62021CO0341
UZNESENIE SÚDNEHO DVORA (ôsma komora)
z 22. decembra 2022 (
*1
)
„Odvolanie – Článok 182 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora – Verejná služba – Dôchodok – Služobný poriadok úradníkov Európskej únie – Článok 20 prílohy VIII – Priznanie pozostalostného dôchodku – Pozostalý manželský partner bývalého úradníka poberajúceho starobný dôchodok – Manželstvo uzatvorené po ukončení služobného pomeru tohto úradníka – Podmienka minimálnej dĺžky trvania manželstva päť rokov ku dňu úmrtia úradníka – Článok 18 prílohy VIII – Manželstvo uzatvorené pred ukončením služobného pomeru úradníka – Podmienka minimálnej dĺžky trvania manželstva len jeden rok – Námietka nezákonnosti článku 20 prílohy VIII – Charta základných práv a slobôd Európskej únie – Článok 20 – Zásada rovnosti zaobchádzania – Článok 21 ods. 1 – Zásada zákazu diskriminácie na základe veku – Článok 52 ods. 1 – Neexistencia svojvoľného alebo zjavne neprimeraného rozlišovania z hľadiska cieľa sledovaného normotvorcom Európskej únie“
V spojených veciach C‑341/21 P a C‑357/21 P,
ktorých predmetom sú dve odvolania podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 2. júna a 7. júna 2021,
Európska komisia, v zastúpení: T. S. Bohr a B. Mongin, splnomocnení zástupcovia,
odvolateľka vo veci C‑341/21 P,
ďalší účastníci konania:
KM, v zastúpení: M. Müller‑Trawinski, Rechtsanwalt,
žalobkyňa v prvostupňovom konaní,
Európsky parlament, v zastúpení J. Van Pottelberge, splnomocnený zástupca,
Rada Európskej únie, v zastúpení: M. Alver a M. Bauer, splnomocnení zástupcovia,
vedľajší účastníci v prvostupňovom konaní,
a
Rada Európskej únie, v zastúpení: M. Alver a M. Bauer, splnomocnení zástupcovia,
odvolateľka vo veci C‑357/21 P,
ďalší účastníci konania:
KM, v zastúpení: M. Müller‑Trawinski, Rechtsanwalt,
žalobkyňa v prvostupňovom konaní,
Európska komisia, v zastúpení: T. S. Bohr a B. Mongin, splnomocnení zástupcovia,
žalovaná v prvostupňovom konaní,
Európsky parlament, v zastúpení J. Van Pottelberge, splnomocnený zástupca,
vedľajší účastník v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (ôsma komora),
v zložení: predseda ôsmej komory M. Safjan (spravodajca), sudcovia N. Piçarra a N. Jääskinen,
generálny advokát: A. Rantos,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí účastníkov konania a generálneho advokáta rozhodnúť odôvodneným uznesením v súlade s článkom 182 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora,
vydal toto
Uznesenie
1
Svojimi odvolaniami Európska komisia (C‑341/21 P) a Rada Európskej únie (C‑357/21 P) navrhujú zrušenie rozsudku Všeobecného súdu z 24. marca 2021, KM/Komisia (T‑374/20, neuverejnený, ďalej len „napadnutý rozsudok“, EU:T:2021:162), ktorým tento súd zrušil rozhodnutie Komisie zo 7. októbra 2019, ktorým bola zamietnutá žiadosť KM o priznanie pozostalostného dôchodku (ďalej len „sporné rozhodnutie“).
Právny rámec
2
Článok 1d Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“) znie:
„1.   Pri uplatňovaní tohto Služobného poriadku je zakázaná akákoľvek diskriminácia na základe pohlavia, rasy, farby pleti, etnického alebo sociálneho pôvodu, genetických znakov, jazyka, náboženského vyznania alebo viery, politického alebo iného názoru, príslušnosti k národnostnej menšine, majetku, pôvodu, pracovnej nespôsobilosti, veku, alebo sexuálnej orientácie.
Na účely tohto služobného poriadku sa mimomanželské partnerstvá pokladajú za manželstvo, ak sú splnené všetky podmienky uvedené v článku 1 ods. 2 písm. c) prílohy VII.
2.   S cieľom zabezpečiť v praxi úplnú rovnosť medzi mužmi a ženami v pracovnom živote, ktorý musí byť základným prvkom, zohľadňovaným pri uplatňovaní všetkých aspektov tohto Služobného poriadku, zásada rovnakého zaobchádzania nebráni orgánom Európskej únie, aby ponechali v účinnosti alebo prijali opatrenia ustanovujúce osobitné výhody, aby uľahčili nedostatočne zastúpenému pohlaviu vykonávanie pracovnej činnosti alebo aby zabránili, alebo poskytovali kompenzáciu za znevýhodnenie v povolaní.
…
5.   Ak osoby, na ktoré sa vzťahuje tento Služobný poriadok, majú pocit krivdy, pretože u nich nebola uplatnená vyššie uvedená zásada rovnakého zaobchádzania, uvedú skutočnosti, z ktorých je možné predpokladať, že došlo k priamej alebo nepriamej diskriminácii, dôkazné bremeno spočíva na inštitúcii, ktorá musí preukázať, že zásada rovnakého zaobchádzania nebola porušená. Toto ustanovenie sa neuplatňuje v disciplinárnych konaniach.
6.   Pri rešpektovaní zásady nediskriminácie a zásady proporcionality každé obmedzenie ich uplatňovania musí byť zdôvodnené objektívnymi a dostatočnými dôvodmi a musí byť zamerané na legitímne ciele všeobecného záujmu v rámci personálnej politiky. Týmito cieľmi je možné ospravedlniť predovšetkým dojednanie povinnej vekovej [hranice] pre odchod do dôchodku a minimálnej vekovej hranice pre čerpanie starobného dôchodku.“
3
Článok 35 služobného poriadku stanovuje:
„Úradníkom sa prideľuje jedno z nasledujúcich administratívnych postavení:
a)
aktívny služobný pomer,
b)
dočasné preloženie,
c)
pracovné voľno z osobných dôvodov,
d)
postavenie mimo činnej služby,
e)
pracovné voľno na vojenskú službu,
f)
rodičovská dovolenka alebo rodinná dovolenka,
g)
pracovné voľno zo služobných dôvodov.“
4
Článok 47 služobného poriadku stanovuje:
„Výkon služby sa končí:
a)
odstúpením z funkcie,
b)
povinným odstúpením z funkcie,
c)
prepustením zo služobných dôvodov,
d)
prepustením pre nespôsobilosť,
e)
odvolaním z funkcie,
f)
odchodom do dôchodku alebo,
g)
smrťou.“
5
Článok 52 prvý a druhý odsek služobného poriadku stanovuje:
„Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článku 50, úradník odchádza do dôchodku:
a)
buď automaticky v posledný deň mesiaca, v ktorom dosiahne vek 66 rokov; alebo,
b)
na vlastnú žiadosť v posledný deň mesiaca, v ktorom podal žiadosť, ak dosiahol vek odchodu do dôchodku alebo je vo veku medzi 58 rokmi a vekom odchodu do dôchodku a spĺňa požiadavky pre bezodkladnú výplatu dôchodku podľa článku 9 prílohy VIII. Článok 48 druhý odsek druhá veta sa uplatňuje podobne.
Úradník však môže na vlastnú žiadosť, a ak to menovací orgán pokladá za odôvodnené v záujme služby, pokračovať v práci až do veku 67 rokov alebo výnimočne do veku 70 rokov a v tom prípade odíde do dôchodku automaticky v posledný deň mesiaca, v ktorom dosiahne tento vek.“
6
Článok 1 ods. 2 písm. c) prílohy VII k služobnému poriadku stanovuje:
„Príspevok na domácnosť sa poskytuje:
…
c)
úradníkovi, ktorý je zaregistrovaný ako stály nemanželský partner, ak:
i)
dvojica predloží právny dokument, uznaný ako taký členským štátom alebo iným príslušným orgánom členského štátu, potvrdzujúci ich stav ako partnerov v nemanželskom zväzku,
ii)
ani jeden z partnerov nie je v manželskom zväzku alebo inom nemanželskom partnerskom vzťahu,
iii)
partneri nie sú v žiadnom z nasledujúcich príbuzenských vzťahov: rodič, dieťa, prarodič, vnuk/vnučka, brat, sestra, teta, strýko, synovec, neter, zať, nevesta,
iv)
dvojica nemá možnosť v členskom štáte uzavrieť právoplatné manželstvo; na účely tohto bodu sa dvojica pokladá za dvojicu, ktorá má možnosť uzavrieť právoplatné manželstvo, len ak obaja partneri spĺňajú všetky podmienky ustanovené právnymi predpismi členského štátu, ktoré uzatvorenie manželstva takejto dvojice povoľujú,
…“
7
Príloha VIII k služobnému poriadku týkajúca sa „systému dôchodkového zabezpečenia“ obsahuje najmä kapitolu 4 s názvom „Pozostalostný dôchodok“, ktorá obsahuje články 17 až 29 tejto prílohy. Článok 17 znie:
„Ak zomrie úradník v jednom z administratívnych postavení uvedených v článku 35 služobného poriadku, pozostalý manžel/pozostalá manželka má nárok, ak dvojica strávila v manželstve aspoň jeden rok v čase jeho úmrtia a pokiaľ článok 1 ods. 1 a článok 22 neustanovujú inak, na pozostalostný dôchodok rovnajúci sa 60 % starobného dôchodku, ktorý by sa úradníkovi vyplácal, keby splnil požiadavky na priznanie tohto dôchodku v čase svojej smrti bez ohľadu na dĺžku jeho služby alebo jeho vek.
Dĺžka manželstva sa neberie do úvahy, ak sa z manželstva alebo predchádzajúceho manželstva úradníka narodilo jedno alebo viac detí, pod podmienkou, že pozostalý manžel/pozostalá manželka vyživuje alebo vyživovala tieto deti, alebo ak príčinou smrti úradníka bola jeho telesná invalidita alebo choroba, ktorú získal pri plnení svojich povinností alebo v dôsledku úrazu.“
8
Článok 18 prílohy VIII k služobnému poriadku stanovuje:
„Ak bývalý úradník poberal starobný dôchodok, podľa ustanovení článku 22 má pozostalá manželka nárok na pozostalostný dôchodok, zodpovedajúci 60 % starobného dôchodku manžela, ktorý dostával v čase svojej smrti, ak bola dvojica zosobášená už predtým, ako úradník odišiel zo služieb inštitúcie a ak manželstvo trvalo aspoň jeden rok. Minimálny pozostalostný dôchodok je 35 % z poslednej základnej mzdy; výška pozostalostného dôchodku však v žiadnom prípade nesmie presiahnuť výšku starobného dôchodku, ktorý manžel/manželka dostával/dostávala v čase svojej smrti.
Dĺžka manželstva sa neberie do úvahy, ak sa z manželstva uzatvoreného úradníkom pred odchodom zo služby, narodilo jedno alebo viac detí, pod podmienkou, že pozostalá manželka vyživuje alebo vyživovala tieto deti.“
9
Článok 19 prílohy VIII k služobnému poriadku stanovuje:
„Ak bývalý úradník poberal podporu v invalidite, podľa ustanovení článku 22 tejto prílohy bude mať pozostalý manžel/pozostalá manželka nárok na pozostalostný dôchodok, zodpovedajúci 60 % podpory v invalidite, ktorú manžel/manželka dostával/dostávala v čase svojej smrti, ak bola dvojica zosobášená v čase, keď zamestnancovi vznikol nárok na túto podporu.
Minimálny pozostalostný dôchodok je 35 % z poslednej základnej mzdy; výška pozostalostného dôchodku v žiadnom prípade nesmie presiahnuť výšku podpory v invalidite, ktorú manžel/manželka dostával/dostávala v čase svojej smrti.“
10
Článok 20 prílohy VIII k služobnému poriadku stanovuje:
„Na účely článkov 17a, 18, 18a a 19 sa dĺžka manželstva nebude brať do úvahy, ak manželstvo, hoci bolo uzatvorené po ukončení služby úradníka, trvalo aspoň päť rokov.“
11
Podľa článku 27 prílohy VIII k služobnému poriadku:
„Rozvedený manžel/rozvedená manželka úradníka alebo bývalého úradníka má nárok na pozostalostný dôchodok, definovaný v tejto kapitole, ak po smrti svojho bývalého manžela/bývalej manželky môže odôvodniť svoj vlastný nárok na výživné od bývalého manžela/manželky na základe rozsudku súdu, alebo právoplatného úradne zaregistrovaného vysporiadania medzi ním/ňou a jeho bývalou manželkou/jej bývalým manželom.
Pozostalostný dôchodok nesmie presiahnuť výšku výživného, vyplácaného v čase smrti bývalého manžela/bývalej manželky, ktorá bola aktualizovaná v súlade s postupom, stanoveným v článku 82 služobného poriadku.
Nárok rozvedeného manžela/rozvedenej manželky zaniká, ak sa znovu ožení/vydá pred smrťou svojho bývalého manžela/svojej bývalej manželky. Ustanovenia článku 26 sa uplatnia v prípade, že sa znovu ožení/vydá po smrti svojej bývalej manželky/svojho bývalého manžela.“
Okolnosti predchádzajúce sporom a sporné rozhodnutie
12
V priebehu roka 2004 uzavrela žalobkyňa KM s úradníkom inštitúcie Únie notársku zmluvu o partnerstve v Nemecku, ktorá bola následne zaregistrovaná v Bruseli (Belgicko) ako vyhlásenie o zákonnom spolužití. V priebehu roka 2016 tento úradník odišiel do dôchodku.
13
V priebehu roka 2017 sa uvedený úradník a KM zosobášili. Ten istý úradník zomrel skôr ako päť rokov po uzavretí manželstva.
14
KM ako pozostalá manželka bývalého úradníka Únie požiadala o pozostalostný dôchodok podľa kapitoly 4 prílohy VIII k služobnému poriadku.
15
Sporným rozhodnutím Úrad Komisie pre správu a úhradu individuálnych nárokov (PMO) zamietol žiadosť KM z dôvodu, že nespĺňala podmienky stanovené v článku 20 prílohy VIII k služobnému poriadku pre nárok na pozostalostný dôchodok, keďže jej manželstvo so zosnulým úradníkom, ktoré bolo uzavreté po ukončení jeho služobného pomeru, trvalo menej ako päť rokov.
16
Sťažnosť KM proti tomuto rozhodnutiu bola zamietnutá.
Žaloba na prvom stupni a napadnutý rozsudok
17
Žalobou podanou do kancelárie Všeobecného súdu 15. júna 2020 KM podala žalobu, ktorou sa domáhala zrušenia sporného rozhodnutia, ktoré sa jej týka.
18
Európskemu parlamentu a Rade bol povolený vstup do konania v postavení vedľajších účastníkov konania na podporu návrhov Komisie.
19
Na podporu svojej žaloby KM uviedla najmä dôvod založený na nezákonnosti článku 20 prílohy VIII k služobnému poriadku, predovšetkým z hľadiska zásady rovnosti zaobchádzania a zásady zákazu diskriminácie na základe veku.
20
Pri rozhodovaní o tomto žalobnom dôvode Všeobecný súd konštatoval, že na účely priznania pozostalostného dôchodku je situácia upravená v článku 18 prílohy VIII k služobnému poriadku, a to situácia pozostalého manželského partnera bývalého úradníka Únie, ktorý uzavrel manželstvo pred ukončením služobného pomeru, porovnateľná so situáciou upravenou v článku 20 tejto prílohy, a to situáciou pozostalého manželského partnera bývalého úradníka, ktorý uzavrel manželstvo po ukončení služobného pomeru. Všeobecný súd potom rozhodol, že existuje rozdiel v zaobchádzaní s porovnateľnými situáciami v závislosti od dátumu uzavretia manželstva, keďže pozostalostný dôchodok sa priznáva pozostalému manželskému partnerovi pod podmienkou, že manželstvo trvalo najmenej jeden rok podľa článku 18 prílohy VIII k služobnému poriadku a najmenej päť rokov podľa článku 20 tejto prílohy. Všeobecný súd dodal, že takýto rozdiel v zaobchádzaní znevýhodňuje pozostalého manželského partnera bývalého úradníka, ktorý uzavrel manželstvo po ukončení svojho služobného pomeru, v porovnaní s pozostalým manželským partnerom bývalého úradníka, ktorý uzavrel manželstvo pred ukončením jeho služobného pomeru. Všeobecný súd tiež zistil rozdiel v zaobchádzaní s porovnateľnými situáciami nepriamo na základe veku bývalého úradníka v deň uzavretia manželstva.
21
Po konštatovaní, že rozdielne zaobchádzanie zavedené článkom 20 prílohy VIII k služobnému poriadku bolo stanovené zákonom v zmysle článku 52 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), Všeobecný súd zisťoval, či zistené rozdielne zaobchádzanie môže byť odôvodnené cieľom všeobecného záujmu a či je primerané vzhľadom na sledovaný cieľ, najmä vzhľadom na judikatúru uvedenú v bode 42 napadnutého rozsudku.
22
V tomto ohľade, pokiaľ ide o cieľ všeobecného záujmu, ktorým je predchádzanie podvodom, Všeobecný súd síce uznal, že podmienka minimálnej dĺžky trvania manželstva pre vznik nároku na pozostalostný dôchodok umožňuje zabezpečiť, aby takéto manželstvo nebolo založené výlučne na dôvodoch, ktoré nesúvisia s plánmi na spoločný život, ako sú čisto finančné dôvody alebo dôvody spojené so získaním práva na pobyt, považoval však za neprimerané domnievať sa, že na dosiahnutie cieľa boja proti podvodom by mohla byť potrebná podmienka minimálnej dĺžky trvania manželstva v trvaní piatich rokov stanovená v článku 20 prílohy VIII k služobnému poriadku, ktorá je päťkrát vyššia ako podmienka stanovená v článku 18 prílohy VIII k služobnému poriadku a ktorá neumožňuje žiadnu výnimku na preukázanie neexistencie podvodu, bez ohľadu na predložené objektívne dôkazy.
23
Všeobecný súd konštatoval, že článok 20 prílohy VIII k služobného poriadku porušuje zásadu rovnosti zaobchádzania, ako aj zásadu zákazu diskriminácie na základe veku. Za týchto okolností vyhovel námietke nezákonnosti KM a zrušil sporné rozhodnutie.
Vyjadrenia účastníkov konania k odvolaniam a konanie na Súdnom dvore
24
Svojím odvolaním vo veci C‑341/21 P Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok,
–
zamietol žalobu podanú v prvostupňovom konaní a
–
uložil KM povinnosť nahradiť trovy prvostupňového konania a odvolacieho konania.
25
Rada svojím odvolaním vo veci C‑357/21 P navrhuje, aby Súdny dvor:
–
vyhovel odvolaniu a zrušil napadnutý rozsudok,
–
rozhodol s konečnou platnosťou vo veci a zamietol žalobu podanú v prvostupňovom konaní ako nedôvodnú a
–
uložil KM povinnosť nahradiť trovy prvostupňového konania a odvolacieho konania.
26
Rozhodnutím predsedu Súdneho dvora zo 14. septembra 2021 bolo konanie o týchto veciach prerušené až do vyhlásenia rozsudku v spojených veciach C‑116/21 P až C‑118/21 P, C‑138/21 P a C‑139/21 P. Po vyhlásení rozsudku Súdneho dvora zo 14. júla 2022, Komisia/VW a i. (C‑116/21 P až C‑118/21 P, C‑138/21 P a C‑139/21 P, EU:C:2022:557), konanie pokračovalo na základe rozhodnutia predsedu Súdneho dvora z 19. júla 2022.
27
Podľa článku 54 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora predseda Súdneho dvora 1. septembra 2022 rozhodol o spojení vecí C‑341/21 P a C‑357/21 P na účely písomnej a ústnej časti konania a vyhlásenia rozsudku.
O odvolaniach
O uplatnení článku 182 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora
28
Podľa článku 182 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak Súdny dvor už rozhodol o právnej otázke alebo otázkach zhodných s otázkami vychádzajúcimi z právnych dôvodov odvolania alebo vzájomného odvolania a považuje odvolanie za zjavne opodstatnené, môže na návrh sudcu spravodajcu po vypočutí účastníkov konania a generálneho advokáta rozhodnúť, že odvolanie je zjavne opodstatnené, odôvodneným uznesením s odkazom na príslušnú judikatúru.
29
Komisia a KM spresňujú, že nemajú námietky proti uplatneniu tohto článku. Rada na výzvu Súdneho dvora, aby sa k tejto otázke vyjadrila, neodpovedala.
30
V prejednávanej veci treba konštatovať, že odvolacie dôvody predložené v rámci prejednávaných vecí vyvolávajú rovnaké právne otázky ako tie, o ktorých Súdny dvor rozhodol v rozsudku zo 14. júla 2022, Komisia/VW a i. (C‑116/21 P až C‑118/21 P, C‑138/21 P a C‑139/21 P, EU:C:2022:557). V dôsledku toho treba v týchto veciach uplatniť článok 182 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.
O veci samej
31
Na podporu svojho odvolania vo veci C‑341/21 P Komisia uvádza tri odvolacie dôvody, z ktorých prvý je založený na nesprávnom právnom posúdení kritérií posúdenia zákonnosti rozhodnutí prijatých normotvorcom Únie a na porušení povinnosti odôvodnenia, druhý je založený na nesprávnom právnom posúdení pri výklade zásady zákazu diskriminácie a tretí je založený na nesprávnom právnom posúdení pri výklade článku 52 ods. 1 Charty a viacerých porušeniach povinnosti odôvodnenia.
32
Rada na podporu svojho odvolania vo veci C‑357/21 P uvádza tri odvolacie dôvody, z ktorých prvý je založený na nesprávnom právnom posúdení, pokiaľ ide o existenciu rozdielneho zaobchádzania, druhý na nesprávnom právnom posúdení, pokiaľ ide o rozsah súdnej kontroly Všeobecného súdu nad rozhodnutiami normotvorcu Únie, a tretí na nesprávnom právnom posúdení, pokiaľ ide o odôvodnenie rozdielneho zaobchádzania.
O tretej časti prvého odvolacieho dôvodu a druhom odvolacom dôvode vo veci C‑341/21 P, ako aj o prvom odvolacom dôvode vo veci C‑357/21 P
– Argumentácia účastníkov konania
33
Týmito odvolacími dôvodmi a časťami odvolacích dôvodov Komisia a Rada tvrdia, že Všeobecný súd sa v napadnutom rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výklade zásady rovnosti zaobchádzania a zásady zákazu diskriminácie, keďže nesprávne dospel k záveru o porovnateľnosti situácií, na ktoré sa vzťahujú ustanovenia článkov 18 a 20 prílohy VIII k služobnému poriadku, a teda k rozdielnemu zaobchádzaniu v súvislosti s uplatňovaním odlišných režimov na tieto porovnateľné situácie.
34
Tieto inštitúcie sa domnievajú, že Všeobecný súd sa v bodoch 49 a 50 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že dátum uzavretia manželstva bol jediným faktorom určujúcim uplatnenie článku 18 alebo článku 20 prílohy VIII k služobnému poriadku a že teda situácie, na ktoré sa vzťahujú tieto ustanovenia, sú porovnateľné. Ak by však Všeobecný súd zohľadnil všetky skutočnosti, ktoré charakterizujú tieto situácie, musel by konštatovať, že existuje podstatný a objektívny rozdiel medzi úradníkmi v služobnom pomere a úradníkmi, ktorí ukončili služobný pomer v inštitúcii Únie, týkajúci sa príslušného právneho postavenia týchto úradníkov, najmä pokiaľ ide o služobné práva a povinnosti, ktoré sa na rozdiel od úradníkov, ktorí ukončili služobný pomer v inštitúcii Únie, vzťahujú na úradníkov v služobnom pomere počas celého ich služobného pomeru.
35
Komisia aj Rada zdôrazňujú skutočnosť, že úradníci v služobnom pomere musia na rozdiel od bývalých úradníkov, ktorí už nie sú povinní pracovať, prispievať do dôchodkového systému, dostávajú základný plat vyšší ako starobný dôchodok, ktorý im bude priznaný pri odchode do dôchodku, sú povinní bývať v mieste svojho zamestnania a majú nárok na príspevok na expatriáciu, pobyt v zahraničí a cestovné náhrady. Komisia ďalej poznamenáva, že na rozdiel od článku 20 prílohy VIII k služobnému poriadku článok 18 tejto prílohy stanovuje, že podmienka dĺžky trvania manželstva sa neuplatňuje, ak sa v rodine úradníka narodí dieťa z manželstva, ktoré úradník uzavrel pred ukončením služobného pomeru, čo dokazuje, že situácie, na ktoré sa vzťahujú tieto dve ustanovenia, sú diametrálne odlišné. Zo všetkých týchto úvah vyplýva, že situácia bývalého úradníka, ktorý uzavrie manželstvo po ukončení svojho služobného pomeru, nevyžaduje, rovnako očividne ako v prípade úradníka, ktorý uzavrie manželstvo ešte počas trvania služobného pomeru, aby sa pozostalému manželskému partnerovi poskytol náhradný príjem prostredníctvom priznania pozostalostného dôchodku.
36
Komisia sa tiež domnieva, že situácia úradníkov v služobnom pomere a úradníkov, ktorí ukončili služobný pomer v inštitúcii Únie, je z osobného hľadiska odlišná. Na jednej strane úradníci, na ktorých sa vzťahuje článok 18 prílohy VIII k služobnému poriadku, sú mladší ako úradníci, na ktorých sa vzťahuje článok 20 tejto prílohy, a tak kratšia priemerná dĺžka života druhých uvedených zvyšuje riziko podvodu vo vzťahu k nim, a preto existuje značný rozdiel medzi situáciami, na ktoré sa vzťahujú tieto dve ustanovenia. Na druhej strane Komisia tvrdí, že osoba, ktorá uzavrie manželstvo s úradníkom pred ukončením jeho služobného pomeru, podporovala svojho manželského partnera počas celého trvania manželstva, a preto je nepravdepodobné, že by hrozilo riziko zneužitia alebo podvodu, na rozdiel od situácie osoby, ktorá uzavrie manželstvo s úradníkom po tom, ako úradník skončí služobný pomer.
37
Komisia tiež tvrdí, že Všeobecný súd v bode 48 napadnutého rozsudku pri svojej analýze nesprávne nezohľadnil účel minimálnej dĺžky trvania manželstva stanovený v článkoch 18 a 20 prílohy VIII k služobnému poriadku, a to, ako vyplýva z bodov 87 a 88 rozsudku z 19. decembra 2019, HK/Komisia (C‑460/18 P, EU EU:C:2019:1119), vyhnúť sa dohodám o dedičstve, a teda uzavrieť manželstvo len na účely získania výplaty pozostalostného dôchodku bez toho, aby toto manželstvo zodpovedalo akejkoľvek realite alebo stabilite vzťahu medzi dotknutými osobami. Všeobecný súd teda nedodržal kritérium, podľa ktorého sa pri posudzovaní porovnateľnosti situácií musia zohľadniť všetky faktory, ktoré ich charakterizujú, ako aj všetky právne normy, ktoré upravujú postavenie v každej z porovnávaných situácií. Konkrétne tým, že Všeobecný súd práve v tomto bode napadnutého rozsudku konštatoval, že manželstvo uzavreté po ukončení služobného pomeru nemení zásadne situáciu pozostalého manželského partnera, pokiaľ ide o jeho majetkové práva, v porovnaní so situáciou, na ktorú sa vzťahuje článok 18 prílohy VIII k služobnému poriadku, okrem toho, že túto úvahu vôbec neodôvodnil, nezohľadnil riziko, že takéto manželstvo môže byť použité ako zámienka na uzavretie dedičských dohôd. V skutočnosti nemožno poprieť, že vzhľadom na situáciu úradníka, ktorý uzavrie manželstvo po ukončení služobného pomeru, je riziko podvodu a zneužitia vyššie ako v prípade úradníka, ktorý uzavrel manželstvo pred ukončením služobného pomeru.
– Posúdenie Súdnym dvorom
38
Na úvod treba pripomenúť ustálenú judikatúru Súdneho dvora, podľa ktorej je rovnosť pred zákonom upravená v článku 20 Charty všeobecnou zásadou práva Únie, ktorá vyžaduje, aby sa s porovnateľnými situáciami nezaobchádzalo rozdielne a aby sa s rozdielnymi situáciami nezaobchádzalo rovnako, s výnimkou toho, že by takéto zaobchádzanie bolo objektívne odôvodnené (rozsudok zo 14. júla 2022, Komisia/VW a i., C‑116/21 P až C‑118/21 P, C‑138/21 P a C‑139/21 P, EU:C:2022:557, bod 95, ako aj citovaná judikatúra).
39
Požiadavka týkajúca sa porovnateľnej povahy situácií na účely určenia existencie porušenia zásady rovnosti zaobchádzania sa má posudzovať z hľadiska všetkých prvkov, ktoré ich charakterizujú, a najmä s ohľadom na predmet a cieľ opatrenia, ktorým sa zavádza predmetné rozlišovanie, pričom na tento účel sa musia zohľadniť zásady a ciele oblasti, do ktorej toto opatrenie patrí. Pokiaľ dotknuté situácie nie sú porovnateľné, rozdielne zaobchádzanie s predmetnými situáciami nepredstavuje porušenie rovnosti pred zákonom zakotvenej v článku 20 Charty (rozsudok zo 14. júla 2022, Komisia/VW a i., C‑116/21 P až C‑118/21 P, C‑138/21 P a C‑139/21 P, EU:C:2022:557, bod 96, ako aj citovaná judikatúra).
40
Vo svetle tejto judikatúry treba preskúmať tvrdenia Komisie a Rady, že Všeobecný súd v napadnutom rozsudku dospel k nesprávnemu záveru, že situácie, na ktoré sa vzťahujú ustanovenia článkov 18 a 20 prílohy VIII k služobnému poriadku, sú porovnateľné a že existuje rozdiel v zaobchádzaní s týmito porovnateľnými situáciami v závislosti od dátumu uzavretia manželstva.
41
V tejto súvislosti treba uviesť, že Všeobecný súd v bodoch 44, 45 a 48 napadnutého rozsudku konštatoval, že účelom článkov 18 a 20 prílohy VIII k služobnému poriadku je, za predpokladu dodržania podmienky minimálnej dĺžky trvania manželstva, priznať pozostalostný dôchodok pozostalému manželskému partnerovi výlučne na základe právnej povahy vzťahu medzi týmto manželom a zosnulým manželským partnerom. Všeobecný súd tiež uviedol, že tieto ustanovenia sledujú cieľ poskytnúť pozostalému manželskému partnerovi náhradný príjem určený na čiastočnú kompenzáciu straty príjmu zosnulého manželského partnera, ktorý je bývalým úradníkom, ktorý už nie je v služobnom pomere.
42
Všeobecný súd teda v podstate usúdil, že tieto dve ustanovenia prílohy VIII k služobnému poriadku majú v podstate rovnaký predmet a účel vzhľadom na judikatúru uvedenú v bode 39 tohto uznesenia a pripomenutú samotným Všeobecným súdom v bode 38 napadnutého rozsudku. Podľa Všeobecného súdu je hlavným znakom dotknutých pozostalostných dôchodkov právna povaha vzťahu medzi pozostalým manželským partnerom ako osobou, ktorej tieto ustanovenia priznávajú nárok, a zosnulým bývalým úradníkom. Jediným rozdielom pri uplatňovaní článkov 18 a 20 prílohy VIII k služobnému poriadku je naďalej podľa Všeobecného súdu požiadavka minimálnej dĺžky trvania manželstva, ktorá je sama osebe podmienená dátumom uzavretia manželstva vo vzťahu k postaveniu úradníka podľa služobného poriadku k tomuto dátumu, ako to bez pochybností vyplýva z bodu 46 napadnutého rozsudku.
43
Za týchto okolností mohol Všeobecný súd v bode 49 napadnutého rozsudku jednak rozhodnúť bez toho, aby by sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, že situácie, na ktoré sa vzťahujú ustanovenia článkov 18 a 20 prílohy VIII k služobnému poriadku, sú porovnateľné, a na druhej strane v bodoch 46 a 50 napadnutého rozsudku konštatovať, že situácie, na ktoré sa vzťahujú tieto ustanovenia, sa líšia len vzhľadom na dátum uzavretia manželstva vo vzťahu k postaveniu úradníka podľa služobného poriadku.
44
Komisia a Rada však po prvé tvrdia, že situácie uvedené v článkoch 18 a 20 prílohy VIII k služobnému poriadku sa zásadne a objektívne odlišujú tým, že práve v deň uzavretia manželstva bol úradník v zmysle prvého uvedeného ustanovenia stále v služobnom pomere s inštitúciou Únie, zatiaľ čo v zmysle druhého uvedeného ustanovenia už v služobnom pomere nebol. Všeobecný súd teda pri posudzovaní porovnateľnosti situácií dostatočne nezohľadnil tento charakteristický prvok.
45
Ako však Všeobecný súd správne uviedol v bode 47 napadnutého rozsudku, právna povaha vzťahu medzi pozostalým manželským partnerom a zosnulým úradníkom sa nelíši v závislosti toho, či v deň uzavretia manželstva úradník bol alebo nebol zamestnaný. Rovnako, ako to Všeobecný súd konštatoval v bode 48 napadnutého rozsudku, skutočnosť, že zosnulý úradník uzavrel manželstvo pred alebo po ukončení služobného pomeru, nemôže zásadným spôsobom zmeniť situáciu pozostalého manželského partnera, pokiaľ ide o jeho majetkové práva, ktoré zahŕňajú právo na pozostalostný dôchodok ako náhradný príjem.
46
Dátum uzavretia manželstva je v skutočnosti určený výhradne vôľou budúcich manželov. Toto rozhodnutie je výsledkom slobodnej voľby úradníka na základe viacerých hľadísk, ktoré nemusia nevyhnutne ani výlučne zahŕňať zohľadnenie okolností súvisiacich s vykonávaním alebo nevykonávaním zárobkovej činnosti. Na rozdiel od tvrdení Komisie a Rady teda skutočnosť, že úradník bol alebo nebol k tomuto dátumu v služobnom pomere, nemôže mať rozhodujúci vplyv na posúdenie porovnateľnosti predmetných situácií z hľadiska kritérií uvedených v bode 39 tohto uznesenia, a najmä predmetu a cieľa článkov 18 a 20 prílohy VIII k služobnému poriadku, ako sú uvedené v bode 41 tohto uznesenia. V tejto súvislosti sa odôvodnenie Všeobecného súdu uvedené v predchádzajúcom bode tohto uznesenia v podstate zakladá na tomto predmete a účele, ako aj na hlavnom charakteristickom prvku nároku na pozostalostný dôchodok uvedenom v bode 42 tohto uznesenia.
47
Je pravda, že ako vyplýva z toho istého bodu 42 tohto uznesenia, postavenie úradníka podľa služobného poriadku ku dňu uzavretia manželstva má vplyv na podmienku minimálneho trvania tohto manželstva. Zatiaľ čo v prípade, že sa manželstvo uzatvára počas trvania služobného pomeru úradníka, je požadované obdobie len jeden rok, v prípade, že úradník uzatvára manželstvo po ukončení služobného pomeru v inštitúcii Únie, toto obdobie sa predlžuje na päť rokov.
48
Ako však vyplýva z bodov 45 a 46 tohto uznesenia, ani postavenie úradníka podľa služobného poriadku, ani dátum uzavretia manželstva nie sú relevantnými faktormi vo fáze posudzovania porovnateľnosti situácií, pretože priamo nesúvisia s predmetom, účelom a hlavnou charakteristikou nároku na pozostalostný dôchodok podľa článkov 18 a 20 prílohy VIII k služobnému poriadku.
49
Z tohto dôvodu treba analogicky konštatovať, ako uviedol Súdny dvor v bode 70 rozsudku z 19. decembra 2019, HK/Komisia (C‑460/18 P, EU:C:2019:1119), v súvislosti s pozostalostným dôchodkom uvedeným v článku 17 prílohe VIII k služobnému poriadku, že priznanie pozostalostného dôchodku závisí, v jeho samotnej podstate, „iba“ od právnej povahy vzťahu medzi dotknutou osobou a zosnulým úradníkom, hoci Súdny dvor v bode 89 tohto rozsudku uznal, že minimálna dĺžka trvania manželstva je tiež podmienkou na priznanie pozostalostného dôchodku pozostalému manželskému partnerovi.
50
Právna povaha vzťahu medzi manželskými partnermi je totiž základom systému pozostalostných dôchodkov vo verejnej službe Únie, keďže táto podmienka priznania je spoločná pre všetky pozostalostné dôchodky uvedené v článkoch 17 až 20 a v článku 27 prílohy VIII k služobnému poriadku. Podmienka minimálnej dĺžky trvania manželstva je doplnková k podmienke týkajúcej sa právnej povahy vzťahu medzi manželskými partnermi, keďže jej cieľom je len určiť dĺžku trvania právneho vzťahu na účely priznania pozostalostného dôchodku. Táto doplnková podmienka sa okrem toho nevzťahuje na niektoré pozostalostné dôchodky, ako sú dôchodky uvedené v článkoch 19 a 27 prílohy VIII k služobnému poriadku.
51
Všeobecný súd preto správne vo svojom odôvodnení v bodoch 45 a 47 napadnutého rozsudku zdôraznil význam právneho vzťahu medzi manželskými partnermi ako hlavného prvku charakterizujúceho systém pozostalostných dôchodkov Únie a dospel k záveru, že postavenie úradníka podľa služobného poriadku nemá na tento vzťah žiadny vplyv.
52
Komisia a Rada po druhé tvrdia, že situácia bývalého úradníka, ktorý vstúpi do manželstva po ukončení služobného pomeru, nevyžaduje, aby sa pozostalému manželskému partnerovi poskytol náhradný príjem rovnako očividne ako v prípade úradníka, ktorý vstúpi do manželstva ešte počas služobného pomeru. V tejto súvislosti stačí pripomenúť, ako to správne uviedol Všeobecný súd v bode 48 napadnutého rozsudku, pričom poukázal na bod 69 rozsudku z 19. decembra 2019, HK/Komisia (C‑460/18 P, EU:C:2019:1119), že nárok na pozostalostné dôchodky uvedené v článkoch 18 a 20 prílohy VIII k služobnému poriadku nepodlieha podmienkam týkajúcim sa prostriedkov alebo majetku, ktoré majú charakterizovať neschopnosť pozostalého manžela zabezpečiť svoje potreby, a tým svedčia o jeho finančnej závislosti od zosnulého.
53
Komisia po tretie tvrdí, že Všeobecný súd nezohľadnil účel minimálnej dĺžky trvania manželstva stanovený v článkoch 18 a 20 prílohy VIII k služobnému poriadku, ktorým je, ako vyplýva z bodu 89 rozsudku z 19. decembra 2019, HK/Komisia (C‑460/18 P, EU:C:2019:1119), zabrániť uzatváraniu podvodných alebo zneužívajúcich dedičských dohôd, keďže takéto riziko zneužitia alebo podvodu rozlišuje z osobného hľadiska situácie, na ktoré sa vzťahujú tieto dva články. V tejto súvislosti stačí poznamenať, že tento aspekt nie je vo fáze posudzovania porovnateľnosti situácií relevantný. Toto tvrdenie sa totiž týka odôvodnenia väčšej alebo menšej dĺžky trvania manželstva, a tak sa môže uplatniť až vo fáze posudzovania primeranosti prípadného zisteného rozdielneho zaobchádzania.
54
Pokiaľ ide o tvrdenie Komisie, že o neporovnateľnosti situácií svedčí aj skutočnosť, že na rozdiel od článku 20 prílohy VIII k služobnému poriadku sa podmienka minimálnej dĺžky trvania manželstva podľa článku 18 tejto prílohy prestáva uplatňovať, ak pozostalý manželský partner vyživuje alebo vyživoval deti bývalého úradníka, táto skutočnosť nemá žiadny vplyv na posúdenie porovnateľnosti situácií, na ktoré sa vzťahujú tieto dva články. Podmienka týkajúca sa vyživovania detí, ktorá je stanovená len v článku 18 prílohy VIII k služobnému poriadku, má totiž analogicky k tomu, čo bolo uvedené v bodoch 47 a 49 tohto uznesenia, rovnaký doplnkový charakter ako podmienka týkajúca sa minimálnej dĺžky trvania manželstva, ktorú nahrádza. Nemá teda žiadnu priamu súvislosť s predmetom, účelom a hlavnou charakteristikou nároku na pozostalostný dôchodok uvedený v článkoch 18 a 20 tejto prílohy.
55
Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že na rozdiel od toho, čo tvrdia Komisia a Rada, závery, ku ktorým Všeobecný súd dospel v bodoch 49 a 50 napadnutého rozsudku, nie sú postihnuté nesprávnym právnym posúdením.
56
Z toho vyplýva, že tretia časť prvého odvolacieho dôvodu a druhý odvolací dôvod vo veci C‑341/21 P, ako aj prvý odvolací dôvod vo veci C‑357/21 P musia byť zamietnuté ako nedôvodné.
O prvých dvoch častiach prvého odvolacieho dôvodu vo veci C‑341/21 P, ako aj o druhom odvolacom dôvode vo veci C‑357/21 P
– Tvrdenia účastníkov konania
57
Týmito odvolacími dôvodmi Komisia a Rada v podstate Všeobecnému súdu vytýkajú, že sa v napadnutom rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, pokiaľ ide o rozsah súdneho preskúmania.
58
Tieto dve inštitúcie tvrdia, že Všeobecný súd v bode 42 druhej vete napadnutého rozsudku uplatnil judikatúru Únie vytvorenú v radikálne odlišnom kontexte rozhodnutí o personálnej politike v situáciách, keď má normotvorca k dispozícii viacero možností. Všeobecný súd teda najmä v bode 78 napadnutého rozsudku dospel k nesprávnemu záveru, že rozhodnutie normotvorcu Únie týkajúce sa minimálnej dĺžky trvania manželstva uvedenej v článku 20 prílohy VIII k služobnému poriadku je jednoducho „nerozumné“. Pristúpil pritom k súdnemu preskúmaniu, ktoré presahovalo rámec „zjavne nevhodnej alebo neprimeranej“ povahy predmetného ustanovenia vo vzťahu k cieľu, ktorý sledovali príslušné inštitúcie, a to v tomto prípade cieľu zabrániť zneužívaniu práv a podvodom. Všeobecný súd tak nahradil posúdenie normotvorcu Únie vlastným posúdením, čím prekročil hranice preskúmania zákonnosti.
59
Komisia ďalej uvádza, že Všeobecný súd sa tvrdením, že svoje posúdenie zákonnosti článku 20 prílohy VIII založil na článkoch 20 a 21 Charty, odchýlil od judikatúry Súdneho dvora, podľa ktorej posúdenie zákonnosti aktu Únie z hľadiska základných práv nemôže byť v žiadnom prípade založené na tvrdeniach vyplývajúcich z dôsledkov tohto aktu v konkrétnom prípade. Aby rozhodol o nezákonnosti článku 20 prílohy VIII k služobnému poriadku, Všeobecný súd v bode 72 napadnutého rozsudku totiž založil svoje tvrdenie na osobitosti skutkových okolností prípadu.
– Posúdenie Súdnym dvorom
60
Je potrebné uviesť, že Všeobecný súd v bodoch 40 až 42 napadnutého rozsudku pripomenul požiadavky článku 52 ods. 1 Charty a judikatúru uplatniteľnú na účely preskúmania proporcionality rozdielneho zaobchádzania. V bode 43 napadnutého rozsudku potom rozhodol, že ak by situácie uvedené v článkoch 18 a 20 prílohy VIII k služobnému poriadku boli porovnateľné, musel by teda overiť, že nie je nerozumné, aby sa normotvorca Únie domnieval, že zavedené rozdielne zaobchádzanie by mohlo byť vhodné a nevyhnutné na dosiahnutie cieľa všeobecného záujmu sledovaného podmienkou týkajúcou sa minimálnej dĺžky trvania manželstva stanovenou v článku 20 prílohy VIII k služobnému poriadku. Po tom, čo dospel k záveru, že situácie sú porovnateľné, Všeobecný súd vykonal túto analýzu od bodu 58 napadnutého rozsudku.
61
Ako tvrdia Komisia a Rada, z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že v prípade existencie pravidiel služobného poriadku, o aké ide v prejednávanej veci, a vzhľadom na širokú mieru voľnej úvahy, ktorou v tejto súvislosti disponuje normotvorca Únie, je zásada rovnosti zaobchádzania, ako ju upravuje článok 20 Charty, porušená iba vtedy, ak normotvorca Únie pristúpi k svojvoľnému alebo zjavne neprimeranému rozlišovaniu vo vzťahu k cieľu, ktorý sleduje predmetná právna úprava (rozsudok zo 14. júla 2022, Komisia/VW a i., C‑116/21 P až C‑118/21 P, C‑138/21 P a C‑139/21 P, EU:C:2022:557, bod 127, ako aj citovaná judikatúra).
62
Táto judikatúra je uplatniteľná v kontexte overovania požiadavky proporcionality uloženej v článku 52 ods. 1 Charty (rozsudok zo 14. júla 2022, Komisia/VW a i., C‑116/21 P až C‑118/21 P, C‑138/21 P a C‑139/21 P, EU:C:2022:557, bod 128).
63
V prejednávanej veci Všeobecný súd v bode 43 napadnutého rozsudku rozhodol, že musí overiť, či sa nejavilo ako nerozumné, aby sa normotvorca Únie domnieval, že zavedené rozdielne zaobchádzanie môže byť primerané a nevyhnutné na dosiahnutie cieľa všeobecného záujmu sledovaného podmienkou týkajúcou sa minimálnej dĺžky trvania manželstva, ktorá je stanovená v článku 20 prílohy VIII k služobnému poriadku.
64
V súlade s judikatúrou pripomenutou v bodoch 61 a 62 tohto uznesenia sa mal však obmedziť na overenie toho, či sa rozlišovanie v tomto ustanovení, v spojení s článkom 18 uvedenej prílohy, nezdá byť svojvoľné alebo zjavne neprimerané vzhľadom na sledovaný cieľ všeobecného záujmu. Tým, že Všeobecný súd nesprávne pristúpil k preskúmaniu požiadavky proporcionality, nerešpektoval rozsah svojho súdneho preskúmania, a tým sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia. Ak by nedošlo k tomuto omylu, Všeobecný súd by musel prijať iné odôvodnenie a prípadne dospieť k iným záverom, než ku ktorým dospel v bodoch 78, 79 a 81 napadnutého rozsudku.
65
Tento nesprávny výklad rozsahu súdneho preskúmania sa prejavil aj v bode 63 napadnutého rozsudku. Všeobecný súd totiž, vychádzajúc z tohto bodu, preskúmal, či podmienka minimálnej dĺžky trvania manželstva v trvaní piatich rokov stanovená v článku 20 prílohy VIII k služobnému poriadku, posudzovaná samostatne a nezávisle od podmienky jedného roka stanovenej v článku 18 tejto prílohy, je v kontexte článku 52 ods. 1 Charty primeraná v tom zmysle, že zjavne neprekračuje rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľa sledovaného normotvorcom Únie. Ako však vyplýva z bodu 62 tohto uznesenia, aj v kontexte tohto ustanovenia Charty sa mal Všeobecný súd obmedziť na preskúmanie toho, či rozdiel zistený v tomto prípade, konkrétne skutočnosť, že podmienka minimálnej doby trvania manželstva je v situáciách, na ktoré sa vzťahuje článok 20 prílohy VIII k služobnému poriadku päťkrát vyššia ako tá, ktorá je stanovená pre situácie, na ktoré sa vzťahuje článok 18 uvedenej prílohy, hoci všetky tieto situácie sú porovnateľné, bolo potrebné považovať za svojvoľný alebo zjavne neprimeraný vzhľadom na cieľ sledovaný normotvorcom Únie, ktorý je spoločný pre tieto dve ustanovenia.
66
Za týchto okolností a bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ostatné tvrdenia Komisie a Rady, treba vyhovieť druhej časti prvého odvolacieho dôvodu vo veci C‑341/21 P, ako aj druhému odvolaciemu dôvodu vo veci C‑357/21 P.
67
Preto bez toho, aby bolo potrebné preskúmať prvú časť prvého odvolacieho dôvodu a tretí odvolací dôvod vo veci C‑341/21 P, ako aj tretí odvolací dôvod vo veci C‑357/21 P, treba odvolaniam vyhovieť a napadnutý rozsudok zrušiť.
O žalobe na Všeobecnom súde
68
V súlade s článkom 61 prvým odsekom druhou vetou Štatútu Súdneho dvora Európskej únie môže Súdny dvor v prípade zrušenia rozhodnutia Všeobecného súdu sám vydať konečný rozsudok, ak to stav konania dovoľuje.
69
V prejednávanej veci, najmä vzhľadom na okolnosť, že žaloba o neplatnosť vo veci T‑374/20 je založená na žalobných dôvodoch, ktoré boli predmetom kontradiktórnej diskusie pred Všeobecným súdom a ktorých preskúmanie si nevyžaduje prijatie žiadneho ďalšieho opatrenia týkajúceho sa organizácie konania alebo vyšetrovania veci, treba konštatovať, že stav konania umožňuje o tejto žalobe rozhodnúť a že o nej treba rozhodnúť s konečnou platnosťou.
70
Na podporu svojej žaloby pred Všeobecným súdom KM uviedla dva žalobné dôvody založené na nezákonnosti po prvé článku 18 prílohy VIII k služobnému poriadku a po druhé článku 20 tejto prílohy.
O prvom žalobnom dôvode založenom na nezákonnosti článku 18 prílohy VIII k služobnému poriadku
71
Týmto prvým žalobným dôvodom KM v podstate tvrdí, že došlo k porušeniu zásad rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie na základe sexuálnej orientácie z dôvodu, že ak by jej zosnulý partner a ona sama tvorili pár rovnakého pohlavia, ktorému by bol zamietnutý prístup k manželstvu, mala by na základe skutočnosti, že ich notárska partnerská dohoda, ktorá bola následne zaregistrovaná ako vyhlásenie o zákonnom spolužití, bola uzatvorená pred ukončením služobného pomeru jej manžela a viac ako jeden rok pred jeho smrťou, nárok na pozostalostný dôchodok na základe spojených ustanovení článku 1 prílohy VII k služobnému poriadku a článku 18 prílohy VIII k služobnému poriadku. Bolo by teda diskriminačné vyžadovať od párov rôzneho pohlavia, aby uzavreli manželstvo, zatiaľ čo v prípade párov rovnakého pohlavia by na vznik nároku na pozostalostný dôchodok stačila deklarovaná forma trvalého spolužitia.
72
Komisia s podporou Parlamentu a Rady túto argumentáciu spochybňuje.
73
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že zásada rovnosti zaobchádzania predstavuje všeobecnú zásadu práva Únie ustanovenú v článku 20 Charty, ktorá je konkretizovaná prostredníctvom zásady zákazu diskriminácie uvedenej v článku 21 ods. 1 Charty. Tieto dve zásady pripomína aj článok 1d služobného poriadku (rozsudok zo 14. júla 2022, Komisia/VW a i., C‑116/21 P až C‑118/21 P, C‑138/21 P a C‑139/21 P, EU:C:2022:557, bod 140, ako aj citovaná judikatúra).
74
Ako už bolo uvedené v bode 38 tohto uznesenia, všeobecná zásada rovnosti zaobchádzania od normotvorcu Únie vyžaduje, aby sa v súlade s požiadavkami článku 52 ods. 1 Charty s porovnateľnými situáciami nezaobchádzalo rozdielne a aby sa s rozdielnymi situáciami nezaobchádzalo rovnako, s výnimkou toho, že by takéto zaobchádzanie bolo objektívne odôvodnené. Rozdiel v zaobchádzaní je odôvodnený, ak je založený na objektívnom a primeranom kritériu, to znamená, ak je v súlade s právne prípustným cieľom sledovaným predmetnou právnou úpravou a tento rozdiel je primeraný cieľu, ktorý príslušné zaobchádzanie sleduje (rozsudok zo 14. júla 2022, Komisia/VW a i., C‑116/21 P až C‑118/21 P, C‑138/21 P a C‑139/21 P, EU:C:2022:557, bod 142, ako aj citovaná judikatúra).
75
Ako bolo vysvetlené v bode 39 tohto uznesenia, požiadavka porovnateľnosti situácií na účely určenia, či došlo k porušeniu zásady rovnakého zaobchádzania, sa musí posudzovať s ohľadom na všetky faktory, ktoré ich charakterizujú, a najmä s ohľadom na predmet a cieľ opatrenia, ktorým sa zavádza predmetné rozlišovanie, pričom sa rozumie, že na tento účel sa musia zohľadniť zásady a ciele oblasti, do ktorej toto opatrenie patrí. Pokiaľ situácie nie sú porovnateľné, rozdielne zaobchádzanie s dotknutými situáciami neporušuje rovnosť pred zákonom zakotvenú v článku 20 Charty.
76
Na účely určenia, či je článok 18 prílohy VIII k služobnému poriadku v spojení s článkom 1d ods. 1 druhým pododsekom služobného poriadku a článkom 1 ods. 2 písm. c) prílohy VII k služobnému poriadku diskriminačný, ako tvrdí KM, a teda nezákonný z dôvodu, že sa jeho pôsobnosť vzťahuje len na niektoré páry, ktoré podliehajú nemanželskému režimu, je potrebné najprv preskúmať, či sa dotknuté kategórie párov nachádzajú v porovnateľnej situácii.
77
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že článok 18 prílohy VIII k služobnému poriadku sa podľa svojho znenia v zásade vzťahuje len na páry, ktoré uzavreli manželstvo, pričom sa spresňuje, že do pôsobnosti tohto ustanovenia môžu patriť partneri rôzneho pohlavia aj partneri rovnakého pohlavia v závislosti od usporiadania práva členských štátov.
78
Avšak prostredníctvom spoločného účinku článku 1d ods. 1 druhého pododseku služobného poriadku a článku 1 ods. 2 písm. c) prílohy VII k služobnému poriadku, normotvorca Únie výslovne rozšíril uplatnenie ustanovení služobného poriadku týkajúcich sa zosobášených osôb za určitých podmienok na osoby žijúce v registrovanom nemanželskom partnerstve (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. decembra 2019, HK/Komisia, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, bod 74).
79
Podľa článku 1d ods. 1 druhého pododseku služobného poriadku sa teda na účely služobného poriadku s registrovaným nemanželským partnerstvom zaobchádza rovnako ako s manželstvom, ak sú splnené všetky podmienky uvedené v článku 1 ods. 2 písm. c) prílohy VII k služobnému poriadku, pričom týmito podmienkami sú najmä predloženie úradného dokladu uznaného členským štátom alebo akýmkoľvek príslušným orgánom členského štátu, ktorý potvrdzuje ich postavenie nemanželských partnerov, a nemožnosť páru uzavrieť občiansky sobáš v členskom štáte.
80
Z toho vyplýva, že článok 18 prílohy VIII k služobnému poriadku v spojení s ustanoveniami uvedenými v predchádzajúcom bode sa vzťahuje nielen na manželské páry, ale aj na páry v registrovanom nemanželskom partnerstve, ak sú tieto páry zbavené možnosti uzavrieť manželstvo. Článok 18 sa však nevzťahuje na páry v takomto partnerstve, ak, ako to bolo v prípade KM a jej manžela pred uzavretím manželstva, takéto páry nie sú zbavené možnosti uzavrieť manželstvo v príslušnom členskom štáte.
81
Je preto potrebné konštatovať, že s pármi v registrovanom partnerstve, ktoré nie sú manželmi, sa podľa článku 18 prílohy VIII k služobnému poriadku zaobchádza rozdielne v závislosti od toho, či môžu alebo nemôžu uzavrieť manželstvo vo svojom členskom štáte. Táto možnosť uzavrieť manželstvo je kritériom, ktoré použil normotvorca Únie na rozlíšenie týchto dvoch situácií. Ako KM v podstate uvádza, toto kritérium je nepriamo založené na sexuálnej orientácii v zmysle článku 21 ods. 1 Charty a článku 1d ods. 1 služobného poriadku, keďže páry rôzneho pohlavia nie sú v žiadnom členskom štáte Únie zbavené možnosti uzavrieť manželstvo na rozdiel od párov rovnakého pohlavia, ktoré v niektorých z týchto členských štátov stále nemôžu uzavrieť manželstvo.
82
Tieto situácie však nemožno považovať za porovnateľné.
83
Cieľom článku 1d ods. 1 druhého pododseku služobného poriadku a článku 1 ods. 2 písm. c) prílohy VII k služobnému poriadku je považovať registrované nemanželské partnerstvá za rovnocenné s manželstvami s cieľom umožniť osobám, ktoré vo svojom členskom štáte nemajú prístup k manželstvu, využívať ustanovenia služobného poriadku týkajúce sa osôb žijúcich v manželstve (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. decembra 2019, HK/Komisia, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, body 74 až 76). Táto asimilácia je v súlade so základným cieľom služobného poriadku, ktorý je pripomenutý v jeho hlavnom ustanovení článku 1d, ktorým je zaručiť zásadu rovnakého zaobchádzania, a najmä zabrániť akejkoľvek diskriminácii na základe sexuálnej orientácie osôb. Preto normotvorca Únie považoval za potrebné v záujme dosiahnutia tohto cieľa umožniť osobám, ktoré síce nemajú možnosť uzavrieť manželstvo v členskom štáte, ale rozhodli sa pre zväzok, ktorý je manželstvu najbližší, využívať ustanovenia služobného poriadku týkajúce sa osôb žijúcich v manželstve.
84
Na druhej strane takáto asimilácia a ochrana nie sú potrebné v prípade, ak pár v registrovanom nemanželskom partnerstve nie je zbavený možnosti uzavrieť manželstvo, a teda využívať ustanovenia služobného poriadku týkajúce sa osôb žijúcich v manželstve. Ako totiž uviedla Komisia vo svojom vyjadrení k žalobe pred Všeobecným súdom, v takomto prípade je voľba registrovaného nemanželského partnerstva pred manželstvom výsledkom vedomého rozhodnutia oboch partnerov o právnych dôsledkoch tejto voľby, a tak ak sa pár nerozhodne pre manželstvo, hoci mu vnútroštátna právna úprava túto možnosť ponúka, nemožno ho považovať za pár v porovnateľnej situácii s pármi, ktoré sa rozhodli pre manželstvo alebo ktoré boli zo zákona vylúčené z možnosti uzavrieť manželstvo.
85
V súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 75 tohto uznesenia je preto potrebné konštatovať, že vzhľadom na hlavný charakteristický prvok týkajúci sa možnosti alebo nemožnosti uzavrieť manželstvo, predmet a cieľ predmetného rozlišovania, ako je uvedený v bode 83 tohto uznesenia, ako aj hlavný cieľ služobného poriadku, ktorým je zaručiť dodržiavanie zásad rovnakého zaobchádzania a zákazu diskriminácie na základe sexuálnej orientácie, pár v registrovanom nemanželskom partnerstve, ktorý, podobne ako KM a jej manžel pred uzavretím manželstva, nie je zbavený možnosti uzavrieť manželstvo vo svojom členskom štáte, nie je v porovnateľnej situácii ako pár v registrovanom nemanželskom partnerstve, ktorý je tejto možnosti zbavený.
86
Za týchto okolností treba zamietnuť prvý žalobný dôvod založený na nezákonnosti článku 18 prílohy VIII k služobnému poriadku.
Druhý žalobný dôvod založený na nezákonnosti článku 20 prílohy VIII k služobnému poriadku
87
Svojím druhým žalobným dôvodom KM uvádza, že článok 20 prílohy VIII k služobnému poriadku porušuje zásady rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie na základe veku, keďže tým, že stanovuje minimálnu dĺžku trvania manželstva päť rokov, zatiaľ čo článok 18 prílohy VIII k služobnému poriadku stanovuje dĺžku trvania len jeden rok, ju neoprávnene zbavuje nároku na pozostalostný dôchodok.
88
Komisia s podporou Parlamentu a Rady tento argument spochybňuje.
89
Je potrebné pripomenúť, že podľa článku 52 ods. 1 Charty musí byť každé obmedzenie výkonu práv a slobôd uznaných Chartou ustanovené zákonom a musí rešpektovať základný obsah týchto práv a slobôd. V súlade so zásadou proporcionality sa obmedzenia môžu uložiť len vtedy, ak sú nevyhnutné a účinne slúžia na dosiahnutie cieľov všeobecného záujmu uznaných Úniou, alebo potreby chrániť práva a slobody iných.
90
Okrem toho, ako už bolo uvedené v bodoch 73 až 75 tohto uznesenia, zásada rovnakého zaobchádzania je všeobecnou zásadou práva Únie zakotvenou v článku 20 Charty, ktorej osobitným vyjadrením je zásada zákazu diskriminácie uvedená v článku 21 ods. 1 Charty, pričom tieto dve zásady sú uvedené aj v článku 1d služobného poriadku.
91
Napokon podľa judikatúry Súdneho dvora, ktoré už bola uvedená v bode 61 tohto uznesenia, v prípade existencie pravidiel služobného poriadku, o aké ide v prejednávanej veci, a vzhľadom na širokú mieru voľnej úvahy, ktorou v tejto súvislosti disponuje normotvorca Únie, je zásada rovnosti zaobchádzania, porušená iba vtedy, ak normotvorca Únie pristúpi k svojvoľnému alebo zjavne neprimeranému rozlišovaniu vo vzťahu k cieľu, ktorý sleduje predmetná právna úprava.
92
Práve s prihliadnutím na túto judikatúru a požiadavky článku 52 ods. 1 Charty je potrebné preskúmať námietku nezákonnosti článku 20 prílohy VIII k služobnému poriadku, ktorú vzniesla KM, z hľadiska zásad rovnakého zaobchádzania a zákazu diskriminácie na základe veku, ktoré sú zakotvené v uvedenom poradí v článku 20 Charty a článku 21 ods. 1 Charty a pripomenuté v článku 1d služobného poriadku.
93
Po prvé, pokiaľ ide o porovnateľnosť situácií uvedených v článkoch 18 a 20 prílohy VIII k služobnému poriadku, z dôvodov uvedených v bodoch 41 až 56 tohto uznesenia treba konštatovať, že tieto situácie sú porovnateľné.
94
Po druhé je potrebné poznamenať, že normotvorca Únie tým, že v uvedených ustanoveniach prílohy VIII k služobnému poriadku stanovil rôzne minimálne obdobia trvania manželstva, zaobchádzal s porovnateľnými situáciami rôznym spôsobom.
95
Okrem toho treba poznamenať, že tento rozdiel v zaobchádzaní je tiež nepriamo založený aj na veku.
96
Jednak totiž situácie, na ktoré sa vzťahujú ustanovenia článkov 18 a 20 prílohy VIII k služobnému poriadku, sa odlišujú vzhľadom na dátum uzavretia manželstva vo vzťahu k tomu, či úradník ukončil alebo neukončil služobný pomer, ako to vyplýva z článku 47 služobného poriadku, a jednak k takémuto ukončeniu služobného pomeru dochádza v podstate v dôsledku odchodu do dôchodku v zmysle článku 52 služobného poriadku. Vzhľadom na to, že článok 52 v jeho najširšom výklade stanovuje, že odchod do dôchodku úradníkov, ktorí poberajú starobný dôchodok v zmysle článku 20 prílohy VIII k služobnému poriadku sa môže uskutočniť vo veku od 58 do 70 rokov, treba konštatovať, že bývalí úradníci uvedení v tomto článku 20 vo všeobecnosti uzatvárajú manželstvo v neskoršom veku ako bývalí úradníci uvedení v článku 18 prílohy VIII k služobného poriadku (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. júla 2022, Komisia/VW a i., C‑116/21 P až C‑118/21 P, C‑138/21 P a C‑139/21 P, EU:C:2022:557, bod 174).
97
Z toho vyplýva, že článok 20 prílohy VIII k služobnému poriadku v spojení s článkom 18 tejto prílohy stanovuje rozdiel v zaobchádzaní nepriamo založený na veku úradníka, pričom treba spresniť, že skutočnosť, že úradníci môžu podľa článku 52 služobného poriadku v najkrajnejšom prípade odísť do dôchodku a poberať starobný dôchodok s rozpätím veku 12 rokov, nemôže postačovať na popretie skutočnosti, že tento rozdiel v zaobchádzaní je skutočne založený na veku (rozsudok zo 14. júla 2022, Komisia/VW a i., C‑116/21 P až C‑118/21 P, C‑138/21 P a C‑139/21 P, EU:C:2022:557, bod 175 a citovaná judikatúra).
98
Po tretie je potrebné preskúmať, či rozdiel v zaobchádzaní uvedený v bodoch 94 až 97 tohto uznesenia je v súlade s článkom 20 a článkom 21 ods. 1 Charty, pokiaľ spĺňa kritériá stanovené v jej článku 52 ods. 1 a pripomenuté v bode 89 tohto uznesenia.
99
Po prvé je nepochybné, že tento rozdiel v zaobchádzaní je stanovený zákonom v zmysle článku 52 ods. 1 Charty, keďže vyplýva z článku 20 prílohy VIII k služobnému poriadku v spojení s článkom 18 tejto prílohy. Tieto ustanovenia práva Únie stanovujú presne určené podmienky minimálnej dĺžky trvania manželstva, čím vymedzujú rozsah obmedzenia výkonu práva na rovnaké zaobchádzanie a zákazu diskrimináciu na základe veku (pozri, pokiaľ ide o rozsah požiadavky, aby každé obmedzenie výkonu základných práv muselo byť stanovené zákonom, rozsudok z 26. apríla 2022, Poľsko/Parlament a Rada, C‑401/19, EU:C:2022:297, bod 64, ako aj citovanú judikatúru).
100
Po druhé obmedzenie systému pozostalostných dôchodkov predmetným rozdielnym zaobchádzaním rešpektuje základný obsah zásady rovnakého zaobchádzania a zásady zákazu diskriminácie na základe veku v súlade s článkom 52 ods. 1 Charty. Toto obmedzenie v skutočnosti nespochybňuje tieto zásady ako také, pokiaľ sa týka len obmedzenej otázky minimálnej podmienky dĺžky trvania manželstva, ktorú musia pozostalí manželskí partneri zosnulých úradníkov alebo bývalých úradníkov spĺňať, aby mali nárok na pozostalostný dôchodok, bez toho, aby boli títo partneri zbavení možnosti poberať takýto dôchodok v každom z prípadov uvedených v článkoch 18 a 20 prílohy VIII k služobnému poriadku.
101
Po tretie toto obmedzenie zodpovedá cieľu všeobecného záujmu v zmysle článku 52 ods. 1 Charty, a to predchádzať zneužívaniu práv a podvodom, ktorých zákaz predstavuje všeobecnú zásadu práva Únie, ktorú musia osoby podliehajúce súdnej právomoci dodržiavať (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. februára 2018, Altun a i., C‑359/16, EU:C:2018:63, bod 49). Súdny dvor už rozhodol, že podmienka, podľa ktorej musí manželstvo na účely vzniku nároku pozostalého manželského partnera na pozostalostný dôchodok trvať určitý čas, má za cieľ zabezpečiť existenciu a stabilitu vzťahov medzi dotknutými osobami (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. decembra 2019, HK/Komisia, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, bod 89). Ide o jednotné kritérium, ktoré sa uplatňuje bez rozdielu na všetkých pozostalých manželských partnerov, na ktorých sa vzťahujú ustanovenia článkov 18 a 20 prílohy VIII k služobnému poriadku, ktorého cieľom nie je predpokladať existenciu zneužitia alebo podvodu zo strany pozostalých manželských partnerov, ale zabrániť spáchaniu takéhoto zneužitia alebo podvodu.
102
Po štvrté, pokiaľ ide o skúmanie proporcionality, je potrebné v rámci preskúmania zákonnosti ustanovenia práva Únie z hľadiska zásady rovnosti zaobchádzania a vzhľadom na širokú mieru voľnej úvahy, ktorou disponuje normotvorca Únie v súvislosti s pravidlami upravujúcimi služobný poriadok, overiť, ako bolo uvedené v bodoch 61 a 91 tohto uznesenia, či stanovením minimálnej dĺžky trvania manželstva v trvaní piatich rokov pre pozostalých manželských partnerov, ktorí uzavreli manželstvo s úradníkom po ukončení jeho služobného pomeru, zatiaľ čo podľa článku 18 prílohy VIII k služobnému poriadku je táto minimálna dĺžka trvania manželstva len jeden rok v prípade manželstva s úradníkom, ktorý je stále v služobnom pomere, článok 20 tejto prílohy zavádza rozlišovanie, ktoré je svojvoľné alebo zjavne neprimerané vo vzťahu k cieľu všeobecného záujmu uvedenému v predchádzajúcom bode tohto uznesenia.
103
Súdny dvor už rozhodol, že podmienka minimálnej dĺžky trvania jedného roka stanovená v článku 17 prílohy VIII k služobnému poriadku nie je vzhľadom na tento cieľ ani svojvoľná, ani zjavne neprimeraná, a táto analýza sa mutatis mutandis vzťahuje na podmienku minimálnej dĺžky trvania jedného roka stanovenú v článku 18 prílohy VIII k služobnému poriadku (pozri analogicky rozsudok z 19. decembra 2019, HK/Komisia, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, bod 90).
104
Ako Komisia, podporovaná Radou a Parlamentom, v podstate vo svojich písomných podaniach uviedla, nezdá sa byť svojvoľné ani zjavne nevhodné požadovať v článku 20 prílohy VIII k služobnému poriadku dlhšiu minimálnu dĺžku trvania manželstva, ako je stanovená v článku 18 tejto prílohy. V prípade uvedenom v tomto článku 20, ktorý sa vyznačuje tým, že manželstvo sa uzatvára ukončení služobného pomeru úradníka, môže totiž pohnútku k zneužitiu alebo podvodu zosilňovať väčšia predvídateľnosť a blízkosť úmrtia úradníka, ak k tomuto ukončeniu služobného pomeru dôjde, ako v tomto prípade, odchodom do dôchodku v zmysle článku 52 služobného poriadku.
105
Za týchto okolností treba konštatovať, že tým, že v článku 20 prílohy VIII k služobnému poriadku stanovil minimálnu dĺžku trvania manželstva na päť rokov s cieľom zabrániť zneužívaniu a podvodom, zatiaľ čo v situáciách, na ktoré sa vzťahuje článok 18 tejto prílohy, je táto dĺžka len jeden rok, normotvorca Únie nepristúpil v rámci širokej diskrečnej právomoci, ktorou disponuje, k svojvoľnému alebo zjavne neprimeranému rozlíšeniu.
106
Z uvedeného vyplýva, že rozdielne zaobchádzanie stanovené v článku 20 prílohy VIII k služobnému poriadku je v súlade s článkom 20 a článkom 21 ods. 1 Charty.
107
Druhý žalobný dôvod založený na nezákonnosti článku 20 prílohy VIII k služobnému poriadku vzhľadom na zásady rovnakého zaobchádzania a zákazu diskriminácie na základe veku sa preto musí zamietnuť, a tým aj žaloba KM.
O trovách
108
V súlade s článkom 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou o veci, rozhodne aj o trovách konania.
109
Podľa článku 138 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe článku 184 ods. 1 toho istého rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
110
Keďže Komisia a Rada navrhli zaviazať KM na náhradu trov konania a KM po tom, ako sa vyhovelo odvolaniam, nemala úspech vo svojich žalobných dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu svojich vlastných trov konania, ako aj trov konania vynaložených týmito dvoma inštitúciami v prvostupňovom konaní a v tomto odvolacom konaní.
111
Hoci sa Parlament nezúčastnil na odvolacom konaní, vstúpil do konania na prvom stupni pred Všeobecným súdom. Po zrušení napadnutého rozsudku a postúpení veci T‑374/20 v tomto uznesení je potrebné znovu rozhodnúť o trovách konania tohto orgánu prvého stupňa v súlade s ustanoveniami článku 137 a článku 184 ods. 2 rokovacieho poriadku.
112
V tejto súvislosti v súlade s článkom 140 ods. 1 uvedeného nariadenia znášajú členské štáty a inštitúcie, ktoré vstúpili do konania, svoje vlastné trovy konania. Za týchto okolností znáša Parlament trovy konania, ktoré mu vznikli v prvostupňovom konaní.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) nariadil:
1.
Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 24. marca 2021, KM/Komisia (T‑374/20, neuverejnený, EU:T:2021:162), sa zrušuje.
2.
Žaloba KM vo veci T‑374/20 sa zamieta.
3.
KM znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania vynaložené Európskou komisiou a Radou Európskej únie vo veci T‑374/20 a vo veciach C‑341/21 P a C‑357/21 P.
4.
Európsky parlament znáša trovy konania vynaložené vo veci T‑374/20.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.