62021CJ0391
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
2024. szeptember 19. (
*1
)
„Fellebbezés – Intézményi jog – Az európai parlamenti képviselők egységes statútuma – Az olasz választókerületekben megválasztott európai parlamenti képviselők – A nyugdíjak tárgyában az olasz képviselőház által hozott határozat – Az olasz nemzeti parlamenti képviselők nyugdíja összegének módosítása – Egy Olaszországban megválasztott volt európai parlamenti képviselő nyugdíja összegének az Európai Parlament általi, ebből következő módosítása – A Parlament határozatainak visszavonása és felváltása – Az Európai Unió Törvényszéke ítéletének hatályon kívül helyezéséhez fűződő érdek fennmaradása”
A C‑391/21. P. sz. ügyben,
Enrico Falqui (lakóhelye: Firenze [Olaszország], képviselik: F. Sorrentino és A. Sandulli avvocati)
fellebbezőnek
az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján 2021. június 24‑én benyújtott fellebbezése tárgyában,
a másik fél az eljárásban:
az Európai Parlament (képviselik: S. Alves és S. Seyr, meghatalmazotti minőségben)
alperes az elsőfokú eljárásban,
A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
tagjai: C. Lycourgos tanácselnök, O. Spineanu‑Matei, J.‑C. Bonichot, S. Rodin (előadó) és L. S. Rossi bírák,
főtanácsnok: J. Kokott,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
a főtanácsnok indítványának a 2024. január 11‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Fellebbezésével Enrico Falqui az Európai Unió Törvényszéke 2021. május 5‑iFalqui kontra Parlament végzésének (T‑695/19, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2021:242) hatályon kívül helyezését kéri, amellyel a Törvényszék elutasította keresetét, amelyben egyrészt az őt megillető nyugdíjak összegének az Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (a képviselőház elnöksége, Olaszország) 2018. július 12‑i 14/2018. sz. határozata (a továbbiakban: 14/2018. sz. határozat) 2019. január 1‑jei hatálybalépését követő kiigazítása tárgyában az Európai Parlament által 2019. április 11‑én készített feljegyzés (a továbbiakban: vitatott határozat) megsemmisítését, másrészt a Parlament Pénzügyi Főigazgatósága Képviselői Fizetések és Szociális Jogosultságok Osztályának egységvezetője által készített, a 14/2018. sz. határozat 2019. január 1‑jei hatálybalépését követően a fellebbezőt megillető nyugdíjak kiigazításáról szóló, 2019. április 11‑i feljegyzés megsemmisítését, harmadszor pedig a Parlament Jogi Szolgálata 2019. január 11‑i SJ‑0836/18. sz. véleményének (a továbbiakban: a Jogi Szolgálat véleménye) megsemmisítését kérte.
Jogi háttér
Az uniós jog
A KKJ‑szabályzat
2
Az Európai Parlament képviselőit megillető költségtérítésekre és juttatásokra vonatkozó szabályzat (a továbbiakban: KKJ‑szabályzat) 2009. július 14‑ig hatályos változatának III. mellékletének 1. cikke a következőket írta elő:
„(1)   Az Európai Parlament valamennyi képviselője jogosult öregségi nyugdíjra.
(2)   Az Európai Parlament valamennyi képviselőjére vonatkozó végleges közösségi nyugdíjrendszer létrehozásáig az Európai Unió költségvetéséből, a Parlamentre vonatkozó szakasz terhére ideiglenes nyugdíjat fizetnek az érintett képviselő kérésére, ha a nemzeti rendelkezések nem biztosítanak számára nyugdíjellátást, vagy ha az ilyen nyugellátás szintje és/vagy feltételei nem egyeznek meg azokkal, amelyeket a képviselő azon tagállama nemzeti parlamentjének képviselőire kell alkalmazni, ahol a képviselőt megválasztották.”
3
A KKJ‑szabályzat III. mellékletének 2. cikke a következőképpen rendelkezett:
„(1)   „Az ilyen nyugdíj összege és annak előfeltételei megegyeznek azokkal, amelyek az európai parlament képviselő azon nyugdíjára vonatkoznak, amely a képviselő megválasztása helyének tagállama parlamenti képviselőinek jár.
(2)   Az 1. cikk (2) bekezdése alapján igényjogosult képviselő e nyugdíjrendszerbe való belépéskor köteles az Európai Unió költségvetésébe általánosan ugyanannyi hozzájárulást fizetni, mint amennyit a nemzeti rendelkezések alapján saját nemzeti parlamentjének képviselője.”
4
A KKJ‑szabályzat III. melléklete 3. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében:
„(1)   Az ezen ideiglenes nyugdíjrendszerbe való belépésre vonatkozó kérelmet a képviselő hivatali idejének kezdetétől számított tizenkettő hónapon belül kell benyújtani.
E határidő lejártával a nyugdíjpénztári tagság azon hónap első napjától hatályosul, amikor a kérelem beérkezett.
(2)   A nyugdíjkifizetési kérelmeket az igény keletkezésétől számított hat hónapon belül kell benyújtani.
E határidő lejártával a nyugdíj azon hónap első napjától fizetendő, amely hónapban a kérelem beérkezett.”
A képviselők statútuma
5
Az európai parlamenti képviselők statútumának elfogadásáról szóló, 2009. július 14‑én hatályba lépett, 2005. szeptember 28‑i 2005/684/EK, Euratom európai parlamenti határozat (HL 2005. L 262., 1. o., a továbbiakban: a képviselők statútuma) 25. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen szól:
„(1)   Az e statútum hatálybalépése előtt már a Parlamenthez tartozó és újból megválasztott képviselők a tiszteletdíj, az átmeneti ellátás és a nyugdíjak tekintetében dönthetnek úgy, hogy tevékenységük teljes időtartamára az eddigi nemzeti rendszert választják.
(2)   E kifizetéseket a tagállam költségvetéséből kell teljesíteni.”
6
A képviselők statútuma 28. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„A képviselő által e statútum alkalmazásának időpontjában valamely nemzeti szabályozás révén szerzett nyugdíjjogosultság teljeskörűen megmarad.”
A végrehajtási intézkedések
7
Az Európai Parlament Elnökségének 2010. december 13‑i 2010/C 340/06 határozatával (HL 2010. C 340., 6. o.) módosított, az Európai Parlament tagjainak statútumára vonatkozó végrehajtási intézkedésekről szóló, 2008. május 19‑i és július 9‑i határozat (HL 2009. C 159., 1. o.; a továbbiakban: végrehajtási intézkedések) (7) preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
„[A]z átmeneti rendelkezésekben biztosítani kell, hogy a KKJ‑szabályzat alapján bizonyos ellátásokra jogosult személyek a szabályozás hatályvesztését követően a [bizalomvédelem] elvének megfelelően továbbra is részesülhessenek ezekből az ellátásokból. Garantálni kell a statútum hatálybalépése előtt, a KKJ‑szabályzat alapján szerzett nyugdíjjogosultságok érvényesülését is.”
8
A végrehajtási intézkedések 49. cikkének (1) bekezdése szerint:
„Azok a képviselők, akik mandátumukat legalább egy teljes éven keresztül gyakorolták, a mandátumuk megszűnését követően egész életén át járó öregségi nyugdíjra jogosultak, amely azon napot követő hónap első napjától kezdve folyósítandó, amelyen 63. életévüket betöltötték.
A volt európai parlamenti képviselőknek vagy jogi képviselőjüknek – a vis maior eseteit kivéve – a jogosultság keletkezésétől számított hat hónapon belül kell benyújtaniuk az öregségi nyugdíj folyósítására vonatkozó kérelmüket. E határidő lejárta után az öregségi nyugdíj folyósításának kezdete a kérelem kézhezvétele hónapjának első napja.”
9
A végrehajtási intézkedések 73. cikke értelmében ezen intézkedések a képviselők statútumának hatálybalépésével egyidejűleg, 2009. július 14‑én léptek hatályba.
10
A végrehajtási intézkedések 74. cikke kimondja, hogy a IV. címben előírt átmeneti rendelkezések – köztük a 75. cikk – fenntartásával a KKJ szabályzat a képviselői statútum hatálybalépésének napján hatályát veszti.
11
A végrehajtási intézkedések 75. cikke értelmében:
„(1)   A túlélő hozzátartozói nyugdíj, a rokkantsági nyugdíj, az eltartott gyermekeknek nyújtott kiegészítő rokkantsági nyugdíj, valamint a KKJ‑szabályzat I., II. és III. melléklete értelmében biztosított öregségi nyugdíj e mellékletek alkalmazásában továbbra is folyósításra kerül azon személyek részére, akik a statútum hatálybalépése előtt részesültek e juttatásokban.
Abban az esetben, ha egy rokkantsági nyugdíjban részesülő volt képviselő 2009. július 14‑e után elhalálozik, a túlélő hozzátartozói nyugdíjat a PEAM szabályzat [helyesen: KKJ‑szabályzat] I. mellékletében rögzített feltételek mellett a házastársa, a vele tartós, nem házastársi kapcsolatban élő élettársa vagy eltartott gyermekei részére folyósítják.
(2)   A fent nevezett III. mellékletnek megfelelően a [képviselők] statútum[ának] hatálybalépéséig megszerzett nyugdíjjogosultság nem vész el. Az e nyugdíjrendszer értelmében nyugdíjjogosultságot szerző személyek a fent nevezett III. melléklet értelmében megszerzett jogosultság alapján kiszámított juttatásban részesülnek, amennyiben megfelelnek az adott tagállam e célból előirányzott nemzeti jogszabályaiban felállított követelményeknek, és benyújtják a fent nevezett III. melléklet 3. cikke (2) bekezdésében meghatározott kérelmet.”
Az olasz jog
12
A 14/2018 határozat 1. cikkének (1)–(3) bekezdése értelmében:
„(1)   2019. január 1‑jétől az e határozatban előírt új feltételek alapján számítják ki azon élethosszig járó és közvetlen juttatások, valamint azon túlélő hozzátartozói nyugdíj összegét, továbbá azon arányos nyugellátás, közvetlen juttatások, valamint azon túlélő hozzátartozói nyugdíj élethosszig járó részének összegét, amelyekre a jogosultságot a 2011. december 31‑ig hatályos szabályozás alapján szerezték meg.
(2)   Az előző bekezdésben említett új összeg az egyéni hozzájárulás összegének és a képviselő akkori életkorához igazodó átváltási együtthatónak a szorzata, amely időpontban a képviselő az élethosszig járó juttatásra vagy az arányos nyugellátásra jogosultságot szerzett.
(3)   Az e határozat mellékletében található 1. táblázatban szereplő átváltási együtthatókat kell alkalmazni.”
A jogvita előzményei
13
A jogvita előzményeit a megtámadott ítélet 13–23. pontja ismerteti. Ez a jelen fellebbezés szempontjából a következőképpen foglalható össze.
14
A fellebbező, E. Falqui Olaszországban megválasztott volt európai parlamenti képviselő. Öregségi nyugdíjban részesül.
15
A Parlament a fellebbező 2019. januári nyugdíjelszámolásához fűzött egyik megjegyzés révén tájékoztatta a fellebbezőt arról, hogy nyugdíjának összege a 14/2018. sz. határozat alapján felülvizsgálható, valamint hogy ez az új számítás a jogalap nélkül kifizetett összegek behajtását eredményezheti.
16
2019. január 1‑jétől a Parlament a határozatot a KKJ‑szabályzat III. melléklete 2. cikkének (1) bekezdése alapján alkalmazva csökkentette a fellebbező nyugdíjának összegét.
17
Az egységvezető keltezés nélküli, a fellebbező 2019. februári nyugdíjelszámolásához csatolt feljegyzésével a Parlament mindenekelőtt arról tájékoztatta a fellebbezőt, hogy a Jogi Szolgálat véleménye megerősítette a 14/2018. sz. határozatnak a fellebbező helyzetére való automatikus alkalmazhatóságát. Továbbá a Parlament – azt követően, hogy a Camera dei deputatitól (képviselőház, Olaszország) megkapja a szükséges információkat – tájékoztatni fogja őket az öregségi nyugdíja összegének új meghatározásáról és a következő tizenkét hónapban behajtja az esetleges különbözetet. Végül arról tájékoztatta a fellebbezőt, hogy nyugdíjösszegét véglegesen olyan hivatalos aktusban fogják meghatározni, amellyel szemben panaszt vagy megsemmisítés iránti keresetet lehet benyújtani.
18
2019. április 11‑i feljegyzésében az egységvezető először is arról tájékoztatta a fellebbezőt, hogy – amint azt a 2019. februári feljegyzésében jelezte – nyugdíjösszegét a KKJ‑szabályzat III. melléklete 2. cikkének (1) bekezdése alapján az Olaszországban a képviselőház által a 14/2018. sz. határozat alapján a volt nemzeti parlamenti képviselőknek fizetett hasonló nyugdíjak csökkentésének mértékéig ki fogják igazítani. Másodszor arról tájékoztatta a fellebbezőt, hogy a nyugdíja összegét 2019. január 1‑jéig visszaható hatállyal, 2019 áprilisától fogják kiigazítani a nyugdíjak új összegének az ezen feljegyzés mellékletében megküldött tervezett meghatározása alapján. Harmadszor arról tájékoztatta, hogy a 2019. április 11‑i feljegyzés kézhezvételétől számított harmincnapos határidőt biztosít számára észrevételei megtételére. Észrevételek hiányában a feljegyzés hatásait véglegesnek tekintik, és azok többek között a 2019. január és március között jogalap nélkül felvett összegek behajtását fogják maguk után vonni.
19
2019. május 23‑i elektronikus levelében a fellebbező megküldte észrevételeit a Parlamentnek.
20
2019. június 10‑én a fellebbező a 2019. április 11‑i feljegyzéssel szemben megsemmisítés iránti keresetet nyújtott be a Törvényszékhez, amelyet T‑347/19. számon vettek nyilvántartásba. E keresetet a 2020. július 3‑iFalqui és Poggiolini kontra Parlament végzés (T‑347/19 és T‑348/19, EU:T:2020:303) mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant elutasította. A fellebbező nem fellebbezett a végzés ellen.
21
A vitatott határozatban az egységvezető jelezte, hogy a fellebbező által megküldött észrevételek nem tartalmaznak olyan információkat, amelyek indokolnák a Parlament határozattervezetben kifejtett álláspontjának felülvizsgálatát. Következésképpen az öregségi nyugdíjnak az említett határozattervezet mellékletében újraszámított összege, valamint az abból eredő, jogalap nélkül kifizetett összeg behajtására vonatkozóan a határozattervezet mellékletében közölt terv a vitatott határozat közlésének időpontjában véglegessé vált.
22
A fellebbező először nem kapta meg a vitatott határozatról szóló értesítést, mivel azt az olasz posta visszaküldte a belga postának. A fellebbező csak 2019. augusztus 29‑én, a T‑347/19. sz. ügyben benyújtott keresettel szemben felhozott elfogadhatatlansági kifogás Parlament általi benyújtásakor szerzett tudomást a vitatott határozatról. Az említett elfogadhatatlansági kifogás benyújtását követően azonban a Parlament ezt követően egy második értesítést küldött a megtámadott határozatról, amely célba ért.
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
23
A Törvényszék Hivatalához 2019. október 11‑én benyújtott keresetlevelével a fellebbező keresetet indított a vitatott határozat, a 2019. április 11‑i feljegyzés és a Jogi Szolgálat véleményének megsemmisítése iránt.
24
A megsemmisítés iránti kérelmeinek alátámasztása érdekében a fellebbező három jogalapot terjesztett elő. Az első jogalap a végrehajtási intézkedések megsértésére vonatkozik. A második jogalap arra irányult, hogy a Parlamentnek – tekintettel a 14/2018. sz. határozat olasz jog szerinti állítólagos jogellenességére – meg kellett volna tagadnia e határozatnak a fellebbező helyzetére való alkalmazását. A harmadik jogalap az elsőbbség, a jogbiztonság, a bizalomvédelem és az arányosság elvének megsértésén alapult.
25
A megtámadott ítélettel a Törvényszék e három jogalapot, és ezzel a keresetet elutasította.
Az eljárás és a felek Bíróság előtti kérelmei
26
A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–
semmisítse meg a Jogi Szolgálat véleményét, a határozattervezetet, valamint a vitatott határozatot, és
–
a Parlamentet kötelezze mindkét eljárás költségeinek viselésére.
27
A Parlament azt kéri, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el a fellebbezést, és
–
a fellebbezőt kötelezze a költségek viselésére, ideértve az elsőfokú eljárásban felmerült költségeket is.
28
2022. január 12‑én E. Falqui benyújtotta a Bíróság Hivatalához a Consiglio di giurisdizione della Camera dei deputati (a képviselőház igazságügyi tanácsa, Olaszország) 2021. december 23‑i 4/2021. sz. azon ítéletének másolatát (a továbbiakban: 4/2021. sz. ítélet), amely megsemmisítette a 14/2018. sz. határozatot. Ezt a dokumentumot ebben a szakaszban nem csatolták az iratokhoz.
29
2022. március 9‑én a Santini és társai kontra Parlament ügy (C‑198/21 P) fellebbezői ugyanezt az ítéletet nyújtották be a Bíróság Hivatalához.
30
A jelen ügyben, valamint a Coppo Gavazzi és társai kontra Parlament (C‑725/20. P. sz. ügy) és a Santini és társai kontra Parlament ügyben (C‑198/21. P. sz. ügy) a Hivatal 2022. március 16‑án megküldte az ezen ügyekben részt vevő feleknek az előadó bíró és a főtanácsnok által a Bíróság eljárási szabályzata 62. cikke alapján elrendelt azon pervezető intézkedést, amely szerint a feleket felkérték, hogy nyújtsanak be minden olyan dokumentumot – különösen a 4/2021. sz. ítéletet –, amely hatással lehet az őket érintő ügy tárgyára.
31
2022. március 23‑án a fellebbező több dokumentumot is benyújtott, köztük a 4/2021. sz. ítéletet. 2022. március 29‑én a Parlament is benyújtott több dokumentumot, köztük a 4/2021. sz. ítéletet és „Az Olasz Képviselőház által elfogadott új nyugdíjszámítási szabályok” című dokumentumot. Ez az intézmény arról is tájékoztatta a Bíróságot, hogy a képviselőház által kért, az említett szabályok gyakorlati alkalmazására vonatkozó további pontosítások kézhezvételét követően újraszámítja a fellebbező öregségi nyugdíját, és új határozattervezetet küld számára a nyugdíjjogosultsága megállapításáról, amellyel kapcsolatban a lehetősége lesz észrevételeket tenni a végleges határozat meghozatala előtt.
32
2022. szeptember 21‑én a Parlament elfogadta a fellebbező öregségi nyugdíjának új összegét a hátralékokkal együtt megállapító végleges határozatot (a továbbiakban: a Parlament új határozata).
33
2022. október 25‑i határozatával a Bíróság elnöke felhívta a feleket annak pontosítására, hogy álláspontjuk szerint egyrészt a Parlament új határozata ex tunc hatállyal a vitatott határozat helyébe lépett‑e, másrészt pedig hogy ezen új határozat elfogadását követően a fellebbezés tárgya továbbra is fennáll‑e.
34
2022. november 29‑én a Parlament pontosította, hogy álláspontja szerint a Parlament új határozata ex tunc hatállyal a vitatott határozat helyébe lépett, de a fellebbezés tárgya továbbra is fennáll. Valóban a felek és a megfelelő igazságszolgáltatás érdekében állna, ha a Bíróság érdemben döntene a fellebbezésről annak tisztázása érdekében, hogy a megtámadott ítélet téves jogalkalmazáson alapul‑e, és hogy a Parlament a KKJ‑szabályzat III. melléklete 2. cikkének (1) bekezdése alapján az alkalmazandó nemzeti szabályok megváltozása esetén újraszámíthatja‑e a fellebbező nyugdíját.
35
2022. november 29‑én benyújtott levelében a fellebbező jelezte, hogy úgy véli, továbbra is érdeke fűződik ahhoz, hogy a Bíróság határozzon a végrehajtási intézkedések 75. cikke (2) bekezdésének értelmezéséről. A Parlament új határozata következtében ugyanis ez az intézmény továbbra is automatikusan a nemzeti szabályokra hivatkozik a KKJ‑szabályzat alapján folyósított öregségi nyugdíj összegének kiszámítására vonatkozó szabályok módosítása céljából, aminek következtében az érintett korábbi képviselő e tekintetben ki lenne téve a nemzeti politikai szerv változó döntéseinek.
A fellebbezésről
36
Fellebbezésének alátámasztása érdekében, amely lényegében annak megtámadására irányul, hogy a Törvényszék megerősítette a végrehajtási intézkedéseknek a KKJ‑szabályzat III. melléklete 2. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 75. cikke (a továbbiakban: a Parlament belső szabályai) értelmezésének megalapozottságát, a fellebbező öt jogalapra hivatkozik. Az első jogalap lényegében három részt tartalmaz. Az első rész a KKJ‑szabályzat 1. cikke (2) bekezdésének és 2. cikke (1) bekezdésének, valamint a végrehajtási intézkedések 75. cikkének téves értelmezésén, a második rész a képviselők statútuma 28. cikkének megsértésén, a harmadik rész pedig a 14/2018. sz. határozat joghatásainak téves értékelésén alapul. A két részből álló második jogalap a bizalomvédelem és az arányosság elvének megsértésén alapul. Harmadik jogalapjával a fellebbező azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen ítélte meg, hogy a Parlament automatikusan alkalmazhatja a nemzeti nyugdíjrendszert a volt képviselőire anélkül, hogy annak jogszerűségét ellenőrizte volna. A negyedik jogalap azon alapul, hogy a Törvényszék tévesen nem vette figyelembe a 14/2018. sz. határozatot követően hozott bírósági határozat joghatásait. Az ötödik jogalap, amely három részből áll, a Törvényszék téves jogalkalmazásán alapul, amennyiben először is tévesen utasította el mint elfogadhatatlant az első fokon benyújtott kereset második és harmadik jogalapját, másodszor amennyiben azt állapította meg, hogy nem rendelkezik hatáskörrel jogalap nélkül visszatartott összegek visszatérítéséről való határozathozatalra a kereset sikere esetén, harmadszor pedig amennyiben a fellebbezőt kötelezte a saját költségeinek, valamint a Parlament költségeinek viselésére.
A fellebbező eljáráshoz fűződő érdekének fennmaradására vonatkozó előzetes észrevételek
37
A jelen ítélet 32. pontjából kitűnik, hogy a Parlament által a Bíróság előtti eljárás során elfogadott új határozat arra irányul, hogy meghatározza a fellebbezőnek 2022 novemberétől a hátralékokkal együtt folyósított öregségi nyugdíj új összegét.
38
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében a jogvita tárgyának – az eljáráshoz fűződő érdekhez hasonlóan – a bírósági határozat kihirdetéséig fenn kell maradnia, ellenkező esetben a fellebbezés okafogyottá válik, ami azt feltételezi, hogy a fellebbezés az eredményén keresztül alkalmas arra, hogy az azt kezdeményező fél számára előnnyel járjon (2018. szeptember 4‑iClientEarth kontra Bizottság ítélet, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
39
A fellebbező eljáráshoz fűződő érdeke azonban nem szűnik meg szükségszerűen attól, hogy az általa megtámadott jogi aktus az eljárás során hatályát veszti (lásd ebben az értelemben: 2013. május 28‑iAbdulrahim kontra Tanács és Bizottság ítélet, C‑239/12 P, EU:C:2013:331, 62. pont).
40
Bizonyos körülmények között a fellebbezőnek továbbra is érdeke fűződhet az eljárás során hatályon kívül helyezett jogi aktus megsemmisítéséhez, annak érdekében, hogy a megtámadott jogi aktus kibocsátója a jövőben megfelelő módosításokat tegyen, és ily módon elkerülje a jogi aktushoz állítólag kapcsolódó jogellenesség ismétlődésének kockázatát (2018. szeptember 6‑iBank Mellat kontra Tanács ítélet, C‑430/16 P, EU:C:2018:668, 64. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
41
A jelen ügyben a Parlament 2022. november 29‑i, a jelen ítélet 34. pontjában röviden ismertetett válaszából egyértelműen kitűnik, hogy ezen intézmény a KKJ‑szabályzat III. melléklete 2. cikkének (1) bekezdésében említett nemzeti szabályozás (a továbbiakban: dinamikus rendszer) változása esetén a jövőben újra kívánja számítani a volt európai parlamenti képviselők nyugdíjait.
42
Bár a Parlament a vitatott határozatot új határozattal váltotta fel, az továbbra is a Parlament belső szabályainak azon értelmezésén alapul, amely szerint a Parlament köteles a dinamikus rendszert alkalmazni az öregségi nyugdíjban részesülő volt európai parlamenti képviselőkre és a túlélő hozzátartozói nyugdíjban részesülő személyekre, akik – a fellebbezőhöz hasonlóan – a KKJ‑szabályzat mellékleteinek hatálya alá tartoznak (a továbbiakban: érintett volt európai parlamenti képviselők).
43
Márpedig a fellebbező a jelen fellebbezés keretében éppen ezt az értelmezést kérdőjelezi meg. Ebből következik, hogy a vitatott határozat ex tunc hatályú felváltása ellenére a fellebbezőnek továbbra is érdeke fűződik annak megállapításához, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megerősítette ezen értelmezés megalapozottságát, mivel azt a Parlament a vitatott határozathoz, illetve az új parlamenti határozathoz hasonló határozatok jövőbeli elfogadásakor végrehajthatja, így nem csupán az állítólagos jogellenesség ismétlődésének a kockázata áll fenn a jelen ítélet 40. pontjában említett ítélkezési gyakorlat értelmében, de annak veszélye is, hogy az ilyen hasonló határozatok megsemmisítése iránti kereset esetén a Törvényszék ismételten elköveti azokat az állítólagos jogi hibákat, amelyek az említett értelmezés megalapozottságának megerősítéséhez vezettek.
44
Ebből következik, hogy meg kell állapítani, hogy a fellebbezőnek továbbra is fennáll a Bíróság előtti eljáráshoz fűződő érdeke a jelen fellebbezésnek a megtámadott ítélet azon indokolása ellen irányuló részében, amely a Törvényszék azon megállapításainak szükséges alátámasztását képezi, amelyek szerint a Parlament belső szabályaiból az következik, hogy a Parlament köteles a dinamikus rendszert alkalmazni.
Az első jogalapról
A felek érvelése
45
Az első jogalap lényegében három részből áll.
46
Az első részben a fellebbező azt állítja, hogy a képviselők statútuma – ellentétben azzal, amit a Törvényszék a megtámadott ítélet 49. pontjában megállapított – a jövőre nézve hatályon kívül helyezte és alkalmazhatatlanná tette a KKJ‑szabályzatot.
47
A KKJ‑szabályzat III: melléklete 1. cikkének (2) bekezdése értelmében ugyanis a szabályzat által létrehozott öregségi nyugdíjrendszer csupán ideiglenes jellegű. A végrehajtási intézkedések azonban előírják, hogy az érintett volt európai parlamenti képviselők jogos elvárásainak védelme érdekében a KKJ‑szabályzatban foglalt szabályok alapján már nyújtott, illetve megszerzett öregséginyugdíj‑jogosultság változatlanul fennáll.
48
A végrehajtási intézkedések (7) preambulumbekezdéséből, valamint ezen intézkedéseknek a bizalomvédelem elvével összefüggésben értelmezett 75. cikkéből kitűnik, hogy a KKJ‑szabályzat alapján nyújtott, illetve megszerzett ellátások – a Törvényszék által a megtámadott ítélet 57. pontjában megállapítottakkal ellentétben – nem változtathatók meg. A KKJ‑szabályzat III. mellékletében szereplő, nemzeti jogra való hivatkozást tehát a nyugdíjjogosultság megszerzésének időpontjában alkalmazandó nemzeti jogszabályokra való hivatkozásként kell értelmezni.
49
A Törvényszék megállapításával ellentétben az a tény, hogy a KKJ‑szabályzat előírja, hogy a szabályzat által létrehozott nyugdíjrendszer „ideiglenes” jellegű „az Európai Parlament valamennyi képviselőjére vonatkozó végleges közösségi nyugdíjrendszer létrehozásáig”, nem értelmezhető úgy, hogy ezt a rendszert a képviselők statútumának hatálybalépését követően is fenn kell tartani. A jelen idejű kijelentő mód használata csak a szabály akkori, a bevezetése időpontjában és a hatályon kívül helyezéséig fennálló jellegét fejezi ki.
50
A végrehajtási intézkedések 75. cikke nem azt írja elő, hogy a már nyújtott, illetve már megszerzett nyugdíjjogosultságra a jövőben továbbra is az a szabály alkalmazandó, amely szerint az érintett volt európai parlamenti képviselők nyugdíjának összegét minden esetben össze kell hangolni a nemzeti képviselőket megillető nyugdíj összegével, hanem azt, hogy az e szabály alapján a múltban már megítélt nyugdíj „továbbra is folyósításra kerül”, és hogy a megszerzett öregséginyugdíj‑jogosultság „nem vész el”.
51
Ha a KKJ‑szabályzat alapján nyújtott vagy megszerzett ellátások a végrehajtási intézkedések értelmében nem lennének megváltoztathatatlanok, akkor ellentétesek lennének a bizalomvédelem céljával, mivel az érintett volt európai parlamenti képviselők az e tárgyban hozott új nemzeti szabályok következtében ki lennének téve az öregségi nyugdíjuk összegének kiszámítására vonatkozó szabályok változásának, míg a 2009–2014‑es parlamenti ciklus óta mandátumukat töltő európai parlamenti képviselők olyan öregségi nyugdíjra lennének jogosultak, amelynek összege biztos és megváltoztathatatlan.
52
Első jogalapjának második részében a fellebbező azt rója fel a Törvényszéknek, hogy a megtámadott ítélet 62. pontjában úgy ítélte meg, hogy a Parlament belső szabályainak az ezen ítélet 57. pontjában szereplő értelmezése, amely szerint ezen intézménynek az érintett volt európai parlamenti képviselők öregségi nyugdíjának összegére és feltételeire vonatkozóan ugyanazon szabályokat kell alkalmaznia, mint amelyeket a megválasztásuk szerinti tagállam joga határoz meg, nem ellentétes a képviselők statútumának 28. cikkével, mivel ez a rendelkezés csak a képviselők által a nemzeti rendszer alapján megszerzett nyugdíjjogosultságokra vonatkozik, míg a fellebbező nyugdíjjogosultságát a KKJ‑szabályzat III. mellékletének rendelkezései alapján szerezte meg.
53
Márpedig a KKJ‑szabályzat III: melléklete 1. cikkének (2) bekezdéséből és 2. cikkének (1) bekezdéséből az következik, hogy a KKJ‑szabályzat célja az volt, hogy ne kezelje eltérően egyrészt az olyan tagállamokban megválasztott európai parlamenti képviselőket, amelyek saját költségükön a nemzeti parlament tagjainak nyugdíjával azonos nyugdíjat biztosítanak, másrészt az olyan tagállamokban megválasztott európai parlamenti képviselőket, amelyek – az Olasz Köztársasághoz hasonlóan – nem biztosítanak számukra a nemzeti parlament tagjainak nyugdíjával azonos nyugdíjat.
54
Következésképpen, még ha a Törvényszékhez hasonlóan úgy is kellene tekinteni, hogy a képviselők statútumának 28. cikke csak azokra az európai parlamenti képviselőkre vonatkozik, akik „valamely nemzeti szabályozás révén” nyugdíjjogosultságot szereztek, az előző pontban említett európai parlamenti képviselők két kategóriájának azonos helyzetbe hozására irányuló célkitűzéssel ellentétes lenne az, hogy a képviselői statútum hatálybalépésekor már öregségi nyugdíjban részesülő volt képviselőkre vonatkozó átmeneti rendelkezések eltérőek legyenek lényegében aszerint, hogy a nyugdíjat valamely tagállam vagy a KKJ‑szabályzat III. melléklete alapján a Parlament folyósítja‑e.
55
Az első jogalap harmadik részében a fellebbező azt rója fel a Törvényszéknek, hogy az úgy ítélte meg, hogy a 14/2018. sz. határozat csak az olasz parlament volt képviselőit megillető öregségi nyugdíj összegére volt kihatással, noha az magát a nyugdíjjogosultságot érintette visszaható hatállyal.
56
Ez a határozat ugyanis azt írta elő, hogy a 2012 előtti – vegyes, nyugdíj‑ és biztosításjellegű ellátás nyújtását előíró – olasz szabályozás alapján már megszerzett és folyósított nyugdíjjogosultságokat járulékalapú nyugdíjrendszer váltja fel. Ebből az következik, hogy a 14/2018. sz. határozatnak az érintett volt európai parlamenti képviselők helyzetére való alkalmazásával a Parlament nemcsak az öregségi nyugdíjuk összegét, hanem a megszerzett nyugdíjjogosultságukat is módosítja azáltal, hogy azt visszamenőleges hatállyal eltörli, és egy jellegében és feltételeiben eltérő másik nyugdíjjogosultsággal váltja fel.
A Bíróság álláspontja
– Bevezető megjegyzések
57
Első jogalapjának első részében a fellebbező arra hivatkozik, hogy a képviselők statútuma a jövőre nézve hatályon kívül helyezte és alkalmazhatatlanná tette a KKJ‑szabályzatot, így a KKJ‑szabályzat hatálya alatt az az alapján nyújtott, illetve megszerzett ellátások összege megváltozhatatlanná vált.
58
Ennélfogva ezzel a kifogással a fellebbező lényegében a Parlament belső szabályai azon értelmezésének megalapozottságát vitatja, amely szerint a Parlament köteles a dinamikus rendszert alkalmazni az érintett volt európai parlamenti képviselőkre.
59
Ugyanez vonatkozik a második részre is, mivel a képviselők statútuma 28. cikkének a Törvényszék által a megtámadott ítélet 62. pontjában adott azon értelmezése, amely szerint e rendelkezés csak a képviselők által a nemzeti rendszerek alapján megszerzett nyugdíjjogosultságra vonatkozik, egyike azon indokoknak, amelyek miatt a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a képviselők statútumára vonatkozó végrehajtási intézkedések 75. cikke (2) bekezdésének első mondata nem értelmezhető úgy, hogy az az érintett volt képviselők számára biztosítja a rögzített és változatlan összegű öregségi nyugdíj összegére való jogosultságot.
60
E jogalap harmadik részében a fellebbező arra hivatkozik, hogy a 14/2018. sz. határozat hatással volt a nyugdíjjogosultságára. A jogalap ezen részével a fellebbező ezért a Parlament belső szabályai azon értelmezésének megalapozottságát vitatja, amely szerint a Parlament köteles a dinamikus rendszert alkalmazni az érintett volt európai parlamenti képviselőkre.
61
Ebből következően csak az első jogalap első és második részének megalapozottságát kell megvizsgálni.
– A jogalap érdeméről
62
A fellebbező lényegében azt rója fel a Törvényszéknek, hogy a megtámadott ítélet 67. pontjában úgy ítélte meg, hogy a Parlament érvényesen támaszkodhatott belső szabályaira annak érdekében, hogy az érintett volt európai parlamenti képviselőkre a dinamikus rendszert alkalmazza.
63
Mindenekelőtt meg kell állapítani, hogy a KKJ‑szabályzat III. melléklete 2. cikkének (1) bekezdése értelmében „[az ideiglenes] nyugdíj összege és annak előfeltételei megegyeznek azokkal, amelyek az európai parlamenti képviselő azon nyugdíjára vonatkoznak, amely a képviselő megválasztása helyének tagállama parlamenti képviselőinek jár”.
64
Amint arra a Törvényszék a megtámadott ítélet 54. pontjában lényegében rámutatott, az „[az ideiglenes] nyugdíj összege és annak előfeltételei megegyeznek” fordulatból kitűnik, hogy a Parlament köteles az érintett volt európai parlamenti képviselőkre alkalmazni az azon tagállam parlamentjének tagjaira alkalmazott nyugdíjszámítási szabályokat, amelyben a volt európai parlamenti képviselőket megválasztották. Másként fogalmazva, ezen intézmény köteles a dinamikus rendszert alkalmazni az érintett volt európai parlamenti képviselőkre.
65
A KKJ‑szabályzat III. melléklete 2. cikke (1) bekezdésének ezen értelmezése megfelel az e rendelkezés által elérni kívánt, e melléklet 1. cikkének (2) bekezdéséből következő célnak.
66
Ez utóbbi rendelkezés ugyanis azt írja elő, hogy csak azok a volt európai parlamenti képviselők részesülhetnek az említett melléklet 2. cikkének (1) bekezdésében előírt nyugdíjban, akiknek a megválasztásuk szerinti tagállamban a nyugdíjrendszer nem ír elő nyugdíjat, vagy akiknek az igényelhető nyugdíj összege és/vagy kiszámításának feltételei nem egyeznek meg a nemzeti parlamenti képviselőkre alkalmazandó rendszerrel.
67
Ennélfogva a KKJ‑szabályzat III. melléklete 2. cikke (1) bekezdésének lényegében az a célja, hogy lehetővé tegye, hogy a melléklet 1. cikkének (2) bekezdésében említett helyzetben lévő volt európai parlamenti képviselőket ugyanúgy kezeljék, mint azokat az európai parlamenti képviselőket, akiknek nemzeti nyugdíjrendszere olyan nyugdíjjogosultságot biztosított, amelynek összege és/vagy kiszámításának feltételei megegyezik a nemzeti parlamenti képviselőkre alkalmazandó rendszerrel.
68
E rendelkezésnek az az értelmezése, hogy a Parlament köteles a dinamikus rendszert alkalmazni az érintett volt európai parlamenti képviselőkre, azt eredményezi, hogy a többi volt európai parlamenti képviselőhöz hasonlóan rájuk is vonatkoznak a nemzeti parlamenti képviselők nyugdíjösszegének kiszámítására vonatkozó szabályokban bekövetkezett változások.
69
Ezt a KKJ‑szabályzat III. mellékletén alapuló rendszert a végrehajtási intézkedések 75. cikke alapján a képviselők statútumának hatálybalépését követően többek között a volt európai parlamenti képviselők öregségi nyugdíja tekintetében is fenntartották.
70
A végrehajtási intézkedések 74. cikke kétségkívül kimondja, hogy a KKJ‑szabályzat a képviselői statútum hatálybalépésének napján hatályát veszti. Mindazonáltal, amint azt a végrehajtási intézkedések ezen rendelkezése kifejezetten kimondja, a KKJ‑szabályzat hatályának hatályvesztése a végrehajtási intézkedések IV. címében előírt átmeneti rendelkezésekre is figyelemmel történik. Ezen átmeneti rendelkezések között szerepel az említett intézkedések 75. cikke is.
71
Egyrészt ugyanis a végrehajtási intézkedések 75. cikkének (1) bekezdése értelmében, amely – amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 51. pontjában megállapította – a fellebbezőre is alkalmazandó, a KKJ‑szabályzat III. melléklete alapján nyújtott nyugdíjakat e melléklet alapján továbbra is folyósítják azon személyek részére, akik a képviselők statútumának hatálybalépése előtt részesültek e juttatásokban.
72
Amint arra a Törvényszék a megtámadott ítélet 56. pontjában helyesen rámutatott, e rendelkezés szövegéből, pontosabban az „[a KKJ‑szabályzat III. melléklete] alkalmazásában továbbra is folyósításra kerül” megfogalmazás kógens jellegéből, valamint a megfogalmazásban a jelen idejű kijelentő mód használatából azt a következtetést kell levonni, hogy a dinamikus rendszer a képviselők statútumának hatálybalépését követően is alkalmazandó az érintett volt európai parlamenti képviselőkre.
73
Következésképpen a Törvényszék – ellentétben azzal, amit a fellebbező a jogalap első részében állít – nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor a megtámadott ítélet 49. pontjában megállapította, hogy a KKJ‑szabályzat III. mellékletének rendelkezéseit a képviselők statútumának hatálybalépését követően nem helyezték hatályon kívül.
74
A végrehajtási intézkedések 75. cikke (1) bekezdésének azon értelmezését, amely szerint a dinamikus rendszer a képviselők statútumának hatálybalépését követően is alkalmazandó az érintett volt európai parlamenti képviselőkre, a fellebbező állításával ellentétben sem e rendelkezés (2) bekezdése, sem a végrehajtási intézkedések (7) preambulumbekezdése, sem pedig a képviselők statútumának 28. cikke nem cáfolja.
75
Először is, ami a végrehajtási intézkedések 75. cikke (2) bekezdésének első mondatát illeti, az úgy rendelkezik, hogy „[a KKJ‑szabályzat] III. mellékletének megfelelően [a képviselők statútumának] hatálybalépéséig megszerzett öregséginyugdíj‑jogosultság nem vész el”.
76
Márpedig e rendelkezésből – a fellebbező állításával ellentétben – semmilyen garancia nem vezethető le a képviselők statútumának hatálybalépésekor alkalmazandó nemzeti nyugdíjszámítási szabályok alapján kiszámított öregségi nyugdíj folyósítását illetően.
77
E tekintetben rá kell mutatni arra, hogy a képviselők statútuma és a végrehajtási intézkedések két egymást követő nyugdíjrendszert hoztak létre, amelyek kétfajta nyugdíjjogosultságot foglalnak magukban: egyrészt a 2009. július 14‑ig, az említett statútum hatálybalépésének időpontjáig a Parlament belső szabályai alapján megszerzett öregséginyugdíj‑jogosultságot, másrészt pedig az ezen időpontot követően a végrehajtási intézkedések 49. cikke alapján megszerzett öregségi nyugdíjra való jogosultságot.
78
Ebben az összefüggésben, amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 50. pontjában megállapította, a végrehajtási intézkedések 75. cikkének (1) bekezdését kell alkalmazni a volt európai parlamenti képviselőkre, köztük a fellebbezőre, akik a KKJ‑szabályzat III. melléklete 2. cikkének (2) bekezdése alapján járulékot fizettek be az uniós költségvetésbe, és e melléklet alapján a képviselők statútumának hatálybalépése előtt részesültek nyugdíjban, míg a végrehajtási intézkedések 75. cikkének (2) bekezdését kell alkalmazni azon volt európai parlamenti képviselőkre, akik ugyan maguk is fizettek járulékot, de a képviselők statútumának hatálybalépésekor még nem részesültek öregségi nyugdíjban.
79
A végrehajtási intézkedések 75. cikke (2) bekezdésének második mondata értelmében ugyanis „[a]z e nyugdíjrendszer értelmében nyugdíjjogosultságot szerző személyek a [KKJ‑szabályzat III. melléklete] értelmében megszerzett jogosultság alapján kiszámított juttatásban részesülnek, amennyiben megfelelnek az adott tagállam e célból előirányzott nemzeti jogszabályaiban felállított követelményeknek, és benyújtják a fent nevezett III. melléklet 3. cikke (2) bekezdésében meghatározott kérelmet.”
80
Mivel a végrehajtási intézkedések 75. cikke (2) bekezdésének második mondata olyan feltételeket ír elő, amelyeket a volt európai parlamenti képviselőknek ahhoz kell teljesíteniük, hogy a KKJ‑szabályzat III. melléklete alapján megszerzett jogosultságaik alapján kiszámított nyugdíjra jogosultak legyenek, e rendelkezés nem alkalmazható azokra a volt európai parlamenti képviselőkre, akik –mint a fellebbező – e melléklet alapján a képviselők statútumának hatálybalépése előtt részesültek nyugdíjban.
81
Egyébiránt, amennyiben a végrehajtási intézkedések 75. cikke (2) bekezdésének második mondata meghatározza azokat a feltételeket, amelyek alapján az érintett volt európai parlamenti képviselők a KKJ‑szabályzat III. melléklete alkalmazásában a megszerzett jogosultságok alapján öregségi nyugdíjban részesülnek, a 75. cikk (2) bekezdése értelmében vett „megszerzett nyugdíjjogosultság” fogalmát úgy kell értelmezni, hogy az érintett volt európai parlamenti képviselő által fizetett, a KKJ‑szabályzat III. melléklete 2. cikkének (1) bekezdése alapján a számára folyósított öregségi nyugdíj kiszámításának alapját képező nyugdíjjogosultságokra vonatkozik. Ez a fogalom tehát nem értelmezhető úgy, mint amely egy olyan rögzített és változatlan összegű öregségi nyugdíjra való állítólagos jogra vonatkozik, amelyet a képviselők statútumának hatálybalépésekor vagy az e rendelkezés által létrehozott rendszerhez való csatlakozáskor hatályos nemzeti szabályok alapján számítanak ki.
82
Továbbá a végrehajtási intézkedések (7) preambulumbekezdése kimondja egyrészt, hogy „az átmeneti rendelkezésekben biztosítani kell, hogy a KKJ‑szabályzat alapján bizonyos ellátásokra jogosult személyek a szabályozás hatályvesztését követően a [bizalomvédelem] elvének megfelelően továbbra is részesülhessenek ezekből az ellátásokból”, másrészt pedig hogy „[g]arantálni kell a statútum hatálybalépése előtt a KKJ‑szabályzat alapján szerzett nyugdíjjogosultságok érvényesülését is”.
83
Ebből a preambulumbekezdésből az következik, hogy az e szabályozás alapján nyújtott ellátásokat továbbra is folyósítják, és ebből nem lehet arra következtetni, hogy ez a szabályozás az említett időpontot követően már nem alkalmazható.
84
Így a „szerzett nyugdíjjogosultság” fogalmának ebben a preambulumbekezdésben ugyanaz a tartalma, mint a végrehajtási intézkedések 75. cikkének (2) bekezdésében szereplő és a jelen ítélet 81. pontjában ismertetett fogalomnak.
85
A végrehajtási intézkedések 75. cikkében előírt azon garancia, amely szerint azok az érintett volt európai parlamenti képviselők, akik a KKJ‑szabályzat által létrehozott nyugdíjrendszer keretében járulékot fizettek, továbbra is részesülnek ebben a nyugdíjrendszerben, valamint abban a jogban, hogy az öregségi nyugdíjuk összegét a dinamikus rendszer szerint állapítsák meg, elősegíti a bizalomvédelem céljának megvalósítását.
86
A Törvényszék a Parlament belső szabályainak vizsgálata keretében téve jogalkalmazás veszélye nélkül állapíthatta meg a megtámadott ítélet 57. pontjában azt, hogy a Parlament belső szabályai kifejezetten megkövetelik, hogy a Parlament a nyugdíjak összegére és feltételeire vonatkozóan ugyanazokat a szabályokat alkalmazza, mint amelyeket az érintett tagállam joga meghatároz.
87
Végül a képviselők statútumának 28. cikkét illetően meg kell állapítani, hogy a megtámadott ítélet 62. pontjában a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy e rendelkezés csak azokra a nyugdíjjogosultságokra alkalmazandó, amelyeket a volt európai parlamenti képviselők nem a KKJ‑szabályzat III. melléklete, hanem a nemzeti nyugdíjrendszerek alapján szereztek meg, amint az magából e rendelkezés szövegéből is kitűnik. Ez utóbbi a fellebbező állításával ellentétben önmagában véve nincs hatással a végrehajtási intézkedések 75. cikke (1) bekezdésének értelmezésére.
88
Továbbá az, hogy a nemzeti nyugdíjrendszerek alapján megszerzett jogosultságok a képviselők statútumának 28. cikke alapján a statútum alkalmazásának időpontjában fennmaradnak, a fellebbező állításával ellentétben nem eredményez eltérő bánásmódot az érintett volt európai parlamenti képviselők hátrányára, akiknek az öregségi nyugdíja a dinamikus rendszer alapján módosulhat. A képviselői statútum 28. cikkéből ugyanis csak az következik, hogy a statútum elfogadása nem érinti a volt európai parlamenti képviselők által a nemzeti nyugdíjrendszerekben szerzett nyugdíjjogosultságokat, és nem az, hogy a tagállamok nem módosíthatják a nemzeti nyugdíjrendszerekben folyósított öregségi nyugdíjak kiszámítására vonatkozó szabályokat.
89
Ennélfogva a Parlament belső szabályainak szövegéből, összefüggéseiből és céljából is az következik, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 67. pontjában téves jogalkalmazás nélkül állapíthatta meg, hogy a Parlament jogszerűen hivatkozhatott belső szabályaira a dinamikus rendszernek az érintett volt európai parlamenti képviselőkre történő alkalmazása érdekében.
90
Következésképpen az első jogalapot mint részben megalapozatlant, részben pedig hatástalant el kell utasítani.
A második jogalapról
A felek érvei
91
A második jogalap lényegében két részből áll.
92
Az első részben a fellebbező arra hivatkozik, hogy az általa az első jogalap keretében kifejtett okokból a Törvényszék a megtámadott ítélet 94–98. pontjában tévesen állapította meg, hogy a Parlament nem sértette meg a bizalomvédelem elvét, mivel a végrehajtási intézkedések 75. cikkében és a KKJ‑szabályzat III. melléklete 2. cikkének (1) bekezdésében foglaltakon kívül nem adott más biztosítékot a fellebbezőnek.
93
A második részben a fellebbező azt állítja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 100–110. pontjában megsértette az arányosság elvét.
94
Először is a megtámadott ítélet 110. pontjában a Törvényszék azt, hogy a vitatott határozat megfelel‑e ennek az elvnek, tévesen, nem a bizalomvédelemnek a végrehajtási intézkedésekből eredő elvére tekintettel, hanem az Olasz Köztársaságnak súlyos gazdasági válság miatti közkiadás‑csökkentésre irányuló céljára tekintettel vizsgálta. A fellebbező szerint, mivel nyugdíja az uniós költségvetést, nem pedig e tagállam költségvetését terheli, erre a célra a nyugdíjösszegének csökkentése érdekében nem lehet hivatkozni.
95
Másodszor, a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a vitatott határozat arányos jellegét biztosítja az, hogy a 14/2018. sz. határozat „számos, az arányosságát garantáló rendelkezést tartalmaz, különösen az [utóbbi] határozat 1. cikkének (6) és (7) bekezdését”. Márpedig a képviselőház igazságügyi tanácsának egyik ítélete megsemmisítette a 14/2018. sz. határozat 1. cikkének (7) bekezdését azzal az indokkal, hogy ez a rendelkezés nem tekinthető elegendőnek az e határozattal okozott aránytalan sérelem ellensúlyozására.
96
Harmadszor, a fellebbező azt állítja, hogy egyértelmű, hogy öregségi nyugdíja összegének csökkentése aránytalan és túlzott mértékű, mivel a vitatott határozat ezt a nyugdíjat 3108,58 euróról 1644 euróra csökkentette.
97
A Parlament állítja, hogy a második jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.
A Bíróság álláspontja
– Bevezető megjegyzések
98
Második jogalapjának első részében a fellebbező lényegében arra hivatkozik, hogy az öregségi nyugdíjának kiszámítására vonatkozó új szabályok alkalmazása nem felel meg a bizalomvédelem elvének, mivel a Parlament belső szabályai az érintett volt európai parlamenti képviselők nyugdíjának kiszámítására vonatkozó szabályok megváltoztathatatlanságának biztosítására irányulnak.
99
A fellebbező ezzel a kifogással lényegében a Parlament belső szabályai azon értelmezésének megalapozottságát vitatja, amely szerint a Parlament köteles a dinamikus rendszert alkalmazni az érintett volt európai parlamenti képviselőkre.
100
E jogalap második részében a fellebbező vitatja annak lehetőségét, hogy a vitatott határozat jogszerűségének vizsgálata során figyelembe vegyék a 14/2018. sz. határozat célkitűzéseit és az e határozatban az öregségi nyugdíjösszeg csökkentésének arányossága tekintetében nyújtott garanciákat.
101
Ez a kifogás annak megalapozottságára irányul, hogy a Törvényszék úgy értelmezte a Parlament belső szabályait, hogy azoknak a nemzeti nyugdíjrendszerek célkitűzéseire és garanciáira tekintettel a volt európai parlamenti képviselők nyugdíjának kiigazítását kell eredményezniük.
102
Ebből következően meg kell vizsgálni a második jogalap megalapozottságát.
– A jogalap érdeméről
103
Emlékeztetni kell arra, hogy egy általános értelmezési elv szerint valamely uniós jogi aktust – amennyiben lehetséges – úgy kell értelmezni, hogy ne váljon kérdésessé annak érvényessége, és hogy megfeleljen az elsődleges jog egészének, különösen az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) rendelkezéseinek. Ily módon, ha a másodlagos uniós jogszabály szövege többféleképpen értelmezhető, azt az értelmezést kell előnyben részesíteni, amelynek alapján a rendelkezés összeegyeztethető az elsődleges joggal, szemben azzal, amely az azzal való összeegyeztethetetlenség megállapításához vezetne (2022. június 21‑iLigue des droits humains ítélet, C‑817/19, EU:C:2022:491, 86. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
104
Következésképpen meg kell vizsgálni, hogy a Parlament belső szabályainak azon értelmezése, amely a megtámadott határozat elfogadásához vezetett, és amely szerint a Parlament köteles a dinamikus rendszert alkalmazni az érintett volt európai parlamenti képviselőkre, összeegyeztethető‑e a bizalomvédelem elvével.
105
A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint senki sem hivatkozhat ellenben ezen elv megsértésére, akinek az adminisztráció nem nyújtott konkrét biztosítékokat. A bizalomvédelem elvére így bármely személy hivatkozhat, akiben valamely intézmény megalapozott várakozásokat keltett. Ilyen várakozások keltésére alkalmas biztosítéknak minősül a közlés formájától függetlenül a feljogosított és megbízható forrásból származó pontos, feltétlen és egybehangzó tájékoztatás (lásd ebben az értelemben: 2019. január 23‑iDeza kontra ECHA ítélet, C‑419/17 P, EU:C:2019:52, 69. és 70. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
106
Ezzel szemben, ha az elővigyázatos és körültekintő személy számíthat az érdekeit esetleg érintő uniós intézkedés elfogadására, ezen intézkedés elfogadása esetén nem hivatkozhat a bizalomvédelem elvére (lásd ebben az értelemben: 2019. január 23‑iDeza kontra ECHA ítélet, C‑419/17 P, EU:C:2019:52, 71. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
107
E tekintetben egyrészt meg kell állapítani, hogy a jelen ítélet 63–89. pontjából kitűnik, hogy a Parlament belső szabályai az érintett volt európai parlamenti képviselők számára csak olyan nyugdíjat biztosítanak, amelynek összege és előfeltételei megegyeznek a megválasztásuk helye szerinti tagállam parlamenti képviselőire alkalmazandó nyugdíjak összegével és előfeltételeivel.
108
Másrészt a megtámadott ítélet 96. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a fellebbező nem bizonyította és nem állította, hogy a Parlament az e rendelkezésekben foglaltakon kívül más biztosítékokat nyújtott volna számára.
109
Az a tény, hogy a fellebbező önként csatlakozott a KKJ‑szabályzat III. melléklete 2. cikkének (1) bekezdése által létrehozott nyugdíjrendszerhez, nem keletkeztetett számára az e rendszerhez való csatlakozásának időpontjában jogot arra, hogy előre látható, rögzített és változatlan összegű öregségi nyugdíjban részesüljön. Ugyanis, amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 97. pontjában helyesen állapította meg, a Parlament által számára adott egyetlen pontos és feltétlen biztosíték az volt, hogy a Parlament belső szabályai alapján olyan öregségi nyugdíjat fog kapni, amelynek összege és előfeltételei megegyeznek a megválasztása helye szerinti tagállam parlamenti képviselőire alkalmazandó nyugdíjak összegével és előfeltételeivel, a dinamikus rendszernek megfelelően.
110
Ebből az következik, hogy a Parlament belső szabályainak azon értelmezése, amely szerint a Parlament köteles a dinamikus rendszert alkalmazni az érintett volt európai parlamenti képviselőkre, összhangban áll a bizalomvédelem elvével.
111
Ebből következően a második jogalap első részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
112
E jogalap második részét illetően meg kell állapítani, hogy mivel a Parlament belső szabályainak azon értelmezése, amely szerint a Parlament az érintett volt európai parlamenti képviselőkre köteles a dinamikus rendszert alkalmazni, a nyugdíj összegének olyan mértékű csökkentéséhez vezethet, amely hatással lehet az érintett személy életminőségére, ez az értelmezés a Charta 17. cikkében biztosított tulajdonhoz való jog korlátozásához vezethet (lásd ebben az értelemben: EJEB, 2015. szeptember 1., Da Silva Carvalho Rico kontra Portugália, CE:ECHR:2015:0901DEC001334114, 33. §).
113
Márpedig a tulajdonhoz való jog nem abszolút jog, és annak gyakorlását az Unió által kitűzött közérdekű célok is korlátozhatják (lásd ebben az értelemben: 2017. június 13‑iFlorescu és társai ítélet, C‑258/14, EU:C:2017:448, 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
114
A Charta 52. cikkének (1) bekezdése értelmében ugyanis a Charta 17. cikkében biztosított tulajdonhoz való jog bármely korlátozásának összhangban kell állnia ez utóbbi rendelkezéssel, feltéve hogy a korlátozásra a törvény által, a tulajdonhoz való jog lényeges tartalmának, valamint az arányosság elvének tiszteletben tartásával kerül sor, továbbá a korlátozás elengedhetetlen és ténylegesen az Unió által elismert általános érdekű célkitűzéseket, vagy mások jogainak és szabadságainak védelmét szolgálja.
115
Meg kell állapítani, hogy a dinamikus rendszernek a KKJ‑szabályzat III. melléklete 1. cikkének (2) bekezdésében említett helyzetben lévő volt európai parlamenti képviselőkre történő alkalmazása az Unió által elismert általános érdekű célkitűzést követ, mivel – amint az a jelen ítélet 53. pontjából is kitűnik – arra irányul, hogy azonos módon kezelje egyrészt azokat az európai parlamenti képviselőket, akik vagy nem részesültek nyugdíjban a megválasztásuk szerinti tagállam nyugdíjrendszere alapján, vagy olyan nyugdíjban részesültek, amelynek összege és/vagy kiszámításának feltételei nem egyeznek meg a nemzeti parlamenti képviselőkre alkalmazandókkal, másrészt pedig azon európai parlamenti képviselőket, akiknek nemzeti nyugdíjrendszere olyan összeget és/vagy kiszámítási feltételeket írt elő, amelyek megegyeztek a nemzeti parlamenti képviselőkre alkalmazandókkal.
116
Azonban a 14/2018. sz. határozat által elérni kívánt célok, amelyeket a dinamikus rendszer alapján az érintett volt európai parlamenti képviselőkre alkalmazni kell, tisztán nemzeti jellegűek. Mint ilyenek tehát önmagukban nem alkalmasak arra, hogy a nyugdíjösszeg csökkentését indokolják, mivel ezeket az összegeket nem a nemzeti jog, hanem az uniós jog alapján létrehozott nyugdíjrendszer alapján fizetik, és az uniós költségvetést terhelik.
117
Következésképpen a Törvényszék a megtámadott ítélet 102–108. pontjában tévesen vette figyelembe az e nemzeti határozat által követett célokat annak vizsgálata érdekében, hogy a fellebbező tulajdonhoz való jogának a vitatott határozat által okozott megsértése igazolt volt‑e.
118
Emlékeztetni kell azonban arra, hogy amennyiben a Törvényszék valamely ítéletének indokolása az uniós jogot sérti, de rendelkező része egyéb jogi indokok miatt megalapozottnak bizonyul, az ilyen jogsértés nem eredményezheti az ítélet hatályon kívül helyezését, és az indokolást meg kell változtatni, a fellebbezést pedig el kell utasítani (2023. december 14‑iBizottság kontra Amazon.com és társai ítélet, C‑457/21 P, EU:C:2023:985, 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
119
Ennélfogva meg kell vizsgálni, hogy a Charta 17. cikkében biztosított tulajdonhoz való jog megsértésére alapított kifogás elutasítása a jelen ítélet 117. pontjában említett hibán kívüli más jogi indokok alapján megalapozottnak tűnik‑e.
120
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a dinamikus rendszernek az érintett volt európai parlamenti képviselőkre való alkalmazása ténylegesen megfelel a jelen ítélet 115. pontjában megállapított, egyenlő bánásmódra vonatkozó célkitűzésnek, mivel azt eredményezi, hogy az európai parlamenti képviselőknek az ebben a pontban említett két kategóriájára mindenkor az érintett tagállam parlamenti képviselői nyugdíjának kiszámítására vonatkozó nemzeti szabályok vonatkoznak.
121
Ez az alkalmazás ezenkívül szükséges volt az említett cél eléréséhez, mivel csak a nyugdíj összege és/vagy kiszámítása feltételeinek olyan kiigazítása vezethet az európai parlamenti képviselők említett kategóriái közötti egyenlő bánásmódhoz, mint amelyet a KKJ‑szabályzat III. melléklete 2. cikkének a melléklet 1. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett (1) bekezdése előír.
122
Úgy tűnik tehát, hogy a jelen ítélet 117. pontjában megállapított téves jogalkalmazás ellenére a Charta 17. cikkében biztosított tulajdonhoz való jog megsértésére alapított kifogás elutasítása megalapozott, mivel a tulajdonhoz való jog szóban forgó korlátozása megfelel a Charta 52. cikkének (1) bekezdésében foglalt valamennyi feltételnek.
123
A fentiekből az következik, hogy a második jogalap nem megalapozott.
A harmadik jogalapról
A felek érvei
124
Harmadik jogalapjával a fellebbező azt rója fel a Törvényszéknek, hogy az a megtámadott ítélet 43. pontjában azt állapította meg, hogy a 14/2018. sz. határozat jogszerűségének értékelése nem tartozik az uniós bíróság hatáskörébe. A fellebbező szerint, mivel a Parlament belső szabályai a nemzeti rendszerekre vonatkoznak, a Parlament nem alkalmazhat ilyen rendszert a jogszerűség előzetes vizsgálata nélkül.
125
Csak a nemzeti rendszer jogszerűségének ilyen uniós szintű vizsgálata biztosítja a hatékony jogorvoslathoz való jog tiszteletben tartását, mivel Olaszországban a fellebbezőnek mint volt európai parlamenti képviselőnek, aki soha nem volt tagja az olasz képviselőháznak, nincs lehetősége a jogszerűség vitatására, mivel a nemzeti rendszer rá hivatalosan nem alkalmazandó.
126
Ezenkívül a nemzeti szakértőktől származó számos publikációból kitűnik, hogy az olasz parlamenti képviselők nyugdíjának legutóbbi reformja olyan rendszert eredményezne, amely nélkülöz minden biztosításmatematikai alapot, és a bizalomvédelem elvét megsértve aláásná a képviselők jogos elvárásait és az öregségi nyugdíjuk összegének stabilitását.
127
A Parlament azzal érvel, hogy a harmadik jogalapot részben mint elfogadhatatlant, részben mint megalapozatlant el kell utasítani.
A Bíróság álláspontja
– Bevezető megjegyzések
128
Harmadik jogalapjával a fellebbező azt állítja, hogy a Parlament belső szabályait nem lehet úgy értelmezni, hogy a Parlament automatikusan alkalmazhatja a nemzeti nyugdíjrendszert a volt képviselőire anélkül, hogy annak jogszerűségét vizsgálta volna.
129
Ez a jogalap tehát a Parlament belső szabályainak értelmezésére vonatkozik, következésképpen azt érdemben meg kell vizsgálni.
– A jogalap érdeméről
130
Amint az a jelen fellebbezés első jogalapjának vizsgálatából következik, a Törvényszék a megtámadott ítélet 54. és 57. pontjában helyesen állapíthatta meg, hogy a Parlamentnek a nyugdíjak összegére és feltételeire vonatkozóan ugyanazokat a szabályokat kellett alkalmaznia, mint amelyeket az olasz jog meghatároz.
131
A Törvényszék ugyanezen pontokban azt is helyesen állapította meg, hogy a Parlament mentesülhet e kötelezettség alól abban az esetben, ha e szabályok alkalmazása magasabb szintű uniós jogi norma – mint például az uniós jog valamely általános elve vagy a Charta valamely rendelkezése – megsértéséhez vezetne.
132
A Parlament feladata ugyanis annak biztosítása, hogy a volt képviselők nyugdíját a nemzeti rendszerek változásához igazító belső szabályainak alkalmazása ne sértse az uniós jog általános elveit vagy a Chartát. Következésképpen ezen intézménynek tartózkodnia kell az ilyen kiigazítástól, ha az az uniós joggal összeegyeztethetetlennek bizonyul.
133
Bár a fentiekből az következik, hogy a Parlament nem alkalmazhatta automatikusan, az uniós jog általános elveire és a Chartára való tekintet nélkül a 14/2018. sz. határozatot a volt képviselőire, ebből nem következik, hogy a határozat jogszerűségének vizsgálata e szerv feladata lett volna.
134
E tekintetben a Törvényszék a megtámadott ítélet 73. pontjában helyesen állapította meg, hogy az olasz jogi határozat jogszerűségének vizsgálata a hatáskörrel rendelkező olasz hatóságok feladata. A Parlamentnek az előző pontban említett kötelezettsége nem a nemzeti nyugdíjrendszerek jogszerűségének vizsgálatára irányul, hanem annak biztosítására, hogy a volt európai parlamenti képviselők nyugdíját az ilyen nemzeti szabályozás alapján kiigazító belső szabályainak alkalmazása összeegyeztethető legyen az uniós joggal.
135
Következésképpen a harmadik jogalap megalapozatlan.
A negyedik jogalapról
A felek érvei
136
A negyedik jogalappal a fellebbező azt állítja, hogy a képviselőház igazságügyi tanácsának a jelen ítélet 95. pontjában említett ítéletét követően a volt nemzeti parlamenti képviselő egyedi, de nem elég pontosan meghatározott helyzetekben – nevezetesen az érintett rokkantsága esetén, amikor életmentő gyógyszereket kell szednie, ha nincs más jelentős bevételi forrása, vagy ha bizonyítani tudja, hogy öregségi nyugdíja összegének a 14/2018. sz. határozat alapján történő felülvizsgálata az életkörülményeinek súlyos romlásához vezetett – kérheti többek között öregségi nyugdíja összegének felülvizsgálatát. Az érintett személyes helyzetére vonatkozó vizsgálat lefolytatását feltételező ilyen rendszer nem ültethető át uniós szinten, és ezt a Törvényszék nem vette figyelembe.
137
A Parlament azzal érvel, hogy a negyedik jogalap elfogadhatatlan.
A Bíróság álláspontja
138
Negyedik jogalapjának alátámasztására a fellebbező olyan kifogásra hivatkozik, amely kizárólag a vitatott határozatra vonatkozik, és nem érinti a Parlament belső szabályzatára vonatkozó azon értelmezés megalapozottságát, miszerint a Parlament köteles a dinamikus rendszert alkalmazni az érintett volt európai parlamenti képviselőkre.
139
Következésképpen a negyedik jogalapot nem kell megvizsgálni.
Az ötödik jogalapról
A felek érvei
140
A fellebbezés ötödik jogalapja három részből áll.
141
Az első részben a fellebbező azt állítja, hogy a Törvényszék által a megtámadott ítélet 112–119. pontjában megállapítottakkal ellentétben a határozattervezetet és a Jogi Szolgálat véleményét meg kell semmisíteni, mivel olyan megtámadható jogi aktusokról van szó, amelyek számára sérelmet okoznak.
142
A második részben a fellebbező arra hivatkozik, hogy a Törvényszék által a megtámadott ítélet 120–122. pontjában megállapítottakkal ellentétben a kereset sikere esetén jogosulatlanul visszatartott összegek visszatéríttetése nem tekinthető az uniós intézmények Törvényszék hatáskörébe nem tartozó kötelezésének.
143
E jogalap harmadik részében a fellebbező a Törvényszéknek a költségekre vonatkozó határozatát vitatja.
A Bíróság álláspontja
144
A fellebbező által előadott ötödik jogalap egyik része sem vitatja – még közvetetten sem – a Parlament belső szabályai azon értelmezésének megalapozottságát, amely szerint a Parlament köteles a dinamikus rendszert alkalmazni az érintett volt európai parlamenti képviselőkre.
145
Következésképpen az ötödik jogalapot nem kell megvizsgálni.
146
Mivel a fellebbező által a fellebbezése alátámasztása érdekében előadott valamennyi jogalapot el kellett utasítani, a fellebbezést teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
147
Az eljárási szabályzat 184. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozatlan, a Bíróság határoz a költségekről. Ugyanezen szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése értelmében – amely a 184. cikk (1) bekezdése szerint a fellebbezési eljárásban is alkalmazandó – a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
148
A fellebbezőt, mivel pervesztes lett, a Parlament kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját költségein felül a Parlament részéről felmerült költségek viselésére.
A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság a fellebbezést elutasítja.
2)
A Bíróság Enrico Falquit kötelezi a saját költségein felül az Európai Parlament részéről felmerült költségek viselésére.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: olasz.