.
89
Po štvrté a subsidiárne žalobkyňa tvrdí, že je pôvodným rozhodnutím individualizovaná rovnakým spôsobom ako PPS, ktorým je toto rozhodnutie určené, keďže toto rozhodnutie porušilo procesné záruky, ktoré jej v zmysle judikatúry priznáva právo Únie v rámci prijatia tohto rozhodnutia. Ako totiž žalobkyňa uviedla pred odvolacou radou, ACER jej v rámci konania, ktoré viedlo k prijatiu pôvodného rozhodnutia, nedoručila pôvodný návrh rozhodnutia, a tým porušila jej právo – ako je toto zaručené článkom 14 ods. 6 nariadenia 2019/942 a článkom 41 Charty – predložiť predbežné pripomienky ako účastník dotknutý týmto rozhodnutím, ktoré priamo ovplyvňuje jej postavenie na trhu s regulačnou energiou v Nemecku. Okrem toho od okamihu, keď ACER vstúpila do postavenia PPS tým, že pozmenila ich návrh, mala tiež rešpektovať právo na konzultáciu stanovené v článku 10 ods. 6 nariadenia 2017/2195. Táto požiadavka nie je neprimeraná vzhľadom na skutočnosť, že trh s regulačnou energiou, predovšetkým v Nemecku, obsahuje len obmedzený počet účastníkov.
90
Rovnako sa podľa názoru žalobkyne odvolacia rada dopustila pochybenia, keď v napadnutom rozhodnutí odmietla konštatovať, že žalobkyňa je pôvodným rozhodnutím osobne dotknutá, v zmysle výkladu článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942, s ohľadom na judikatúru vyplývajúcu z rozsudku z 15. júla 1963, Plaumann/Komisia (25/62, EU:C:1963:17, s. 223), a špecifické znaky interného odvolacieho konania ACER. Táto judikatúra je otvorená a ponecháva priestor na objavenie nových prípadov založených na osobitostiach predmetného konania o odvolaní.
91
Pokiaľ ide o špecifické znaky interného odvolacieho konania ACER, žalobkyňa poznamenáva, že podľa odôvodnenia 34 nariadenia 2019/942 sa rozhodnutia ACER ako opatrenia na reguláciu trhu týkajú veľkého počtu účastníkov, ktorí z dôvodu zjednodušenia postupov musia mať predtým, ako sa prípadne obrátia na súd Únie, právo na interné odvolanie pred nezávislou odvolacou radou v rámci ACER. „Osobitné podmienky a úpravy týkajúce sa žalôb podaných… proti aktom… orgánov alebo úradov alebo agentúr Únie“, uvedené v článku 263 piatom odseku ZFEÚ, podľa judikatúry odkazujú podľa názoru žalobkyne práve na zavedenie čisto interných postupov, ktoré predchádzajú súdnemu prostriedku nápravy, t. j. postupov, akým je aj ucelený administratívny mechanizmus vlastného dohľadu technického charakteru zo strany odborníkov, ktorý bol zavedený v rámci ACER.
92
Pokiaľ ide o výklad článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942, v súlade s judikatúrou vyplývajúcou z rozsudku z 15. júla 1963, Plaumann/Komisia (25/62, EU:C:1963:17, s. 223), žalobkyňa uvádza, že v prejednávanej veci sa chce oprieť len o tú skutočnosť, že je pôvodným rozhodnutím vecne dotknutá rovnakým spôsobom ako PPS, ktorí sú jedinými subjektmi, ktorým je toto rozhodnutie formálne určené, na základe systému samoregulácie trhu s regulačnou energiou zo strany PPS, zavedeného článkom 4 ods. 1 nariadenia 2017/2195, s výhradou povolenia zo strany NRO alebo ACER. Toto rozhodnutie totiž dočasne upravuje cenu výmen regulačnej energie, na ktorej sa žalobkyňa a ostatní dotknutí dodávatelia môžu ako zmluvní partneri dohodnúť s týmito PPS a inými tretími stranami na európskych platformách PICASSO a MARI. Toto rozhodnutie je pritom síce v súlade s návrhom PPS znížiť cenu regulačnej energie, ktorú nakupujú, no je nepriaznivé pre vlastné záujmy žalobkyne, ako aj pre záujmy ostatných dotknutých dodávateľov, ktorým bola odňatá možnosť, ktorú mali dovtedy, slobodne rokovať o dodávke regulačnej energie za trhovú cenu, ktorá by mohla presiahnuť 15000 eur/MWh a niekedy dokonca dosiahnuť až 99999 eur/MWh. V rámci takéhoto systému samoregulácie trhu zo strany PPS, podliehajúcemu schváleniu zo strany ACER, sú právo na interné odvolanie na ACER a celkové technické preskúmanie zabezpečované odvolacou radou, ktoré je stanovené v článku 28 nariadenia 2019/942, nevyhnutnou zárukou poskytovanou účastníkom na trhu na to, aby mohla byť zabezpečená ochrana ich záujmov.
93
ACER odmieta tvrdenia žalobkyne a navrhuje prvý žalobný dôvod zamietnuť.
94
Na úvod treba pripomenúť, že „osobitné podmienky a úpravy“ v zmysle článku 263 piateho odseku ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že sa nimi myslí len zavedenie – zo strany inštitúcie, orgánu, úradu alebo agentúry Únie – čisto interných podmienok alebo pravidiel, ktoré treba splniť pred podaním súdneho prostriedku nápravy a ktoré upravujú najmä fungovanie mechanizmu vlastného dohľadu alebo priebeh konania spočívajúceho v mimosúdnom riešení sporov, s cieľom vyhnúť sa sporu pred súdmi Únie (pozri v tomto zmysle uznesenie z 12. septembra 2013, European Dynamics Luxembourg a i./ÚHVT, T‑556/11, EU:T:2013:514, bod 60, a rozsudok z 25. októbra 2018, KF/SATCEN, T‑286/15, EU:T:2018:718, bod 107). Tieto osobitné podmienky a pravidlá teda musia zostať v plnom súlade so všeobecným režimom stanoveným v článku 263 ZFEÚ, pokiaľ ide o právomoc súdu Únie rozhodovať o žalobách, ktoré sú mu predložené [pozri v tomto zmysle rozsudky zo 4. februára 2016, Italian International Film/EACEA, T‑676/13, EU:T:2016:62, bod 27; z 8. júna 2016, Monster Energy/EUIPO (Vyobrazenie symbolu mieru), T‑583/15, EU:T:2016:338, bod 43, a z 8. júna 2016, Monster Energy/EUIPO (GREEN BEANS), T‑585/15, neuverejnený, EU:T:2016:339, bod 41].
95
Z uvedeného vyplýva, že ak existujú rovnaké podmienky prípustnosti vo všeobecnom režime stanovenom v článku 263 ZFEÚ a v rámci osobitných podmienok a pravidiel prijatých na základe článku 263 piateho odseku ZFEÚ, tieto sa v zásade musia vykladať jednotne. Na účely posúdenia toho, či bola žalobkyňa napadnutým aktom, t. j. pôvodným rozhodnutím osobne dotknutá podľa článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942, treba tiež odkázať na judikatúru vydanú vo vzťahu k druhému prípadu uvedenému v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ, v znení vyplývajúcom z Lisabonskej zmluvy.
96
Pokiaľ ide o podmienku osobnej dotknutosti v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, treba pripomenúť, že iná fyzická alebo právnická osoba ako osoba, ktorej je akt určený, môže tvrdiť, že je týmto aktom osobne dotknutá, len vtedy, keď sa jej tento akt dotýka na základe jej určitých osobitných vlastností alebo na základe skutkovej okolnosti, ktorá ju charakterizuje vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe, a tým ju individualizuje obdobným spôsobom ako osobu, ktorej je akt určený (rozsudok z 15. júla 1963, Plaumann/Komisia, 25/62, EU:C:1963:17, s. 223).
97
Okrem toho z judikatúry vydanej na základe článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ vyplýva zásada, podľa ktorej prináleží žalobcovi – fyzickej alebo právnickej osobe, ktorej akt, ktorý napáda, nie je určený –, aby na podporu svojej žaloby uviedol a preukázal svoje osobitné vlastnosti alebo skutkovú okolnosť, ktorá ho charakterizuje vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe a individualizuje ho obdobným spôsobom ako osobu, ktorej je akt určený (pozri v tomto zmysle uznesenia z 28. septembra 2011, UCAPT/Rada, T‑96/09, neuverejnené, EU:T:2011:542, bod 47, a zo 6. mája 2020, Sabo a i./Parlament a Rada, T‑141/19, neuverejnené, EU:T:2020:179, bod 32). V tomto zmysle článok 15 ods. 1 písm. d) rokovacieho poriadku odvolacej rady pripomína, že prináleží odvolateľovi, aby preukázal, že je rozhodnutím ACER priamo a osobne dotknutý v súlade s článkom 28 ods. 1 nariadenia 2019/942.
98
V prejednávanej veci, ako vyplýva z opisu tvrdení žalobkyne, ktorý je uvedený v bode 43 napadnutého rozhodnutia a ktorý v rámci prejednávanej žaloby nebol spochybnený, v spojení s bodmi 24 až 28 vyjadrenia žalobkyne, v ktorom sa uvádzajú dôvody odvolania podaného na odvolaciu radu 27. apríla 2022, žalobkyňa pred odvolacou radou tvrdila, že je pôvodným rozhodnutím osobne dotknutá z toho dôvodu, že pôsobí na nemeckom trhu s regulačnou energiou a je jedným z najväčších dodávateľov na uvedenom trhu. Toto rozhodnutie sa dotýka vopred určenej skupiny hospodárskych subjektov, pozostávajúcej z dodávateľov regulačnej energie, ktorým sa podarilo dosiahnuť predbežné schválenie zariadení na poskytovanie regulačnej energie alebo ktorých zariadenia sú práve v štádiu takéhoto schvaľovania.
99
V bodoch 44 až 48 napadnutého rozhodnutia odvolacia rada preskúmala „vlastnosti“ alebo „skutkové okolnosti“, na ktoré poukázala žalobkyňa, a konštatovala, že tieto nie sú dostatočné na to, aby ju individualizovali v zmysle judikatúry vyplývajúcej z rozsudku z 15. júla 1963, Plaumann/Komisia (25/62, EU:C:1963:17, s. 223).
100
V rámci tejto žaloby žalobkyňa odvolacej rade v podstate vytýka to, že v napadnutom rozhodnutí nekonštatovala, že žalobkyňa je pôvodným rozhodnutím osobne dotknutá z dôvodu jej osobitných vlastností, ktoré, najmä keď boli posudzované spoločne, ju charakterizovali vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe.
101
Po prvé žalobkyňa poukazuje na to, že pôvodným rozhodnutím došlo k podstatnému zásahu do jej postavenia na nemeckom trhu s poskytovaním regulačnej energie. Pôvodné rozhodnutie predstavuje zásah do tohto trhu tým, že bráni voľnej tvorbe cien, zasahuje do slobody podnikania, obmedzuje možnosti konkurovania na základe cien a bráni dodávateľom energie – aj pokiaľ títo disponujú efektívnymi a konkurencieschopnými zariadeniami – pokryť svoje náklady obetovanej príležitosti, ktoré by mohli byť veľmi vysoké počas období vysokého dopytu po regulačnej energii. Pôvodné rozhodnutie sa týka len relatívne obmedzeného a stabilného počtu dodávateľov regulačnej energie, ktorí tak ako žalobkyňa pôsobia v Českej republike alebo v Nemecku či v Rakúsku, ktoré sú jedinými oblasťami, v ktorých sú európske platformy PICASSO a MARI v súčasnosti funkčné, a ktorým sa po uskutočnení zdĺhavého a nákladného postupu podarilo dosiahnuť predbežné schválenie zariadení na poskytovanie regulačnej energie. Pôvodné rozhodnutie údajne viedlo k zníženiu hodnoty významných investícií, ktoré títo dodávatelia regulačnej energie vynaložili na dosiahnutie predbežného schválenia ich zariadení, pričom však ich potenciálni konkurenti mali možnosť vyhnúť sa týmto investíciám tým, že upustili od vstupu na trh.
102
Po druhé sa žalobkyňa odvoláva na skutočnosť, že sa aktívne zúčastnila na konaní, ktoré viedlo k prijatiu pôvodného rozhodnutia.
103
Po tretie žalobkyňa poukazuje na skutočnosť, že ACER v pôvodnom rozhodnutí náležite zohľadnila jej postavenie z vecného hľadiska.
104
Po štvrté žalobkyňa tvrdí, že v rámci prijatia pôvodného rozhodnutia došlo k porušeniu procesných záruk, ktoré jej priznáva právo Únie. Žalobkyňa napokon v podstate tvrdí, že podmienku osobnej dotknutosti treba vykladať osobitným spôsobom v rámci odvolaní podaných na odvolaciu radu proti rozhodnutiam ACER, a to vzhľadom na veľký počet účastníkov na trhu, ktorí môžu byť týmito rozhodnutiami dotknutí.
105
ACER vo svojich písomných podaniach podporuje stanovisko odvolacej rady, podľa ktorého „vlastnosti“ alebo „skutkové okolnosti“, na ktoré poukazuje žalobkyňa pred Všeobecným súdom, nie sú – samy osebe alebo posudzované spoločne – dostatočné na to, aby ju individualizovali v zmysle judikatúry vyplývajúcej z rozsudku z 15. júla 1963, Plaumann/Komisia (25/62, EU:C:1963:17, s. 223) (pozri bod 99 vyššie).
106
Pokiaľ ide o „vlastnosti“ alebo „skutkové okolnosti“, na ktoré žalobkyňa poukázala pred odvolacou radou a ktoré táto rada preskúmala v napadnutom rozhodnutí, t. j. skutočnosť, že žalobkyňa pôsobí na nemeckom trhu s regulovanou energiou, a skutočnosť, že je jedným z najväčších dodávateľov na uvedenom trhu, a ktoré žalobkyňa následne rozvinula v rámci tejto žaloby, pričom tvrdí, že jej postavenie na tomto trhu bolo pôvodným rozhodnutím podstatne ovplyvnené (pozri body 98, 99 a 101 vyššie), žalobkyňa odkazuje na judikatúru súdu Únie v oblasti štátnej pomoci a koncentrácií.
107
V tejto súvislosti je nepochybne potrebné konštatovať, že podľa judikatúry boli za subjekty osobne dotknuté rozhodnutím Komisie, ktorým sa ukončuje konanie vo veci formálneho zisťovania v oblasti štátnej pomoci, uznané – okrem podniku, ktorému je opatrenie pomoci, ktoré je predmetom napadnutého rozhodnutia, na prospech – aj konkurenti tohto podniku, ktorí zohrávali aktívnu úlohu v rámci tohto konania, za predpokladu, že ich postavenie na trhu bolo týmto opatrením pomoci podstatne ovplyvnené (pozri rozsudok z 2. septembra 2021, Ja zum Nürburgring/Komisia, C‑647/19 P, EU:C:2021:666, bod 33 a citovanú judikatúru). V tejto súvislosti sa podnik nemôže odvolávať iba na svoje postavenie konkurenta vo vzťahu k podniku, ktorému je opatrenie pomoci na prospech, ale navyše musí preukázať, že sa nachádza v situácii, ktorá ho individualizuje obdobným spôsobom ako osobu, ktorej je rozhodnutie určené (rozsudok z 22. decembra 2008, British Aggregates/Komisia, C‑487/06 P, EU:C:2008:757, bod 48).
108
Z judikatúry v oblasti koncentrácií napokon vyplýva, že v prípade rozhodnutia, ktorým sa konštatuje zlučiteľnosť koncentrácie s vnútorným trhom, pokiaľ ide o podnik, ktorý je vo vzťahu k tejto koncentrácii treťou osobou, treba to, či je tento podnik osobne dotknutý, určiť jednak na základe účasti tohto podniku na správnom konaní a jednak na základe toho, či došlo k ovplyvneniu jeho postavenia na trhu. Súd Únie v rámci toho, ako v tomto kontexte pripúšťa, že došlo k ovplyvneniu postavenia žalobcu na trhu, zohľadňuje buď to, že žalobca je jedným z hlavných konkurentov účastníkov koncentrácie, ktorí majú prospech z rozhodnutia, ktorým bola koncentrácia povolená (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 4. júla 2006, easyJet/Komisia, T‑177/04, EU:T:2006:187, bod 37; z 20. decembra 2023, Mainova/Komisia, T‑64/21, neuverejnený, vec v odvolacom konaní, EU:T:2023:843, bod 85, a z 20. decembra 2023, enercity/Komisia, T‑65/21, neuverejnený, vec v odvolacom konaní, EU:T:2023:844, bod 83), alebo to, že je žalobca obyčajným konkurentom uvedených účastníkov koncentrácie, ale koncentrácia má osobitne zistený potenciálny vplyv na jeho hospodársku situáciu, akým je napríklad zníženie hodnoty významných investícií uskutočnených a kalkulovaných v dlhodobom horizonte, pričom sa zohľadní už existujúca štruktúra trhu (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 17. mája 2023_EVH/Komisia, T‑312/20, vec v odvolacom konaní, EU:T:2023:252, body 42 a 46; zo 17. mája 2023, TEAG/Komisia, T‑315/20, neuverejnený, vec v odvolacom konaní, EU:T:2023:259, body 42 a 46, a zo 17. mája 2023, GGEW/Komisia, T‑319/20, neuverejnený, vec v odvolacom konaní, EU:T:2023:263, body 42 a 46), alebo to, že je žalobca potenciálnym konkurentom účastníkov koncentrácie, v prípade oligopolných trhov, alebo za určitých okolností to, že žalobca pôsobí na susedných trhoch, ktoré sú dodávateľskými alebo odberateľskými trhmi vo vzťahu k trhom, na ktorých pôsobí podnik v monopolnom postavení, ktorého postavenie sa koncentráciou posilňuje (pozri v tomto zmysle rozsudok z 30. septembra 2003, ARD/Komisia, T‑158/00, EU:T:2003:246, bod 78).
109
Judikatúra citovaná v bodoch 107 a 108 vyššie však prinajmenšom čiastočne vychádza z existencie skutočného alebo potenciálneho konkurenčného vzťahu medzi osobami, ktorým je napadnuté rozhodnutie na prospech – na trhu, ktorého sa toto rozhodnutie týka –, a žalobcom, ktorého postavenie na tomto trhu alebo na susedných trhoch, či už dodávateľských alebo odberateľských, je osobitne identifikované a negatívne – a prípadne podstatne – ovplyvnené uvedeným rozhodnutím.
110
V prejednávanej veci žalobkyňa netvrdí, a a fortiori ani nepreukazuje, že niektorí z jej konkurentov na nemeckom trhu s regulačnou energiou, na ktorom pôsobí a ktorého sa pôvodné rozhodnutie týka, majú prospech z uvedeného rozhodnutia na tomto trhu. Naopak, z jej argumentácie vyplýva, že poukazuje len na všeobecný vplyv pôvodného rozhodnutia na nemecký trh s regulačnou energiou, ktoré negatívne ovplyvňuje všetkých dodávateľov regulačnej energie, ktorí tak ako ona pôsobia na tomto trhu, ako aj na českom a rakúskom trhu.
111
Aj za predpokladu, že by žalobkyňa ako jeden z najväčších dodávateľov na nemeckom trhu s regulačnou energiou bola z ekonomického hľadiska viacej negatívne ovplyvnená ako niektorí z jej konkurentov na uvedenom trhu, nestačilo by to na jej individualizáciu v zmysle judikatúry vyplývajúcej z rozsudku z 15. júla 1963, Plaumann/Komisia (25/62, EU:C:1963:17, s. 223). Z ustálenej judikatúry totiž vyplýva, že nestačí, aby niektoré subjekty boli z ekonomického hľadiska aktom dotknuté viac ako ich konkurenti, na to, aby boli z tohto dôvodu považované za osoby, ktoré sú týmto aktom osobne dotknuté. Aj za predpokladu, že by rozhodnutie malo osobitný vplyv na ekonomickú situáciu žalobcu, tak táto okolnosť nestačí na to, aby bol charakterizovaný vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe (uznesenia z 2. apríla 2004, Gonnelli a AIFO/Komisia, T‑231/02, EU:T:2004:105, bod 45; z 12. marca 2007, Confcooperative, Unione regionale della Cooperazione Friuli‑Venezia Giulia Federagricole a i./Komisia, T‑418/04, neuverejnené, EU:T:2007:83, bod 57, a z 13. novembra 2008, Lemaître Sécurité/Komisia, T‑301/06, neuverejnené, EU:T:2008:495, bod 24).
112
Okrem toho ani okolnosť, že pôvodné rozhodnutie sa týka relatívne obmedzeného a stabilného počtu dodávateľov regulačnej energie, ktorým sa rovnako ako žalobkyni podarilo dosiahnuť predbežné schválenie zariadení na dodávku regulačnej energie a ktorí pôsobili na nemeckom trhu s regulačnou energiou, ako aj na českom a rakúskom trhu, nemôže stačiť na to, aby bola žalobkyňa individualizovaná v zmysle judikatúry vyplývajúcej z rozsudku z 15. júla 1963, Plaumann/Komisia (25/62, EU:C:1963:17, s. 223). Z ustálenej judikatúry totiž vyplýva aj to, že možnosť s väčšou či menšou presnosťou určiť počet či dokonca identitu právnych subjektov, na ktoré sa určité opatrenie uplatňuje, nemá v žiadnom prípade za následok to, že sa tieto subjekty musia považovať za osoby, ktoré sú týmto opatrením osobne dotknuté, keďže k uvedenému uplatňovaniu dochádza na základe objektívnej právnej alebo skutkovej situácie vymedzenej dotknutým aktom (pozri rozsudok z 18. októbra 2018, Internacional de Productos Metálicos/Komisia, C‑145/17 P, EU:C:2018:839, bod 35 a citovanú judikatúru; uznesenia z 19. septembra 2022, TDK Foil Italy/Komisia, T‑788/21, neuverejnené, EU:T:2022:581, bod 18, a zo 7. decembra 2022, Sunrise Medical a Sunrise Medical Logistics/Komisia, T‑721/21, neuverejnené, EU:T:2022:791, bod 53). Ako pritom v prejednávanej veci v podstate poznamenala odvolacia rada v bode 48 napadnutého rozhodnutia, pôvodné rozhodnutie sa týka všetkých dodávateľov regulačnej energie rovnakým spôsobom, keďže sa uplatňuje na všetkých účastníkov trhu, ktorí si chcú vymieňať regulačnú energiu v Nemecku, ale aj v Českej republike a Rakúsku na európskych platformách PICASSO a MARI.
113
Napokon ani porovnanie, ktoré žalobkyňa uvádza vo svojich písomných podaniach, medzi jej situáciou a situáciou jej konkurentov na nemeckom trhu s regulačnou energiou v nadväznosti na vydanie pôvodného rozhodnutia a situáciou potenciálnych konkurentov na tomto trhu, ktorí mohli mať prospech z tohto rozhodnutia na základe toho, že vzhľadom na toto rozhodnutie upustili od vynaloženia nákladov na predbežné schválenie svojich zariadení s cieľom môcť vstúpiť na uvedený trh, nemôže preukázať existenciu skutočného alebo potenciálneho konkurenčného vzťahu medzi prvými a druhými uvedenými.
114
Okrem toho žalobkyňa netvrdí, a a fortiori ani nepreukazuje, že by bola v skutočnom alebo potenciálnom konkurenčnom vzťahu s osobami, ktorým je pôvodné rozhodnutie určené a ktoré sú podľa jej názoru osobami, ktorým je na nemeckom trhu s regulačnou energiou pôvodné rozhodnutie skutočne na prospech, t. j. s PPS, ktorých sa toto rozhodnutie týka.
115
Za týchto okolností sa žalobkyňa – ktorá nepreukázala, že by bola v skutočnom alebo potenciálnom konkurenčnom vzťahu s osobami, ktorým je pôvodné rozhodnutie na prospech na nemeckom trhu s regulačnou energiou, na ktorom pôsobí a ktorého sa pôvodné rozhodnutie týka – nemôže účinne odvolávať na judikatúru citovanú v bodoch 107 a 108 vyššie s cieľom tvrdiť, tak ako to tvrdí v prejednávanej veci, že jej postavenie na tomto trhu bolo uvedeným rozhodnutím podstatne ovplyvnené.
116
Pokiaľ ide o „vlastnosti“ alebo „skutkové okolnosti“, na ktoré sa žalobkyňa odvolávala pred odvolacou radou, t. j. skutočnosť, že žalobkyňa pôsobí na nemeckom trhu s regulačnou energiou, a skutočnosť, že je jedným z najväčších dodávateľov na tomto trhu, a ktoré následne rozvinula v rámci tejto žaloby, tvrdiac pritom, že jej postavenie na tomto trhu bolo podstatne ovplyvnené pôvodným rozhodnutím, tak v zmysle judikatúry citovanej v bodoch 107 a 108 vyššie treba konštatovať, že odvolacia rada v bodoch 45 až 48 napadnutého rozhodnutia správne rozhodla, že tieto skutočnosti samy osebe nie sú spôsobilé individualizovať žalobkyňu v zmysle judikatúry vyplývajúcej z rozsudku z 15. júla 1963, Plaumann/Komisia (25/62, EU:C:1963:17, s. 223).
117
Pokiaľ ide o „vlastnosti“ alebo „skutkové okolnosti“, vo vzťahu ku ktorým sa v napadnutom rozhodnutí neuvádzalo, že by sa na ne žalobkyňa odvolávala pred odvolacou radou, a ktoré teda odvolacia rada v uvedenom rozhodnutí nepreskúmala, ale na ktoré žalobkyňa poukazuje v rámci tejto žaloby (pozri body 102 až 104 vyššie), Všeobecný súd vyzval účastníkov konania, aby v rámci opatrenia na zabezpečenie priebehu konania zaujali stanovisko k ich prípustnosti.
118
Žalobkyňa v tejto súvislosti tvrdila, že aktívna legitimácia na podanie odvolania na odvolaciu radu je otázkou, ktorú musí odvolacia rada skúmať ex offo, a to na základe analogického uplatnenia judikatúry, podľa ktorej je prípustnosť žaloby o neplatnosť na Všeobecnom súde otázkou verejného poriadku, ktorú musí Všeobecný súd skúmať v každom štádiu konania – aj ex offo –, a tiež podľa článku 15 rokovacieho poriadku odvolacej rady. Pokiaľ ide o osobnú dotknutosť žalobkyne, odvolacia rada tak mala ex offo zohľadniť všetky informácie, ktoré mala k dispozícii. V prejednávanej veci mala odvolacia rada prístup k hodnotiacej správe z verejnej konzultácie, ktorú uskutočnila ACER na základe článku 14 ods. 6 nariadenia 2019/942 a ktorá sa nachádza v prílohe II k pôvodnému rozhodnutiu, pričom táto správa potvrdzuje jej aktívnu účasť na správnom konaní, ktoré predchádzalo prijatiu pôvodného rozhodnutia. Okrem toho žalobkyňa poukazuje na to, že túto účasť zmienila v bodoch 27 a 49 svojho vyjadrenia obsahujúceho odôvodnenie odvolania pred odvolacou radou z 27. apríla 2022, kde pre podrobnejšie informácie odkazovala na prílohu II k pôvodnému rozhodnutiu, a to v poznámkach pod čiarou č. 9 a 19 a v bodoch 25 až 33 svojich doplňujúcich pripomienok z 22. júla 2022. Žalobkyňa napokon uvádza, že v šiestom žalobnom dôvode v rámci návrhu na zrušenie uviedla, že jej právo byť vypočutá, v zmysle článku 14 ods. 6 nariadenia 2019/942, bolo porušené v rámci správneho konania, a to v bode 118 a nasl. vyjadrenia obsahujúceho odôvodnenie odvolania a v bode 26 svojich doplňujúcich pripomienok, kde zmienila aj svoje právo na to, aby sa s ňou konzultovalo, na základe článku 14 ods. 1 uvedeného nariadenia.
119
Pokiaľ ide o osobnú dotknutosť žalobkyne, ACER usudzovala, že žalobkyňa sa v bodoch 24 až 28 svojho vyjadrenia obsahujúceho odôvodnenie odvolania, ktoré sa týkajú tejto otázky, v podstate opierala o tú skutočnosť, že je jedným z najväčších dodávateľov pôsobiacich na nemeckom trhu s regulačnou energiou, a že bolo neprípustné, aby neskôr, a teda oneskorene, uviedla iné „vlastnosti“ alebo „skutkové okolnosti“, ktoré by ju mohli individualizovať v zmysle judikatúry vyplývajúcej z rozsudku z 15. júla 1963, Plaumann/Komisia (25/62, EU:C:1963:17, s. 223).
120
V tejto súvislosti treba konštatovať, že Všeobecný súd nemôže pri posudzovaní zákonnosti napadnutého rozhodnutia zohľadniť „vlastnosti“ alebo „skutkové okolnosti“, ktoré žalobca neuviedol alebo nepreukázal pred odvolacou radou. Na základe článku 29 nariadenia 2019/942 v spojení s článkom 263 ZFEÚ má totiž Všeobecný súd overiť zákonnosť rozhodnutia odvolacej rady tým, že preskúma uplatňovanie práva Únie zo strany odvolacej rady predovšetkým s ohľadom na skutkové okolnosti, ktoré mu boli predložené, ale naopak nemôže takéto preskúmanie vykonať s prihliadnutím na skutkové okolnosti, ktoré boli pred ním uvedené alebo mu boli predložené ako nové (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudky z 13. marca 2007, ÚHVT/Kaul, C‑29/05 P, EU:C:2007:162, bod 54, a z 15. apríla 2010, Schräder/OCVV, C‑38/09 P, EU:C:2010:196, bod 76).
121
Z predpisov upravujúcich konanie na súdoch Únie, najmä z článku 21 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie a z článku 76 a článku 84 ods. 1 rokovacieho poriadku napokon vyplýva, že spor je v zásade určený a vymedzený účastníkmi konania a že súd Únie nemôže rozhodovať ultra petita (pozri rozsudok zo 17. septembra 2020, Alfamicro/Komisia, C‑623/19 P, neuverejnený, EU:C:2020:734, bod 40 a citovanú judikatúru; rozsudok z 22. decembra 2022, Parlament/Moi (C‑246/21 P, neuverejnený, EU:C:2022:1026, bod 55). Okrem toho v súlade s článkom 21 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, článkom 120 písm. c) a d) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora a článkom 76 prvým odsekom písm. d) a e) tohto rokovacieho poriadku platí, že v rámci priamej žaloby pred súdmi Únie musí podanie, ktorým sa podáva žaloba, obsahovať najmä predmet konania, zhrnutie dôvodov, na ktorých je žaloba založená a návrhy žalobcu.
122
V prejednávanej veci sa žalobkyňa v bodoch 24 až 28 svojho vyjadrenia obsahujúceho odôvodnenie odvolania – na účely tvrdenia, že je osobne dotknutá pôvodným rozhodnutím, ktoré viedlo k dočasnému zablokovaniu predajnej ceny regulačnej energie PPS – v podstate opierala o osobitnú okolnosť, podľa ktorej je žalobkyňa jedným z najväčších dodávateľov pôsobiacich na nemeckom trhu s uvedenou energiou.
123
V súlade s judikatúrou a znením článku 15 ods. 1 písm. d) rokovacieho poriadku odvolacej rady, uvedenými v bode 97 vyššie, pritom odvolacia rada v napadnutom rozhodnutí postupovala správne, keď posudzovala len tú osobitnú okolnosť, na ktorú sa žalobkyňa pred ňou riadne odvolávala, ako okolnosť spôsobilú ju individualizovať v zmysle judikatúry vyplývajúcej z rozsudku z 15. júla 1963, Plaumann/Komisia (25/62, EU:C:1963:17, s. 223), bez toho, aby bolo potrebné skúmať, či z vyjadrenia obsahujúceho odôvodnenie odvolania, jeho príloh, doplňujúcich pripomienok alebo všeobecnejšie zo spisu vo veci možno vyvodiť iné „vlastnosti“ alebo iné „skutkové okolnosti“, ktoré by boli spôsobilé ju individualizovať.
124
Aj za predpokladu, že by odvolacia rada v napadnutom rozhodnutí protiprávne nezohľadnila všetky „vlastnosti“ alebo „skutkové okolnosti“, na ktoré sa pred ňou žalobkyňa odvolávala, bolo by úlohou žalobkyne na to upozorniť takým spôsobom, že v tomto zmysle uvedie žalobný dôvod, ktorý spĺňa podmienky jasnosti a presnosti uvedené v článku 76 písm. d) rokovacieho poriadku (pozri bod 114 vyššie).
125
Opomenutie rozhodnúť o žalobnom návrhu totiž môže viesť k – prinajmenšom čiastočnému – zrušeniu rozhodnutia prijatého odvolacím senátom, ktorý je nezávislý od niektorého z orgánov, úradov alebo agentúr Únie uvedených v článku 58a Štatútu Súdneho dvora Európskej únie (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 8. júna 2016, GREEN BEANS, T‑585/15, neuverejnený, EU:T:2016:339, bod 27 a citovanú judikatúru).
126
Žalobkyňa pritom síce v bodoch 50 až 59 žaloby uvádza ako okolnosti, ktoré sú spôsobilé ju individualizovať v zmysle judikatúry vyplývajúcej z rozsudku z 15. júla 1963, Plaumann/Komisia (25/62, EU:C:1963:17, s. 223), svoju aktívnu účasť na správnom konaní, ktoré predchádzalo prijatiu pôvodného rozhodnutia, a porušenie jej práva predložiť pripomienky pred prijatím tohto rozhodnutia, v zmysle článku 14 ods. 6 nariadenia 2019/942 a článku 41 Charty, no v tejto súvislosti jasne a presne neuviedla dôvod na zrušenie napadnutého rozhodnutia založený na tom, že odvolacia rada v tomto rozhodnutí protiprávne opomenula rozhodnúť o týchto „vlastnostiach“ alebo „skutkových okolnostiach“, na ktoré bolo pred ňou riadne poukázané.
127
Nie je teda prípustné, aby sa žalobkyňa v rámci tejto žaloby odvolávala na „vlastnosti“ alebo „skutkové okolnosti“, ktoré v napadnutom rozhodnutí neboli uvedené ako tie, na ktoré sa odvolávala pred odvolacou radou, a ktoré preto odvolacia rada v uvedenom rozhodnutí nepreskúmala (pozri body 102 až 104 vyššie).
128
Prvý žalobný dôvod tak treba zamietnuť ako nedôvodný, a preto sa samotný hlavný návrh na zrušenie napadnutého rozhodnutia, ktorý nie je ničím podložený, musí zamietnuť ako nedôvodný. Je tak potrebné pokračovať preskúmaním subsidiárneho návrhu.
O subsidiárnom návrhu, ktorého cieľom je zrušenie pôvodného rozhodnutia
129
Na podporu subsidiárneho návrhu uvádza žalobkyňa šesť žalobných dôvodov, z ktorých prvý je v podstate založený na porušení článku 10 ods. 1 nariadenia 2019/943, druhý na nedostatku právomoci ACER rozhodnúť o návrhu PPS, tretí na nedostatku právomoci ACER vytvoriť samostatnú právnu úpravu vo vzťahu k právnej úprave navrhnutej zo strany PPS, štvrtý na porušení cieľov sledovaných nariadením 2017/2195, piaty na nedostatku odôvodnenia a šiesty na porušení práva byť vypočutý, zaručeného článkom 41 Charty a článkom 14 ods. 6 nariadenia 2019/942.
130
ACER namieta zjavnú neprípustnosť subsidiárneho návrhu, predloženého 17. februára 2023, z dôvodu nedodržania lehoty dvoch mesiacov a desiatich dní na podanie žaloby o neplatnosť pôvodného rozhodnutia, stanovenej v článku 263 šiestom odseku ZFEÚ, v spojení s článkom 60 rokovacieho poriadku, ktorá začala plynúť najneskôr odo dňa, keď žalobkyňa podala odvolanie na odvolaciu radu, t. j. od 27. apríla 2022. Žalobkyňa sa nemôže platne odvolávať na nijaký ospravedlniteľný omyl, keďže treba konštatovať, že informácie o opravných prostriedkoch, ktoré boli uvedené v pôvodnom rozhodnutí, boli výslovne adresované osobám, ktorým bolo toto rozhodnutie určené, a že z konformného výkladu znenia článku 29 nariadenia 2019/942 vyplýva potreba dospieť k záveru, že tento článok neporušuje právo žalobkyne podať priamo na Všeobecný súd žalobu o neplatnosť tohto rozhodnutia na základe článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, v znení vyplývajúcom z Lisabonskej zmluvy. V každom prípade treba podľa názoru ACER subsidiárny návrh zamietnuť ako nedôvodný.
131
Žalobkyňa namieta, že nedodržanie lehoty na podanie žaloby vyplýva v prejednávanej veci z ospravedlniteľného omylu, keďže vzhľadom na informácie o opravných prostriedkoch, ktoré boli uvedené v pôvodnom rozhodnutí, a znenie článku 29 nariadenia 2019/942 bolo dôvodné, aby si nemyslela, že môže na Všeobecný súd podať žalobu o neplatnosť bez toho, aby predtým vyčerpala konanie o opravnom prostriedku uvedené v článku 28 uvedeného nariadenia.
132
Pokiaľ ide o námietku neprípustnosti subsidiárneho návrhu, ktorú vzniesla ACER, treba v prvom rade poznamenať, že ako vyplýva z bodu 45 vyššie, žalobkyňa mohla v prejednávanej veci podať žalobu o neplatnosť pôvodného rozhodnutia priamo na súd Únie na základe článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, v znení vyplývajúcom z Lisabonskej zmluvy.
133
Okrem toho z článku 263 šiesteho odseku ZFEÚ vyplýva, že žaloba o neplatnosť sa musí podať v lehote do dvoch mesiacov – v závislosti od konkrétneho prípadu – od uverejnenia daného aktu, od jeho oznámenia žalobcovi, alebo ak k tomuto nedošlo, odo dňa, keď sa o ňom žalobca dozvedel.
134
Od uplatnenia právnych predpisov Únie týkajúcich sa procesných lehôt sa možno odchýliť len vtedy, ak ide o celkom výnimočné prípady nepredvídateľnej okolnosti alebo vyššej moci v súlade s druhým odsekom článku 45 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, keďže striktné uplatňovanie týchto predpisov spĺňa požiadavku právnej istoty a potrebe vyhnúť sa akejkoľvek diskriminácii alebo svojvoľnému zaobchádzaniu pri výkone spravodlivosti (pozri rozsudok zo 14. decembra 2016, SV Capital/EBA, C‑577/15 P, EU:C:2016:947, bod 56 a citovanú judikatúru).
135
Z judikatúry takisto vyplýva, že v rámci právnej úpravy Únie týkajúcej sa lehôt na podanie žaloby sa pojem „ospravedlniteľný omyl“, ktorý umožňuje sa od tejto právnej úpravy odchýliť, vzťahuje iba na výnimočné okolnosti, najmä keď príslušná inštitúcia konala tak, že toto konanie samo osebe alebo v rozhodujúcej miere mohlo vyvolať akceptovateľný omyl v úsudku osoby podliehajúcej súdnej právomoci a konajúcej v dobrej viere, ktorá preukázala všetku náležitú starostlivosť vyžadovanú od bežne informovaného subjektu (pozri rozsudok zo 14. decembra 2016, SV Capital/EBA, C‑577/15 P, EU:C:2016:947, bod 59 a citovanú judikatúru).
136
V prejednávanej veci bolo pôvodné rozhodnutie uverejnené na internetovej stránke ACER 28. februára 2022 a žalobkyňa sa na odvolaciu radu obrátila 27. apríla 2022. Aj za predpokladu, že by sa žalobkyňa o pôvodnom rozhodnutí dozvedela v ten istý deň, keď sa obrátila na odvolaciu radu, na základe uplatnenia pravidiel výpočtu lehôt stanovených v článkoch 58 a 60 rokovacieho poriadku, ktoré zodpovedajú článkom 49 a 51 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, treba konštatovať, že ku dňu podania tejto žaloby, t. j. 17. februára 2023, žalobkyni už uplynula lehota na napadnutie uvedeného rozhodnutia.
137
Okrem toho sa žalobkyňa za okolností prejednávanej veci nemôže odvolávať na ospravedlniteľný omyl v zmysle judikatúry citovanej v bode 135 vyššie.
138
ACER totiž na jednej strane žalobkyni neposkytla žiadnu konkrétnu záruku, pokiaľ ide o právomoc odvolacej rady rozhodnúť o odvolaní, ktoré žalobkyňa podala proti pôvodnému rozhodnutiu, pretože informácie o opravných prostriedkoch uvedené na konci pôvodného rozhodnutia boli výslovne adresované „osobám, ktorým je [toto rozhodnutie] určené“, t. j. PPS z regiónu CORE, vo vzťahu ku ktorým boli napokon správne (pozri bod 44 vyššie). Pôvodné rozhodnutie naproti tomu neobsahovalo žiadnu informáciu o opravných prostriedkoch, ktoré mali uplatniť iné fyzické alebo právnické osoby než tieto osoby, ktorým bolo dané rozhodnutie určené. Uvedené skutočnosti teda nemožno kvalifikovať ako také konanie ACER, ktoré by u žalobkyne mohlo vyvolať prípustné pochybnosti, pokiaľ ide o právomoc odvolacej rady rozhodnúť o odvolaní, ktoré podala proti pôvodnému rozhodnutiu.
139
Na druhej strane z výkladu znenia článku 29 nariadenia 2019/942, ktorý je v súlade s primárnym právom Únie, vyplýval záver, že tento článok nebráni tomu, aby fyzické alebo právnické osoby, ktoré boli tak ako žalobkyňa priamo, ale nie osobne dotknuté všeobecne záväzným aktom ACER bez vykonávacích opatrení, mohli podať žalobu o neplatnosť tohto aktu priamo na súd Únie na základe článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, v znení vyplývajúcom z Lisabonskej zmluvy. Okrem toho v bode 117 žaloby samotná žalobkyňa tvrdila, že „opravný prostriedok, ktorý je predmetom subsidiárneho návrhu, nie je podmienený vyčerpaním opravných prostriedkov podľa článku 263 piateho odseku ZFEÚ a článku 29 nariadenia 2019/942, keďže možnosť [žalobkyne] podať priamu žalobu vyžaduje primárne právo“.
140
V prejednávanej veci sa tak žalobkyňa nemôže účinne odvolávať na judikatúru, ktorá vychádzala zo všeobecnej formulácie určitých textov upravujúcich opravné prostriedky alebo z existujúcich zvyklostí na účely konštatovania ospravedlniteľného omylu, pokiaľ ide o oneskorené podanie žaloby na súd Únie po vyčerpaní interného opravného prostriedku, ktorý v tomto osobitnom prípade a v zmysle judikatúry nebol uplatniteľný (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 14. júna 1972, Marcato/Komisia, 44/71, EU:C:1972:53, body 5 až 9, a z 5. apríla 1979, Orlandi/Komisia_117/78, EU:C:1979:109, body 9 až 11).
141
Z uvedeného vyplýva, že žalobkyňa sa nemôže odvolávať na žiadny ospravedlniteľný omyl, ktorý by ju v prejednávanej veci mohol oprávňovať na to, aby sa na ňu uplatnila výnimka z povinnosti dodržať stanovenú lehotu na podanie žaloby.
142
V dôsledku uvedeného sa subsidiárny návrh na zrušenie pôvodného rozhodnutia musí tiež zamietnuť ako neprípustný; žaloba sa teda zamieta v celom rozsahu.
O trovách
143
Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
144
Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je potrebné uložiť jej povinnosť nahradiť trovy konania v súlade s návrhmi ACER.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (tretia rozšírená komora)
rozhodol takto:
1.
Žaloba sa zamieta.
2.
RWE Supply & Trading GmbH je povinná nahradiť trovy konania.
van der Woude
Škvařilová‑Pelzl
Nõmm
Steinfatt
Kukovec
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 25. júna 2025.
Podpisy
Obsah
Okolnosti predchádzajúce sporu
Návrhy účastníkov konania
Právne posúdenie
O hlavnom návrhu, ktorého cieľom je zrušenie napadnutého rozhodnutia
O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ
O treťom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady účinnej súdnej ochrany, ktorá je zakotvená v článku 47 Charty a vo všeobecných zásadách práva Únie
O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 28 ods. 1 nariadenia 2019/942
O subsidiárnom návrhu, ktorého cieľom je zrušenie pôvodného rozhodnutia
O trovách
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.