62024TJ0351
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (hatodik tanács)
2025. október 29. (
*1
)
„Európai uniós védjegy – Törlési eljárás – DEVIN európai uniós szóvédjegy – Feltétlen kizáró okok – Leíró jelleg – A 207/2009/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja – Meghallgatáshoz való jog a Törvényszék hatályon kívül helyező ítéletét követően – Használat révén megszerzett megkülönböztető képesség – A 207/2009 rendelet 7. cikkének (3) bekezdése és 52. cikkének (2) bekezdése”
A T‑351/24. sz. ügyben,
a Devin EAD (székhelye: Devin [Bulgária], képviselik: B. Van Asbroeck, G. de Villegas és R. Meys ügyvédek)
felperes
az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) (képviseli: T. Klee, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen,
a másik fél az EUIPO fellebbezési tanácsa előtti eljárásban, beavatkozó fél a Törvényszék előtti eljárásban:
a Haskovo Chamber of Commerce and Industry (székhelye: Haskovo [Bulgária], képviselik: D. Dimitrova és I. Pakidanska ügyvédek),
A TÖRVÉNYSZÉK (hatodik tanács),
tagjai a tanácskozásokon: M. J. Costeira elnök, U. Öberg (előadó) és P. Zilgalvis bírák,
hivatalvezető: V. Di Bucci,
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára,
tekintettel arra, hogy a felek az eljárás írásbeli szakaszának befejezéséről való értesítést követő háromhetes határidőn belül nem kérték tárgyalás tartását, és mivel ennek nyomán a Törvényszék az eljárási szabályzata 106. cikkének (3) bekezdése alapján úgy határozott, hogy a keresetről az eljárás szóbeli szakaszának mellőzésével határoz,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az EUMSZ 263. cikken alapuló keresetével a felperes Devin EAD az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) negyedik fellebbezési tanácsa 2024. május 7‑i határozatának (R 2535/2019‑4. sz. ügy) (a továbbiakban: megtámadott határozat) megváltoztatását kéri.
A jogvita előzményei
2
2014. július 11‑én a beavatkozó fél, a Haskovo Chamber of Commerce and Industry [(HCCI), haskovói kereskedelmi és iparkamara, Bulgária], a DEVIN szómegjelölés tekintetében 2010. szeptember 29‑én benyújtott kérelmet követően 2011. január 21‑én lajstromozott európai uniós védjegy törlése iránti kérelmet nyújtott be az EUIPO‑hoz.
3
A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, 1957. június 15‑i, később felülvizsgált és módosított Nizzai Megállapodás szerinti 32. osztályba tartozó árukkal kapcsolatban tették, amelyek az alábbi leírásnak felelnek meg: „Alkoholmentes italok; ásványvíz; szódavizek; gyümölcsízesítésű italok; levek; italok készítésére való szörpök és egyéb készítmények; alkoholmentes aperitifek; forrásvizek; ízesített vizek; alkoholmentes gyümölcskivonatok; alkoholmentes gyümölcsitalok; ásványvizek; vizek (italok); szódavizek; zöldséglevek [italok]; izotóniás italok; alkoholmentes koktélok; gyümölcsnektárok, alkoholmentes; szódavizek [szénsavas italok]”.
4
A törlési kérelem alátámasztásaként hivatkozott okok az európai uniós védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet (HL 2009. L 78., 1. o.) 52. cikke (1) bekezdésének – a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c), f) és g) pontjával összefüggésben értelmezett – a) pontjában foglalt okok voltak, mivel a kérelmező szerint a vitatott védjegy az általa jelölt áruk tekintetében leíró jellegű, közrendbe vagy közerkölcsbe ütközik, és megtévesztheti a fogyasztókat.
5
2016. január 29‑én a törlési osztály, a 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdésének – a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjával együttesen értelmezett – a) pontja alapján, helyt adott a törlési kérelemnek. Közelebbről, úgy ítélte meg, hogy a Devin földrajzi név e rendelkezések hatálya alá tartozik, mivel azt a bulgáriai nagyközönség és a szomszédos országok közönségének egy része az érintett áruk földrajzi származásának leírásaként fogja fel.
6
2016. március 24‑én a felperes fellebbezést nyújtott be az EUIPO‑hoz a törlési osztály határozatával szemben.
7
2016. december 2‑i határozatával a második fellebbezési tanács elutasította a felperes fellebbezését.
8
A felperes a Törvényszék Hivatalához 2017. február 22‑én benyújtott keresetlevelével keresetet indított az EUIPO fellebbezési tanácsának 2016. december 2‑i határozatának hatályon kívül helyezése iránt, amelyet T‑122/17. ügyszámon vettek nyilvántartásba.
9
A 2018. október 25‑iDevin kontra EUIPO – Haskovo (DEVIN) ítélettel (T‑122/17, EU:T:2018:719) a Törvényszék hatályon kívül helyezte a fellebbezési tanács 2016. december 2‑i határozatát. A Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a fellebbezési tanács értékelési hibát vétett, amikor azt állapította meg, hogy a vitatott védjegy a Bulgáriával szomszédos országok, nevezetesen Görögország és Románia, valamint – Bulgária kivételével – az Európai Unió összes többi tagállamának átlagos fogyasztói számára földrajzi származást leíró jellegű, és ezáltal megsértette a 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdésének – az ugyanezen rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjával összefüggésben értelmezett – a) pontját.
10
A Bíróság hivatalához 2018. december 19‑én benyújtott fellebbezésével a beavatkozó megtámadta a 2018. október 25‑iDEVIN ítéletet (T‑122/17, EU:T:2018:719).
11
A 2019. július 11‑iHaskovo kontra Devin végzéssel (C‑800/18 P, nem tették közzé, EU:C:2019:606) a Bíróság elutasította e fellebbezést.
12
2019. november 11‑én a fellebbezési tanácsok elnöke az ügyet visszautalta az első fellebbezési tanács elé.
13
2020. május 28‑i határozatával a fellebbezési tanács hatályon kívül helyezte a törlési osztály határozatát azon részében, amelyben a vitatott védjegyet törölték a 32. osztályba tartozó „Devin Natural Mineral Water [oltalom alatt álló földrajzi jelzés (a továbbiakban: OFJ)] termékleírásának megfelelő ásványvíz” tekintetében. Ami a többi árut illeti, a fellebbezési tanács helybenhagyta a törlési osztály határozatát, és törölte a vitatott védjegyet.
14
A felperes a Törvényszék Hivatalához 2020. augusztus 12‑én benyújtott keresetlevelével keresetet indított az EUIPO fellebbezési tanácsának 2020. május 28‑i határozatának hatályon kívül helyezése iránt, amelyet T‑526/20. ügyszámon vettek nyilvántartásba.
15
A 2022. december 14‑iDevin kontra EUIPO – Haskovo Chamber of Commerce and Industry (DEVIN) ítélettel (T‑526/20, nem tették közzé, EU:T:2022:816) a Törvényszék részben hatályon kívül helyezte az EUIPO első fellebbezési tanácsának 2020. május 28‑i határozatát abban a részében, amelyben az azt állapította meg, hogy a vitatott védjegyet, a „Devin Natural Mineral Water [OFJ] termékleírásának megfelelő ásványvíz” kivételével, valamennyi áru tekintetében törölni kell. A Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a fellebbezési tanács tévesen alkalmazta a jogot, amikor nem értékelte, hogy az érintett közönség szemszögéből nézve kapcsolat áll‑e fenn a vitatott védjegyet alkotó Devin földrajzi név és a 32. osztályba tartozó, a „Devin Natural Mineral Water [OFJ] termékleírásának megfelelő ásványvíztől” eltérő áruk között.
16
A Bíróság hivatalához 2023. február 13‑án benyújtott fellebbezésével a beavatkozó megtámadta a 2022. december 14‑iDEVIN ítéletet (T‑526/20, nem tették közzé, EU:T:2022:816).
17
A 2023. június 27‑iHaskovo Chamber of Commerce and Industry kontra EUIPO és Devin végzéssel (C‑77/23 P, nem tették közzé, EU:C:2023:519) a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a fellebbezés nem megengedhető.
18
2023. október 20‑án a fellebbezési tanácsok elnöke az ügyet visszautalta a negyedik fellebbezési tanács elé.
19
A megtámadott határozattal a fellebbezési tanács a 32. osztályba tartozó két áru, nevezetesen az „ásványvíz [és] szódavíz” tekintetében megerősítette a vitatott védjegy érvényességét, a többi áru tekintetében pedig a 207/2009 rendelet 52. cikkének (2) bekezdése alapján törölte az említett védjegyet.
20
A fellebbezési tanács elsőként megvizsgálta a 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdésének – a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének f) és g) pontjával együttesen értelmezett – a) pontjára alapított feltétlen törlési okokat. E pontokat illetően helybenhagyta a törlési osztály határozatának indokolását, amely szerint nem nyert bizonyítást, hogy a vitatott védjegy a közrendbe ütközik, és megtévesztheti az érintett közönséget, következésképpen elutasította a törlési kérelmet az ezen indokokon alapuló részében.
21
A fellebbezési tanács másodikként megvizsgálta a 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdésének – a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjával együttesen értelmezett – a) pontjára alapított feltétlen törlési okot. A 2022. december 14‑iDEVIN ítéletnek (T‑526/20, nem tették közzé, EU:T:2022:816) megfelelően megvizsgálta, hogy az érintett közönség a vitatott védjegyet a „Devin Natural Mineral Water OFJ előírásainak megfelelő ásványvíztől” eltérő, az említett védjeggyel jelölt áruk földrajzi származására utaló jelzésként fogja‑e fel, vagy a jövőben akként foghatja‑e majd fel. E tekintetben megállapította, hogy a vitatott védjegy bejelentésének időpontjában az érintett közönség e védjegyet az árujegyzékébe tartozó valamennyi áru tekintetében úgy foghatta fel, mint amely azok földrajzi származására, illetve esetlegesen a Devin város ásvány‑ és forrásvizének alkalmazásához társított, egészségre gyakorolt kedvező hatásokra utal. Ennélfogva a védjegybejelentés benyújtásának időpontjában a vitatott védjegy a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében véve leíró jellegű volt.
22
A használat révén megszerzett megkülönböztető képességet illetően a fellebbezési tanács úgy ítélte meg, hogy a felperes a használat révén megszerzett megkülönböztető képességre hivatkozott az „ásványvíz [és] szódavíz” tekintetében, anélkül hogy e képességre a vitatott védjeggyel jelölt többi áru tekintetében hivatkozott volna. Így az ügy irataihoz csatolt bizonyítékokra hivatkozva a fellebbezési tanács megállapította, hogy a vitatott védjegy bejelentésének időpontjában, illetve a törlési kérelem benyújtásának időpontjában, az említett védjegy a használat révén (már) megszerezte a megkülönböztető képességet a 32. osztályba tartozó „ásványvíz [és] szódavíz” tekintetében.
A felek kérelmei
23
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
változtassa meg a megtámadott határozatot akként, hogy helyezzék hatályon kívül a törlési osztály 2016. január 29‑i határozatát, és teljes egészében (vagy másodlagosan részben) utasítsák el a vitatott védjegy törlése iránti kérelmet, és ennek következtében rendeljék el a vitatott védjegy oltalmának fenntartását az alábbi áruk tekintetében:
–
elsődlegesen az említett védjegy árujegyzékének 32. osztályba tartozó összes áruja tekintetében;
–
másodlagosan az e védjegy árujegyzékének 32. osztályba tartozó „ásványvíz; szódavizek; forrásvizek; ízesített vizek; alkoholmentes gyümölcsitalok; vizek (italok); szódavizek; szódavizek [szénsavas italok]” megnevezésű árui tekintetében;
–
az EUIPO‑t kötelezze a saját költségeinek, valamint a felperes részéről felmerült költségeknek a viselésére, a beavatkozó felet pedig a saját költségeinek viselésére.
24
Az EUIPO azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet;
–
tárgyalás tartása esetén a felperest kötelezze a költségek viselésére.
25
A beavatkozó fél azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet;
–
a felperest kötelezze a költségek viselésére.
A jogkérdésről
26
Tekintettel a szóban forgó védjegybejelentés benyújtásának időpontjára, azaz 2010. szeptember 29‑re, amely a törlési kérelem vizsgálata során alkalmazandó anyagi jog meghatározása szempontjából meghatározó, a jelen ügy tényállására a 207/2009 rendelet anyagi jogi rendelkezései az irányadók (lásd ebben az értelemben: 2020. április 23‑iGugler France kontra Gugler és EUIPO ítélet, C‑736/18 P, EU:C:2020:308, 3. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ezt követően, ami az anyagi jogi szabályokat illeti, a Törvényszék a 207/2009 rendelet releváns anyagi jogi rendelkezéseit fogja alkalmazni.
27
Az eljárási szabályokat illetően, amennyiben az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ezeket a szabályokat általában a hatálybalépésüktől kezdve kell alkalmazni (lásd: 2012. december 11‑iBizottság kontra Spanyolország ítélet, C‑610/10, EU:C:2012:781, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), a jogvitára az európai uniós védjegyről szóló, 2017. június 14‑i (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2017. L 154., 1. o.) eljárási rendelkezései az irányadók. Ezenkívül, mivel a fellebbezési tanácshoz a fellebbezést 2016. március 24‑én nyújtották be, a 2017/1001 rendelet kiegészítéséről és az (EU) 2017/1430 felhatalmazáson alapuló rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. március 5‑i (EU) 2018/625 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet (HL 2018. L 104., 1. o.) V. címének eljárási rendelkezései a jelen ügyben nem alkalmazandók, így az 1041/2005 rendelettel (HL 2005. L 172., 4. o.) módosított, a közösségi védjegyről szóló 40/94/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló, 1995. december 13‑i 2868/95/EK bizottsági rendelet (HL 1995. L 303., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 189. o.) azon rendelkezései az alkalmazandók, amelyek a fellebbezési tanács előtti fellebbezési eljárásra is irányadók voltak.
Az első alkalommal a Törvényszék előtti eljárásban hivatkozott bizonyítékok elfogadhatóságáról
28
Mindenekelőtt meg kell vizsgálni a felperes által a Törvényszékhez benyújtott bizonyítékok elfogadhatóságát, amit az EUIPO és a beavatkozó fél is vitat. Ez utóbbiak ugyanis azt állítják, hogy a keresetlevél A.9.a–A.9.g. mellékleteiben szereplő bizonyítékok elfogadhatatlanok, mivel azokat első alkalommal a Törvényszék előtti eljárásban terjesztették elő.
29
E tekintetben a felperes arra hivatkozik, hogy az említett kiegészítő bizonyítékok elfogadhatók, mivel azok a fellebbezési tanács azon értékelésének vitatására irányulnak, amely szerint a vitatott védjegy a használat révén kizárólag az „ásványvíz [és] szódavíz” megnevezésű áruk tekintetében szerzett megkülönböztető képességet, amely értékelésre szerinte hivatalból került sor, anélkül, hogy teljes mértékben figyelembe vették volna a felperesnek a vitatott védjegy használat révén megszerzett megkülönböztető képességére alapított érvét.
30
Az A.9.a. melléklet tartalmazza a forrásvíz és az ásványvíz 2011 és 2013 között értékesített mennyiségeire vonatkozik. Az A.9.b. melléklet a Market Linksnek a vitatott védjegy bulgáriai üzleti teljesítményére vonatkozó, 2010‑ből származó piackutatására vonatkozik. Az A.9.c. és az A.9.d. melléklet a 2007–2011‑es, illetve a 2010–2014‑es időszakra vonatkozó, Canadean által készített „Az alkoholmentes italok bulgáriai piacára vonatkozó áttekintések” című jelentéseket tartalmazza. Az A.9.e. melléklet a Nielsen Bulgariának a vízértékesítések mennyiségéről szóló 2014‑es jelentésére vonatkozik. Az A.9.f. melléklet az alkoholmentes italok gyártóinak bolgár szövetsége főigazgatójának 2024. július 1‑jei levelét, az A.9.g. melléklet pedig a vitatott védjegy ízesített és szénsavas vizei címkéinek másolatát tartalmazza.
31
Meg kell állapítani, hogy a fenti 30. pontban említett bizonyítékokat első alkalommal a Törvényszék előtti eljárásban terjesztették elő.
32
A Törvényszék emlékeztet arra, hogy eljárási szabályzatának „A Törvényszék előtti jogvita tárgya” című 188. cikke meghatározza az EUIPO által hozott határozatok Törvényszék általi felülvizsgálatának terjedelmét. E rendelkezés értelmében a felek által a Törvényszék előtti eljárás keretében benyújtott beadványok nem változtathatják meg a fellebbezési tanács előtti eljárás tárgyát.
33
E tekintetben a felek érvelésének, valamint azon bizonyítékoknak az elfogadhatósága, amelyek értékelés céljából a Törvényszék elé terjeszthetők, a fellebbezési tanács előtti jogvita tárgyától függ.
34
A Bíróság ítélkezési gyakorlatából következően a felperesnek biztosítani kell a lehetőséget arra, hogy a fellebbezési tanács megállapításait a Törvényszék előtt kifogásolja, mivel az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikkével összefüggésben értelmezett EUMSZ 263. cikk alapján e félnek alkalmat kell adni arra, hogy minden egyes olyan ténybeli és jogi elemet vitathasson az uniós bíróságok előtt, amelyre valamely uniós szerv a határozatait alapozza (2020. június 18‑iPrimart kontra EUIPO ítélet, C‑702/18 P, EU:C:2020:489, 46. pont).
35
Ráadásul a felperesnek joga van ahhoz, hogy iratokat nyújtson be a Törvényszékhez valamely közismert tény helytállóságának alátámasztása vagy a Törvényszék előtti vitatása céljából (2014. december 12‑iLudwig Schokolade kontra OHIM – Immergut [TrinkFix] ítélet, T‑105/13, nem tették közzé, EU:T:2014:1070, 128. pont).
36
Ennélfogva azon ítélkezési gyakorlat alkalmazhatósága, amelynek értelmében a korábban, a fellebbezési tanács előtti eljárásban elő nem terjesztett bizonyítékokat – bizonyító erejük vizsgálata nélkül – elfogadhatatlannak kell nyilvánítani, attól a kérdéstől függ, hogy az ezen új bizonyítékok felajánlásával igazolt tény az eljárásnak a fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő felek által meghatározott ténybeli hátteréhez tartozik‑e, vagy épp ellenkezőleg, a fellebbezési tanács által hivatalból megállapított és első alkalommal a megtámadott határozatban szereplő ténybeli értékelést vitatja, amely esetben ez az ítélkezési gyakorlat nem alkalmazható (lásd ebben az értelemben: 2018. április 26‑iConvivo kontra EUIPO – Porcesadora Nacional de Alimentos [M’Cooky] ítélet, T‑288/16, nem tették közzé, EU:T:2018:231, 22–26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
37
A jelen ügyben, mivel a felperesre hárult az a feladat, hogy adott esetben az összes bizonyítékot benyújtsa azon állításának alátámasztására, amely szerint a vitatott védjegy használat révén megkülönböztető képességet szerzett az EUIPO előtti eljárás tárgyát képezőt valamennyi áru tekintetében, meg kell állapítani, hogy a keresetlevél A.9.a–A.9.g. mellékletei által tanúsított tények a fellebbezési tanács előtti eljárás ténybeli hátteréhez tartoznak, és nem irányulnak sem a fellebbezési tanács ténybeli értékelésének vitatására, sem valamely közismert tény helytállóságának a fenti 34. és 35. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében vett alátámasztására vagy vitatására. Következésképpen e mellékleteket mint elfogadhatatlanokat el kell utasítani, anélkül hogy szükséges lenne azok bizonyító erejének vizsgálata.
A kereset tárgyáról
38
Első kereseti kérelmével a felperes a megtámadott határozat megváltoztatását kéri. E tekintetben, a 2017/1001 rendelet 72. cikkének (4) bekezdése értelmében „[a] kereset indítására a fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő bármely fél jogosult, akit a határozat hátrányosan érint”.
39
A megtámadott határozat rendelkező részének 1. és 2. pontjában a fellebbezési tanács részben helyt adott a felperes fellebbezésének, hatályon kívül helyezve a törlési osztály határozatát abban a részében, amelyben az törölte a vitatott védjegyet a 32. osztályba tartozó „ásványvíz [és] szódavíz” tekintetében.
40
Ennélfogva, keresetével a felperes lényegében a megtámadott határozat rendelkező része 3. pontjának megváltoztatását kéri, vagyis azon részében történő megváltoztatását, amelyben a fellebbezési tanács elutasította a törlési osztály határozata ellen benyújtott fellebbezést a vitatott védjegy árujegyzékébe tartozó többi áru vonatkozásában (lásd ebben az értelemben: 2015. február 26‑i9Flats kontra OHIM – Tibesoca [9flats.com] ítélet, T‑713/13, nem tették közzé, EU:T:2015:114, 16–19. pont; 2018. május 4‑iBernard Krone Holding kontra EUIPO [Mega Liner] ítélet, T‑187/17, nem tették közzé, EU:T:2018:254, 15–18. pont).
41
A keresetlevél tartalmára tekintettel a megtámadott határozat rendelkező része 3. pontjának megváltoztatására irányuló kereseti kérelmet úgy kell értelmezni, hogy az szükségszerűen magában foglalja az említett határozat e pontra vonatkozó részének hatályon kívül helyezése iránti kérelmet (lásd ebben az értelemben: 2014. február 27‑iAdvance Magazine Publishers kontra OHIM – Nanso Group [TEEN VOGUE] ítélet, T‑509/12, EU:T:2014:89, 15. és 16. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az ügy érdeméről
42
Keresetének alátámasztásaként a felperes négy jogalapra hivatkozik. Az első jogalap a 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdésének ugyanezen rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjával együttesen értelmezett a) pontjának megsértésén alapul, annyiban, hogy a felperes szerint a fellebbezési tanács tévesen alkalmazta a jogot, amikor hivatalból megállapította, hogy a vitatott védjegy a „forrásvíz” tekintetében leíró jellegű volt. A második jogalap a 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdése – az említett rendelet 7. cikkének (3) bekezdésével, illetve a 2017/1001 rendelet 59. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett – a) pontjának megsértésén alapul, annyiban, hogy a felperes szerint a fellebbezési tanács értékelési hibát vétett a vitatott védjegy használat révén megszerzett megkülönböztető képességét illetően. A harmadik jogalap a védelemhez való jog és az eljárásgazdaságosság elvének megsértésén alapul, annyiban, hogy a felperes szerint fellebbezési tanács anélkül fogadta el a megtámadott határozatot, hogy felhívta volna a feleket észrevételeik megtételére. A negyedik jogalap az egyenlő bánásmód, a jogbiztonság és a bizalomvédelem elvének megsértésén alapul, annyiban, hogy a felperes szerint a fellebbezési tanács eltérően értékelte ugyanazokat a bizonyítékokat az ásványvíz, illetve a vitatott védjeggyel jelölt többi áru tekintetében.
Az azzal kapcsolatos téves jogalkalmazásra alapított első jogalapról, hogy a fellebbezési tanács hivatalból határozott a vitatott védjegynek a 32. osztályba tartozó „forrásvíz” tekintetében fennálló leíró jellegéről
43
Első jogalapjával a felperes arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács megsértette a 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdésének – az ugyanezen rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjával együttesen értelmezett – a) pontját, amikor hivatalból vizsgálta a vitatott védjegynek a 32. osztályba tartozó „forrásvíz” tekintetében fennálló leíró jellegét, és úgy határozott, hogy e védjegy ezen áru tekintetében leíró jellegű. A felperes rámutat, hogy az európai uniós védjegy oltalmának érvényességét a 2017/1001 rendelet 59. és 62. cikke értelmében vélelmezni kell.
44
Így a törlési kérelmet benyújtó személynek kell a szóban forgó védjegy érvényességét megkérdőjelező tényekre, bizonyítékokra és érvekre hivatkoznia. Márpedig a beavatkozó fél a vitatott védjegy leíró jellegére vonatkozó állítását – legalábbis implicit módon – az említett védjeggyel jelölt, „forrásvíztől” eltérő árukra korlátozta. Annak megállapításával azonban, hogy a vitatott védjegy ezen áru tekintetében leíró jellegű, a fellebbezési tanács túlterjeszkedett a hivatkozott tényeken, bizonyítékokon és érveken.
45
Az EUIPO és a beavatkozó vitatja a felperes érveit.
46
Elöljáróban hangsúlyozni kell, hogy bár a felperes a 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdésének – az ugyanezen rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjával összefüggésben értelmezett – a) pontjának megsértésére hivatkozik, érveit úgy kell értelmezni, hogy azok a 2017/1001 rendelet 95. cikkének megsértésén alapulnak.
47
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 2017/1001 rendeletnek „A tényállás hivatalbóli vizsgálata” című 95. cikke az (1) bekezdésében úgy rendelkezik, hogy az EUIPO az előtte folyó eljárásban a tényeket hivatalból vizsgálja. Az ugyanezen rendelet 59. cikke alapján indított törlési eljárásokban az EUIPO‑nak a vizsgálatát a felek által felhozott jogalapokra és érvekre kell korlátoznia.
48
A jelen ügyben a beavatkozó a törlési kérelmében arra hivatkozott, hogy „[a] vitatott védjegyet az érintett közönség az azzal jelölt árukkal kapcsolatban úgy fogja fel, mint Devin falu földrajzi nevét, a devini ásványvízforrás nevét, illetve mint a természetes ásványvíz lajstromozott földrajzi jelzését”, és hogy „[e]bből következik, hogy az érintett közönség szempontjából kellően közvetlen és konkrét kapcsolat áll fenn a megjelölés és a 32. osztályba tartozó áruk egésze között”.
49
Így, a felperes állításaival ellentétben, a beavatkozó fél a törlési kérelmében arra hivatkozott, hogy az érintett közönség képzetében kapcsolat áll fenn Devin földrajzi neve és a vitatott védjeggyel jelölt összes áru között, következésképpen az említett védjegy leíró jellegére alapított törlési okra a védjegy árujegyzékébe tartozó áruk egésze vonatkozásában hivatkozott, beleértve a „forrásvizet” is.
50
Ezt a következtetést nem döntheti meg a felperes azon érve, amely szerint a beavatkozó fél azáltal, hogy a vitatott védjeggyel jelölt, a „forrásvíztől” eltérő összes áru vonatkozásában konkrét tényekre, bizonyítékokre és érvekre hivatkozott, legalábbis implicit módon, korlátozta az e védjegy leíró jellegére vonatkozó állítását. Amint azt az EUIPO helyesen állítja, e tények, bizonyítékok és konkrét érvek csupán kiegészítik a beavatkozó félnek a vitatott védjeggyel jelölt valamennyi árura vonatkozó érveit és bizonyítékait.
51
Ebből következik, hogy a vitatott védjegy „forrásvíz” tekintetében vett leíró jellegének vizsgálatakor a fellebbezési tanács a vizsgálatát a felek által előterjesztett tényekre, bizonyítékokra és érvekre korlátozta. Ennélfogva a fellebbezési tanács anélkül foglalhatott állást a vitatott védjegynek „forrásvíz” tekintetében fennálló leíró jellegéről, hogy tévesen alkalmazta volna a jogot.
52
Következésképpen az első jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.
A tények értékelése során vétett, azzal kapcsolatos hibára alapított második jogalapról, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy a felperes a használat révén megszerzett megkülönböztető képességre kizárólag a 32. osztályba tartozó „ásványvíz [és] szódavíz” tekintetében hivatkozott
53
Második jogalapjával a felperes arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy a felperes a használat révén megszerzett megkülönböztető képességre kizárólag a 32. osztályba tartozó „ásványvíz [és] szódavíz” tekintetében hivatkozott. A felperes a törlési osztály előtti eljárásban kifejezetten, vagy legalábbis implicit módon, de mindenképpen hivatkozott a vitatott védjegy bulgáriai használata révén megszerzett megkülönböztető képességre a védjegy árujegyzékébe tartozó valamennyi áru tekintetében, és erre vonatkozóan bizonyítékokat terjesztett elő. Ráadásul a felperes szerint, mivel a fellebbezési tanács arra a következtetésre jutott, hogy az általa benyújtott bizonyítékok elegendőek voltak annak megállapításához, hogy használat révén megszerzett megkülönböztető képesség fennáll az „ásványvíz [és] szódavíz” tekintetében, ugyanezt a következtetést kellett volna levonnia az említett védjegy árujegyzékébe tartozó többi áru tekintetében is.
54
Az EUIPO és a beavatkozó vitatja a felperes érveit.
55
A megtámadott határozat 80. pontjában a fellebbezési tanács először is úgy ítélte meg, hogy a felperes a használat révén megszerzett megkülönböztető képességre csak az „ásványvíz” és a „szénsavas vagy szódavíz” tekintetében hivatkozott, a vitatott védjegy árujegyzékébe tartozó többi áru tekintetében azonban nem. A fellebbezési tanács második lépésben megvizsgálta az ügyiratokhoz csatolt bizonyítékokat, és az említett határozat 88. pontjában arra a következtetésre jutott, hogy a vitatott védjegyről mind a bejelentésének időpontjában, mind a törlési kérelem benyújtásának időpontjában elmondható volt, hogy az érintett közönség szemszögéből nézve a használata révén megszerezte a megkülönböztető képességet ugyanezen áruk tekintetében.
56
A Törvényszék emlékeztet arra, hogy a 207/2009 rendelet 7. cikkének (3) bekezdése és e rendelet 52. cikkének (2) bekezdése alapján a használat révén megszerzett megkülönböztető képesség bizonyítása a szóban forgó védjegy jogosultját terheli (2023. március 22‑iBeauty Biosciences kontra EUIPO – Société de Recherche Cosmétique [BIO‑BEAUTÉ] ítélet, T‑750/21, nem tették közzé, EU:T:2023:147, 43. pont). Közelebbről, korábban már megállapításra került, hogy ha a felperes valamely védjegy használat révén megszerzett megkülönböztető képességére hivatkozik, neki kell konkrét és alátámasztott információkat szolgáltatnia annak bizonyítására, hogy e védjegy rendelkezik ilyen képességgel (2007. október 25‑iDeveley kontra OHIM ítélet, C‑238/06 P, EU:C:2007:635, 50. pont).
57
Ebből következik, hogy amennyiben valamely védjegyet a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b), c) vagy d) pontjával ellentétesen lajstromoztak, a vitatott védjegy oltalma csak azon áruk és szolgáltatások tekintetében tartható fenn, amelyek tekintetében az említett védjegy használat révén megszerzett megkülönböztető képességét bizonyították.
58
Így azt kell megvizsgálni, hogy a fellebbezési tanács helyesen korlátozta‑e a vitatott védjegy használat révén megszerzett megkülönböztető képességére vonatkozó elemzését „az ásványvízre [és] a szódavízre”.
59
Elöljáróban hangsúlyozni kell, hogy a beavatkozó a fellebbezési tanács előtti eljárásban lényegében a „ásványvíztől [és] szódavíztől” eltérő áruk tekintetében a felperesnek a vitatott védjegy használat révén megszerzett megkülönböztető képességére vonatkozó összes érvét illetően elfogadhatatlanságra hivatkozott. E tekintetben a beavatkozó a törlési osztály azon állítólagos megállapítására támaszkodik, amely szerint a felperes kizárólag az ásványvíz tekintetében hivatkozott használat révén megszerzett megkülönböztető képességre, amely megállapítás szerinte már jogerőre emelkedett.
60
A jogerő elvét illetően, amely megköveteli, hogy a bírósági határozatok jogereje ne legyen kétségbe vonható, először is meg kell jegyezni, hogy az nem alkalmazható az EUIPO közigazgatási – nem pedig igazságszolgáltatási – jellegű határozataira (lásd ebben az értelemben: 2025. február 12‑i a Alberts kontra EUIPO – Techtex [Kartondobozok {csomagolás}] ítélet, T‑245/24, nem tették közzé, EU:T:2025:145, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
61
Mindenesetre, ha a beavatkozó érvét úgy kell érteni, hogy a törlési osztály azt állapította meg, hogy a felperes kizárólag az ásványvíz tekintetében hivatkozott a használat révén megszerzett megkülönböztető képességre, és mivel e megállapítást nem vitatták a felperesnek a fellebbezési tanácshoz benyújtott fellebbezésében, e megállapítás jogerőre emelkedett és az ítélt dolog erejével rendelkezik, azt kell megállapítani, hogy a beavatkozó láthatóan a felperes érveinek a törlési osztály általi összefoglalására hivatkozik, amelyet a felperes az EUIPO előtti eljárás során nem vitatott. Az egyik fél érveinek összefoglalása azonban nem minősül olyan ténybeli vagy jogi kérdésnek, amelyben a törlési osztály döntött, és ennek következtében nem is rendelkezhet az ítélt dolog erejével (lásd ebben az értelemben, analógia útján: 1996. november 28‑iLenz kontra Bizottság ítélet, C‑277/95 P, EU:C:1996:456, 50. pont).
62
Továbbá, a jelen ügyben a felperes a törlési osztályhoz benyújtott észrevételeiben több helyen is jelezte, hogy a vitatott védjegy a „32. osztály[ba tartozó] áru[k], nevezetesen az »ásványvíz« tekintetében” szerzett megkülönböztető képességet. A felperes a vitatott védjegy használat révén szerzett megkülönböztető képességére vonatkozó ezen állítását, amely kizárólag az ásványvízre korlátozódott, a törlési osztály előtti eljárás során tett későbbi észrevételeiben is megismételte.
63
E tekintetben a felperesnek a törlési osztályhoz benyújtott észrevételeiben megfogalmazott azon általános állításai, amelyek szerint a vitatott védjegy bolgár területen közismert védjegy, és így használat révén megszerzett megkülönböztető képességgel rendelkezik, anélkül hogy az említett védjeggyel jelölt árukra vonatkoznának, nem tekinthetők a 207/2009 rendelet 7. cikkének (3) bekezdése értelmében vett használat révén megszerzett megkülönböztető képességre való hivatkozásnak.
64
Ráadásul meg kell jegyezni, hogy a felperesnek a használat révén megszerzett megkülönböztető képességre vonatkozó érvelése az EUIPO előtti igazgatási eljárás során, valamint az általa e tekintetben hivatkozott bizonyítékok szinte teljes egészében az „ásványvízre [és a] szódavízre” vonatkoznak.
65
Márpedig, amint az a fenti 56. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból következik, a felperesnek kell konkrét és alátámasztott információkat szolgáltatnia arra vonatkozóan, hogy a vitatott védjegy a használat révén megszerezte a megkülönböztető képességet.
66
Így a felperes általános észrevételei a vitatott védjegy elismerését és azon tényt illetően, hogy ez utóbbi által a törlési osztály elé terjesztett bizonyítékok nem kizárólag az „ásványvízre, [illetve a] szódavízre” vonatkoztak, nem tették lehetővé a fellebbezési tanács számára azon következtetés levonását, hogy ezen állítást úgy kell tekinteni, mint amely a 32. osztályba tartozó összes árura kiterjed, ellentétben az erre vonatkozó kifejezett állításokkal.
67
Következésképpen el kell utasítani a felperes azon érvét, miszerint ő a vitatott védjegy használat révén szerzett megkülönböztető képességére a védjegy árujegyzékébe tartozó összes áru tekintetében hivatkozott.
68
A felperes érvei nem alkalmasak e következtetés megcáfolására.
69
Először is, ami a felperes azon érvét illeti, amely szerint érveinek a fellebbezési tanács 2016. december 2‑i határozatában szereplő összefoglalása azt bizonyítja, hogy ő a használat révén megszerzett megkülönböztető képességre a vitatott védjegy árujegyzékébe tartozó összes áru tekintetében hivatkozott, elegendő megállapítani, hogy a fellebbezési tanács 2016. december 2‑i határozatát a 2018. október 25‑iDEVIN ítélettel (T‑122/17, EU:T:2018:719) visszaható hatállyal hatályon kívül helyezték (lásd analógia útján: 2021. szeptember 1‑jei Gruppe Nymphenburg Consult kontra EUIPO [Limbic® Types] ítélet, T‑96/20, EU:T:2021:527, 28. pont).
70
Másodszor, ami a felperes azon érvét illeti, amely szerint a 2022. december 14‑iDEVIN ítélet (T‑526/20, nem tették közzé, EU:T:2022:816) alapjául szolgáló ügyben benyújtott keresetlevelében ő csupán megismételte a használat révén megszerzett megkülönböztető képességre vonatkozó állítását a vitatott védjegy árujegyzékébe tartozó össze áru tekintetében, emlékeztetni kell arra, hogy az eljárási szabályzat 188. cikke értelmében a felek által a Törvényszék előtti eljárás keretében benyújtott beadványok nem változtathatják meg a fellebbezési tanács előtti jogvita tárgyát.
71
Harmadszor, ami a felperes azon érvét illeti, amely szerint a Törvényszék a 2022. december 14‑iDEVIN ítéletében (T‑526/20, nem tették közzé, EU:T:2022:816) kifejezetten helybenhagyta a vitatott védjegy használat révén megszerzett megkülönböztető képességére vonatkozó állításának terjedelmét, az EUIPO‑hoz hasonlóan meg kell állapítani, hogy ebben az ügyben a Törvényszék nem határozott az említett védjegy használat révén megszerzett megkülönböztető képességére való hivatkozás terjedelméről.
72
Végül, ami a fellebbező által a megtámadott védjegy ásványvíztől eltérő áruk tekintetében történő használata során szerzett megkülönböztető képességének alátámasztásaként hivatkozott további bizonyítékokat illeti (a keresetlevél A.9.a–A.9.g. mellékletei), a fenti 37. pontban foglaltak szerint ezek a bizonyítékok elfogadhatatlanok.
73
A fentiekre tekintettel a második jogalapot el kell utasítani.
A védelemhez való jog, a meghallgatáshoz való jog és az eljárásgazdaságosság elvének megsértésére alapított, harmadik jogalapról
74
A felperes harmadik jogalapja a 2017/1001 rendelet 94. cikke (1) bekezdésének, ugyanezen rendelet 70. cikke (2) bekezdésének és a 2018/625 felhatalmazáson alapuló rendelet 27. cikke (2) bekezdésének megsértésén alapul. Ez a jogalap két részre tagolódik. Elsőként is a felperes arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács megsértette a védelemhez való jogát azáltal, hogy anélkül helyezte hatályon kívül a törlési osztály határozatát, hogy felhívta volna a feleket észrevételeik megtételére. Másodikként arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács megsértette az eljárásgazdaságosság elvét azáltal, hogy hivatalból fogadta el a megtámadott határozatot, anélkül hogy lehetővé tette volna a felek számára, hogy a 2022. december 14‑iDEVIN ítéletet (T‑526/20, nem tették közzé, EU:T:2022:816) követően benyújtsák észrevételeiket.
– A harmadik jogalapnak a védelemhez való jog megsértésére alapított, első részéről
75
A felperes arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács megsértette a védelemhez való jogát azáltal, hogy anélkül helyezte hatályon kívül a törlési osztály határozatát, hogy felhívta volna a feleket arra, hogy a 2022. december 14‑iDEVIN ítéletet (T‑526/20, nem tették közzé, EU:T:2022:816) követően tegyék meg észrevételeiket. A felperes szerint a vitatott védjegy használat révén megszerzett megkülönböztető képességének a megtámadott határozatban elvégzett értékelése a végül elfogadottól eltérő eredményre vezethetett volna, ha elő tudta volna terjeszteni észrevételeit.
76
Az EUIPO és a beavatkozó vitatja a felperes érveit.
77
A 2017/1001 rendelet 94. cikke (1) bekezdésének második mondata értelmében az EUIPO határozatai csak olyan érveken és bizonyítékokon alapulhatnak, amelyekkel kapcsolatban az érintett feleknek módjukban állt nyilatkozatot tenni. E rendelkezés a védelemhez való jog védelmére vonatkozó, egyébként az Alapjogi Charta 41. cikke (2) bekezdésének a) pontjában rögzített általános elv konkrét alkalmazását képezi, amely szerint azon személyek számára, akiknek érdekeit a hatóságok határozatai érintik, lehetőséget kell biztosítani arra, hogy megfelelően kifejthessék álláspontjukat (2016. december 13‑iGuiral Broto kontra EUIPO – Gastro & Soul [Café del Sol] ítélet, T‑548/15, nem tették közzé, EU:T:2016:720, 30. pont).
78
A meghallgatáshoz való jog minden olyan ténybeli vagy jogi elemre kiterjed, amelyek a határozat alapját képezik, de nem terjed ki a hatóság által elfogadni szándékozott végső állásfoglalásra (lásd: 2003.december 3‑iAudi kontra OHIM [TDI] ítélet, T‑16/02, EU:T:2003:327, 75. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
79
Ebben az összefüggésben az állandó ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy a 2017/1001 rendelet 94. cikke (1) bekezdésének második mondata egyáltalán nem követeli meg, hogy az EUIPO előtti eljárásnak a fellebbezési tanácsok határozatának a Törvényszék általi hatályon kívül helyezését követő újrakezdését követően a felperest ismételten fel kellene hívni arra, hogy terjessze elő észrevételeit azon jogi és ténybeli kérdésekkel kapcsolatban, amelyekkel kapcsolatban a korábban lefolytatott írásbeli eljárás keretében már lehetősége volt kifejteni álláspontját, mivel a fellebbezési tanács e tekintetben az ügy iratait változatlanul formában veszi át (lásd: 2020. november 25‑iGroup kontra EUIPO – Iliev [GROUP Company TOURISM & TRAVEL] ítélet, T‑57/20, nem tették közzé, EU:T:2020:559, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
80
Másrészt, a 2017/1001 rendelet 70. cikkének (2) bekezdése kimondja, hogy a fellebbezés vizsgálata során a fellebbezési tanács – ahányszor csak szükséges – felhívja a feleket, hogy az általa megjelölt határidőn belül nyújtsák be a fellebbezési tanács felhívásával vagy a többi fél nyilatkozatával kapcsolatos észrevételeiket.
81
A jelen ügyben nem vitatott, hogy a fellebbezési tanács nem hívta fel a feleket arra, hogy a 2022. december 14‑iDEVIN ítéletet (T‑526/20, nem tették közzé, EU:T:2022:816) követően nyújtsanak be további észrevételeket a vitatott védjegy használat révén megszerzett megkülönböztető képességére vonatkozóan a „Devin Natural Mineral Water [OFJ] előírásainak megfelelő ásványvíztől” eltérő áruk tekintetében.
82
Mindazonáltal meg kell állapítani, hogy az EUIPO előtti közigazgatási eljárás keretében a felperesnek lehetősége volt arra, hogy előterjessze észrevételeit a beavatkozó által indított törlési eljárás aspektusait illetően, ideértve a vitatott védjegy használat révén megszerzett megkülönböztető képességét is.
83
Következésképpen a fellebbezési tanács a jelen ügyben nem volt köteles arra, hogy újból meghallgassa a felperest a vitatott védjegy használat révén megszerzett megkülönböztető képességéről, és különösen e képességnek a „Devin Natural Mineral Water [OFJ] előírásainak megfelelő ásványvíztől” eltérő áruk tekintetében történő megszerzéséről, mielőtt a megtámadott határozatban kifejtette volna saját értékelését.
84
Ezért a harmadik jogalap első részét el kell utasítani.
– A harmadik jogalapnak az eljárásgazdaságosság elvének megsértésére alapított, második részéről
85
A felperes arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács azáltal, hogy hivatalból hozta meg a megtámadott határozatot, anélkül hogy lehetővé tette volna a felek számára, hogy a 2022. december 14‑iDEVIN ítéletet (T‑526/20, nem tették közzé, EU:T:2022:816) követően benyújtsák észrevételeiket, megsértette az eljárásgazdaságosság elvét. Így a fellebbezési tanács szerinte nem hagyott mást választást a felperes részére, mint hogy egy harmadik keresetet nyújtson be a Törvényszékhez.
86
Az EUIPO és a beavatkozó vitatja a felperes érveit.
87
Először is meg kell állapítani, hogy – amint az a fenti 83. pontban megállapításra került – a jelen ügyben a fellebbezési tanács nem volt köteles újból meghallgatni a felperest a vitatott védjegy használat révén megszerzett megkülönböztető képességéről, mielőtt a megtámadott határozatban kifejtette volna saját értékelését.
88
Ezenkívül, noha a Bíróság ítélkezési gyakorlata elismeri az eljárásgazdaságosság elvének az EUIPO előtti közigazgatási eljárás során való alkalmazhatóságát, úgy tűnik, hogy ez az ítélkezési gyakorlat csupán bizonyos esetekre vonatkozik A Bíróság többek között kimondta, hogy ellentétes lenne ezzel az elvvel, ha a viszontkeresetet benyújtó felet arra köteleznék, hogy a felperes elállása esetén új eljárást indítson az EUIPO előtt (2022. október 13‑iGemeinde Bodman‑Ludwigshafen ítélet, C‑256/21, EU:C:2022:786, 56. pont).
89
Ezenfelül a Bíróság kimondta, hogy ellentétes lenne az eljárásgazdaságosság elvével annak megállapítása, hogy a 2017/1001 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének a)–m) pontjában említett törlési okon alapuló viszontkereset, amely az e védjegy árujegyzékében szereplő valamennyi árura vagy szolgáltatásra vonatkozik, csak az adott védjegybitorlási eljárás alapjául szolgáló védjegy részleges törléséhez vezethetne (2023. június 8‑iLM [Törlés iránti viszontkereset] ítélet, C‑654/21, EU:C:2023:462, 44. pont).
90
Márpedig a jelen ügyben, noha a felperes a 2023. június 8‑iLM (Törlés iránti viszontkereset) ítéletre (C‑654/21, EU:C:2023:462) hivatkozik, meg kell állapítani, hogy kérelme nem a 2017/1001 rendelet értelmében vett viszontkereset, hanem a vitatott védjegy használat révén megszerzett megkülönböztető képességére hivatkozik. Következésképpen a felperes által hivatkozott ítélkezési gyakorlat sem közvetlenül, sem analógia útján nem ültethető át a jelen ügyre.
91
Ebből következik, hogy a jelen ügyben a fellebbezési tanács nem sértette meg az eljárásgazdaságosság elvét azáltal, hogy anélkül fogadta el a megtámadott határozatot, hogy lehetővé tette volna a felek számára, hogy a 2022. december 14‑iDEVIN ítéletet (T‑526/20, nem tették közzé, EU:T:2022:816) követően benyújtsák észrevételeiket, annál is inkább, mivel semmi nem akadályozta meg őket abban, hogy saját kezdeményezésre ilyen észrevételeket nyújtsanak be.
92
A fenti megfontolásokra tekintettel a harmadik jogalap második részét, és ennélfogva a harmadik jogalapot teljes egészében el kell utasítani.
Az egyenlő bánásmód és a jogbiztonság elveinek megsértésére alapított, negyedik jogalapról
93
A felperesnek az egyenlő bánásmód és a jogbiztonság elvének megsértésére alapított negyedik jogalapja két részre oszlik. Először is a felperes azt rója fel a fellebbezési tanácsnak, hogy az megsértette az egyenlő bánásmód elvét, mivel hasonló helyzeteket eltérő módon kezelt. Másodszor, a felperes azt rója fel a fellebbezési tanácsnak, hogy megsértette a jogbiztonság elvét, és ebből következően a bizalomvédelem elvét, amikor úgy ítélte meg, hogy az általa benyújtott bizonyítékok csak a vitatott védjegy „ásványvíz [és] szódavíz” tekintetében való használat révén megszerzett megkülönböztető képességének megállapításához voltak elegendőek, az említett védjeggyel jelölt többi áru tekintetében azonban nem.
– A negyedik jogalapnak az egyenlő bánásmód elvének megsértésére alapított, első részéről
94
A felperes az Alapjogi Charta 20. és 21. cikkében rögzített egyenlő bánásmód elvére hivatkozik. E tekintetben a felperes arra hivatkozik, hogy ő a vitatott védjeggyel jelölt összes áru tekintetében hivatkozott a használat révén megszerzett megkülönböztető képességre és e tekintetben bizonyítékokat terjesztett elő. Annak megállapításával, hogy a vitatott védjegy használat révén kizárólag az „ásványvíz [és] szódavíz” tekintetében szerzett megkülönböztető képességet, a vitatott védjeggyel jelölt többi áru tekintetében azonban nem, a fellebbezési tanács hasonló helyzeteket eltérő módon kezelt, anélkül hogy azt objektív módon igazolta volna. Pontosabban a fellebbezési tanács úgy ítélte meg, hogy ugyanazok a bizonyítékok, amelyek a vitatott védjegy bulgáriai használata révén megszerzett megkülönböztető képességére vonatkozóan egyenértékű információkat tartalmaztak, csak az „ásványvíz [és] szódavíz” tekintetében fennálló megkülönböztető képesség bizonyításához voltak elegendőek, de az említett védjeggyel jelölt többi áru tekintetében fennálló megkülönböztető képesség bizonyításához nem.
95
Az EUIPO és a beavatkozó vitatja a felperes érveit.
96
Az egyenlő bánásmód uniós jogi alapelve azt követeli meg, hogy a hasonló helyzeteket ne kezeljék eltérő módon, és hogy az eltérő helyzeteket ne kezeljék egyenlő módon, kivéve ha az ilyen bánásmód objektíve igazolható (lásd: 2021. július 15‑iDK kontra SEAE ítélet, C‑851/19 P, EU:C:2021:607, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
97
A jelen ügyben a felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács megsértette az egyenlő bánásmód elvét, amikor azt állapította meg, hogy „ugyanazok a bizonyítékok, amelyek a [vitatott] védjegy bulgáriai használata révén megszerzett megkülönböztető képességére vonatkozóan egyenértékű információkat tartalmaztak az említett védjeggyel jelölt összes árura vonatkozóan”, csak az „ásványvíz [és] szódavíz” tekintetében fennálló megkülönböztető képesség bizonyításához voltak elegendőek, az ugyanezen védjeggyel jelölt többi áru tekintetében nem.
98
Elöljáróban meg kell jegyezni, amint az a fenti 56–73. pontban megállapítást nyert, hogy a felperes nem hivatkozott a vitatott védjegy használat révén megszerzett megkülönböztető képességére az „ásványvíztől [és] szódavíztől” eltérő áruk tekintetében, és még kevésbé bizonyította azt.
99
Ezenkívül mindenképpen meg kell állapítani, hogy a felperes nem fejti ki sem azt, hogy mely bizonyítékokra, sem pedig azt, hogy milyen információkra céloz ezzel az állítással. E tekintetben a felperes csupán a keresetlevél 41–47. pontjára hivatkozik, amelyekben jelzi, hogy ő bizonyította a használat révén megszerzett megkülönböztető képességet.
100
Igaz ugyan, hogy a felperes a keresetlevél 41. pontjában hivatkozott bizonyos bizonyítékokra, amelyeket a törlési osztály elé terjesztett észrevételeivel együtt terjesztett elő, különösen a forrásvízre és a palackozott vízre vonatkozóan, nem bizonyítja azonban, hogy „ugyanazokról az egyenértékű információkat tartalmazó bizonyítékokról” van szó, mint amelyek alapján a fellebbezési tanács megállapította, hogy a védjegy használat révén megkülönböztető képességre tett szert az „ásványvíz [és] szódavíz” tekintetében.
101
Márpedig, noha a keresetlevél tartalmazza a felperes kifogásának megfogalmazását, nem tartalmaz semmilyen, azt alátámasztó érvelést. Ennélfogva a keresetlevél szövegéből nem derülnek ki kellően pontos elemek ahhoz, hogy a Törvényszék gyakorolni tudja felülvizsgálati jogkörét, illetve, hogy az EUIPO elő tudja készíteni a védekezését.
102
Ebből egyrészt az következik, hogy a Törvényszéknek nem feladata, hogy a mellékletekben keresgélje, hogy mi lehet a felperes érvelése a szóban forgó kifogást illetően (lásd: 2017. június 22‑iBiogena Naturprodukte kontra EUIPO [ZUM wohl] ítélet, T‑236/16, EU:T:2017:416, 12. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), másrészt pedig, hogy azt az eljárási szabályzat 177. cikke (1) bekezdésének d) pontja alapján mint elfogadhatatlant el kell utasítani, mivel nem tartalmazza azokat a lényeges elemeket, amelyek lehetővé tennék a Törvényszék számára a felülvizsgálat gyakorlását, az alperes számára pedig a védekezésének biztosítását.
103
Ezért a negyedik jogalap első részét el kell utasítani.
– A negyedik jogalapnak a jogbiztonság elvének és az azzal együtt járó bizalomvédelem elvének megsértésére alapított, második részéről
104
A felperes arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács azáltal, hogy a megtámadott határozat 85. pontjában úgy ítélte meg, hogy az általa benyújtott bizonyítékok elegendőek voltak annak megállapításához, hogy a vitatott védjegy a 32. osztályba tartozó áruk tekintetében használat révén megkülönböztető képességet szerzett, a felperesben azt a jogos bizalmat keltette, hogy az említett védjegy oltalmát nemcsak az „ásványvíz [és] szódavíz”, hanem a vitatott védjeggyel jelölt, 32. osztályba tartozó többi áru tekintetében is fenntartja. A fellebbezési tanács szerinte megsértette e jogos bizalmat, figyelmen kívül hagyva ezzel a jogbiztonság elvét.
105
Az EUIPO és a beavatkozó vitatja a felperes érveit.
106
Az uniós jog alapelvei közé tartozó jogbiztonság elve megköveteli, hogy a jogszabályok egyértelműek, pontosak és hatásaikat illetően előreláthatóak legyenek annak érdekében, hogy az érdekeltek az uniós jogrend hatálya alá tartozó helyzetekben és jogviszonyokban el tudjanak igazodni (2011. december 8‑iFrance Télécom kontra Bizottság ítélet, C‑81/10 P, EU:C:2011:811, 100. pont; 2014. október 9‑iTraum ítélet, C‑492/13, EU:C:2014:2267, 28. pont).
107
Ezen elv folyománya a bizalomvédelem elve, amely minden olyan magánszemélyre kiterjed, akinek a helyzete akként jellemezhető, hogy egy uniós hivatal alappal keltett várakozásokat benne azáltal, hogy – hiteles és megbízható forrásból származó – konkrét, feltételhez nem kötött és egybevágó megerősítéseket adott a számára (lásd ebben az értelemben: 2008. július 9‑iReber kontra OHIM – Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli [Mozart] ítélet, T‑304/06, EU:T:2008:268, 64. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
108
A felperes többek között arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács megsértette a jogbiztonság és a bizalomvédelem elvét, amikor a megtámadott határozat 88. pontjában megállapította, hogy a vitatott védjegy a használata révén kizárólag az „ásványvíz [és] szódavíz” tekintetében szerzett megkülönböztető képességet, miközben a megtámadott határozat 85. pontjában úgy ítélte meg, hogy az említett védjegy a használat révén megkülönböztető képességre tett szert, anélkül hogy e megállapítást csupán az azzal jelölt áruk valamelyikére korlátozta volna.
109
E tekintetben elegendő megállapítani, hogy a megtámadott határozat 85. pontja nem tartalmaz semmilyen megerősítést, még kevésbé a fenti 107. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében vett konkrét, feltételhez nem kötött és egybevágó megerősítéseket a vitatott védjegy használat révén megszerzett – az azzal jelölt valamennyi áru tekintetében fennálló – megkülönböztető képességére vonatkozóan.
110
Ezért a negyedik jogalap második részét, ennek következtében pedig a negyedik jogalapot teljes egészében el kell utasítani.
111
A fentiek összességéből következik, hogy a felperes által hivatkozott jogalapok egyikének sem lehet helyt adni, és ezért a keresetet teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
112
Az eljárási szabályzat 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
113
Mivel a felperes pervesztes lett, a beavatkozó fél kérelmének megfelelően kötelezni kell a beavatkozó fél költségeinek viselésére. Ugyanakkor, mivel az EUIPO csak tárgyalás tartása esetén kérte a felperes költségek viselésére való kötelezését, tárgyalás tartása hiányában úgy kell határozni, hogy az EUIPO maga viseli saját költségeit.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (hatodik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.
2)
A Devin EAD maga viseli saját költségeit, valamint a Haskovo Chamber of Commerce and Industry részéről felmerült költségeket.
3)
A Törvényszék az EUIPO‑t kötelezi saját költségeinek viselésére.
Costeira
Öberg
Zilgalvis
Kihirdetve Luxembourgban, a 2025. október 29‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.