62021TJ0441_EXT
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (kibővített ötödik tanács)
2025. március 26. (
*1
)
„Verseny – Kartellek – Az európai államkötvények ágazata – Az EUMSZ 101. cikkbe és az EGT‑Megállapodás 53. cikkébe ütköző jogsértést megállapító határozat – Az árak és a kötvénykereskedési tevékenységek összehangolása – Kereskedelmi szempontból érzékeny információk megosztása – Egységes és folyamatos jogsértés – Cél általi versenykorlátozás – A jogsértések megállapításához fűződő jogos érdek – A bírság összegének kiszámítása – Alapösszeg – Az eladások értékének helyettesítő értéke – Korlátlan felülvizsgálati jogkör”
A T‑441/21., T‑449/21., T‑453/21., T‑455/21., T‑456/21. és T‑462/21. sz. ügyekben,
a UBS Group AG (székhelye: Zürich [Svájc]),
a UBS AG (székhelye: Zürich)
(képviselik őket: I. Ioannidis és C. Riis‑Madsen ügyvédek)
felperesek a T‑441/21. sz. ügyben,
a Natixis (székhelye: Párizs [Franciaország], képviselik: J. Stratford, E. Neill Barristers‑at‑Law, J.‑J. Lemonnier, L. Ghebali ügyvédek és M. García solicitor)
felperes a T‑449/21. sz. ügyben,
a UniCredit SpA (székhelye: Milánó [Olaszország]),
a UniCredit Bank AG (székhelye: München [Németország])
(képviselik őket: I. Vandenborre, S. Dionnet, M. Siragusa, G. Rizza, B. Massella Ducci Teri, M. Lesaffre, T. Selwyn Sharpe és I. Antoniou ügyvédek)
felperesek a T‑453/21. sz. ügyben,
a Nomura International plc (székhelye: London [Egyesült Királyság]),
a Nomura Holdings, Inc. (székhelye: Tokió [Japán])
(képviselik őket: W. Howard ügyvéd, M. Demetriou, C. Thomas Barristers‑at‑Law, N. Seay és S. Whitfield solicitors)
felperesek a T‑455/21. sz. ügyben,
a Bank of America N.A. (székhelye: Charlotte, Észak‑Karolina [Egyesült Államok]),
a Bank of America Corporation (székhelye: Wilmington, Delaware [Egyesült Államok])
(képviselik őket: D. Bailey, D. Gregory Barristers‑at‑Law, J. Turner KC, D. Liddell solicitor és D. Slater ügyvéd)
felperesek a T‑456/21. sz. ügyben,
a Portigon AG (székhelye: Düsseldorf [Németország], képviselik: H.‑J. Niemeyer, M. Röhrig és C. Dankerl ügyvédek)
felperes a T‑462/21. sz. ügyben,
az Európai Bizottság (képviselik: a T‑441/21. sz. ügyben M. Domecq, S. Baches Opi, M. Farley és T. Franchoo, meghatalmazotti minőségben, a T‑449/21. sz. ügyben M. Farley, T. Franchoo és I. Söderlund, meghatalmazotti minőségben, a T‑453/21. sz. ügyben M. Farley, T. Franchoo, S. Baches Opi és M. Domecq, a T‑455/21. sz. ügyben S. Baches Opi, M. Domecq, M. Farley és T. Franchoo, a T‑456/21. sz. ügyben S. Baches Opi, M. Domecq, M. Farley és T. Franchoo, és a T‑462/21. sz. ügyben M. Farley, A. Keidel, T. Franchoo és L. Wildpanner, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen,
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített ötödik tanács),
tagjai: S. Papasavvas elnök, J. Svenningsen (előadó), C. Mac Eochaidh, J. Martín y Pérez de Nanclares és M. Stancu bírák,
hivatalvezető: M. Zwozdziak‑Carbonne tanácsos,
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára,
tekintettel a 2023. június 6‑i, 7‑i, 8‑i, 9‑i, 12‑i, 13‑i és 14‑i tárgyalásra,
meghozta a következő
Ítéletet (
1
)
1
A T‑441/21. sz. ügyben az EUMSZ 263. cikk alapján benyújtott keresetükkel a UBS Group AG és a UBS AG (a továbbiakban együtt: UBS) egyrészt az EUMSZ 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (AT.40324 – „Európai államkötvények” ügy) 2021. május 20‑án hozott C(2021) 3489 final bizottsági határozat (a továbbiakban: megtámadott határozat) megsemmisítését, másrészt az említett határozatban velük szemben kiszabott bírság összegének csökkentését kérik.
2
A T‑449/21. sz. ügyben az EUMSZ 263. cikk alapján benyújtott keresetével a Natixis a megtámadott határozat rá vonatkozó részében történő megsemmisítését kéri.
3
A T‑453/21. sz. ügyben az EUMSZ 263. cikk alapján benyújtott keresetükkel a UniCredit SpA és a UniCredit Bank AG (a továbbiakban együtt: UniCredit) egyrészt a megtámadott határozat őket érintő részében történő megsemmisítését, másrészt az említett határozatban velük szemben kiszabott bírság összegének csökkentését kérik.
4
A T‑455/21. sz. ügyben az EUMSZ 263. cikk alapján benyújtott keresetükkel a Nomura International plc és a Nomura Holdings, Inc. (a továbbiakban együtt: Nomura) egyrészt a megtámadott határozat őket érintő részében történő megsemmisítését, másrészt az említett határozatban velük szemben kiszabott bírság összegének csökkentését kérik.
5
A T‑456/21. sz. ügyben az EUMSZ 263. cikk alapján benyújtott keresetükkel a Bank of America N.A. és a Bank of America Corporation (a továbbiakban együtt: BofA) a megtámadott határozat őket érintő részében történő megsemmisítését kérik.
6
A T‑462/21. sz. ügyben az EUMSZ 263. cikk alapján benyújtott keresetében a Portigon AG, korábban WestLB AG a megtámadott határozat rá vonatkozó részében történő megsemmisítését kéri.
I. A jogvita előzményei
A. Az európai államkötvények ágazatáról
7
A szóban forgó magatartások európai államkötvényekre, azaz az euróövezet tagállamainak központi kormányzatai által kibocsátott, euróban denominált államkötvényekre vonatkoznak. Az európai államkötvények olyan hitelviszonyt megtestesítő értékpapírok, amelyek lehetővé teszik az európai kormányok számára, hogy bizonyos kiadások vagy bizonyos beruházások finanszírozása, különösen valamely fennálló adósság refinanszírozása céljából pénzeszközökhöz jussanak.
8
A tagállam (kibocsátó) így kötvényt bocsáthat ki annak érdekében, hogy a befektetőtől (tulajdonostól) pénzt (névleges összeget) vegyen kölcsön meghatározott időtartamra, amely lehet rövid (például 2 év) vagy hosszú (például 10 vagy 30 év), előre meghatározott, rögzített vagy változó kamatláb mellett. A kötvénytulajdonos a kibocsátótól rendszeres időközönként kapja meg a (kamatszelvény szerinti) kamatot, valamint a megállapodás szerinti lejáratkor visszakapja a névleges összeget.
9
Az európai államkötvények első alkalommal a kibocsátójuk által vagy annak nevében kerülnek kibocsátásra az elsődleges piacon, majd ezt követően a másodlagos piacon forgalmazzák azokat.
10
E piacoknak a megtámadott határozat (3)–(51) preambulumbekezdésében leírt működése a jelen ítélet szempontjából az alábbiakban kerül röviden ismertetésre.
1.
Az elsődleges piacon történő kibocsátás
11
Az európai államkötvényeket a központi kormányzatok bocsátják ki az elsődleges piacon. E kibocsátással gyakran egy adósságkezelő hivatalt (debt management office) bíznak meg, amely meghatározza a kibocsátási eljárást. Ez utóbbi eljárás általában vagy aukció formáját ölti, amely aukciós ajánlatok tételére felhívó eljárás, vagy pedig szindikálás formáját, amely a gazdasági szereplők korlátozottabb csoportját érintő, zárt körű kibocsátási eljárás.
12
A kötvényeket – a fent említett egyik vagy másik módon – csak olyan pénzügyi intézmények szerezhetik meg, amelyek elsődleges értékpapír‑kereskedő (primary dealers) jogállással rendelkeznek. Ezen elsődleges kereskedők versenyeznek egymással az elsődleges piacon, hogy megszerezzék ezeket az európai államkötvényeket. Az európai államkötvények megszerzését követően azokat megtarthatják, vagy a másodlagos piacon továbbértékesíthetik más pénzügyi intézményeknek vagy befektetőknek.
13
Aukció keretében az elsődleges értékpapír‑kereskedők az aukción vételi ajánlatot tesznek.
14
Az elsődleges értékpapír‑kereskedőkre különböző kötelezettségek vonatkoznak. Egyrészt kötelesek bizonyos mértékben részt venni az aukciókon, valamint egy adott referencia‑időszakban jelentős mennyiségben európai államkötvényeket vásárolni és azokat a másodlagos piacon forgalomba hozni. Másrészt általánosságban a másodlagos piacon árjegyző (market maker) szerepet kell vállalniuk, amely keretében kétirányú árakat (two‑way prices) – azaz vételár (bid price) és eladási ár (ask price) – tüntetnek fel, és ezen árakon kereskednek általánosan és folyamatosan, nem pedig ügyletenként. Az adósságkezelő hivatalok bizonyos nyomást gyakorolnak az elsődleges értékpapír‑kereskedőkre azáltal, hogy különösen az általuk forgalomba hozott európai államkötvények volumene és az aukciókon való részvételük alapján rangsorolják őket. A rangsorolásban elfoglalt magasabb hely többek között kiváltságos hozzáférést jelenthet a szindikálásokhoz és a kapcsolódó származtatott termékek vételi megbízásaihoz.
15
Az az ár, amelyen az elsődleges értékpapír‑kereskedők az aukciókon ajánlatot tesznek, a referenciaártól függ, amely az az ár, amelyen a másodlagos piacon a hasonló kötvényeket jegyzik. Ha az aukció tárgya valamely létező kötvény újabb sorozata (tap) – nevezetesen egy már kibocsátott európai államkötvénnyel kapcsolatos új ajánlat –, amelynek ugyanaz az eredeti lejárati dátuma, ugyanaz a névleges összege és ugyanaz a kamatszelvénye, de amelyet a jelenlegi áron értékesítenek –, az árra vonatkozó információk könnyen rendelkezésre állnak, mivel az érintett európai államkötvényeket már jegyzik a másodlagos piacon.
16
Ennek keretében a kötvények árát általában a névleges összegük százalékában határozzák meg, és ezt a százalékarányt általában csak az első két tizedesjegy pontossággal fejezik ki.
17
Ebben az összefüggésben az elsődleges értékpapír‑kereskedők által az elsődleges piacon tett, e kötvényekre vonatkozó ajánlatok gyakran magasabbak a kötvény másodlagos piacon érvényesülő mediánáránál, más néven „mid‑price” vagy „mid”. Ez utóbbi a másodlagos piacon érvényesülő vételár és eladási ár átlaga, amelyet centben (vagyis a tizedes vessző után két tizedesjegyet feltüntetve) fejeznek ki. E kétféle ár az, amelyen a másodlagos piacon a kereskedők készek megvásárolni, illetve eladni a szóban forgó európai államkötvényt. Az említett elsődleges kereskedők által benyújtott ajánlat tehát a mediánártól bizonyos mértékben eltér (spread).
18
Az aukciós időszak lejártát követően a kibocsátó tagállam adósságkezelő hivatala közzéteszi az aukció eredményét, és az európai államkötvény rendelkezésre álló mennyiségét szétosztja az elsődleges értékpapír‑kereskedők között, a legjobb ajánlatot tevőkkel kezdve. Ez utóbbiak általában az általuk megvásárolni kívánt teljes mennyiségben szereznek európai államkötvényt.
19
A gyakorlatban az elsődleges értékpapír‑kereskedők által tett ajánlat szintje attól függ, hogy e kereskedők miként értékelik a piaci feltételeket, valamint hogy a szóban forgó kibocsátott európai államkötvény jelentős részét meg akarják‑e szerezni. Így egy adott elsődleges értékpapír‑kereskedő tehet a mediánárnál magasabb ajánlatot, ami túllicitálásnak (overbidding) minősül, vagy a mediánárhoz közelebbi ajánlatot is, amelyet olykor „folyó áron történő ajánlatnak” (flat) neveznek. A túllicitálás először a kibocsátáskor megszerzett európai államkötvényekhez kapcsolódó pénzügyi veszteséghez vezethet (mivel az elsődleges értékpapír‑kereskedő nem képes azokat ugyanazon az áron továbbértékesíteni a másodlagos piacon), de az elsődleges értékpapír‑kereskedő azzal számol, hogy e veszteséget a (szindikálásokhoz, illetve egyéb előnyökhöz hozzáférést biztosító) jogállása és a másodlagos piacon folytatott későbbi kereskedési tevékenysége révén később kompenzálni tudja.
20
Szindikálás keretében az adósságkezelő hivatal megbízza az elsődleges értékpapír‑kereskedők egy csoportját (vezető kereskedőket) azzal, hogy segítsenek neki egy új európai államkötvény forgalomba hozatalában vagy egy létező európai államkötvény rábocsátásában. E vezető kereskedők kötelezettséget vállalnak arra, hogy a kibocsátott európai államkötvények nagy részét megvásárolják és a másodlagos piacon eladják a befektetőknek. A szindikálás kevésbé gyakori, mint az aukció, de általában nagyobb volumenű és hosszabb időtartamú. A tagállamok gyakran használják a szindikálást arra, hogy nagy mennyiségben bocsássanak ki új európai államkötvényt.
21
A szindikálásokon való részvétel a vezető kereskedőként kiválasztott elsődleges értékpapír‑kereskedők számára jóhírnévvel kapcsolatos előnyökkel jár, de előnyös azért is, mert ez utóbbiak forgalombahozatali díjban részesülnek. Márpedig e kiválasztásra többek között a rangsorolásuk alapján kerül sor, amely az azon aukciókon elért eredményeiken alapul, amelyeken részt vettek (ezen eredmények az európai államkötvények megszerzett mennyiségeihez és a kibocsátónak tett árajánlatokhoz kapcsolódnak). Így a szindikáláson való részvétel lehetősége az egyik olyan tényező, amely motiválja az említett elsődleges kereskedők által az aukciókon benyújtott versengő ajánlatokat (lásd a fenti 19. pontot).
22
A vezető kereskedők segítik az adósságkezelő hivatalokat abban, hogy egy másodlagos piaci referenciakötvény alapján meghatározzák a kibocsátandó európai államkötvények árát. E célból információkat kaphatnak az európaiállamkötvény‑kereskedelemmel foglalkozó belső részlegüktől.
23
A vezető kereskedőknek viszont szigorúan bizalmasan kell eljárniuk a belső részlegükkel szemben, mivel ez utóbbi részt vesz a másodlagos piacon zajló kereskedelemben. Így a szindikálások főszabály szerint a vezető bank európaiállamkötvény‑kereskedelemmel foglalkozó belső részlegének munkacsoportjától eltérő munkacsoport felelősségi körébe tartoznak.
2.
A másodlagos piacon folytatott kereskedelem
24
Az elsődleges értékpapír‑kereskedők az elsődleges piacon megszerzett európai államkötvényeket a másodlagos piacon kínálják – kivéve, ha úgy döntenek, hogy a lejáratukig megtartják azokat – annak érdekében, hogy azokat más – elsődleges értékpapír‑kereskedő jogállással rendelkező vagy nem rendelkező – bankoknak értékesítsék (úgynevezett „D2D” kereskedés), vagy pedig más befektetőknek értékesítsék (úgynevezett „D2C” kereskedés). Az európai államkötvényeket befektetésre, fedezetre (hedging), illetve más eszközök árának meghatározásához viszonyítási alapként használják. A kereskedés tőzsdén kívül (over‑the‑counter), azaz központi tőzsde nélkül, elektronikus úton vagy brókerek közreműködésével történik.
a)
Az európai államkötvények árának képzése a másodlagos piacon
25
Valamely európai államkötvény másodlagos piaci értéke a kötvény lejáratkori hozamától (yield) függ, amelyet a kötvény névleges összege, a rögzített összegű kamatszelvény, valamint a kötvénykereskedelemből származó nyereség vagy veszteség éves százalékában fejeznek ki. Az európai államkötvények kereskedési ára különböző tényezőktől függően – úgymint a gazdasági környezet alakulása (pl. a kamatlábak általános alakulása a piacokon vagy az inflációval kapcsolatos várakozások) vagy a kibocsátóra jellemző tényezők (pl. az érzékelt kockázat, a likviditás vagy újabb kibocsátások rendelkezésre állása) – változik. Így az európai államkötvény hozama és ára fordított arányban áll egymással: az alacsonyabb hozam az ár emelkedését, a magasabb hozam pedig az ár csökkenését eredményezi.
26
Ennek keretében gyakran használnak hozamgörbét (yield curve) az európai államkötvények várható hozamának megjelenítésére a futamidejük (time to maturity) szerint. E görbe így közvetetten tükrözi az európai államkötvény pénzpiaci árát, figyelembe véve a befektetőknek az infláció alakulásával, a kamatlábakkal és az általános kockázattal (gazdasági környezet és a kibocsátó pénzügyi helyzete) kapcsolatos várakozásait.
b)
A másodlagos piac szereplői
27
Amint az a megtámadott határozat (11) és (40) preambulumbekezdéséből, valamint 10. lábjegyzetéből kitűnik, az elsődleges értékpapír‑kereskedőknek általánosságban a másodlagos piacon árjegyző (market maker) szerepet kell vállalniuk, amely keretében a kötvények vonatkozásában kétirányú árakat tüntetnek fel, a fenti 14. pontban felidézett módon.
28
Amikor a bankok a másodlagos piacon tevékenykednek, a vételi és az eladási árfolyam közötti különbözetet megszerezve próbálnak bevételt elérni. Az e két árfolyam közötti különbözetet „árfolyamrésnek” (spread) nevezik, és egy teljes kötvényadásvételi ügyletre vetítve a bank bevételét képezi.
29
Portfólióik kezelése során a kereskedők hosszú vagy rövid kereskedési pozíciókat fogadhatnak el. Ha a kereskedő valamely kötvényt illetően hosszú pozíciót fogad el, a kötvényeket az újraértékesítésük előtt birtokolja vagy megvásárolja, és így a kötvény értékének emelkedése esetén általa várt nyereségre spekulál; másként fogalmazva, a kereskedő arra számít, hogy a kötvények ára emelkedik, ami növelni fogja a birtokában lévő kötvények értékét. Ha egy kereskedő rövid pozíciót fogad el, olyan kötvényeket értékesít, amelyekkel nem rendelkezik. Azokat később kell megvásárolnia, és az értékük csökkenésére számít; másként fogalmazva, a kereskedő arra számít, hogy a kötvények ára csökken, és így a kötvényeket alacsonyabb áron tudja megvásárolni, mint amely áron azokat értékesítette.
30
Szintén a portfóliók kezelése során a kereskedőknek fedezeti ügyleteket (hedging) is kell végezniük, amelyek célja többek között az, hogy a hosszú pozíciót kötvények értékesítésével, a rövid pozíciót pedig kötvények vásárlásával ellensúlyozzák.
B. A megtámadott határozat elfogadásához vezető közigazgatási eljárásról
31
Egy 2015. július 29‑én benyújtott kérelmet követően az Európai Bizottság 2016. január 27‑én a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló bizottsági közlemény (HL 2006. C 298., 17. o.; a továbbiakban: engedékenységi közlemény) 8. pontjának a) alpontja alapján feltételes bírságmentességet biztosított a The Royal Bank of Scotland Group plc és a The Royal Bank of Scotland plc (a továbbiakban együtt: RBS) – később NatWest Group plc, illetve NatWest Markets plc (a továbbiakban együtt: NatWest) – részére.
32
2016. június 29‑én és szeptember 30‑án a UBS, illetve a Natixis az engedékenységi közlemény 23. pontja alapján a bírság összegének csökkentését kérte.
33
A Bizottság [az EUMSZ 101.] és [EUMSZ 102. cikkben] meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.) 18. cikkének (2) bekezdése, illetve az engedékenységi közlemény 12. pontja alapján több alkalommal is információkérést küldött a megtámadott határozat címzettjeinek és más bankoknak.
34
2019. január 31‑én a Bizottság egyrészt a Bizottság által az [EUMSZ 101.] és [EUMSZ 102. cikk] alapján folytatott eljárásokról szóló, 2004. április 7‑i 773/2004/EK bizottsági rendelet (HL 2004. L 123., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 3. kötet, 81. o.) 2. cikke (1) bekezdésének megfelelően megindította az 1/2003 rendelet III. fejezete szerinti határozat elfogadására irányuló eljárást, másrészt pedig kifogásközlést intézett többek között a UBS‑hez, a Natixishez, a UniCredithez, a Nomurához, a BofA‑hoz, a Portigonhoz – amely a WestLB bank jogutódja lett – és a NatWesthez (a továbbiakban: kifogásközlés). Ez alkalommal a Bizottság arról is tájékoztatta a UBS‑t és a Natixist, hogy nem részesülhetnek bírságmentességben, viszont mivel ők a második, illetve a harmadik olyan bank, amely a feltételezett jogsértésre vonatkozóan bizonyítékokat terjesztett elő, a priori adott esetben a velük szemben kiszabandó bírságok csökkentésében részesülhetnek.
35
A kifogásközlés összes címzett bankja betekinthetett a Bizottság vizsgálati aktájába. A 773/2004 rendelet 10. cikke (2) bekezdésének megfelelően e kifogásközléssel kapcsolatban mindannyian írásbeli észrevételeket nyújtottak be. E rendelet 12. cikkének (1) bekezdése alapján a 2019. október 22. és 24. között tartott meghallgatáson is előadták érveiket.
36
2020. november 6‑án a Bizottság a kifogásközlés minden olyan címzett bankjának, amellyel szemben esetlegesen bírság szabható ki, levelet küldött (a továbbiakban: a bírságokról szóló levél), amelyben további felvilágosítást adott az ezen intézmény által annak érdekében javasolt módszerről, hogy a jelen ügyben meghatározza az eladások értékének helyettesítő értékét (a továbbiakban: helyettesítő érték). E módszerhez csatolta az alapul szolgáló adatokat, valamint az egyes érintett címzett bankok esetében az e módszer alkalmazásából eredő helyettesítő érték tervezett összegét. Erre válaszolva a UBS 2020. december 18‑án, a UniCredit 2020. november 24‑én és 2021. január 8‑án, a Nomura 2020. november 24‑én és 2021. január 8‑án, a Portigon pedig 2021. január 15‑én észrevételeket nyújtott be.
37
2020. november 12‑én a Bizottság tényállást közlő levelet küldött a kifogásközlés címzett bankjainak, amelyben felhívta őket, hogy nyújtsák be az e levélben ismertetett, a kifogásközlésben szereplő elemekkel kapcsolatos kiegészítésekre és ténybeli korrekciókra vonatkozó észrevételeiket (a továbbiakban: tényállást közlő levél). E célból e címzett bankok ismét betekinthettek a Bizottság vizsgálati aktájába. Az említett bankok többsége 2020. december 8. és 2021. január 8. között nyújtott be észrevételeket.
38
2021. május 20‑án a Bizottság az 1/2003 rendelet 7. és 23. cikke alapján meghozta a megtámadott határozatot.
C. A megtámadott határozatról
1.
A vitatott jogsértés megállapításáról
39
A megtámadott határozatban a Bizottság több mint 380 megbeszélésre hivatkozott, amelyekre az érintett bankok kereskedői között az interneten állandó csevegőszobákban (persistent chatrooms), azaz lényegében a „DBAC” és a „CODS & CHIPS” elnevezésű két csevegőszobában, valamint kétoldalú megbeszélések, telefonhívások, illetve azonnali üzenetek (instant messages) keretében a 2007. január 3. és 2012. március 28. közötti időszakban került sor.
40
A Bizottság szerint e megbeszélések olyan, kereskedelmi szempontból érzékeny információk cseréjével jártak, amelyek lehetővé tették az érintett bankok számára, hogy információkat kapjanak egymás magatartásáról és stratégiáiról, és amelyek ezáltal lehetővé tették számukra, hogy ennek megfelelően kiigazítsák kereskedési stratégiáikat, valamint hogy magatartásukat összehangolják, és versenyelőnyhöz jussanak az európai államkötvények kibocsátása, forgalomba hozatala, illetve piaci kereskedése során (lásd a megtámadott határozat (94) és (95) preambulumbekezdését).
41
Ebben az összefüggésben a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a kereskedők közötti együttműködés általános célja az volt, hogy piaci ügyleteik során segítséget nyújtsanak egymásnak, ezáltal csökkentve az európai államkötvények kibocsátásával, illetve kereskedelmével kapcsolatos bizonytalanságokat azon bevételek növelése érdekében, amelyeket az érintett bankok mind az elsődleges, mind pedig a másodlagos piacon az európai államkötvények kibocsátásában és kereskedelmében való részvételükből eredően érnek el. Ezáltal e bankok a verseny kockázatait tudatosan egymás közötti gyakorlati együttműködéssel helyettesítették a többi piaci szereplő, ügyfeleik, illetve az adósságkezelő hivatalok kárára.
42
A Bizottság szerint a szóban forgó megbeszélések elemzés céljából négy magatartási kategóriába sorolhatók, amelyek szorosan kapcsolódnak egymáshoz, és részben átfedik egymást (lásd a megtámadott határozat (93) és (95) preambulumbekezdését, valamint 5.1.3.2. szakaszát).
43
E négy magatartási kategória a következőkben áll:
–
először is az elsődleges piaci helyzet függvényében a másodlagos piacon érvényesülő piaci ár befolyásolására tett kísérletek (a továbbiakban: 1. kategória);
–
másodszor az elsődleges piacon tett ajánlatok (illetve aukciós ajánlatok) összehangolására tett kísérletek (a továbbiakban: 2. kategória);
–
harmadszor az elsődleges piacon tett magasabb ajánlatok (vagy túllicitálások) szintjének összehangolására tett kísérletek (a továbbiakban: 3. kategória);
–
negyedszer egyéb érzékeny információk cseréje, ideértve elsősorban az árösszetevőkre, pozíciókra vagy mennyiségekre, valamint a másodlagos piacon való egyéni kereskedelem keretében adott szerződő felekkel kapcsolatban folytatott stratégiákra vonatkozó információcserét (a továbbiakban: 4. i. kategória), másodsorban az adósságkezelő hivatalnak adott egyedi ajánlásokra vonatkozó információcserét (a továbbiakban: 4. ii. kategória), harmadsorban pedig a szindikálási árak meghatározásának időpontjára vonatkozó információcserét (a továbbiakban: 4. iii. kategória) (a továbbiakban együtt: 4. kategória).
44
A szóban forgó magatartások jogi minősítését illetően a Bizottság megállapította, hogy azok olyan egységes és folyamatos jogsértés keretébe illeszkednek, amely az Európai Gazdasági Térségben (EGT) az európai államkötvények ágazatában a verseny korlátozását vagy torzítását célzó megállapodásokból vagy összehangolt magatartásokból állt.
45
E következtetés levonásához a Bizottság elsősorban úgy ítélte meg, hogy a szóban forgó magatartások – figyelemmel többek között a megbeszélések tartalmára, az alkalmazott módszerekre, e magatartások némelyikének szisztematikus jellegére és az érintett szereplőkre – egységes és folyamatos jogsértésnek minősülnek. Közelebbről az említett magatartások egy közös sémába illeszkedtek, mivel a kartellben személyek egy állandó csoportja vett részt, az elfogadott kommunikációs eszközök a különböző magatartások esetében általában ugyanazok voltak, és mert a megbeszélések gyakoriak voltak, ugyanazon időszakban zajlottak, és azonos vagy egymást átfedő témákra vonatkoztak (lásd a megtámadott határozat (412)–(421) preambulumbekezdését).
46
Másodsorban a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a vitatott egységes és folyamatos jogsértés célja a verseny korlátozása vagy torzítása volt kereskedelmi szempontból érzékeny információknak a versenytársak körének tagjai közötti megosztása révén, azzal a céllal, hogy összehangolják az európai államkötvények elsődleges piacon való megszerzésére, illetve e kötvények másodlagos piacon való kereskedésére irányuló stratégiáikat. E magatartások alkalmasak voltak arra, hogy befolyásolják az európai államkötvények árösszetevőinek rendes alakulását (lásd a megtámadott határozat (495) preambulumbekezdését).
47
Harmadsorban a Bizottság megállapította, hogy figyelembe véve többek között azt a tényt, hogy a szóban forgó magatartásokat az Európai Unióban és az EGT‑ben található kereskedési részlegekből hajtották végre, e magatartások az EGT‑ben valósultak meg, továbbá jelentős, azonnali és előre látható hatást gyakoroltak a versenyre az EGT‑ben. Következésképpen e magatartások érzékelhetően érinthették a tagállamok közötti, valamint az EGT‑Megállapodás szerződő felei közötti kereskedelmet, így a Bizottság hatáskörrel rendelkezett mind az EUMSZ 101. cikk, mind pedig az EGT‑Megállapodás 53. cikkének alkalmazására (lásd a megtámadott határozat (725) és (726) preambulumbekezdését).
48
Negyedsorban a Bizottság többek között arra tekintettel, hogy a szóban forgó magatartások cél általi korlátozásnak minősülnek, úgy ítélte meg, hogy a jelen ügyben az EUMSZ 101. cikk (3) bekezdésében és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének (3) bekezdésében foglalt egyik feltétel sem teljesül (lásd a megtámadott határozat (728) és (731) preambulumbekezdését).
2.
A bírságkiszabásról
49
Az érintett bankokkal szemben a vitatott jogsértésben való részvételük miatt kiszabott bírságokat illetően a Bizottság elsősorban megállapította, hogy az 1/2003 rendelet 25. cikke alapján a BofA és a Natixis esetében elévült a bírságkiszabási jogköre, mivel e bankok részvétele több mint öt évvel a vizsgálat megindítása előtt megszűnt (lásd a megtámadott határozat (778) preambulumbekezdését).
50
A Bizottság mindazonáltal az 1/2003 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének utolsó mondata alapján e két bank tekintetében megállapította a vitatott jogsértést (lásd a megtámadott határozat (780)–(784) preambulumbekezdését).
51
Másodsorban a többi érintett bankot, azaz a UBS‑t, a UniCreditet, a Nomurát, a Portigont és a NatWestet illetően a Bizottság jelezte, hogy a bírságok összegét az 1/2003 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján kiszabott bírságok megállapításáról szóló iránymutatásnak (HL 2006. C 210., 2. o.; a továbbiakban: iránymutatás) megfelelően határozta meg (lásd a megtámadott határozat (807) preambulumbekezdését). Mindazonáltal, figyelembe véve a pénzügyi ágazat sajátosságait, és különösen azt, hogy az olyan pénzügyi termékek, mint az európai államkötvények, nem generálnak a szokásos értelemben vett értékesítéseket, a Bizottság ahelyett, hogy az európai államkötvények kibocsátásához és kereskedelméhez kapcsolódó „eladási értéket” alkalmazott volna, célszerűnek tartotta helyettesítő érték meghatározását. Ez utóbbi egyrészt az érintett bankok által a vitatott jogsértésben való részvételük időszakai alatt a másodlagos piacon forgalmazott európai államkötvények névleges összegén, másrészt pedig az európai államkötvények 32 reprezentatív kategóriájának vételi és eladási árfolyama közötti különbözeteken alapult (lásd a megtámadott határozat (813)–(832) preambulumbekezdését).
52
Egyebekben a Bizottság az előző pontban említett egyes bankok bírságának összegét úgy számította ki, hogy – amint azt az iránymutatás előírja – többek között a jogsértés súlya és időtartama alapján meghatározott alapösszeget állapított meg, és ezt az alapösszeget kiigazította olyan megfontolások alapján, mint az esetleges súlyosító vagy enyhítő körülmények, a bírság jogszabályi felső határa vagy az engedékenységi közleményből eredő szabályok.
53
E tekintetben egyrészt a Portigonnal szemben kiszabott bírság összegét az előző üzleti év teljes forgalmának 10%‑át kitevő felső határ (amint azt az 1/2003 rendelet 23. cikkének (2) bekezdése és az iránymutatás 32. pontja előírja) alapján nulla euróban határozta meg, tekintettel arra, hogy e bank fokozatosan beszüntette tevékenységét, és a Portigon által 2020‑ban elért nettó forgalom negatív volt (lásd a megtámadott határozat (893) preambulumbekezdését). Másrészt a Bizottság az engedékenységi közleményt alkalmazva a NatWestnek bírság alóli mentességet biztosított, a UBS‑szel szemben kiszabott bírság összegét pedig 45%‑kal csökkentette a vizsgálatban való együttműködésük miatt (lásd a megtámadott határozat (895)–(903) preambulumbekezdését).
3.
A rendelkező részről
54
A megtámadott határozat rendelkező része a következőképpen szól:
„1. cikk
A következő vállalkozások megsértették az EUMSZ 101. cikket és az EGT‑Megállapodás 53. cikkét azáltal, hogy a megjelölt időszakokban az európai államkötvényekkel kapcsolatban az EGT egészére kiterjedő egységes és folyamatos jogsértésben vettek részt, amely olyan megállapodásokból és/vagy összehangolt magatartásokból állt, amelyek célja a verseny korlátozása és/vagy torzítása volt az európai államkötvények ágazatában:
–
[a BofA] 2007. január 29‑től 2008. november 6‑ig vett részt, a CODS & CHIPS csevegőszobát illetően;
–
[a Natixis] 2008. február 26‑tól 2009. augusztus 6‑ig vett részt;
–
[a NatWest] 2007. január 4‑től 2011. november 28‑ig, a NatWest Markets NV pedig 2007. október 17‑től 2011. november 28‑ig vett részt;
–
[a Nomura] 2011. január 18‑tól 2011. november 28‑ig vett részt;
–
[a Portigon] 2009. október 19‑től 2011. június 3‑ig vett részt;
–
[a UBS] 2007. január 4‑től 2011. november 28‑ig vett részt;
–
[a UniCredit] 2011. szeptember 9‑től 2011. november 28‑ig vett részt[.]
2. cikk
Az 1. cikkben említett jogsértés, illetve jogsértések miatt a Bizottság a következő bírságokat szabja ki:
–
[a NatWesttel] és a NatWest Markets NV‑vel szemben együttesen és egyetemlegesen: 0 euró
–
[a Nomurával szemben]: 129573000 euró
–
[a Portigonnal szemben]: 0 euró
–
[a UBS‑szel szemben]: 172378000 euró
–
[a UniCredittel szemben]: 69442000 euró
[…]
3. cikk
Az 1. cikkben felsorolt vállalkozások, amennyiben ezt még nem tették meg, az említett cikkben megállapított jogsértéseket kötelesek azonnal megszüntetni.
Tartózkodniuk kell továbbá az 1. cikkben leírt bármilyen cselekmény vagy magatartás megismétlésétől, továbbá bármely olyan cselekménytől és magatartástól, amelynek azonos vagy hasonló célja vagy hatása van.
[…]” [nem hivatalos fordítás]
II. A felek kérelmei
55
A T‑441/21. sz. ügyben a UBS azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
elsődlegesen, semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–
másodlagosan, az ügyletek nettó értékének általa javasolt módszere alapján csökkentse 51,3 millió euróra a vele szemben kiszabott bírság összegét, vagy az ügyletek kiigazított nettó értékének általa javasolt módszere alapján csökkentse ezt az összeget 60,6 millió euróra, vagy a Bizottság módszerében feltárt hibák és pontatlanságok miatt legalább 65%‑kal csökkentse az említett összeget;
–
kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
56
A T‑449/21. sz. ügyben a Natixis azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
az őt érintő részében semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–
kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
57
A T‑453/21. sz. ügyben a UniCredit azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
az őt érintő részében semmisítse meg a megtámadott határozat 1. és/vagy 2. cikkét;
–
másodlagosan, lényegesen csökkentse a vele szemben kiszabott bírság összegét;
–
kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
58
A T‑455/21. sz. ügyben a Nomura azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
semmisítse meg a megtámadott határozat 1. cikkének negyedik franciabekezdését;
–
másodlagosan, semmisítse meg a megtámadott határozat 2. cikkének második franciabekezdését;
–
harmadlagosan, lényegesen csökkentse a vele szemben kiszabott bírság összegét;
–
kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
59
A T‑456/21. sz. ügyben a BofA azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
az őt érintő részében semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–
kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
60
A T‑462/21. sz. ügyben a Portigon azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
az őt érintő részében semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–
kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
61
A T‑441/21., T‑449/21., T‑453/21., T‑455/21., T‑456/21. és T‑462/21. sz. ügyekben a Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
a keresetet teljes egészében utasítsa el;
–
kötelezze a felpereseket a költségek viselésére.
III. A jogkérdésről
62
A felek meghallgatását követően a Törvényszék az eljárási szabályzata 68. cikke (1) bekezdésének megfelelően úgy határoz, hogy a T‑441/21., T‑449/21., T‑453/21., T‑455/21., T‑456/21. és T‑462/21. sz. ügyeket a jelen ítélet meghozatala céljából egyesíti.
A. A bizonyos adatoknak a nyilvánossággal szembeni kihagyása iránti kérelmekről
63
A Törvényszék előtti eljárás során a UniCredit, a Nomura, a BofA és a Bizottság lényegében azt kérte, hogy az eljárási szabályzat 66. és 66a. cikke alapján a jelen ítéletben hagyjanak ki bizonyos adatokat a nyilvánossággal szemben.
64
E tekintetben a UniCredit jelezte, hogy az általa a keresete keretében benyújtott eljárási iratokban szereplő egyetlen információnak sincs olyan titkos vagy bizalmas jellege, amely miatt ki kellene hagyni azokat a meghozandó ítélet szövegéből, kivéve a kereskedőjének nevét, valamint a UBS és az RBS engedékenységi nyilatkozatainak több szó szerinti idézetét.
65
A Nomura jelezte, hogy a meghozandó ítélet szövegéből ki kellene hagyni azokat a neveket és információkat, amelyek lehetővé tehetik a vitatott jogsértésben részt vevő kereskedők, a keresetével kapcsolatban és a megtámadott határozat elfogadásához vezető közigazgatási eljárásban őt segítő szakértők, továbbá az e szakértőket foglalkoztató társaságok, valamint egyes kötvénykibocsátók személyének azonosítását.
66
Végül a BofA jelezte, hogy a meghozandó ítélet szövegéből ki kellene hagyni először is azokat a neveket és információkat, amelyek lehetővé tehetik munkavállalói vagy korábbi munkavállalói személyének azonosítását, másodszor a csevegőszobákban folytatott megbeszélések, az engedékenységi nyilatkozatok és a Bizottság információkéréseire adott válaszok tartalmát, harmadszor az imént másodikként említett elemek forrásaira való hivatkozásokat, negyedszer az engedékenységet kérelmezők szóbeli nyilatkozataiból vett idézeteket, ötödször a kereskedőinek harmadik személyek vonatkozásában használt nyers nyelvezetét és lekicsinylő kijelentéseit, hatodszor pedig a jogsértési időszakon kívül tanúsított magatartásokra való hivatkozásokat.
67
Ami a Bizottságot illeti, ezen intézmény is azt javasolta, hogy a kifogásolt magatartásokban részt vevő kereskedők nevét anonimizálják.
68
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a bírósági határozatok nyilvánossága, valamint a személyes adatok és az üzleti titok védelméhez való jog összeegyeztetése során a bíróságnak az egyes ügyek körülményeitől függően kell megkeresnie a megfelelő egyensúlyt, figyelembe véve a nyilvánosság azon jogát is, hogy az EUMSZ 15. cikkben foglalt elveknek megfelelően hozzáférhessen a bírósági határozatokhoz (lásd: 2022. április 27‑iSieć Badawcza Łukasiewicz – Port Polski Ośrodek Rozwoju Technologii kontra Bizottság ítélet, T‑4/20, EU:T:2022:242, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
69
Egyébiránt valamely elem bizalmas jellege nem igazolható például olyan információk esetében, amelyek már nyilvánosak, vagy amelyekhez a nagy nyilvánosság vagy egyes szakmai körök hozzáférhetnek, az iratanyag más szövegrészeiben vagy irataiban is szereplő információk esetében, amelyekre vonatkozóan a szóban forgó információt bizalmasan kezelni kívánó fél elmulasztotta benyújtani az erre irányuló kérelmet, az olyan információk esetében, amelyek nem eléggé konkrétak vagy pontosak ahhoz, hogy bizalmas adatokat fedjenek fel, vagy az olyan információk esetében, amelyek nagyrészt nyilvánvalóak vagy az érintettek számára jogszerűen elérhető más információkból levezethetők (lásd: 2022. március 14‑iBulgarian Energy Holding és társai kontra Bizottság végzés, T‑136/19, EU:T:2022:149, 9. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
70
Ezenkívül az öt éve vagy annál régebben keletkezett, korábban titkos vagy bizalmas információk az idő múlásával főszabály szerint elavultnak tekintendők, és ezáltal elvesztik titkos vagy bizalmas jellegüket, hacsak az e jellegre hivatkozó fél kivételesen nem bizonyítja, hogy koruk ellenére ezek az információk még mindig lényegi elemeit képezik a saját vagy érintett harmadik személyek piaci helyzetének (lásd: 2018. június 19‑iBaumeister ítélet, C‑15/16, EU:C:2018:464, 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
71
A fentiekre tekintettel a Törvényszék a jelen ügyben a jelen ítélet nyilvános változatát illetően úgy határoz, hogy kizárólag a megtámadott határozatban említett természetes személyek, valamint az érintett bankok által igénybe vett szakértők, illetve az őket alkalmazó társaságok nevét anonimizálja.
72
Ugyanis először is nem indokolt bizalmasan kezelni a Bizottság által a UBS‑szel, a UniCredittel és a Nomurával szemben kiszabott bírságok összegének kiszámítása során felhasznált számadatokat, figyelemmel elsősorban arra, hogy e bankok nem terjesztettek elő erre irányuló kérelmet, másodsorban arra a tényre, hogy ezen adatok mindegyike több mint 13 évvel a jelen ítélet kihirdetésének napját megelőzően keletkezett, harmadsorban arra a tényre, hogy az említett adatok lényegében relatív adatoknak, illetve becsült adatoknak minősülnek, és azokat már az összes érintett banknak megküldték, amint azt a megtámadott határozat e bankokkal közölt változatai tanúsítják, negyedszer pedig arra, hogy biztosítani kell a jelen ítélet indokolásának érthetőségét, különösen amennyiben egyes bankok olyan számítási hibákat rónak fel a Bizottságnak, amelyek vizsgálata során – e vizsgálat jellegéből adódóan – az ezen intézmény által figyelembe vett számadatokra kell támaszkodni.
73
Másodszor, semmilyen ok nincs a szóban forgó megbeszélések tartalmának kitakarására, még akkor sem, ha azok az érintett bankok kereskedői által többek között harmadik személyek vonatkozásában tett nyers vagy lekicsinylő kijelentéseket tárhatnak fel.
74
Mindenekelőtt, amint az a megtámadott határozatból kitűnik, e megbeszélések jelentik az e határozat alapjául szolgáló szinte valamennyi bizonyítékot, és az említett megbeszélések keretében váltott üzenetek a Bizottság szerint az érintett bankok magatartásának versenyellenes jellegét mutatják.
75
Továbbá a szóban forgó megbeszélések keretében váltott szinte valamennyi üzenet megjelenik a megtámadott határozat nyilvános változatában, és ennélfogva semmilyen védelmet nem indokol. Ugyanez vonatkozik a kötvénykibocsátók Nomura által kihagyni kért nevére is.
76
Végül, ami a megbeszéléseknek a megtámadott határozatban nem említett, de a Törvényszék által a jelen ítéletben felhasznált kivonatait illeti, azok említését azon követelmény igazolja, hogy a felperesek és különösen a BofA által felhozott érvekre érthető választ kell adni.
77
E követelmény igazolja azt is, hogy a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy nincs helye az eljárási aktájában szereplő dokumentumkivonatok – ideértve az engedékenységi nyilatkozatokat is – bizalmas kezelésének, amely kivonatok megemlítését a Törvényszék a BofA által felhozott érvek vizsgálata keretében elengedhetetlennek tartja.
78
Harmadszor, ami a Bizottság által felhasznált és a megtámadott határozatban említett bizonyítékok forrásaira való hivatkozásokat, valamint a BofA vitatott jogsértéssel kapcsolatban nem álló magatartásait illeti, elegendő annyit megjegyezni, hogy azokat a Törvényszék a jelen ítéletben nem fogja felhasználni.
B. A megtámadott határozatban megállapított jogsértés tárgyáról
79
A több felperes által felhozott, a szóban forgó magatartások „egységes és folyamatos jogsértésnek” és „cél általi korlátozásnak” minősítésével kapcsolatos hibákra alapított jogalapok, valamint a Bizottság ellenkérelmei a megtámadott határozatban megállapított jogsértés tárgyát illetően értelmezésbeli különbségeket mutatnak.
80
Egyfelől egyes felperesek lényegében azt állítják, hogy a megtámadott határozat 1. cikkében a Bizottság több elkülönülő jogsértésből álló egységes és folyamatos jogsértést állapított meg.
81
E tekintetben a UniCredit többek között a negyedik jogalapja keretében azt sugallja, hogy a Bizottság két egységes és folyamatos jogsértésből álló egységes és folyamatos jogsértést állapított meg, amelyek közül az első az európai államkötvények elsődleges piacára, a második pedig ugyanezen európai államkötvények másodlagos piacára vonatkozott.
82
Ugyanígy, amikor a Nomura azt állítja, hogy a Bizottság hibákat követett el, amikor a szóban forgó megbeszélések egyikét vagy másikát a megtámadott határozat (93), (382) és (496) preambulumbekezdésében említett kategóriák egyikébe vagy több ilyen kategóriába sorolta (a keresetének második jogalapja), illetve amikor a Portigon azt állítja, hogy az 1–3. kategóriába tartozókkal ellentétben a 4. kategóriába tartozó megbeszélések versenyellenes célja nem állapítható meg (a keresete ötödik jogalapjának első része), e bankok azt sugallják, hogy a Bizottság olyan egységes és folyamatos jogsértést állapított meg, amely maga is négy egységes és folyamatos jogsértésből áll, amely jogsértések mindegyike az 1–4. kategória valamelyikének felel meg, és amelyeket tehát külön‑külön kell vizsgálni.
83
Másfelől a Bizottság vitatja a megtámadott határozat ezen értelmezéseit, és azt állítja, hogy az érintett bankok egyetlen egységes és folyamatos jogsértésben vettek részt, amelynek a verseny tekintetében fennálló kellően káros jellegét nem kategóriánként vagy megbeszélésenként, hanem „összességében” kell értékelni annak meghatározásához, hogy meg lehetett‑e állapítani a jogsértés versenyellenes célját.
84
Rá kell mutatni arra, hogy a megtámadott határozatban megállapított jogsértések terjedelmének és számának pontos meghatározása alapvető fontosságú e határozat jogszerűségének értékeléséhez. Ennek meghatározása azért is szükséges, hogy a Törvényszék meg tudja vizsgálni a felperesek által felhozott egyes érvek – különösen az egyes magatartásoknak az említett határozat (93), (382) és (496) preambulumbekezdésében említett egyik vagy másik kategóriába sorolásával kapcsolatos hibákra, illetve az egységes és folyamatos jogsértésnek minősítéssel és az érintett bankok vitatott jogsértésben való részvételével kapcsolatos hibákra, valamint a szóban forgó magatartások „cél általi korlátozásnak” minősítésével kapcsolatos hibákra alapított érvek – hatásosságát.
85
E tekintetben a Bíróság kimondta, hogy noha bizonyos magatartások összességét „egységes és folyamatos jogsértésnek” lehet minősíteni, ebből nem vonható le az a következtetés, hogy e magatartások mindegyikét – külön‑külön véve – önmagában szükségképpen elkülönülő jogsértésnek kell minősíteni. Ez csak akkor lehetséges, ha a Bizottság az érintett határozatban úgy döntött, hogy ekként azonosítja és ilyennek minősíti az említett magatartások mindegyikét, majd ezt követően bizonyítja azon érintett vállalkozás részvételét, amelynek e magatartásokat betudja (lásd ebben az értelemben: 2022. június 16‑iSony Corporation és Sony Electronics kontra Bizottság ítélet, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, 67. pont).
86
Ráadásul az érintett határozat értelmezése során a Törvényszéknek ügyelnie kell arra, hogy ne keverje össze a „magatartás” és a „jogsértés” fogalmát, ugyanis ellenkező esetben tévesen alkalmazza a jogot (lásd ebben az értelemben: 2022. június 16‑iSony Corporation és Sony Electronics kontra Bizottság ítélet, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, 78. pont).
87
A jelen ügyben tehát meg kell vizsgálni, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban egyetlen – versenyellenes célú – egységes és folyamatos jogsértés fennállását állapította‑e meg, vagy ellenkezőleg, amint azt a UniCredit, a Nomura, illetve a Portigon sugallja, olyan egységes és folyamatos jogsértés fennállását, amely két vagy négy további, elkülönülő és önálló egységes és folyamatos jogsértésből áll, amely jogsértések mindegyike ilyen célt követett.
88
E tekintetben nem kétséges, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban azt rója fel az érintett bankoknak, hogy egyetlen egységes és folyamatos jogsértésben vettek részt, és minden más értelmezés a megtámadott határozat téves olvasatából ered.
89
Egyrészt ugyanis a megtámadott határozat 1. cikke annak megállapítására szorítkozik, hogy az érintett bankok „megsértették az EUMSZ 101. cikket és az EGT‑Megállapodás 53. cikkét azáltal, hogy a megjelölt időszakokban az európai államkötvényekkel kapcsolatban az EGT egészére kiterjedő egységes és folyamatos jogsértésben vettek részt, amely olyan megállapodásokból és/vagy összehangolt magatartásokból állt, amelyek célja a verseny korlátozása és/vagy torzítása volt az európai államkötvények ágazatában”.
90
Így a 2022. június 16‑iSony Corporation és Sony Electronics kontra Bizottság ítélet (C‑697/19 P, EU:C:2022:478) alapjául szolgáló ügyben szóban forgó határozat 1. cikkétől eltérően, amely több elkülönülő jogsértésből álló egységes és folyamatos jogsértést említett, a megtámadott határozat 1. cikke nem említ semmilyen más olyan jogsértést, amely megfelelne az e határozat (93), (382) és (496) preambulumbekezdésében foglalt és a fenti 42. és 43. pontban említett négy magatartás‑kategória szerint azonosított magatartásoknak.
91
Másrészt a megtámadott határozat 1. cikke szövegének ezen értelmezését e határozat indokolása is megerősíti, amelyre tekintettel kell szükség esetén a határozat rendelkező részét értelmezni (1997. május 15‑iTWD kontra Bizottság ítélet, C‑355/95 P, EU:C:1997:241, 21. pont).
92
Először is a Bizottság a megtámadott határozat (424), (469), (484), (737), (781), illetve (841) preambulumbekezdésében is folyamatosan egyes számban említi azon jogsértést, amelyben álláspontja szerint az érintett bankok részt vettek.
93
Továbbá a megtámadott határozat szerkezete nyilvánvalóvá teszi, hogy a Bizottság először is kifejtette azon okokat, amelyek miatt a körülbelül 380 megbeszélés egységes és folyamatos jogsértést valósított meg (5.1.2. szakasz), majd ezt követően megjelölte azon okokat, amelyek miatt ezen egységes jogsértés versenyellenes célú volt (5.1.3. szakasz).
94
Végül a Bizottság a megtámadott határozat (93), (382), (496), (516), (549), illetve (550) preambulumbekezdésében is kifejezetten jelezte, hogy az általa elfogadott négy magatartás‑kategóriát elemzési célból írta le, és hogy azok összefonódnak, és részben átfedik egymást, ami kizárja, hogy az e négy kategória egyikébe vagy másikába tartozó magatartásokat külön‑külön és önállóan is az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésébe ütköző jogsértéseknek lehessen minősíteni.
95
A fentiekből következik, hogy a szóban forgó magatartásoknak a megtámadott határozat (93), (382) és (496) preambulumbekezdésében említett négy magatartás‑kategóriába sorolásával kapcsolatos hibákra, továbbá e hibáknak a szóban forgó magatartások „egységes és folyamatos jogsértésnek”, valamint „cél általi korlátozásnak” minősítésére gyakorolt következményeire alapított, illetve az ezen négy magatartás‑kategória egyikének vagy másikának „cél általi korlátozásnak” minősítése során elkövetett hibákra alapított kifogások hatástalanok, és ennélfogva azokat el kell utasítani.
96
A UniCredit, a Nomura és a Portigon által egyes konkrét megbeszélésekkel szemben megfogalmazott érveket azonban a Törvényszék az alábbiakban megvizsgálja annak meghatározása érdekében, hogy a Bizottság nem követett‑e el hibát akkor, amikor a szóban forgó megbeszéléseket összességükben versenyellenes célú egységes és folyamatos jogsértésnek minősítette.
97
Egyébiránt rá kell mutatni arra, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban azt rótta fel az érintett bankoknak, hogy részt vettek az e határozat szövegében, valamint az ahhoz mellékelt táblázatban elemzett megbeszéléseken. Ez utóbbi táblázat egyes, ugyanazon a napon folytatott megbeszélések vonatkozásában több, időbélyegzővel ellátott kivonatra utal.
98
Mindazonáltal, ellentétben azzal, amit a Portigon hallgatólagosan állít, az ilyen bemutatás nem jelenti azt, hogy a Bizottság a szóban forgó megbeszélések versenyellenes jellegét napon belüli kivonatonként kívánta volna értékelni.
99
Mind a megtámadott határozat szövegéből, mind pedig ugyanezen táblázatból ugyanis kitűnik, hogy a Bizottság által elvégzett értékelés ugyanazon nap összes kivonatára vonatkozik. Egyébként a Bizottság a Törvényszék kérdésére adott válaszában ebben az értelemben jelezte, hogy az időintervallumok e határozatban való feltüntetésének célja a bizonyítékok strukturálása és a határozat olvashatóbbá tétele volt.
100
Következésképpen a Portigon arra alapított kifogásainak vizsgálata keretében, hogy a Bizottság a szóban forgó megbeszélések „egységes és folyamatos jogsértésnek” és „cél általi korlátozásnak” minősítése során egyaránt hibákat követett el, a Törvényszék az e bankkal szemben kifogásolt megbeszéléseket napi szinten vizsgálja meg.
C. A felperesek megsemmisítés iránti kérelmeiről
[omissis]
105
Ennélfogva a UBS által a megtámadott határozat megsemmisítése iránt előterjesztett kérelmet úgy kell érteni, hogy az kizárólag e határozat 1. cikkének hatodik franciabekezdésére, illetve 2. cikkének negyedik franciabekezdésére irányul.
106
A felperesek a megtámadott határozat őket érintő részében való megsemmisítése iránti kérelmeik alátámasztása érdekében különböző jogalapokat hoznak fel, amelyek nagymértékben átfedik egymást, és amelyeket a következő sorrendben indokolt megvizsgálni:
–
a védelemhez való jog megsértésére és a szóban forgó magatartások azonosításával összefüggésben az indokolás elégtelenségére alapított jogalapok (a Nomura ötödik jogalapjának első része; a BofA harmadik jogalapja; a Portigon első jogalapja);
–
az arra alapított jogalapok, hogy a Bizottság tévesen állapította meg az érintett bankoknak az alkalmazottaik cselekményeiért való felelősségét (a UniCredit harmadik jogalapjának első része; a Nomura negyedik jogalapjának második része; a Portigon ötödik jogalapjának második része);
–
a szóban forgó magatartások „egységes és folyamatos jogsértésnek” minősítésével és bizonyos időtartam vonatkozásában e jogsértés érintett bankoknak való betudhatóságával kapcsolatos hibákra alapított jogalapok (a UniCredit második jogalapja, harmadik jogalapjának második része, ötödik jogalapjának egy része és hatodik jogalapja; a Nomura első jogalapjának egy része, második és harmadik jogalapja, negyedik jogalapjának első és harmadik része, ötödik jogalapja első részének harmadik érve, valamint második, harmadik és negyedik része; a BofA első jogalapja; a Portigon negyedik jogalapja, valamint ötödik jogalapja első részének egy része);
–
az említett egységes és folyamatos jogsértés „cél általi korlátozásnak” minősítésével kapcsolatos hibákra alapított jogalapok, amely hibákhoz adott esetben az indokolási kötelezettség megsértése is kapcsolódik (a UniCredit első és harmadik–ötödik jogalapja; a Nomura első jogalapja és második jogalapjának egy része; a Portigon ötödik jogalapja első részének egy része);
–
a Bizottságnak a bírsággal nem sújtott bankok vonatkozásában a vitatott jogsértés megállapításához fűződő jogos érdekének fennállásával kapcsolatos hibákra alapított jogalapok, amely hibákhoz adott esetben a védelemhez való jog megsértése és az indokolás e tekintetben való elégtelensége is kapcsolódik (a Natixis első–harmadik jogalapja; a BofA második jogalapja; a Portigon hatodik jogalapja);
–
e bírságok alapösszegének meghatározását, valamint az ezen alapösszegen eszközölt egyedi kiigazításokat illetően a velük szemben kiszabott bírságok összegével kapcsolatos hibákra alapított jogalapok (a UBS első–ötödik jogalapja; a UniCredit hetedik–tizedik jogalapja; a Nomura hatodik–tizedik jogalapja);
–
a jogrend egységessége elvének és a koherencia elvének megsértésére alapított jogalap (a Portigon második jogalapja);
–
az arra alapított jogalap, hogy a Bizottság jogellenesen nem gyakorolta mérlegelési jogkörét (a Portigon harmadik jogalapja);
–
a megtámadott határozat 3. cikkének szövegéből eredő hatáskörtúllépésre, a bizonyítási teher megfordítására, valamint az ártatlanság vélelme elvének megsértésére alapított jogalap (a Natixis negyedik jogalapja).
1.
A szóban forgó magatartások azonosításával, illetve bemutatásával összefüggésben a védelemhez való jog megsértésére és az indokolás elégtelenségére alapított kifogásokról
107
Előzetesen rá kell mutatni arra, hogy a Nomura az ötödik jogalapjának első része keretében, a BofA a harmadik jogalapja keretében, a Portigon pedig az első jogalapjának első része keretében a velük szemben kifogásolt magatartásoknak mind a kifogásközlésben, mind pedig a megtámadott határozatban való bemutatását kifogásolják, a védelemhez való joguk, valamint a Bizottságot terhelő indokolási kötelezettség megsértésére hivatkozva.
108
Még ha e két kifogást együttesen is hozták fel, azok különállónak bizonyulnak, mivel az első lényegében a kifogásközlés elégtelenségén alapul, mivel az megfosztotta e bankokat attól a lehetőségtől, hogy a megtámadott határozat elfogadásához vezető közigazgatási eljárás során hatékonyan védekezhessenek, míg a második a megtámadott határozat indokolásának hiányosságára vonatkozik, mivel az megfosztotta az érintett bankokat attól a lehetőségtől, hogy megismerjék e határozat indokait, az uniós bíróságot pedig megfosztotta attól a lehetőségtől, hogy gyakorolja felülvizsgálati jogkörét.
109
E két kifogást tehát egymást követően kell megvizsgálni.
a)
A Nomura, a BofA és a Portigon védelemhez való jogának megsértésére alapított kifogásokról
1) A BofA arra alapított kifogásáról, hogy a kifogásközlésben és a megtámadott határozatban az ő vonatkozásában figyelembe vett terhelő bizonyítékok közötti lényeges különbség miatt sérült a védelemhez való joga
110
Harmadik jogalapjának első részében a BofA azt kifogásolja, hogy a Bizottság a kifogásközlés és a megtámadott határozat között „módosította” a vele szemben kifogásolt egységes és folyamatos jogsértés „lényegét”.
111
A kifogásközlésben a Bizottság elsősorban a DBAC csevegőszobában folytatott megbeszélésekre, és kisebb mértékben a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott megbeszélésekre támaszkodva eredetileg azt rótta fel a BofA‑nak, hogy részt vett a vitatott egységes és folyamatos jogsértés egészében. Ennek érdekében a kifogásközlés 596. és 618–622. pontjában a Bizottság arra támaszkodott, hogy e bank tudott a vitatott jogsértésben részt vevő többi banknak a DBAC csevegőszobában folytatott megbeszélések vagy azonnali üzenetek keretében tanúsított magatartásairól, vagy észszerűen előre láthatta azokat.
112
Később a megtámadott határozatban a Bizottság kizárólag azt rótta fel a BofA‑nak, hogy „a CODS & CHIPS csevegőszobát illetően” részt vett a vitatott egységes és folyamatos jogsértésben, éspedig azt követően, hogy e határozat (441) preambulumbekezdésében megállapította, hogy „nem állapítható meg kellő bizonyossággal, hogy a BofA tudott a DBAC csevegőszoba fennállásáról és működéséről vagy más versenyellenes megbeszélésekről, vagy észszerűen előre láthatta azokat, és kész volt azok kockázatát elfogadni”.
113
Márpedig annak érdekében, hogy lehetővé tegye a BofA számára a védekezést, a Bizottságnak a kifogásközlésben jeleznie kellett volna, hogy azt kívánja megállapítani, hogy e bank pusztán azért vett részt a vitatott jogsértésben, mert részt vett a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott megbeszéléseken, hogy „a BofA részvételének időszaka alatt a kartellt megvalósító valamennyi típusú magatartásra a CODS & CHIPS csevegőszobában került sor”, illetve hogy a CODS & CHIPS és a DBAC nevű két csevegőszobában folytatott megbeszélések azonos célokat követtek.
114
Következésképpen a BofA‑nak címzett kifogásközlés nem tette lehetővé e bank számára annak megértését, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban hogyan róhat fel neki kizárólag a CODS & CHIPS csevegőszobát illetően egységes és folyamatos jogsértést, amit egyébként a közigazgatási eljárás során jelzett is, miután ezen intézmény 2021. március 16‑án arról tájékoztatta, hogy már nem állítja, hogy e banknak tudomása volt a DBAC csevegőszobáról.
115
A védelemhez való jogának e megsértését megerősíti az a tény, hogy a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott és kizárólag a kifogásközlés 1. mellékletében említett számos megbeszélést beillesztettek a megtámadott határozat szövegébe, ami önmagában is a BofA védelemhez való joga második megsértésének minősül. E kiegészítések azt bizonyítják, hogy a megtámadott határozat szakaszában a Bizottság jelentősen eltérő módon mutatta be és elemezte a bizonyítékokat annak megállapítása érdekében, hogy a szóban forgó két csevegőszoba ugyanazt a célt követte.
116
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a védelemhez való jog tiszteletben tartásának elve megköveteli többek között, hogy a Bizottság azon kifogásközlése, amelyet olyan vállalkozáshoz intézett, amellyel szemben a versenyszabályok megsértése miatt szankciót kíván kiszabni, tartalmazza az e vállalkozás ellen felhozott lényeges tényezőket, mint például a vele szemben kifogásolt tényeket, minősítésüket, és azon bizonyítékokat, amelyekre a Bizottság támaszkodik, annak érdekében, hogy az említett vállalkozás az ellene indult közigazgatási eljárás során érveit megfelelően kifejthesse (lásd: 2022. június 16‑iSony Corporation és Sony Electronics kontra Bizottság ítélet, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, 70. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
117
Azon lényeges bizonyítékokat azonban, amelyekre a Bizottság a kifogásközlésben támaszkodik, elegendő azonban összefoglaló jelleggel megjelölni, és a végleges határozatnak nem kell feltétlenül megegyeznie a kifogásközléssel, mivel a kifogásközlés olyan előkészítő iratnak minősül, amelynek ténybeli és jogi megállapításai pusztán előzetes jellegűek. Így elfogadhatók a kifogásközlés azon kiegészítései, amelyeket a Bizottság a felek válaszának fényében tett, akiknek az érvelése igazolja, hogy ténylegesen gyakorolni tudták védelemhez való jogukat. A Bizottság továbbá a közigazgatási eljárásra tekintettel az általa megfogalmazott kifogások alátámasztása céljából felülvizsgálhatja, illetve kiegészítheti ténybeli vagy jogi érveit. Következésképpen a végleges határozat meghozataláig a Bizottság – különösen a felek írásbeli vagy szóbeli észrevételeire tekintettel – elállhat a felekkel szemben eredetileg megfogalmazott kifogások némelyikétől, vagy akár azok összességétől, és módosíthatja ekképpen a felek számára kedvező módon az álláspontját, vagy – épp ellenkezőleg – dönthet újabb kifogások emelése mellett, amennyiben lehetőséget biztosít az érintett vállalkozások számára, hogy ezzel kapcsolatban kifejthessék álláspontjukat (lásd: 2013. június 18‑iICF kontra Bizottság ítélet, T‑406/08, EU:T:2013:322, 118. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
118
A jelen ügyben a megtámadott határozat 1. cikkének első franciabekezdésében a Bizottság a BofA esetében a vitatott jogsértésben való olyan részvételt állapított meg, amelynek tárgyi hatálya a kifogásközlésben említetthez képest szűkebb.
119
A Bizottság ugyanis azt rótta fel a BofA‑nak, hogy e jogsértésben már nem a DBAC és a CODS & CHIPS nevű két csevegőszoba keretében, valamint kétoldalú kapcsolatfelvételek keretében folytatott összes versenyellenes megbeszélés tekintetében, hanem kizárólag a CODS & CHIPS csevegőszoba keretében folytatott megbeszélések tekintetében vett részt.
120
A BofA vitatott jogsértésben való részvétele kifogásközlésben megállapított terjedelmének a megtámadott határozatban való ilyen szűkítése e bank számára kedvező, ennélfogva főszabály szerint nem sértheti az érdekeit (lásd e tekintetben: 2013. június 18‑iICF kontra Bizottság ítélet, T‑406/08, EU:T:2013:322, 123. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
121
Mindazonáltal a BofA érvelésére figyelemmel meg kell vizsgálni, hogy e bank vitatott jogsértésben való részvétele tárgyi hatályának említett szűkítése nem vezette‑e a Bizottságot arra, hogy a megtámadott határozatban e bankkal szemben a kifogásközlésben kifejtettől olyan mértékben eltérő jogsértést állapítson meg, hogy azt olyan új kifogásnak kellene tekinteni, amellyel kapcsolatban e banknak lehetőséget kellett volna adni írásbeli és szóbeli észrevételeinek előterjesztésére a védelemhez való joga tiszteletben tartásának biztosítása érdekében.
122
Elsősorban rá kell mutatni arra, hogy válaszában a BofA elismeri, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság nem rótt fel neki „önálló egységes és folyamatos jogsértést kizárólag a CODS & CHIPS [csevegőszobában folytatott megbeszélések] alapján”.
123
Másodsorban a BofA nem vitatja, hogy a megtámadott határozat összes címzett bankjával szemben felrótt jogsértés tárgyi, földrajzi és időbeli körvonalai – a jogsértés teljes időtartamának csekély mértékű csökkentésétől eltekintve – nem térnek el e határozatban a kifogásközlésben foglaltakhoz képest.
124
Ennélfogva a megtámadott határozatban a kifogásközlésben foglaltakhoz képest kizárólag a BofA vitatott jogsértésben való részvételének tárgyi hatálya módosult, magának a jogsértésnek a körvonalai azonban nem.
125
Harmadsorban rá kell mutatni arra, hogy a Bizottság mind a kifogásközlésben, mind pedig a megtámadott határozatban azt rótta fel a BofA‑nak, hogy egységes és folyamatos jogsértésben vett részt.
126
Márpedig egyrészt, amint arra a Bizottság a kifogásközlés 590. pontjában lényegében emlékeztetett, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az a vállalkozás, amely valamely egységes és folyamatos jogsértésben saját magatartása révén vett részt, amely magatartás az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése értelmében vett „megállapodás” vagy „összehangolt magatartás” fogalmába tartozik, és amely a jogsértés egészének megvalósításához való hozzájárulásra irányult, az említett jogsértésben való részvételének teljes időszakát illetően felelősségre vonható azon magatartásokért is, amelyeket ugyanezen jogsértés keretében más vállalkozások tanúsítottak. Ez a helyzet áll fenn akkor, ha bizonyított az, hogy az említett vállalkozás saját magatartásával hozzá kívánt járulni a valamennyi résztvevő által követett közös célokhoz, és tudomása volt a más vállalkozások által azonos célok elérése végett tervezett vagy ténylegesen megvalósított jogsértő magatartásokról, illetve e magatartásokat észszerűen előre láthatta, és kész volt azok kockázatát elfogadni (lásd: 2012. december 6‑iBizottság kontra Verhuizingen Coppens ítélet, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; lásd továbbá ebben az értelemben: 2011. június 16‑iTeam Relocations és társai kontra Bizottság ítélet, T‑204/08 és T‑212/08, EU:T:2011:286, 36. és 37. pont).
127
Másrészt először is a kifogásközlésből kitűnik, hogy a Bizottság abban jelezte, hogy az e kifogásközlés szövegében említett „reprezentatív” megbeszélések, csakúgy mint az 1. mellékletében említett összes megbeszélés, a kifogásközlés 111–120. pontjában kifejtett általános jellemzőkkel bír, függetlenül attól, hogy az érintett bankok mely csevegőszobában voltak jelen.
128
Továbbá a kifogásközléshez csatolt és az összes szóban forgó megbeszélést összegyűjtő táblázatból kitűnik, hogy a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a BofA kereskedője részt vett a kifogásközlés 529. pontjában azonosított mind a négy magatartás‑kategóriába sorolható megbeszéléseken, amire egyébként a Bizottság a kifogásközlés 614. pontjában is rámutatott.
129
Végül a kifogásközlés 114. és 615. pontjában a Bizottság kifejezetten jelezte, hogy az érintett bankok kereskedői „e magatartások összességében vagy egy részében” vettek részt, éspedig a CODS & CHIPS „és/vagy” a DBAC csevegőszobában folytatott megbeszélések keretében.
130
A fenti három pontból következik, hogy a kifogásközlésben kifejtett és többek között a BofA‑val szemben kifogásolt egységes és folyamatos jogsértés lényegében az érintett bankok közötti megbeszélések tárgyához és tartalmához kapcsolódott, függetlenül attól, hogy e megbeszélésekre mely csevegőszobában került sor.
131
Így a BofA állításával ellentétben az érintett bankoknak a két csevegőszobához való csatlakozása nem minősült a Bizottság által a kifogásközlésben kifejtett egységes és folyamatos jogsértés meghatározó elemének.
132
E megállapítást megerősíti a kifogásközlés 129. lábjegyzete, amelyből egyértelműen kitűnik, hogy az eljárás e szakaszában a Bizottság úgy vélte, hogy a szóban forgó csevegőszobákban váltott 3583 üzenetnek csak egy kis része versenyellenes jellegű.
133
Következésképpen a Bizottság azzal, hogy a megtámadott határozatban megállapította, hogy a BofA kizárólag „a CODS & CHIPS csevegőszobát illetően” vett részt a vitatott jogsértésben, csupán leszűkítette az e bankkal szemben felhozott és a kifogásközlésben kifejtett kifogások terjedelmét.
134
A megtámadott határozatban a Bizottság tehát a BofA tekintetében nem állapított meg olyan jogsértést, amely a kifogásközlésben kifejtettől olyan mértékben eltérne, hogy azt olyan új kifogásnak kellene tekinteni, amellyel kapcsolatban az említett banknak lehetőséget kellett volna adni írásbeli és szóbeli észrevételeinek előterjesztésére a védelemhez való joga tiszteletben tartásának biztosítása érdekében.
135
Ugyanezen okokból a BofA nem állíthatja megalapozottan, hogy a kifogásközlést követően nem láthatta előre, hogy a kizárólag a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott megbeszélésekre korlátozott részvétele arra vezetheti a Bizottságot, hogy megállapítsa a feltételezett egységes és folyamatos jogsértésben való részvételét.
136
Szintén ugyanezen okokból a BofA‑nak a fenti 113. pontban kifejtett érvelését is el kell utasítani.
137
E következtetéseket nem kérdőjelezi meg a BofA fenti 115. pontban hivatkozott érvelése, miszerint a Bizottság a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott és kizárólag a kifogásközlés 1. mellékletében említett számos megbeszélést belefoglalta a megtámadott határozat szövegébe, ami e bank szerint azt bizonyítja, hogy a Bizottság által a kifogásközlésben, illetve a megtámadott határozatban elvégzett elemzés között „jelentős” különbség van.
138
Amint ugyanis arra a fenti 117. pont emlékeztetett, a kifogásközlés előkészítő aktusnak minősül, amelyet a Bizottság kiegészíthet a végleges határozat alkalmával, feltéve hogy a címzettje e kifogásközlésből észszerűen levonhatta azokat a következtetéseket, amelyeket a Bizottság abból le kívánt vonni.
139
Ráadásul a kifogásközlés 1. melléklete a kifogásközlés szerves részét képezte, amit egyébként a Bizottság kifejezetten jelzett annak 125. pontjában, amely szerint egyrészt „a jelen kifogásközlésben időrendi áttekintésben említett megbeszélések nem kimerítőek, hanem az érintett időszakban tanúsított magatartás leírása szempontjából reprezentatívnak tekinthetők”, másrészt pedig „[a]z érintett bankok közötti, a jelen kifogásközlésben foglalt előzetes következtetéseket alátámasztó megbeszélésekből való válogatás teljes áttekintését az 1. melléklet tartalmazza”.
140
Márpedig a BofA nem jelöli meg, hogy a megtámadott határozat szövegében foglalt és kizárólag a kifogásközlés 1. mellékletében említett egyes megbeszélésekre vonatkozó magyarázatok mennyiben térnek el jelentősen a kifogásközlés 4. és 5. szakaszának, a kifogásközléshez mellékelt – az időbélyegzővel ellátott egyes megbeszélések kategóriák szerinti besorolását tartalmazó – táblázatnak és adott esetben a tényállást közlő levélnek az együttes olvasatából eredő előzetes elemzéstől.
141
A fentiekre tekintettel a BofA harmadik jogalapjának első részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
142
Egyébiránt, amennyiben a BofA a védelemhez való jogának amiatti további megsértésére hivatkozik, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban kizárólag a kifogásközlés 1. mellékletében említett megbeszéléseket használta fel, amint arra a fenti 115. pont rámutatott, a BofA e kifogást a harmadik jogalapjának második részében is felhozta, következésképpen azt a Törvényszék ennek keretében az alábbi 143–189. pontban vizsgálja meg.
2) A Nomura, a BofA és a Portigon arra alapított kifogásairól, hogy a Bizottság megsértette a védelemhez való jogukat azáltal, ahogyan a szóban forgó magatartásokat a kifogásközlésben és a tényállást közlő levélben ismertette
143
A Nomura az ötödik jogalapjának első részében, a BofA a harmadik jogalapjának második részében, a Portigon pedig az első jogalapja keretében azt kifogásolja, hogy a Bizottság megsértette a védelemhez való jogát azáltal, ahogyan a szóban forgó magatartásokat a kifogásközlésben és a tényállást közlő levélben ismertette.
144
Először is e jogsértés e bankok szerint lényegében abból ered, hogy a kifogásközlés szövegében a Bizottság csak csekély számú, általa reprezentatívnak tartott megbeszélést részletezett, egyebekben pedig a kifogásközlés 1. mellékletére utalt. Így a BofA megjegyzi, hogy az őt érintő és kizárólag a kifogásközlés 1. mellékletében említett számos megbeszélést – nevezetesen 18 megbeszélésből 29 kivonatot – illetően a Bizottság első alkalommal a megtámadott határozatban szolgált magyarázattal.
145
Továbbá a Nomura, a BofA és a Portigon védelemhez való jogának e megsértése abból ered, hogy a kifogásközlés 1. mellékletében, vagyis a „Válogatás a releváns megbeszélésekből” című táblázatban a Bizottság minden egyes megbeszélés esetében csupán az „Y” betűt használta azon kategória vagy kategóriák azonosítása érdekében, amely(ek)be az adott megbeszélés tartozik, amely kategóriák egyébként nincsenek megfelelően meghatározva. Ráadásul a kifogásközlés 1. mellékletében szereplő táblázatban említett magatartásokat még nehezebb megérteni akkor, amikor ugyanazon a napon belül több időszak is megemlítésre kerül. Példaként a Portigon a 2009. november 5‑i megbeszélésre, valamint „hat másik megbeszélésre” hivatkozik. Mindazonáltal, mivel a Portigon e „hat másik megbeszélést” nem jelölte meg egyértelműen, azokat a Törvényszék nem tudja megvizsgálni.
146
Végül a BofA arra hivatkozik, hogy a Bizottság nem csupán az érintett piac és az érintett kötvények feltüntetésére lett volna köteles, hanem e megbeszélésekkel kapcsolatban részletes magyarázatot is kellett volna adnia. E magyarázatok annál is inkább szükségesek lettek volna, mivel a kereskedők által használt nyelvezet rendkívül technikai jellegű volt, és e megbeszéléseknek jogszerű célja is lehetett.
147
Mindezen mulasztások összessége megfosztotta a Nomurát, a BofA‑t és a Portigont attól, hogy könnyen levonhassák azon következtetéseket, amelyeket a Bizottság a kifogásközlésben említett összes megbeszélésből le kívánt vonni, és attól, hogy ennélfogva hatékonyan kifejthessék álláspontjukat. E tekintetben a BofA hozzáteszi, hogy ha ez lett volna a helyzet, a közigazgatási eljárás eltérő eredményre vezethetett volna.
148
Előzetesen először is rá kell mutatni arra, hogy ötödik jogalapjának első részében a Nomura többek között a védelemhez való jogának a kifogásközlésben való ismertetés módja miatti megsértésére hivatkozik.
149
Ezen állítást azonban csak a keresetlevelének 112–115. pontja támasztja alá, ezért az csak az e pontokban említett elemek fényében kerül megvizsgálásra.
150
Másodszor, harmadik jogalapjának második részében a BofA nem csupán a védelemhez való jogának megsértésére hivatkozik, hanem ugyanezen okokból a kifogásközlés indokolására vonatkozó kötelezettség megsértésére is. Mivel e két kifogás összemosódik, azokat együtt kell megvizsgálni.
151
E tekintetben rá kell mutatni arra, hogy a kifogásközlés 112. pontjában a Bizottság jelezte, hogy „a feltételezett kartell különböző, szorosan összefüggő és egymást nagymértékben átfedő cselekményekből és/vagy mulasztásokból állt”, és hogy e kartell „olyan eszközökkel valósulhatott meg, mint például új európai államkötvények aukciójának közeledtével valamely európai államkötvény árának csökkentésére tett kísérlet (alacsonyabb kibocsátási ár fizetése céljából), az aukciók során az ajánlatok szintjének összehangolására, és ezáltal a túllicitálás kockázatának csökkentésére tett kísérlet, és az európai államkötvények újabb kibocsátásai vonatkozásában a szindikálási ár meghatározásának időpontjával kapcsolatos információk cseréje”.
152
A kifogásközlés 113 és 529. pontjában a Bizottság kifejtette, hogy „ezek az egymáshoz szorosan kapcsolódó tevékenységek különböző kategóriákba, illetve szakaszokba sorolhatók”, nevezetesen először is a kereskedelmi stratégiák összehangolása és az erre tett kísérletek, másodszor az ajánlattételi stratégiák egymáshoz igazításának megkönnyítése érdekében történő összehangolás, harmadszor a túllicitálások szintjének összehangolása és az erre tett kísérletek, negyedszer pedig a jövőre vonatkozó érzékeny információk egyéb megosztása.
153
A Bizottság megjelölte, hogy az egyes említett kategóriákba mely magatartástípusok tartoznak.
154
Közelebbről a 4. kategóriát illetően jelezte, hogy az magában foglalta „az olyan egyéb érzékeny információk cseréjét, amelyek ténylegesen vagy potenciálisan lehetővé tették az érintett bankok számára, hogy az európai államkötvényekkel kapcsolatos kereskedelmi tevékenységeiket közvetlenül vagy közvetve kiigazítsák, illetve egymáshoz igazítsák, és különösen elsősorban a kibocsátandó európai államkötvény típusával, lejáratával vagy összegével kapcsolatban egy közelgő aukció előtt az adósságkezelő hivatalnak adott egyedi ajánlásokra, másodsorban az európai államkötvény másodlagos piacon való egyéni kereskedésének áraira és/vagy mennyiségére, harmadsorban a konkrét szerződő felek irányában folytatott stratégiákra, negyedszer pedig a szindikálási ár meghatározásának időpontjára vonatkozó információk cseréjét”.
155
A kifogásközlés 4.2. szakaszában a Bizottság több mint 130 megbeszélésre hivatkozott, éspedig vagy az érintett megbeszélés releváns és időbélyegzővel ellátott kivonatait tartalmazó táblázatok formájában, vagy pedig – összefoglaló jelleggel – idézőjeles, illetve dőlt betűvel szedett, gyakran időbélyegzővel ellátott idézetek formájában.
156
Ezenfelül a kifogásközlés 81. pontjában a Bizottság jelezte, hogy „a 4.2. szakaszban bemutatott válogatás azonban nem kimerítő jellegű, hanem valójában az 1. mellékletben szereplő, a Bizottság által alapul vett összes bizonyíték reprezentatív mintájának minősül”, valamint hogy „az alábbi 4.2. szakaszt kiegészíti az 1. melléklet, amely a […] kifogásközlés céljából a Bizottság által kiválasztott összes releváns megbeszélést azonosítja”.
157
Ezen 1. melléklet egy táblázatot tartalmazott, amely az összes érintett bank vagy azok egy része között lefolytatott körülbelül 480 megbeszélést, többek között a kifogásközlés szövegében bemutatott 130 megbeszélést azonosított.
158
Ezen 1. melléklet e 480 megbeszélés mindegyikét illetően megemlítette annak időpontját, azt, hogy mely csevegőszobában került arra sor, a releváns „nem kimerítő kivonatok” pontos időpontját, az abban részt vevő érintett bankokat, a beszélgetésnek a kifogásközlés 113. pontjában említett egy vagy több kategóriába sorolását, a kifogásközlés szövegében való esetleges megemlítésének helyét, a megbeszélés átiratát a Bizottsághoz benyújtó bankot, valamint a Bizottság aktájába való felvételkor kapott besorolási számát, illetve számait.
159
Ez angol és német nyelven a következő formában került bemutatásra:
160
Egyébiránt a tényállást közlő levélben a Bizottság kijavított bizonyos tárgyi hibákat, és e levél közlését követően az érintett bankok ismét hozzáférhettek az ezen intézmény aktájában szereplő bizonyítékokhoz, és írásban ismertethették észrevételeiket.
161
A fentiekből az következik, hogy a kifogásközlés szövegében bemutatott több mint 130 megbeszélést illetően a kifogásközlés 4.2. szakaszának, valamint az 1. mellékletben található – az egyes megbeszélések résztvevőit, a Bizottság által hivatkozott kivonatokat és a kifogásközlés 113. pontjában említett kategóriákra hivatkozással a szóban forgó magatartások jellegét feltüntető – táblázatnak az együttes olvasata lehetővé tette az érintett bankok számára, hogy ténylegesen tudomást szerezzenek e bizonyítékokról, valamint arról, hogy a Bizottság felhasználhatja azokat a megtámadott határozatban.
162
A kizárólag a kifogásközlés 1. mellékletében említett körülbelül 350 megbeszélést illetően emlékeztetni kell arra, hogy – amint az a fenti 116. és 117. pontban már megállapításra került – a kifogásközlés olyan előkészítő dokumentumnak minősül, amelynek célja, hogy lehetővé tegye címzettjei számára, hogy ténylegesen tudomást szerezzenek a Bizottság által velük szemben kifogásolt magatartásokról, valamint a Bizottság rendelkezésére álló bizonyítékokról.
163
Ezen információk összefoglaló jelleggel is közölhetők, amennyiben a Bizottság világosan megjelöli mindazokat a lényeges bizonyítékokat, amelyekre az eljárás e szakaszában támaszkodik (1983. június 7‑iMusique Diffusion française és társai kontra Bizottság ítélet, 100/80–103/80, EU:C:1983:158, 14. pont).
164
E tekintetben rá kell mutatni arra, hogy a jelen ügyben a kifogásközlés 125. pontjából egyértelműen kitűnik, hogy annak 1. melléklete a kifogásközlés szerves részét képezi, és azt a kifogásközlés szövegében szereplő megfontolások összességének fényében kell értelmezni.
165
Ebből következik, hogy a kifogásközlés 1. mellékletében található táblázatban az „Y” betű használata azon magatartás‑kategória megjelölésére, amelyhez a Bizottság az adott megbeszélést kívánta kapcsolni, nem tekinthető egyértelműséget vagy pontosságot nélkülözőnek.
166
Ugyanis, mivel a Bizottság a kifogásközlés 113–120. pontjában a szóban forgó négy magatartás‑kategória mindegyikét illetően mind általános meghatározás, mind példák útján azonosította és részletezte az annak tárgyát képező versenyellenes magatartások típusait, az érintett bankok megérthették, hogy a Bizottság az egyes megbeszélések vonatkozásában mely magatartástípusra hivatkozott, anélkül hogy ezen intézménynek az adott megbeszélés jogellenes jellegét illetően további magyarázattal kellett volna szolgálnia.
167
E tekintetben az a tény, hogy egy ugyanazon a napon lefolytatott ugyanazon megbeszélés vonatkozásában a Bizottság több kivonatot is azonosítani tudott, anélkül azonban, hogy minden egyes említett kivonat esetében megjelölte volna azon magatartás‑kategóriát vagy ‑kategóriákat, amelyekbe az tartozik, nem teszi lehetővé e következtetés megkérdőjelezését.
168
Azonkívül, hogy az üzenetek gyors egymásutánisága és egymásba fonódása miatt nem feltétlenül volt lehetséges a megbeszélések minden egyes kivonatát egyetlen kategóriába sorolni, amely üzenetek különböző témákat is érinthettek, és ennélfogva különböző kategóriákba is tartozhattak, a Bizottság által alkalmazott módszer mindenesetre lehetővé tette az érintett bankok számára, hogy pontosan azonosítsák a megbeszélések azon kivonatait, amelyeket a Bizottság e szakaszban versenyellenesnek tartott.
169
Ráadásul, amint az a kifogásközlésből, és különösen annak 577. és 578. pontjából hallgatólagosan, de szükségszerűen kitűnik, a Bizottság az általa megállapított magatartás‑kategóriákat elemzési célból dolgozta ki, nem pedig azért, hogy az EUMSZ 101. cikkbe ütköző annyi jogsértést azonosítson, amennyi kategóriát a kifogásközlés 113. pontjában megemlített.
170
Ennélfogva, még ha az érintett bankoknak maguknak kellett is meghatározniuk, hogy egy adott megbeszélés egyes kivonatai a Bizottság által említett mely kategóriába tartoznak, továbbra is teljes mértékben tisztában voltak azzal, hogy a Bizottság e megbeszélést felhasználhatja a versenyellenes célú egységes és folyamatos jogsértés fennállásának bizonyítására, amely jogsértés az e kategóriákba sorolt összes megbeszélést magában foglalja.
171
E tekintetben, ami a BofA által kifogásolt 2007. június 11‑i megbeszélést illeti, a Bizottság a kifogásközlés 1. mellékletében az e napon lefolytatott megbeszélést öt kivonatra osztotta fel, amely kivonatok – amint az e megbeszélés átiratával együtt értelmezett e mellékletből kitűnik – egyenként körülbelül egy percből és öt üzenetből, kevesebb mint négy percből és tizenkét üzenetből, körülbelül egy percből és öt üzenetből, körülbelül 31 percből és 21 üzenetből, illetve kilenc másodpercből és két üzenetből álltak, és e megbeszélést az 1., 2. és 4. kategóriába sorolta. Márpedig a megbeszélés ily módon történő bemutatása nem vezethetett ahhoz, hogy a BofA képtelen legyen azonosítani azokat az üzeneteket, amelyek a Bizottság szerint versenyellenes jellegűek lehettek. Ez a helyzet például a harmadik kivonatot illetően, amely kivonat esetében az azt alkotó öt üzenet közül kettőből kitűnik, hogy az RBS kereskedője azt írta, hogy „where u got mid on bono 37 vs bund?”, a UBS kereskedője pedig azt válaszolta, hogy „6.15”.
172
Arra is rá kell mutatni, hogy nem lehet helyt adni a BofA fenti 144. pontban említett, arra alapított kifogásának, hogy 18 megbeszélésből vett 29 kivonatot illetően a Bizottság első alkalommal a megtámadott határozatban szolgált magyarázattal, valamint a Portigon fenti 145. pontban említett, 2009. november 5‑i megbeszélésre vonatkozó kifogásának sem.
173
Először is, a Bizottság a BofA által kifogásolt megbeszélések közül kettőt – a kifogásközlés 1. mellékletében szereplő táblázatban említett más kivonatokban szereplő, ugyanazon a napon váltott üzenetekre tekintettel – a kifogásközlés szövegében elemzett (a kifogásközlés 144. és 145. pontjában részletezett 2007. július 25‑i megbeszélés; a kifogásközlés 200. pontjában részletezett 2008. március 27‑i megbeszélés).
174
Másodszor, a Bizottság a Portigon által kifogásolt 2009. november 5‑i megbeszéléssel, valamint a BofA által kifogásolt megbeszélések közül öttel (a négy kivonatból álló 2007. június 5‑i megbeszélés; a két, illetve három kivonatból álló 2007. július 25‑i és 30‑i megbeszélés; az öt kivonatból álló 2007. október 11‑i megbeszélés; a CODS & CHIPS csevegőszobában 2008. március 27‑én folytatott, két kivonatból álló megbeszélés) kapcsolatban a tényállást közlő levélben – legalábbis bizonyos kategorizálásokat illetően – részletes magyarázatokkal szolgált.
175
Például a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott, a megtámadott határozat (277) preambulumbekezdésében említett és a kifogásközlés szövegében nem vizsgált 2009. november 5‑i megbeszélést illetően a tényállást közlő levél „Magyarázatok” című oszlopa jelzi, hogy e megbeszélés 1. és 3. kategóriába való sorolását az a tény indokolja, hogy „a kifogásközlés 532. pontjában foglaltaknak megfelelően e megbeszélés egy aukciót megelőzően a görbe befolyásolására irányuló kísérletet foglal magában (»why does it seem when we want it flatter all these […]?«)”, valamint az a tény, hogy „a kifogásközlés 542. pontjában foglaltaknak megfelelően e megbeszélés a túllicitálások összehangolására tett kísérlettel is kapcsolatos (»what we thinking of overpaying?«)”.
176
Harmadszor, a BofA a kifogásolt megbeszélések közül nyolcat nem az összes kivonatot, hanem csak bizonyos kivonatokat illetően vitat, jóllehet a BofA kereskedője a megbeszélések nem vitatott kivonataiban foglalt üzenetváltások idején jelen volt az érintett csevegőszobában (a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott 2007. március 6‑i megbeszélés, amelynek két kivonata közül a BofA csak egyet vitatott; a 2007. július 3‑i megbeszélés, amelynek négy kivonata közül csak egyet vitatott; a 2007. október 4‑i megbeszélés, amelynek két kivonata közül csak egyet vitatott; a 2007. október 11‑i megbeszélés, amelynek öt kivonata közül csak hármat vitatott; a 2007. november 8‑i megbeszélés, amelynek öt kivonata közül csak hármat vitatott; a 2007. november 23‑i megbeszélés, amelynek két kivonata közül csak egyet vitatott; a 2008. január 9‑i megbeszélés, amelynek hat kivonata közül csak egyet vitatott; a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott 2008. január 11‑i megbeszélés, amelynek két kivonata közül csak egyet vitatott).
177
Negyedszer, a kifogásolt kivonatok, illetve megbeszélések közül tíz (a kilenc üzenetet tartalmazó 2007. július 3‑i kivonat; a 26 üzenetet tartalmazó 2007. július 25‑i kivonat; az összesen 33 üzenetet tartalmazó, 2007. október 11‑i három kivonat; a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott 2008. január 10‑i, tizenhat üzenetet tartalmazó megbeszélés; a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott 2008. január 11‑i, hét üzenetet tartalmazó kivonat; a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott 2008. február 13‑i, négy üzenetet tartalmazó megbeszélés; a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott 2008. március 4‑i, 47 üzenetet tartalmazó megbeszélés; a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott 2008. március 6‑i, 23 üzenetet tartalmazó megbeszélés) kellően korlátozott számú üzenetből állt ahhoz, hogy azokat a BofA a kifogásközlés 1. mellékletében foglalt elemek, és különösen a Bizottság által elfogadott osztályozás fényében könnyen azonosítani tudja.
178
Ráadásul a BofA állításával ellentétben nem róható fel érvényesen a Bizottságnak, hogy nem tisztázta kellőképpen azt, hogy a kizárólag a kifogásközlés 1. mellékletében említett minden egyes megbeszéléssel kapcsolatban mi volt a szándéka, mivel nem vette figyelembe a megbeszélések során használt nyelvezet összetettségét, illetve technikai jellegét, és nem nyújtott részletes magyarázatot többek között az érintett piaccal, az érintett kötvényekkel, valamint az egyes érintett megbeszélések feltételezett jogellenes jellegével kapcsolatban.
179
Ugyanis az érintett bankok kereskedői által a megbeszéléseik során alkalmazott összetett, illetve technikai nyelvezet miatt nem lehet megkövetelni a Bizottságtól, hogy kifejtse e megbeszéléseket annak érdekében, hogy kiküszöbölje a BofA által hivatkozott, nehezen érthető jellegüket.
180
Mivel a szóban forgó megbeszélésekre e bank által ismert összefüggésben került sor, e banktól elvárható volt az, hogy e megbeszéléseket megértse, vagy legalábbis az, hogy saját eszközeivel sikerüljön megszereznie az e megbeszélések megfelelő megértéséhez szükséges felvilágosításokat.
181
Ugyanezen okokból a Bizottságnak nem kellett megjelölnie a BofA számára, hogy az egyes figyelembe vett megbeszélések mely európai államkötvényekre vonatkoztak, és mely – elsődleges vagy másodlagos – piacot érintették.
182
E körülményekre az érintett megbeszélés átiratából maguk az érintett bankok is következtetni tudtak, amelyek az európai államkötvények ágazatának tájékozott és tapasztalt gazdasági szereplői. Ráadásul e körülmények a szóban forgó megbeszélések versenyellenes jellegének értékelése szempontjából nem voltak igazán meghatározóak, mivel sokkal inkább a kereskedők által megosztott információk jellege számított, nem pedig az, hogy ezen információk mely konkrét európai államkötvényre vonatkoztak.
[omissis]
188
Ennélfogva nem kell megvizsgálni, hogy a BofA által hivatkozott mulasztások hiányában a közigazgatási eljárás eltérő eredményre vezethetett volna‑e.
189
Következésképpen a Nomura ötödik jogalapjának első részét, a BofA harmadik jogalapjának második részét és a Portigon első jogalapját mint megalapozatlant el kell utasítani.
190
Egyébiránt rá kell mutatni arra, hogy a Nomura az ötödik jogalapjának első részében, a BofA pedig a harmadik jogalapjának második részében azt is kifogásolja, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban olyan megbeszélésekre, illetve megbeszéléskivonatokra is hivatkozott, amelyeket sem a kifogásközlésben, sem a tényállást közlő levélben nem ismertetett, és hogy néhány olyan megbeszélést, illetve megbeszéléskivonatot is a terhükre rótt, amelyet kizárólag e határozat 1. melléklete említ.
191
Mivel e kifogások közül az első, amely azon alapul, hogy a Bizottság a kifogásközlésben, illetve a tényállást közlő levélben nem említett meg bizonyos megbeszéléseket, egybeesik a BofA által a harmadik jogalapjának harmadik részében kifejtett kifogással, az első kifogás vizsgálatára ez utóbbival együtt az alábbi 218–226. pontban kerül sor.
192
Mivel e kifogások közül a második, amely azon alapul, hogy a Bizottság bizonyos megbeszéléseket kizárólag a megtámadott határozat 1. mellékletében, a határozat szövegében azonban nem említ, nem az érintett bankok védelemhez való jogának tiszteletben tartásához, hanem a megtámadott határozat indokolásához kapcsolódik, e második kifogás vizsgálatára az alábbi 262–280. pontban kerül sor.
3) A Portigon arra alapított kifogásáról, hogy a Bizottság megsértette a védelemhez való jogát azáltal, hogy kiegészítő kifogásközlés helyett tényállást közlő levelet küldött
193
Első jogalapjának második részében a Portigon azt állítja, hogy a kifogásközlésnek a Bizottság által 2020. november 12‑én megküldött tényállást közlő levéllel történő módosításainak nem ilyen levél, hanem kiegészítő kifogásközlés formáját kellett volna ölteniük, következésképpen a Bizottságnak lehetővé kellett volna tennie e bank számára, hogy az EUMSZ 101. és 102. cikkével kapcsolatos eljárások lefolytatására vonatkozó legjobb gyakorlatokról szóló bizottsági közleménynek (HL 2011. C 308., 6. o.; a továbbiakban: a legjobb gyakorlatokról szóló közlemény) megfelelően meghallgatáson meghallgassák, és ezáltal jobban védekezhessen.
194
A tényállást közlő levélben ugyanis ezen intézmény kiegészítette és lényegesen módosította a bizonyítékokat, valamint a szóban forgó magatartásoknak a kifogásközléshez képest alapvetően új jogi értékelését adta.
195
E tekintetben először is a Portigon arra hivatkozik, hogy a Bizottság bizonyos megbeszéléseket – mint például a 2009. november 6‑i megbeszélést – első alkalommal a tényállást közlő levél szakaszában említett meg és sorolt be. Másodszor a Bizottság ez alkalommal módosította bizonyos megbeszélések besorolását – mint például a 2007. október 11‑i, 2009. január 22‑i, február 13‑i és április 16‑i, valamint a 2010. január 25‑i megbeszélését, amelyeket eredetileg az 1., 2., illetve 3. kategóriába, majd a 4. kategóriába is besorolt, továbbá a 2007. április 18‑i, 2008. január 4‑i, 2009. január 29‑i és 2011. június 24‑i megbeszélését, amelyeket eredetileg az 1., 2., illetve 3. kategóriába, majd kizárólag a 4. kategóriába sorolt be, valamint a 2012. január 11‑i megbeszélését, amelyet e levélben kizárólag a 4. kategóriába sorolt be. Márpedig a 4. kategóriába sorolt magatartások legfeljebb hatás általi korlátozásnak, és nem cél általi korlátozásnak minősülnek. Harmadszor, válaszában a Portigon arra hivatkozik, hogy e 2012. január 11‑i, számára korábban ismeretlen megbeszélésből kitűnik, hogy az „a legtöbb esetben versenyjogi szempontból semmilyen problémát nem vetett fel”.
196
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az érintett vállalkozások védelemhez való joga, és különösen a meghallgatáshoz való joguk tiszteletben tartásának biztosítása érdekében a 773/2004 rendelet 10–12. cikke előírja, hogy a Bizottság határozataiban csak olyan kifogásokat állapíthat meg, amelyekkel kapcsolatban az érintett vállalkozásoknak lehetőségük volt észrevételeket tenni, amit megtehetnek az ezen intézmény által részükre megküldött kifogásközlésre adott írásbeli észrevételek keretében, valamint szóbeli meghallgatás keretében, ha ezt írásbeli észrevételeikben kérik.
197
Arra is emlékeztetni kell, hogy amikor a Bizottság a közigazgatási eljárás során úgy dönt, hogy a vállalkozásokkal szemben eredetileg felhozott kifogásokat új kifogásokkal egészíti ki, lehetőséget kell adnia e vállalkozásoknak arra, hogy ezzel kapcsolatban kifejthessék álláspontjukat (lásd ebben az értelemben: 2012. június 27‑iMicrosoft kontra Bizottság ítélet, T‑167/08, EU:T:2012:323, 184. és 191. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), kiegészítő kifogásközlést intézve hozzájuk, amellyel kapcsolatban e vállalkozások előterjeszthetik írásbeli észrevételeiket, és meghallgatás tartását kérhetik annak érdekében, hogy kifejthessék érveiket.
198
E kötelezettség, amely értelmében lehetővé kell tenni, hogy az érintett vállalkozások a 773/2004 rendelet 10. és 12. cikkének megfelelően mind írásban, mind meghallgatáson kifejthessék álláspontjukat, akkor is fennáll, ha a Bizottság az eljárás tárgyát képező jogsértésekre vonatkozó bizonyítékokat jelentősen módosítani kívánja (lásd: 2004. január 7‑iAalborg Portland és társai kontra Bizottság ítélet, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P és C‑219/00 P, EU:C:2004:6, 192. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
199
Ezzel szemben a legjobb gyakorlatokról szóló közlemény 111. pontjának megfelelően, amely közleményre a Bizottsággal szemben hivatkozni lehet, és amelynek érvényességét a Portigon nem vitatja, ezen intézmény, amennyiben olyan új bizonyítékokra kíván támaszkodni, amelyek csak megerősítik a kifogásközlésben már alátámasztott kifogásokat, szorítkozhat arra, hogy erről az érintett vállalkozásokat tényállást közlő levélben tájékoztatja, amelyre e vállalkozások meghatározott határidőn belül írásbeli észrevételeket nyújthatnak be.
200
A jelen ügyben a megtámadott határozatból kitűnik, hogy 2019. január 31‑én a Bizottság kifogásközlést küldött a Portigonnak. 2020. november 12‑én ezen intézmény tényállást közlő levelet küldött e banknak, amelyben az érintett bankok e kifogásközlésre adott, különböző ténybeli hibákra hivatkozó válaszait követően a Bizottság „a kifogások alátámasztása érdekében a kifogásközlésben (beleértve annak mellékletét is) ismertetett bizonyos megbeszélésekre vonatkozóan ténybeli kiegészítéseket és kiigazításokat” tett.
201
Bizonyos ténybeli kiigazításokon kívül a Bizottság e levélbe felvett „néhány, a kifogásközlésben – ideértve annak mellékletét is – nem említett megbeszélést, amelyekre kontextuális célból vagy a felhozott kifogások alátámasztása érdekében támaszkodhatott”, és amelyek „lehetővé teszik például egy adott kereskedő állandó csevegőszobába való belépése időpontjának és/vagy kereskedési tevékenység végzésére való képességének, a kereskedők közötti szociális kapcsolatok fennállásának vagy akár érzékeny információk cseréje megtörténtének megállapítását 2012 vonatkozásában”.
202
A Bizottság ezt követően felkérte a Portigont, hogy a legjobb gyakorlatokról szóló közlemény 111. pontjának megfelelően nyújtsa be írásbeli észrevételeit, amelyeket e bank 2021. január 8‑án megküldött.
203
Meg kell tehát vizsgálni, hogy a fenti 200. és 201. pontban említett kiegészítések és módosítások elvégzésekor a Bizottságnak kiegészítő kifogásközlést kellett volna‑e elfogadnia, amely esetben lehetővé kellett volna tennie a Portigon számára, hogy ezzel kapcsolatban mind írásbeli, mind szóbeli észrevételeit megtegye, vagy ellenkezőleg, szorítkozhatott‑e arra, hogy e banknak tényállást közlő levelet küld, és az említett bank számára kizárólag írásbeli észrevételek benyújtását teszi lehetővé.
204
E tekintetben először is meg kell állapítani, hogy az érintett csevegőszobák azonosítószámával, illetve a szóban forgó megbeszélések dátumával, időpontjával vagy résztvevőivel kapcsolatos hibák orvoslását célzó javítások – bármilyen sajnálatosak is – nem minősülhetnek a fenti 198. pontban felidézett ítélkezési gyakorlat értelmében vett, az eljárás tárgyát képező jogsértés bizonyítékai jelentős módosításainak.
205
Ez különösen igaz a kifogásközlés szövegében ismertetett megbeszéléseket illetően eszközölt módosításokra, amely megbeszélésekre az 1. mellékletben foglalt, javítások tárgyát képező táblázat hivatkozott.
206
Ezenkívül a Portigon nem vitatja, hogy a közigazgatási eljárásban már a tényállást közlő levél megküldése előtt hozzáférhetett a vele szemben kifogásolt összes megbeszéléshez, amint az a megtámadott határozat (74) preambulumbekezdéséből kitűnik.
207
Másodszor, a néhány megbeszélés – például a Portigon által hivatkozott 2007. április 18‑i és október 11‑i, 2008. január 4‑i, 2009. január 22‑i és 29‑i, február 13‑i, április 16‑i és november 6‑i, 2010. január 25‑i, 2011. június 24‑i és 2012. január 11‑i megbeszélések – besorolását illetően a Bizottság által eszközölt módosítások nem indították ezen intézményt arra, hogy kiterjessze a kifogásközlésben többek között e banknak felrótt jogsértés tárgyi, időbeli vagy földrajzi hatályát.
208
Amint az a tényállást közlő levél 6. pontjából kitűnik, e levél „kizárólag a 2019. január 30‑i kifogásközlésben kifejtett kifogásokra vonatkozik”, vagyis arra, hogy e bank feltételezhetően 2009. október 16‑tól 2011. augusztus 31‑ig részt vett a vitatott cél általi jogsértésben, amely 2007. január 4‑én kezdődött, és 2012. február 1‑jén ért véget.
209
Ráadásul a Portigon által kifogásolt összes megbeszélés szerepelt a kifogásközlés 1. mellékletében, a 2012. január 11‑i megbeszélés kivételével, amely azonban nem volt felróható neki, mivel arra azt követően került sor, hogy e banknak a vitatott jogsértésben való részvétele véget ért, amely időpontot a kifogásközlés 2011. augusztus 31‑ben állapította meg.
210
Ezenkívül a Bizottság a 2009. január 29‑i és 2011. június 24‑i megbeszélések kivételével a Portigon által kifogásolt megbeszéléseket a kifogásközlés szövegében részletesen ismertette (lásd a 141., 150., 151., 162., 163., 302., 310–313., 317., 318., 389., 393. és 394. pontot), ezáltal lehetővé téve e bank számára, hogy már a kifogásközlés szakaszában megértse azon okokat, amelyek miatt a Bizottság úgy ítélte meg, hogy e megbeszélések terhelőek, és kizárva azt, hogy a tényállást közlő levélben eszközölt módosításokat a bizonyítékok jelentős módosításának lehessen tekinteni.
211
Ami a 2009. január 29‑i megbeszélést illeti, rá kell mutatni arra, hogy az ugyan egy viszonylag hosszú, közel tízórás időszakra terjedt ki, azonban azt kizárólag az 1. kategóriába sorolták, tehát csak a kereskedelmi stratégiák megosztására vonatkozhatott, aminek lehetővé kellett tennie a Portigon számára a kifogásolt üzenetek típusának azonosítását.
212
Ami a 2011. június 24‑i megbeszélést illeti, elegendő rámutatni arra, hogy az mindenképpen későbbi, mint a Portigon vitatott jogsértésben való részvételének befejező időpontja, amelyet a Bizottság a megtámadott határozatban végül 2011. június 3‑ban állapított meg.
[omissis]
4) A BofA arra alapított kifogásáról, hogy a Bizottság megsértette a védelemhez való jogát, mivel a kifogásközlésben nem említett meg öt, a megtámadott határozatban említett megbeszélést
[omissis]
239
Ráadásul e megjegyzés a BofA‑nak az említett határozat (617) preambulumbekezdésében kifejtett, arra alapított érvére adott egyszerű válasz, hogy a Bizottság nem hozhatja fel e bankkal szemben a 2008. február 25‑i megbeszélést, ugyanis az nem tevékenykedett a belga európai államkötvények elsődleges piacán, és e megbeszélés során passzív maradt.
240
Egyébiránt, amennyiben a BofA a megtámadott határozat (620) preambulumbekezdésére hivatkozik, meg kell állapítani, hogy az egy másik megbeszélésre, nevezetesen a 2008. március 27‑i megbeszélésre vonatkozik.
241
Harmadsorban, ami a 2007. július 25‑i megbeszélést illeti, a BofA azt is felrója a Bizottságnak, hogy a tényállást közlő levélben meghosszabbította a kifogásközlésben eredetileg említett kivonat időtartamát annak érdekében, hogy a megtámadott határozat (121) preambulumbekezdésében említett új kifogást hozzon fel.
242
A jelen ügyben a Bizottság a kifogásközlésben azt jelezte ugyan, hogy a kifogásolt üzenetváltásokra „06:15:58‑tól” került sor, majd a tényállást közlő levélben azt jelezte, hogy a kifogásolt üzenetváltásokra a „06:15:43–06:29:16” és „06:58:56–07:08:43” időintervallumokban került sor. E módosítás célja azonban csak az, hogy a tényállást közlő levélben a levél címzettje érdekében csökkentse és pontosítsa a kifogásolt megbeszélés pontos időtartamát. Az említett módosítás tehát nem értelmezhető a tényállást közlő levélben felhozott új kifogásként.
243
A fentiekre tekintettel a BofA harmadik jogalapjának harmadik részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
b)
A Nomura, a BofA és a Portigon arra alapított kifogásairól, hogy a Bizottság a szóban forgó magatartások megtámadott határozatban való ismertetése során megsértette az indokolási kötelezettségét
244
A Nomura az ötödik jogalapjának első részében, a BofA a harmadik jogalapjának második részében, a Portigon pedig az első jogalapjának első részében azt kifogásolja, hogy a Bizottság megsértette indokolási kötelezettségét amiatt, ahogyan a szóban forgó magatartásokat a megtámadott határozatban ismertette.
245
Mindenekelőtt ugyanis a megtámadott határozathoz csatolt, „A határozatban említett versenyellenes megbeszélések átfogó áttekintése” című táblázatban a Bizottság minden egyes megbeszélés vonatkozásában csak „Y” betűvel jelölte meg azon kategóriát vagy kategóriákat, amely(ek)be az egyes megbeszélések tartoztak, és e kategóriák egyébiránt nem is voltak kellően meghatározva. Ráadásul a kifogásközlés 1. mellékletében szereplő táblázatban említett magatartásokat még nehezebb értelmezni akkor, amikor ugyanazon a napon belül több időszak is említésre kerül. Példaként a Nomura a 2011. január 18‑i megbeszélésre, a Portigon pedig a 2009. november 5‑i megbeszélésre, valamint „hat másik megbeszélésre” hivatkozik. Mivel azonban a Portigon e „hat másik megbeszélést” nem jelölte meg egyértelműen, azokat a Törvényszék nem tudja megvizsgálni.
246
Ezt követően a Nomura és a BofA arra hivatkozik, hogy néhány megbeszélésre, illetve megbeszéléskivonatra csak a megtámadott határozat 1. melléklete hivatkozik, ennélfogva azokhoz az érintett európai államkötvényt vagy az érintett piacot illetően semmilyen magyarázat nem fűződik. E tekintetben a BofA 18 megbeszélésből „különösen 38 kivonatra” hivatkozik.
247
Végül a Nomura azt kifogásolja, hogy a Bizottság a vitatott jogsértésben való részvételének időszakával összefüggő megbeszéléseket illetően kevesebb részlettel szolgált, mint a jogsértésben részt vevő többi bankkal szemben kifogásolt korábbi megbeszéléseket illetően.
248
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 296. cikk második bekezdésében előírt indokolási kötelezettség megköveteli, hogy a Bizottság a határozataiban ismertesse a határozat rendszerében alapvető jelentőséggel bíró tényeket és jogi megfontolásokat (lásd: 2008. július 1‑jei Chronopost és La Poste kontra UFEX és társai ítélet, C‑341/06 P és C‑342/06 P, EU:C:2008:375, 96. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
249
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat (376)–(383), (411)–(484), (495)–(544), (723)–(726), (737)–(752) és (760)–(771) preambulumbekezdésében a Bizottság megjelölte azokat az okokat, amelyek miatt a szóban forgó, e határozat (97)–(356) preambulumbekezdésében, valamint az említett határozat szerves részét képező 1. mellékletében említett megbeszéléseket versenyellenes célú egységes és folyamatos jogsértést megvalósító megállapodásoknak és összehangolt magatartásoknak kell minősíteni, amely jogsértésben az érintett bankok az ugyanezen határozat 1. cikkében megjelölt időszakokban részt vettek.
250
Ráadásul ezt az indokolást a Bizottság által az érintett bankoknak a közigazgatási eljárás során felhozott érveire a megtámadott határozat (384)–(402), (545)–(719) és (753)–(759) preambulumbekezdésében adott válaszok fényében kell értelmezni.
251
Ennélfogva a Nomura, a BofA és a Portigon nem állíthatja megalapozottan, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság nem ismertette az annak rendszerét illetően alapvető jelentőséggel bíró tényeket és jogi megfontolásokat.
252
E következtetést nem kérdőjelezhetik meg a Nomura, a BofA és a Portigon azon érvei, amelyek szerint lényegében a Bizottság nem fejtette ki kellőképpen azon okokat, amelyek miatt a megtámadott határozathoz mellékelt táblázatban szereplő körülbelül 380 megbeszélés mindegyike külön‑külön véve – sőt az e megbeszélésekből vett, e táblázat negyedik oszlopában említett 783 kivonat mindegyike – alátámasztja a versenyellenes célú egységes és folyamatos jogsértés megvalósulását.
253
E tekintetben először is rá kell mutatni arra, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban nem annyi, az EUMSZ 101. cikkbe ütköző jogsértést rótt fel az érintett bankoknak, amennyi megbeszélést, sőt megbeszéléskivonatot az e határozathoz mellékelt táblázatban felsorolt, hanem e megbeszélések összességéből álló egyetlen – versenyellenes célú – egységes és folyamatos jogsértést (lásd a fenti 88. pontot).
254
Ennélfogva a Bizottságnak nem kellett bizonyítania, hogy minden egyes megbeszélést, sőt minden egyes megbeszéléskivonatot az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése értelmében vett kartellnek kell minősíteni (lásd ebben az értelemben: 2022. június 16‑iSony Corporation és Sony Electronics kontra Bizottság ítélet, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, 83. és 84. pont).
[omissis]
284
Egyrészt ugyanis a megtámadott határozat (307)–(350), majd (641)–(719) preambulumbekezdésében a Bizottság kellő részletességgel és általában időbélyegzővel ellátva mutatta be a Nomura vitatott jogsértésben való részvételének időszaka alatt folytatott megbeszéléseket. Ugyanígy elutasította az e bank által a közigazgatási eljárás során az említett megbeszélésekkel kapcsolatban felhozott érveket.
285
Ráadásul a megtámadott határozathoz mellékelt táblázatban további magyarázatokkal szolgált, amely táblázat – amint az a fenti 249. pontban már megállapításra került – e határozat szerves részét képezi, és amely az összes megbeszélést azonos módon mutatja be, függetlenül attól, hogy mely időszakban került sor azokra.
286
Másrészt, a Nomura állításával ellentétben, a Bizottságnak nem volt feladata, hogy minden egyes megbeszéléstípus vonatkozásában „részletesebben” leírja azon megbeszélés első előfordulásának versenyellenes jellegét, amelyre 2011. január 18‑tól kezdődően került sor, amely időpontban a Bizottság szerint e bank elkezdett részt venni a vitatott jogsértésben.
287
A megtámadott határozatban ugyanis a Bizottság a Nomurával szemben olyan egységes és folyamatos jogsértésben való részvételt rótt fel, amely több mint négy évvel azelőtt kezdődött, hogy abban e bank elkezdett volna részt venni, nem pedig egy olyan jogsértésben való részvételt, amely az abban való részvételének kezdő időpontjában kezdődött.
288
A fentiekre tekintettel a Bizottság a megtámadott határozat 1. cikkében az indokolási kötelezettségének megsértése nélkül állapította meg, hogy az érintett bankok az európai államkötvényekkel kapcsolatban az EGT egészére kiterjedő egységes és folyamatos jogsértésben vettek részt, amely olyan megállapodásokból és/vagy összehangolt magatartásokból állt, amelyek célja a verseny korlátozása és/vagy torzítása volt az európai államkötvények ágazatában.
289
Következésképpen a Nomura ötödik jogalapjának első részét, a BofA harmadik jogalapjának második részét és a Portigon első jogalapjának első részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
2.
Az arra alapított jogalapokról, hogy a Bizottság tévesen állapította meg, hogy a UniCredit, a Nomura és a Portigon felelősséggel tartozik kereskedőinek magatartásáért
290
A UniCredit a harmadik jogalapjának első részében, a Nomura a negyedik jogalapjának második részében, a Portigon pedig az ötödik jogalapjának második részében azt kifogásolja, hogy a Bizottság tévesen tudta be nekik a munkavállalóik magatartását.
291
Elsősorban a UniCredit, a Nomura és a Portigon úgy véli, hogy a Bizottság nem állapíthatta volna meg, hogy e bankok automatikusan tudomással bírtak minden olyan információról, amelyet a kereskedőik azon korábbi időszakban szereztek, amikor a vitatott jogsértésben részt vevő más bankoknál álltak alkalmazásban.
292
Másodsorban a UniCredit, a Nomura és a Portigon azt állítja, hogy a Bizottság nem róhatott volna fel nekik a kereskedőik által olyan időszakban vagy olyan piacon tanúsított magatartásokat, amikor, illetve ahol e kereskedők nem voltak jogosultak a kereskedésre.
293
E tekintetben egyrészt a UniCredit és a Nomura arra hivatkozik, hogy a Bizottság megállapította felelősségüket a kereskedőik által azt megelőzően tanúsított magatartásokért, hogy azok megkapták volna a munkáltatóik nevében folytatott kereskedésre vonatkozó hatósági engedélyt. Míg ugyanis a UniCredit és a Nomura kereskedői 2011. március 4‑én, illetve szeptember 16‑án szerezték meg ezt az engedélyt, a Bizottság azt állapította meg, hogy a UniCredit és a Nomura 2011. szeptember 9‑én, illetve január 18‑án kezdett részt venni a vitatott jogsértésben.
294
Másrészt a UniCredit azt állítja, hogy a Bizottság a kereskedőjének elsődleges piaccal kapcsolatos álláspontjait rója fel neki, holott a UniCredit e kereskedőnek nem adott felhatalmazást arra, hogy e piacon kereskedjen, tehát nem volt jogosult arra, hogy a nevében kereskedjen. Ehhez hasonlóan a Portigon arra hivatkozik, hogy kereskedője az engedélye nélkül és a Portigon tevékenységi területén kívül járt el, amely bank csak a német európai államkötvények elsődleges piacán tevékenykedett. Így a Portigon nem tehető felelőssé a kereskedője olyan magatartásáért, amely túllépett e bank kereskedelmi tevékenységeinek keretein.
295
Harmadsorban a UniCredit és a Portigon azt állítja, hogy a Bizottság nem egy vezető, hanem egy tisztességtelen alkalmazott magatartásait tudta be neki, aki ezenkívül a UniCredit esetében próbaidő alatt is állt.
296
Negyedsorban a Portigon azt állítja, hogy gondatlansága hiányában a Bizottság tévesen tudta be neki a kereskedője magatartását.
297
E tekintetben egyrészt a Portigon úgy véli, hogy nem lehetett tudomása kereskedőjének magatartásáról, mivel nem tudott volna könnyen hozzáférni az e kereskedő által használt csevegőszobákhoz, illetve betekinteni azokba anélkül, hogy ne sértette volna meg az adatvédelemhez való jogot és a munkajogot. Ráadásul különböző intézkedéseket vezetett be annak biztosítása érdekében, hogy alkalmazottai tiszteletben tartsák a gondossági követelményeket, többek között azáltal, hogy munkaszerződéseikbe belefoglalta az ilyen követelmények tiszteletben tartását, kötelezettséget íratott alá kereskedőjével arra vonatkozóan, hogy tiszteletben tartja e bank megfelelésre vonatkozó iránymutatásait, a megfelelés érdekében kötelező képzéseket szervezett, valamint éves ellenőrzéseket végzett.
298
Másrészt a Portigon úgy véli, hogy a jelen ügy sajátosságaira tekintettel helyénvaló és arányos lenne a felelősségének kizárása. E sajátosságok először is azzal kapcsolatosak, hogy kereskedője nem töltött be vezető beosztást, másodszor, hogy ő volt e banknak a vitatott jogsértésben részt vevő egyetlen kereskedője, harmadszor, hogy e bank jogsértésben való részvétele e kereskedő munkaviszonyának kezdetekor kezdődött, és távozásával meg is szűnt, negyedszer, hogy ezen időszak alatt az említett kereskedő álláspontjainak többsége nem volt hasznos, és nem is volt sikeres, ötödször pedig, hogy ez utóbbi magatartása már a felvétele előtt megkezdődött.
299
Először is meg kell állapítani, hogy nyilvánvalóan megalapozatlan a Portigon azon – egyébként kizárólag az ötödik jogalapjának címében megjelenő – állítása, amely a megtámadott határozat azzal kapcsolatos indokolásának hiányára vonatkozik, hogy e banknak kell betudni a felelősséget azon magatartásokért, amelyekben a kereskedője részt vett abban az időszakban, amikor e bank alkalmazásában állt.
300
A megtámadott határozat (755)–(759) preambulumbekezdésében ugyanis a Bizottság kifejtette azon okokat, amelyek miatt az érintett bankok felelősségre vonhatók az általuk alkalmazott kereskedők magatartásáért.
301
E tekintetben lényegében rámutatott arra, hogy az alkalmazottak az őket foglalkoztató társaságokkal gazdasági egységet alkotnak, és hogy az előbbiek versenyellenes magatartásai betudhatók az utóbbiaknak, akik főszabály szerint felelősségre vonhatók azokért, még akkor is, ha e társaságok vezetősége nem engedélyezte e magatartásokat, vagy azokról nem tájékoztatták a vezetőséget, illetve még akkor is, ha az említett magatartások a vezetőség által adott utasításokkal ellentétesnek bizonyulnak. A Bizottság arra is rámutatott, hogy a kereskedési tevékenységeket az alkalmazottak tevékenységeinek magas szintű nyilvántartása és felügyelete jellemezte, ami lehetővé tette az érintett bankok számára, hogy tudomást szerezzenek a létrehozott kartell alapvető jellemzőiről, valamint alkalmazottaik részvételéről, és kizárta, hogy e bankok arra hivatkozhassanak, hogy nem tudtak ezekről.
302
Ezen indokolással a Bizottság eleget tett az EUMSZ 296. cikk második bekezdéséből eredő kötelezettségének.
303
Ami a jelen jogalapok érdemét illeti, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (733)–(735) preambulumbekezdésében helyesen emlékeztetett, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint egyrészt az uniós versenyjog összefüggésében a vállalkozás fogalmát úgy kell értelmezni, mint amely gazdasági egységet jelent, még akkor is, ha jogi szempontból e gazdasági egység több természetes vagy jogi személyből áll, másrészt pedig a munkavállaló az őt foglalkoztató vállalkozás érdekében és annak irányítása alatt látja el feladatait, ekképpen úgy tekintendő, mint aki betagozódik az e vállalkozás által alkotott gazdasági egységbe (lásd ebben az értelemben: 2016. július 21‑iVM Remonts és társai ítélet, C‑542/14, EU:C:2016:578, 22. és 23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
304
Ebből következik, hogy az uniós versenyjog megsértésének megállapítása érdekében egy munkavállaló esetleges versenyellenes cselekményei betudhatók a vállalkozásnak, melynek része, és e vállalkozás főszabály szerint felelős e cselekményekért (2016. július 21‑iVM Remonts és társai ítélet, C‑542/14, EU:C:2016:578, 24. pont).
305
Ennélfogva a Bizottság jogszerűen állapíthatta meg a Portigon felelősségét a kereskedője által tanúsított magatartásért a 2009. október 19‑től 2011. június 3‑ig tartó időszak vonatkozásában (figyelemmel a kereskedőjének 2009. október 16‑án kezdődő és 2011. augusztus 31‑én véget érő foglalkoztatási időszakára), a UniCredit felelősségét a 2011. szeptember 9‑től november 28‑ig tartó időszak vonatkozásában (figyelemmel a kereskedőjének 2011. szeptember 1‑jén kezdődő foglalkoztatási időszakára), valamint a Nomura felelősségét a 2011. január 18‑tól november 28‑ig tartó időszak vonatkozásában (figyelemmel a kereskedőjének 2011. január 17‑én kezdődő foglalkoztatási időszakára).
306
A UniCredit, a Nomura, illetve a Portigon által megfogalmazott kifogások egyike sem indokolhatja e felelősség kizárását a jelen ügyben.
307
Először is a UniCredit, a Nomura és a Portigon nem kifogásolhatja eredményesen, hogy a Bizottság velük szemben többek között a megtámadott határozat (418), (426), (427), (764), (767) és (883) preambulumbekezdésében figyelembe vette azt, hogy munkavállalóik az e bankoknál való munkaviszonyba lépésüket megelőzően tudomást szereztek a szóban forgó magatartásokról, annak érdekében, hogy e magatartásokat versenyellenes célú egységes és folyamatos jogsértésnek minősítse.
308
Egyrészt ugyanis a fenti 303. pont már emlékeztetett arra, hogy az a munkavállaló, aki az őt foglalkoztató vállalkozás érdekében és annak irányítása alatt látja el feladatait, úgy tekintendő, mint aki betagozódik az e vállalkozás által alkotott gazdasági egységbe.
309
A munkavállaló által az új vállalkozásnál való munkaviszonyba lépését megelőzően megszerzett és ténylegesen ezen új munkáltató rendelkezésére bocsátott ismeretek tehát úgy tekinthetők, hogy azokról az új munkáltató is tudomással bír.
310
Másrészt az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bizottság támaszkodhat a jogsértés időszakát megelőzően vagy azt követően folytatott megbeszélésekre is az átfogó kép kialakítása és a kartell előkészítő szakaszainak bemutatása, valamint egyes bizonyítékok értelmezésének alátámasztása érdekében (lásd ebben az értelemben: 2008. július 8‑iLafarge kontra Bizottság ítélet, T‑54/03, nem tették közzé, EU:T:2008:255, 428. pont; 2012. február 2‑iDenki Kagaku Kogyo és Denka Chemicals kontra Bizottság ítélet, T‑83/08, nem tették közzé, EU:T:2012:48, 188. pont; 2012. június 27‑iCoats Holdings kontra Bizottság ítélet, T‑439/07, EU:T:2012:320, 60. pont).
311
A jelen ügyben, figyelemmel a Bizottság által megállapított többi tényre – azaz lényegében az érintett bankok kereskedői között lezajlott megbeszélések több száz átiratára –, a Bizottság tehát jogosan használhatta fel a kereskedőik által az e bankoknál való munkaviszonyba lépésüket megelőzően szerzett ismereteket, amelyeket e kereskedők ténylegesen e bankok rendelkezésére bocsátottak.
312
Közelebbről, a Bizottság jogosan vette figyelembe azt a tényt, hogy a Portigonnál, majd a UniCreditnél való munkaviszonyba lépését megelőzően e bankok kereskedője az RBS, majd a Natixis kereskedőjeként közvetlenül részt vett a szóban forgó csevegőszobákban és kétoldalú megbeszélések során tanúsított magatartásokban, illetve azt a tényt, hogy ugyanezen kereskedő alapította e két csevegőszoba egyikét.
313
Ugyanezen megállapítás vonatkozik a Nomura kereskedőjére is, aki, mielőtt e banknál munkaviszonyba lépett volna, az RBS kereskedőjeként részt vett a szóban forgó magatartásokban.
314
Másodszor, a UniCredit, a Nomura és a Portigon nem hivatkozhat eredményesen arra, hogy kereskedőik saját kezdeményezésükre és a tőlük kapott engedély nélkül jártak el, illetve arra, hogy e kereskedők nem töltöttek be vezető tisztséget a bankukban.
315
Az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésébe ütköző jogsértés valamely vállalkozásnak való betudása ugyanis nem feltételezi az e jogsértéssel érintett vállalkozás tulajdonosainak vagy főbb vezetőinek a részvételét, vagy akár az erről való tudomását, hanem kizárólag egy olyan személynek a részvételét, aki jogosult a vállalkozás nevében eljárni (lásd: 2017. február 16‑iTudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen kontra Bizottság ítélet, C‑94/15 P, nem tették közzé, EU:C:2017:124, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2019. július 11‑iHuhtamäki és Huhtamaki Flexible Packaging Germany kontra Bizottság ítélet, T‑530/15, nem tették közzé, EU:T:2019:498, 72. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ehhez hasonlóan nem szükséges alakszerű meghatalmazás ahhoz, hogy valamely vállalkozás alkalmazottjának versenyellenes magatartásokban való részvétele betudható legyen a vállalkozásnak (lásd: 2016. február 29‑iSchenker kontra Bizottság ítélet, T‑265/12, EU:T:2016:111, 167. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
316
Márpedig, noha a UniCredit, a Nomura és a Portigon vitatja, hogy megengedték a kereskedőiknek, hogy részt vegyenek a vitatott jogsértésben, nem vitatják, hogy az e jogsértésben való részvételük teljes időtartama alatt ténylegesen alkalmazták az említett kereskedőket.
317
Így még a Financial Conduct Authority (pénzügyi felügyeleti hatóság, Egyesült Királyság) által kiadott hatósági kereskedési engedély, illetve a UniCredit által a kereskedőjének arra vonatkozóan adott felhatalmazás hiányában is, hogy ne csupán a másodlagos, hanem az elsődleges piacon is kereskedjen, a munkáltatóik és az általuk rendelkezésre bocsátott eszközök lehetővé tették e bankok kereskedői számára – a bankjuknál való foglalkoztatásuk tényénél fogva –, hogy megszerezzenek és megosszanak olyan információkat, amelyeket ezt követően más kereskedőknek továbbadhattak.
318
Ami közelebbről a UniCreditet illeti, a Bizottság a megtámadott határozat (861) preambulumbekezdésében kétségtelenül elismerte, hogy nem tudta bizonyítani, hogy e bank kereskedője az elsődleges piacra vonatkozóan megszerzett információkat, amely piacon nem tevékenykedett, ugyanezen banknak az említett elsődleges piacon tevékenykedő más kereskedői részére továbbította. Mindazonáltal ezen intézmény ugyanezen (861) preambulumbekezdésben arra is rámutatott, hogy a UniCredit kereskedője a szóban forgó csevegőszobákban az elsődleges piaccal kapcsolatban szerzett információkat felhasználhatta a másodlagos piacon folytatott tevékenysége keretében.
319
Ugyanezen okból a Portigon nem hivatkozhat eredményesen arra, hogy tevékenysége az elsődleges piacon a német európai államkötvényekre korlátozódott, mivel a csevegőszobákban megosztott információk hasznosak lehettek számára a másodlagos piacon folytatott tevékenysége szempontjából, amely nem korlátozódott a német európai államkötvények kereskedelmére, amint arra egyébként a Bizottság a megtámadott határozat 1452. lábjegyzetében rámutatott, anélkül hogy a Portigon ezt vitatta volna.
320
Ennélfogva a Bizottság különösen a megtámadott határozat (412), (426), (434), (436), illetve (438) preambulumbekezdésében helyesen vélhette úgy, hogy a UniCredit, a Nomura és a Portigon tudott a munkavállalóinak cselekményeiről, illetve tudniuk kellett azokról (lásd ebben az értelemben és analógia útján: 2009. szeptember 30‑iHoechst kontra Bizottság ítélet, T‑161/05, EU:T:2009:366, 55. pont).
321
Harmadszor a Portigon nem hivatkozhat eredményesen arra, hogy különböző intézkedéseket fogadott el annak elkerülése érdekében, hogy alkalmazottai a „gondossági követelményekkel” ellentétes magatartást tanúsítsanak.
322
E tekintetben elegendő arra emlékeztetni, hogy valamely vállalkozás nem hivatkozhat eredményesen a belső szervezetének esetleges hibás működésére (lásd ebben az értelemben: 2009. szeptember 30‑iHoechst kontra Bizottság ítélet, T‑161/05, EU:T:2009:366, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), és hogy a vállalkozás által a versenyjog tiszteletben tartása érdekében hozott intézkedések nem változtatnak az elkövetett jogsértés megtörténtén (lásd ebben az értelemben: 2011. július 13‑iShell Petroleum és társai kontra Bizottság ítélet, T‑38/07, EU:T:2011:355, 96. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
323
Ezenkívül az a tény, hogy a Portigon által állítása szerint hozott különböző intézkedések nem tették lehetővé az alkalmazottja vitatott magatartásának elkerülését, végső soron azt bizonyítja, hogy ezen intézkedések nem megfelelőek ahhoz, hogy e bankon belül biztosítsák az uniós versenyszabályok teljes körű tiszteletben tartását.
324
Negyedszer a Portigon nem állíthatja megalapozottan azt sem, hogy megfelelő és arányos lett volna, ha a Bizottság kizárja a felelősségét azon az alapon, hogy a szankcionált versenyellenes magatartást egyetlen munkavállaló követte el, aki folytatta a már a felvétele előtt megkezdett személyes magatartást, és az említett magatartás csak kevéssé volt sikeres.
325
A versenyellenes magatartásban részt vevő alkalmazottak száma ugyanis e magatartásnak az őket alkalmazó vállalkozásnak való betudása szempontjából közömbös, amennyiben az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésében megkövetelt tényállási elemek teljesülnek, amit a Törvényszék a versenyellenes célú egységes és folyamatos jogsértés fennállására vonatkozó jogalapok keretében értékel majd.
326
Ugyanez vonatkozik azokra az okokra is, amelyek a szóban forgó magatartás tanúsítására késztethették az érintett munkavállalót, vagy arra a tényre, hogy e munkavállaló egy korábban valamely másik vállalkozásnál megkezdett magatartást folytatott, mivel az őt alkalmazó vállalkozásnak betudott tények olyan időszakban valósultak meg, amikor ugyanezen munkavállaló ténylegesen e vállalkozásnál dolgozott, tehát annak nevében járt el.
327
E következtetés a jelen ügyben annál is inkább indokolt, mivel a Portigon nem állítja, hogy panaszt nyújtott volna be, vagy lépéseket tett volna korábbi munkavállalójával szemben, annak ellenére, hogy e bank úgy véli, hogy tudomása nélkül keveredett a szóban forgó magatartásokba.
328
Végül annak értékelése szempontjából, hogy a Portigon kereskedőjének magatartása betudható‑e ezen banknak, nem releváns az a tény, hogy e kereskedő kezdeményezései e bank szerint csak kevéssé voltak sikeresek, és hogy e bank nem tudott volna könnyen hozzáférni a szóban forgó csevegőszobákhoz.
329
Következésképpen a Bizottság jogosan állapította meg a UniCredit, a Nomura és a Portigon felelősségét a munkavállalóik szóban forgó magatartásaiért, valamint jogosan vehette figyelembe e munkavállalóknak az ugyanezen magatartásokban részt vevő más bankokkal fennálló korábbi munkaviszonyaik során szerzett ismereteit.
330
Egyébiránt, amennyiben a Portigon azt állítja, hogy a Bizottság ily módon eljárva megsértette az ártatlanság vélelmének elvét, meg kell állapítani, hogy ezen állítást semmilyen érvelés nem támasztja alá, következésképpen az az eljárási szabályzat 76. cikkének d) pontja alapján elfogadhatatlan. Mindenesetre az említett állítás a fenti 303–329. pontban kifejtettekkel azonos okokból megalapozatlan.
331
A fentiekre tekintettel a UniCredit harmadik jogalapjának első részét, amennyiben az azt kifogásolja, hogy a Bizottság megállapította e bank felelősségét a kereskedője magatartásáért, a Nomura negyedik jogalapjának második részét és a Portigon ötödik jogalapjának második részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
3.
A szóban forgó magatartások „egységes és folyamatos jogsértésnek” minősítésével és e jogsértésnek bizonyos időtartam vonatkozásában az érintett bankoknak való betudhatóságával kapcsolatos hibákra alapított jogalapokról
a)
Előzetes észrevételek
332
A versenyszabályok megsértésének megtörténtével kapcsolatos jogvita esetén a Bizottság feladata bizonyítani az általa megállapított jogsértéseket, valamint komoly, pontos és egybehangzó valószínűsítő körülmények csoportjával a jogilag megkövetelt módon bizonyítani a jogsértést megvalósító tényállási elemek fennállását (lásd ebben az értelemben: 1993. március 31‑iAhlström Osakeyhtiö és társai kontra Bizottság ítélet, C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 és C‑125/85–C‑129/85, EU:C:1993:120, 126. és 127. pont; 1998. december 17‑iBaustahlgewebe kontra Bizottság ítélet, C‑185/95 P, EU:C:1998:608, 58. pont; 2004. január 6‑iBAI és Bizottság kontra Bayer ítélet, C‑2/01 P és C‑3/01 P, EU:C:2004:2, 62. pont).
333
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének megsértése nemcsak elszigetelt cselekmény eredménye lehet, hanem cselekmények sorozata vagy akár folyamatos magatartás eredménye is, miközben e cselekménysorozat vagy e folyamatos magatartás egy vagy több eleme önmagában, külön‑külön is az említett rendelkezés megsértésének minősülhet. Így, amennyiben a különböző cselekmények azonos, a belső piacon fennálló versenyt torzító céljuk alapján „átfogó terv” keretébe illeszkednek, a Bizottság az e cselekmények miatti felelősséget jogszerűen tudhatja be az összességében figyelembe vett jogsértésben való részvétel alapján (lásd: 2012. december 6‑iBizottság kontra Verhuizingen Coppens ítélet, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
[omissis]
340
A Nomura által hivatkozott első jogalap egy része, a második jogalap, a negyedik jogalap első és harmadik része, valamint az ötödik jogalap első részének harmadik érve, továbbá második és harmadik része az egységes és folyamatos jogsértésnek minősítéssel és az e jogsértésben való részvételével kapcsolatos téves jogalkalmazáson, illetve értékelési hibán alapul. Harmadik jogalapjában és ötödik jogalapjának negyedik részében a Nomura továbbá különösen a vitatott jogsértésben való részvételének időtartamával kapcsolatos hibákra is hivatkozik.
341
A BofA által hivatkozott első jogalap az egységes és folyamatos jogsértésnek minősítéssel kapcsolatos téves jogalkalmazáson, illetve értékelési hibán alapul. A tárgyaláson a BofA jelezte, hogy kizárólag az egységes versenyellenes célra irányuló átfogó terv fennállását vitatja.
342
A Portigon által hivatkozott negyedik jogalap az egységes versenyellenes célra irányuló átfogó terv fennállásával, a vitatott jogsértés folyamatos jellegével és a vitatott jogsértésben való részvétele végének időpontjával kapcsolatos téves megállapításokon alapul. Ezenkívül ötödik jogalapja első részének egy részében a Portigon többek között a Bizottság által vele szemben megállapított több megbeszélés versenyellenes jellegét vitatja.
343
A fenti 332–338. pontban szereplő megfontolások fényében meg kell vizsgálni a UniCredit, a Nomura, a BofA és a Portigon érveit, különbséget téve egyrészt az egységes és folyamatos jogsértés fennállásának megállapítása ellen irányuló érvek, másrészt pedig az azon megállapítással szemben felhozott érvek között, miszerint az e jogsértésért való felelősség bizonyos időtartam vonatkozásában betudható nekik.
344
A fenti 339–342. pontban említett érvek vizsgálatát megelőzően azonban elemezni kell a Bizottság által a megtámadott határozat (376)–(403), majd (495)–(531) preambulumbekezdésében a versenyellenes jellegű megállapodások vagy összehangolt magatartások fennállásával kapcsolatban tett bizonyos ténymegállapításokat és bizonyos értékeléseket. E megállapítások és értékelések ugyanis hatással lehetnek a Bizottság által egyrészt az egységes és folyamatos jogsértés fennállásával, másrészt pedig az említett jogsértésért való felelősség érintett bankoknak való betudhatóságával kapcsolatban levont következtetések megalapozottságára.
b)
A UniCredit, a Nomura és a Portigon versenyellenes jellegű megállapodások vagy összehangolt magatartások fennállásával kapcsolatos kifogásairól
345
A megtámadott határozat szövegében és az említett határozat 1. mellékletében a Bizottság megállapította a 2007. január eleje és 2011. november vége között lezajlott körülbelül 380 megbeszélés versenyellenes jellegét.
346
A megtámadott határozat 4.2. szakaszában a Bizottság több mint száz megbeszélés tartalmát ismertette, és értelmezte azokat.
347
Harmadik jogalapja keretében a UniCredit kifejezetten és konkrétan azon nyolc megbeszélés – vagyis a 2011. szeptember 26‑i és 28‑i, október 4‑i, 12‑i és 19‑i, valamint november 2‑i, 3‑i és 28‑i megbeszélések – versenyellenes jellegét vitatja, amelyek tekintetében a Bizottság megállapította a részvételét.
348
A Nomura esetében a Bizottság megállapította, hogy e bank a 2011. január 18‑tól november 28‑ig tartó időszakban 33 különböző napon lezajlott 34 megbeszélésen vett részt.
349
Második jogalapja keretében a Nomura kifejezetten és konkrétan tizennégy különböző napon lezajlott tizenöt megbeszélés, nevezetesen a 2011. január 18‑i két megbeszélés, valamint a január 26‑i, február 3‑i és 25‑i, április 5‑i és 12‑i, május 3‑i, 5‑i és 18‑i, június 22‑i, július 7‑i, szeptember 28‑i, október 4‑i és november 2‑i megbeszélések versenyellenes jellegét vitatja.
350
A Portigont illetően a Bizottság megállapította, hogy e bank a 2009. október 19‑től 2011. június 3‑ig tartó időszakban 60 különböző napon lezajlott 63 megbeszélésen vett részt.
351
Ötödik jogalapja keretében a Portigon kifejezetten és konkrétan tizenhárom különböző napon lezajlott megbeszélések, illetve üzenetek – nevezetesen a 2009. október 20‑i és 21‑i megbeszélések bizonyos kivonatai, a 2009. november 6‑i megbeszélés, a 2010. január 14‑i és február 15‑i megbeszélések bizonyos kivonatai, a 2010. február 22‑én küldött két üzenet, a 2010. szeptember 9‑i megbeszélés kivonata, a 2010. november 17‑i beszélgetéssorozat, a 2011. január 18‑i két megbeszélés, a 2011. április 6‑i megbeszélés, a 2011. április 11‑i beszélgetéssorozat, a 2011. április 12‑i megbeszélés és a 2011. május 18‑i beszélgetéssorozat – versenyellenes jellegét vitatja.
352
Végül rá kell mutatni arra, hogy a UniCredit és a Nomura átfogó érveket terjeszt elő, nevezetesen a megtámadott határozatban említett megbeszélések összessége vagy nagy része versenyellenes jellegének megkérdőjelezésére irányuló olyan érveket, mint például az engedékenységi nyilatkozatok állítólagos túlzott figyelembevétele, és az említett megbeszélések során megosztott egy vagy több típusú információ állítólag nyilvános jellege vagy értékük állítólagos hiánya.
353
E tekintetben először is a jelen eljárás céljából elfogadottnak kell tekinteni azon megbeszélések tartalmának értelmezését, amelyeket a UniCredit, a Nomura és a Portigon nem vitat kifejezetten (lásd analógia útján: 2019. november 7‑iCampine és Campine Recycling kontra Bizottság ítélet, T‑240/17, nem tették közzé, EU:T:2019:778, 105. pont).
[omissis]
1) A UniCredit, a Nomura és a Portigon által kifejezetten nem vitatott megbeszélések tartalmáról
[omissis]
376
A megtámadott határozatból az is kitűnik, hogy a kereskedők egy éppen lezárt aukció eredményét vitatták meg többek között az alábbiak szerint:
„paid 59 in end”„»66«»55 64 ave«”„where u have mid going in?”„i used 50”„50 mid?”„but think it was 2 high” (a megtámadott határozat (304) preambulumbekezdésében említett, a DBAC csevegőszobában 2010. december 2‑án lezajlott beszélgetés), „»got 100 mm«»missed the other by a thick«” (a megtámadott határozat (319) preambulumbekezdésében említett, a DBAC csevegőszobában 2011. március 3‑án lezajlott beszélgetés), „anyone get anything?”„»I never moved my bids down«»got 100«»26s«” (a megtámadott határozat (322) preambulumbekezdésében említett, a CODS & CHIPS csevegőszobában 2011. április 7‑én lezajlott beszélgetés), „i bid 92 for 50 for me” (a megtámadott határozat (325) preambulumbekezdésében említett, a CODS & CHIPS csevegőszobában 2011. április 13‑án lezajlott beszélgetés), „i went 7‑9”„»kept 08«»think thats ok«»both of us«”„»yes«»what mid you have 98«»or 99«”„98”„yup same”„we had 98”„04…07 ave” (a megtámadott határozat (330) preambulumbekezdésében említett, a CODS & CHIPS csevegőszobában 2011. június 1‑jén lezajlott beszélgetés), „was that a good auction?”„»non event«»I think«»had 55 mid«»low 57«»ave 65«” (a megtámadott határozat (337) preambulumbekezdésében említett, a CODS & CHIPS beszélgetőszobában 2011. július 20‑án lezajlott beszélgetés).
377
A megtámadott határozatban a Bizottság megállapította, hogy a résztvevők megvitatták a másodlagos piacon folytatott kereskedési tevékenységeiket, amint az például a következő kivonatokból kitűnik:
„»04 81zx«»what mid we got july 28s«”„»98«»GFI [a broker] got 96/02 x81«”„»yup it s my offer«»[sold them] at 97 Six«”„yeah thats about mid”; „»bidding 10 m of the frtr 10/32 with GFI at 05 x 79«»dealt at 10«”„ta”; „bid 40 mm july 28s”„ta”„where u got the curve? 55.25 sound ok”„55.5” (a megtámadott határozat (314) és (315) preambulumbekezdésében említett, a DBAC csevegőszobában 2011. február 14‑én lezajlott beszélgetés), „»my bid jul39s in [broker at Tullett Prebon]«»im looking for 5 m only«»[broker at Tullett Prebon,] hit me at 85 at the same time someone 1ifted 89 on btec [BrokerTec, a broker] in 39s«»doh«”„move curve to 52 fuk knows”„»got 52 also«»feels 1ike it should be steeper«»but i aint gonna short 30yrs ahead of a 2bl tap«»think thats why 42/40s also stuck at 3.5«»my bid jan 30s and jul 39s in [broker at Tullett Prebon]«”„wat u got 5‑10 on day?”„‑0.5bp”„»steeper«»10‑30 1 bp steeper«”„»0.8 i got«»but im high in the cash«”„2‑10 2 flatter last question”„1,5” (a megtámadott határozat (308) preambulumbekezdésében említett, a DBAC csevegőszobában 2011. január 25‑én lezajlott beszélgetés), „Where u got your mid on the jul 28s dbr?”„113.08”„21#”„great thanks, prices crashed, offering 12 m” (a megtámadott határozat (316) preambulumbekezdésében említett, a DBAC csevegőszobában 2011. február 17‑én lezajlott beszélgetés), „what u pay?”„»mid«»75«” (a megtámadott határozat (325) preambulumbekezdésében említett, a CODS & CHIPS csevegőszobában 2011. április 13‑án lezajlott beszélgetés), „where bunds at 4.15?”„127.25”„»iam with ya«»lets sell oats?«”„I am short already”„same here staying that way want to sell more”„iam long them” (a megtámadott határozat (334) preambulumbekezdésében említett, a CODS & CHIPS csevegőszobában 2011. június 24‑én lezajlott beszélgetés).
378
A megtámadott határozat (521) preambulumbekezdésében a Bizottság több olyan beszélgetést említett, amely során a résztvevők megvitatták a másodlagos piacon konkrét szerződő felekkel folytatott kereskedési tevékenységeiket az alábbiak szerint:
„»not budging«»he’s asking«»stay the same«” (a megtámadott határozat (101) preambulumbekezdésében említett, nem állandó csevegőszobában 2007. január 4‑én lezajlott beszélgetés), „»asked us twice as well«»we’re flat«” (a megtámadott határozat (131) preambulumbekezdésében említett, a CODS & CHIPS csevegőszobában 2007. november 8‑án lezajlott beszélgetés), „if he comes here I am going to tell him to fuk off”„shall we fuk him” (a megtámadott határozat (133) preambulumbekezdésében említett, a DBAC csevegőszobában 2007. december 12‑én lezajlott beszélgetés), „frog insurer asks me if I can offer 50 m sp40s” (a megtámadott határozat (135) preambulumbekezdésében említett, a DBAC csevegőszobában 2008. december 13‑án lezajlott beszélgetés), „same here i would not tell him what i had” (a megtámadott határozat (212) preambulumbekezdésében említett, a DBAC csevegőszobában2008. november 4‑én lezajlott beszélgetés), „»btp 23s«»oil asking«»wat mid«” (a megtámadott határozat (215) preambulumbekezdésében említett, a DBAC csevegőszobában 2008. november 10‑én lezajlott beszélgetés), „just offered 60 m dsl28 to same guy” (a megtámadott határozat (292) preambulumbekezdésében említett, a DBAC csevegőszobában 2010. augusztus 13‑án lezajlott beszélgetés).
379
A megtámadott határozatban említett egyéb beszélgetések azt mutatják, hogy a kereskedők megvitatták a másodlagos piacon valamely konkrét szerződő féllel folytatott kereskedési tevékenységeiket, így különösen a megtámadott határozat (325) preambulumbekezdésében említett, a CODS & CHIPS csevegőszobában 2011. április 13‑án lezajlott beszélgetés („u front run him then?”„»not front run, back run«»trade already don«”„A [?] [a szerződő fél személyazonossága]”„»yeah.«»you got them«”„yee”„oh i will pull offer”).
380
Következésképpen a Bizottság a megtámadott határozatban olyan beszélgetések megtörténtére mutatott rá, amelyek először is valamely szindikálási ár meghatározásának pontos időpontjára (lásd a fenti 364. és 365. pontot), másodszor az elsődleges értékpapír‑kereskedők által az adósságkezelő hivataloknak tett ajánlásokra (lásd a fenti 366. és 367. pontot), harmadszor valamely aukció közeledtével vagy azt követően a hozamgörbékkel kapcsolatban a másodlagos piacon tervezett magatartásokra (lásd a fenti 368. és 369. pontot), negyedszer valamely aukció közeledtével az ajánlatok és túllicitálások szintjére, a mediánárakra, a hozamkülönbözetekre, a licitált mennyiségekre, a kereskedési pozíciókra (lásd a fenti 370–375. pontot), ötödször az aukció eredményeire (lásd a fenti 376. pontot), hatodszor pedig a másodlagos piaci árakra, mediánárakra, hozamkülönbözetekre, kereskedett mennyiségekre, kereskedési pozíciókra és ügyletekre – konkrét szerződő felek tekintetében is – (lásd a fenti 377–379. pontot) vonatkoztak.
2) A UniCredit, a Nomura és a Portigon által kifejezetten nem vitatott megbeszélések versenyellenes jellegéről
381
Emlékeztetni kell arra, hogy minden gazdasági szereplőnek önállóan kell meghatároznia a belső piacon folytatni kívánt politikáját (lásd: 2006. november 23‑iAsnef‑Equifax és Administración del Estado ítélet, C‑238/05, EU:C:2006:734, 52. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
382
Bár ez az önállósági követelmény nem zárja ki azt, hogy a piaci szereplők racionálisan alkalmazkodjanak a versenytársaik megfigyelt vagy várható magatartásához, azt szigorúan tiltja, hogy ezek a szereplők közvetlenül vagy közvetve felvegyék egymással a kapcsolatot annak érdekében, hogy egy tényleges vagy lehetséges versenytárs piaci magatartását befolyásolják, vagy hogy az ilyen versenytársnak felfedjék az általuk elhatározott vagy tanúsítani kívánt piaci magatartást, amennyiben e kapcsolat célja vagy hatása olyan versenyfeltételek teremtése, amelyek – figyelembe véve a kínált termékek vagy szolgáltatások jellegét, a vállalkozások jelentőségét és számát, továbbá az érintett piac volumenét – nem felelnek meg a szóban forgó piacon szokásos feltételeknek (lásd: 2015. március 19‑iDole Food és Dole Fresh Fruit Europe kontra Bizottság ítélet, C‑286/13 P, EU:C:2015:184, 120. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
383
Annak értékelése érdekében, hogy a jelen ügyben a konkrétan nem vitatott beszélgetések versenyellenes információcseréhez vezettek‑e, első lépésben meg kell vizsgálni, hogy a fenti 380. pontban említett különböző típusú információk kereskedelmi szempontból érzékenyek voltak‑e, második lépésben pedig azt, hogy ezen információk értékesek voltak‑e a címzettjeik számára, és előnyt biztosítottak‑e számukra. Harmadik lépésben a UniCredit és a Nomura által e tekintetben előadott átfogó érvekre kell válaszolni.
i) Kereskedelmi szempontból érzékeny információk megosztásának fennállásáról
384
Amint az többek között a megtámadott határozat (94) és (377) preambulumbekezdéséből kitűnik, a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az érintett bankok kereskedői különböző, kereskedelmi szempontból érzékeny információkat cseréltek, amelyek lehetővé tették számukra, hogy egymás magatartásáról és stratégiáiról tájékozódjanak.
385
A megtámadott határozat (577) preambulumbekezdésében a Bizottság hangsúlyozta, hogy az említett határozat tárgyát képező információcserék során nem olyan valóban nyilvános információkat osztottak meg, amelyek általánosan – az összes versenytárs és az összes ügyfél számára is – hozzáférhetőek voltak.
386
A megtámadott határozat (97) preambulumbekezdésében a Bizottság hangsúlyozta, hogy az általa az említett határozat 4.2. szakaszában vizsgált beszélgetések többsége azt bizonyítja, hogy versenytársak olyan, kereskedelmi szempontból érzékeny információkat cseréltek, amelyek túlmutattak azon egyszerű megfigyeléseken, amelyeket bármely piaci megfigyelő megtehet. A Bizottság szerint más beszélgetések is relevánsak voltak, mivel háttérrel szolgáltak, és a kartell szervezetére és működésére vonatkozó információkat tartalmaztak. A megtámadott határozat (379) preambulumbekezdésében a Bizottság hangsúlyozta, hogy amint az e határozat 4. szakaszából kitűnik, a kereskedők számos alkalommal megosztották álláspontjukat az európai államkötvényekre vonatkozó jelenlegi és jövőbeli ajánlattételi, illetve kereskedési stratégiájukkal kapcsolatban.
387
Annak eldöntése érdekében, hogy a Bizottság helyesen állapította‑e meg, hogy érzékeny információkról volt szó, először is azt kell megvizsgálni, hogy a megállapított információcserék olyan nem nyilvános információkra vonatkoztak‑e, amelyekről a kereskedők nem tudhattak, másodszor pedig meg kell vizsgálni a megosztott információk tárgyát, pontosságát és időszerűségét.
– Olyan nem nyilvános információk cseréjéről, amelyekről a kereskedők nem tudhattak
388
Először is valamely szindikálási ár meghatározásának pontos időpontját illetően a Bizottság a megtámadott határozat (33), (527), (528) és (586) preambulumbekezdésében lényegében kifejtette, hogy a vezető bankok segítették az adósságkezelő hivatalt abban, hogy a másodlagos piacon egy referenciaként (benchmark) szolgáló európai államkötvény révén meghatározzák valamely európai államkötvény árát. A Bizottság kifejtette, hogy e célból valamely vezető bank szindikálási részlege információkat kaphat a bankjának európai államkötvényekkel foglalkozó részlegétől. Ezzel szemben egy vezető bank szindikálási részlegének szigorúan bizalmasan kell eljárnia a bankjának európai államkötvényekkel foglalkozó részlegével szemben. A Bizottság hozzátette, hogy a szindikálási ár meghatározásának pontos időpontjára vonatkozó információt mindaddig nem hozzák nyilvánosságra, amíg azt a vezető bankok a tágabb piacon be nem jelentik.
389
Ezen értékelést több, a fenti 365. pontban említett beszélgetés is alátámasztja, amelyek tartalma azt mutatja, hogy az érintett bankok néhány kereskedője a nyilvános bejelentést megelőzően megpróbálta megtudni a szindikálási ár meghatározásának pontos időpontját („’priced’ ’?’”; „is it priced?”; „has it pxd yet?”).
390
E próbálkozások valamely érintett bank egyik kereskedőjéhez intézett kérdések formáját öltötték akkor, amikor e kereskedő bankja volt e szindikálás vezető bankjainak egyike. Egyébiránt a kereskedők közötti információcserék azt mutatják, hogy a szindikálási ár meghatározásának pontos időpontjára vonatkozó információt még nehezebb volt megszerezni akkor, amikor az érintett bankok egyik kereskedője sem dolgozott valamelyik vezető banknál, amint azt a megtámadott határozat (253), (255) és (257) preambulumbekezdésében említett 2009. június 19‑i, 22‑i és 23‑i beszélgetések is mutatják („trick is to know when its gonna price tho”; „said he can try from [another bank] but he’s positive they wont leak anyting to him”; „he said he doesnt really use them ever so assumes they wont give him the info though”).
391
Másodszor, a megtámadott határozat (525) preambulumbekezdésében a Bizottság lényegében hangsúlyozta, hogy az elsődleges értékpapír‑kereskedők által az adósságkezelő hivataloknak az aukciókat megelőzően adott tanácsok olyan egyedi ajánlásnak minősülnek, amely főszabály szerint bizalmas.
392
Ezen értékelést alátámasztja az a tény, hogy – amint az a fenti 367. pontban említett kivonatokból kitűnik – az érintett bankok kereskedői kikérdezték egymást, mielőtt ajánlást tettek volna egy adósságkezelő hivatalnak („what u gonna ask for from france tomorrow?”; „’what we gonna ask for?’’38s?’”).
393
Egyébiránt az adósságkezelő hivataloknak csak az egyes adósságkezelő hivatalok által kijelölt elsődleges értékpapír‑kereskedők tehetnek ajánlásokat. Így azok a bankok, amelyek a kibocsátó adósságkezelő hivatalánál nem elsődleges értékpapír‑kereskedők, nem jogosultak megismerni az ilyen elsődleges kereskedők által tett ajánlásokat.
394
Harmadszor, ami egy aukció közeledtével, illetve folyamatban lévő aukció keretében valamely érintett bank általi túllicitálás szintjét illeti, bizonyos beszélgetésekből kétségtelenül kitűnik, hogy a kereskedők a korábbi aukciókon elért szintre hivatkoztak.
395
Mindazonáltal a Bizottság által a megtámadott határozat 4.2. szakaszában elemzett, és különösen a fenti 370. és 371. pontban említett beszélgetések egyrészt azt bizonyítják, hogy a valamely bank által egy konkrét aukció keretében tervezett túllicitálási szint az egyes bankok sajátossága volt, másrészt pedig azt, hogy ezen okból az érintett bankok kereskedői számos alkalommal érdeklődtek egymás túllicitálási szintje felől („wat we over bidding[?]”; „wat we have to pay up[?]”; „what u over bidding[?]”; „what we thinking overbidding[?]”).
396
Az említett beszélgetések tehát azt bizonyítják, hogy a korábbi aukciókon elért túllicitálási szint csupán kiindulópont volt, és hogy az egyes bankok által egy adott aukció vonatkozásában tervezett túllicitálás szintjét a többi bank nem ismerte.
397
Negyedszer, a megtámadott határozat (505) és (520) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette, hogy a globális piac mediánára, vagyis az egész piac mediánárának átlaga elérhető a D2C és D2D platformok képernyőjén, de nem ez a helyzet az egyedi mediánárak esetében, amelyek az egyes bankok sajátjai, és nem nyilvánosak.
398
Egyébiránt a Bizottság – amint az többek között a megtámadott határozat (579) és (581) preambulumbekezdéséből kitűnik – úgy ítélte meg, hogy az egyes bankok saját hozamgörbéi és hozamkülönbözetei sem nyilvánosak.
399
A megtámadott határozat (581)–(583) preambulumbekezdésében a Bizottság lényegében kifejtette, hogy minden egyes kereskedő saját maga értékelte a nyilvánosan elérhető információkat a saját mediánárának meghatározása, valamint hozamgörbéinek és hozamkülönbözeteinek kialakítása érdekében.
400
E tekintetben ezen értékeléseket a Bizottság által elemzett, különösen a fenti 372., 373. és 377. pontban említett beszélgetések igen nagy részének tartalma is alátámasztja.
401
Egyrészt ugyanis az érintett bankok kereskedői e beszélgetések során megkérdezték a részt vevő többi kereskedőtől ezek mediánárait, valamint hozamgörbéit és hozamkülönbözeteit („where we got these mid”; „w[h]at mid [u got]”; „where u got [spread]?”; „where u got the curve”).
402
Másrészt a Bizottság által a megtámadott határozat 4.2. szakaszában vizsgált beszélgetések először is azt bizonyítják, hogy a kereskedők nem voltak biztosak az értékelésükben, másodszor azt, hogy a mediánár és a hozamkülönbözet értékelésekor más‑más eredményre juthattak, következésképpen pedig azt, hogy ezen információk ténylegesen a rendelkezésre álló különböző piaci adatok egyes kereskedők általi egyedi értelmezésének eredményei voltak.
403
E beszélgetések ugyanis azt mutatják, hogy az érintett bankok kereskedői többek között a következő, különösen explicit megfogalmazásban nyilatkoztak e témában: „where u got spr[ea]d?”„»fantasy land«».4 through i have it«»37s«»think its probally ‑.55«”; „i seem igh”; „my mid is high”; „im 10tiks higher”; „we too high tho”; „same thought i was high tough”; „got 97 here but seem high”„but does look high”; „»wat mid 26s now«»20 76/7«»OR THAT 2 HIGH«”; „»I got mids well high«»71 29s«»68 39s«»I am going to cheapen«”; „got 37s 40 89/90 might be a bit high though”; „had 64 but I am high to screen”; „»what mid we got 37s«»34/5«»I got 91.77«»is that 2 high«/»july 28«»mid«” „»that’s too high I think«»91.15 37s«/»37 91.33 mid wat about 23s?«/»fuk the same«”; „might be 2 high”; „»my mid is high«»i’ll [c]heapen it«”; „we a tik higher”; „I got em 02 middle but not sure if thats right”.
404
Ötödször, az egyes bankok saját licitált mennyiségeiről sem tudott a többi bank valamely aukció előtt. Az erről való tudomás hiányát a megtámadott határozatban ismertetett számos beszélgetés is alátámasztja, különösen a fenti 374. pontban említett beszélgetések, amelyek során a kereskedők kikérdezték egymást arról, hogy milyen mennyiségekre szándékoznak ajánlatot tenni („how many we gotta buy”; „how many u gotta buy?”; „how many btps u gotta buy [RBS trader]”; „how much belg u gotta try and buy”).
405
Hatodszor, az egyes bankokra jellemző hosszú vagy rövid kereskedési pozíciókat sem ismerte a többi bank, még a nyilvános információk alapján sem, amint ez kitűnik a Bizottság által a megtámadott határozatban vizsgált beszélgetésekből, különösen az említett határozat (280) preambulumbekezdésében említett 2010. január 25‑i beszélgetésből („how u positioned”; „short and short some front ends outright”), valamint az e határozat (291) preambulumbekezdésében említett 2010. augusztus 13‑i beszélgetésből („how u placed [RBS trader] btps”).
406
Hetedszer, a Bizottság által a megtámadott határozatban elemzett és különösen a fenti 376. pontban említett megbeszélések bizonyítják, hogy az érintett bankok kereskedői kérdéseket tettek fel egymásnak az aukciók kimeneteléről, és hogy az aukciók eredményei, különösen az egyes bankok által megszerzett mennyiségek, és azon árak, amelyeken e mennyiségeket megszerezték, nem voltak nyilvánosak („anyone get anything?”; „was that a good auction?”).
407
Nyolcadszor, amint az a Bizottság által a megtámadott határozatban vizsgált beszélgetésekből, és különösen a fenti 377. és 397–405. pontban említett beszélgetésekből kitűnik, az egyes bankok saját mediánárai, hozamgörbéi, hozamkülönbözetei és kereskedési pozíciói nem voltak nyilvánosak a másodlagos piacon. Ugyanez vonatkozik az egyes bankok által a másodlagos piacon kereskedett mennyiségekre, a kereskedők szerződő felekkel szembeni egyéni stratégiájára, és általánosabban az egyes kereskedők által a másodlagos piacon adott szerződő féllel kötött ügyletekre is.
408
A fentiekből következik, hogy a Bizottság helyesen állapította meg, hogy a fenti 388–407. pontban említett információk nem nyilvánosak, és a többi bank számára nem ismertek, illetve nem is hozzáférhetőek, sem az elsődleges piacon, sem pedig a másodlagos piacon folytatott tevékenységeik keretében.
409
E következtetést megerősíti az, hogy a fenti 388–407. pontban említett információk – így különösen az egyes bankok saját mediánárai, hozamgörbéi, hozamkülönbözetei és kereskedési pozíciói, valamint az egyes bankok által a másodlagos piacon kereskedett mennyiségek és az e piacon velük szerződő felek személye – közül egyik sem volt levezethető a másodlagos piacon rendelkezésre álló információkból.
410
A Bizottság ugyanis hangsúlyozta, hogy az európai államkötvények másodlagos piacán a kereskedés – tőzsdén kívül – vagy elektronikus úton, vagy pedig brókerek közreműködésével történik.
411
Ezenkívül a Bizottság többek között a megtámadott határozat (571) és (579) preambulumbekezdésében kétségkívül elismerte, hogy bizonyos információk nyilvánosan hozzáférhetők a kereskedők számára, többek között a D2D és D2C platformokon. Egyébiránt az említett határozat (578) preambulumbekezdésében a Bizottság elismerte, hogy egyes brókerek néha közölhetik egy kereskedővel az ajánlati és eladási árakat, valamint az általuk egy másik kereskedőtől kapott egyedi mennyiségeket.
412
Ugyanakkor a megtámadott határozat (518) és (571) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette, hogy a D2D és D2C platformokon végrehajtott ügyletekre vonatkozó információkat anonimizálják vagy összesítik, következésképpen a kereskedő rendszerint nem képes azonosítani a másodlagos piacon végrehajtott ügyletet végző szereplőt.
413
A másodlagos piacon ajánlatot tevő vagy licitáló személy névtelen jellegét és a kizárólag összesített adatok rendelkezésre állását a jelen ügyben a Bizottság által vizsgált számos beszélgetés is bizonyítja, amelyek során az érintett bankok kereskedői tájékoztatták a többi részt vevő kereskedőt a másodlagos piacon általuk végzett ügyletekről, és többek között jelezték, hogy az ő eladási ajánlatuk vagy licitjük jelent meg a többiek képernyőjén.
414
A fenti 413. pontban szereplő értékelést szemlélteti például a megtámadott határozat (112) preambulumbekezdésében említett, 2007. április 18‑i beszélgetés („traded OAT 19/21 at 5.85”„ta”), a megtámadott határozat (122) preambulumbekezdésében említett, 2007. július 30‑i beszélgetés („its my px [price] on the aug17s for info”; „price on tv”), a megtámadott határozat (124) preambulumbekezdésében említett, 2007. szeptember 24‑i beszélgetés („that is me on olo31s”), a megtámadott határozat (136) preambulumbekezdésében említett, 2008. január 2‑i beszélgetés („my offer 38s and 55s on screen”„»ta«»wat mid 37s…91/92«”), a megtámadott határozat (191) preambulumbekezdésében említett, 2008. szeptember 2‑i beszélgetés („my bid tv in 38s”), a megtámadott határozat (196) preambulumbekezdésében említett, 2008. szeptember 11‑i beszélgetés („yup [I] hit a low bid”„»saw that low hit«»wondered what muppet did that«”„»it was me«»mupprtbell«”), a megtámadott határozat (224) preambulumbekezdésében említett, 2009. január 8‑i beszélgetés („my b[i]d in 23s oat again so don’t hit it”„»oops its me on the offer«»pulled my offer back«”), a megtámadott határozat (231) preambulumbekezdésében említett_2009. január 20‑i beszélgetés („ol31 that you [UBS trader]?”„»yep«»sorry«»forgot 2 say«”„i joined u on the olo31s”), a megtámadott határozat (200) preambulumbekezdésében említett, 2009. szeptember 12‑i beszélgetés („»being asked offer in 50 m«»i had 51.5«”„wat did u show”„»so i offered 50.9«»then i said off«»offered 50.6«»u [see it] [UBS trader]?«”), és a megtámadott határozat (304) preambulumbekezdésében említett, 2010. december 2‑i beszélgetés („lifted 25 spain on tv”).
– A megosztott információk tárgyáról, pontosságáról és időszerűségéről
415
Elsősorban a megtámadott határozatban ismertetett beszélgetésekből és a fenti 364–379. pontban idézett kivonatokból kitűnik, hogy az említett beszélgetések során a kereskedők saját információkat cseréltek, kivéve a szindikálási ár meghatározásának pontos időpontjára vonatkozó információkat.
416
Ami a szindikálási ár meghatározásának pontos időpontjára vonatkozó információkat illeti, azok kizárólag a vezető bankok számára voltak ismertek, és ez utóbbiaknak szigorúan bizalmasan kellett eljárniuk az európaiállamkötvény‑kereskedelemmel foglalkozó belső részlegükkel szemben (lásd a fenti 388. pontot).
417
Másodsorban, ami a megosztott információk tárgyát illeti, először is a megtámadott határozatban ismertetett beszélgetésekből, valamint a fenti 370–373., majd 376. és 377. pontban idézett kivonatokból kitűnik, hogy a kereskedők által megosztott információk közvetlenül az áraikra, illetve a kereskedők által az elsődleges vagy másodlagos piacon alkalmazott áraik meghatározása érdekében felhasznált elemekre vonatkoztak.
418
A Bizottság által elemzett számos beszélgetésből, és különösen a fenti 368. pontban idézet beszélgetéskivonatokból ugyanis kitűnik, hogy a kereskedők kifejezték azon szándékukat, hogy meredekebbé tegyék a hozamgörbét (steepening the curve), vagyis hogy rövid pozíciókat megnyitva csökkentsék valamely európai államkötvény árát a másodlagos piacon az európai államkötvény másodlagos piacon történő értékesítése révén. Más alkalmakkor, amint az a fenti 369. pontból kitűnik, az érintett bankok kereskedői kifejezték azon óhajukat, hogy laposabbá tegyék a hozamgörbét (flattening the curve), vagyis hogy megpróbálják emelni a másodlagos piacon érvényesülő piaci árat.
419
Ezenkívül a megtámadott határozatban ismertetett beszélgetésekből és a fenti 370. és 371. pontban idézett kivonatokból kitűnik, hogy az érintett bankok kereskedői olyan információkat cseréltek, amelyek az ajánlattételi vagy túllicitálási szintjükre, vagyis arra az árra vonatkoztak, amelyet valamely aukció keretében az elsődleges piacon ajánlani kívántak. Amint az a Bizottság által elemzett beszélgetésekből és a megtámadott határozat (28) preambulumbekezdéséből kitűnik, ezen ajánlattételi vagy túllicitálási szint befolyásolja az ajánlatok sikerének esélyeit, siker esetén pedig a megszerzett kötvények mennyiségéért fizetett árat.
420
Egyébiránt, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (506) és (507) preambulumbekezdésében lényegében rámutatott, és amint az a Bizottság által vizsgált beszélgetésekből kitűnik, az egyes bankok saját mediánárai és hozamkülönbözetei olyan információk voltak, amelyeket a kereskedők felhasználtak ajánlatételi szintjük meghatározására vagy a másodlagos piacon többek között valamely meghatározott szerződő féllel szemben alkalmazott áraik meghatározására.
421
Mivel ugyanis a mediánár a másodlagos piacon érvényesülő ajánlati és eladási árak átlaga, egy kereskedő mediánára pontosan jelzi azokat az árakat, amelyeken e kereskedő a másodlagos piacon kész megvásárolni vagy eladni az adott európai államkötvényt.
422
A mediánár aukciókon betöltött fontos szerepét számos beszélgetés bizonyítja, amelyek során a kereskedők megvitatták a túllicitálásuk szintjét, és kiindulási pontként a mediánárat („from mid”) vették alapul. Másként fogalmazva, a kereskedők a túllicitálási szintjüket úgy fejezték ki, hogy centben vagy bázispontszámmal megadták, hogy e mediánártól mennyire kívánnak eltérni.
423
Ami az egyes bankok hozamkülönbözeteit illeti, azokat a bank arra használja fel, hogy meghatározza valamely kötvény árát úgy, hogy összehasonlítja e kötvényt egy ugyanazon kibocsátó által kibocsátott, de eltérő lejáratú (tenor) kötvénnyel, vagy egy más kibocsátó által kibocsátott, de hasonló lejáratú kötvénnyel. A hozamkülönbözetek tehát pontosan jelzik, hogy e bank a referenciaként szolgáló európai államkötvényhez képest hogyan fogja meghatározni valamely kötvény árát. Egyébiránt a Bizottság által vizsgált beszélgetésekből, és különösen a megtámadott határozat (261) preambulumbekezdésében említett, 2009. augusztus 3‑án folytatott beszélgetésből kitűnik, hogy a szóban forgó kereskedők egy folyamatban lévő aukció keretében a túllicitálási szintjük meghatározásához felhasználták a hozamkülönbözeteket („just easier w spread so dont have to watch futures references”).
424
Másodszor, a megtámadott határozatban ismertetett beszélgetésekből, valamint a fenti 374. és 376–378. pontban idézett kivonatokból kitűnik, hogy a kereskedők által megosztott információk először is azon mennyiségekre vonatkoztak, amelyeket az adósságkezelő hivataloknak ajánlottak kibocsátásra, továbbá azon mennyiségekre, amelyeket egy közelgő aukció keretében az elsődleges piacon meg akartak szerezni, továbbá azon mennyiségekre, amelyeket ezen aukció keretében ténylegesen megszereztek, végül pedig azon mennyiségekre, amelyekkel a másodlagos piacon többek között valamely meghatározott szerződő fél vonatkozásában kereskedtek vagy kereskedni szándékoztak.
425
Harmadszor, a megtámadott határozatban ismertetett beszélgetésekből és a fenti 375. pontban idézett kivonatokból kitűnik, hogy a kereskedők a kereskedési pozíciójukról is információkat cseréltek. E tekintetben a Bizottság a megtámadott határozat (43) preambulumbekezdésében emlékeztetett arra, hogy amennyiben egy kereskedő egy kötvénnyel kapcsolatban hosszú – „long” – pozíciót fogad el, e kereskedő kötvényeket birtokol vagy vásárol azok viszonteladását megelőzően, és arra számít, hogy a kötvények ára emelkedni fog. Amikor egy kereskedő rövid – „short” – pozíciót fogad el, olyan kötvényeket értékesít, amelyekkel nem rendelkezik, és arra számít, hogy a kötvények ára csökken annyira, hogy azokat alacsonyabb áron tudja megvásárolni, mint amelyen azokat eladta.
426
Így a kereskedési pozíciókra vonatkozó információk információkat szolgáltatnak a kereskedő stratégiájáról, valamint az elsődleges vagy másodlagos piacon tanúsított jelenlegi vagy jövőbeli magatartásáról. Ezen értékelést alátámasztja például a megtámadott határozat (302) preambulumbekezdésében említett, 2010. november 4‑i beszélgetés, amely során az egyik kereskedő olyan információkat szolgáltatott, amelyekből kitűnt, hogy hosszú pozíciót fogadott el, és hogy eladásra volt szüksége („stupid fuking trade took me long 600 lots from 76 just got risk in now”).
427
Harmadsorban, a megosztott információk megjelölt európai államkötvényekhez kapcsolódtak, és különösen részletesek és pontosak voltak. A licitált és kereskedett mennyiségeket ugyanis millióban vagy – a licitált mennyiségek esetében – a kibocsátott kötvények mennyiségének százalékában fejezték ki (lásd a fenti 374. és 377. pontot). Egyébiránt a hosszú vagy rövid pozíciók ezerben vagy millióban kifejezett mennyiségekhez kapcsolódtak (lásd a fenti 375. pontot). Ami az árakat illeti, a túllicitálásokat centben vagy bázispontokban fejezték ki, és több aukció esetén a mennyiségek szerint adott esetben felosztották (lásd a fenti 370. és 371. pontot). A mediánárak, valamint a hozamgörbék és a hozamkülönbözetek szintén számszerűsítve voltak (lásd fenti a 372., 373. és 377. pontot).
428
Negyedsorban az információkat valós időben osztották meg, és közülük egyeseket ugyanazon beszélgetés során frissítettek, amint azt például több beszélgetés, mint például a 2011. február 3‑i és június 1‑jei megbeszélés is bizonyítja, amelyek során a kereskedők az áraikra vonatkozó információkat aktualizáltak („56 at the moment”, „»ok I am going +8 +10 on 23s«»50 mm a piece«»at the moment«”). Egyébiránt ezen információk olyan ügyletekre vonatkoztak, amelyeknek rövid határidőn belül kellett megtörténniük, amelyek folyamatban voltak, vagy amelyekre éppen sor került.
429
Így a Bizottság által a megtámadott határozatban megvizsgált és az érintett bankok által kifejezetten nem vitatott megbeszélések azt bizonyítják, hogy az érintett kereskedők más kereskedők számára – spontán módon vagy kérésre – pontos és részletes információkkal szolgáltak az európai államkötvények ágazatában az elsődleges piacon megvalósuló aukciókkal vagy szindikálásokkal, illetve a másodlagos piacon folytatott kereskedési tevékenységgel kapcsolatos jelenlegi és jövőbeli stratégiájukról.
430
Következésképpen a fenti 388–429. pontból kitűnik, hogy a Bizottság a jogilag megkövetelt módon bizonyította, hogy az érintett bankok kereskedői olyan információkat cseréltek, amelyeket a többi részt vevő kereskedő eredetileg nem ismert, és amelyek az egyéni üzleti stratégiájuk részét képezték.
431
A Bizottság tehát különösen a megtámadott határozat (497)–(531) preambulumbekezdésében helyesen állapította meg, hogy az érintett bankok kereskedői által megosztott és a fenti 380. pontban említett információk kereskedelmi szempontból érzékeny jellegűek.
ii) A megosztott, kereskedelmi szempontból érzékeny információk értékéről és a címzettjüknek nyújtott előnyről
432
A megtámadott határozatban, különösen a (389) preambulumbekezdésben a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a megbeszélések gyakran azt bizonyítják, hogy a résztvevőket érdekelték e beszélgetések, és hogy a megosztott információk jelentős értékkel bírtak.
433
Egyébiránt, amint az többek között a megtámadott határozat (95) és (378) preambulumbekezdéséből kitűnik, a Bizottság lényegében úgy ítélte meg, hogy az információcsere előnyt biztosított a résztvevők számára, mivel egyrészt lehetővé tette a kereskedők között a piaci átláthatóság növelését, valamint az európai államkötvények kibocsátásával vagy kereskedelmével kapcsolatos bizonytalanságok csökkentését, másrészt pedig lehetővé tette a kereskedők számára, hogy koordinációs lehetőségeket határozzanak meg és alakítsanak ki, magatartásukat egymáshoz igazítsák, illetve összehangolják, és segítséget nyújtsanak egymásnak az európai államkötvények kibocsátása, forgalomba hozatala és kereskedelme során.
434
Elsősorban, ami a szindikálási ár meghatározásának pontos időpontjára vonatkozó információ értékét és az ilyen információ által nyújott előnyt illeti, a Bizottság a megtámadott határozat (528) preambulumbekezdésében hangsúlyozta, hogy ezen információ előzetes ismerete – még ha csak igen rövid időt jelent is – lehetővé tette a kereskedők számára, hogy előre lássák azt az időpontot, amikor a referenciaként szolgáló európai államkötvény (benchmark bond) a legolcsóbb lesz, mielőtt a piac többi része lefedi a pozícióit. A Bizottság hozzátette, hogy ezen információ lehetővé tette a kereskedők számára vagy azt, hogy a másodlagos piacon növeljék, illetve csökkentsék a referenciaként szolgáló európai államkötvény árát, és ezáltal befolyásolják a szóban forgó kötvény kibocsátásának sikerét vagy kudarcát, vagy azt, hogy tudomást szerezzenek a piaci volatilitás és az ármozgások esetleges jelentős növekedésének időpontjáról, ami lehetővé tette a kereskedők számára, hogy ennek megfelelően kiigazítsák a kereskedésüket.
435
E tekintetben a szindikálási ár meghatározása pontos időpontjának előzetes ismerete által nyújtott előnyt alátámasztja az érintett bankok kereskedőinek ezen információhoz fűződő érdeke. A fenti 365., 389. és 390. pontban ismertetett megbeszélésekből ugyanis kitűnik, hogy a kereskedők – olykor kitartóan – arra törekedtek, hogy e nem nyilvános információt megkapják egy olyan másik kereskedőtől, amelynek a bankja vezető bank volt, vagy más módon szerezzék meg azt.
436
Egyébiránt a megtámadott határozat (257), illetve (259) preambulumbekezdésében említett, 2009. június 23‑i és július 7‑i megbeszélések azt bizonyítják, hogy a kereskedők megvitatták a szindikálási ár meghatározását megelőző és azt követő stratégiájukat („we a little flatter? im offering some 38s”; „iam gonna lean on 23s”).
437
Ezenkívül a megtámadott határozat (194) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette, hogy a 2008. szeptember 9‑i megbeszélés során a kereskedők egy szindikálás közeledtével megvitatták egy európai államkötvény árának csökkentését a hozam növelése és a vezető bankok általi szindikálás segítése érdekében.
438
Végül a megtámadott határozat (254) preambulumbekezdésében említett, 2009. június 19‑i megbeszélés az egyik résztvevő azzal kapcsolatos csalódottságát mutatja, hogy a bankja nem vezető bank, valamint azon szándékát, hogy megtorló intézkedéseket hoz a referenciaként szolgáló európai államkötvény másodlagos piaci árának esetleges növelése révén („»think this deal is going to be a blowout though«»i am going to cover early next week«”; „you’d think wait for the pxg call and lift the fuk out of the duration [manager]”).
439
Másodsorban, ami a valamely adósságkezelő hivatalnak adott ajánlásokra vonatkozó információ értékét és az ilyen információk által nyújtott előnyt illeti, a Bizottság által ismertetett megbeszélések azt bizonyítják, hogy a kereskedők megosztották egymással azt, hogy milyen típusú, lejáratú és mennyiségű európai államkötvények kibocsátását tervezik kérni bizonyos adósságkezelő hivataloktól, és hogy ezen információcserék lehetővé tették a kereskedők számára, hogy kölcsönösen befolyásolják egymást, sőt, hogy ajánlásaikat egymáshoz igazítsák.
440
Így a megtámadott határozat (190) preambulumbekezdésében említett, 2008. augusztus 27‑i megbeszélés során az egyik résztvevő azt válaszolta, hogy tényleg kérni fogja 2038‑ban lejáró kötvények kibocsátását („»what we gonna ask for?«»38s?«”„38s”). Hasonlóképpen, a megtámadott határozat (250) preambulumbekezdésében említett, 2009. június 9‑i megbeszélés során az egyik résztvevő egyetértett egy másik résztvevő elemzésével, aki jelezte, hogy nem fog 2037‑ben lejáró kötvényeket kérni. Ami e megbeszélés harmadik résztvevőjét illeti, ez utóbbi azt is jelezte, hogy nem kér majd ilyen kötvényeket („»im not gonna ask for sp37s«»47«»dont think [market] needs those«”„»nope«»agree«”„im not asking for 37s”).
441
Ennélfogva, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (525) preambulumbekezdésében lényegében rámutatott, ezen információcserék előnyt biztosítottak a kereskedőknek, mivel utóbbiak jobban tudták befolyásolni azt, hogy az adósságkezelő hivatal olyan mennyiségben és lejárattal bocsásson ki európai államkötvényeket, amely a legjobban megfelelt a számukra.
442
Harmadsorban, a Bizottság által a megtámadott határozat 4.2. szakaszában vizsgált, és a UniCredit, a Nomura vagy a Portigon által kifejezetten nem vitatott megbeszélések azt bizonyítják, hogy e beszélgetések nagy részében – valamely aukció közeledtével vagy annak során – információkat cseréltek a másodlagos piaci hozamgörbe meredekebbé vagy laposabbá tételére irányuló stratégiával, a mediánárakkal, a hozamkülönbözetekkel, az ajánlattétel vagy túllicitálás szintjével, a kívánt mennyiségekkel, valamint a hosszú vagy rövid kereskedési pozíciókkal kapcsolatban. Ezen információkat illetően a Bizottság lényegében úgy ítélte meg, hogy azok értékesek voltak, és lehetővé tették a résztvevők számára a bizonytalanság csökkentését és a lehetőségek felismerését, a stratégiák kiigazítását, egymáshoz igazítását, illetve összehangolását, végül pedig a résztvevők azon esélyeinek maximalizálását, hogy a lehető legalacsonyabb áron tudják megszerezni a kívánt európai államkötvényeket.
443
E tekintetben először is a Bizottság által elemzett számos megbeszélés azt bizonyítja, hogy a kereskedők kifejezték a hozamgörbe meredekebbé tételére (steepening the curve) irányuló szándékukat, és hogy e magatartás az adott európai államkötvény másodlagos piaci átlagárának csökkentését célozta.
444
Amint az a Bizottság által vizsgált több megbeszélésből, különösen a fenti 368. pontban említett megbeszélésekből kitűnik, az ilyen típusú magatartás végső célja az volt, hogy az elsődleges értékpapír‑kereskedők aukció keretében esetlegesen alacsonyabb áron szerezzenek meg valamely európai államkötvényt az elsődleges piacon („that is good cheapening preauction!!!!”; „need to push it cheaper cos it will prob trade like a dog after”). Ugyanis, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (16) preambulumbekezdésében rámutatott, az az ár, amelyen az elsődleges értékpapír‑kereskedők az aukciók során készek ajánlatot tenni, attól az ártól függ, amelyen a hasonló kötvényeket a másodlagos piacon jegyzik (referenciaár).
445
A Bizottság által a megtámadott határozatban elemzett és különösen a fenti 369. pontban említett megbeszélések azt is bizonyítják, hogy más alkalmakkor a résztvevők kifejezték a hozamgörbe laposabbá tételére (flattening the curve) irányuló szándékukat, és hogy e magatartás célja bizonyos esetekben az volt, hogy az elsődleges piaci aukciót követően megpróbálják emelni a másodlagos piacon érvényesülő piaci árat. Az e magatartás által követett végső cél többek között az volt, hogy abból az említett másodlagos piacon esetlegesen hasznot húzzanak, amint az a megtámadott határozatban vizsgált bizonyos megbeszélésekből kitűnik.
446
Ezen információ értékes volt a csevegőszobák többi résztvevője számára, mivel egyrészt arra a magatartásra vonatkozott, amelyet e csevegőszobák egy vagy több résztvevője valamely aukció közeledtével a másodlagos piacon követni kívánt, másrészt pedig alkalmas volt arra, hogy megkönnyítse a különböző résztvevők stratégiáinak összehangolását annak érdekében, hogy az elsődleges piacon csökkentsék valamely európai államkötvény vételárát, illetve hogy a másodlagos piacon növeljék az eladási árakat.
447
Több megbeszélés egyébként azt mutatja, hogy az ilyen információk megosztása ténylegesen is a stratégiák összehangolásához vezetett. Amint ugyanis az a fenti 368. és 369. pontban említett megbeszélésekből kitűnik, a résztvevők több alkalommal is pozitívan reagáltak, amikor valamelyikük a hozamgörbe meredekebbé tételét javasolta. Más alkalmakkor a résztvevők pozitívan reagáltak, amikor valamelyikük a hozamgörbe laposabbá tételét javasolta.
448
Másodszor azon információk, amelyek közvetlenül az ajánlattétel, illetve túllicitálás szintjére, tehát a valamely aukció közeledtével az egyes résztvevők által ajánlani kívánt árakra vonatkoztak, nyilvánvalóan értékesek voltak a többi olyan résztvevő számára, aki ugyanezen aukción szintén ajánlatot kívánt tenni. Ezen információk értékét számos információcsere szemlélteti, amelyek során a résztvevők megvitatták egymás ajánlattételi, illetve túllicitálási szintjét, és bizonyos alkalmakkor e szintek egymáshoz igazítására törekedtek („lets just put the same bids in”; „i just moved and now have the same as you”; „if we bid similar im sure we will get paper”).
449
Harmadszor, a Bizottság által a megtámadott határozat 4.2. szakaszában ismertetett, és különösen a fenti 403. pontban említett megbeszélések nem csupán azt bizonyítják, hogy valamely kereskedő mediánárai a nyilvánosan hozzáférhető adatok személyes értelmezéséből eredtek, hanem azt is, hogy a kereskedők nem voltak biztosak abban, hogy ezen adatokat helyesen értelmezték‑e. A kereskedők ugyanis számos alkalommal rákérdeztek egymás mediánáraira, és közölték egymással ezen árakat annak érdekében, hogy megtudják, helyes‑e az értékelésük. A mediánárakra vonatkozó információcsere tehát csökkentette a résztvevőknek az értékelésük helyességével kapcsolatos bizonytalanságát.
450
Ezenkívül a Bizottság által elemzett bizonyos megbeszélésekből kitűnik, hogy a résztvevők, amikor a mediánáraikat illetően eltéréseket állapítottak meg, különösen pedig jelentős eltérések esetén, arra törekedtek, hogy ezen árakat az általuk kapott információk fényében kiigazítsák. E magatartást szemlélteti például a megtámadott határozat (127) preambulumbekezdésében említett, 2007. október 4‑i megbeszélés („»my mid is high«»i’ll [c]heapen it«”).
451
Más alkalmakkor a kereskedők kinyilvánították azon szándékukat, hogy az említett mediánárakat egy közelgő vagy folyamatban lévő aukció keretében egymáshoz igazítsák, amint azt a megtámadott határozat (218) preambulumbekezdésében említett, 2008. november 13‑i megbeszélés („lets se[t] our mids”), és a megtámadott határozat (269) preambulumbekezdésében említett, 2009. október 6‑i megbeszélés („lets get our mid right in this shite”; „lets agree mids in 5 min”) is szemlélteti.
452
Így a megtámadott határozatban vizsgált megbeszélések azt bizonyítják, hogy az egyes bankok saját mediánáraira vonatkozó információk értékesek voltak a többi bank számára valamely aukció közeledtével, mivel ezen információk csökkentették a bizonytalanságot, és lehetővé tették a tett ajánlatok kiigazítását, illetve egymáshoz igazítását, tehát annak az esélyének a növelését, hogy sikerül megszerezniük a kívánt európai államkötvényeket.
453
Negyedszer, a Bizottság által a megtámadott határozat (507) preambulumbekezdésében végzett értékelést, amely szerint lényegében a hozamkülönbözetek segítették a kötvények árának a kibocsátásuk előtti megbecslését, számos megbeszélés, különösen a fenti 373. pontban említett megbeszélések is alátámasztják, amelyek során a kereskedők megosztották egymással a hozamkülönbözeteiket annak érdekében, hogy összehasonlítsák, kiigazítsák, illetve egymáshoz igazítsák stratégiáikat, és különösen áraikat valamely aukció előtt vagy a másodlagos piacon végzett ügyletek keretében.
454
E tekintetben a hozamkülönbözetekre vonatkozó információcsere által nyújtott előnyre különösen rávilágított a megtámadott határozat (261) preambulumbekezdésében említett, 2009. augusztus 3‑án folytatott beszélgetés. E megbeszélés során a DBAC csevegőszoba két résztvevője arról tájékoztatta a Natixis kereskedőjét – aki néhány hétig nem volt jelen –, hogy jelenleg nem árakat, hanem hozamokat vitatnak meg, mivel ez könnyebb („just easier w spread so dont have to watch futures references”). A Natixis kereskedője azt válaszolta, hogy érti, és a UBS kereskedője hozzátette, hogy ez segített „rengeteg lóvét” keresni („it helped to make loads of dosh”).
455
Ötödször, az egyes résztvevők által megszerezni kívánt mennyiségekre és a hosszú vagy rövid kereskedési pozíciójukra vonatkozó információk is értékesek voltak a többi résztvevő számára, amint azt az ilyen típusú információkra vonatkozó számos megbeszélés mutatja. Ezt mutatják például a fenti 374. és 375. pontban említett megbeszélések. A résztvevők hosszú vagy rövid pozíciója ugyanis jelzéssel szolgálhatott a többi résztvevő számára azok ajánlattételi stratégiájával kapcsolatban. Hasonlóképpen, az ajánlattételi és túllicitálási szintek a kívánt mennyiségektől függően változhattak, és azokat részekre is rögzíteni lehetett. Egyébiránt a kívánt mennyiségekre vonatkozó ezen információk lehetővé tették a résztvevők számára azt, hogy az egész aukció méretére tekintettel felmérjék, hogy milyen eséllyel tudják megszerezni a kívánt mennyiségeket, illetve azt, hogy magatartásukat egymáshoz igazítsák.
456
A fenti 443–455. pontban említett különböző típusú információk még értékesebbek voltak, és még alkalmasabbak voltak arra, hogy csökkentsék a bizonytalanságot, vagy megkönnyítsék az összehangolást, akkor, ha azokat ugyanazon a napon, egyidejűleg vagy rövid időn belül, valamely aukció közeledtével vagy annak során osztották meg.
457
E tekintetben például a megtámadott határozat (314) preambulumbekezdésében ismertetett, 2011. február 14‑i megbeszélésből kitűnik, hogy a résztvevők közötti információcsere egy közelgő aukció keretében a túllicitálás szintjeire, valamint a ténylegesen megtett ajánlatokra és a másodlagos piaccal összefüggő tevékenységekre vonatkozott.
458
Hasonlóképpen, a megtámadott határozat (319), illetve (337) preambulumbekezdésében ismertetett, 2011. március 3‑i és július 20‑i megbeszélésekből kitűnik, hogy a résztvevők közötti információcsere egy közelgő aukció keretében a túllicitálás szintjeire, valamint az aukciós eljárás során a mediánárakra és az aukció eredményére – különösen adott lejárat tekintetében a megszerzett mennyiségekre és árakra – vonatkozhatott.
459
Végül a megtámadott határozat (330) preambulumbekezdésében vizsgált, 2011. június 1‑jei megbeszélésből kitűnik, hogy a résztvevők egy aukció közeledtével információkat cseréltek azon mennyiségekről, amelyekre ajánlatot kívántak tenni, a túllicitálási szintjükről, mediánáraikról, valamint azon árakról, amelyeken ténylegesen ajánlatot tettek.
460
A fenti 448–459. pontból következik, hogy az ajánlattételi és túllicitálási szintekre, a mediánárakra és a hozamkülönbözetekre, a licitált mennyiségekre, valamint az egyes résztvevők hosszú vagy rövid pozícióira vonatkozó információk a többi résztvevő számára értékesek voltak, és az elsődleges piacon egy közelgő vagy folyamatban lévő aukció keretében előnyt biztosítottak számukra.
461
E tekintetben egyrészt ezen információk megosztása eloszlatta a résztvevők által valamely aukció keretében különösen az ár és a licitált mennyiségek tekintetében követni kívánt stratégiákkal kapcsolatos bizonytalanságot. Másrészt ezen információcsere összehangolásra is lehetőséget is adott.
462
Egyébiránt a kereskedők megpróbálták összehangolni, illetve ténylegesen össze is hangolták ajánlataik, illetve túllicitálásuk szintjét, amint az például a megtámadott határozat (228) preambulumbekezdésében említett, 2009. január 14‑i megbeszélésből („»i think also that if we bid the same prices then they cant ignore it«»tho for the purposes of the tapes that’s not really allowed«”„yeah maybe we get on a phone”„yeah”„»ok done«»lets do that«”), a megtámadott határozat (234) preambulumbekezdésében említett, 2009. január 26‑i megbeszélésből („lets just put the same bids in”; „i just moved and now have same as you”„ok cool”), a megtámadott határozat (241) preambulumbekezdése említett, 2009. április 16‑i beszélgetésből („ill bid about 100 i think u can lead me where ill do same as u”„»def more likely to get em«»this level i think i’ll b bidding like 103.05«».unless it cheapens a little before«”„ok ill bid same as u”), vagy a megtámadott határozat (269) preambulumbekezdésében említett, 2009. október 6‑i megbeszélésből („lets agree mids in 5 mins”„ok”; „same now”) kitűnik.
463
Az, hogy a kereskedők az információcserét követően az aukciók eredményéről való tudomásszerzéskor hogyan reagáltak, szintén azt mutatja, hogy a megosztott információk értékesek voltak a résztvevők számára, és hogy ez utóbbiaknak előnyük származott az információcseréből, és adott esetben a magatartásuk összehangolásából.
464
Ezt mutatják például a résztvevők által tett kijelentések a megtámadott határozat (101) preambulumbekezdésében említett, 2007. január 4‑i beszélgetés során („we did it”„well done”), a megtámadott határozat (110) preambulumbekezdésében említett, 2007. március 6‑i beszélgetés során („well done everyone”„all of below the average well done everybody”), a megtámadott határozat (122) preambulumbekezdésében említett, 2007. július 30‑i beszélgetés során („belg i dont see why we shoul p[ay] a premium”; „that is good cheapening preauction!!!!”„»this is the way auctions should go«»!«”), a megtámadott határozat (151) preambulumbekezdésében említett, 2008. február 7‑i beszélgetés során („worked well”), a megtámadott határozat (185) preambulumbekezdésében említett, 2008. július 3‑i beszélgetés során („well done guys”„well done everybody”), a megtámadott határozat (205) preambulumbekezdésében említett, 2008. október 3‑i beszélgetés során („well done”„»how the fuk we keep doing this«»wat a week«”), a megtámadott határozat (211) preambulumbekezdésében említett, 2008. október 16‑i beszélgetés során („»good work«»everyone«”), a megtámadott határozat (275) preambulumbekezdésében említett, 2009. november 5‑i beszélgetés során („we all played it well we are all great and deserve 3 mil each”), a megtámadott határozat (282) preambulumbekezdésében említett, 2010. február 3‑i beszélgetés során („well done everybody”), a megtámadott határozat (297) preambulumbekezdésében említett, 2010. október 7‑i beszélgetés során („well done everyone”), és a megtámadott határozat (345) preambulumbekezdésében említett, 2011. október 12‑i beszélgetés során („well done”).
465
Negyedsorban, ami a résztvevők által a másodlagos piacon folytatott tevékenységeket illeti, a megtámadott határozatban ismertetett megbeszélésekből kitűnik, hogy a mediánárakra, a hozamgörbékre és a hozamkülönbözetekre, a kereskedési pozíciókra, a kereskedett mennyiségekre, illetve valamely szerződő fél személyére, általánosabban pedig az e másodlagos piacon végzett ügyletekre vonatkozó információk értékesek voltak a többi résztvevő számára.
466
Ugyanis, amint azt lényegében a Bizottság a megtámadott határozat (519)–(523) preambulumbekezdésében kifejtette, és amint az az említett határozatban elemzett beszélgetésekből kitűnik, az árakra, illetve az ár lényeges összetevőire, a kereskedési pozíciókra, a mennyiségekre és a szerződő felekre vonatkozó ezen információkat a többi résztvevő figyelembe vehette áraik versenyképességének ellenőrzése, a kötvényeladás megfelelő időpontjának meghatározása, illetve annak értékelése érdekében, hogy másokkal versenyben vannak‑e, továbbá az aktuális piaci tendenciák megismerése, illetve általánosabban a kereskedési stratégiájuk kiigazítása érdekében.
467
Az említett kereskedők a másodlagos piacon folytatott kereskedési tevékenységeiket is összehangolták. Közelebbről, a kereskedők megállapodtak abban, hogy egyrészt visszavonják valamely platformról egy bróker ajánlatát, amennyiben az ilyen ajánlat hátrányosan érintette volna az említett résztvevők egyikét vagy másikát, másrészt pedig abban, hogy nem emelnek meg valamely eladási ajánlatot, illetve nem licitálnak rá a valamely más résztvevő által tett vételi ajánlatra. Az ilyen típusú magatartás kitűnik többek között a megtámadott határozat (224) preambulumbekezdésében említett 2009. január 8‑i megbeszélésből („my b[i]d in 23s oat again so don’t hit it”„»oops its me on the offer«»pulled my offer back«”), a megtámadott határozat (261) preambulumbekezdésében említett, 2009. augusztus 3‑i megbeszélésből („»does that fuka nyone?«»shud I pull?«»ok«»glad to help«”), a megtámadott határozat (271) preambulumbekezdésében említett, 2009. október 16‑i megbeszélésből („»keep to urself«»dont touch yet«»but just bid 300 m oat21s.«”„[o]k”), és a megtámadott határozat (301) preambulumbekezdésében említett, 2010. november 2‑i megbeszélésből („so[rr]y I will pull my offer”).
468
A résztvevők annak érdekében is egyeztettek, hogy megtagadják valamely konkrét ügyféllel szemben az ajánlattételt, amint ezt mutatja például a megtámadott határozat (133) preambulumbekezdésében említett, 2007. december 12‑i beszélgetés („he can f off”„if he comes here I am going to tell him to fuk off”), illetve a megtámadott határozat (212) preambulumbekezdésében említett, 2008. október 16‑i beszélgetés („same here i would not tell him what i had”„yee nothing for him”).
469
Ötödsorban, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (45)–(50), majd (479) preambulumbekezdésében lényegében rámutatott, az elsődleges és a másodlagos piac közötti kapcsolat következtében az e piacok valamelyikén folytatott tevékenységek keretében megosztott információk előnyt biztosíthatnak a másik piacon folytatott tevékenységek keretében.
470
E tekintetben először is a másodlagos piaci stratégiákkal vagy tevékenységekkel kapcsolatban megosztott információk előnyt biztosítottak a címzettjeik számára az elsődleges piacon folytatott, aukciókkal vagy szindikálásokkal kapcsolatos tevékenységeik keretében.
471
Ugyanis egyrészt az azon magatartásra vonatkozó információcsere, amelyet egy vagy több résztvevő a másodlagos piacon a hozamgörbe meredekebbé vagy laposabbá tétele, tehát valamely kötvény árának a másodlagos piacon történő csökkentése vagy növelése érdekében követni kívánt, arra irányult, hogy befolyásolja azt az árat, amelyen bizonyos európai államkötvényeket az elsődleges piaci aukció keretében majd megszerzik, illetve amelyen e kötvényeket ugyanezen a piacon szindikálás keretében majd kibocsátják (lásd a fenti 444. és 446. pontot).
472
Másrészt a mediánárakra, a hozamkülönbözetekre és a kereskedési pozíciókra vonatkozó információk az érintett bankok saját információi voltak a másodlagos piacon (lásd a fenti 420–423. és 425. pontot).
473
Márpedig, amint az a fenti 449–455. pontból kitűnik, a kereskedők az elsődleges piaci tevékenységeik keretében, közelebbről valamely közelgő vagy folyamatban lévő aukció keretében megosztották egymással a mediánárakra, hozamkülönbözetekre és kereskedési pozíciókra vonatkozó információkat annak érdekében, hogy csökkentsék a bizonytalanságot, sőt egymáshoz igazítsák vagy összehangolják magatartásukat e piacon.
474
Az érintett bankok saját, a mediánárakra, hozamkülönbözetekre és másodlagos piaci kereskedési pozíciókra vonatkozó információinak megosztása tehát előnyt biztosított a címzettjeiknek az elsődleges piacon folytatott tevékenységeik keretében.
475
Hozzá kell tenni, hogy – amint az a Bizottság által a megtámadott határozatban ismertetett beszélgetésekből, valamint a fenti 372., 373., 375., 420., 421. és 425. pontból kitűnik – a kereskedők ugyanolyan típusú információkat, vagyis a mediánárakkal, hozamkülönbözetekkel és kereskedési pozíciókkal kapcsolatos információkat cseréltek valamely közelgő vagy folyamatban lévő elsődleges piaci aukció keretében és a másodlagos piacon folytatott kereskedési tevékenységeik keretében is. Az ilyen típusú információkat a kereskedők nemcsak arra használták fel, hogy csökkentsék a bizonytalanságot, sőt egymáshoz igazítsák vagy összehangolják magatartásukat az elsődleges piacon, hanem ezen információk az említett kereskedők számára az elsődleges piacon folytatott tevékenységük keretében hasznos iránymutatásul szolgáltak a másodlagos piaci áraikról, és arról is, hogy e kereskedők hogyan ítélik meg e másodlagos piacon az árak alakulását. Ugyanez vonatkozik a másodlagos piacon kereskedett mennyiségekre vonatkozó információkra is, amelyek az európai államkötvények elsődleges piacon történő kibocsátása keretében iránymutatásul szolgálhattak a másodlagos piaci keresletet illetően.
476
Másodszor, és fordítva, a résztvevők által az elsődleges piacon folytatott tevékenységük keretében megosztott információk szintén relevánsak voltak, és előnyt biztosítottak a címzettjeiknek a másodlagos piacon folytatott tevékenységeik keretében.
477
Ezen értékelést alátámasztják a Bizottság által a megtámadott határozat 4.2. szakaszában vizsgált beszélgetések.
478
E tekintetben mindenekelőtt az azon magatartásra vonatkozó információk, amelyet egy vagy több kereskedő a másodlagos piacon valamely kötvény elsődleges piacon történő kibocsátásának közeledtével vagy azt követően a hozamgörbe meredekebbé vagy laposabbá tétele, tehát valamely kötvény másodlagos piaci árának csökkentése vagy növelése érdekében követni kívánt, lehetővé tették, hogy az említett kereskedők előre lássák, hogy az érintett kötvény ára ez utóbbi piacon a magatartásuk miatt hogyan alakul majd, és hogy az említett másodlagos piacon ennek megfelelően járjanak el.
479
Ezt követően hangsúlyozni kell, hogy a fenti 472–475. pontban kifejtett okokból akkor, amikor valamely elsődleges piaci aukció közeledtével megosztottak bizonyos, a mediánárakra, hozamkülönbözetekre és kereskedési pozíciókra vonatkozó információkat, ezen információk a másodlagos piacon is értékkel bírhattak. Másként fogalmazva, amikor a kereskedők valamely elsődleges piaci aukció közeledtével vagy annak során a mediánáraikra, hozamkülönbözeteikre vagy kereskedési pozícióikra vonatkozó információkat közöltek egymással, értékes információkkal szolgáltak a másodlagos piaci áraikra, illetve helyzetükre vonatkozóan. Ezen információk annál is inkább értékesek lehettek a másodlagos piacon, mivel azokat elsődleges értékpapír‑kereskedők osztották meg egymással, akiktől általában azt várják el, illetve követelik meg, hogy e piacon folyamatosan kétirányú jegyzést végezzenek (lásd a fenti 14. pontot).
480
Egyébiránt, ami a valamely elsődleges piaci aukció keretében az ajánlattételi és túllicitálási szintekre, a kért mennyiségekre, valamint a végül elnyert mennyiségekre és árakra vonatkozó információkat illeti, ezen információk bizonyos értékkel bírtak a másodlagos piacon folytatott tevékenységek tekintetében.
481
Ugyanis a Bizottság által megvizsgált több megbeszélés is azt mutatja, hogy az elsődleges piacon az ajánlattételi és túllicitálási szintek, valamint a kért mennyiségek összefüggtek azzal, hogy az elsődleges értékpapír‑kereskedők hogyan ítélik meg a másodlagos piaci kereslet várható szintjét és az érintett kötvény ez utóbbi piacon fennálló értékét. Más szóval, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (479) preambulumbekezdésében rámutatott, az elsődleges piacon történő túllicitálás általában magas keresletet tükröz a másodlagos piacon, és fordítva.
482
Végül az elsődleges értékpapír‑kereskedők által tett ajánlatok kudarcára, illetve az elnyert mennyiségekre és azok áraira vonatkozóan valamely elsődleges piaci aukciót követően megosztott információk lehetővé tették, hogy pontos képet tudjanak alkotni ezen elsődleges értékpapír‑kereskedők másodlagos piaci magatartásáról.
483
Például, amint azt a Bizottság a megtámadott határozat (29) preambulumbekezdésében kifejtette, ha egy elsődleges értékpapír‑kereskedő nem tesz teljes mértékben sikeres ajánlatot az elsődleges piacon, az ügyfelek vételi megbízásait a másodlagos piacon kell végrehajtania, mivel nem volt képes azokat az elsődleges piacon végrehajtani.
484
További példaként, a megtámadott határozat (302) preambulumbekezdésében említett 2010. november 4‑i megbeszélés során az RBS kereskedője kifejtette, hogy hosszú pozícióban van, és most már eladásra van szüksége („stupid fuking trade took me long 600 lots from 76 just got risk in now”).
485
Így az elsődleges piaci aukciók eredményére, különösen az európai államkötvények elnyert mennyiségeire és megszerzésük árára vonatkozó információk értékesek voltak a másodlagos piacon való eljáráshoz, mivel lehetővé tették többek között az elsődleges értékpapír‑kereskedők e másodlagos piacon tanúsított magatartásának, vagy akár az európai államkötvények rendelkezésre álló mennyiségének és árának előrejelzését.
486
Hozzá kell tenni, hogy – amint az a fenti 434–438. pontból kitűnik – az elsődleges piacon a szindikálási ár meghatározásának pontos időpontjára vonatkozó információ lehetővé tehette a másodlagos piacon történő mozgások előrejelzését, és így a másodlagos piacon ezen információval rendelkező kereskedők magatartásának befolyásolását.
487
Hatodsorban, a megosztott információk értékét és az ezen információcserék által biztosított versenyelőnyt az az összefüggés, amelyben az említett információcserékre sor került, valamint az egyes kereskedők által tett nyilatkozatok is bizonyítják.
488
Mindenekelőtt ugyanis a szóban forgó információkat zárt csevegőszobákban osztották meg. E tekintetben, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (80) és (417) preambulumbekezdésében rámutatott, és amint az például a megtámadott határozat (134) preambulumbekezdésében említett, 2007. december 13‑án a CODS & CHIPS csevegőszobában történt beszélgetésből („I am gonna invite [another trader] into this chat unless anyone has any objections?”) és a DBAC csevegőszobában történt beszélgetésből („[…] do either of u guys mind if i invite [another trader] into the other chat?”) kitűnik, a CODS & CHIPS csevegőszobához kizárólag „meghívásra” lehetett hozzáférni. Ugyanez vonatkozott a DBAC csevegőszobához való hozzáférésre is, amint azt többek között az ugyanezen csevegőszobában 2009. október 16‑án történt, a megtámadott határozat (271) preambulumbekezdésében említett beszélgetés is bizonyítja. A megtámadott határozat (119) preambulumbekezdésében említett 2007. július 19‑i beszélgetés során az egyik résztvevő egyébként a DBAC csevegőszobát, amely akkoriban a „30yr kings” nevet viselte, „válogatott klubnak” („it’s a select club but there you go”) minősítette.
489
Az információcserére így egymással bizalmi viszonyban lévő kereskedők egy csoportján belül került sor, amint azt a DBAC és a CODS & CHIPS csevegőszobában 2007. december 13‑án folytatott, a megtámadott határozat (134) preambulumbekezdésében említett beszélgetések is megerősítik, amelyek során a kereskedők megvitatták annak lehetőségét, hogy új tagokat engedjenek be a CODS & CHIPS csevegőszobába, és különösen azt a kérdést, hogy meg lehet‑e bízni a jelentkezőkben („can’t be trusted”; „i dont trust him”).
490
Ezt követően a Bizottság az általa elemzett beszélgetések alapján több olyan bizonyítékot is feltárt, amelyek azt támasztják alá, hogy a csevegőszobákhoz való hozzáférés azon az elváráson alapult, hogy a résztvevők osszanak meg egymással olyan, kereskedelmi szempontból érzékeny információkat, amelyek az összes tag számára előnyt jelentenek.
491
Például a Bizottság a megtámadott határozat (294) preambulumbekezdésében rámutatott arra, hogy amikor új kereskedőt engedtek be a DBAC csevegőszobába – amely akkoriban a CODS & CHIPS név alatt működött –, az egyik tag ismertette az e csevegőszobában tanúsított magatartásokat, jelezve, hogy a résztvevők csak megpróbálnak segíteni egymásnak, amikor tudnak („we just try to help each other when we can”). Más beszélgetések azt mutatják, hogy a résztvevők segítséget kértek, illetve felajánlották segítségüket („i need help with that”; „»I got hit on telly earlier«»so just offering it back«»im helpful like that for you guys«”; „glad to help”). A megtámadott határozat (307) preambulumbekezdésében említett 2011. január 18‑i megbeszélés is jól tükrözi e kölcsönös elvárásokat, mivel azt mutatja, hogy az egyik résztvevő arra hívta fel a másikat, hogy tegye magát hasznossá, hozzátéve, hogy ez utóbbi nem ingyen van itt („»so then make yourself useful and put it on the chat«»you not on for free«”).
492
Egyébiránt a 2008. január 4‑i, 8‑i és 10‑i megbeszélésekből – amelyekre a Bizottság a megtámadott határozat (378) preambulumbekezdésében hivatkozik – kitűnik, hogy a csevegőszobák néhány tagja, pontosabban az RBS és a UBS kereskedői kifogásolták, hogy más tagok nem osztanak meg információkat a szóban forgó csevegőszobákban. Ilyen kifogásokra, amelyeket a megtámadott határozat (157) preambulumbekezdésében említett 2008. február 27‑i beszélgetésben is felhoztak, nem lett volna szükség, ha a megosztott információk értéktelenek lettek volna, és ha az információcsere nem nyújtott volna előnyt a résztvevők számára.
493
Hozzá kell tenni, hogy – amint az többek között a megtámadott határozat (445) preambulumbekezdéséből kitűnik – a csevegőszobákban folytatott beszélgetések során tett több kijelentés is azt mutatja, hogy a kereskedők óvintézkedéseket tettek annak érdekében, hogy magatartásukról nehogy tudomást szerezzenek olyan személyek, akik e csevegőszobáknak nem tagjai.
494
E tekintetben például a CODS & CHIPS csevegőszobában 2007. január 29‑én lezajlott, a megtámadott határozat (104) preambulumbekezdésében említett beszélgetés a résztvevők által tett óvintézkedéseket bizonyítja. A BofA kereskedőjének e csevegőszobába való felvételét megelőzően ugyanis a UBS és az RBS kereskedői kifejezték azon óhajukat, hogy e felvétel ne vezessen ahhoz, hogy az említett csevegőszobában elhangzottak létéről és tartalmáról tudomást szerez a szóban forgó kereskedő felettese („»sure but we ll cut his balls«»if things get out«»:‑)«”; „fine as long as [BofA] doesn’t see it and when hes away from desk he logs out thats fair and no chance if [BofA] tries to fuk us”). Egyébként a BofA kereskedője a felvételekor e tekintetben megnyugtatta a csevegőszoba többi tagját („Don’t worry will close the chat if I am off the desk, nothing goes out”).
[omissis]
iii) A UniCredit és a Nomura által a megtámadott határozatban említett összes beszélgetésre vonatkozóan előadott érvekről
[omissis]
– Az engedékenységi nyilatkozatok állítólagos túlzott figyelembevételéről
[omissis]
533
Ezenkívül az RBS által 2015. november 3‑án tett második engedékenységi nyilatkozatban e bank nem hanyagolta el azt a tényt, hogy bizonyos megbeszélések olyan információcseréhez vezettek, amely meghaladta a másodlagos piacon elfogadható mértéket. Nem mellőzte kifejteni azt sem, hogy a másodlagos piacra vonatkozó információcsere milyen következményekkel járt az elsődleges piacra nézve, és fordítva.
534
Végül az RBS kétségkívül úgy nyilatkozott, hogy a versenyellenes magatartások legnyilvánvalóbb példái a 2009 januárja és 2010 februárja között folytatott beszélgetésekben találhatók, amely jogsértési időszak vonatkozásában nem állapították meg a UniCredit felelősségét. Ez a 2015. november 3‑i nyilatkozat azonban 2011‑ben, többek között 2011. november 3‑án lefolytatott beszélgetéseket is bemutatott.
535
Általánosabban, az RBS és a UBS által tett, és a Bizottság által a T‑453/21. sz. ügyben benyújtott engedékenységi nyilatkozatok azt mutatják, hogy ezek az engedékenységet kérelmezők különösen a 2007 és 2011 vége között tanúsított magatartásokat ismertették, továbbá hogy e magatartások az európai államkötvények másodlagos piacával is kapcsolatosak voltak, és hogy a UniCredit kereskedője részt vett azokban.
536
Ami az RBS és a UBS által tett engedékenységi nyilatkozatoknak a 2011. november 3‑i és 28‑i – kifejezetten vitatott – beszélgetések tekintetében fennálló bizonyító erejét illeti, azt a UniCredit által kifejezetten e beszélgetésekkel szemben felhozott kifogások értékelése keretében kell majd megvizsgálni.
537
Ebből következik, hogy – az engedékenységi nyilatkozatoknak a UniCredit által kifejezetten vitatott megbeszélések tekintetében való bizonyító erejének vizsgálatára is figyelemmel – a Bizottság megalapozottan állapíthatta meg, hogy az említett nyilatkozatok megerősítik az általa vizsgált számos beszélgetés versenyellenes jellegét, még akkor is, ha a UBS által 2016. június 29‑én tett nyilatkozat bizonyító ereje kisebb, mint a többi engedékenységi nyilatkozaté.
– A megosztott egy vagy több típusú információk állítólagosan nyilvános jellegéről vagy értékük állítólagos hiányáról
538
Mivel többek között a Nomura a keresetlevélhez egy „szakértői jelentésnek” minősített dokumentumot csatolt, első lépésben az e bank által előadott érveket és benyújtott bizonyítékokat, második lépésben pedig a UniCredit által előadott érveket és benyújtott bizonyítékokat kell megvizsgálni.
–
A Nomura által előadott érvekről és az általa előterjesztett bizonyítékokról
539
Első jogalapja keretében a Nomura azt állítja, hogy a Bizottság a megtámadott határozat (3)–(51) preambulumbekezdésében nem vizsgálta meg megfelelően az európai államkötvények elsődleges és másodlagos piacának jellemzőit, amelyek alapján az információcsere útján megvalósuló összejátszás valószínűsége nagyon csekély volt, különösen a 2011‑es év tekintetében.
540
Az ágazat egyik szakértője által készített szakértői jelentésre támaszkodva a Nomura egyrészt azt állítja, hogy az érintett piacok igen összetettek, erősen versenyképesek, nagyon differenciáltak, nagyon átláthatók és jól ismertek voltak azon szereplők számára, akik a másodlagos piacon alkalmazott árakra tekintettel ismerték az európai államkötvények értékét az elsődleges piacon, másrészt pedig azt, hogy az érintett bankok e piacokon aszimmetrikus és nagyon differenciált pozíciókat töltöttek be. Ebből következik, hogy csak a bizalmas, pontos, előretekintő és az érintett ügyletekhez időben nagyon közeli információk cseréje csökkentheti a piaci bizonytalanságokat. Márpedig a Bizottság által hivatkozott megosztott információk nem rendelkeznek e jellemzőkkel, különösen mivel lényegében nem az árakra vonatkoznak.
541
Így először is a Bizottság által a 2. és 4. kategóriában említett „mediánárak” a nyilvánosság számára hozzáférhető, gyorsan elavulttá váló információk kombinációját képezik, és a valamely kereskedő általi megosztásuk a szerződő felekkel való kereskedés lehetőségeinek megvizsgálása érdekében jogszerű lehet, anélkül hogy ezen információk szükségszerűen relevánsak lennének egy másik kereskedő számára. Másodszor, a 2. és 4. kategóriában említett, az elsődleges és másodlagos piacokra vonatkozó mennyiségekkel kapcsolatos információk már ismertek a kereskedők számára, és az elsődleges piaccal kapcsolatban való megosztásuk az érintett bankok korlátozott piaci részesedése miatt nem képes arra, hogy érintse a versenyt. Harmadszor, az 1. kategóriában említett hozamgörbék, valamint a 2. és 4. kategóriában említett hozamkülönbözetek elsősorban a nyilvánosság számára hozzáférhető információk, és jogszerű e különbözetek annak ellenőrzése érdekében történő megosztása, hogy vannak‑e kereskedési lehetőségek. Negyedszer, a 2. és 4. kategóriában említett pozíciók a megvalósult információcsere homályos jellege, valamint az európai államkötvények piacainak összetettsége és aszimmetriája miatt nem feltétlenül jelzik valamely kereskedő szándékát. Ráadásul a pozíciókkal kapcsolatos információcserének lehetnek jogos indokai. Ötödször, a szindikálási árak meghatározásának a 4. kategória iii. pontjában említett időpontja széles körben azonosítható az adósságkezelő hivatalok nyilvános bejelentéseinek köszönhetően, és az alapján, hogy a piacok hogyan reagálnak az e folyamatot megelőző eseményekre. Hatodszor, a túllicitálásokra vonatkozó információk az európai államkötvények sajátos összefüggésében az érintett bankok múltbeli gyakorlatára tekintettel előre láthatók, és a kereskedők számára nem relevánsak. A jelen ügyben ezen információk túlságosan homályosak és értéktelenek az európai államkötvények ágazatának összetettsége és aszimmetriája miatt.
542
E tekintetben elsősorban előzetesen hangsúlyozni kell, hogy a Nomura által benyújtott szakértői jelentést ténylegesen egy harmadik személy készítette, és az összeférhetetlenség e harmadik személy által hivatkozott hiánya egyáltalán nem kérdőjelezhető meg. E jelentésben a szóban forgó harmadik személy egyrészt a képesítéseire hivatkozik, vagyis arra, hogy a pénzügy területén mester fokozatú diplomával, valamint az Autorité des marchés financiers (értékpapírpiaci hatóság, AMF, Franciaország) által kiállított szakmai tanúsítvánnyal rendelkezik, másrészt pedig arra, hogy az európai államkötvények ágazatában kereskedőként, illetve egy kereskedői csoport vezetőjeként szerzett 20 éves szakmai tapasztalattal rendelkezik.
543
Arra is rá kell mutatni, hogy a szóban forgó szakértői jelentést a Nomura kérésére készítették el a jelen eljárás céljából, többek között e bank kifogásközlésre adott válaszának és az e bank által a jelen ügyben benyújtott keresetlevélnek a fényében.
544
E szakértői jelentés tartalmát illetően annak szerzője kifejti, hogy azt kérték tőle, hogy különösen az elsődleges piacra való hivatkozással foglalkozzon bizonyos témákkal. E tekintetben e jelentés olvasatából kitűnik, hogy annak szerzője ténylegesen az elsődleges piacra összpontosított. Először is a Nomura szakértője leírja az európai államkötvényekkel foglalkozó részleg bankon belüli szerepét, működését és összetételét, valamint az elsődleges értékpapír‑kereskedő szerepét és egy adósságkezelő hivatallal való kapcsolatát. Ezt követően e szakértő kifejti azokat a feltételeket, amelyek mellett egy bank a szervezetén belül kialakítja és végrehajtja a valamely közelgő aukcióra vonatkozó ajánlattételi stratégiáját. Végül az említett szakértő leírja azon tényezőket és információkat, amelyek az európai államkötvényekre vonatkozó aukciók keretében történő ajánlattétel tekintetében relevánsak.
545
Közelebbről, először is a Nomura szakértője kétségkívül kifejti, hogy a valamely konkrét aukcióval kapcsolatos stratégiát és költségvetést egy bankon belül az érdekelt felek széles köre alakítja ki, hogy e stratégia kidolgozásáért a végső felelősséget nem e bank európai államkötvényekkel foglalkozó részlege viseli, és hogy a kereskedőktől csak azt várják el, hogy e stratégiát végrehajtsák.
546
E szakértő azonban azt is kifejti, hogy az európai államkötvényekkel foglalkozó belső részleg szerepet játszik e stratégia kidolgozásában, és mindenekelőtt azt, hogy a kereskedők általában jelentős önállósággal rendelkeznek a napi kereskedési tevékenységeik végzésének módját illetően, és mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek a tekintetben, hogy a bank stratégiájából eredő célokat hogyan érik el. Egyébiránt a valamely aukció keretében követett megközelítést illetően a jelentés azt bizonyítja, hogy a kereskedők feladata, hogy a rendelkezésükre álló információk alapján kialakítsák saját véleményüket.
547
Így a Nomura által benyújtott szakértői jelentés nem bizonyítja, hogy figyelemmel a kereskedő bankon belüli szerepére, az európai államkötvények elsődleges piacán a kereskedők közötti információcsere nincs hatással az említett kereskedők által valamely aukció keretében tett ajánlatokra.
548
Másodszor a Nomura szakértője által említett azon tény, hogy a bankoknak nagyon eltérő prioritásai lehetnek, amikor egy adott aukción részt vesznek, nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a más bankok saját információival és a Bizottság által vizsgált beszélgetések során megosztott típusú információkkal kapcsolatos információcsere nem tudja befolyásolni ezen információk címzettjeinek magatartását.
549
Egyrészt ugyanis valamely differenciált stratégia kereteit továbbra is az adósságkezelő hivatal által meghatározott szabályok, és különösen – amint azt egyébként a Nomura szakértője hangsúlyozta – az aukciókon való részvételre vonatkozó kötelezettség határozza meg. E keretszabályozás így azzal a következménnyel járhat, hogy az elsődleges értékpapír‑kereskedő jogállással rendelkező bank kötelezettséget vállal arra, hogy ajánlatot tesz, és az aukció keretében minimális mennyiségű kötvényt szerez, ellenkező esetben azt kockázatja, hogy elveszíti e jogállást és az ahhoz kapcsolódó előnyöket. Másrészt a bankok saját érzékeny információinak kölcsönös megosztása lehetővé teheti ezen információk címzettjei számára azt, hogy megismerjék azon bankok stratégiáit, amelyektől ezen információk származnak, tehát hogy eloszlassák az ezzel kapcsolatos bizonytalanságot, és hogy egyébként értékeljék azt, hogy e stratégiákat egymáshoz lehet‑e igazítani. Ezenkívül az a tény, hogy a bankok különböző mennyiségű európai államkötvénnyel kereskednek, nem teszi érdektelenné az ilyen információk cseréjét, mivel az ilyen információcsere lehetővé teheti mindenkori stratégiájuk kiigazítását annak érdekében, hogy az aukció során a kívánt mennyiségű európai államkötvényt a legjobb áron szerezzék meg.
550
Harmadszor hangsúlyozni kell, hogy a Nomura által benyújtott szakértői jelentésből kétségtelenül kitűnik, hogy a kereskedő, mielőtt egy közelgő aukció keretében ajánlatot tesz, számos tényezőt figyelembe vesz, és a nyilvánosság számára hozzáférhető adatokra támaszkodik. E dokumentum azonban azt is kifejti, hogy e tényezők egyikét a kereskedők kockázatvállalási hajlandósága jelenti. E jelentés hangsúlyozza továbbá, hogy az ajánlat tükrözi majd a kereskedő saját felfogását a kötvény jelenlegi és jövőbeli értékéről, a piac alakulásáról, valamint az ajánlati könyvéről és leltáráról.
551
A szakértői jelentésből tehát kitűnik, hogy az elsődleges piacon az egyes bankok a kereskedőiken keresztül nem kizárólag a nyilvánosan elérhető információkat veszik figyelembe annak meghatározásakor, hogy valamely közelgő aukció keretében milyen ajánlatokat tesznek, és hogy a kereskedők számára hozzáférhető információk nem teszik lehetővé annak megismerését, hogy az egyes kereskedők milyen stratégiát fognak követni.
552
Negyedszer, ami a versenytársak mediánárait illeti, a Nomura szakértője nem szól arról, hogy ezen árak nyilvánosak lennének. A tárgyaláson a Nomura egyébként elismerte, hogy egy bank saját mediánárai nem nyilvánosan hozzáférhetők. A Nomura szakértője csak azt hangsúlyozza, hogy egy folyamatban lévő aukció keretében egy másik kereskedő mediánárainak ismerete jelentéktelen stratégiai értékkel bír, mivel a kereskedők az áraikat általában olyan szűk intervallumban határozzák meg, amely közel áll az online kereskedési platformokon rendelkezésre álló átlagos piaci mediánárhoz.
553
E magyarázat tehát nem zárja ki az egyes kereskedők mediánára és a rendelkezésre álló átlagos piaci mediánár közötti különbségek fennállását. Nem zárja ki azt sem, hogy valamely kereskedő mediánára kívül essen a szóban forgó szűk intervallumon. Így az említett magyarázat nem befolyásolja a Bizottságnak az általa elemzett beszélgetések tartalma alapján végzett értékelését, vagyis hogy e beszélgetésekből kitűnik, hogy valamely bank saját mediánára olyan kereskedelmi szempontból érzékeny információnak minősül, amelynek a versenytársakkal való közlése csökkenti a bizonytalanságot, és megkönnyíti az összehangolást.
554
Ebből következik, hogy a Nomura által benyújtott szakértői jelentés nem teszi lehetővé a Bizottság azon értékelésének megkérdőjelezését, miszerint a kereskedők által egymással megosztott információk érzékeny jellegűek voltak amiatt, hogy a többi kereskedő számára nem voltak hozzáférhetők, valamint tárgyuk, pontosságuk és időszerűségük miatt. E jelentés nem teszi lehetővé a Bizottság azon értékelésének megkérdőjelezését sem, miszerint ugyanezen információk bizonyos értéket képviseltek a címzettjeik számára, és ez utóbbiak számára előnyt jelentettek, mivel csökkentették a bizonytalanságot, és lehetőséget teremtettek az összehangolásra.
555
Másodsorban el kell utasítani a Nomura által előadott, a fenti 541. pontban felidézett többi érvet, mivel azok nem alkalmasak arra, hogy megkérdőjelezzék a Bizottság által a kereskedők közötti beszélgetések tartalma alapján elvégzett és az engedékenységet kérelmezők által megerősített értékeléseket.
556
Közelebbről, amennyiben a Nomura azt állítja, hogy a kereskedők bizonyos információkat a kereskedési lehetőségek fennállásának értékelése érdekében jogszerű célokból osztottak meg egymással, hangsúlyozni kell – az e bank által kifejezetten vitatott beszélgetések tartalmának vizsgálatára is figyelemmel –, hogy a Bizottság által vizsgált összes többi nem vitatott beszélgetéssel szemben felhozott ilyen állítások túl általánosak, és hogy a Bizottság kifejezetten kizárta a vitatott jogsértés hatálya alól azokat az információcseréket, amelyek egyértelműen és kizárólag kétoldalú kereskedések (bilateral trades) lehetőségének a feltárására irányultak, amint ez a megtámadott határozat (392), (561), (575) és (644) preambulumbekezdéséből kitűnik.
557
Harmadsorban és mindenesetre a Bizottság által elvégzett és az engedékenységet kérelmezők által megerősített értékeléseket jelentős részben megerősítik az Európai Értékpapírpiaci Hatóság (ESMA) által a Törvényszék által az Európai Unió Bírósága alapokmánya 24. cikkének második bekezdése és az eljárási szabályzat 89. cikke (3) bekezdésének c) pontja alapján feltett kérdésekre adott válaszok is.
558
E tekintetben először is az ESMA kifejtette, hogy egy bank saját mediánárai, az egyes bankok hozamgörbéi és hozamkülönbözetei, valamint az elsődleges piacon licitált mennyiségek nem nyilvános információk, nem könnyen hozzáférhetők a nyilvánosság számára, és nem is ismertek széles körben.
559
Az ESMA hozzátette, hogy a másodlagos piacon kereskedett mennyiségekre vonatkozó információk rendelkezésre állása országonként eltérő, de egyértelmű, hogy 2011‑től kezdődően ezek az információk nem állnak rendelkezésre valamennyi uniós tagállamban.
560
Ami az egyes kereskedők, illetve egyes bankok hosszú vagy rövid kereskedési pozícióit illeti, az ESMA kifejtette, hogy azok a kereskedési stratégia szempontjából érzékeny információnak minősülnek, és nem tűnik úgy, hogy 2011‑ben könnyen hozzáférhetők lettek volna, mivel ezen információk még 2020‑ban sem voltak könnyen hozzáférhetők.
561
Egyébiránt az ESMA hangsúlyozta, hogy az a döntés, hogy a D2D platformokon a bankok ajánlatait anonim módon jelenítik‑e meg, vagy sem, az egyes platformok sajátossága, de általában véve az állandó bevételű D2D platformok mindig is névtelenek és anonimek voltak annak érdekében, hogy magas szintű védelmet nyújtsanak a kereskedőknek.
562
Ezenkívül a szindikálási árak meghatározásának időpontját illetően az ESMA kifejtette, hogy úgy tűnik, hogy az elsődleges értékpapír‑kereskedők számára nyújtott információk típusa azok szerepétől függ. E tekintetben az ESMA válasza kizárólag annyiban meggyőző, tehát kizárólag annyiban rendelkezik bizonyos bizonyító erővel, amennyiben egy 2015. májusi dokumentum alapján kifejti, hogy a vezető bankok további információkkal rendelkezhetnek a nem vezető bankokhoz képest.
563
Ezenkívül az ESMA kifejtette, hogy mivel az elsődleges értékpapír‑kereskedőket az adósságkezelő hivatalok választják ki, és mivel ez bizonyos kiváltságokat és bizonyos kötelezettségeket eredményez, jogállásuknak az aukciót megelőzően ismertnek kellene lennie.
564
Másodszor, az ESMA válaszaiból kitűnik, hogy a következő információk piaci előnyt biztosítottak annak a kereskedőnek, aki azokat megkapta, egy olyan kereskedővel szemben, aki ezen információkkal nem rendelkezett: a bank saját mediánárai, az egyes bankok saját hozamgörbéi és hozamkülönbözetei, az elsődleges piacon licitált mennyiségek és a másodlagos piacon kereskedett mennyiségek, a jövőbeli kereskedési pozíciók, illetve az előző percekben végrehajtott ügyletekre vonatkozó korábbi kereskedési pozíciók, valamint a valamely kereskedő általi túllicitálás szintje.
565
Ami azt a kérdést illeti, hogy a szindikálási ár meghatározásának időpontjára vonatkozó, az elsődleges értékpapír‑kereskedők közötti információcsere piaci előnyt biztosít‑e azon kereskedő számára, aki ezen információt megkapja, azon kereskedővel szemben, aki azzal nem rendelkezik, az ESMA válaszának bizonyító ereje attól a kérdéstől függ, hogy a szindikálási ár meghatározásának időpontja valamely pénzügyi eszköz értékének megállapítása szempontjából releváns információnak minősül‑e. Az ESMA ugyanis azt válaszolta, hogy amennyiben a szindikálási ár meghatározásának időpontja valamely pénzügyi eszköz értékének megállapítása szempontjából releváns információnak minősül, ez piaci előnyt jelenthet egy olyan kereskedővel szemben, aki ezen információkkal nem rendelkezik. Az ESMA egyértelművé tette, hogy a szindikálások ütemezése szerepet játszik az érintett értékpapír árának meghatározásában.
566
Harmadszor az ESMA hangsúlyozta, hogy az elsődleges piaci ügyletekre vonatkozó információk, ugyanúgy mint a túllicitálások és a fenti 558–560. pontban említett különböző típusú információk az azokkal rendelkező kereskedőnek – akár ezen információk külön‑külön, akár együttesen, mind az elsődleges, mind pedig a másodlagos piacon – piaci előnyt biztosítanak az ezen információkkal nem rendelkező kereskedővel szemben. Az ESMA azonban megjegyezte, hogy eseti alapon kell értékelni, hogy ezen információk milyen mértékben tekinthetők előnynek.
567
Negyedszer az ESMA egyrészt azt válaszolta, hogy nem vonható le az a következtetés, hogy az árjegyzők az árjegyzési megállapodás értelmében kötelesek egymással olyan rendszeres közvetlen kapcsolatot fenntartani, amely során információt cserélnek. Másrészt az ESMA úgy ítélte meg, hogy az árjegyzőként („market makers”) eljáró bankoknak nem kell szükségszerűen közvetlen kapcsolatban állniuk annak érdekében, hogy információkat osszanak meg egymással.
568
A Nomura által az ESMA válaszaira tett észrevételek nem alkalmasak annak bizonyítására, hogy e válaszoknak nincs bizonyító erejük.
569
E tekintetben először is el kell utasítani a Nomura arra alapított érvét, hogy az ESMA 2011‑ben kevés tapasztalatot szerzett, mivel azt csak 2011‑ben hozták létre. Ugyanis először is az ESMA jogilag az európai értékpapírpiaci szabályozók bizottságának helyébe lépett, amely utóbbit a 2001. június 6‑i 2001/527/EK bizottsági határozat (HL 2001. L 191., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 4. kötet, 90. o.) hozta létre. Továbbá az ESMA kifejtette, hogy a Törvényszék kérdéseire adott válaszokat egyrészt a „Trading” egység egyik szakpolitikai felelőse és egyik fő szakpolitikai felelőse adta, másrészt pedig azokat a „Markets and Digital Innovation” osztályon belül jóváhagyták ez utóbbiak felettesei. E válaszok szerzőinek és az azokat az ESMA‑n belül jóváhagyó személyeknek a státusza bizonyítja az ágazatban szerzett tapasztalatukat, tehát azt, hogy ismerik és értik az európai államkötvények ágazatának működését, ideértve a 2011‑es évet is. Végül az ESMA válaszai többek között éppen az európai értékpapírpiaci szabályozók bizottsága által az érintett bankoknak felrótt tényállás idején kidolgozott két dokumentumon alapulnak.
570
Így az ESMA jogállása, valamint az általa adott válaszok szerzőinek és az azokat jóváhagyó személyeknek a státusza – a Nomura állításával ellentétben – bizonyító erőt kölcsönöz az említett válaszoknak, ideértve a 2011‑es évet is.
571
Másodszor igaz, hogy – amint arra a Nomura lényegében rámutat – az ESMA hangsúlyozta, hogy a ráruházott hatáskörök kizárólag a másodlagos piacra vonatkoznak. Így az ESMA elsődleges piacra vonatkozó válaszainak bizonyító ereje – további referenciák hiányában – alacsonyabb, mint a másodlagos piacra vonatkozó válaszainak bizonyító ereje.
572
Mindenekelőtt azonban az ESMA kifejtette, hogy a befektetők védelmének megerősítésére és a pénzügyi piacok stabilitásának és zavartalan működésének előmozdítására irányuló feladatát négy tevékenység – nevezetesen a befektetőket, a piacokat és a pénzügyi stabilitást érintő kockázatok értékelése, az uniós pénzügyi piacok egységes szabálykönyvének kidolgozása, a felügyeleti konvergencia előmozdítása és egyes pénzügyi szervezetek közvetlen felügyelete – révén teljesíti. E tevékenységek szükségszerűen megkövetelik az elsődleges piac működésének megfelelő ismeretét.
573
Továbbá az ESMA hangsúlyozta, hogy az elsődleges piacra vonatkozó ötödik, nyolcadik és kilencedik kérdésre az elvégzett kutatások alapján válaszolt. Így az ESMA a szindikálási ár meghatározásának időpontjára vonatkozó ötödik kérdésre válaszolva a Világbank‑csoport „Domestic Syndications” című, 2015. májusi dokumentumára támaszkodott. A nyolcadik kérdésre válaszolva, amely kérdés az árjegyzők azon kötelezettségére, illetve annak szükségességére vonatkozott, hogy rendszeres kapcsolatot tartsanak fenn, amely során olyan információkat cserélnek, mint amelyekre a Törvényszék többi kérdése vonatkozott, az ESMA az árjegyzőket terhelő kötelezettségeket a 2011‑ben hatályos szabályozás, az ezen időpontot követő szabályozás és a 2021‑ben folytatott konzultációk alapján elemezte. Továbbá a kilencedik kérdést illetően, amely arra a kérdésre vonatkozott, hogy az egy adott aukció keretében fennálló elsődleges értékpapír‑kereskedő jogállás ismert‑e az aukciót megelőzően, az ESMA a Pénzügyi Stabilitási Tanács 2022. októberi, „Liquidity in Core Government Bond Markets” című jelentésére hivatkozott. Az ESMA által felhasznált források, amelyek a 2011 előtt és után alkalmazandó szabályozásból, valamint a jelen eljárástól eltérő célokra állami szervek által készített jelentésekből álltak, tehát különösen megbízhatóak voltak.
574
Az ESMA által felhasznált források tehát jelentős bizonyító erőt kölcsönöznek az általa az elsődleges piacra, pontosabban a szindikálási ár meghatározásának időpontjára, az árjegyzők feladatára és az elsődleges értékpapír‑kereskedők szerepére vonatkozóan adott válaszoknak.
575
Végül általánosságban hangsúlyozni kell, hogy a Törvényszék felhívta az ESMA‑t arra, hogy adott esetben olyan tudományos vagy módszertani eszközzel támassza alá válaszait, amely megerősíti az említett válaszok relevanciáját. Az ESMA ebben az összefüggésben hivatkozott a válaszai egy részének alátámasztása érdekében két, a kifogásolt tényállással egyidejű dokumentumra. Egyébiránt az a tény, hogy az ESMA által felhasznált többi dokumentumot a kifogásolt magatartások befejezésének időpontját követő időpontban készítették és tették közzé, pusztán emiatt nem fosztja meg e dokumentumokat és az ESMA által az említett dokumentumok alapján adott válaszokat a bizonyító erejüktől. E későbbi dokumentumok közül ugyanis egyesek olyan információkat tartalmaznak, amelyek közvetlenül a kifogásolt cselekményekkel érintett időszakra vonatkoznak. Ezenkívül az ESMA a válaszai tartalmának alátámasztására olyan egyéb, a szóban forgó magatartásokat követően keletkezett dokumentumokat és más adatokat is felhasznált, amelyek kifejezetten az európai államkötvények ágazatának az érintett bankokkal szemben kifogásolt magatartások idején való működésére vonatkoznak. Közelebbről, az ESMA válaszaiból és az általa hivatkozott forrásokból kitűnik, hogy a szabályozás és a gyakorlat fejlődése ellenére, amelyet a szóban forgó magatartások időszaka óta egyre nagyobb átláthatóság jellemez, a Törvényszék kérdései által érintett több információtípus az európai államkötvények ágazatában még mindig nem volt hozzáférhető a kereskedők számára. Más szóval, az ESMA egyes válaszai a következő érvelésen alapulnak: mivel több olyan információtípus, amelyekre vonatkozóan kérdést intéztek hozzá, a szóban forgó magatartásokat követően még mindig nem volt hozzáférhető a többi kereskedő számára, ezen információk az említett magatartások időpontjában a fortiori nem voltak hozzáférhetőek.
576
Így az ESMA elsődleges piacra vonatkozó válaszainak jelentős és a másodlagos piacra vonatkozó válaszokéval azonos bizonyító erőt lehet tulajdonítani, amennyiben azokat olyan megbízható és releváns források támasztják alá, mint például az állami szervek vagy szakmai szövetségek által a jelen eljárástól eltérő célból készített jelentések. Ebből következik, hogy ellentétben azzal, amit lényegében a Nomura állít, az a tény, hogy az ESMA külső forrásokra támaszkodott, és a 2011 utáni szabályozásra és jelentésekre hivatkozott, nem érinti az általa adott válaszok bizonyító erejét.
577
Harmadszor, a Nomura a fenti 542–556. pontban kifejtett okokból nem hivatkozhat megalapozottan saját tapasztalatára és az általa a keresetlevél mellékleteként benyújtott szakértői jelentésre. Mindenesetre az ESMA jogállására és feladatára, a válasza készítőinek státuszára, valamint az általa alapul vett szabályozásra és más dokumentumokra tekintettel a Nomura – saját tapasztalatára és az általa a keresetlevélhez csatolt szakértői jelentésre alapított – észrevételeinek nem lehet nagyobb bizonyító erőt tulajdonítani, mint az ESMA válaszainak.
578
Negyedszer a Nomura azon érvét illetően, miszerint az ESMA válasza téves gazdasági feltételezéseken, és különösen azon az elgondoláson alapul, hogy a Törvényszék által e kérdésekben említett típusú információk puszta átvétele versenyelőnyt biztosít a címzettek számára, emlékeztetni kell arra, hogy az ESMA‑t a bankok bizonyos konkrét saját információi, nevezetesen a mediánárak, a hozamgörbék és a hozamkülönbözetek, az elsődleges piacon licitált mennyiségek és a másodlagos piacon kereskedett mennyiségek, a jövőbeli kereskedési pozíciók, illetve az előző percekben végrehajtott ügyletekre vonatkozó korábbi kereskedési pozíciók, valamint a valamely kereskedő általi túllicitálás tekintetében kérdezték. Az ESMA válasza ezen információk érzékeny jellegét illetően tehát szükségképpen azon alapult, hogy a szóban forgó információk kellően pontosak, részletesek és naprakészek, illetve frissek voltak.
579
Továbbá az ESMA azt a válaszát, miszerint az ilyen információk előnyt biztosítottak a címzettjük számára egy olyan kereskedővel szemben, aki nem kapta meg azokat, alátámasztotta többek között a Törvényszék által feltett első kérdésre adott válasz keretében, amelyre az ESMA utalt, valamint a hozamgörbékre és a hozamkülönbözetekre, az elsődleges piacon licitált mennyiségekre, valamint a másodlagos piacon kereskedett mennyiségekre, a jövőbeli kereskedési pozíciókra, illetve az előző percekben végrehajtott ügyletekre vonatkozó korábbi kereskedési pozíciókra vonatkozó kérdésekre adott válaszai keretében.
580
Az ESMA ugyanis először is ismertette a szóban forgó magatartások idején az európai államkötvények piacát jellemző átláthatóság szintjét, valamint a szabályozás e tekintetben való fejlődését. E tekintetben többek között rámutatott arra, hogy 2011‑ben a kötvénykereskedés még elsősorban tőzsdén kívül történt, valamint hogy a tőzsdén kívül kereskedett kötvények mediánárai nem voltak nyilvánosak, illetve nem voltak könnyen hozzáférhetők a nyilvánosság számára, és nem voltak széles körben ismertek. Általánosabban az ESMA bizonyítékokkal alátámasztva rámutatott az európai államkötvények piacát jellemző átláthatóság alacsony szintjére, tehát arra, hogy az e kötvényekre vonatkozó információkhoz való nyilvános hozzáférés korlátozott volt.
581
Ezt követően az ESMA – továbbra is alátámasztva – kifejtette, hogy a más piaci szereplők, különösen a tájékozott kereskedők által alkalmazott árak a kereskedelmi döntések meghozatala szempontjából nagyon értékesek. Az ESMA szerint, mivel az információszerzés áldozatokat kíván, a kereskedők nem hajlandók megosztani ezen információkat, és ha az információk, azaz az árfolyamaik vagy megbízásaik nyilvánosak, a kereskedők nem kívánják felfedni személyazonosságukat annak elkerülése érdekében, hogy mások tudják, hogy egy tájékozott kereskedő által alkalmazott árról van szó; ellenkező esetben a tájékozott kereskedők már nem lennének ösztönözve ezen információk felkutatására.
582
Végül a Nomura azon állítását illetően, miszerint az ESMA válaszai nem válaszolnak az általa a keresetlevélben előadott érvekre, rá kell mutatni arra, hogy kétségtelen, hogy e hatóságot arra kérték, hogy a Törvényszék kérdéseire oly módon válaszoljon, hogy megfelelően vegye figyelembe egyrészt a szóban forgó ágazat, vagyis az európai államkötvények elsődleges és másodlagos piacon történő kibocsátása és kereskedése ágazatának esetleges sajátosságait, másrészt pedig a Bizottság által a megtámadott határozat – egyes kérdésekben hivatkozott – preambulumbekezdéseiben az ágazatra vonatkozóan végzett értékeléseket.
583
Az ESMA azonban nem rendelkezett a jelen eljárás során a felek között váltott olyan beadványokkal, mint például a Nomura által benyújtott keresetlevél. Egyébiránt az ESMA‑hoz intézett kérdéseknek és az általa adott válaszoknak nem az volt a céljuk, hogy véglegesen elbírálják a Nomura által a keresetlevélben előadott jogalapokat és érveket, vagy azt, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban követett‑e el hibákat, vagy sem. Közelebbről, az ESMA válaszai nem foglalkoznak azzal a kérdéssel, hogy a Bizottság által a megtámadott határozatban figyelembe vett minden egyes beszélgetés – konkrét tartalmára és a megosztott információk jellemzőire, például pontosságuk fokára tekintettel – versenyellenes volt‑e. E válaszok nem foglalkoznak azzal a kérdéssel sem, hogy a jelen ügyben fennálltak‑e a szóban forgó információcsere jogszerű indokai. Általánosabban fogalmazva, e válaszok nem arra a kérdésre vonatkoznak, hogy a résztvevőkkel szemben kifogásolt magatartás az ügy körülményei között cél általi korlátozásnak minősül‑e.
584
Az ilyen végleges értékelés elvégzésére kizárólag a Törvényszék rendelkezik hatáskörrel.
585
A Nomura tehát megalapozatlanul állítja, hogy az ESMA válasza téves gazdasági feltételezéseken alapul, egyrészt azzal az indokkal, hogy e hatóság az európai államkötvények piacára vonatkozó információk értékével kapcsolatban téves feltételezéseket tesz, másrészt pedig azzal az indokkal, hogy e hatóság nem tért ki az e bank által annak bizonyítása érdekében hivatkozott elemekre, hogy a fokozott átláthatóság nem biztosít szükségképpen versenyelőnyt.
586
Ötödször, ami a Nomura által az ESMA egyes válaszainak tartalmával szemben felhozott kifogásokat illeti, hangsúlyozni kell, hogy e kifogások a keresetlevél tartalmának felidézésére szorítkoznak, hogy nincsenek alátámasztva, illetve nem alkalmasak annak bizonyítására, hogy e válaszoknak nincs bizonyító erejük.
587
Közelebbről igaz, hogy az ESMA válasza nyilvánvalóvá teszi, hogy a különböző joghatóságokban az átláthatóságot illetően eltérő piaci feltételek vannak. E válasz és az ESMA által hivatkozott dokumentumok azonban azt is nyilvánvalóvá teszik, hogy az európai államkötvények másodlagos piacán a kereskedés előtti és utáni átláthatóság a vizsgált tagállamok többségében alacsony szintű volt.
588
Egyébiránt az a tény, hogy az ESMA nem idézte teljes egészében az egyik tudományos publikáció egy részletét, nem befolyásolhatja ezen idézet értelmét, sem e hatóság válaszának bizonyító erejét. E szövegrészlet egészéből ugyanis kitűnik, hogy az egyéni kereskedők nem ismerik valamely pénzügyi eszköz alapvető piaci értékét, azaz azt a vitathatatlan értéket, amely ezen eszköz esetében akkor lenne megállapítható, ha az információ tökéletes lenne, és hogy kizárólag a piacok – amelyek alatt az e pénzügyi eszközzel önállóan kereskedő piaci szereplők elvont összessége értendő – eredményeznek utólag olyan árakat, amelyek „közelebb” állnak ezen alapvető értékhez. Egyébiránt a Nomura nem hivatkozhat megalapozottan arra, hogy a szóban forgó idézet azt sugallja, hogy a nyilvánosság számára nem hozzáférhető, illetve egyetlen kereskedő által nem könnyen meghatározható információknak a kereskedők szűk körén belüli hozzáférhetővé tétele növeli a piac „általános” átláthatóságát.
[omissis]
602
E tekintetben a UniCredit által az ESMA válaszaira tett észrevételek nem alkalmasak annak bizonyítására, hogy e válaszoknak nincs bizonyító erejük.
[omissis]
614
Ennélfogva – a UniCredit által kifejezetten vitatott beszélgetések tartalmának vizsgálatára is figyelemmel – az e bank által előadott érveket el kell utasítani annyiban, amennyiben azok a fenti 380. pontban említett információk nem érzékeny jellegének és jelentéktelen értékének, valamint általánosabban az információcserék Bizottság által megállapított versenyellenes jellege hiányának bizonyítására irányulnak.
– A Nomurának a különböző magatartás‑kategóriák csoportosítását illetően lényeges eljárási szabályok megsértésére alapított érveiről
615
Ötödik jogalapja keretében a Nomura azt állítja, hogy a Bizottság a különböző magatartás‑kategóriák csoportosítását illetően lényeges eljárási szabályokat sértett, mivel sosem adott magyarázatot a megtámadott határozat (93) preambulumbekezdésében általa azonosított négy különböző magatartás‑kategória egymással való viszonyára, egymásba fonódására és egymás közötti átfedésére. Hozzáteszi, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy e négy kategória egymásba fonódik, és ezek átfedik egymást.
[omissis]
3) A Nomura, a UniCredit és a Portigon által kifejezetten vitatott beszélgetések versenyellenes jellegéről
[omissis]
i) A UniCredit és a Nomura által kifejezetten vitatott beszélgetésekről
[omissis]
– A 2011. május 5‑i beszélgetésről
689
A megtámadott határozat (328) és (684) preambulumbekezdésében hivatkozott, a 2., 3. és 4. kategóriába sorolt 2011. május 5‑i megbeszélést illetően a Nomura azzal érvel, hogy a Nomura és az RBS kereskedői közötti beszélgetés a másodlagos piacon folytatott jogszerű kétoldalú kereskedések lehetőségére vonatkozott.
690
E tekintetben az érintett beszélgetés átirata megerősíti, hogy a Nomura kereskedője 2011. május 5‑én ténylegesen jelen volt a CODS & CHIPS csevegőszobában. Egyébiránt a Nomura nem vitatja kifejezetten, hogy az említett napon folytatott bizonyos információcseréket a Bizottság helyesen tekintette az elsődleges piacon tett ajánlatok összehangolására irányuló kísérleteknek, valamint az elsődleges piacon való túllicitálások szintjének összehangolására irányuló kísérleteknek (2. és 3. kategória). E tekintetben, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (328) preambulumbekezdésében rámutatott, a kereskedők tanácsot kértek és ajánlottak fel arra vonatkozóan, hogy a különböző lejárati idők tekintetében mire tegyenek ajánlatot, illetve mit licitáljanak túl, és adott aukció keretében összehangolták az ajánlataikat. Az aukciót követően a kereskedők kifejezték elégedettségüket. Az RBS kereskedője jelezte, hogy az aukció elérte körülbelül azt a szintet, amelyet a kereskedők el akartak érni („man that auction came right where we wanted it around that.10 level”). A Nomura kereskedője reagált is azzal, hogy az elért nyereséget illetően lelkesedésének adott hangot („was perfect fuking made some money for a change”). A UBS kereskedője pedig azt válaszolta, hogy ez „a közepébe talált” („was bang on”).
691
Végül a 2011. május 5‑i megbeszélés átiratából kitűnik, hogy a Bizottság által a megtámadott határozat 1. mellékletében azonosított beszélgetéssorozatok során a résztvevők olyan más érzékeny információkat is cseréltek, amelyek mind az elsődleges, mind a másodlagos piacon előnyt biztosítottak címzettjeiknek („im long hopefully sell around 50/55ish then going to be short”; „where we got curve?”„62.8”„same we got 62.75 think may be steeper though”).
692
A fentiekre figyelemmel, és még ha feltételezzük is, hogy a Nomura és az RBS kereskedői között 10 óra 36 perc 54 másodperckor történt és a megtámadott határozat (684) preambulumbekezdésében hivatkozott információcsere ténylegesen olyan jogszerű információcserének minősül, amelynek célja a kétoldalú kereskedés lehetőségének feltárása volt, a Bizottság e határozat (328) és (684) preambulumbekezdésében jogszerűen vélhette úgy, hogy a 2011. május 5‑i beszélgetés az európai államkötvények elsődleges vagy másodlagos piacon való kereskedése szempontjából releváns érzékeny információkra vonatkozott, és hogy ennélfogva e beszélgetés versenyellenes jellegű volt.
693
Ez annál is inkább így van, mivel a Bizottság – anélkül, hogy a Nomura a fenti 509–515., majd az 527–529. pontban megvizsgált és elutasított kifogásokon kívül más kifogásokat fogalmazott volna meg – megállapította, hogy a 2011. május 5‑i megbeszélés versenyellenes jellegét alátámasztják az RBS és a UBS által tett engedékenységi nyilatkozatok, amint az a megtámadott határozat (684) preambulumbekezdéséből és 1220. lábjegyzetéből kitűnik. Egyébiránt a UBS által 2016. június 29‑én tett és – a Törvényszék által elrendelt bizonyításfelvétel keretében – a Bizottság által benyújtott engedékenységi nyilatkozat ténylegesen utal a fenti 690. pontban idézett részekre.
– A 2011. május 18‑i és június 22‑i beszélgetésekről
694
A megtámadott határozat (329), (333), (686) és (690) preambulumbekezdésében említett és a 4. kategóriába sorolt 2011. május 18‑i és június 22‑i beszélgetéseket illetően a Nomura arra hivatkozik, hogy e beszélgetések nem európai államkötvények, hanem szupracionális, szubszuverén vagy ügynökségi kötvények (a továbbiakban: SSAB‑k) szindikálásaira vonatkoznak.
695
Ezen értékelési hiba miatt a Bizottság megsértette az indokolási kötelezettségét, a védelemhez való jogot, a megfelelő ügyintézés elvét, az ártatlanság vélelmét, a lényeges eljárási szabályokat, valamint a Szerződéseket is azáltal, hogy a kifogásközlésbe és a megtámadott határozatba magyarázat nélkül olyan magatartásokat is belefoglalt, amelyek nem állnak kapcsolatban sem az európai államkötvényekkel, sem e határozat rendelkező részével. Végül a válaszban a Nomura megjegyzi, hogy az említett beszélgetések figyelmen kívül hagyása hatással lenne a vele szemben kiszabott bírság összegére.
696
E tekintetben a Bizottság nem vitatja, hogy a 2011. május 18‑i és június 22‑i beszélgetések SSAB‑kre vonatkoztak. Egyébiránt a tárgyaláson a Bizottság kifejtette, hogy nem támaszkodott e beszélgetésekre a kereskedők e beszélgetések során tanúsított magatartása versenyellenes jellegének bizonyítása érdekében. Ugyanakkor hangsúlyozta, hogy e beszélgetésekre a rendelkezésére álló többi bizonyítékhoz kapcsolódó háttérelemként támaszkodott annak bizonyítása érdekében, hogy a kereskedők hogyan vettek részt szindikálásokkal kapcsolatos beszélgetésekben, és különösen a szindikálási ár meghatározásának pontos időpontjára vonatkozó információcserében.
697
Ezen túlmenően a fenti 695. pontban említett állításokat illetően a Bizottság úgy véli, hogy azok hatástalanok, mivel nem eredményezhetik a megtámadott határozat megsemmisítését, illetve nem befolyásolhatják a Nomura által elkövetett jogsértés jellegét, súlyát vagy időtartamát. Ezenfelül a Bizottság először is arra hivatkozik, hogy lehetővé tette a Nomura számára, hogy ezzel kapcsolatban a közigazgatási eljárás keretében kifejtse véleményét, másodszor, hogy a megtámadott határozat (685), (686) és (690) preambulumbekezdésében megfelelően kifejtette azon okokat, amelyek miatt e beszélgetéseket figyelembe vette, harmadszor pedig, hogy nem állapította meg a Nomura felelősségét SSAB‑kkel kapcsolatos jogsértésért, tehát nem sértette meg az e bank ártatlanságára vonatkozó vélelmet.
698
E tekintetben, amint arra a fenti 332. pont emlékeztetett, a versenyjog területén a jogsértés megtörténtével kapcsolatos jogvita esetén a Bizottságra hárul az általa megállapított jogsértések bizonyítása, és azon bizonyítékok előterjesztése, amelyek alkalmasak a jogsértést alkotó tényállás fennállásának a jogilag megkövetelt módon történő bizonyítására.
699
Márpedig az érintett bankok kereskedői között az SSAB‑k szindikálási árai rögzítésének időpontját illetően folytatott beszélgetések nem „alkalmasak” az európai államkötvények ágazatában történt egységes és folyamatos jogsértés fennállásának „bizonyítására”, mert különben sérülne az ártatlanság vélelmének elve. Egyébiránt, figyelemmel arra a tényre, hogy az SSAB‑k nem minősülnek európai államkötvényeknek, és mivel a Bizottság nem bizonyította, hogy az SSAB‑kre vonatkozó szindikálási eljárások hasonlóak az európai államkötvényekre vonatkozó szindikálási eljárásokhoz, ezen intézmény a 2011. május 18‑i és június 22‑i beszélgetésekre még háttérelemként sem támaszkodhat.
[omissis]
– A 2011. november 28‑i beszélgetésről
[omissis]
793
Anélkül, hogy értékelni kellene az ajánlatok UniCredit általi hozzáférhetővé tételének jellegét („offered 15 m rag37s”; „offered 15 m dbr42s also”), meg kell állapítani, hogy a csevegőszoba valamennyi résztvevőjéhez hasonlóan e bank is tudomást szerzett azon ajánlatokról, amelyeket a UBS kereskedője közölt a belga európai államkötvények aznapi aukciójával kapcsolatban.
794
Márpedig, amint az a fenti 448. és 476–486. pontban megállapításra került, és amint azt az ESMA a Törvényszék által feltett kérdésekre adott válaszában megerősítette (lásd a fenti 564–566. pontot), a túllicitálás olyan információ, amely mind az elsődleges, mind a másodlagos piacon piaci előnyt biztosít annak a kereskedőnek, aki ezen információval rendelkezik, egy olyan kereskedővel szemben, aki azzal nem rendelkezik.
[omissis]
ii) A Portigon által kifejezetten vitatott beszélgetésekről
[omissis]
– A 2011. április 11‑i beszélgetéssorozatról
[omissis]
903
Egyébiránt a múltbeli, de a közelmúltban lezajlott ügyletekre vonatkozó információcsere alkalmas arra, hogy a csevegőszoba valamennyi résztvevője számára információt nyújtson a jövőbeli kereskedések irányáról.
904
Ezenkívül a megtámadott határozat ugyanezen (673) preambulumbekezdésében a Bizottság rámutatott arra – anélkül, hogy ezt a Portigon vitatta volna –, hogy az e bank által hivatkozott információcserék során a UBS és a Nomura kereskedői megjegyzéseket fűztek ahhoz, amit a képernyőn a másodlagos piaccal kapcsolatban éppen láttak, és ily módon az ügyfelekre és a kereskedési pozíciókra vonatkozó információkat közöltek, valamint megosztottak a piac alakulására vonatkozó előretekintő értékeléseket és árakra vonatkozó információkat, a CODS & CHIPS csevegőszobában jelen lévő mind a négy másik kereskedő szeme láttára.
905
Ennélfogva a Bizottság a megtámadott határozat (323) és (673) preambulumbekezdésében megalapozottan tekinthette úgy, hogy a 2011. április 11‑i megbeszélés az európai államkötvények elsődleges, illetve másodlagos piacon való kereskedése szempontjából releváns érzékeny információkra vonatkozott, következésképpen pedig hogy e beszélgetés versenyellenes jellegű volt.
– A 2011. április 12‑i beszélgetésről
906
A 2011. április 12‑i beszélgetést illetően a Portigon arra hivatkozik, hogy az egész beszélgetésnek nem volt köze konkrét kereskedelmi ügyletekhez.
907
Ugyanakkor a fenti 673–676. pontban már megállapítást nyert, hogy e beszélgetés az európai államkötvények elsődleges, illetve másodlagos piacon való kereskedése szempontjából releváns érzékeny információkra vonatkozott, következésképpen versenyellenes jellegű volt.
– A 2011. május 18‑i beszélgetéssorozatról
908
A 2011. május 18‑i beszélgetést illetően a Bizottság a megtámadott határozat (329) és (686) preambulumbekezdésében kifejtette, hogy e megbeszélés során a UBS két kereskedője, a Nomura kereskedője és a Portigon kereskedője a CODS & CHIPS csevegőszobában információkat cserélt a szindikálási ár meghatározásának időpontjára vonatkozóan, és hogy erről folyamatosan tájékoztatták egymást. Egyébiránt a Bizottság bemutatta a kereskedők között az említett csevegőszobában 14 óra 53 perc 23 másodperctől kezdődően megvalósult beszélgetést.
909
Ezenkívül a megtámadott határozat 1. mellékletében a Bizottság a CODS & CHIPS csevegőszobában 2011. május 18‑án lezajlott beszélgetés három releváns részletére hivatkozott: az első 9 óra 03 perc 28 másodperctől 9 óra 11 perc 48 másodpercig, a második 10 óra 00 perc 05 másodperctől 10 óra 44 perc 08 másodpercig, a harmadik pedig 14 óra 53 perc 23 másodperctől 15 óra 31 perc 07 másodpercig tartott.
910
E tekintetben a Portigon először is arra hivatkozik, hogy az első részletbe tartozó üzenetek múltbeli ügyletekre vonatkoztak, másodszor, hogy a 10 óra 00 perc 05 másodperc és 10 óra 16 perc 24 másodperc között küldött üzenetek csak a piacon ismert, illetve ott megfigyelhető általános információk cseréjére vonatkoztak, harmadszor pedig, hogy a harmadik részletbe tartozó üzenetek nem kapcsolódtak konkrét kereskedelmi ügyletekhez.
911
E tekintetben mindenekelőtt igaz, hogy a Bizottság által azonosított első részletben a kereskedők által tett kijelentések nem elegendőek a 2011. május 18‑i megbeszélés versenyellenes jellegének megállapításához. E kijelentések közül néhány legfeljebb annyiban releváns, amennyiben lehetővé teszi azon kötvények azonosítását, amelyek az említett napon szindikálás tárgyát képezték („eib 5y deal to price later”„yes swapped. i havent traded yet in cash”), és amelyek a Bizottság által azonosított harmadik részlet keretében információcsere tárgyát képezték.
912
Továbbá igaz, hogy a 10 óra 00 perc 05 másodperc és 10 óra 16 perc 24 másodperc között küldött üzenetek a spanyol európai államkötvényekre vonatkozó általános információk cseréjének minősülnek. A Portigon azonban a Bizottság által azonosított, 10 óra 00 perc 05 másodperctől 10 óra 44 perc 08 másodpercig tartó második részlet 44 percéből csak körülbelül 16 percet vitat.
913
Végül a harmadik részletet illetően a 2011. május 18‑i beszélgetés átirata megerősíti, hogy 14 óra 53 perc 23 másodperckor a UBS egyik kereskedője megkérdezte, hogy megkezdődött‑e a hívás („Has the call started yet”). A Nomura kereskedője azt válaszolta, hogy tudomása szerint nem („»not that i know off«»hearing 4.15«”). A UBS kereskedője erre megköszönte ezt („thanks”). Ezt követően 15 óra 19 perc 53 másodperckor a Nomura kereskedője megkérdezte, hogy az ár meghatározásának lesz‑e valamilyen hatása („will the pricing have any effect”). A Portigon kereskedője azt válaszolta, hogy véleménye szerint valószínűleg nem („i think unlikely much on this one”). 15 óra 20 perc 19 másodperckor a Nomura kereskedője jelezte, hogy ő is ezen a véleményen van („s[am]e”). Végül 15 óra 28 perc 48 másodperckor a Nomura kereskedője azt írta, hogy „doing it now”, 15 óra 29 perc 10 másodperckor a UBS kereskedője pedig azt, hogy „everton”, amely – amint azt a Bizottság a megtámadott határozat (252) preambulumbekezdésében kifejtette – a résztvevőknek a szindikálási ár meghatározásáról való riasztására használt kódnév volt.
914
Ily módon a 2011. május 18‑i megbeszélés átiratából kitűnik, hogy – amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (329) preambulumbekezdésében rámutatott – az e beszélgetésen jelen lévő kereskedők megpróbáltak információt szerezni egy konkrét szindikálási ár meghatározásának pontos időpontjáról, és azt meg is szerezték.
915
Egyébiránt a Portigon nem terjeszt elő egyetlen olyan érvet sem, amely bizonyíthatná azt, hogy a szindikálási ár meghatározásának pontos időpontjára vonatkozó információ nem érzékeny jellegű, és nem biztosít előnyt.
916
Ennélfogva a Portigon nem bizonyította, hogy a Bizottság értékelési hibát követett el, amikor a megtámadott határozat (329) és (686) preambulumbekezdésében megállapította, hogy a 2011. május 18‑i megbeszélés az európai államkötvények elsődleges, illetve másodlagos piacon való kereskedése szempontjából releváns érzékeny információkra vonatkozott, és hogy következésképpen e beszélgetés versenyellenes jellegű volt.
[omissis]
c)
A Nomura, a BofA, a Portigon és a UniCredit egységes jogsértés fennállására vonatkozó kifogásairól
[omissis]
1) A Nomura és a Portigon által a negyedik jogalapjuk keretében hivatkozott, az egységes versenyellenes célt követő átfogó terv fennállásával kapcsolatos hibákra alapított érvekről
[omissis]
i) A Nomura által előadott többi érvről
[omissis]
1040
Egyébiránt a fenti 1037. pontban idézett kijelentések megtétele előtt a Nomura kereskedője a következőképpen válaszolt a UniCredit kereskedőjének azon kérdésére, hogy az RBS kereskedőjének miért kellett elhagynia a csevegőszobát: „Hát tudjátok, négy srácot ki kellett rúgnunk, mert megosztottak infókat, azt hiszem, ezért” („well u know 4 guys got booted for sharing info so thats reason i think”), ami megerősíti, hogy a Nomura kereskedőjének tudatában kellett lennie a Bizottság által megállapított magatartások versenyellenes jellegének.
1041
Következésképpen a Nomura által előadott és a fenti 1007. és 1027. pontban felidézett érveket el kell utasítani.
ii) Következtetés
1042
A fentiekre tekintettel el kell utasítani a Portigonnak a Bizottság által annak megállapítása érdekében figyelembe vett hét objektív elemből csupán kettővel szemben felhozott érveit, hogy a Bizottság által megállapított magatartások egységes versenyellenes célt követő átfogó terv részét képezték.
1043
Ami a Nomura érveit illeti, azokat is el kell utasítani.
1044
A Nomura és a Portigon tehát nem bizonyította, hogy a Bizottság értékelési hibát követett el, amikor úgy ítélte meg, hogy az általa megállapított magatartások egységes versenyellenes célt követő átfogó terv részét képezték.
2) A BofA által hivatkozott első, lényegében arra alapított jogalapról, hogy a DBAC csevegőszoba nem ugyanazt a célt követte, mint a CODS & CHIPS csevegőszoba
1045
A megtámadott határozat (441) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy a BofA tudott a CODS & CHIPS csevegőszobában tervezett, illetve megvalósított jogsértő magatartásokról, vagy észszerűen tudnia kellett róluk, és kész volt azok kockázatát elfogadni. Jelezte viszont, hogy nem állapítható meg kellő bizonyossággal, hogy e bank tudott a DBAC csevegőszoba fennállásáról és működéséről vagy más versenyellenes beszélgetésekről, vagy azokat észszerűen előre láthatta, és kész volt elfogadni az e csevegőszobával és e többi beszélgetéssel járó kockázatot. Ezen értékelés fényében a Bizottság, fenntartva a szóban forgó magatartások e két csevegőszobára kiterjedő egységes és folyamatos jogsértésnek minősítésére vonatkozó megállapításait, a BofA felelősségét lényegében kizárólag a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott beszélgetésekért állapította meg.
1046
Első jogalapjával a BofA nem kívánja vitatni azon megállapítást, hogy tudott a CODS & CHIPS csevegőszobához kapcsolódó magatartásokról, sem pedig azt, hogy e magatartásokhoz hozzá kívánt járulni. A BofA, amint azt a tárgyaláson jelezte, kizárólag az egységes versenyellenes célt követő átfogó terv fennállását vitatja. Közelebbről úgy véli, hogy a Bizottság tévesen állapította meg, hogy az egyrészt a DBAC csevegőszobában, másrészt pedig a CODS & CHIPS csevegőszobában tanúsított magatartások egységes versenyellenes célt követő átfogó terv keretébe illeszkedtek.
1047
A BofA előzetesen azt állítja, hogy a Bizottság nem a megfelelő jogi kritériumot alkalmazta. A Bizottság ugyanis nem vizsgálta meg, hogy legalább egy, a jogsértő magatartások különböző típusait jellemző elem arra utal‑e, hogy a többi bank által tanúsított magatartások nem ugyanazt a versenyellenes célt követték, tehát nem illeszkedtek átfogó tervbe.
1048
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság a megtámadott határozat (411), (413) és (414) preambulumbekezdésében meghatározta az egységes versenyellenes célra irányuló átfogó tervet.
1049
Egyébiránt az említett határozat (415)–(424) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette, hogy több objektív körülmény is megerősíti azt, hogy a szóban forgó csevegőszobák és a Bizottság határozatában bemutatott egyéb beszélgetések jellegüknél fogva összekapcsolódtak és kiegészítették egymást, és az általa korábban leírt célok elérésére irányultak.
1050
Ezenkívül meg kell jegyezni, hogy a megtámadott határozat (449)–(464) preambulumbekezdésében a Bizottság válaszolt a többek között a BofA által előadott, azon alapuló érvekre, hogy a szóban forgó beszélgetések az évek során változtak, és nem egy szabályos sémát követtek. Ennek keretében a Bizottság a megtámadott határozat (454) preambulumbekezdésében válaszolt a BofA arra alapított érvére, hogy e bank – a kereskedője révén – nem tudott a DBAC csevegőszoba létezéséről, és a Bizottság jelezte, hogy e körülmény az egységes és folyamatos jogsértés terjedelmének értékelése szempontjából nem releváns. Egyébiránt a megtámadott határozat (465) és (466) preambulumbekezdésében a Bizottság elutasította a BofA‑nak az európai államkötvények homogenitásának hiányára alapított érveit. Végül a megtámadott határozat (468)–(474) preambulumbekezdésében a Bizottság válaszolt többek között a BofA azon érveire, amelyek ez utóbbi azon szándékára vonatkoznak, hogy hozzájáruljon az átfogó tervhez, és arra, hogy tudomása volt a szóban forgó magatartásokról. E tekintetben a Bizottság a megtámadott határozat (472) preambulumbekezdésében elutasította a CODS & CHIPS csevegőszobában megvalósult információcserék versenyellenes jellegének hiányára alapított érveket. Az említett határozat (473) és (474) preambulumbekezdésében a Bizottság állást foglalt a BofA arra alapított érveivel kapcsolatban is, hogy kereskedője kizárólag a CODS & CHIPS csevegőszobában vett részt, hogy a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott megbeszélések nem voltak versenyellenesek, és hogy a DBAC csevegőszobát kifejezetten azért hozták létre, hogy a kereskedőjét kizárják az érzékeny beszélgetésekből.
1051
Így a Bizottság megvizsgálta azon körülményeket, amelyek a BofA szerint arra utalhatnak, hogy a szóban forgó két csevegőszobában ténylegesen tanúsított magatartásoknak nem volt ugyanaz a céljuk, illetve nem volt ugyanaz a versenyellenes hatásuk. Az a tény, hogy a Bizottság e tekintetben a BofA‑tól eltérő következtetésre jutott, nem alkalmas annak bizonyítására, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot.
i) Arról, hogy a BofA kereskedőjét állítólag szándékosan kizárták a DBAC csevegőszobából, és hogy az e csevegőszobában tanúsított magatartások állítólag sérelmesek voltak a számára
1052
Egyrészt a BofA több tényezőre hivatkozik annak bizonyítása érdekében, hogy a DBAC csevegőszobát azért hozták létre, hogy kereskedőjét szándékosan kizárják az említett csevegőszobából. E tekintetben a BofA kifejti, hogy a DBAC csevegőszobát 2007. február 28‑án hozták létre, miután a kereskedőjét 2007. január 29‑én felvették a CODS & CHIPS csevegőszobába. A BofA hozzáteszi, hogy egy második csevegőszoba létrehozásának ötletét a DBAC csevegőszoba egyik alapító tagja vetette fel ugyanazon a napon, amikor a BofA a CODS & CHIPS csevegőszobába belépett. A BofA azzal is érvel, hogy a DBAC csevegőszoba alapítói és tagjai által tett több kijelentés, valamint a megtámadott határozat is azt bizonyítja, hogy ez utóbbi csevegőszoba tagjai a többi kereskedőtől, azaz a CODS & CHIPS csevegőszoba tagjaitól elkülönülő és attól eltérő csoportot alkottak. A BofA olyan beszélgetéseket is említ, amelyek során a DBAC csevegőszoba tagjai kifejezték azon óhajukat, hogy a CODS & CHIPS csevegőszobát felszínes beszélgetésekre korlátozzák.
1053
Másrészt a BofA azt állítja, hogy a jelen ügy két, eltérő célokat követő csevegőszobát érint, mivel mindkettő arra szolgált, hogy a saját résztvevőit részesítse előnyben, ne pedig a másik csevegőszoba résztvevőit. A BofA hangsúlyozza, hogy a DBAC csevegőszoba résztvevői saját érdekeiket és céljaikat követték, anélkül hogy figyelembe vették volna a másik csevegőszoba, vagyis a CODS & CHIPS csevegőszoba résztvevőinek érdekeit, amely utóbbiban a BofA is részt vett.
1054
E tekintetben egyrészt először is rá kell mutatni arra, hogy a Bizottság által a megtámadott határozatban vizsgált beszélgetések azt bizonyítják, hogy egy második csevegőszoba létrehozásának ötletét a CODS & CHIPS csevegőszoba egyik tagja vetette fel 2007. január 29‑én a BofA kereskedőjének jelenlétében, és az ötletre e csoport két másik tagja mosoly emojival reagált. Az sem vitatott, hogy a DBAC csevegőszobát 2007. február 28‑án hozták létre, azaz körülbelül két hónappal a CODS & CHIPS csevegőszoba létrehozása után, és körülbelül egy hónappal azután, hogy a BofA kereskedőjét felvették a CODS & CHIPS csevegőszobába.
1055
Továbbá a DBAC csevegőszoba néhány alapító tagja, aki korábban a CODS & CHIPS csevegőszoba létrehozását is kezdeményezte, a DBAC csevegőszobában 2008. január 10‑én zajlott beszélgetés során támogatta azt az elgondolást, hogy a CODS & CHIPS csevegőszobát felszínes beszélgetésekre használják. Egyébiránt e két fórum tagjainak egyike a DBAC csevegőszobában 2008. február 27‑én zajlott beszélgetésen kifejezte, hogy jó lenne a „jelentős megbeszéléseket” e csevegőszobára korlátozni. E szándék annak a ténynek az eredménye volt, hogy a CODS & CHIPS csevegőszobában részt vevő egyik kereskedő, aki nem a BofA kereskedője volt, ez utóbbi csevegőszobában semmilyen információt nem osztott meg.
1056
Végül egy 2009. január 9‑i beszélgetés során, vagyis a BofA jogsértésben való részvételének időszakát követően, a DBAC csevegőszoba tagjai negatív megjegyzéseket tettek e bank kereskedőit illetően, ideértve azon kereskedőt is, aki részt vett a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott információcserében.
1057
Másrészt a megtámadott határozatban a Bizottság ténylegesen úgy ítélte meg, hogy az általa megállapított magatartások kölcsönös segítségnyújtáson alapultak, valamint hogy a jelen ügyben vitatott egységes és folyamatos jogsértés célja a verseny korlátozása, illetve torzítása volt azáltal, hogy a versenytársak egy körének tagjai kereskedelmi szempontból érzékeny információkat osztottak meg egymással azzal a céllal, hogy összehangolják az európai államkötvények elsődleges piacon való megvásárlására, illetve e kötvények másodlagos piacon való kereskedésére irányuló stratégiáikat a piac többi résztvevőjének hátrányára.
1058
Ugyanakkor először is rá kell mutatni arra, hogy a BofA nem vitatja, hogy a CODS & CHIPS csevegőszobában történt információcsere versenyellenes célt követett, és hogy közelebbről a megtámadott határozatban meghatározott versenyellenes célt követte.
1059
E tekintetben egyébként a megtámadott határozat 1. mellékletében felsorolt beszélgetésekből és a Bizottság által az említett határozatban vizsgált beszélgetésekből kitűnik, hogy a CODS & CHIPS csevegőszoba tagjai a fenti 43. pontban említett összes magatartástípust végrehajtották. Egyébiránt e magatartások versenyellenesek voltak, mivel csökkentették a bizonytalanságot, és lehetőséget teremtettek e csevegőszoba résztvevői között az elsődleges és a másodlagos piacon való összehangolásra.
1060
Amint az a fenti 345–620. pontból kitűnik, hasonló versenyellenes magatartásokat tanúsítottak a DBAC csevegőszobában is.
1061
Így hasonló versenyellenes magatartásokat tanúsítottak a szóban forgó két csevegőszobában, ideértve a DBAC csevegőszoba létrehozását követő időszakot is, a fenti 1054–1056. pontban felidézett tények ellenére.
1062
Másodszor a megtámadott határozat (473) preambulumbekezdésében a Bizottság hat olyan beszélgetést említett, amely során a szóban forgó két csevegőszobában azonos vagy hasonló érzékeny információkat cseréltek, nevezetesen az említett határozat (125), (150), (165), (166), (192), (193), (214), illetve (225) preambulumbekezdésében említett 2007. szeptember 24‑i, 2008. február 7‑i, március 27‑i, szeptember 4‑i és november 6‑i, valamint a 2009. január 14‑i beszélgetést.
1063
Egyébiránt a tárgyaláson a Bizottság három másik olyan beszélgetést is említett, amelyek során párhuzamos vagy összefonódó információcserére került sor a szóban forgó két csevegőszobában, nevezetesen a megtámadott határozat (146), (163) és (164), illetve (173)–(176) preambulumbekezdésében említett 2008. január 11‑i, március 6‑i és április 30‑i beszélgetést.
1064
E tekintetben a megtámadott határozat (125) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette, hogy a 2007. szeptember 24‑i beszélgetések során a kereskedők egymással felcserélhető módon használták a szóban forgó két csevegőszobát, és e két csevegőszobában egyidejűleg vitattak meg egy belga aukciót.
1065
A megtámadott határozat (150) és (151) preambulumbekezdésében említett 2008. február 7‑i beszélgetésekből is kitűnik, hogy e beszélgetések a szóban forgó két csevegőszobában egy francia aukcióra – közelebbről a BofA kereskedőjének a CODS & CHIPS csevegőszobában tett kezdeményezésére („What you thinking for the 15yr’s today”) – vonatkozó egyidejű információcseréhez vezettek. E tekintetben a CODS & CHIPS csevegőszoba résztvevői megállapodtak többek között abban, hogy nem fizetnek magas árat („pay up large”), és a DBAC csevegőszoba résztvevői információkat cseréltek a túllicitálási szintjükről.
1066
A megtámadott határozat (165) és (166) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette, hogy a 2008. március 27‑i beszélgetések során a kereskedők a szóban forgó két csevegőszobában egy közelgő spanyol aukciót vitattak meg, és különösen annak lehetőségét, hogy alacsony áron vásároljanak spanyol európai államkötvényeket, mivel a spanyol adósságkezelő hivatal számára fontosabb volt a mennyiség, mint az ár.
1067
A megtámadott határozat (213) és (214) preambulumbekezdésében említett 2008. november 6‑i beszélgetések során a DBAC csevegőszoba résztvevői és a CODS & CHIPS csevegőszoba résztvevői egy francia aukcióról tárgyaltak, amelyre ezen a napon került sor, és információkat cseréltek az árakról. E tekintetben a BofA kereskedője azt kérdezte a CODS & CHIPS csevegőszoba tagjaitól, hogy mit gondolnak az aznapi aukcióról, és feltárta előttük a tíz évre szóló európai államkötvények tekintetében az árát („+4 area”). Ugyanezen csevegőszobában a Natixis kereskedője megosztotta a stratégiáját („no reason to pay over mid I can see”).
1068
A megtámadott határozat (227) preambulumbekezdésében említett 2009. január 14‑i beszélgetések során a szóban forgó két csevegőszoba résztvevői többek között megvitatták egy belga szindikálási ár meghatározásának időpontját. Így a CODS & CHIPS csevegőszobában a BofA kereskedője megkérdezte, hogy meghatározták‑e a szindikálási árat („is it priced??”), és a Natixis kereskedőjétől igenlő választ kapott.
1069
A Bizottság által a tárgyaláson említett és a fenti 1063. pontban hivatkozott beszélgetések azt a tényt is bizonyítják, hogy a CODS & CHIPS csevegőszobában és a DBAC csevegőszobában ugyanazon témákkal foglalkoztak, és különösen azt a tényt, hogy e két csevegőszoba résztvevői a párhuzamosan lezajlott beszélgetések során információkat cseréltek konkrét európai államkötvényekkel kapcsolatban valamely közelgő aukcióról. A CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott beszélgetések azt is bizonyítják, hogy ezen alkalmakkor a BofA kereskedője érzékeny információkat, például ajánlati szinteket, mediánárakat, illetve általánosabban ajánlattételi stratégiákat osztott meg, illetve ilyen információkat kapott, és hogy ezen információk előnyt biztosítottak a címzettjeik számára.
1070
A megtámadott határozat más preambulumbekezdéseiből kitűnik, hogy a szóban forgó két csevegőszoba tagjai ugyanazon kötvényekkel kapcsolatban folytattak versenyellenes információcserét az említett csevegőszobákban 2007. március 6‑án, valamint 2011. január 18‑án és február 11‑én folytatott párhuzamos beszélgetések során.
1071
Ennélfogva a szóban forgó két csevegőszobában több, ugyanazon kötvényekre vonatkozó és a versenyellenes magatartások ugyanazon típusait eredményező beszélgetésre került sor egyidejűleg vagy egymást követően e két csevegőszoba teljes fennállása alatt, beleértve a fenti 1054–1056. pontban említett tényeket követő időszakot is.
1072
E tekintetben a BofA nem vitatja a fenti 1062–1071. pontban említett beszélgetések konkrét tartalmát, kivéve a 2008. november 6‑i és 2009. január 14‑i beszélgetéseket, amelyek szerinte azt bizonyítják, hogy a szóban forgó két csevegőszoba teljesen eltérő jellegű volt, és nem volt közös céljuk.
1073
Ugyanakkor az, hogy a BofA vitatja a 2008. november 6‑i és a 2009. január 14‑i megbeszéléseket, nem releváns, mivel e kifogás nem a két csevegőszoba közötti kapcsolatokra, és különösen nem arra vonatkozik, hogy e két csevegőszobában ugyanazon kötvényekről tárgyaltak. E kifogás ugyanis arra vonatkozik, hogy a kereskedője nem járult hozzá a versenyellenes információcseréhez. Egyébként egyrészt a BofA kereskedője részt vett a 2008. november 6‑i megbeszélésen többek között azáltal, hogy az árakra vonatkozó érzékeny információkat szolgáltatott és kapott (lásd a fenti 1067. pontot). Másrészt a Bizottság a BofA 2009. január 14‑i megbeszélésen való részvételét nem vette figyelembe e bankkal szemben.
1074
Harmadszor igaz, hogy a csevegőszobák tagjai nem pontosan ugyanazok voltak, és hogy a CODS & CHIPS csevegőszobában több kereskedő, azaz bizonyos időszakokban legfeljebb kilenc kereskedő is részt vett.
1075
Azonban egyrészt a DBAC csevegőszoba négy alapító tagja a CODS & CHIPS csevegőszoba tagja is volt. Közelebbről a Bizottság azt a négy kereskedőt, akik eredetileg részt vettek a DBAC csevegőszobában, a kartell „kulcsszereplőinek” nevezte éppen azért, mert ők kezdeményezték a CODS & CHIPS és a DBAC csevegőszoba létrehozását, e csevegőszobákhoz a kezdetektől fogva hozzáfértek, és később annak ellenére továbbra is hozzáfértek azokhoz, hogy munkáltatót váltottak, és e csevegőszobák keretében azok teljes fennállása alatt részt vettek a kölcsönös beszélgetésekben. Egyébként, amikor két esetben a DBAC csevegőszoba egyik tagja nem volt a CODS & CHIPS csevegőszoba tagja, az említett tag ugyanazon banknál dolgozott, mint a szóban forgó két csevegőszoba négy alapító tagjának egyike.
1076
Így a CODS & CHIPS csevegőszobában tanúsított magatartások előnyt biztosíthattak mindkét szóban forgó csevegőszoba tagjai számára, ideértve a DBAC csevegőszoba tagjait is. Egyébiránt a DBAC csevegőszoba tagjainak kölcsönös elvárásait a CODS & CHIPS csevegőszoba tagjainak magatartása is kielégíthette. Így például a 2008. szeptember 4‑i beszélgetések során a DBAC csevegőszoba résztvevői többek között egy francia aukciót vitattak meg, és megvizsgálták, hogy egy korábbi aukció során bizonyos 2038‑ban lejáró kötvényeket milyen árakon bocsátottak ki (cleared), többek között úgy, hogy a CODS & CHIPS csevegőszobában a BofA kereskedőjéhez kérdést intéztek, amelyre ez utóbbi válaszolt is.
1077
Másként fogalmazva, figyelembe véve a DBAC csevegőszoba tagjainak a CODS & CHIPS csevegőszobában való jelenlétét, a CODS & CHIPS csevegőszobában követett versenyellenes cél egybeesett a DBAC csevegőszobában követett céllal.
1078
Másrészt a BofA által kifejezetten nem vitatott több megbeszélésből kitűnik, hogy bizonyos, a DBAC csevegőszobában megosztott információkat a CODS & CHIPS csevegőszobában is megosztottak, tehát a DBAC csevegőszobában tanúsított magatartások hatással lehettek a CODS & CHIPS csevegőszobára is. Másként fogalmazva, több beszélgetés is azt mutatja, hogy a CODS & CHIPS csevegőszoba tagjai megkaptak bizonyos, a DBAC csevegőszobában megosztott információkat, és hogy ezen információk átvétele hozzájárult a bizonytalanság csökkenéséhez, és ahhoz, hogy a CODS & CHIPS csevegőszoba tagjainak lehetősége legyen az összehangolásra.
1079
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy – amint az a fenti 1064–1070. pontból kitűnik – több, a szóban forgó két csevegőszobában lezajlott, megállapítást nyert megbeszélés több esetben is ugyanazon európai államkötvényekre vonatkozott, és e beszélgetések ugyanolyan típusú versenyellenes magatartásokhoz vezettek. Egyébiránt a Bizottság által vizsgált más beszélgetések, mint például a 2007. szeptember 25‑i és 2011. január 18‑i beszélgetések azt bizonyítják, hogy e két csevegőszoba egymással felcserélhető volt.
1080
Mindenekelőtt több, a BofA által kifejezetten nem vitatott megbeszélés egyértelműen bizonyítja, hogy a CODS & CHIPS csevegőszoba tagjai olyan információkat kaptak, amelyeket előzetesen a DBAC csevegőszobában megosztottak.
1081
A megtámadott határozat (110) preambulumbekezdésében említett és a DBAC csevegőszobában 2007. március 6‑án folytatott beszélgetés során ugyanis e csevegőszoba résztvevői egy osztrák aukciót megelőzően megvitatták ajánlattételi stratégiáikat és túllicitálási szintjeiket. E csevegőszobában a UBS kereskedője a túllicitálási szintről kérdezte a többi résztvevőt, és kifejtette, hogy ő +14‑től +18‑ig terjedő túllicitálási szinttel tervez. Ezzel egyidejűleg ugyanezen kereskedők és a BofA kereskedője az osztrák aukciót a CODS & CHIPS csevegőszobában is megvitatta. E megvitatást a BofA kereskedője kezdeményezte. Ez utóbbi ugyanis megkérdezte a többi résztvevőt a túllicitálási szintjükről, és megosztotta velük a saját maga által tervezett túllicitálási szintet, valamint az általa kérni kívánt mennyiséget („What are we thinking for the austria? We are +16 for about 70 m”). Válaszul a UBS kereskedője ismét megemlítette az általa alkalmazni kívánt túllicitálási szintet („+14 +18”), valamint azt a mennyiséget, amelyre szüksége volt. A résztvevők ezt követően aktualizálták és pontosították stratégiájukat. Így például a BofA kereskedője közölte a többiekkel az ajánlatait („+15 +17 +19… 20 m each”). Az aukciót követően az RBS kereskedője és a BofA kereskedője gratulált a csoportnak („well done everyone”„all of below the average well done everybody”).
1082
A megtámadott határozat (174) és (175) preambulumbekezdésében a Bizottság rámutatott, hogy 2008. április 30‑án a DBAC csevegőszoba tagjai a CODS & CHIPS csevegőszobában megosztották azt a stratégiát, amelyet a DBAC csevegőszobában egy francia aukcióval kapcsolatban éppen megtárgyaltak.
1083
Ami a fenti 1068. pontban említett 2009. január 14‑i beszélgetést illeti, a BofA kereskedője megkérdezte, hogy meghatározták‑e már a szindikálási árat („is it priced?”), és a Natixis kereskedője erre igenlő választ adott. Ezen információt a UBS kereskedője kevesebb mint négy perccel korábban adta át a Natixis kereskedőjének a DBAC csevegőszobában.
1084
Egyébiránt a Bizottság a megtámadott határozat (307) preambulumbekezdésében jelezte, hogy a két csevegőszoba közötti helyettesíthetőséget a CODS & CHIPS és a DBAC csevegőszobában lezajlott 2011. január 18‑i beszélgetések is bizonyítják. Az e napon a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott beszélgetés során egy kereskedő megkérdezte, hogy van‑e másik csevegőszoba, és jelezte, hogy legalábbis lát valamilyen mozgást („dont we have a separate [chatroom] form the septics [the Americans]? at least we see some flow:‑)”).
1085
Ezenkívül a Bizottság a megtámadott határozat (313) preambulumbekezdésében rámutatott, hogy egy 2011. február 11‑i beszélgetés során az RBS kereskedője a CODS & CHIPS csevegőszobában felidézte a Portigon kereskedőjével a DBAC csevegőszobában folytatott beszélgetés egy részletét.
1086
Így a fenti 1081–1085. pontban említett megbeszélések, amelyeket a BofA kifejezetten nem vitat, egyértelműen bizonyítják, hogy a DBAC csevegőszobában megosztott információk és ott tanúsított magatartások nem feltétlenül kizárólag e csevegőszoba tagjai számára voltak fenntartva, és hogy ezen információk egy részét a CODS & CHIPS csevegőszobában is megosztották.
1087
Meg kell tehát állapítani, hogy a DBAC csevegőszobában megvalósult ezen információcserék és magatartások alkalmasak voltak arra, hogy a CODS & CHIPS csevegőszoba keretében is csökkentsék a bizonytalanságot, illetve lehetőséget teremtsenek az összehangolásra, e csevegőszoba tagjai és különösen – a vitatott jogsértésben való részvételének időszaka alatt – a BofA javára.
1088
A BofA által hivatkozott azon körülmény, hogy bizonyos, a fenti 1081–1085. pontban említett megbeszélésekre e bank jogsértésben való részvételének időszakát követően került sor, nem alkalmas arra, hogy megkérdőjelezze a Törvényszék értékelését. Az átfogó terv és az egységes versenyellenes cél bizonyításához ugyanis nem szükséges, hogy a Bizottság által azonosított összes objektív elem megvalósuljon minden egyes érintett bank részvételének időszakában.
1089
A szóban forgó két csevegőszobában folytatott megbeszélések céljának egységes jellegét megerősíti a megtámadott határozat (88) preambulumbekezdésében említett azon tény, hogy e két csevegőszobának 2009. szeptember 24. és 2010. szeptember 9. között átmenetileg ugyanaz volt a neve: CODS & CHIPS.
1090
Negyedszer és mindenesetre mindenekelőtt hangsúlyozni kell, hogy az, hogy valamely vállalkozásnak nem fűződött érdeke ahhoz, hogy részt vegyen a Bizottság által megállapított jogsértés bizonyos aspektusaiban, semmilyen kapcsolatban nem áll az annak megállapítására szolgáló objektív kritériummal, hogy a különböző versenyellenes megbeszélések ugyanazon átfogó terv keretébe tartoztak‑e, hanem az említett vállalkozás jogsértésben játszott konkrét szubjektív szerepére vonatkozik (lásd ebben az értelemben: 2019. november 7‑iCampine és Campine Recycling kontra Bizottság ítélet, T‑240/17, nem tették közzé, EU:T:2019:778, 252. pont).
1091
A jogsértés fennállása szempontjából közömbös, hogy annak elkövetése az érintett vállalkozás üzleti érdekében állt‑e, vagy sem (lásd: 2019. november 7‑iCampine és Campine Recycling kontra Bizottság ítélet, T‑240/17, nem tették közzé, EU:T:2019:778, 252. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
1092
Így az, hogy a BofA kereskedőjének kizárólag a CODS & CHIPS csevegőszobában való részvétele nem állt e bank érdekében, nem teszi lehetővé a Bizottság azon értékelésének megkérdőjelezését, miszerint az e csevegőszobában és a DBAC csevegőszobában tanúsított magatartások ugyanazon átfogó terv részét képezték.
1093
Továbbá az, hogy különböző vállalkozások eltérő szerepet játszottak az egységes versenyellenes cél elérése érdekében, nem változtat a versenyellenes cél, és így a jogsértés fennállásán, ha minden vállalkozás a saját szintjén hozzájárult e közös cél eléréséhez (lásd ebben az értelemben: 2000. március 15‑iCimenteries CBR és társai kontra Bizottság ítélet, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 és T‑104/95, EU:T:2000:77, 4123. pont; 2004. július 8‑iJFE Engineering kontra Bizottság ítélet, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 és T‑78/00, EU:T:2004:221, 370. pont).
1094
Így az a tény, hogy a BofA kizárólag a CODS & CHIPS csevegőszobában való részvétele révén járult hozzá az átfogó tervhez, eltérően a szóban forgó mindkét vitafórum tagjai közé tartozó kereskedőktől, nem képezte akadályát annak, hogy a Bizottság megállapítsa az e csevegőszoba és a DBAC csevegőszoba közös átfogó tervének fennállását.
1095
Végül az, hogy nem tartották tiszteletben a kartellt, semmit nem változtat annak létezésén. Még ha feltételezzük is, hogy bizonyított az a tény, hogy a kartell egyes résztvevőinek sikerült megtéveszteniük más résztvevőket, és sikerült a kartellt saját javukra felhasználni, pusztán e tény az elkövetett jogsértést nem szünteti meg (lásd ebben az értelemben: 2014. december 12‑iHansen & Rosenthal és H&R Wax Company Vertrieb kontra Bizottság ítélet, T‑544/08, nem tették közzé, EU:T:2014:1075, 249. pont; 2019. július 11‑iHuhtamäki és Huhtamaki Flexible Packaging Germany kontra Bizottság ítélet, T‑530/15, nem tették közzé, EU:T:2019:498, 118. pont).
1096
Így az a tény, hogy a DBAC csevegőszoba résztvevői nagyobb hasznot húztak a végrehajtott magatartásokból, mint a kizárólag a CODS & CHIPS csevegőszoba résztvevői, úgymint a BofA, nem alkalmas arra, hogy megkérdőjelezze e két csevegőszoba közös versenyellenes céljának fennállását. Másként fogalmazva, az a tény, hogy a DBAC csevegőszoba kereskedői a CODS & CHIPS csevegőszobát saját előnyükre használták, nem kérdőjelezheti meg azt, hogy e két csevegőszoba egységes versenyellenes célt követő átfogó terv részét képezte.
1097
Ebből következik, hogy a Bizottság megalapozottan tekintette úgy, hogy a rendelkezésére álló bizonyítékokat nem vonja kétségbe az, hogy a BofA kereskedőjét szándékosan kizárták a DBAC csevegőszobából, valamint az, hogy a DBAC csevegőszobában tanúsított magatartások hátrányosan érinthették az abból kizárt szereplőket. Ez annál is inkább így van, mivel a Bizottság több más olyan objektív elem fennállását is megállapította, amelyek szerinte szintén azt támasztják alá, hogy a két csevegőszoba ugyanazon átfogó terv keretébe illeszkedett.
ii) A megtámadott határozatban említett objektív elemekről
1098
A BofA vitatja a Bizottság által a megtámadott határozat (416)–(423) preambulumbekezdésében annak alátámasztása érdekében hivatkozott hét objektív elemet, hogy a CODS & CHIPS és DBAC csevegőszobák jellegüknél fogva összekapcsolódtak és kiegészítették egymást, és a Bizottság által megállapított átfogó terv által követett célok elérésére irányultak (lásd a fenti 946. pontot).
1099
Előzetesen egyrészt igaz, hogy – amint azt lényegében a BofA állítja – az a tény, hogy az összejátszásra irányuló magatartások ugyanazon termékhez és ugyanazon tevékenységhez kapcsolódnak, az a tény, hogy ugyanazon kommunikációs eszközöket használják, és az a tény, hogy ugyanazon személyek érintettek, külön‑külön nem elegendő egységes versenyellenes célra irányuló átfogó terv fennállásának, tehát egy egységes jogsértésnek a bizonyításához.
1100
Amennyiben azonban bizonyítást nyernek, ezen objektív elemek relevánsak az egységes jogsértés fennállásának értékelése szempontjából, és összességükben megerősíthetik, hogy a CODS & CHIPS és DBAC csevegőszobák jellegüknél fogva összekapcsolódtak és kiegészítették egymást, és a Bizottság által megállapított átfogó terv által követett célok elérésére irányultak (lásd a fenti 925. pontot).
1101
Másrészt, amennyiben a BofA az érveivel azt állítja, hogy egyes, a megtámadott határozatban említett objektív elemeknek ellentmond a kereskedőjének szándékos kizárása, ezen érveket a fenti 1058–1097. pontban kifejtett okokból el kell utasítani.
1102
Végül az a körülmény, hogy a Bizottság által az egységes jogsértés fennállásának megállapításához figyelembe vett bizonyos események egy adott bank jogsértésben való részvételének időszakát követően következtek be, nem alkalmas az említett megállapítás megkérdőjelezésére (lásd a fenti 1088. pontot).
1103
Először is a BofA azt állítja, hogy az érintett bankoknak felrótt magatartásokkal érintett európai államkötvények nem minősülnek homogén terméknek, mivel számos különböző jellemzővel rendelkeznek. Egyébiránt a Bizottság szerinte egyáltalán nem bizonyította, hogy a valamely európai államkötvényre vonatkozó információcsere releváns lehet egy másik európai államkötvény megvétele vagy kereskedése keretében, figyelemmel a különböző kereskedők eltérő pozícióira és befektetési portfólióira is.
1104
Ugyanakkor egyrészt a BofA nem vitatja, hogy a CODS & CHIPS és DBAC csevegőszobákban ezek fennállásának teljes ideje alatt a kereskedők közötti információcsere tárgyát különböző típusú európai államkötvények is képezhették, függetlenül attól, hogy e csevegőszobákat együttesen vagy elszigetelten veszik‑e figyelembe. A BofA azt sem vitatja, hogy ugyanazon kereskedők, tehát ugyanazon bankok különböző típusú európai államkötvényeket is tudtak vásárolni, illetve azokkal kereskedni, anélkül hogy bármilyen különbséget tettek volna azok között többek között az adott kötvények kibocsátója vagy lejárata szempontjából (lásd a megtámadott határozat (416) és (466) preambulumbekezdését).
1105
Másrészt, amennyiben a BofA azzal érvel, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a valamely európai államkötvényre vonatkozó információcsere releváns lehet egy másik európai államkötvény megvétele vagy kereskedése keretében, meg kell jegyezni, hogy e bank nem vitatta kifejezetten a Bizottság által a megtámadott határozat (45)–(50) preambulumbekezdésében és különösen annak (47) preambulumbekezdésében e tekintetben nyújtott magyarázatokat.
1106
Egyébiránt ezzel kapcsolatban több, a megtámadott határozatban vizsgált beszélgetés is azt bizonyítja, hogy a kereskedők célja az volt, hogy befolyásolják bizonyos európai államkötvények árát annak érdekében, hogy más európai államkötvényeket kedvező feltételek mellett tudjanak megvásárolni. Például a megtámadott határozat (254) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette, hogy a DBAC csevegőszobában 2009. június 19‑én lezajlott beszélgetés során a kereskedők megegyeztek abban, hogy egy referenciaként szolgáló, 2038‑as lejáratú francia európai államkötvényt vásárolnak annak érdekében, hogy megpróbálják annak másodlagos piaci árát megemelni, és így az ugyanezen állam által kibocsátott, de 2041‑es lejáratú kötvény kibocsátási árát feltornázni. Ugyanezen magatartás figyelhető meg például a megtámadott határozat (259) preambulumbekezdésében említett, a DBAC csevegőszobában 2009. július 7‑én lezajlott, egy olasz európai államkötvénnyel kapcsolatos beszélgetés során is. Ezenkívül más beszélgetések is azt bizonyítják, hogy a valamely európai államkötvényre vonatkozó információcsere releváns lehetett egy másik európai államkötvény megvétele vagy kereskedése keretében (lásd a fenti 967–969. pontot).
1107
Másodszor a BofA csupán azt vitatja, hogy az egységes jogsértés fennállásának bizonyítása szempontjából releváns a használt kommunikációs eszközök azonossága. A BofA tehát nem vitatja azt, hogy a CODS & CHIPS és a DBAC csevegőszoba a működése szempontjából azonos kommunikációs eszköznek minősült, és hogy a kereskedők ténylegesen e kommunikációs eszközöket használták, csak azt, hogy a kereskedője nem használta a DBAC csevegőszobát, illetve nem használt kétoldalú kommunikációs módokat.
1108
Egyébiránt a BofA semmilyen konkrét érvet nem hoz fel a Bizottság azon megállapításával szemben, miszerint a CODS & CHIPS és a DBAC csevegőszobában kizárólag meghívásra lehetett részt venni. E megállapítást egyébként alátámasztja többek között a CODS & CHIPS csevegőszobába való felvételt illetően a megtámadott határozat (104) preambulumbekezdésében említett 2007. január 29‑i beszélgetés és az ugyanezen határozat (134) preambulumbekezdésében említett 2007. december 13‑i beszélgetés, valamint a DBAC csevegőszobába való felvételt illetően a megtámadott határozat (294) preambulumbekezdésében említett 2010. szeptember 9‑i beszélgetés.
1109
E tekintetben a DBAC és a CODS & CHIPS csevegőszobában 2007. december 13‑án folytatott beszélgetések, amelyek két új kereskedőnek a CODS & CHIPS csevegőszobába való lehetséges felvételére vonatkoztak, azt bizonyítják, hogy a CODS & CHIPS csevegőszobába való felvétel még a DBAC csevegőszoba létrehozását követően is bizalmi viszonyon alapult („can’t be trusted”; „i dont trust him”).
1110
Harmadszor, ami a részt vevő személyeket illeti, hangsúlyozni kell, hogy amennyiben a BofA érvelése azon alapul, hogy kereskedőjét szándékosan kizárták a DBAC csevegőszoba révén kialakított bizalmi körből, ezen érvelést a fenti 1058–1097. pontban kifejtett okokból el kell utasítani.
1111
Egyebekben emlékeztetni kell arra, hogy igaz, hogy a CODS & CHIPS és a DBAC csevegőszoba tagjai nem pontosan ugyanazok voltak. A DBAC csevegőszoba négy alapító tagja azonban a CODS & CHIPS csevegőszoba tagja is volt.
1112
Egyébiránt, amint arra a Bizottság rámutatott, egyes kereskedők bankot váltottak, de továbbra is az említett csevegőszobák tagjai maradtak. E munkáltatóváltást követően ugyanis e kereskedők gyorsan újból hozzáférést kaptak az említett csevegőszobákhoz. Amint az a Bizottság által a megtámadott határozatban vizsgált beszélgetésekből kitűnik, e jelenséget két olyan kereskedő esetében figyelték meg, akit újból felvettek mindkét szóban forgó csevegőszobába, és egy másik olyan kereskedő esetében, akit a CODS & CHIPS csevegőszobába vettek fel újra. E tekintetben rá kell mutatni különösen arra, hogy a DBAC csevegőszoba egyik alapító tagját kétszer is felvették újra, 2008. március 3‑án, majd 2009. október 19‑én, nemcsak ez utóbbi csevegőszobába, hanem a CODS & CHIPS csevegőszobába is. A DBAC csevegőszoba egy másik alapító tagját 2011. január 18‑án vették fel újra e két csevegőszobába.
1113
Így a Bizottság helyesen állapította meg, hogy a kereskedők általában azonosak voltak, tehát e tekintetben nagy fokú folytonosság és átfedés állt fenn. Egyébiránt a fenti 1112. pontból kitűnik, hogy a DBAC csevegőszoba alapító tagjai továbbra is tagjai akartak lenni a CODS & CHIPS csevegőszobának, még a DBAC csevegőszoba létrehozását követően és a fenti 1054–1056. pontban említett tényeket követően is.
1114
Negyedszer a BofA elismeri, hogy az a tény, hogy a szóban forgó versenyellenes megbeszélések mindegyikére ugyanazon időszakban került sor, releváns lehet az egységes és folyamatos jogsértés fennállásának értékelése szempontjából. A BofA ugyanakkor arra hivatkozik, hogy kereskedőjét szándékosan kizárták a DBAC csevegőszobából, valamint arra, hogy a DBAC csevegőszobában folytatott beszélgetések több hónappal a CODS & CHIPS csevegőszoba keretében elkövetett vitatott jogsértés vége előtt befejeződtek.
1115
E tekintetben a BofA által hivatkozott azon tény, hogy a DBAC csevegőszobában folytatott megbeszélések 2011. július 8‑án, vagyis több hónappal a CODS & CHIPS csevegőszoba keretében elkövetett vitatott jogsértés vége előtt befejeződtek, nem elegendő annak megkérdőjelezéséhez, hogy e két csevegőszoba fennállása, illetve az e két csevegőszobában megvalósított versenyellenes magatartások időben átfedték egymást.
1116
Amint ugyanis a megtámadott határozat (82)–(86) preambulumbekezdéséből kitűnik, a CODS & CHIPS, majd a DBAC csevegőszobát néhány héten belül ugyanaz a négy kereskedő hozta létre 2007 elején. Egyébiránt a fenti 1054–1056. pontban említett tények ellenére e két csevegőszobában a 2007 és 2011 közötti több mint négyéves időszakban versenyellenes információcserére került sor. Ezen információcsere ezen időszakban többször is ugyanarra a tárgyra vonatkozott (lásd a fenti 1064–1071. és 1080–1086. pontot).
1117
Ötödször, a BofA úgy véli, hogy az összejátszásra irányuló magatartások nem követték „ugyanazt a sémát”. Egyrészt ugyanis a DBAC csevegőszobában folytatott megbeszélések napi szintűek voltak, illetve azokra kétnaponta sor került. Ezzel szemben a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott megbeszélések nem voltak gyakoriak. Másrészt a DBAC csevegőszobában megfigyelt beszélgetésektől eltérően a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott különböző beszélgetéseknek nem volt koherens sémája, és a Bizottság nem azonosít olyan napi beszélgetéseket vagy több egymást követő napon lezajlott beszélgetéseket, amelyekre ez utóbbi csevegőszobában valamely aukció közeledtével került volna sor. Végül azt a tényt, hogy a szóban forgó két csevegőszobában a magatartások nem ugyanazt a sémát követték, a Natixis engedékenységi nyilatkozata is megerősíti.
1118
Ami a szóban forgó két csevegőszobában folytatott megbeszélések gyakoriságára, illetve a CODS & CHIPS csevegőszobában lezajlott e megbeszélések gyakori jellegének hiányára alapított érvet illeti, rá kell mutatni arra, hogy e gyakoriság nem lényeges szempontja az összejátszásra irányuló magatartások sémájához kapcsolódó és a megtámadott határozat (420) preambulumbekezdésében kifejtett objektív elemnek. Valójában az említett preambulumbekezdésben ismertetett releváns szempont lényegében különösen az, hogy a kereskedők a kötvények elsődleges piacon történő kibocsátását megelőzően megbeszéléseket folytattak, megpróbálták befolyásolni a kötvények másodlagos piaci árfolyamát, és magatartásukat követően megosztották tapasztalataikat, éspedig az európai államkötvények különböző típusai vonatkozásában. A Bizottság arra is rámutatott, hogy a kezdetektől fogva végig érzékeny információk cseréjére került sor, ami lehetővé tette az érintett kereskedők számára, hogy a másodlagos piacon különböző módokon próbáljanak meg nyereséget elérni.
1119
Márpedig a Bizottság által a megtámadott határozatban vizsgált megbeszélésekből ténylegesen kitűnik, hogy – amint arra a Bizottság az említett határozat (420) preambulumbekezdésében rámutat – a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott megbeszélések a DBAC csevegőszobában lezajlott megbeszélésekhez hasonlóan lehetőséget teremtettek az aukciók közeledtével előzetes információcserére és a stratégiák egymáshoz igazítására, valamint az aukciókat követően a tapasztalatok megosztására, különösen gratulációk formájában, ideértve a fenti 1054–1056. pontban említett tényeket követő időszakot is. Hasonlóképpen, a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott megbeszélések azt is bizonyítják, hogy e csevegőszobában a DBAC csevegőszobához hasonlóan a kezdetektől fogva végig érzékeny információkat cseréltek, ami lehetővé tette a kereskedők számára, hogy a másodlagos piacon különböző módokon próbáljanak meg nyereséget elérni.
1120
Ezenkívül a BofA azon állítása, miszerint a Bizottság nem azonosít egyetlen olyan beszélgetést sem, amelyre a CODS & CHIPS csevegőszobában valamely aukciót megelőzően több egymást követő napon került volna sor, nem alkalmas arra, hogy megkérdőjelezze a Bizottság azon értékelését, miszerint a szóban forgó magatartások ugyanazt a sémát követték. Mindenesetre, amint azt a Bizottság hangsúlyozza, a megtámadott határozat (143)–(146) preambulumbekezdésében említett, a CODS & CHIPS csevegőszobában 2008. január 9‑én, 10‑én és 11‑én folytatott megbeszélések azt tanúsítják, hogy e csevegőszobában egy aukciót megelőzően több egymást követő napon előzetes megbeszélések folytak.
1121
Egyébiránt a Natixis mint engedékenységet kérelmező fél nyilatkozatai nem támasztják alá a BofA azon állítását, miszerint a 2008‑ban lefolytatott tizenegy aukciót nem a CODS & CHIPS csevegőszobában, hanem a DBAC csevegőszobában előzte meg intenzív információcsere. Ez az állítás ugyanis számos olyan kétoldalú beszélgetés figyelembevételén alapul, amelyekre a csevegőszobákon kívül – ideértve tehát a DBAC csevegőszobát is – került sor.
1122
Hatodszor a BofA azt állítja, hogy a CODS & CHIPS csevegőszobában a vitatott jogsértésben való részvételének időszakában folytatott megbeszélések viszonylag ritkák voltak, és hogy e megbeszélések nagy többségére a DBAC csevegőszobában került sor.
1123
E tekintetben igaz, hogy a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott megbeszélések között néha több hét, sőt több hónap is eltelt.
1124
A Bizottság által hivatkozott megbeszélések azonban azt bizonyítják, hogy több más időszak során, függetlenül attól, hogy azok egybeestek‑e a BofA tekintetében megállapított jogsértési időszakkal, vagy sem, a CODS & CHIPS csevegőszobában is gyakran került sor megbeszélésekre például 2008 januárjában és márciusában, 2009 októberében, 2010 februárjában, illetve 2011 áprilisában, vagyis a fenti 1054–1056. pontban említett tényeket követően is. Egyébiránt annak ellenére, hogy a megbeszélések gyakorisága 2008 márciusát követően átmenetileg csökkent, ezen időpontot követően a CODS & CHIPS csevegőszobában számos beszélgetésre sor került.
1125
Mindenesetre a beszélgetések gyakoriságának kérdése csupán az egyik olyan objektív körülmény, amelyre a Bizottság az egységes versenyellenes cél fennállásának megállapításakor hivatkozott.
1126
Hetedszer, amennyiben a BofA a megtámadott határozat (423) preambulumbekezdésében szereplő azon értékelést vitatja, miszerint a versenyellenes információcserék gyakran hasonló jellegűek voltak, összekapcsolódtak, átfedték egymást, és azokra mindkét csevegőszobában sor került, a fenti 1064–1071. és 1080–1086. pontra kell utalni.
1127
Ebből következik, hogy annak ellenére, hogy a BofA kereskedője nem volt tagja a DBAC csevegőszobának, továbbá a DBAC csevegőszoba néhány alapító tagjai által tett, a fenti 1054–1056. pontban említett kijelentések ellenére a szóban forgó két csevegőszoba tekintetében közös átfogó terv létezését erősíti meg először is az, hogy az e két csevegőszobában tanúsított versenyellenes magatartások az európai államkötvények valamennyi típusára vonatkoztak, másodszor az, hogy e magatartásokat ugyanazon kommunikációs módokon hajtották végre, harmadszor az, hogy a részt vevő személyek általában ugyanazok voltak, negyedszer az, hogy a szóban forgó két csevegőszobában tanúsított magatartásokra egymást nagyrészt átfedő időszakokban került sor, ötödször az, hogy az említett magatartások ugyanazon sémát követték, hatodszor az, hogy e magatartások az időszakoktól függően gyakoriak voltak, hetedszer pedig az, hogy a versenyellenes információcserék gyakran hasonló jellegűek voltak, összekapcsolódtak, átfedték egymást, és azokra mindkét csevegőszobában sor került.
1128
A BofA tehát nem bizonyította, hogy a Bizottság értékelési hibát követett el, amikor úgy ítélte meg, hogy az általa megállapított objektív elemek is megerősítik azt, hogy a szóban forgó csevegőszobák a kitűzött célok elérése érdekében összekapcsolódtak és kiegészítették egymást.
1129
E következtetést nem kérdőjelezi meg az a körülmény, hogy a 2016. június 29‑i engedékenységi nyilatkozatában a UBS kifejtette, hogy a legrelevánsabb megbeszélésre elsősorban a CODS & CHIPS csevegőszobát, majd a DBAC csevegőszobát létrehozó négy kereskedő, azaz a UBS kereskedője, az RBS kereskedője és két, eredetileg az ABN‑AMRO‑nak (jelenleg RBS) dolgozó kereskedő között került sor.
1130
Mindenekelőtt ugyanis a szóban forgó négy kereskedő tagja volt a CODS & CHIPS csevegőszobának és a DBAC csevegőszobának is. Továbbá a UBS nem jelölte meg, hogy az említett „legrelevánsabb” megbeszélésre mely csevegőszobában került sor, és e bank részletes információkkal szolgált a szóban forgó két csevegőszobában történt információcserékről. Végül abból a tényből, hogy a szóban forgó négy kereskedő között került sor a „legrelevánsabb” megbeszélésre, nem lehet arra következtetni, hogy a többi kereskedővel folytatott információcsere irreleváns volt. Egyébiránt a BofA kereskedője a UBS által az engedékenységi nyilatkozatában említett, a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott megbeszélések résztvevői között szerepel.
iii) A CODS & CHIPS csevegőszobán kívül történt információcserékről való tudomás hiányáról
1131
Azt illetően, hogy a BofA kereskedője nem tudott a CODS & CHIPS csevegőszobán kívül zajlott információcseréről, és hogy nincs bizonyíték az e kereskedő és más kereskedők között e csevegőszobán kívül zajlott megbeszélésekre, emlékeztetni kell arra, hogy ezen érvek a BofA felelősségéhez kapcsolódó szubjektív elemeken alapulnak.
1132
Márpedig a fenti 332–338. pontban említett ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az ilyen elemek a közös célt követő átfogó terv fennállásának értékelése szempontjából nem relevánsak.
1133
Az a tény ugyanis, hogy valamely vállalkozás nem vesz tudomást a jogsértés többi résztvevője közötti információcseréről, és arról nem tud, nem fosztja meg egységes és folyamatos jellegétől az említett jogsértést (lásd ebben az értelemben: 2015. június 24‑iFresh Del Monte Produce kontra Bizottság és Bizottság kontra Fresh Del Monte Produce ítélet, C‑293/13 P és C‑294/13 P, EU:C:2015:416, 160. pont).
1134
Nem lehet tehát a szóban forgó két csevegőszoba tekintetében egységes és közös versenyellenes célra irányuló átfogó terv hiányára következtetni abból, hogy a BofA nem tudott a DBAC csevegőszoba létezéséről, vagy abból, hogy nincs bizonyíték arra, hogy kereskedője és más kereskedők között e csevegőszobán kívül megbeszélésekre került sor.
1135
Ezzel szemben az erről való tudomás hiánya annak megállapítására vezette a Bizottságot, hogy a BofA kizárólag a CODS & CHIPS csevegőszoba vonatkozásában megállapított magatartásokért felelős.
1136
Még ha feltételezzük is, hogy – amint azt a BofA állítja – valamely vállalkozás jogsértésről való tudomásának hiánya és az ahhoz való hozzájárulásra irányuló szándékának hiánya figyelembe vehető az egységes versenyellenes cél fennállásának értékelésekor, e figyelembevétel nem kérdőjelezheti meg azon megállapítást, hogy a szóban forgó két csevegőszobának közös versenyellenes célja volt.
1137
A megtámadott határozatból ugyanis kitűnik, hogy a BofA a CODS & CHIPS csevegőszobában a kereskedőjén keresztül aktívan és szándékosan hozzájárult a fenti 43. pontban említett négy magatartás‑kategóriához, és így a szóban forgó két csevegőszoba közös versenyellenes céljához. Egyébiránt e bank nem terjeszt elő olyan elemet, amely a megtámadott határozat azon szempontjainak vitatására irányulna, amelyek alátámasztják azt, hogy az e bank által tanúsított magatartások a vitatott jogsértés teljes egészében történő megvalósításához való hozzájárulásra irányultak, illetve azt, hogy e bank hozzá kívánt járulni legalább a közös célkitűzéshez, még akkor is, ha az csupán a CODS & CHIPS csevegőszoba résztvevőinek versenyellenes magatartásaira terjedt ki.
[omissis]
3) A UniCredit által hivatkozott második, lényegében arra alapított jogalapról, hogy az egységes jogsértés az elsődleges piacra összpontosult
[omissis]
1163
Egyébiránt a UniCredit érvelése nem alkalmas a Bizottság azon megállapításainak megkérdőjelezésére, amelyek szerint az általa megállapított átfogó terv az elsődleges és a másodlagos piacra egyaránt kiterjedt.
1164
A UniCredit által hivatkozott második jogalapot az egységes jogsértés fennállására vonatkozó részében tehát el kell utasítani.
4) Az egységes jogsértés fennállására vonatkozó következtetés
1165
A fentiekre tekintettel a Törvényszék a Nomura által hivatkozott negyedik jogalapot és a Portigon által hivatkozott negyedik jogalapot elutasítja annyiban, amennyiben azok az egységes jogsértés fennállásának megállapítására vonatkoznak.
1166
Egyébiránt a BofA által hivatkozott első jogalapot teljes egészében el kell utasítani.
1167
Ezenkívül a Törvényszék a UniCredit által felhozott második jogalapot az egységes jogsértés fennállására vonatkozó részében elutasítja.
d)
A Nomurának és a Portigonnak a jogsértés folyamatos jellegére vonatkozó kifogásairól
1168
A megtámadott határozat (420) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette azokat az okokat, amelyek miatt úgy ítélte meg, hogy a szóban forgó versenyellenes megbeszélések ugyanazt a sémát követték. Ez alkalommal rámutatott arra, hogy a kereskedők gyakran kapcsolatban álltak egymással. Egyébiránt ugyanezen határozat (422) preambulumbekezdésében hangsúlyozta, hogy a megbeszélésekre nagy gyakorisággal került sor. Végül az említett határozat (449)–(464) preambulumbekezdésében a Bizottság a Nomura és a BofA bizonyos érveire válaszolt. Válaszában többek között emlékeztetett először is arra, hogy a különböző csevegőszobákban rendszeresen számos megbeszélésre sor került, másodszor arra, hogy a megtámadott határozat 4. szakaszában, valamint az említett határozat 1. mellékletében említett valamennyi megbeszélés valószínűsítő körülmények olyan csoportjának részét képezi, amely alátámasztja a Bizottság azon értékelését, miszerint a jogsértés folyamatos jellegű volt, harmadszor pedig arra, hogy egy több évre kiterjedő átfogó terv összefüggésében nincs jelentősége annak, hogy a kartell két megnyilvánulása között két hónap is eltelik.
1169
Előzetesen hangsúlyozni kell, hogy még ha a kartell megnyilvánulási formáit hosszabb‑rövidebb időszakok választják is el egymástól, a Bizottság egy több éven át tartó jogsértés folyamatos jellegének értékelése keretében megállapíthatja, hogy e jogsértés nem szakadt meg, egyrészt akkor, ha az említett jogsértés részét képező különböző cselekmények egyetlen célt szolgálnak, és alkalmasak arra, hogy egységes jellegű jogsértés keretébe illeszkedjenek, és másrészt akkor, ha semmilyen valószínűsítő körülmény vagy bizonyíték nem támasztja alá, hogy a jogsértés ezen időszakokban nem folytatódott (lásd ebben az értelemben: 2021. március 18‑iPometon kontra Bizottság ítélet, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 112. és 114. pont; 2013. május 17‑iTrelleborg Industrie és Trelleborg kontra Bizottság ítélet, T‑147/09 és T‑148/09, EU:T:2013:259, 61. és 63. pont).
1170
A jogbiztonság elve azonban megköveteli, hogy a Bizottság legalább olyan bizonyítékokra hivatkozzon, amelyek időben kellően közeli tényekre vonatkoznak, hogy ily módon észszerűen elfogadható legyen az, hogy e jogsértés két meghatározott időpont között megszakítás nélkül folytatódott (lásd ebben az értelemben: 2021. szeptember 29‑iNichicon Corporation kontra Bizottság ítélet, T‑342/18, nem tették közzé, EU:T:2021:635, 365. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
1171
Noha a jogsértő magatartás két megnyilvánulását elválasztó időszak releváns kritériumot jelent a jogsértés folyamatos jellegének bizonyításakor, azon kérdés, hogy az említett időszak elegendően hosszú‑e a jogsértés megszakításához, vagy sem, nem vizsgálható absztrakt módon. Épp ellenkezőleg, ezt a szóban forgó kartell működésével összefüggésben kell értékelni (lásd: 2021. szeptember 29‑iNichicon Corporation kontra Bizottság ítélet, T‑342/18, nem tették közzé, EU:T:2021:635, 366. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
1172
E megfontolások fényében kell egymást követően megvizsgálni a Nomura és a Portigon által a negyedik jogalapjaik keretében előadott érveket, amelyek lényegében azon alapulnak, hogy a Bizottság nem vette megfelelően figyelembe azon körülményeket, amelyek olyan megszakításoknak minősültek, amelyek indokolták volna a folyamatos jogsértésnek minősítés kizárását legalábbis azon időszak vonatkozásában, amely időszakban a Bizottság megítélése szerint e bankok részt vettek a vitatott jogsértésben.
1) A Nomura érveiről
1173
A Nomura azt állítja, hogy a vitatott jogsértés nem folyamatos jogsértés. Szerinte ugyanis csak ismétlődő jogsértésről lehet szó.
1174
Először is, a Nomura szerint gazdasági tanulmányok utalnak arra, hogy valamely aukció árhatásai legfeljebb egy ötnapos kereskedési időszakra korlátozódnak, és hogy egy versenyellenes megbeszélés hatásai – feltéve, hogy ilyen hatások lehetségesek – még rövidebbek, tekintettel az árak volatilitására.
1175
Másodszor, figyelemmel az európai államkötvények ágazatának volatilis és dinamikus jellegére, a vitatott jogsértés működése – feltéve, hogy a jogsértés fennáll – konkrét „pozitív intézkedésektől” függött. Így a szóban forgó kereskedőknek rendszeresen naprakésszé tett aktuális érzékeny információkat kellett volna egymással közölniük például egy adott aukció keretében benyújtani tervezett ajánlataikat illetően, mivel ezen információk gyorsan relevanciájukat vesztik. Márpedig a Bizottság semmilyen bizonyítékot nem terjesztett elő egy olyan formájú megállapodásra vonatkozóan, amely révén a kereskedők kötelesek lettek volna információkat megosztani, mihelyt azokkal rendelkeztek, és megbüntették volna őket, ha ezt nem teszik meg.
1176
Harmadszor a Bizottság nem vélelmezheti, hogy a vitatott jogsértés azon időszakokban is folytatódott, amelyek vonatkozásában nem állnak rendelkezésre versenyellenes magatartás fennállására vonatkozó bizonyítékok. A jelen ügyben a Bizottság szabálytalanul megfordította a bizonyítási terhet. A Bizottságnak kell ugyanis bizonyítania nem csupán a jogsértés fennállását, hanem annak időtartamát is, ideértve annak folyamatos vagy ismétlődő jellegét. Márpedig több olyan időszak is létezik, amely vonatkozásában a Bizottság semmilyen bizonyítékot nem terjesztett elő pozitív intézkedésekre vonatkozóan.
1177
Negyedszer a Nomura négy olyan időszakra hivatkozik, amelyek a vele szemben megállapított jogsértési időszakban elválasztják a megállapított jogsértés megnyilvánulásait. A Nomura lényegében a 2011. január 18‑i és március 3‑i megbeszélések között eltelt 45 napra, a 2011. március 3‑i és április 5‑i megbeszélések között eltelt 32 napra, a 2011. június 1‑jei és 22‑i megbeszélések között eltelt 20 napra, valamint a 2011. november 3‑i és 28‑i megbeszélések között eltelt 24 napra hivatkozik. Ami továbbá a 2011. június 1‑jei és 22‑i, valamint a 2011. november 3‑i és 28‑i megbeszélések között eltelt időt illeti, a Nomura hozzáteszi, hogy a nevezetesen ugyanazon adósságkezelő hivatal által ezen időpontok között szervezett aukciók ellenére nem került sor semmilyen versenyellenes megbeszélésre.
1178
E tekintetben elsősorban többek között a fenti 933–1041. pontból kitűnik, hogy a jogsértés teljes időszaka alatt az érintett bankok magatartásai egységes versenyellenes célt követő átfogó terv keretébe illeszkedtek. Így, mivel a Bizottság elegendő bizonyítékkal rendelkezett annak megállapításához, hogy 2007. január 4. és 2011. november 28. között egységes versenyellenes célt követő átfogó terv állt fenn, a Nomura állításával ellentétben nem volt szükséges, hogy a Bizottság bizonyítsa azt, hogy a résztvevők előzetesen kifejezetten egy olyan átfogó megállapodást kötöttek, amely meghatározta a piaci fellépésüket, vagy általánosabban azt, hogy előzetesen formalizálták a versenyellenes magatartások folytatására irányuló szándékukat.
1179
Ebből következik, hogy a Bizottság megállapíthatta, hogy a vitatott jogsértés a megtámadott határozatban megállapított jogsértési időszak teljes egészében folyamatos volt, kivéve ha az említett jogsértés megszakadását kell megállapítani (lásd a fenti 1169–1171. pontot).
1180
Másodsorban a Nomura azon állítása, miszerint valamely aukció árakra gyakorolt hatásai öt vagy annál kevesebb kereskedési napra korlátozódnak, e bank kifogásközlésre adott válaszára való hivatkozáson alapul, amely válasz maga is az ezzel kapcsolatos publikációk listájára hivatkozik, anélkül hogy ismertetné e publikációk tartalmát. Egyébiránt a Nomura által a kifogásközlésre adott válasz kizárólag valamely aukciónak egy európai államkötvény másodlagos piaci áraira gyakorolt hatásaival foglalkozik. Így, amint arra a Bizottság rámutat, a Nomura állítása nem veszi figyelembe azt, hogy a kartell az első aukció során milyen hatást gyakorolt ugyanazon európai államkötvények későbbi aukcióira, illetve azt, hogy az úgynevezett referenciakötvényekre vonatkozó kartell milyen hatást gyakorolt más, hasonló jellemzőkkel rendelkező európai államkötvényekre (lásd a fenti 964–970. pontot).
1181
Egyébiránt a Nomura arra alapított érve, hogy a csevegőszobák résztvevőinek számos más alkalma is lett volna az összehangolásra, nem kapcsolódik konkrét bizonyítékhoz.
1182
Függetlenül a Nomura fenti 1180. és 1181. pontban említett állításainak megalapozottságától, először is emlékeztetni kell arra, hogy – amint az a megtámadott határozat (414) preambulumbekezdéséből kitűnik – a jelen ügyben követett versenyellenes cél az volt, hogy biztosítsák a kívánt európai államkötvények aukciókon való megszerzését, és hogy a legalacsonyabb költséggel fenntartsák az érintett bankok elsődleges értékpapír‑kereskedő jogállását. A kereskedők arra törekedtek, hogy támogassák, vagy legalábbis tiszteletben tartsák egymás pozícióit és stratégiáit, amikor a másodlagos piacon az európai államkötvényekkel kereskedtek, és hogy e stratégiákat úgy alakítsák, hogy azok lehetőség szerint egybeessenek. A bankok elsődleges és másodlagos piacon tanúsított magatartása végső soron arra irányult, hogy segítséget nyújtsanak egymásnak az európai államkötvényekkel való kereskedési tevékenységek élénkebbé tétele és a bevételek növelése érdekében.
1183
Amint azt a Bizottság lényegében a megtámadott határozat (377), (378), (414), (420), (510), (537) és (540) preambulumbekezdésében kifejtette, és amint az a Bizottság által az említett határozatban vizsgált megbeszélésekből kitűnik, az érintett kereskedők közötti megbeszélések célja az volt, hogy az európai államkötvények ágazatában az aukciókkal, szindikálásokkal és kereskedési tevékenységekkel kapcsolatos magatartásuk összehangolására irányuló lehetőségeket azonosítsák, ilyen lehetőségeket teremtsenek, és azokat kihasználják.
1184
Az érintett bankok kereskedői a Bizottság által a megtámadott határozatban megállapított versenyellenes célt követték azáltal, hogy szabadon információkat cseréltek az európai államkötvények jövőbeli, folyamatban lévő vagy nemrégiben történt kibocsátásaival kapcsolatos tevékenységeikről, illetve az európai államkötvények folyamatban lévő vagy közelmúltbeli kereskedésével kapcsolatos tevékenységeikről. Amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (764) preambulumbekezdésében rámutatott, a szóban forgó megbeszélésekre csevegőszobákban került sor, amelyek többek között lehetővé tették a részt vevő kereskedők számára, hogy valós időben kövessék az információcserét. E csevegőszobák használata ily módon lehetővé tette a részt vevő kereskedők számára, hogy kereskedelmi szempontból érzékeny információkat cseréljenek, és azonosítsák az összehangolásra irányuló lehetőségeket abban az esetben, ha a lehetőség felmerül, és különösen akkor, amikor az elsődleges vagy a másodlagos piacon egy vagy több konkrét európai államkötvény iránt közös érdeklődést mutatnak. Az említett kereskedők adott kibocsátásokra, illetve adott kereskedésre vonatkozó, sőt adott időszakok vonatkozásában releváns információkra vonatkozó versenyellenes információcsere keretében így törekedtek az említett versenyellenes cél elérésére.
1185
E körülmények között a vitatott jogsértés működéséhez nem volt szükség napi kapcsolatra és versenyellenes megbeszéléseken való nagyon gyakori részvételre, mivel az európai államkötvények kibocsátásai, illetve kereskedései nem feltétlenül kapcsolódtak össze. Ugyanis, még ha a valamely európai államkötvényre vonatkozó versenyellenes magatartás hatással is lehetett egy másik európai államkötvényre, és még ha az elsődleges piacon tanúsított magatartás hatással is lehetett a másodlagos piacra, és fordítva, a valamely adott szindikálásra, aukcióra vagy kereskedésre vonatkozó versenyellenes megbeszélés esetleges sikere nem függött attól, hogy a kereskedők részt vettek‑e más szindikálásokra, aukciókra vagy kereskedésekre vonatkozó, egymást követő megbeszéléseken.
1186
Ennélfogva, még ha – amint azt a Nomura állítja – a szóban forgó csevegőszobák résztvevőinek számos más alkalma is lett volna összehangolásra, amely alkalmakat nem használták ki, e megállapítás nem alkalmas a Bizottság azon értékelésének megkérdőjelezésére, miszerint az egységes jogsértés folyamatos jellegű volt.
1187
Másodszor, amint azt a Bizottság a megtámadott határozat (391), (417), (443), (596), (764) és (798) preambulumbekezdésében lényegében kifejtette, a szóban forgó csevegőszobákban folytatott információcsere magában foglalta azt az elvárást, hogy valamennyi résztvevő érzékeny információkat fedjen fel, ezáltal lehetővé téve egymás számára, hogy kölcsönösen hasznot húzzanak ezen információcseréből. Így, amint azt bizonyos, a Bizottság által elemzett megbeszélések is bizonyítják, amennyiben egy kereskedő nem felelt meg a kölcsönös információcserére vonatkozó általános elvárásoknak, azt kockáztatta, hogy kizárják e csevegőszobákból (lásd a kifejezetten nem vitatott megbeszélések elemzésével kapcsolatos fenti 490–492. pontot). Amint azt a Bizottság a megtámadott határozat (799) preambulumbekezdésében hangsúlyozta, az említett csevegőszobákon belüli információcserék a kölcsönös bizalmon, és azon a reményen alapultak, hogy a résztvevők idővel hasonló érzékeny információkat kapnak. A Bizottság többek között ezért állapította meg a megtámadott határozat (482) és (798) preambulumbekezdésében lényegében azt, hogy egy kereskedő – a jelen esetben a BofA kereskedője, illetve a UniCredit kereskedője – interakciója megerősítette a kereskedők egymástól való kölcsönös függését az összejátszásra irányuló magatartásuk fenntartása tekintetében.
1188
Ennélfogva a kereskedők által követett versenyellenes cél azon a közös felfogáson alapult, hogy kölcsönösen segítséget nyújtanak egymásnak annak érdekében, hogy ezáltal hosszú távon kölcsönös előnyhöz jussanak. Egy kereskedő ezen az alapon osztott meg kereskedelmi szempontból érzékeny információkat a versenytársaival, mivel arra számított, hogy a többi kereskedő a jövőben ugyanezt teszi majd. A szóban forgó kartell működésével összefüggésben a Bizottság által megállapított magatartások, és általánosabban azon átfogó terv, amelynek keretébe e magatartások illeszkedtek, tehát az egyes versenyellenes megbeszélések által táplált kölcsönös elvárásokon alapultak, amelyek célja az volt, hogy ezáltal tartós előnyt szerezzenek az euróövezet tagállamainak adósságkezelő hivatalaival, a versenytárs kereskedőkkel és ügyfeleikkel szemben, és hogy végső soron növeljék a résztvevők bevételeit az európai államkötvények elsődleges és másodlagos piaci kibocsátása, illetve kereskedése során.
1189
E körülmények között azon határidőknek a Nomura által hivatkozott rövidsége, amelyeken belül a megosztott információk elavulttá váltak, nem kötelezte a Bizottságot annak kifejtésére, hogy a jogsértés két megnyilvánulása között eltelt megállapított időszakok figyelembevételét mivel támasztja alá. Egyébiránt e rövidség nem alkalmas arra, hogy megkérdőjelezze a Bizottság azon következtetését, miszerint a vitatott egységes jogsértés folyamatos jellegű volt.
1190
Harmadsorban a Bizottság olyan bizonyítékokra támaszkodott, amelyek időben kellően közeli tényekre vonatkoztak, és megalapozottan vélte úgy, hogy a jogsértés két megnyilvánulása között eltelt időszakok nem teszik lehetővé annak megállapítását, hogy az említett egységes jogsértés megszakadt.
1191
Ugyanis először is hangsúlyozni kell, hogy a vitatott egységes jogsértés több éven keresztül, azaz 2007. január eleje és 2011. november vége között valósult meg. Egyébiránt a Bizottság megalapozottan állapította meg a megtámadott határozat (420) és (422) preambulumbekezdésében, hogy a szóban forgó kereskedők a jogsértés időszakában gyakran folytattak megbeszéléseket, és hogy e megbeszélések gyakorisága nagy fokú volt. Emlékeztetni kell ugyanis arra, hogy a Bizottság körülbelül 380, a 2007‑től 2011‑ig tartó jogsértési időszakban lezajlott versenyellenes beszélgetést azonosított. Egyébiránt a versenyellenes magatartások gyakorisága kétségkívül változott a jogsértés teljes időszaka során. E gyakoriság azonban a szóban forgó évek mindegyikében nagy fokú maradt. Ezenkívül a versenyellenes magatartások gyakoriságának e változásai egyrészt az egységes jogsértés működésének hátterével magyarázhatók, amely az összehangolási lehetőségek fennállásához kapcsolódott, másrészt pedig az európai államkötvények piacának hátterével, amelyet nehezebb időszakok is jellemeztek, amint azt a 2011. október 4‑i megbeszélés is mutatja (lásd a fenti 746–749. pontot).
1192
Másodszor, egyrészt a Nomura által hivatkozott köztes időszakokat megelőző megbeszélések, másrészt pedig az említett időszakokat követő megbeszélések vizsgálatából kitűnik, hogy e megbeszélések nem tartalmaznak olyan elemet, amely azt bizonyítaná, hogy az érintett bankok kereskedői először kifejezték az egységes jogsértés befejezésére irányuló szándékukat, utána pedig a jogsértés újbóli végrehajtására irányuló szándékukat. Ellenkezőleg, a kereskedők különösen szabad hangnemet használtak, és a beszélgetések spontának. Közelebbről a Nomura által hivatkozott köztes időszakokat követő versenyellenes megbeszélések nem tartalmaznak olyan bevezető szavakat, amelyek a résztvevők között állítólag előzetesen megszakadt kapcsolat, sőt elveszett bizalom helyreállításának szükségességéről tanúskodnának. E megbeszélések ily módon a szóban forgó kereskedők arra irányuló tartós és állandó szándékát bizonyítják, hogy olyan magatartást tanúsítsanak, amely hozzájárult a Bizottság által a megtámadott határozatban meghatározott egységes versenyellenes célt követő átfogó tervhez.
1193
Közelebbről, ami egyrészt a CODS & CHIPS és a DBAC csevegőszobában 2011. január 18‑én lezajlott megbeszélések, másrészt pedig a DBAC csevegőszobában 2011. március 3‑án történt megbeszélés között eltelt 45 napos állítólagos köztes időszakot illeti, az nem alkalmas annak bizonyítására, hogy az egységes jogsértés megszakadt. Meg kell ugyanis jegyezni, hogy a Bizottság megállapította, hogy e két időpont között 2011. január 25‑én és 26‑án, valamint 2011. február 3‑án, 14‑én, 17‑én, 25‑én és 28‑án versenyellenes megbeszélések folytak. A Nomura által hivatkozott 45 napos köztes időszak tehát nem olyan időszak, amely alatt az egységes jogsértés semmilyen módon nem nyilvánult volna meg. Egyébiránt a megtámadott határozat két másik, 2011. február 2‑án és 11‑én zajlott megbeszélést is említ. 2011. február 2‑án ugyanis a résztvevők többször is átnevezték a CODS & CHIPS csevegőszobát, 2011. február 11‑én pedig az RBS egyik kereskedője a CODS & CHIPS csevegőszobában másolatban megosztotta azon beszélgetést, amelyet korábban a DBAC csevegőszobában folytatott.
1194
Valójában a Nomura által hivatkozott köztes időszak azon alapul, hogy kereskedője ezen időszakban nem rendelkezett engedéllyel arra, hogy e bank nevében eljárjon, így tehát legfeljebb azt bizonyíthatja, hogy e banknak a vitatott jogsértésben való egyéni részvétele későbbi időpontban kezdődött, mint amelyet a megtámadott határozat megállapított.
1195
Azon 32 napos köztes időszakot illetően, amely egyrészt a DBAC csevegőszobában 2011. március 3‑án lezajlott megbeszélés, másrészt pedig a CODS & CHIPS csevegőszobában 2011. április 5‑én lezajlott megbeszélés között telt el, rá kell mutatni arra, hogy bár e megbeszélések különböző kötvényeket érintettek, a megbeszélések tartalma hasonló volt.
1196
A szóban forgó kereskedők ugyanis közelgő aukciókra vonatkozó, kereskedelmi szempontból érzékeny információkat cseréltek. Egyébiránt, amint az a fenti 665–670. pontból kitűnik, a kereskedők a 2011. április 5‑i beszélgetés során a másodlagos piacon folytatott kereskedési tevékenységeikre vonatkozó érzékeny információkat is megosztottak.
1197
A 2011. április 5‑i megbeszélés átirata bizonyítja a kereskedők közötti őszinte bajtársiassági légkört, és abból nem tűnik ki egyetlen olyan elem sem, amely arra utalna, hogy a kereskedőknek a vitatott jogsértés végrehajtására irányuló szándéka 2011. március 3. és április 5. között megszűnt volna.
1198
Ami azon 20 napos köztes időszakot illeti, amely egyrészt a CODS & CHIPS csevegőszobában 2011. június 1‑jén lezajlott megbeszélés, másrészt pedig az ugyanezen csevegőszobában 2011. június 22‑én lezajlott megbeszélés között telt el, rá kell mutatni arra, hogy mivel a 2011. június 22‑i megbeszélést nem lehetett volna figyelembe venni a Nomurával szemben (lásd a fenti 694–704. pontot), a 2011. június 24‑i megbeszélés a 2011. június 1‑jei megbeszélést követő első releváns megbeszélés.
1199
E tekintetben a 2011. június 1‑jei megbeszélés során a résztvevők egy francia aukcióval kapcsolatos ajánlatételi stratégiájukat vitatták meg, ideértve a túllicitálást és a mediánárakat is. Egyébiránt az említett aukció eredményére is kitértek. Ugyanezen a napon a Nomura egy másik kereskedőjét újból felvették a CODS & CHIPS csevegőszobába, és ez alkalommal e kereskedő kifejtette, hogy ez ismét végtelen örömmel tölti el, és ígéretet tett arra, hogy a csevegőszobában elhangzottakat megőrzi magának. E megbeszélés végén a UBS kereskedője jelezte, hogy a következő kedden fog visszajönni.
1200
A 2011. június 24‑i megbeszélés a szokásos üdvözlésekkel kezdődött, majd rögtön ezt követően a Nomura kereskedője, aki az előző nap utazott, feltett egy kérdést, és afelől tudakozódott, hogy az előző napi dolgok rendben mentek‑e. Ezt követően a résztvevők a másodlagos piacon folytatott kereskedési tevékenységeikről érzékeny információkat cseréltek, ellenőrizték a mediánáraikat, és a Nomura kereskedője azt javasolta, hogy a piac megmozgatása érdekében értékesítsenek francia európai államkötvényeket.
1201
A 2011. június 1‑jei és 24‑i megbeszélések tehát azt bizonyítják, hogy fennállt a Bizottság által a megtámadott határozatban meghatározott átfogó terv végrehajtásának folytatására irányuló tartós közös szándék. Ez annál is inkább így van, mivel e két megbeszélés között, azaz 2011. június 10‑én az RBS egy másik kereskedője a CODS & CHIPS csevegőszobához is hozzáférést kapott azon túlmenően, hogy már hozzáféréssel rendelkezett a DBAC csevegőszobához.
1202
Ami az egyrészt a CODS & CHIPS csevegőszobában 2011. november 3‑án lezajlott megbeszélés, másrészt pedig az ugyanezen csevegőszobában 2011. november 28‑án folytatott megbeszélés között eltelt 24 napos időszakot illeti, emlékeztetni kell arra, hogy a 2011. november 3‑i megbeszélés tartalma olyan versenyellenes magatartásról tanúskodik, amely egy jövőbeli aukció keretében a túllicitálás szintjére vonatkozó érzékeny információk megosztásának formáját öltötte (lásd a fenti 781–790. pontot). Igaz, hogy e megbeszélés során a Nomura kereskedője kifejtette, hogy nem gondolja, hogy e dolgokat meg kellene vitatni. A beszélgetés azonban zavartalanul folytatódott, és a beszélgetés végén a UBS kereskedője bejelentette az esti programját.
1203
Ami a 2011. november 28‑i megbeszélést illeti, e megbeszélés eleje nem tár fel egyetlen olyan elemet sem, amely arra utalna, hogy a vitatott jogsértés korábban megszakadt. E megbeszélés elején ugyanis a kereskedők igen gyorsan felvetették a Belga Királyság helyzetét, amely a UniCredit kereskedője szerint érdekessé teszi majd az e tagállam által tervezett aukciót. Ezt követően a UBS kereskedője az ezen aukció keretében tervezett túllicitálási szintjére vonatkozó érzékeny információt osztott meg (lásd a fenti 791–797. pontot). Az RBS kereskedője később bejelentette, hogy megfelelőségi okokból el kell hagynia a csevegőszobát, és a Bizottság ebben az összefüggésben állapította meg, hogy a 2011. november 28‑i megbeszélés a vitatott egységes jogsértés végét jelentette.
1204
Hozzá kell tenni, hogy annak ellenére, hogy a 2011. május 18‑i megbeszélés a Nomura esetében nem vehető figyelembe (lásd a fenti 694–704. pontot), az a köztes időszak, amely egyrészt a CODS & CHIPS csevegőszobában 2011. május 5‑én lezajlott megbeszélés, másrészt pedig az ugyanezen csevegőszobában 2011. június 1‑jén folytatott megbeszélés között telt el, nem bizonyítja, hogy a Bizottság által megállapított egységes jogsértés megszakadt.
1205
E megbeszélések során a szóban forgó kereskedők ugyanis többek között a közelgő aukciók keretében megvitatták túllicitálási szintjüket és mediánáraikat. E tekintetben a 2011. május 5‑i megbeszélés semmilyen utalást nem tartalmaz annak alátámasztására, hogy a kereskedők a jövőben, vagyis e megbeszélést követően véget kívántak volna vetni magatartásuknak. Az említett megbeszélés során a résztvevők egyébként a versenyellenes magatartásukat követően kifejezték elégedettségüket, amikor a szóban forgó aukció eredményét konstatálták. Ami a 2011. június 1‑jei megbeszélést illeti, az közvetlenül a szokásos üdvözléseket követően a UBS kereskedője által az RBS kereskedőjéhez intézett azon kérdéssel kezdődött, hogy részt vesz‑e az aznapi francia aukción. Ezt követően versenyellenes magatartásokra és különösen az ezen aukcióval kapcsolatos érzékeny információk cseréjére került sor (lásd a fenti 1199. pontot, valamint az alábbi 1383. és 1384. pontot).
1206
Ezenkívül, ami azon megállapítást illeti, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a 2011. október 4‑i megbeszélés versenyellenes jellegű volt, hangsúlyozni kell, hogy e megállapítás nem alkalmas annak bizonyítására, hogy az egységes jogsértés 2011. szeptember 28. és október 12. között megszakadt.
1207
Egyrészt ugyanis emlékeztetni kell arra, hogy a 2011. október 4‑i megbeszélés releváns összefüggésbeli elemnek minősül, mivel megerősíti a kereskedők együttműködési szellemét egy nehéz piacon, és azt mutatja, hogy e kereskedők jelezték, hogy a nehéz piacra tekintettel nem tudnak kölcsönösen segíteni egymásnak (lásd a fenti 746–749. pontot).
1208
Másrészt a 2011. szeptember 28‑i és a 2011. október 12‑i megbeszélések tartalmának vizsgálata azt mutatja, hogy e megbeszélések nem említenek egyetlen olyan elemet sem, amely arra utalna, hogy a szóban forgó kereskedőknek a vitatott jogsértéshez való hozzájárulásra irányuló szándéka e jogsértés e két megnyilvánulása között megszűnt volna.
[omissis]
e)
Az egységes és folyamatos jogsértésért való felelősség UniCreditnek, Nomurának és Portigonnak való betudhatóságáról
[omissis]
1230
Második jogalapja és harmadik jogalapjának egy része keretében a UniCredit azt állítja, hogy a Bizottság a vitatott egységes és folyamatos jogsértésben való részvételét illetően hibákat követett el. E bank egy hatodik, az e jogsértésben való részvétele kezdő időpontjának meghatározása során elkövetett hibákra alapított jogalapra is hivatkozik.
1231
Negyedik jogalapja keretében a Nomura a Bizottság által a vitatott egységes és folyamatos jogsértésben való részvételével kapcsolatban elkövetett hibákra hivatkozik. Harmadik jogalapjában és ötödik jogalapjának negyedik részében a Nomura különösen az e jogsértésben való részvételének időtartamával kapcsolatos hibákra, valamint az egyenlő bánásmód elvének megsértésére is hivatkozik.
1232
Negyedik jogalapja keretében a Portigon azt állítja, hogy a Bizottság téves megállapításokat tett a vitatott jogsértésben való részvételének folyamatos jellegével és az e jogsértésben való részvétele befejeződésének időpontjával kapcsolatban. E bank olyan érveket is előad, amelyek az említett jogsértésben való részvételének, általánosabban pedig a felelősségének vitatására utalnak.
1233
Előzetesen hangsúlyozni kell, hogy amennyiben a UniCredit és a Nomura azt állítja, hogy a Bizottság nem állapíthatta volna meg a vitatott jogsértésben való részvételük kezdő időpontját azon időpont előtt, hogy kereskedőjük megkapta az e bankok nevében való kereskedésre vonatkozó hatósági engedélyt, ezen érvelést a fenti 303–331. pontban kifejtett okokból el kell utasítani. Ugyanez vonatkozik a Portigon arra alapított érvelésére is, hogy ő nem tehető felelőssé kereskedője magatartásáért.
1234
A fentiekre tekintettel először is meg kell vizsgálni a UniCredit által a vitatott jogsértésben való részvétele kezdő időpontjának 2011. szeptember 9‑ben történő megállapításának vitatása érdekében előadott többi érvet, másodszor a UniCredit, a Nomura és a Portigon által az e jogsértésben való részvételükkel, valamint adott esetben e részvétel folyamatos jellegével kapcsolatban előadott érveket, harmadszor a Portigon említett jogsértésben való részvételének végére vonatkozó érveit, negyedszer pedig a Nomurának az egyenlő bánásmód elvének megsértésére alapított érveit.
1) A UniCredit vitatott jogsértésben való részvétele kezdő időpontjának 2011. szeptember 9‑ben történő megállapításáról
1235
A megtámadott határozat (761) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette, hogy valamely érintett bank vitatott jogsértésben való részvétele kezdő időpontjának meghatározásához azt a kritériumot használta, hogy a bank kereskedője mikor fért hozzá először a DBAC, illetve a CODS & CHIPS két állandó csevegőszoba közül legalább az egyikhez, illetve hogy e kereskedő mikor kapott újból hozzáférést, ha korábban már e csevegőszobák tagja volt, amikor egy másik banknál dolgozott. Ugyanakkor ugyanezen preambulumbekezdésben a Bizottság kifejtette, hogy valamely bank egyéni részvétele korábban kezdődött akkor, ha bizonyítást nyert, hogy e bank kereskedője nem állandó csevegőszobákban vagy más módon már részt vett más versenyellenes információcserében azt megelőzően, hogy a szóban forgó két állandó csevegőszobához hozzáfért volna.
1236
A megtámadott határozat (762) preambulumbekezdésében és 1. cikkében a Bizottság megállapította, hogy a UniCredit 2011. szeptember 9‑től november 28‑ig vett részt a jogsértésben. A UniCredit vitatott jogsértésben való részvétele kezdő időpontja megállapításának alátámasztása érdekében a Bizottság az említett határozat (769) preambulumbekezdésében hangsúlyozta, hogy a UniCredit kereskedője 2011. szeptember 9‑én nemcsak hogy újból hozzáférést kapott a CODS & CHIPS csevegőszobához, hanem korábbi munkáltatója, a Portigon fiókjával 2011. szeptember 6‑án belépett az említett csevegőszobába. A Bizottság úgy ítélte meg, hogy e magatartás a UniCredit kereskedőjének a kartell iránti folyamatos érdeklődését és abban való folyamatos részvételét bizonyítja. Hozzátette, hogy e kereskedő e hozzáférést arra használta, hogy a bankján belül tájékozott tanácsokat adjon, vagy befektetett a versenytárs kereskedőkkel való kapcsolatába, előre látva, hogy hamarosan képes lesz újrakezdeni kereskedési tevékenységét.
1237
Hatodik jogalapjával a UniCredit azt állítja, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor a vitatott jogsértésben való részvételének kezdő időpontját 2011. szeptember 9‑ben állapította meg. Ugyanis először is a jogsértésben való részvételének időszaka nem kezdődhetett meg azelőtt, hogy konkrétan részt vett volna egy versenyellenes megbeszélésen, azaz 2011. szeptember 26. előtt. Másodszor pusztán az, hogy kereskedője 2011. szeptember 9‑én hozzáférést kapott a CODS & CHIPS csevegőszobához, anélkül hogy ezen időpontban e csevegőszobában bármilyen megbeszélésre sor került volna, nem tekinthető úgy, hogy e kereskedő versenyellenes információcserében vett részt. Harmadszor a Bizottság arra a tényre, hogy kereskedője korábban a Portigon alkalmazottja volt, és hogy ezért hozzáféréssel bírt a CODS & CHIPS csevegőszobához, nem hivatkozhat annak alátámasztása érdekében, hogy a UniCredit már 2011. szeptember 9‑től kezdődően tudott az átfogó tervről. Kereskedőjének szándéka mindaddig nem releváns, amíg az nem vett részt versenyellenes megbeszélésen.
1238
Először is a Bizottság erre azt válaszolja, hogy a UniCredit kereskedője 2007‑ben a CODS & CHIPS és a DBAC csevegőszoba egyik alapító kereskedője volt, és teljes mértékben tisztában volt a CODS & CHIPS csevegőszoba céljával, mivel annak tagja volt, amikor más bankoknál dolgozott. Másodszor, mivel a UniCredit kereskedője az ügy teljes ismeretében csatlakozott újból egy olyan megállapodáshoz, amelynek célja a verseny korlátozása vagy torzítása volt, a Bizottságnak nem kellett bizonyítania, hogy az említett kereskedő 2011. szeptember 9‑én konkrét versenyellenes információcserében vett részt, ahhoz, hogy e bank ezen időponttól fennálló felelősségét megállapíthassa. Harmadszor figyelembe kell venni azt, hogy a szóban forgó kereskedő a korábbi munkáltatójának fiókját felhasználva 2011. szeptember 6‑án belépett a CODS & CHIPS csevegőszobába, ami a vitatott kartellben való részvételhez fűződő folyamatos érdekét bizonyítja. Negyedszer, a UniCredit felelőssége nem azon alapul, hogy a kereskedő továbbított‑e a munkáltatójának információkat, vagy sem, hanem azon a tényen, hogy e kereskedő 2011. szeptember 9‑én ismét belépett a CODS & CHIPS csevegőszobába úgy, hogy teljes mértékben tudatában volt e kartell céljának, ami a kartell célkitűzéseinek előmozdítására irányuló szándékát tanúsítja.
1239
Elsősorban rá kell mutatni arra, hogy a megtámadott határozat (339) preambulumbekezdésében a Bizottság hangsúlyozta, hogy 2011. augusztus 31‑én a Portigon kereskedője elhagyta e bankot, és hogy 2011. szeptember 1‑jén a UniCreditnél kezdett dolgozni. E határozat (340) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott 2011. szeptember 6‑i megbeszélés során az RBS, a UBS és a Nomura kereskedője egy aukció előtt információkat cserélt a mediánárakról és a túllicitálásról, és ellenőrizték, hogy mi az egyes résztvevők ajánlatétteli stratégiája. Az említett határozat (341) preambulumbekezdésében a Bizottság rámutatott arra, hogy Portigon kereskedője jelenleg a UniCreditnél dolgozik, és 2011. szeptember 6‑án belépett a CODS & CHIPS csevegőszobába még korábbi munkáltatójának, a Portigonnak a fiókját használva, de az említett napon folytatott beszélgetésben nem vett részt aktívan. Ugyanezen preambulumbekezdésben a Bizottság kifejtette, hogy 2011. szeptember 9‑én a szóban forgó kereskedő új munkáltatójához, nevezetesen a UniCredithez kapcsolódó fiókon keresztül újból hozzáférést kapott a CODS & CHIPS csevegőszobához. A megtámadott határozat (342) preambulumbekezdésében a Bizottság lényegében megállapította, hogy 2011. szeptember 26‑án a Nomura, az RBS, a UBS és a UniCredit kereskedője versenyellenes megbeszélésen vett részt.
1240
Így a fenti 1239. pontban felidézettekből kitűnik, hogy a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a UniCredit felelőssége 2011. szeptember 9‑től, vagyis azon időponttól kezdve fennáll, amikor kereskedője az e bankhoz kapcsolódó fiókon keresztül belépett a CODS & CHIPS csevegőszobába, még akkor is, ha az említett csevegőszobában 2011. szeptember 6. és 26. között semmilyen versenyellenes megbeszélésre nem került sor.
1241
Másodsorban, a megtámadott határozat több szövegrészéből is kitűnik, hogy a Bizottság a csevegőszobák létrehozását és az azokban való részvételt önmagában nem tekintette versenyellenes jellegű megállapodás vagy összehangolt magatartás fennállására vonatkozó bizonyítéknak.
1242
A megtámadott határozat (392) és (644) preambulumbekezdésében ugyanis a Bizottság lényegében kifejtette, hogy az érintett bankokkal szemben nem kifogásolta a szociális célú beszélgetéseket, illetve azokat, amelyek a kétoldalú ügyletek lehetőségének tanulmányozására, vagy akár a piac már mindenki által ismert alakulásával kapcsolatos információcserére irányultak, jóllehet e beszélgetésekre a jogsértés időszakában és a szóban forgó két csevegőszobában került sor.
1243
Így a Bizottság által kifogásolt megbeszélések versenyellenes jellege kizárólag azok tárgyához kapcsolódik, nem pedig azon kerethez, amelyben e beszélgetésekre sor került.
1244
Harmadsorban igaz, hogy az, ha valamely vállalkozás hallgatólagosan jóváhagyja a jogellenes kezdeményezést, anélkül hogy nyilvánosan elhatárolódna annak tartalmától, vagy bejelentené azt a közigazgatási hatóságoknak, bátorítja a jogsértés folytatását, és veszélyezteti annak felderítését. Ez a részesség a jogsértésben való részvétel passzív módját valósítja meg, ezért az egységes jogsértés keretében a vállalkozás felelősségét vonja maga után (lásd ebben az értelemben: 2004. január 7‑iAalborg Portland és társai kontra Bizottság ítélet, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P és C‑219/00 P, EU:C:2004:6, 84. pont).
1245
Az is igaz, hogy előfordulhat, valamely vállalkozás csupán az egységes és folyamatos jogsértést képező versenyellenes magatartások egy részében vett közvetlenül részt, ám tudomása volt a kartell többi részvevője által azonos célok elérése végett tervezett vagy ténylegesen megvalósított összes többi jogsértő magatartásról, illetve e magatartásokat észszerűen előre láthatta, és kész volt azok kockázatát elfogadni (lásd a fenti 335. pontot).
1246
Mindazonáltal először is nem vitatott, hogy 2011. szeptember 6. és 26. között semmilyen versenyellenes jellegű megbeszélésre nem került sor, ami kizárja a vállalkozás minden arra irányuló szándékát, hogy ezen időszak során meghatározott magatartást tanúsítson, vagy a piaci magatartását felfedje.
1247
A jogsértés olyan megnyilvánulása hiányában, amely lehetővé tenné valamely vállalkozás egységes és folyamatos jogsértésben való részvételre irányuló szándékának bizonyítását, pusztán a más vállalkozások által a megállapított egységes versenyellenes cél elérése végett tervezett vagy ténylegesen megvalósított jogsértő magatartásokról való tudomás, vagy pusztán az a lehetőség, hogy a vállalkozás e magatartásokat észszerűen előre láthatta, és kész volt azok kockázatát elfogadni, nem elegendő annak megállapításához, hogy e vállalkozás elkezdett részt venni az egységes és folyamatos jogsértésben, és ahhoz, hogy ez alapján meg lehessen állapítani az említett jogsértésben való részvételének kezdő időpontját.
1248
Másodszor, egyrészt a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott versenyellenes jellegű megbeszélés hiányában, amely csevegőszobához a UniCredit a kereskedőjén keresztül 2011. szeptember 9‑én hozzáférést kapott, nem lehet úgy tekinteni, hogy e bank hallgatólagosan jóváhagyta valamely ezen időpontban folytatott versenyellenes megbeszélés tartalmát, ami a jogsértés folytatására ösztönzött volna.
1249
Másrészt ilyen összefüggésben nem lehet megkövetelni a UniCredittől, amely még csak ekkor fért hozzá a CODS & CHIPS csevegőszobához, hogy nyilvánosan elhatárolódjon olyan versenyellenes megbeszélések tartalmától, amelyekre még nem került sor, vagy hogy e megbeszéléseket az illetékes közigazgatási hatóságoknak bejelentse.
1250
A Bizottság érvelésének követése azt eredményezné, hogy ezen intézmény megállapíthatná, hogy a UniCredit egységes és folyamatos jogsértésben vett részt, még akkor is, ha később e vállalkozás kereskedője semmilyen versenyellenes megbeszélésen nem vett volna részt, vagy ha a jogsértés bármilyen újabb versenyellenes megbeszélést megelőzően megszűnt volna.
1251
Ebből következik, hogy olyan versenyellenes jellegű információcsere hiányában, amelyre azon a napon került sor, amikor a szóban forgó kereskedőnek a CODS & CHIPS csevegőszobához – az új munkáltatója, vagyis a UniCredit fiókján keresztül – való hozzáférését megújították, ezen új hozzáférés önmagában nem elegendő ahhoz, hogy e bank vitatott jogsértésben való részvételének kezdő időpontját 2011. szeptember 9‑ben lehessen megállapítani, még akkor sem, ha e kereskedőnek az RBS, a Natixis, majd a Portigon banknál fennálló korábbi munkaviszonya miatt tudomása volt arról, hogy az e csevegőszobában folytatott információcsere versenyellenes jellegű lehet.
1252
Ezen értékelést nem kérdőjelezi meg az a tény, hogy 2011. szeptember 6‑án a UniCredit kereskedője a korábbi munkáltatójának még aktív fiókjával csatlakozott a CODS & CHIPS csevegőszobához, és jelen volt a versenyellenes információcsere során, anélkül hogy abban aktívan részt vett volna.
1253
Mindenekelőtt ugyanis különösen a megtámadott határozat (769) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság nem a 2011. szeptember 6‑i versenyellenes információcserére támaszkodott a UniCredit vitatott jogsértésben való részvétele időszaka kezdő időpontjának meghatározásakor. Ehelyett az ezen időpontban, és különösen 2011. szeptember 9‑én történt csatlakozás tényét használta fel annak bizonyítására, hogy a UniCredit kereskedőjének érdeke fűződött ahhoz, hogy továbbra is részt vegyen a kartellben, és ez alapján határozta meg a UniCredit részvételének kezdő időpontját 2011. szeptember 9‑ben.
[omissis]
2) A UniCredit, a Nomura és a Portigon vitatott jogsértésben való részvételéről és e részvétel folyamatos jellegéről
[omissis]
i) A UniCredit jogsértésben való részvételéről
[omissis]
1269
Másodsorban, harmadik jogalapja keretében a UniCredit azt állítja, hogy a Bizottság hibákat követett el, illetve nem bizonyította a jogilag megkövetelt módon, hogy az érintett bankok magatartása egységes és folyamatos jogsértésnek minősül.
1270
Közelebbről, a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor az egységes és folyamatos jogsértés fennállásának bizonyítását nem az érintett időszakból származó, hanem a UniCredit vitatott jogsértésben való részvételének időszakát megelőző bizonyítékokra alapozta.
1271
Ezenkívül a Bizottság egyáltalán nem elemzi a UniCredit saját részvételének időszakára korlátozódó magatartásokat, és két körülmény idokolatlan betudására támaszkodik. Egyrészt ugyanis e bankot felelőssé teszi egy kereskedésre nem jogosult kereskedő magatartásáért, másrészt felelőssé teszi az e kereskedő által az említett bankhoz való érkezését megelőzően tanúsított magatartásokért és az ezt megelőzően szerzett ismeretekért.
1272
Az e bankot érintő nyolc beszélgetés rövid elemzése nem éri el az egységes és folyamatos jogsértésnek minősítés megállapításához megkövetelt bizonyítási szintet, mivel a Bizottság nem próbálta meg megvizsgálni az állítólagosan versenyellenes magatartásoknak a UniCredit vitatott jogsértésben való részvételének időszakában való, azaz 2011. szeptember 9. és november 28. közötti megjelenését. Így e részvétel időtartama e jogsértés teljes időtartamának 3,5%‑át teszi ki, és a megtámadott határozat 1. mellékletében azonosított megbeszélések 1,6%‑a esik ebbe az időszakba.
1273
Ezenkívül a UniCredit részvételének időszaka olyan időszak, amelyet az érintett bankok közötti beszélgetések gyakoriságának egyértelmű csökkenése jellemez, amit a Bizottság nem vett észre.
1274
Elöljáróban először is, amennyiben a UniCredit azt állítja, hogy a Bizottság tévesen állapítja meg a felelősségét egy kereskedésre nem jogosult kereskedő magatartásáért, ezen érvet a fenti 303–331. pontban elfogadott indokok alapján el kell utasítani.
1275
Másodszor, amennyiben a UniCredit azt kifogásolja, hogy a Bizottság úgy ítélte meg, hogy már 2011. szeptember 9‑én tudomást szerzett a kartell teljes terjedelméről, emlékeztetni kell arra, hogy – amint az a UniCredit által hivatkozott hatodik jogalap vizsgálatából kitűnik – a Bizottság tévesen állapította meg, hogy e bank vitatott jogsértésben való részvételének kezdő időpontját 2011. szeptember 9‑ben kell megállapítani (lásd a fenti 1235–1258. pontot). E kezdő időpontként ugyanis kizárólag azon első versenyellenes megbeszélés időpontját lehetett volna megállapítani, amelyen e bank kereskedője részt vett, amely időpont 2011. szeptember 26.
1276
Harmadszor hangsúlyozni kell, hogy a fenti 1143–1164. és 1235–1258. pontban vizsgált, arra alapított érvek kivételével, hogy az egységes jogsértés az elsődleges piacra összpontosult, a UniCredit nem vitatja a Bizottság által a megtámadott határozat (413)–(424) preambulumbekezdésében az átfogó tervvel és az egységes versenyellenes céllal kapcsolatban konkrétan tett megállapításokat. A UniCredit nem vitatja a Bizottság által e tekintetben az említett határozat (416)–(424) preambulumbekezdésében kifejtett objektív tényezőket sem. Egyébiránt emlékeztetni kell arra, hogy a tárgyaláson a UniCredit jelezte, hogy nem az egységes és folyamatos jogsértés fennállását vitatja, hanem kizárólag az említett jogsértésben való részvételét.
1277
Negyedszer, amennyiben a UniCredit azzal az indokkal vitatja az egységes és folyamatos jogsértésben való részvételét, hogy e jogsértés az elsődleges piacra összpontosult, és hogy az elsődleges és a másodlagos piac között nincs kapcsolat, a fenti 1143–1164. pontra kell utalni.
1278
Mindemellett elsősorban a UniCredit azt vitatja, hogy a kereskedője az elsődleges piacra vonatkozó, esetlegesen érzékeny információkat felhasználhatta a másodlagos piacon folytatott kereskedési tevékenységeihez, illetve vitatja a kereskedők által megosztott mediánárak érzékeny jellegét.
1279
E tekintetben először is a fenti 798–803. pontból kitűnik, hogy a 2011. október 4‑i megbeszélés kivételével az a hét versenyellenes megbeszélés, amelyen a UniCredit kereskedője jelen volt, és amelyen tehát részt vett, olyan érzékeny információk cseréjéhez vezetett, amelyek mind az elsődleges, mind pedig a másodlagos piacra vonatkoztak.
1280
Közelebbről egyrészt azon megbeszélésekből, amelyeken a UniCredit kereskedője részt vett, kitűnik, hogy e megbeszélések során az érintett bankok egy közelgő vagy folyamatban lévő elsődleges piaci aukció keretében olyan érzékeny információkat cseréltek, mint az ajánlattételi és túllicitálási szint. Ez volt a helyzet a megtámadott határozat (342) preambulumbekezdésében említett 2011. szeptember 26‑i megbeszélés során („how much you thinking about overbidding in the Belgium longs?”„about 15 cents ten years”„41s im thinking 25‑30 and 28s 22ish”), a megtámadott határozat (345) preambulumbekezdésében említett 2011. október 12‑i megbeszélés során („what overpaying?”„im just bidding small at avg”„same here I think”„plus 25 then”„»I am paying +25 for part and + 15«»think it comes cheaper«”), a megtámadott határozat (347) preambulumbekezdésében említett 2011. november 2‑i megbeszélés során („no more overbidding in Germany”„or france tomorrow”„till next time”„agree”), a megtámadott határozat (348) preambulumbekezdésében említett 2011. november 3‑i megbeszélés során („»what we are overbidding«»15 yrs«»today«”„we re thinking like 8‑12 cents”) és a megtámadott határozat (349) preambulumbekezdésében említett 2011. november 28‑i megbeszélés során („»what u think belg« […] »gonna bid + 22 +20 +18«»for 10 yrs« […] »11«”).
1281
Másrészt azon megbeszélésekből, amelyeken a UniCredit kereskedője részt vett, kitűnik, hogy e megbeszélések során a résztvevők a másodlagos piacra vonatkozó olyan érzékeny információkat cseréltek, mint például a mediánárakra vonatkozó információk. Ez volt a helyzet a megtámadott határozat (342) preambulumbekezdésében említett 2011. szeptember 26‑i megbeszélés során („where mids on longs”„i got 99.15”) és a megtámadott határozat (347) preambulumbekezdésében említett 2011. november 2‑i megbeszélés során („»what we got the curve to start_«»99?«”„99.2”„yeah 99.5 curve tho guess 99 with sell off”).
1282
Végül azon megbeszélésekből, amelyeken a UniCredit kereskedője részt vett, kitűnik, hogy e megbeszélések során az érintett bankok a másodlagos piacra vonatkozó egyéb érzékeny információkat is cseréltek. Ez volt a helyzet a megtámadott határozat (342) preambulumbekezdésében említett 2011. szeptember 26‑i megbeszélés során („where do u have rag37 to dbr37 at the moment? 59.75?”„59,5”„ta”), a (343) preambulumbekezdésben említett 2011. szeptember 28‑i megbeszélés során („my bloke said 05?”„»makes sense I think«»I had 00 ish«”„»w should go higher«»no?«”„yeah I think”), a (346) preambulumbekezdésben említett 2011. október 19‑i megbeszélés során („my bid dsl 42s for 5 m in ICAP”„ok its my offer on tv dont lift it!”), valamint a megtámadott határozat (347) preambulumbekezdésében említett 2011. november 2‑i megbeszélés során („buying both btp spain”„»im scrappy long 34s and it’s a royal dog« […] »bid 15 m 42s«”).
1283
Márpedig emlékeztetni kell arra, hogy – amint az a fenti 469–486. pontból kitűnik – a Bizottság jogosan állapította meg egyrészt, hogy az elsődleges piacra vonatkozó információk relevánsak, és versenyelőnyt biztosíthatnak a másodlagos piacon, másrészt pedig, hogy a másodlagos piacra vonatkozó információk relevánsak, és előnyt biztosíthatnak az elsődleges piacon folytatott tevékenységek keretében. Egyébiránt a másodlagos piacra vonatkozó olyan információk, mint a mediánárak, versenyelőnyt biztosíthattak ugyanezen a piacon.
1284
Így a UniCredit kereskedője olyan megbeszéléseken vett részt, amelyek tartalmát és versenyellenes jellegét a vitatott jogsértéssel egyidejű, az engedékenységet kérelmező felek által nagyrészt megerősített bizonyítékok tanúsítják. E megbeszélések során a kereskedők érzékeny információkat cseréltek az elsődleges piaci ügyletek keretében. Ezen információk előnyt biztosíthattak a UniCreditnek a másodlagos piacon. Hasonlóképpen, e megbeszélések során a kereskedők érzékeny információkat cseréltek a másodlagos piacon folytatott tevékenységek keretében, amelyek előnyt biztosítottak számára ugyanezen a piacon, illetve amelyek előnyt biztosítottak az elsődleges piacon is aktív résztvevők számára.
1285
Másodszor, a UniCredit kereskedője nem maradt passzív e megbeszélések során, és nem csupán kapott érzékeny információkat akkor, amikor jelen volt a CODS & CHIPS csevegőszobában. E megbeszélések alkalmával ugyanis a UniCredit kereskedője aktívan hozzájárult az információcseréhez.
1286
Amint azt a megtámadott határozat (342), (343) és (347) preambulumbekezdésében említett, és a fenti 711–737. és 762–780. pontban elemzett 2011. szeptember 26‑i és 28‑i, valamint november 2‑i megbeszélések szemléltetik, a UniCredit kereskedője olyan kérdéseket tett fel a többieknek, amelyek az elsődleges és a másodlagos piacra vonatkozó érzékeny információk közléséhez vezethettek, illetve amelyek ténylegesen is ehhez vezettek („what do we think for Belgium today?”„»where do u have rag37 to dbr37 at the moment?«»59.75?«”„you see an opening call on bunds yet?”„»what we got the curve to start?«»99?«”).
1287
Egyébiránt, amint az a megtámadott határozat (342), (343), (345), (346), (347) és (349) preambulumbekezdésében említett, és a fenti 711–737., 750–780. és 791–797. pontban elemzett 2011. szeptember 26‑i és 28‑i, október 12‑i és 19‑i, valamint november 2‑i és 28‑i megbeszélésekből kitűnik, a UniCredit kereskedője a rendelkezésére álló érzékeny információkat közölt („i got 99.15”„»makes sense I think«»I had 00 ish«”„im just bidding small at avg”„mid 108.58 I had”„my bid dsl 42s for 5 m in ICAP”„92.8”„»im scrappy long 34s and it’s a royal dog«»bid 15 m 42s«”).
1288
Ezenkívül a megtámadott határozat (343), (346) és (347) preambulumbekezdésében említett 2011. szeptember 28‑i, október 19‑i és november 2‑i megbeszélésekből kitűnik, hogy a UniCredit kereskedője reagált más résztvevők többek között arra vonatkozó felhívásaira, hogy meghatározott magatartást tanúsítsanak („yeah I think”„ok”„was tempted to lift u just then”„til next time…”).
1289
Ebből következik, hogy a Bizottság a jogilag megkövetelt módon bizonyította, hogy a UniCredit kereskedője mind az elsődleges, mind pedig a másodlagos piacon aktívan és szándékosan hozzá kívánt járulni a vitatott jogsértés egységes versenyellenes céljához, és ténylegesen hozzá is járult ahhoz.
1290
Hozzá kell tenni, hogy mivel a vitatott egységes és folyamatos jogsértés mind az elsődleges, mind pedig a másodlagos piacra kiterjedt, és mivel e két piac között kapcsolat áll fenn, a UniCredit nem tekinthető nem versenytárs vállalkozásnak azon az alapon, hogy kizárólag a másodlagos piacon tevékenykedett.
1291
Még ha a UniCredit kizárólag a másodlagos piacon tevékenykedett is, a Bizottság tehát joggal állapíthatta meg először is azt, hogy e bank csatlakozott az összes érintett bank által megvalósított, egységes versenyellenes célt követő átfogó tervhez, és részt vett abban, kizárólag az alapján, hogy a fenti 711–797. pontban vizsgált versenyellenes információcserék során jelen volt, továbbá azt, hogy magatartása befolyásolta a rendes versenyt, végül pedig azt, hogy figyelembe vette az e megbeszéléseken megosztott információkat.
1292
Másodsorban, amennyiben a UniCredit azt vitatja, hogy 2011. szeptember 26‑át követően tudomása volt a jogsértő magatartásokról, ami a keresetlevélből nem tűnik ki egyértelműen, emlékeztetni kell arra, hogy a UniCredit a 2011. október 4‑i megbeszélés kivételével nem bizonyította, hogy a Bizottság értékelési hibát követett el akkor, amikor úgy ítélte meg, hogy e bank olyan versenyellenes jellegű megbeszéléseken vett részt, amelyek az általa elemzési célból azonosított négy magatartás‑kategóriába tartoznak, vagyis azon kategóriákba, amelyek az elsődleges piacon és a másodlagos piacon tanúsított versenyellenes magatartásokat lefedték.
1293
A Bizottság tehát megállapíthatta, hogy a UniCreditnek tudomása volt a többi érintett bank által tervezett vagy ténylegesen megvalósított összes jogsértő magatartásról, vagy hogy e magatartásokat észszerűen előre láthatta, és kész volt azok kockázatát elfogadni.
1294
Ez annál is inkább így van, mivel az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bizottság támaszkodhat a jogsértés időszakát megelőző vagy követő kapcsolatokra annak érdekében, hogy átfogó képet alakítson ki, és bizonyítsa a kartell előkészítő szakaszait, valamint hogy alátámassza bizonyos bizonyítékok értelmezését (lásd ebben az értelemben: 2008. július 8‑iLafarge kontra Bizottság ítélet, T‑54/03, nem tették közzé, EU:T:2008:255, 428. pont; 2012. február 2‑iDenki Kagaku Kogyo és Denka Chemicals kontra Bizottság ítélet, T‑83/08, nem tették közzé, EU:T:2012:48, 188. pont; 2012. június 27‑iCoats Holdings kontra Bizottság ítélet, T‑439/07, EU:T:2012:320, 60. pont).
1295
A Bizottságnak tehát jogában állt felhasználni a munkavállaló által az új vállalkozásnál való szolgálatba lépését megelőzően szerzett és ténylegesen ezen új munkáltató rendelkezésére bocsátott ismereteket, amennyiben ezen ismeretek alátámasztanak más, a Bizottság rendelkezésére álló elemeket.
1296
A jelen ügyben a UniCredit kereskedője, mielőtt e banknál munkába állt, az RBS, a Natixis, majd a Portigon kereskedőjeként közvetlenül részt vett a szóban forgó csevegőszobákban és a kétoldalú megbeszélések során tanúsított versenyellenes magatartásokban. Egyébiránt a UniCredit kereskedője által a korábbi feladatai keretében tanúsított magatartások a Bizottság által azonosított összes kategóriát lefedték.
1297
Harmadsorban, a UniCredit semmilyen konkrét kifogást nem fogalmaz meg a Bizottság által a megtámadott határozat (443)–(445) preambulumbekezdésében elvégzett értékelésekkel szemben, amelyek alátámasztják az említett határozatban megállapított átfogó terv által követett egységes versenyellenes célkitűzésben részt vevő bankok hozzájárulásának szándékos jellegét. Ráadásul azok a versenyellenes magatartások, amelyekben a UniCredit kereskedője részt vett, egy zárt csevegőszoba keretében az elsődleges és a másodlagos piacra vonatkozó releváns érzékeny információk cseréjében, sőt a másodlagos piacon folytatott kereskedési tevékenységek összehangolásában nyilvánultak meg. Egyébiránt azok a megbeszélések, amelyeken a UniCredit kereskedője részt vett, azt bizonyítják, hogy a UniCredit biztos volt abban, hogy az általa a többi kereskedővel közölt információkat nem fogják az ő hátrányára felhasználni, és hogy azon információcserék, amelyekben részt vesz, előnyt biztosítanak majd a számára.
1298
Negyedsorban, amennyiben a UniCredit a vitatott egységes jogsértésben való részvételének időtartama alatt az érintett bankok közötti kapcsolatok gyakoriságának állítólagos csökkenésére hivatkozik, ezt az érvet el kell utasítani. Amennyiben ugyanis e bank arra hivatkozik, hogy a gyakoriság e csökkenése e jogsértés folyamatosságának vagy a jogsértésben való részvétele folyamatosságának egy vagy több megszakadásával egyenértékű, elegendő megállapítani, hogy az említett bank e kifogást nem támasztotta alá.
1299
Egyébiránt az a megállapítás, miszerint a Bizottság nem bizonyította a jogilag megkövetelt módon a 2011. október 4‑i megbeszélés versenyellenes jellegét (lásd a fenti 738–749. pontot), nem kérdőjelezheti meg azt, hogy a UniCreditnek a vitatott egységes és folyamatos jogsértésben való részvétele 2011. szeptember 26. és 2011. november 28. között folyamatos volt. A fenti 716–737. és 750–755. pontból ugyanis kitűnik, hogy a UniCredit kereskedője olyan versenyellenes információcserékben vett részt, amelyek ugyanazon átfogó terv keretébe illeszkedtek, és amelyek 2011. szeptember 28‑án, majd 2011. október 12‑én – azaz a 2011. október 4‑i információcserét röviddel megelőzően és röviddel azt követően – ugyanazt a versenyellenes célt követték. Ezenkívül a 2011. október 4‑i megbeszélés olyan összefüggésbeli elem, amely azt mutatja, hogy az európai államkötvények piacát nehezebb időszakok jellemezték (lásd a fenti 746–749. pontot). Egyébiránt nincsenek olyan bizonyítékok vagy valószínűsítő körülmények, amelyek arra engednének következtetni, hogy a jogsértés a UniCreditet illetően megszakadt.
1300
Ötödsorban, amennyiben a UniCredit arra törekszik, hogy csökkentse a vitatott jogsértésben játszott szerepének jelentőségét, illetve az általa szerzett versenyelőnyt azzal az indokkal, hogy kereskedője kizárólag a másodlagos piacon tevékenykedett, emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság által azonosított átfogó terv mind az elsődleges, mind pedig a másodlagos piacra vonatkozott, és hogy e bank kereskedőjének érdeke fűződött ahhoz, hogy mindkét piacra vonatkozóan információkat kapjon a másodlagos piacon folytatott tevékenysége érdekében.
1301
Hozzá kell tenni, hogy azon tényt, hogy e bank esetleg nem tudott hasznot húzni az átfogó tervből, adott esetben nem a vállalkozás egységes és folyamatos jogsértésben való részvételéért való felelőssége megállapításának szakaszában, hanem kizárólag a jogsértés súlyának, illetve a szóban forgó vállalkozás jogsértésben való részvétele súlyának értékelésekor kell figyelembe venni (lásd ebben az értelemben: 2022. június 16‑iSony Corporation és Sony Electronics kontra Bizottság ítélet, C‑697/19 P, EU:C:2022:478, 113. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Másként fogalmazva, még ha feltételezzük is, hogy a UniCredit ilyen érvet fogalmaz meg, ezen érv nem kérdőjelezheti meg a Bizottság arra vonatkozó megállapításait, hogy a vitatott jogsértésért való felelősség a részvételének időszaka vonatkozásában betudható e banknak.
1302
Következésképpen a Bizottság a tényállással lényegében egyidejű bizonyítékok alapján a jogilag megkövetelt módon bizonyította, hogy a UniCredit 2011. szeptember 26‑tól november 28‑ig részt vett a megtámadott határozatban megállapított egységes és folyamatos jogsértésben, és hogy e bank ezen időszak vonatkozásában e jogsértésért felelősségre vonható.
[omissis]
ii) A Portigon vitatott jogsértésben való részvételéről és e részvétel folyamatos jellegéről
[omissis]
– A Portigon vitatott jogsértésben való részvételének folyamatos jellegéről
[omissis]
1369
Ami a 2011. április 13‑i megbeszélés és a 2011. május 18‑i megbeszélés között eltelt 34 napos időszakot illeti, hangsúlyozni kell, hogy ezen időszak abból ered, hogy a Portigon kereskedője a CODS & CHIPS csevegőszoba résztvevői között 2011. május 3‑án és 5‑én lezajlott beszélgetéseken nem volt jelen. A Portigon kereskedőjének a 2011. május 18‑i beszélgetés során mondott első szavai nem egyértelműen egy olyan tag szavai, aki a jogsértésben való részvételének korábban véget vetett volna („[market] got to bounce today… German auction”). A 2011. május 18‑i beszélgetés többi része sem tartalmaz egyetlen olyan elemet sem, amely azt bizonyítaná, hogy a Portigon kereskedője az említett beszélgetést megelőzően megszakította volna a jogsértésben való részvételét.
1370
Ami a Portigon által hivatkozott többi időszakot illeti, a Törvényszék elé terjesztett egyetlen elem sem bizonyítja, hogy a Portigon kereskedője először is kinyilvánította volna a vitatott egységes és folyamatos jogsértésben való részvételének megszüntetésére irányuló szándékát, majd később kinyilvánította volna az e jogsértésben való újbóli részvételre irányuló szándékát. Közelebbről a Törvényszékhez benyújtott beszélgetések hangneme és spontán jellege a Portigon kereskedőjének azon töretlen szándékát bizonyítja, hogy továbbra is olyan magatartást tanúsítson, amely hozzájárul a Bizottság által a megtámadott határozatban azonosított egységes versenyellenes célt követő átfogó tervhez.
1371
Harmadszor a Portigon nem terjeszt elő olyan elemet, amely alkalmas lenne annak bizonyítására, hogy a Bizottság tévesen mulasztotta el megállapítani a vitatott jogsértésben való részvételének megszakadását. Mindenekelőtt a Portigon érvelése kizárólag e jogsértés két olyan megnyilvánulása közötti időszakokon alapul, amelyben részt vett. Továbbá a Portigon nem terjesztett elő olyan bizonyítékot, amely alátámasztaná, hogy elhatárolódott volna a szóban forgó jogsértő magatartásoktól. Végül a Portigon nem hivatkozott más olyan bizonyítékok vagy valószínűsítő körülmények fennállására, amelyek kétségbe vonhatnák az említett jogsértésben való részvételének folyamatos jellegét a jogsértés azon két megnyilvánulása között, amelyben a kereskedője részt vett.
1372
Ennélfogva, figyelembe véve először is azon elemeket, amelyekkel a Bizottság a kartell működésével összefüggésben rendelkezett, valamint azon időszakokat, amelyek a Portigon kereskedője vitatott jogsértésben való részvételének két megnyilvánulása között teltek el, másodszor a Portigon nyilvános elhatárolódásának hiányát, harmadszor pedig azt, hogy e bank az e jogsértésben való részvétele megszakadásának bizonyítása érdekében nem hivatkozott más körülményekre, a Bizottság helyesen állapította meg, hogy a Portigon említett jogsértésben való részvétele 2009. október 19. és 2011. június 1. között nem szakadt meg.
1373
Következésképpen a Portigon által az elévülésre vonatkozóan előadott érveket is el kell utasítani.
3) A Portigon vitatott jogsértésben való részvétele végének időpontjáról
1374
A megtámadott határozat (761) preambulumbekezdésében a Bizottság úgy ítélte meg, hogy valamely érintett bank egyéni részvétele akkor ért véget, amikor a kereskedője elhagyta az adott csevegőszobát. Hozzátette, hogy ezen egyedi részvétel korábban ért véget akkor, ha bizonyítékok állnak rendelkezésre arra vonatkozóan, hogy a kereskedő ezen időpont előtt megszüntette az érintett bank nevében folytatott kereskedési tevékenységeit, vagy ha e kereskedő más módon vetett véget a versenyellenes beszélgetésekben való részvételének.
1375
A megtámadott határozat (762) preambulumbekezdésében és 1. cikkében a Bizottság megállapította, hogy a Portigon 2009. október 19‑től 2011. június 3‑ig vett részt a vitatott jogsértésben.
1376
Negyedik jogalapja keretében a Portigon lényegében a vitatott jogsértésben való részvételének befejező időpontját vitatja, amelyet a Bizottság 2011. június 3‑ban állapított meg.
1377
E bank ugyanis először is azt állítja, hogy a kereskedőjének utolsó versenyellenes cselekményét, azaz 2011. május 18‑át követően nem állapítható meg a felelőssége, még akkor sem, ha a közte és kereskedője közötti munkaszerződés ezen időpontot követően is fennállt. E tekintetben a CODS & CHIPS csevegőszobában 2011. június 1‑jén folytatott beszélgetés nem bizonyítja, hogy a Portigon versenyellenes magatartásban vett részt. Az e beszélgetés során a kereskedője által tett kijelentések nem voltak versenyellenesek, a többi kereskedő által tett kijelentések pedig nem érintették a Portigon tevékenységi területét.
1378
Másodszor, ellentétben azzal, amit a Bizottság az ellenkérelmében állít, valamely vállalkozás jogsértésben való részvétele megszűnésének időpontja nem a versenyellenes találkozókon részt vevő munkavállaló munkaszerződésének időtartamától, hanem a munkavállaló magatartásától függ. A Bizottság nem terjesztheti ki a Portigon részvételének időszakát a kereskedőjének utolsó versenyellenes cselekményét követő időszakra kizárólag azért, mert a közöttük fennálló munkaszerződés egy későbbi időpontban szűnt meg.
1379
E tekintetben először is meg kell jegyezni, hogy a megtámadott határozat (330) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott 2011. június 1‑jei megbeszélés során az RBS, a UBS, a Nomura és a Portigon kereskedői egy közelgő francia aukcióval kapcsolatban megvitatták az ajánlattételi stratégiájukat, beleértve a túllicitálást és a mediánárakat is. Hozzátette, hogy ezt követően a kereskedők megvitatták ezen aukció eredményét.
1380
Az említett határozat (331) preambulumbekezdésében a Bizottság hangsúlyozta, hogy a Portigon kereskedője a 2011. június 1‑jei beszélgetésen bejelentette, hogy 2011. június 3‑tól már nem lép be a csevegőszobába. E tekintetben a Bizottság rámutatott arra, hogy e kereskedő munkaszerződése 2011. augusztus 31‑én járt le, de 2011. június 3‑tól szabadságon volt. Hozzátette, hogy 2011. június 3. után a szóban forgó kereskedő még hozzáféréssel rendelkezett a CODS & CHIPS csevegőszobához, de valószínűtlen (unlikely), hogy ezen időpontot követően kereskedett a Portigon nevében. A megtámadott határozat (334) preambulumbekezdésében a Bizottság rámutatott arra, hogy a Portigon kereskedője a CODS & CHIPS csevegőszobában lezajlott 2011. június 24‑i beszélgetésen még jelen volt annak ellenére, hogy szabadságon volt.
1381
A Bizottság ebben az összefüggésben állapította meg, hogy a Portigon 2011. június 3‑ig vett részt a vitatott jogsértésben.
1382
Másodszor, a Portigon nem a 2011. június 1‑jei megbeszélés versenyellenes jellegét, hanem kizárólag az abban való részvételét vitatja azzal az indokkal, hogy e megbeszélés olyan kötvényekre vonatkozott, amelyekkel e bank nem kereskedett, és hogy a kereskedője által tett kijelentések nem voltak versenyellenesek.
1383
E tekintetben az érintett megbeszélés átirata azt mutatja, hogy a Portigon kereskedője 2011. június 1‑jén a CODS & CHIPS csevegőszobában ténylegesen jelen volt.
1384
Egyébiránt az ezen a napon lezajlott beszélgetés ténylegesen versenyellenes jellegű volt. A CODS & CHIPS csevegőszoba résztvevői ugyanis egy közelgő francia aukcióval kapcsolatban érzékeny információkat cseréltek ajánlattételi stratégiájukról, beleértve a túllicitálást és a mediánárakat is.
1385
A Bizottság tehát megalapozottan állapította meg, hogy a Portigon kereskedője 2011. június 1‑jén versenyellenes jellegű megbeszélésen vett részt.
[omissis]
4.
A vitatott jogsértés „cél általi korlátozásnak” minősítése során elkövetett hibákra alapított jogalapokról
[omissis]
a)
A „cél általi korlátozás” fogalmáról
[omissis]
1406
Ebből következik, hogy e rendelkezés a Bíróság értelmezése szerint egyértelműen különbséget tesz a „cél általi korlátozás” és a „hatás általi korlátozás” fogalma között, amelyek mindegyikére különböző jogi és bizonyítási szabályok vonatkoznak (lásd ebben az értelemben: 2008. november 20‑iBeef Industry Development Society és Barry Brothers ítélet, C‑209/07, EU:C:2008:643, 17. és 33. pont; 2014. szeptember 11‑iCB kontra Bizottság ítélet, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, 51. pont; 2015. július 16‑iING Pensii ítélet, C‑172/14, EU:C:2015:484, 32. pont; 2023. december 21‑iEuropean Superleague Company ítélet, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 160. pont).
1407
Így a „cél általi korlátozásnak” minősülő magatartások esetében nem szükséges feltárni, még kevésbé pedig bizonyítani a versenyre gyakorolt hatásokat annak érdekében, hogy e magatartásokat az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése értelmében vett „versenykorlátozásnak” lehessen minősíteni, mivel a tapasztalat azt mutatja, hogy az ilyen magatartások a termelés csökkenésével és az árak növekedésével járnak, és a forrásoknak különösen a fogyasztók hátrányára való kedvezőtlen elosztását eredményezik. Az ilyen magatartásokat illetően csak azt kell bizonyítani, hogy azok ténylegesen a „cél általi korlátozásnak” minősítés alá tartoznak, az alá nem támasztott egyszerű állítások ugyanakkor e tekintetben nem elegendők (2020. január 30‑iGenerics (UK) és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 64. és 65. pont).
1408
Ezzel szemben, amikor valamely megállapodás, vállalkozások társulásai által hozott döntés vagy összehangolt magatartás versenyellenes célja nem bizonyított, meg kell vizsgálni annak hatásait annak bizonyítása érdekében, hogy e magatartás tényleges vagy potenciális hatása a verseny érzékelhető akadályozása, korlátozása vagy torzítása (lásd ebben az értelemben: 1998. május 28‑iDeere kontra Bizottság ítélet, C‑7/95 P, EU:C:1998:256, 77. pont; 2020. január 30‑iGenerics (UK) és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 66. pont; 2023. december 21‑iEuropean Superleague Company ítélet, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 169. pont).
1409
A Bíróságnak lényegében a megtámadott határozat (486)–(488) preambulumbekezdésében felidézett ítélkezési gyakorlatából az is kitűnik, hogy a „cél általi korlátozás” fogalmát szigorúan kell értelmezni, és az csakis bizonyos típusú, vállalkozások közötti olyan egyeztetésekre alkalmazható, amelyek a verseny tekintetében elegendő károssági fokot mutatnak ahhoz, hogy úgy lehessen tekinteni, hogy hatásaikat nem szükséges megvizsgálni (lásd ebben az értelemben: 1966. június 30‑iLTM ítélet, 56/65, EU:C:1966:38, 359. o.; 2018. január 23‑iF. Hoffmann‑La Roche és társai ítélet, C‑179/16, EU:C:2018:25, 78. pont; 2020. január 30‑iGenerics (UK) és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 67. pont; 2023. december 21‑iEuropean Superleague Company ítélet, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 161. és 162. pont).
1410
Ezenfelül annak meghatározásához, hogy adott esetben egy megállapodás, vállalkozások társulása által hozott döntés vagy összehangolt magatartás a jellegénél fogva elegendő károssági fokot mutat‑e a verseny tekintetében annak megállapíthatóságához, hogy annak célja a verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása, először is meg kell vizsgálni a szóban forgó megállapodás, döntés vagy magatartás tartalmát, másodszor az azt körülvevő gazdasági és jogi környezetet, és harmadszor az általa elérni kívánt célokat (lásd ebben az értelemben: 2014. szeptember 11‑iCB kontra Bizottság ítélet, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, 53. pont; 2018. január 23‑iF. Hoffmann‑La Roche és társai ítélet, C‑179/16, EU:C:2018:25, 79. pont; 2023. december 21‑iEuropean Superleague Company ítélet, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 165. pont).
1411
A Bíróság által elsősorban vizsgált gazdasági és jogi háttér értékelése keretében figyelembe kell venni az érintett termékek vagy szolgáltatások jellegét, valamint az érintett piac vagy piacok működésének és szerkezetének tényleges feltételeit (2014. szeptember 21‑iCB kontra Bizottság ítélet, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, 53. pont; 2018. január 23‑iF. Hoffmann‑La Roche és társai ítélet, C‑179/16, EU:C:2018:25, 80. pont; 2023. december 21‑iEuropean Superleague Company ítélet, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 166. pont).
1412
E tekintetben, a Nomura által az első jogalapjának első részében állítottakkal ellentétben a Bizottság nem köteles szilárd és megbízható, esetleg még független gazdasági tanulmányokkal is alátámasztott tapasztalatra hivatkozni annak megállapítása érdekében, hogy valamely konkrét jogsértésnek versenyellenes célja van.
[omissis]
b)
A vitatott egységes és folyamatos jogsértés „cél általi korlátozásnak” minősítéséről
1) Előzetes észrevételek
[omissis]
1421
Közelebbről, a Bizottság a megtámadott határozat (496) preambulumbekezdésében kifejezetten jelezte, hogy e négy magatartás‑kategóriát elemzési célból dolgozta ki, és hogy azok összefonódnak, és részben átfedik egymást, amit e határozat (533) preambulumbekezdése is megerősít.
1422
E megállapítások nemcsak a UniCredit, a Nomura, illetve a Portigon által a vitatott jogsértés „cél általi korlátozásnak” való minősítése vitatásának alátámasztására felhozott bizonyos érvek hatásosságára és megalapozottságára, hanem e bankok érvelésének értelmezésére, valamint a Törvényszék által arra adandó válaszokra is kihatnak.
i) A vitatott jogsértés „cél általi korlátozásnak” minősítése keretében a szóban forgó beszélgetések besorolásával kapcsolatos hibákra alapított kifogásokról
1423
Amint arra a fenti 95. pont rámutatott, egy adott beszélgetésnek a megtámadott határozat (93), (382) és (496) preambulumbekezdésében említett négy kategória valamelyikébe történő besorolásával kapcsolatos esetleges hibákra alapított érvek hatástalanok a Bizottság azon megállapításának vitatása keretében, miszerint a vitatott egységes és folyamatos jogsértésnek versenyellenes célja van.
1424
Különösen ez a helyzet a UniCredit azon kifogását illetően, amelyben e bank azt állítja, hogy a Bizottság nem kifogásolhatja vele szemben a 2011. október 12‑i megbeszélést, azzal az indokkal, hogy e megbeszélést a 3. kategóriába sorolták – amely kizárólag az európai államkötvények elsődleges piacát érintő megbeszélésekre vonatkozik –, miközben e bank kizárólag e kötvények másodlagos piacán tevékenykedik.
1425
Ugyanezen okokból a Nomura azon kifogásai is hatástalanok, amelyek a 2011. szeptember 28‑i és november 2‑i megbeszélések 1. kategóriába való besorolásának állítólagos hibáján alapulnak.
ii) A vitatott egységes és folyamatos jogsértés alkotóelemeinek a vitatott jogsértés „cél általi korlátozásnak” minősítése keretében történő megkérdőjelezéséről
1426
A fenti 1396. pontban hivatkozott azon tény, hogy a Bizottság helyesen állapította meg, hogy a többek között a UniCredittel, a Nomurával, illetve a Portigonnal szemben érvényesen figyelembe vett valamennyi megbeszélés összességében véve egységes és folyamatos jogsértés formáját ölti, azt jelenti, hogy e jogsértés versenyellenes céljának értékelése keretében az érintett bankok nem kérdőjelezhetik meg a már megállapított egységes és folyamatos jogsértés alkotóelemeit.
1427
Ugyanez vonatkozik a valamely konkrét kategóriába tartozó megbeszélések vagy konkrét megbeszélések versenyellenes jellegének hiányára, illetve a „közös terv”, illetve „átfogó terv” hiányára alapított állításokra is.
1428
Az egységes és folyamatos jogsértés versenyellenes célja értékelésének szakaszában ugyanis nemcsak e jogsértés versenyellenes jellege és a jogsértést alkotó elemek, hanem egy „közös terv”, illetve „átfogó terv” fennállása is megállapítást nyert.
1429
E szakaszban tehát kizárólag annak a kérdésnek van jelentősége, hogy e már megállapított jogsértés elegendő károssági fokot mutat‑e a verseny tekintetében, ami igazolja, hogy a Bizottságnak nem kell feltárnia, még kevésbé pedig bizonyítania a jogsértés versenyre gyakorolt hatásait (2020. január 30‑iGenerics (UK) és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 64. pont).
1430
Így el kell utasítani a Nomura által a vitatott jogsértés „cél általi korlátozásnak” minősítésére vonatkozó második jogalapja keretében felhozott azon kifogásokat, amelyekkel e bank azt állítja, hogy „a Bizottság ténybeli, illetve jogi szempontból értékelési hibát követett el, amikor a beszélgetéseket versenyellenesnek minősítette”.
1431
Ugyanígy el kell utasítani a UniCredit által a negyedik jogalapjában felhozott, arra alapított érvet is, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy „a feltételezett »közös terv« a másodlagos piacot illetően cél általi jogsértést eredményezett a részvétel[ének] időszakában”.
iii) A vitatott egységes és folyamatos jogsértés egészének a Bizottság által e jogsértés „cél általi korlátozásnak” minősítése keretében elvégzett értékeléséről
1432
Az, hogy a Bizottság „az európai államkötvényekkel kapcsolatban az EGT egészére kiterjedő egységes és folyamatos jogsértés[t]” állapított meg, „amely olyan megállapodásokból és/vagy összehangolt magatartásokból állt, amelyek célja a verseny korlátozása és/vagy torzítása volt az európai államkötvények ágazatában”, azzal jár, hogy e jogsértés versenyellenes célját az egységes és folyamatos jogsértés egészének szintjén kell értékelni.
1433
Így elsősorban a UniCredit és a Portigon a vitatott egységes és folyamatos jogsértés versenyellenes céljának megkérdőjelezése érdekében nem hivatkozhat eredményesen arra, hogy az e jogsértés részének tekintett bizonyos megbeszélések, illetve megbeszéléskategóriák önmagukban véve nem károsak eléggé a verseny szempontjából ahhoz, hogy azokat versenyellenes célúaknak lehessen tekinteni.
1434
Semmi nem tiltja ugyanis azt, hogy a Bizottság megállapítsa egy olyan különböző magatartásokból álló egységes és folyamatos jogsértés versenyellenes célját, amelyeket, ha azokat egyedileg kellett volna minősíteni, nem lehetett volna – mindegyiket – „cél általi korlátozásnak” minősíteni. Kizárólag annak van jelentősége, hogy ezen egységes és folyamatos jogsértés összességében véve eléri‑e a verseny tekintetében a kellően káros szintet ahhoz, hogy ilyen korlátozásnak lehessen minősíteni.
1435
Ráadásul a jelen ügyben a Bizottság „mindig is úgy ítélte meg, hogy a kategóriák szorosan kapcsolódnak egymáshoz, és részben átfedik egymást, valamint azokat az elemzés céljából a jelenlegi kategorizálásban mutatta be”, amint arra a megtámadott határozat (549) preambulumbekezdésében rámutatott.
1436
El kell tehát utasítani a UniCredit arra alapított kifogásait, hogy a Bizottság által megállapított kategóriák – a 4. kategóriába tartozó bizonyos megbeszélések kivételével – kizárólag az európai államkötvények elsődleges piacához kapcsolódnak, tehát alkalmatlanok a másodlagos piacot lefedő, cél általi korlátozás bizonyítására.
1437
E kifogásokat annál is inkább el kell utasítani, mivel a Bizottság helyesen állapította meg, hogy a szóban forgó csevegőszobákban az elsődleges piaccal kapcsolatban megosztott információk értékesek voltak a másodlagos piac szereplői számára, és fordítva (lásd a fenti 476–486. pontot).
1438
Ugyanezen okokból el kell utasítani a Portigon azon kifogásait is, amelyek szerint a 4. kategóriában említett megbeszélések nem minősíthetők „cél általi korlátozásnak”, még akkor is, ha az e bankkal szemben figyelembe vett 63 megbeszélés közül 14 kizárólag e kategóriába tartozott.
1439
Másodsorban, a UniCredit, a Nomura és a Portigon a vitatott egységes és folyamatos jogsértés versenyellenes céljának megkérdőjelezése érdekében nem hivatkozhat eredményesen arra, hogy az e jogsértésben való saját részvételük időszaka alatt azon megbeszéléseknek, amelyekben részt vettek, nem volt versenyellenes célja.
1440
Ugyanis az egységes és folyamatos jogsértés verseny tekintetében fennálló elegendő károssági foka, amely alapján a jogsértést „cél általi korlátozásnak” lehet minősíteni, nem értékelhető az e magatartásban részt vevő minden egyes vállalkozás vonatkozásában egyedileg és külön‑külön.
1441
Éppen ellenkezőleg, ezen értékelést, amely a szóban forgó magatartás egészére alkalmazandó bizonyítási szabályokat meghatározza (lásd ebben az értelemben: 2020. január 30‑iGenerics (UK) és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 63. pont), e magatartás egészének objektív jellemzőire tekintettel és az abban részt vevő egyes vállalkozások sajátos helyzetének figyelembevétele nélkül kell elvégezni.
1442
E következtetés az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, miszerint egyrészről az a vállalkozás, amely valamely egységes és folyamatos jogsértésben saját magatartása révén vett részt, amely magatartás a jogsértés egészének megvalósításához való hozzájárulásra irányult, az említett jogsértésben való részvételének teljes időszakát illetően felelősségre vonható azon magatartásokért is, amelyeket ugyanezen jogsértés keretében más vállalkozások tanúsítottak (lásd ebben az értelemben: 1999. július 8‑iBizottság kontra Anic Partecipazioni ítélet, C‑49/92 P, EU:C:1999:356, 83. pont; 2015. szeptember 9‑iPanasonic és MT Picture Display kontra Bizottság ítélet, T‑82/13, nem tették közzé, EU:T:2015:612, 81. pont), másrészről pedig önmagában az a tény, hogy az egyes vállalkozások a rájuk jellemző sajátos formában vesznek részt a jogsértésben, nem elegendő a jogsértés egészéért való felelősségük kizárásához, ideértve azon magatartásokat is, amelyeket ténylegesen más részt vevő vállalkozások hajtottak végre, de amelyeknek ugyanaz a versenyellenes célja vagy hatása (1999. július 8‑iBizottság kontra Anic Partecipazioni ítélet, C‑49/92 P, EU:C:1999:356, 80. pont).
1443
Így el kell utasítani a UniCredit, a Nomura és a Portigon azon előfeltevésből kiinduló kifogásait, hogy kizárólag a vitatott jogsértésben való részvételük időszakai során folytatott megbeszéléseket lehet figyelembe venni az említett időszakok versenyellenes céljának bizonyításához.
1444
Ugyanígy el kell utasítani a UniCredit által a harmadik jogalapja keretében felhozott azon kifogást, miszerint e bank „cél általi versenykorlátozásban álló egységes és folyamatos jogsértésben” való részvételét „nem támasztják alá a releváns időszakra vonatkozó bizonyítékok”, és hogy az ennélfogva téves jogalkalmazásnak minősül.
1445
E tekintetben kétségtelenül igaz, hogy a fenti 1441. és 1442. pontban felidézett ítélkezési gyakorlatot teljes mértékben tiszteletben tartva a Bizottság a vitatott egységes és folyamatos jogsértés verseny tekintetében fennálló elegendő károsságát a UniCredit részvételének időszakát megelőzően folytatott megbeszélések figyelembevételével értékelte.
1446
A Bizottság azonban egyrészt a 2011. szeptember 26‑i és 28‑i, október 12‑i és 19‑i, valamint november 2‑i, 3‑i és 28‑i megbeszélésekre is támaszkodott (lásd: a megtámadott határozat (514) preambulumbekezdése, valamint 985. és 986. lábjegyzete; (521) preambulumbekezdés és 994. lábjegyzet; az 1011. lábjegyzetben a (420) preambulumbekezdésre és a 795. lábjegyzetre való utalás; az 1014. lábjegyzetben a (381) preambulumbekezdésre és a 732. lábjegyzetre való utalás; az 1015. lábjegyzetben a (342), (345)–(349) preambulumbekezdésre való utalás; az 1016. lábjegyzetben a (342) preambulumbekezdésre való utalás; az 1017. lábjegyzetben a (345) és (348) preambulumbekezdésre való utalás; az 1018. lábjegyzetben a (381) és (514) preambulumbekezdésre való utalás; (702)–(705) és (708)–(717) preambulumbekezdés). Ezáltal ezen intézmény a UniCredittel szemben érvényesen figyelembe vett összes megbeszélésre utalt, eleget téve ezáltal az indokolási kötelezettségének.
1447
Másrészt az, hogy a Bizottság a UniCredit vitatott egységes és folyamatos jogsértésben való részvételének időszakát megelőzően folytatott megbeszéléseket figyelembe vette e jogsértés „cél általi korlátozásnak” minősítésekor, nem jelenti azt, hogy a Bizottság a kifogásolt tényállással nem egyidejű bizonyítékokra támaszkodott e bank vitatott jogsértésben való részvételének megállapításakor.
1448
Ugyanis, már e jogsértés „cél általi korlátozásnak” minősítése előtt, amelyre bizonyítás céljából kerül sor (lásd ebben az értelemben: 2020. január 30‑iGenerics (UK) és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 63. pont), a Bizottság kizárólag azon megbeszélések fényében, amelyeken a UniCredit kereskedője ténylegesen részt vett, megállapította, hogy e bank egységes és folyamatos jogsértésben vett részt.
1449
Harmadsorban a UniCredit a vitatott egységes és folyamatos jogsértés versenyellenes céljának megkérdőjelezése érdekében nem hivatkozhat eredményesen arra, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy „a CODS & CHIPS csevegőszobában folytatott megbeszélések megalapozottan minősíthetők cél általi korlátozásnak külön‑külön mindkét piacot”, vagyis az európai államkötvények elsődleges, illetve másodlagos piacát „illetően”.
1450
Az egyrészt az európai államkötvények elsődleges piacával, másrészt másodlagos piacával kapcsolatban folytatott megbeszélések verseny tekintetében fennálló elegendő károsságának ilyen külön vizsgálata ugyanis ellentétes lenne magával a megtámadott határozat szövegével, és különösen annak 1. cikkével, amely megállapítja azon jogsértés egységességét, amelyben az érintett bankok részt vettek.
1451
Az, hogy a UniCredit úgy véli, hogy az európai államkötvények elsődleges, illetve másodlagos piaca külön érintett piacot alkot, egyáltalán nem változtat a vitatott jogsértés körvonalain.
1452
Hasonlóképpen, a 2013. szeptember 16‑iKeramag Keramische Werke és társai kontra Bizottság ítélet (T‑379/10 és T‑381/10, nem tették közzé, EU:T:2013:457) UniCredit által hivatkozott 91. és 92. pontja egyáltalán nem támasztja alá e bank érvelését.
1453
Ellentétben ugyanis a 2013. szeptember 16‑iKeramag Keramische Werke és társai kontra Bizottság ítélet (T‑379/10 és T‑381/10, nem tették közzé, EU:T:2013:457) alapjául szolgáló ügyben fennálló helyzettel, a UniCredit az európai államkötvények másodlagos piacán közvetlen versenyben állt a többi érintett bankkal, és az elsődleges piaccal kapcsolatos megbeszélések, amelyeken részt vett, versenyelőnyt biztosítottak számára a másodlagos piacon (lásd a fenti 476–486. pontot).
[omissis]
2) A UniCredit és a Nomura által felhozott, a vitatott jogsértés gazdasági hátterének értékelésére vonatkozó kifogásokról
[omissis]
i) A UniCredit és a Nomura által felhozott, a vitatott jogsértés gazdasági hátterének téves értékelésére alapított kifogásokról
[omissis]
1492
Egyrészt a UniCredit és a Nomura nem szolgáltat semmilyen – többek között számszerű – bizonyítékot annak alátámasztására, hogy a Bizottság tévesen vélte úgy, hogy az érintett bankok „jelentős piaci részesedéssel” rendelkeztek, amint azt ezen intézmény a megtámadott határozat (532) preambulumbekezdésében megállapította.
1493
Másrészt e bankok nem szolgáltatnak olyan bizonyítékot sem, amely lehetővé tenné a Nomura által a közigazgatási eljárás során felhozott, e bank viszonylag kis piaci részesedésére alapított érvre válaszolva a Bizottság által tett azon megállapítás megkérdőjelezését, miszerint „a piacra vonatkozó információk pontossága ellenőrzésének ezen – további ismeretek megszerzésének köszönhető – lehetősége egyértelműen versenyelőnyt biztosít az érintett bankok számára”.
1494
Ebben az értelemben a UniCredit és a Nomura nem bizonyította, hogy az érintett bankok méretének elemzése mennyiben lett volna releváns a velük szemben kifogásolt magatartások – vagyis az árak összehangolására és a piac vagy az ügyfélkör felosztására irányuló magatartások, illetve a kereskedelmi szempontból érzékeny információk megosztása – szempontjából.
1495
Következésképpen a UniCreditnek és a Nomurának az európai államkötvények piacának, és így a vitatott jogsértés gazdasági hátterének téves értékelésére alapított érveit mint megalapozatlanokat el kell utasítani.
1496
E következtetés azonban nem prejudikálja azt, hogy a Bizottság minden egyes szóban forgó magatartástípus, sőt minden egyes kifogásolt beszélgetés vonatkozásában esetleg tévesen értékelte azt, hogy az a verseny tekintetében kellően káros‑e ahhoz, hogy hozzájáruljon a szóban forgó magatartások összessége „cél általi korlátozásnak” minősítéséhez, amit az alábbiakban kell megvizsgálni.
3) A UniCredit, a Nomura és a Portigon arra alapított kifogásairól, hogy a szóban forgó magatartások a versenyre nézve nem kellően károsak
1497
A UniCredit a harmadik jogalapja keretében, a Nomura az első és a második jogalapja keretében, a Portigon pedig az ötödik jogalapjának első részében lényegében azt állítja, hogy a vitatott egységes és folyamatos jogsértés nem mutat elegendő károssági fokot a verseny tekintetében ahhoz, hogy azt „cél általi korlátozásnak” lehessen minősíteni.
1498
Kifogásainak alátámasztása érdekében a UniCredit, a Nomura és a Portigon lényegében arra hivatkozik, hogy a vele szemben kifogásolt megbeszélések összessége, illetve egy része nem támasztja alá a Bizottság által levont következtetést.
1499
Előzetesen egyrészt emlékeztetni kell arra, hogy valamely egységes és folyamatos jogsértés versenyre gyakorolt káros hatásának értékelését az e jogsértést alkotó magatartások összességére tekintettel, nem pedig kizárólag az e minősítést vitató vállalkozások jogsértésben való részvételének időszakai alatt folytatott beszélgetésekre tekintettel kell elvégezni (lásd a fenti 1441. pontot).
1500
Ennélfogva a jelen ügyben a vitatott egységes és folyamatos jogsértés „cél általi korlátozásnak” minősítését a UniCredit, a Nomura és a Portigon tekintetében az összességében vett, 2007. január 4. és 2011. november 28. között lezajlott körülbelül 380 megbeszélés káros voltára tekintettel kell értékelni, figyelembe véve egyrészt az e bankok által nem vitatott vagy nem megalapozottan vitatott megbeszéléseket – amelyeket ennélfogva véglegesen megállapítottnak kell tekinteni –, másrészt pedig az e bankok által néhány megbeszéléssel szemben felhozott kifogásokat.
1501
E tekintetben rá kell mutatni arra, hogy a Portigon úgy véli, hogy „a bizalmas információk aukciók előtti és alatti megosztása cél általi korlátozásnak minősülhet”. Így a vele szemben kifogásolt 63 megbeszélést illetően e bank nem vitat egyetlen, az 1–3. kategóriába sorolt megbeszélést sem, és csak a kizárólag a 4. kategóriába sorolt tizennégy megbeszélést, vagyis a 2009. október 20‑i és 21‑i, és november 6‑i, 2010. január 14‑i, február 15‑i és 22‑i, szeptember 9‑i és november 17‑i megbeszélést, továbbá a 2011. január 18‑i két megbeszélést, és a 2011. április 6‑i, 11‑i és 12‑i, valamint május 18‑i megbeszélést vitatja.
1502
A Nomura a vele szemben kifogásolt 34 megbeszélésből szabályosan tizenkét megbeszélést vitat, nevezetesen a 2011. január 18‑i és 26‑i, február 3‑i és 25‑i, április 5‑i és 12‑i, május 3‑i és 5‑i, július 7‑i, szeptember 28‑i és november 2‑i megbeszélést, azzal, hogy a Törvényszék már kimondta, hogy a 2011. május 18‑i, június 22‑i és október 4‑i megbeszélésekre a Bizottság nem támaszkodhat e bankkal szemben (lásd a fenti 798. pontot).
1503
Továbbá a UniCredit a vele szemben érvényesen felrótt hét megbeszélést, azaz a 2011. szeptember 26‑i és 28‑i, október 12‑i és 19‑i, valamint november 2‑i, 3‑i és 28‑i megbeszélést vitatja, azzal, hogy a Törvényszék már kimondta, hogy a 2011. október 4‑i megbeszélésre a Bizottság nem támaszkodhat e bankkal szemben (lásd a fenti 798. pontot).
1504
Másrészt, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (532)–(544) preambulumbekezdésében helyesen rámutatott (lásd a fenti 432–499. pontot), a vitatott egységes és folyamatos jogsértés különböző jellegű magatartásokhoz, így az európai államkötvények piacán árrögzítő magatartásokhoz, a piac átláthatóságának aszimmetrikus növekedéséhez vezető magatartásokhoz, a kereskedési stratégiák összehangolására irányuló magatartásokhoz, valamint érzékeny információk cseréjére irányuló magatartásokhoz vezetett.
1505
Ennélfogva a vitatott egységes és folyamatos jogsértés Bizottság által elvégzett „cél általi korlátozásnak” minősítése megalapozottságának értékelését – a UniCredit, a Nomura és a Portigon által javasoltakkal ellentétben – nem kizárólag annak fényében kell elvégezni, hogy az érzékeny információknak a vitatott megbeszélések során történt megosztása a versenyre nézve mennyire volt káros, hanem figyelembe kell venni az e megbeszélések által felfedett és az előző pontban említett többi magatartástípust is.
1506
E tekintetben elsősorban az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a megtámadott határozat (535) preambulumbekezdésében említettekhez hasonló árrögzítő magatartások különösen károsnak bizonyulnak a versenyre nézve, mivel az árak emelkedéséhez vagy a termelés és ezáltal a kínálat csökkenéséhez vezetnek, így az erőforrások helytelen felhasználását eredményezik az üzleti felhasználók és a fogyasztók rovására (lásd ebben az értelemben: 2008. november 20‑iBeef Industry Development Society és Barry Brothers ítélet, C‑209/07, EU:C:2008:643, 17. és 33. pont; 2014. szeptember 11‑i ítélet, CB kontra Bizottság, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, 51. pont; 2015. július 16‑iING Pensii ítélet, C‑172/14, EU:C:2015:484, 32. pont).
1507
Ennélfogva a jelen ügyben a Bizottság nem követett el hibát, amikor úgy ítélte meg, hogy ennyire károsak voltak a megtámadott határozat 1015. lábjegyzetében említett azon megbeszélések, amelyek során az érintett bankok kereskedői többek között megállapodtak a hozamgörbe laposabbá vagy meredekebbé tételében, hogy így próbálják meg az elsődleges piacon vagy a másodlagos piacon az európai államkötvények árát a saját előnyükre módosítani (lásd a megtámadott határozat (498)–(502) preambulumbekezdését és a fenti 418. pontot), illetve amely megbeszéléseken az érintett bankok kereskedői információkat osztottak meg az ajánlattételi szintekről, a licitált mennyiségekről, illetve a túllicitálási szintekről (lásd a megtámadott határozat (506), (508) és (512)–(514) preambulumbekezdését, valamint a fenti 419. pontot).
1508
Ráadásul, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (538) és (542) preambulumbekezdésében helyesen rámutat, az ilyen magatartások annál is inkább károsak voltak, mivel az elsődleges piacon „a kartell ténylegesen vagy potenciálisan káros volt a központi kormányzatok nevében európai államkötvényekre vonatkozó aukciókat szervező adósságkezelő hivatalokra nézve, tehát közvetetten az érintett államok gazdaságára”, és ahhoz vezetett, hogy az érintett bankok „növelték annak esélyét, hogy az aukciókon az általuk megszerezni kívánt európai államkötvényeket alacsonyabb áron tudják megvásárolni, mint amelyet egyébként fizetniük kellett volna”.
1509
Ez különösen így van először is konkrétan a Portigon vitatott jogsértésben való részvételének időszakát illetően a 2009. november 5‑i megbeszélés (lásd a megtámadott határozat (275) preambulumbekezdését), a 2009. november 30‑i megbeszélés (lásd a (277) preambulumbekezdést), a 2010. január 25‑i megbeszélés (lásd a (280) preambulumbekezdést), a 2010. február 3‑i megbeszélés (lásd a (282) preambulumbekezdést), a 2010. február 16‑i megbeszélés (lásd a (285) preambulumbekezdést), a 2010. április 21‑i megbeszélés (lásd a (289) preambulumbekezdést), a 2010. április 28‑i, május 18‑i, június 28‑i, július 1‑jei, 21‑i és 28‑i megbeszélés (lásd a (290) preambulumbekezdést), a 2010. augusztus 13‑i megbeszélés (lásd a (291) és (292) preambulumbekezdést), a 2010. szeptember 10‑i megbeszélés (lásd a (295) preambulumbekezdést), a 2010. szeptember 27‑i és október 6‑i megbeszélés (lásd a (296) preambulumbekezdést), a 2010. október 7‑i megbeszélés (lásd a (297) preambulumbekezdést), a 2010. október 13‑i megbeszélés (lásd a (298) preambulumbekezdést), a 2010. október 14‑i megbeszélés (lásd a (299) preambulumbekezdést), a 2010. november 2‑i megbeszélés (lásd a (301) preambulumbekezdést), a 2010. november 4‑i megbeszélés (lásd a (302) preambulumbekezdést), a 2010. december 2‑i megbeszélés (lásd a (304) preambulumbekezdést), a 2011. január 6‑i megbeszélés (lásd a (305) preambulumbekezdést), a 2011. január 18‑i megbeszélés (lásd a (307) preambulumbekezdést), a 2011. január 25‑i megbeszélés (lásd a (308) preambulumbekezdést), a 2011. január 26‑i megbeszélés (lásd a (309) preambulumbekezdést), a 2011. február 3‑i megbeszélés (lásd a (312) preambulumbekezdést), a 2011. február 14‑i délutáni megbeszélés (lásd a (315) preambulumbekezdést), a 2011. február 17‑i megbeszélés (lásd a (316) preambulumbekezdést), a 2011. február 25‑i megbeszélés (lásd a (317) preambulumbekezdést), a 2011. február 28‑i megbeszélés (lásd a (318) preambulumbekezdést), a 2011. április 7‑i megbeszélés (lásd a (322) preambulumbekezdést), a 2011. április 13‑i megbeszélés (lásd a (325) preambulumbekezdést) és a 2011. június 1‑jei megbeszélés (lásd a (330) preambulumbekezdést) esetében. Másodszor, konkrétan a Nomura e jogsértésben való részvételének időszakát illetően, ugyanez vonatkozik a 2011. január 18‑i megbeszélésre (lásd a (307) preambulumbekezdést), a 2011. január 25‑i megbeszélésre (lásd a (308) preambulumbekezdést), a 2011. január 26‑i megbeszélésre (lásd a (309) preambulumbekezdést), a 2011. február 3‑i megbeszélésre (lásd a (312) preambulumbekezdést), a 2011. február 14‑i délutáni megbeszélésre (lásd a (315) preambulumbekezdést), a 2011. február 17‑i megbeszélésre (lásd a (316) preambulumbekezdést), a 2011. február 25‑i megbeszélésre (lásd a (317) preambulumbekezdést), a 2011. február 28‑i megbeszélésre (lásd a (318) preambulumbekezdést), a 2011. április 7‑i megbeszélésre (lásd a (322) preambulumbekezdést), a 2011. április 13‑i megbeszélésre (lásd a (325) preambulumbekezdést), a 2011. május 3‑i megbeszélésre (lásd a (327) preambulumbekezdést), a 2011. május 5‑i megbeszélésre (lásd a (328) preambulumbekezdést), a 2011. június 1‑jei megbeszélésre (lásd a (330) preambulumbekezdést), a 2011. július 7‑i megbeszélésre (lásd a (335) preambulumbekezdést), a 2011. július 20‑i megbeszélésre (lásd a (337) preambulumbekezdést), a 2011. augusztus 22‑i megbeszélésre (lásd a (338) preambulumbekezdést), a 2011. szeptember 6‑i megbeszélésre (lásd a (340) preambulumbekezdést), a 2011. szeptember 26‑i megbeszélésre (lásd a (342) preambulumbekezdést), a 2011. október 12‑i megbeszélésre (lásd a (345) preambulumbekezdést), a 2011. október 19‑i megbeszélésre (lásd a (346) preambulumbekezdést), a 2011. november 2‑i megbeszélésre (lásd a (347) preambulumbekezdést), a 2011. november 3‑i megbeszélésre (lásd a (348) preambulumbekezdést) és a 2011. november 28‑i megbeszélésre (lásd a (349) preambulumbekezdést). Harmadszor, konkrétan a UniCredit említett jogsértésben való részvételének időszakát illetően ugyanez igaz a 2011. szeptember 26‑i megbeszélésre (lásd a (342) preambulumbekezdést), a 2011. október 12‑i megbeszélésre (lásd a (345) preambulumbekezdést), a 2011. október 19‑i megbeszélésre (lásd a (346) preambulumbekezdést), a 2011. november 2‑i megbeszélésre (lásd a (347) preambulumbekezdést), a 2011. november 3‑i megbeszélésre (lásd a (348) preambulumbekezdést) és a 2011. november 28‑i megbeszélésre (lásd a (349) preambulumbekezdést) is.
1510
Másodsorban, továbbá a Bizottság által a megtámadott határozat (535) preambulumbekezdésében, valamint 1017. lábjegyzetében említett, az ügyfélkör felosztására irányuló magatartások is különösen nagy fokú károsságot mutatnak a verseny tekintetében (lásd ebben az értelemben: 2008. november 20‑iBeef Industry Development Society és Barry Brothers ítélet, C‑209/07, EU:C:2008:643, 17. és 33. pont; 2014. szeptember 11‑iCB kontra Bizottság ítélet, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, 51. pont; 2015. július 16‑iING Pensii ítélet, C‑172/14, EU:C:2015:484, 32. pont; 2023. december 21‑iEuropean Superleague Company ítélet, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 163. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
1511
Ez különösen így van először is konkrétan a Portigon vitatott jogsértésben való részvételének időszakát illetően a 2010. február 3‑i megbeszélés (lásd a megtámadott határozat (282) preambulumbekezdését), a 2010. október 7‑i megbeszélés (lásd a (297) preambulumbekezdést), a 2010. december 2‑i megbeszélés (lásd a (304) preambulumbekezdést), a 2011. február 17‑i megbeszélés (lásd a (316) preambulumbekezdést), a 2011. április 7‑i megbeszélés (lásd a (322) preambulumbekezdést), a 2011. május 3‑i megbeszélés (lásd a (327) preambulumbekezdést) és a 2011. június 1‑jei megbeszélés (lásd a (330) preambulumbekezdést) esetében, másodszor konkrétan a Nomura e jogsértésben való részvételének időszakát illetően a 2011. február 17‑i megbeszélés (lásd a (316) preambulumbekezdést), a 2011. április 7‑i megbeszélés (lásd a (322) preambulumbekezdést), a 2011. május 3‑i megbeszélés (lásd a (327) preambulumbekezdést), a 2011. június 1‑jei megbeszélés (lásd a (330) preambulumbekezdést), a 2011. október 12‑i megbeszélés (lásd a (345) preambulumbekezdést) és a 2011. november 3‑i megbeszélés (lásd a (348) preambulumbekezdést) esetében, harmadszor pedig konkrétan a UniCredit említett jogsértésben való részvételének időszakát illetően a 2011. október 12‑i megbeszélés (lásd a (345) preambulumbekezdést) és a 2011. november 3‑i megbeszélés (lásd a (348) preambulumbekezdést) esetében is.
1512
Harmadsorban, ami az információcserét illeti, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az olyan információcsere, amely alkalmas arra, hogy enyhítse vagy megszüntesse az érdekelt felek bizonytalanságát a piaci magatartás érintett vállalkozások által alkalmazni kívánt kiigazításának időpontját, mértékét és módjait illetően, a verseny tekintetében elegendő károssági fokot mutat annak megállapításához, hogy a hatásait nem szükséges vizsgálni (lásd ebben az értelemben: 2023. január 12‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 115. és 116. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
1513
Márpedig, amint az a fenti 1486. pontban már megállapításra került, a Bizottság helyesen állapíthatta meg, hogy a mediánárak, a kereskedett mennyiségekre vonatkozó információk, a hozamgörbék, a kereskedési pozíciók, a szindikálási árak meghatározásának időpontja, amint a túllicitálásra vonatkozó információk is, nem nyilvános információk, érzékeny jellegűek, és alkalmasak arra, hogy az európai államkötvények – akár elsődleges, akár másodlagos – piacán előnyt nyújtsanak az ezen információkkal rendelkező kereskedők számára többek között azáltal, hogy csökkentik a piac szerves részét képező bizonytalanságot.
1514
Ennélfogva a Bizottság a megtámadott határozat (536)–(539) preambulumbekezdésében helyesen emelte ki azt a tényt, hogy ezen információknak az érintett bankok szűk körében történő rendszeres megosztása csak e hét bank javára és az összes többi bank kárára növelte az európai államkötvények piacának átláthatóságát. Ennélfogva ezen információcserék kizárólag e bankok javára olyan információs aszimmetriát eredményeztek, amely lehetővé tette utóbbiak számára, hogy „csökkentsék a szokásos piaci bizonytalanságok egy részét, és azon versenynyomást, amely a bankok között az információk e megosztása hiányában állt volna fenn”, és végső soron versenyelőnyt biztosítottak számukra a versenytársaikkal szemben (lásd ebben az értelemben: 2023. január 12‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 203. pont).
1515
Ebből következik, hogy az EUMSZ 101. cikkben rejlő önállósági követelményre figyelemmel (2021. január 12‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 202. pont) a fenti 1513. pontban említett, az érintett bankoknak felrótt megbeszélések alkalmával folytatott információcsere kellően nagy fokú károsságot mutat a verseny tekintetében ahhoz, hogy hozzájáruljon az egészében vett vitatott egységes és folyamatos jogsértés „cél általi korlátozásnak” minősítéséhez.
1516
E tekintetben a UniCredit, a Nomura és a Portigon nem kifogásolhatja eredményesen, hogy a Bizottság nem tett eleget a 2019. szeptember 24‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet (T‑105/17, EU:T:2019:675) 186–193. pontjában foglalt megállapításoknak.
1517
Egyrészt az említett pontokban a Törvényszék egyáltalán nem állapította meg, hogy az érintett megosztott információk – azaz a származtatott eurókamatügyletek ágazatában fennálló kereskedési pozíciókra vonatkozó információk – nem csökkenthették vagy szüntethették meg az érintett piacon a bizonytalanság mértékét. A Törvényszék ugyanis annak megállapítására szorítkozott, hogy a Bizottság nem bizonyította a jogilag megkövetelt módon, hogy a jelen ügyben ez a helyzet áll fenn (2019. szeptember 24‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, T‑105/17, EU:T:2019:675, 188. és 191. pont).
1518
Másrészt, ezzel szemben a fenti 1513. és 1514. pontból kitűnik, hogy a Bizottság nyilvánvalóvá tette azt, hogy a jelen ügyben megosztott információk olyan információs előnyt biztosítottak a kereskedőknek, amely lehetővé tette számukra, hogy ennek megfelelően kiigazítsák a kereskedési stratégiájukat, és ezáltal csökkentették az európai államkötvények piacán fennálló bizonytalanság mértékét, illetve megszüntették azt.
1519
Végül rá kell mutatni arra, hogy az érintett bankok által tanúsított magatartásokra olyan bankok között került sor, amelyek az európai államkötvények másodlagos piacán – a Portigon kivételével – valamennyien kinyilvánítottan árjegyző minőségben tevékenykedtek, vagy legalábbis nem vitatták e minőségüket, aminek következtében különösen jelentős számú ügyletet kellett végrehajtaniuk annak érdekében, hogy likviditást szerezzenek (lásd a megtámadott határozat (559) preambulumbekezdését).
1520
Márpedig a Törvényszéknek már volt alkalma rámutatni arra, hogy e körülmény a piaci verseny tiszteletben tartása szempontjából azt jelenti, hogy még inkább alapvető fontosságú az, hogy az árjegyzők az áraikat önállóan határozzák meg (2019. szeptember 24‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, T‑105/17, EU:T:2019:675, 145. pont), amit egyébként a megtámadott határozat (562) preambulumbekezdésében lényegében a Bizottság is megállapított.
1521
Ennélfogva a Bizottság nem követett el hibát, amikor megállapította, hogy a vitatott egységes és folyamatos jogsértés összességében véve annyira káros, hogy a Bizottság azt „cél általi korlátozásnak” minősítheti.
1522
E következtetést a UniCredit, a Nomura és a Portigon által hivatkozott többi érv sem kérdőjelezheti meg.
1523
Ami elsősorban e bankok arra alapított érveit illeti, hogy bizonyos megbeszélések nem voltak versenyellenesek, illetve a versenyre nézve nem voltak annyira károsak, a fenti 1509. és 1511. pontban már megállapítást nyert, hogy a Bizottság érvényesen vehette figyelembe a vitatott egységes és folyamatos jogsértés „cél általi korlátozásnak” minősítéséhez hozzájáruló körülményként a Portigon tekintetében a 2011. január 18‑i megbeszélést, a Nomura tekintetében a 2011. január 18‑i és 26‑i, a 2011. február 3‑i, a 2011. május 3‑i és 5‑i, a 2011. július 7‑i és a 2011. november 2‑i megbeszélést, a UniCredit tekintetében pedig a 2011. szeptember 26‑i, a 2011. október 12‑i és 19‑i, valamint a 2011. november 2‑i, 3‑i és 28‑i megbeszélést.
1524
Ami az e bankok által szabályosan vitatott többi megbeszélést illeti, a következőkre kell rámutatni.
1525
A 2010. szeptember 9‑i megbeszélés kivételével, amelyet a Bizottság csak a vitatott jogsértés kontextusba helyezése érdekében vett figyelembe (lásd a megtámadott határozat (294) preambulumbekezdését és a fenti 875. pontot), a 663. és 664. pontból (a Portigon által vitatott 2011. február 25‑i megbeszélés), a 669. és 670. pontból (a Nomura által vitatott 2011. április 5‑i megbeszélés), a 676. pontból (a Nomura és a Portigon által vitatott 2011. április 12‑i megbeszélés), a 721. és 736. pontból (a UniCredit és a Nomura által vitatott 2011. szeptember 28‑i megbeszélés), a 818. pontból (a Portigon által vitatott 2009. október 20‑i megbeszélés), a 827. pontból (a Portigon által vitatott 2009. október 21‑i megbeszélés), a 832. pontból (a Portigon által vitatott 2009. november 6‑i megbeszélés), a 852. pontból (a Portigon által vitatott 2010. január 14‑i megbeszélés), a 871. pontból (a Portigon által vitatott 2010. február 22‑i megbeszélés), a 883. pontból (a Portigon által vitatott 2010. november 17‑i megbeszélés), a 899. pontból (a Portigon által vitatott 2011. április 6‑i megbeszélés), valamint a 905. pontból (a Portigon által vitatott 2011. április 11‑i megbeszélés) kitűnik, hogy a Bizottság helyesen állapította meg, hogy a UniCredit, a Nomura és a Portigon által vitatott megbeszélések versenyellenes jellegűek.
1526
Ráadásul, amint az a jelen ítélet előző pontban hivatkozott pontjaiból kitűnik, a 2009. október 20‑i és november 6‑i, a 2010. január 14‑i, február 22‑i és november 17‑i, a 2011. február 25‑i, április 5‑i, 11‑i és 12‑i, valamint szeptember 28‑i megbeszélések legalább részben az érintett bankok által alkalmazott mediánárakra vagy az általuk kereskedett mennyiségekre vagy a hozamgörbéikre vagy a kereskedési pozícióikra vagy az ajánlattételi, illetve túllicitálási szintjeikre vonatkozó információk megosztásához vezettek.
1527
Márpedig a fenti 1515. pontban megállapítást nyert, hogy az ilyen információcsere a versenyre tekintettel olyan károssági szintet mutat, amely hozzájárul a vitatott egységes és folyamatos jogsértés „cél általi korlátozásnak” minősítéséhez.
1528
Ezenkívül a 2009. október 21‑i, 2010. február 15‑i és 2011. április 6‑i megbeszélések vagy a szindikálási ár meghatározásának időpontjával, vagy pedig a vezető bankok által a kibocsátó tagállamok adósságkezelő hivatalainak nyújtott szolgáltatásokkal kapcsolatos információkra vonatkoztak.
1529
Márpedig a Bizottság által a megtámadott határozat (33) preambulumbekezdésében említett, és a UniCredit, a Nomura és a Portigon által nem vitatott, a vezető bankokat a kapcsolataikban terhelő titoktartási kötelezettségre tekintettel az ilyen információk közlése és átvétele e kötelezettség olyan megsértésével jár, amely alkalmas arra, hogy jelentősen befolyásolja az érintett európai államkötvények kibocsátásának folyamatát, függetlenül attól, hogy a kibocsátásukra szindikálás vagy aukció keretében kerül‑e sor.
1530
Másodsorban, ami a UniCredit azon érvét illeti, miszerint az érintett bankok közötti információcsere lehetővé tette, hogy ügyfeleiknek kedvezőbb árakat kínáljanak, meg kell állapítani, hogy ezen érv abból az előfeltevésből indul ki, hogy a vitatott jogsértés az európai államkötvények másodlagos piacára korlátozódott, jóllehet az említett jogsértés e kötvények – elsődleges és másodlagos – piacának egészét érintette. Ennélfogva ezen érv figyelmen kívül hagyja ezen információcsere elsődleges piacra gyakorolt hatásait.
1531
Ráadásul ugyanezen érv nem teszi lehetővé, hogy észszerűen kétségbe lehessen vonni ezen információcserék káros jellegét az érintett piacon fennálló versenyre nézve (2023. január 12‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 205. pont), és különösen az érintett bankok versenytársaira, valamint ügyfeleire nézve.
1532
Harmadsorban, a Nomura nem hivatkozhat eredményesen arra, hogy a vitatott egységes és folyamatos jogsértés „cél általi korlátozásnak” minősítésének e területen szerzett „bőséges, szilárd és megbízható tapasztalaton” vagy független szerzők által készített tanulmányokon, illetve gazdasági jelentéseken kellene alapulnia.
1533
Amint ugyanis arra a Törvényszék a fenti 1413. pontban már rámutatott, a Bíróság kifejezetten kimondta, hogy ahhoz, hogy valamely magatartást cél általi versenykorlátozásnak lehessen tekinteni, egyáltalán nem követelmény az, hogy ugyanazon magatartástípust, mint amelyet a Bizottságnak az adott ügyben minősítenie kell, a Bizottság korábban már szankcionálta.
1534
Ugyanígy nem lehet helyt adni a gazdasági tanulmányok vagy jelentések létezésére alapított érvnek sem, mivel ellenkező esetben a még nem szankcionált magatartások „cél általi korlátozásnak” minősítését egy pusztán esetleges körülménytől tennénk függővé.
1535
Márpedig, amint arra a Törvényszék a fenti 1414. pontban emlékeztetett, a „cél általi korlátozásnak” minősítés szempontjából kizárólag az érintett magatartás egyedi és részletes vizsgálata bír jelentőséggel, amelynek nyilvánvalóvá kell tennie e magatartás kellően káros jellegét.
[omissis]
4) A UniCreditnek, a Nomurának és a Portigonnak a szóban forgó magatartások hatásának hiányára alapított kifogásairól
[omissis]
1547
Ebből következik, hogy a Portigon az ötödik jogalapja első részének második érve keretében nem kifogásolhatja érvényesen azt, hogy a Bizottság e tekintetben megsértette az indokolási kötelezettséget.
1548
Mindenesetre rá kell mutatni arra, hogy nem releváns – és egyébként nincs alátámasztva sem – a UniCredit azon állítása, miszerint a szóban forgó magatartások az európai államkötvények másodlagos piacán nem érintették az összes ügyfelet, hanem csak az európai államkötvények bizonyos konkrét vásárlóit.
1549
Az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése ugyanis – a Szerződésben foglalt többi versenyjogi szabályhoz hasonlóan – nem csupán bizonyos meghatározott piaci szereplők közvetlen érdekeinek, hanem a piac szerkezetének, ezáltal pedig magának a versenynek a védelmére is irányul (lásd ebben az értelemben: 2015. március 19‑iDole Food és Dole Fresh Fruit Europe kontra Bizottság ítélet, C‑286/13 P, EU:C:2015:184, 125. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
1550
Azt is meg kell állapítani, hogy a fenti 1543. pontban említett és a Nomura azon állításának alapjául szolgáló ökonometriai elemzés, miszerint a szóban forgó magatartásoknak nem volt hatásuk, csak e bank elsődleges piaci tevékenységeire vonatkozik – vagyis az európai államkötvények aukcióin való részvételére –, miközben egyrészt a vele szemben kifogásolt jogsértés a másodlagos piacra is vonatkozik, amelyen a Nomura párhuzamosan tevékenykedett, másrészt pedig az európai államkötvények elsődleges és másodlagos piacai összefüggnek egymással (lásd a megtámadott határozat (45)–(50) preambulumbekezdését).
1551
Következésképpen a UniCreditnek, a Nomurának és a Portigonnak a szóban forgó magatartások versenyellenes hatásaira vonatkozó bizonyítékok hiányára alapított érveit mint megalapozatlanokat el kell utasítani.
5) A vitatott egységes és folyamatos jogsértés „cél általi korlátozásnak” minősítésére vonatkozó következtetés
1552
A fentiek összességéből következik, hogy a Bizottság nem követett el hibát, amikor a megtámadott határozat (532)–(544) preambulumbekezdésében a vitatott egységes és folyamatos jogsértést összességében „cél általi korlátozásnak” minősítette.
1553
Ennélfogva a UniCredit harmadik, negyedik és ötödik jogalapját, a Nomura első és második jogalapját, valamint a Portigon ötödik jogalapjának első részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
1554
E jogalapok elutasításából következik, hogy megalapozatlan a UniCredit első jogalapja is, amely az indokolási kötelezettség amiatti megsértésén alapul, hogy a Bizottság nem határozta meg azon érintett piacot vagy piacokat, amely(ek)en a vitatott jogsértés megvalósult.
1555
Egyrészt ugyanis az EUMSZ 101. cikk alapján hozott határozatban a Bizottságnak csak akkor kell behatárolnia a piacot, ha enélkül nem lehetséges eldönteni, hogy a szóban forgó megállapodás vagy összehangolt magatartás hatással lehet‑e a tagállamok közötti kereskedelemre, és célja vagy hatása a verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása‑e (lásd ebben az értelemben: 2016. február 29‑iEGL és társai kontra Bizottság ítélet, T‑251/12, nem tették közzé, EU:T:2016:114, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
1556
Másrészt, amikor a Bizottság – mint a jelen ügyben is – az Unió egész területére kiterjedő, versenykorlátozó célú jogsértést állapít meg, e versenykorlátozás megállapításához nincs szükség a földrajzi piac előzetes meghatározására (lásd ebben az értelemben: 1998. május 14‑iEnso Española kontra Bizottság ítélet, T‑348/94, EU:T:1998:102, 232. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
1557
Márpedig a UniCredit egyáltalán nem állította azt, hogy lehetetlen eldönteni, hogy a vitatott jogsértés hatással lehetett‑e a tagállamok közötti kereskedelemre, azon érintett piac vagy piacok behatárolása nélkül, amelyeken e jogsértés bekövetkezett.
[omissis]
5.
A Bizottság ahhoz fűződő jogos érdekének megállapításával kapcsolatban elkövetett hibákra alapított jogalapokról, hogy a Natixis, a BofA és a Portigon tekintetében megállapítsa a vitatott jogsértést
a)
Az 1/2003 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének amiatti megsértésére alapított jogalapokról, hogy a Bizottság nem bizonyította a vitatott jogsértésnek a Portigon, a Natixis és a BofA tekintetében való megállapításához fűződő jogos érdeket
[omissis]
1) A Bizottságnak a vitatott jogsértés Natixis és BofA tekintetében való megállapításához fűződő jogos érdekének hiányára alapított jogalapokról
i) A Natixis harmadik jogalapjának az indokolási kötelezettség megsértésére alapított, első részéről
[omissis]
1583
Egyrészt, noha az 1/2003 rendelet 7. cikkének (1) bekezdése megköveteli az azon jogsértés megállapításához fűződő jogos érdek bizonyítását, amely tekintetében a Bizottság szankcionálási jogköre elévült, a Bizottság nem köteles a határozatát a korábbi határozathozatali gyakorlatára hivatkozással részletesebben megindokolni, külön kifejtve azon okokat, amelyek miatt eltérő következtetésre jutott mint más, hasonló vagy azonos helyzetekre, vagy ugyanazon piaci szereplőkre vonatkozó ügyekben (lásd ebben az értelemben: 2005. december 14‑iGeneral Electric kontra Bizottság ítélet, T‑210/01, EU:T:2005:456, 513. pont).
1584
A Bizottságnak ugyanis az egyes ügyek konkrét körülményei között kell a mérlegelési jogkörének gyakorlása során döntenie arról, hogy célszerű‑e adott vállalkozás tekintetében megállapítani a jogsértést, és biztosítani a versenyjog hatékony érvényesülését (lásd analógia útján: 2012. március 29‑iTelefónica és Telefónica de España kontra Bizottság ítélet, T‑336/07, EU:T:2012:172, 357. pont).
1585
Végül a megtámadott határozat (787)–(791) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejezetten válaszolt a Natixis és a BofA által előadott, a korábbi bizottsági határozathozatali gyakorlatra vonatkozó érvekre.
1586
Másrészt az 1/2003 rendelet 7. cikke (1) bekezdése alkalmazásának részletes szabályaira vonatkozó iránymutatás hiánya sem indokolja azt, hogy a Bizottság fokozott indokolási kötelezettségnek legyen alávetve. A Natixis egyébként semmilyen érvet nem terjesztett elő ezen állítás alátámasztására.
1587
A fentiekre tekintettel a Natixis harmadik jogalapjának első részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
ii) A Natixis első jogalapjáról és harmadik jogalapjának második részéről, valamint a BofA második jogalapjáról, amelyek a Bizottságnak a vitatott jogsértés Natixis és BofA tekintetében történő megállapításához fűződő jogos érdekét igazoló indokok megalapozottságának hiányán alapulnak
1588
Elsősorban a Natixis az első jogalapja keretében, a BofA pedig a második jogalapjának első részében lényegében azt állítja, hogy a Bizottság megsértette az 1/2003 rendelet 7. cikkének (1) bekezdését, amikor velük szemben jogsértést állapított meg. Álláspontjuk szerint a Bizottság nem bizonyíthat a vitatott jogsértés megállapításához fűződő jogos érdeket azzal, hogy azt általános indokokkal igazolja, anélkül hogy ezen érdeket a szóban forgó jogsértés sajátos körülményeire vonatkozó bizonyítékokkal és az érintett vállalkozást jellemző sajátos elemekkel támasztaná alá, mivel ellenkező esetben lényegétől fosztaná meg az említett érdek bizonyításának szükségességét.
1589
Ebben az értelemben a Natixis és a BofA szerint a megtámadott határozat (781)–(784) preambulumbekezdésében kifejtett és a fenti 1575–1579. pontban bemutatott négy indok nem teszi lehetővé a vitatott jogsértés velük szemben történő megállapításához fűződő jogos érdek bizonyítását. Bár nem vitatják, hogy a Bizottság elvégezheti az általa előadott elemek átfogó értékelését, úgy vélik, hogy ezen elemek önmagukban vagy együttesen a jelen ügyben nem bizonyítanak ilyen érdeket.
1590
Másodsorban, a harmadik jogalapjának második részében a Natixis lényegében arra hivatkozik, hogy a megtámadott határozat sérti az arányosság elvét, mivel a vitatott jogsértés vele szembeni megállapítása nem volt szükséges az uniós versenyszabályok hatékony végrehajtásához, és az e bankot – a reputációs kockázat és a kártérítési keresetek miatt – érő hátrányok aránytalanok.
1591
Harmadsorban, a második jogalapjának második részében a BofA hozzáteszi, hogy a megtámadott határozatban előadott indokokat a jogbiztonság elvére és a védelemhez való joga tiszteletben tartásának elvére vonatkozó megfontolások alapján kellett volna értékelni, amit a Bizottság tévesen nem tett meg.
1592
Konkrétabban a BofA rámutat arra, hogy bár a Bizottságot a korábbi határozathozatali gyakorlata más ügyekben nem köti, ez nem változtat azon, hogy korábbi határozatok azt mutatják, hogy a múltban ezen intézmény valamely vállalkozás saját jogos érdekének hiányában tartózkodott jogsértés megállapításától.
1593
Az 1/2003 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének utolsó mondata értelmében, ha a Bizottságnak jogos érdekében áll, megállapíthatja, hogy a múltban jogsértést követtek el.
1594
A jelen ügyben a Bizottság megállapította, hogy a megtámadott határozat (781)–(784) preambulumbekezdésében kifejtett négy okból jogos érdeke fűződik a jogsértésnek a Natixis és a BofA tekintetében történő megállapításához.
1595
Így e négy indok először is arra vonatkozik, hogy a Natixis és a BofA ugyanazon egységes és folyamatos jogsértésben vett részt, mint a többi érintett bank, másodszor, hogy a megtámadott határozatban való szerepeltetésük, valamint magatartásaik leírása szükséges volt a vitatott jogsértés általános működésének megértéséhez és teljes terjedelmének bemutatásához, harmadszor, hogy az e bankokkal szemben kifogásolt magatartások nagyon súlyosak voltak, végül negyedszer, hogy e megállapítás lehetővé teszi, hogy a szóban forgó jogsértő magatartás károsultjai bíróság előtt kártérítést követeljenek, valamint hogy a Bizottság a címzett bankot visszaesőnek minősítse, amennyiben az a jövőben hasonló jogsértést követne el.
1596
Ebben az összefüggésben a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy a Bizottság által előadott első három indok együttesen önmagában elegendő ezen intézmény ahhoz fűződő jogos érdekének bizonyításához, hogy a Natixis és a BofA tekintetében megállapítsa a vitatott jogsértést.
1597
Az első két indokot illetően ugyanis a Bizottság a megtámadott határozat (796)–(801) preambulumbekezdésében helyesen mutat rá arra, hogy a vitatott jogsértés Natixis és BofA tekintetében történő megállapítása többek között hozzájárult az egyes bankok kereskedői közötti összejátszásra irányuló megbeszélések gyakoriságának, kapcsolataik jellegének és e jogsértés folyamatos jellegének bizonyításához.
1598
Közelebbről a megtámadott határozat (798) preambulumbekezdésében a BofA‑t illetően a Bizottság – anélkül, hogy hibát követett volna el – megállapíthatta, hogy figyelemmel arra, hogy a BofA kereskedőjének a CODS & CHIPS csevegőszobában való aktív hozzájárulása megerősítette a kereskedők kölcsönös függőségét annak érdekében, hogy fenntartsák az összejátszásra irányuló magatartásukat, és abból hasznot húzzanak, a BofA‑nak a megtámadott határozatban való szerepeltetése hozzájárult a kereskedők közötti kapcsolat sajátos jellegének és információcseréjük rendszerességének bizonyításához.
1599
Hasonlóképpen, a megtámadott határozat (801) preambulumbekezdésében a Natixist illetően a Bizottság helyesen támaszkodott többek között arra, hogy e bank kereskedője a munkáltatóváltásai ellenére megszakítás nélkül részt vett a szóban forgó csevegőszobákban, annak érdekében, hogy megállapítsa a vitatott jogsértés folyamatos jellegét.
1600
Ennek keretében a Natixis és a BofA nem hivatkozhat érvényesen arra, hogy a megtámadott határozatban való megnevezésük nem volt releváns, és nem járult hozzá lényegesen a vitatott jogsértés bizonyításához vagy a jogsértő magatartások terjedelmének bemutatásához.
1601
Kétségtelen, hogy a Bizottság felhasználhatta volna a Natixis és a BofA részvételével kapcsolatos, fent felidézett elemeket úgy, hogy közben a megtámadott határozatban megőrzi e bankok névtelenségét, vagy tartózkodik a vitatott jogsértés velük szemben történő megállapításától.
1602
Mindazonáltal, a Natixis és a BofA által előadottakkal ellentétben a Bizottság egyáltalán nem köteles bizonyítani egy olyan jogsértés megállapításának szükségességét, amely tekintetében a bírságkiszabási jogköre elévült. Az 1/2003 rendelet 7. cikkének (1) bekezdése ugyanis kizárólag az e jogsértés megállapításához fűződő jogos érdek igazolását követeli meg, anélkül hogy bármilyen kötelezettséget írna elő e megállapítás szükségességének bizonyítására. A Bizottság arra vonatkozó kötelezettségének előírása, hogy a vitatott jogsértés megállapításának szükségességét bizonyítsa, az említett cikk szövegével ellentétesen indokolatlanul megnehezítené a bizonyítási terhet.
1603
Mindenesetre a Törvényszék már kimondta, hogy az, hogy a Bizottság korábbi határozataiban nem állapította meg a vállalkozások valamely egyenértékű magatartásért való felelősségét, nem keletkeztethet jogos bizalmat arra vonatkozóan, hogy ezen intézmény a jövőben tartózkodni fog az ilyen magatartás üldözésétől és szankcionálásától, amennyiben a határozathozatali gyakorlat Bizottság által meghatározott ezen új iránya – amennyiben bizonyítást nyer – a releváns jogi rendelkezések hatályának helyes értelmezésén alapul (lásd ebben az értelemben: 2010. szeptember 8‑iDeltafina kontra Bizottság ítélet, T‑29/05, EU:T:2010:355, 428. pont).
1604
Következésképpen pusztán az a tény, hogy a Bizottságnak lehetősége lett volna arra, hogy a felperesek vonatkozásában ne állapítsa meg a vitatott jogsértést, nem zárhatja ki az ehhez fűződő jogos érdekét.
1605
Ami a harmadik, az e bankok magatartásainak súlyosságával kapcsolatos, a megtámadott határozat (783) preambulumbekezdésében kiemelt indokot illeti, a Bizottság helyesen állapította meg, hogy e magatartások, tekintettel az érintett ágazatra, és azon pénzügyi válság összefüggéseire, amelyben azokra sor került, különösen súlyosak voltak.
1606
E tekintetben a Natixis és a BofA nem hivatkozhat eredményesen arra, hogy a többi érintett bankhoz képest kisebb mértékben vettek részt a vitatott jogsértésben. A Natixis ugyanis valamivel több mint egy éven és öt hónapon keresztül, a BofA pedig valamivel több mint egy éven és kilenc hónapon keresztül vett részt a vitatott jogsértésben, ami nem kötelezheti a Bizottságot arra, hogy lemondjon e bankoknak a megtámadott határozatban való szerepeltetéséről, és e jogsértés velük szembeni megállapításáról.
1607
A fentiekre tekintettel a Natixis és a BofA tévesen kifogásolja, hogy a Bizottság a vitatott jogsértés velük szembeni megállapításához fűződő jogos érdekének bizonyítása érdekében csupán általános indokokra hivatkozott.
1608
Így – anélkül, hogy meg kellene vizsgálni a Bizottság által felhozott negyedik indok megalapozottságát – a Bizottság a jogilag megkövetelt módon bizonyította a vitatott jogsértésnek a Natixis és a BofA tekintetében történő megállapításához fűződő jogos érdek fennállását.
1609
E következtetést a Natixis és a BofA többi érve sem kérdőjelezi meg.
1610
Elsősorban, ami a Natixis érveit illeti, e bank nem hivatkozhat eredményesen az arányosság elvének megsértésére először is amiatt, hogy az engedékenységi közlemény alapján együttműködött, de abból semmilyen előnye nem származott, tekintettel arra, hogy a Bizottság azon jogköre, hogy vele szemben bírságot szabjon ki, elévült.
1611
E tekintetben noha igaz, hogy a Natixis által az együttműködése során tett erőfeszítések bírságcsökkentés hiányában nem lettek jutalmazva, a Bizottság a megtámadott határozat (803) és (804) preambulumbekezdésében lényegében helyesen emlékeztetett arra, hogy az engedékenységi közlemény nem írja elő, hogy a jogsértés megállapításával összefüggésben valamely vállalkozás mentesülhet a felelőssége alól.
1612
E közlemény ugyanis olyan keretet határoz meg, amely csupán azt teszi lehetővé, hogy a Bizottság vizsgálata során együttműködő vállalkozásokat bírságmentesség vagy e bírság összegének csökkentése révén jutalmazzák (lásd különösen az említett közlemény 8. és 23. pontját).
1613
Ugyanígy a megtámadott határozat (804) preambulumbekezdésében a Bizottság helyesen mutat rá arra, hogy az engedékenységi közlemény alapján együttműködő vállalkozások ezt alapos megfontolást követően teszik, és jól ismerik saját magatartásukat, ideértve annak időtartamát is. Ennélfogva e vállalkozások az ügy teljes ismeretében, és különösen az említett közlemény 36. pontját ismerve működnek együtt, amely szerint a Bizottság nem foglal állást egy kérelem jutalmazásának célszerűségéről, amennyiben kiderül, hogy a kérelem olyan jogsértésre vonatkozik, amelyre az 1/2003 rendelet 25. cikke (1) bekezdésének b) pontjában meghatározott ötéves elévülési idő alkalmazandó.
1614
Ráadásul a Natixis nem hasonlíthatja össze a helyzetét a többi engedékenységet kérelmező fél, vagyis az RBS és a UBS helyzetével sem, mivel ez utóbbiaktól eltérően a Bizottságnak a Natixisszel szembeni bírság kiszabására vonatkozó jogköre elévült.
1615
Egyébiránt, ami azon tényt illeti, hogy a Natixis az engedékenység iránti kérelme benyújtásának szakaszában nem tudta bizonyossággal eldönteni, hogy a Bizottság azon jogköre, hogy a vitatott jogsértésben való részvétele miatt vele szemben bírságot szabjon ki, e bank tekintetében elévült‑e, elegendő emlékeztetni arra, hogy e bizonytalanság a valamely vállalkozás által azon döntést megelőzően elvégzett kockázat‑haszon elemzés szerves részét képezi, hogy benyújtson‑e bírságmentesség vagy a bírság csökkentése iránti kérelmet, vagy sem, így a Natixis által hivatkozott körülmény nem releváns.
1616
Ebből következik, hogy a Natixis együttműködése, még ha azt egyébként nem is jutalmazták, nem kérdőjelezheti meg a Bizottság ahhoz fűződő jogos érdekének fennállását, hogy e bankkal szemben megállapítsa a vitatott jogsértést.
1617
Másodszor a Natixis a Bizottságnak az 1/2003 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének alkalmazásával kapcsolatos korábbi határozathozatali gyakorlatára sem hivatkozhat érvényesen a megtámadott határozat aránytalan jellegének kifogásolása, és annak állítása érdekében, hogy az uniós jog egyértelmű, előre látható és egységes alkalmazásának jelentőségére tekintettel a Bizottság jogköreinek „szokatlan” gyakorlása a szóban forgó intézkedés arányosságának szigorú vizsgálatát feltételezi.
1618
Ugyanis, amennyiben ezen érvelés a Natixis és a különböző uniós versenyjogi jogsértésekre vonatkozó eljárásokban érintett vállalkozások helyzetének összehasonlításán alapul, azt el kell utasítani, mivel a Bizottság korábbi határozathozatali gyakorlata nem szolgál jogi keretként a bírságok kiszabásához, illetve a versenyjogi jogsértések megállapításához, és csak jelzésértékű (lásd analógia útján: 2009. szeptember 24‑iErste Group Bank és társai kontra Bizottság ítélet, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P és C‑137/07 P, EU:C:2009:576, 233. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
1619
Másodsorban, ami a BofA érveit illeti, e bank nem állíthatja érvényesen, hogy a jogbiztonság elvét és a védelemhez való joga tiszteletben tartásának elvét megfelelően figyelembe véve – tekintettel a vitatott jogsértésben való részvételének vége és a megtámadott határozat elfogadásának időpontja között eltelt időre – a Bizottságnak arra a következtetésre kellett volna jutnia, hogy az említett jogsértés e bankkal szembeni megállapításához nem fűződik jogos érdek.
1620
E tekintetben először is, noha a vitatott jogsértés megállapításához fűződő jogos érdek fennállását az uniós jog általános elveit tiszteletben tartva kell megállapítani, és közelebbről ezen érdek megállapítása nem jogosítja fel a Bizottságot arra, hogy jogköreinek gyakorlásával határozatlan ideig késlekedjen (lásd ebben az értelemben: 1972. július 14‑iGeigy kontra Bizottság ítélet, 52/69, EU:C:1972:73, 21. pont; 2002. szeptember 24‑iFalck és Acciaierie di Bolzano kontra Bizottság ítélet, C‑74/00 P és C‑75/00 P, EU:C:2002:524, 140. pont), a jelen ügyben nem állapítható meg, hogy az időmúlás megnehezítette a BofA védekezését.
1621
Ugyanis mindenekelőtt, noha valóban több mint hét év telt el a BofA vitatott jogsértésben való részvételének vége, azaz 2008. november 6. és az e jogsértésre vonatkozó információkérés 2016. március 3‑i kézhezvétele között, rá kell mutatni arra, hogy az RBS által az engedékenységi közlemény 14. pontja értelmében a bírság alóli mentesség iránt 2015. szeptember 11‑én benyújtott hivatalos kérelem és az említett információkérés BofA részére történő megküldése között csupán öt hónap telt el.
1622
Márpedig az, hogy a BofA vitatott jogsértésben való részvételének vége és az említett hivatalos bírságmentesség iránti kérelem benyújtása között körülbelül hat és fél év telt el, egyáltalán nem tekinthető a Bizottság olyan gondatlan magatartásának, amelyet vele szemben jogszerűen meg lehetne állapítani a BofA védelemhez való jogának megsértését illetően, mivel e bank maga is önként hozzájárult ezen időszak hosszához azáltal, hogy a szóban forgó magatartásokat szándékosan titokban tartotta (lásd ebben az értelemben: 2005. október 6‑iSumitomo Chemical és Sumika Fine Chemicals kontra Bizottság ítélet, T‑22/02 és T‑23/02, EU:T:2005:349, 91. pont).
1623
Egyébiránt, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (795) preambulumbekezdésében helyesen emlékeztet, az állandó ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy a valamennyi vállalkozásra háruló általános gondossági kötelezettség értelmében a BofA‑nak gondoskodnia kellett volna a tevékenységeinek nyomon követését lehetővé tevő elemek megfelelő megőrzéséről, többek között annak érdekében, hogy bírósági vagy közigazgatási eljárás esetén a rendelkezésére álljanak a szükséges bizonyítékok (lásd ebben az értelemben: 2018. július 12‑iPrysmian és Prysmian Cavi e Sistemi kontra Bizottság ítélet, T‑475/14, EU:T:2018:448, 101. pont). Így, mivel a Bizottság információkérést intézett a BofA‑hoz, utóbbinak a fortiori fokozott körültekintéssel kellett eljárnia, és minden szükséges intézkedést meg kellett tennie annak érdekében, hogy megőrizze azon bizonyítékokat, amelyek észszerűen a rendelkezésére állhattak (lásd ebben az értelemben: 2011. június 16‑iHeineken Nederland és Heineken kontra Bizottság ítélet, T‑240/07, EU:T:2011:284, 301. pont; lásd továbbá analógia útján: 2021. március 25‑iXellia Pharmaceuticals és Alpharma kontra Bizottság ítélet, C‑611/16 P, EU:C:2021:245, 152. pont).
1624
Továbbá a BofA elmulasztotta részletesen megjelölni – amennyiben a konkrét bizonyítékok hiányoztak – legalábbis azon incidenseket, eseményeket vagy körülményeket, amelyek megakadályozták őt abban, hogy eleget tegyen gondossági kötelezettségének, és amelyek állítólag nehézséget okoztak az általa hivatkozott mentő bizonyítékok összegyűjtése tekintetében (lásd ebben az értelemben: 2016. szeptember 8‑iXellia Pharmaceuticals és Alpharma kontra Bizottság ítélet, T‑471/13, nem tették közzé, EU:T:2016:460, 358. pont).
1625
Hasonlóképpen, bár a BofA előadja, hogy az időmúlás bonyolultabbá tette a jelen ügyben bizonyítékként szolgáló, kereskedők közötti megbeszélések általa történő olvasatát és értelmezését, e bank, amely az európai államkötvények ágazatában tájékozott és tapasztalt piaci szereplő, semmilyen konkrét példát nem hozott fel olyan esetre, amelyben ne javasolta volna egy vagy több megbeszélés bizonyos értelmezését, vagy amelyben az információk vagy bizonyítékok jelentős hiányát állapította volna meg, éspedig sem a beadványaiban, sem pedig akkor, amikor a tárgyaláson ezzel kapcsolatban kérdést intéztek hozzá.
1626
Éppen ellenkezőleg, a BofA‑nak lehetőséget biztosítottak arra, hogy a megbeszélések vele szemben kifogásolt adott napján történt összes üzenetre hivatkozzon – amint ezt a tárgyaláson kifejezetten meg is erősítette –, annak érdekében, hogy kontextusba tudja helyezni a Bizottság által figyelembe vett vitatott információcseréket, és azokat össze tudja vetni a kereskedők közötti beszélgetések többi részével, így az időmúlás önmagában csak csekély hatással lehetett a beszélgetések megértésére.
1627
Hasonlóképpen, amennyiben a BofA úgy véli, hogy a beszélgetések általa való megértését megnehezítette az a tény, hogy nem tudta elérni korábbi, a bankot tíz évvel korábban elhagyó kereskedőjét, e bank semmilyen bizonyítékot vagy bizonyítékkezdeményt nem terjesztett elő annak alátámasztására, hogy ténylegesen megkísérelte vele felvenni a kapcsolatot, és hogy e kapcsolatfelvétel nem járt sikerrel.
1628
Végül, amennyiben a BofA olyan érvekre hivatkozik, amelyek lényegében azon alapulnak, hogy az engedékenységet kérelmező felek szelektíven ismertették a rendelkezésükre álló bizonyítékokat, és hogy nyilatkozataik a BofA tekintetében korlátozott bizonyító erővel rendelkeznek, elegendő megállapítani egyrészt, hogy e szelektivitást nem érinti az idő múlása, másrészt pedig, hogy a BofA a közigazgatási eljárás során az akta összes elemére vonatkozóan előterjeszthette észrevételeit, így ezen érvek nem bizonyíthatják, illetve nem erősíthetik meg a védelemhez való jogának megsértését.
1629
Másodszor, a BofA azon érvének, miszerint a Bizottság a megtámadott határozatot a jogbiztonság követelményeire tekintettel késedelmesen fogadta el, nem lehet helyt adni, mivel a jelen ügyben nem arról van szó, hogy a Bizottság a közigazgatási eljárás megindítása vagy lefolytatása során gondatlanul járt volna el, hanem egyszerűen a vitatott jogsértésben való részvétel abbahagyása óta objektíve eltelt időről, amellyel kapcsolatban e bank nem állítja, hogy a Bizottság tudott, vagy akár tudhatott volna, illetve tudnia kellett volna e jogsértésről akkor, amikor még korábban megindíthatta volna az eljárását (lásd ebben az értelemben: 2005. október 6‑iSumitomo Chemical és Sumika Fine Chemicals kontra Bizottság ítélet, T‑22/02 és T‑23/02, EU:T:2005:349, 90. pont).
1630
Azt követően ugyanis, hogy 2016. január 29‑től több információkérést küldött, a Bizottság 2019. január 31‑én közölte az érintett bankokkal a kifogásközlést, 2019. október 22. és 24. között hallgatta meg e kifogásközlés címzettjeit, és 2021. május 20‑án hozta meg a megtámadott határozatot. Márpedig ezen időbeli sorrend egyáltalán nem jelent az eljárás észszerűtlen időtartamára utaló valószínűsítő körülményt (lásd ebben az értelemben: 2005. október 6‑iSumitomo Chemical és Sumika Fine Chemicals kontra Bizottság ítélet, T‑22/02 és T‑23/02, EU:T:2005:349, 90. pont).
1631
A fenti megfontolások összességére tekintettel meg kell állapítani, hogy a Bizottság hiba elkövetése nélkül állapíthatta meg a Natixis és a BofA tekintetében a vitatott jogsértést.
1632
Ennélfogva a Natixis által felhozott első jogalapot és a harmadik jogalap második részét, valamint a BofA által felhozott második jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.
b)
A Natixis és a BofA védelemhez való jogának a megtámadott határozat (784) preambulumbekezdésében hivatkozott negyedik indok miatti megsértésére alapított jogalapokról
1633
A Natixis a második jogalapja keretében, a BofA pedig a második jogalapjának első részében azt kifogásolja, hogy a Bizottság megsértette a védelemhez való jogát, azzal az indokkal, hogy a vitatott jogsértés megállapításához fűződő jogos érdekének bizonyítása érdekében a megtámadott határozat (784) preambulumbekezdésében egy negyedik indokot említett, amely a kifogásközlésben nem szerepelt.
1634
E tekintetben a fenti 1588–1631. pontból az következik, hogy a Bizottságnak a vitatott jogsértés Natixis és BofA tekintetében történő megállapításához fűződő jogos érdekét kellőképpen alátámasztják a megtámadott határozat (781)–(783) preambulumbekezdésében kifejtett indokok. Ennélfogva a megtámadott határozat (784) preambulumbekezdését érintő esetleges szabálytalanság nem kérdőjelezheti meg a Bizottságnak a vitatott jogsértés Natixis és a BofA tekintetében történő megállapításához fűződő jogos érdekének fennállását.
1635
Mindenesetre a Bizottság nem sértette meg a Natixis és a BofA védelemhez való jogát, amikor a megtámadott határozat (784) preambulumbekezdésében megállapította, hogy a vitatott jogsértés megállapításához fűződő érdekét az is igazolja, hogy egyrészt e megállapítás lehetővé teszi számára, hogy e bankokat visszaesőnek minősítse abban az esetben, ha azok a jövőben hasonló jogsértést követnének el, másrészt pedig e megállapítás megkönnyíti az e jogsértésben részt vevő vállalkozásokkal szembeni kártérítési keresetek benyújtását.
1636
Ugyanis pusztán az, hogy a Bizottság a megtámadott határozat (784) preambulumbekezdésében egy negyedik indokot is felhozott, nem jelenti azt, hogy e bankokat a kifogásközlésben már említettektől eltérő jogsértésekért vonja felelősségre, sem pedig azt, hogy olyan tényeket és jogi minősítéseket állapít meg, amelyekkel kapcsolatban az említett bankoknak nem volt lehetőségük kifejteni álláspontjukat, mivel a kifogásközlés 685. pontjában a Bizottság egyértelműen kifejezésre juttatta azon szándékát, hogy e bankokkal szemben annak ellenére megállapítja a vitatott jogsértést, hogy a bírság kiszabására vonatkozó jogköre elévült.
1637
Ennélfogva a kifogásközlés és a megtámadott határozat közötti e különbség nem vezethet a Natixis és a BofA védelemhez való joga megsértésének megállapításához, tekintettel a fenti 116. és 117. pontban felidézett követelményekre, amelyeket a Bizottságnak az érintett vállalkozások védelemhez való joga tiszteletben tartásának biztosítása érdekében be kell tartania.
1638
E következtetés még inkább érvényes a nemzeti bíróságok előtti kártérítési keresetek benyújtásának megkönnyítéséhez fűződő érdeket illetően.
1639
A Bizottság ugyanis azáltal, hogy ilyen jogos érdekre hivatkozott, csupán az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésében foglalt tilalom érvényesítésével járó következményekre utalt. E tekintetben a Bíróság több alkalommal kimondta, hogy bármely személynek joga van a versenyellenes magatartással okozott kár miatt kártérítést követelni (lásd ebben az értelemben: 2001. szeptember 20‑iCourage és Crehan ítélet, C‑453/99, EU:C:2001:465, 26. pont; 2006. július 13‑iManfredi és társai ítélet, C‑295/04–C‑298/04, EU:C:2006:461, 60. pont), és hogy az ilyen keresetek hozzájárulnak az Unión belüli hatékony verseny fenntartásához, mivel visszatartanak a verseny korlátozására vagy torzítására alkalmas, gyakran rejtett megállapodásoktól vagy magatartásoktól (lásd ebben az értelemben: 2012. november 6‑iOtis és társai ítélet, C‑199/11, EU:C:2012:684, 42. pont; 2019. március 14‑iSkanska Industrial Solutions és társai ítélet, C‑724/17, EU:C:2019:204, 44. pont).
1640
Ebből következik, hogy mivel a kifogásközlés 685. pontjának olvasatából egyértelműen kitűnik a Bizottság azon szándéka, hogy velük szemben megállapítsa a vitatott jogsértést, a Natixis és a BofA észszerűen előre láthatta, hogy egy ilyen megállapítás szükségszerűen azzal a következménnyel jár majd, hogy megkönnyíti az e két banknak betudható versenyellenes magatartások károsultjai által a nemzeti bíróságok előtt indított esetleges kártérítési keresetek benyújtását.
[omissis]
6.
A UBS, a UniCredit és a Nomura által felhozott, az indokolás hiányára, a védelemhez való jog megsértésére és a bírságuk meghatározása során elkövetett hibákra alapított jogalapokról
[omissis]
1652
Másodszor, a UBS az első jogalapja, második jogalapjának első része, valamint harmadik–ötödik jogalapja keretében, a UniCredit a hetedik és nyolcadik jogalapja keretében, a Nomura pedig a hatodik jogalapja keretében a Bizottság által a vele szemben alkalmazott helyettesítő értéknek, valamint annak összegének a meghatározása érdekében alkalmazott módszert kifogásolja.
1653
Harmadszor, kilencedik jogalapja keretében a UniCredit és a Nomura arra hivatkozik, hogy a Bizottság hibákat követett el a velük szemben alkalmazott súlyossági együttható meghatározása során (az iránymutatás 20–23. pontja).
1654
Negyedszer, tizedik jogalapjának első részében a UniCredit azzal érvel, hogy a Bizottság a kiegészítő összeg mértékének meghatározásakor megsértette a büntetések és szankciók egyéniesítésének elvét, valamint az arányosság elvét.
1655
Másrészt a tizedik jogalapja keretében a UniCredit és a Nomura a Bizottság által a velük szemben kiszabott bírságok alapösszegére vonatkozóan elvégzett kiigazításokat, valamint azt vitatja, hogy a Bizottság nem alkalmazta az iránymutatás 37. pontját.
1656
A bírságuk összegének kiszámítására vonatkozó e kifogásokat a Törvényszék egymást követően, a fenti 1647–1655. pontban kifejtett sorrendben vizsgálja meg.
a)
A UBS és a Nomura védelemhez való jogának a bírságaik meghatározásakor való megsértésére alapított jogalapokról
1657
A UBS a második jogalapjának második részében, a Nomura pedig a nyolcadik jogalapja keretében azt állítja, hogy a Bizottság megsértette a védelemhez való jogát, mivel nem tette lehetővé számára azt, hogy már a közigazgatási eljárás kezdetén megértse a helyettesítő érték meghatározása érdekében alkalmazott módszert, és következésképpen azt, hogy e módszert hatékonyan vitathassa.
1658
E tekintetben a UBS arra hivatkozik, hogy a kifogásközlésben a Bizottságnak részletesen ki kellett volna fejtenie számítási módszerét, mivel olyan számszerű modellre támaszkodott, amelyben a csökkentési együttható alapvető szerepet játszott.
1659
A Nomura a maga részéről azt állítja, hogy a bírságokról szóló levél kézhezvételét megelőzően, és ennélfogva a közigazgatási eljárás nagy részében nem rendelkezett a helyettesítő érték kiszámítására vonatkozó konkrét részletekkel, kivéve a kifogásközlésben szereplő névleges összegeket. Ezenkívül a bírságokra vonatkozó levelet követően a Bizottság kizárólag kétoldalú megbeszélések keretében fejtette ki a módszertanát, anélkül hogy lehetővé tette volna számára, hogy a 2021. március 22‑i egyeztető találkozót megelőzően szóban vesse fel az e módszerrel kapcsolatos problémákat. Márpedig a Bizottság ezen egyeztető találkozón az eredeti módszer lényeges módosításait mutatta be, amelyekkel kapcsolatban – a 2021. március 25‑i homályos tartalmú elektronikus levél kivételével – a megtámadott határozat elfogadását megelőzően semmilyen írásbeli magyarázatot nem adott.
1660
Elöljáróban rá kell mutatni arra, hogy második jogalapjának második részében a UBS egyszerre kifogásolja azt, hogy a Bizottság megsértette az indokolási kötelezettségét és e bank védelemhez való jogát, és a védelemhez való joga megsértésének bizonyítása érdekében az indokolási kötelezettségre alkalmazandó ítélkezési gyakorlatra – nevezetesen a 2019. szeptember 24‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet (T‑105/17, EU:T:2019:675) 342–348. pontjára, illetve a 2019. július 10‑iBizottság kontra Icap és társai ítélet (C‑39/18 P, EU:C:2019:584) 30. és 31. pontjára – hivatkozik.
1661
Márpedig e két állítás elkülönül egymástól. Az első a megtámadott határozat tartalmára vonatkozik, míg a második – amelyet egyébként a UBS kevéssé támaszt alá – az e határozat elfogadásához vezető közigazgatási eljárás lefolytatására, és különösen az érintett bankok ezen eljárás során történő meghallgatáshoz való jogának tiszteletben tartására vonatkozik.
1662
Ennélfogva a Törvényszék az alábbi 1663–1675. pontban csak a Nomura és a UBS védelemhez való jogának állítólagos megsértésére vonatkozó érveket vizsgálja meg, a megtámadott határozat indokolásának hiányára alapított érveket pedig az alábbi 1684–1695. pontban elemzi.
1663
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy – amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (835) preambulumbekezdésében lényegében rámutatott – a Bizottság a vállalkozások meghallgatáshoz való jogának tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettségének teljesítése érdekében köteles kifejezetten jelezni a kifogásközlésében, hogy meg fogja vizsgálni, ki kell‑e szabni bírságot az érintett vállalkozásokkal szemben, és köteles megjelölni azokat a fő ténybeli és jogi elemeket, amelyek bírságot vonhatnak maguk után, mint például a feltételezett jogsértés súlya és időtartama, továbbá az a tény, hogy ez utóbbit szándékosan vagy gondatlanságból követték‑e el (lásd: 2017. július 6‑iToshiba kontra Bizottság ítélet, C‑180/16 P, EU:C:2017:520, 21. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
1664
Ezen ítélkezési gyakorlatból viszont az is kitűnik, hogy a Bizottság, amennyiben megjelölte azokat a ténybeli és jogi elemeket, amelyekre a bírságok összegének kiszámítását majd alapozza, nem köteles közelebbről megjelölni azt, hogy ezeket az egyes elemeket hogyan veszi majd figyelembe a bírság összegének meghatározásakor (lásd: 2017. július 6‑iToshiba kontra Bizottság ítélet, C‑180/16 P, EU:C:2017:520, 21. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), sem pedig a tervezett bírságok mértékét, és még kevésbé azok pontos összegét (lásd ebben az értelemben: 2009. szeptember 24‑iErste Group Bank és társai kontra Bizottság ítélet, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P és C‑137/07 P, EU:C:2009:576, 182. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2019. november 7‑iCampine és Campine Recycling kontra Bizottság ítélet, T‑240/17, nem tették közzé, EU:T:2019:778, 360. pont).
1665
Ugyanakkor, amennyiben a Bizottság a bírságok kiszámításakor el kíván térni a bevett módszerétől, ez szükségessé teszi azt, hogy a Bizottság a kifogásközlésben e tekintetben konkrét említést tegyen (lásd ebben az értelemben: 2008. december 18‑iCoop de France bétail et viande és társai kontra Bizottság ítélet, C‑101/07 P és C‑110/07 P, EU:C:2008:741, 50. pont).
1666
Márpedig a jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a Bizottság a rá vonatkozó követelményeknek eleget tett.
1667
A Nomurának, illetve a UBS‑nek címzett kifogásközlésben ugyanis a Bizottság a fenti 1663. és 1664. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően kifejtette a feltételezett jogsértés súlyának és időtartamának kötelező szempontjait, valamint azt a tényt, hogy a jogsértést szándékosan követték el (lásd a kifogásközlés 680–683. és 694–698. pontját).
1668
A Bizottság a kifogásközlésben azt is jelezte, hogy – az iránymutatásban rögzített módszert alkalmazva – nem az érintett bankok által nyújtott, a feltételezett jogsértéssel összefüggő szolgáltatások eladásainak értékét, hanem egy ezen értéket helyettesítő értéket kíván figyelembe venni, amelyet az egyes érintett bankok által a vitatott jogsértésben való részvételük időszaka alatt kereskedett évesített névleges összegek alapján számít ki, és amelyekre olyan „tényezőt” alkalmaz, „amely figyelembe veszi a pénzügyi ágazat, és különösen az európai államkötvények ágazatának sajátosságait, és amely lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy olyan bírságot számítson ki, amely kellő elrettentő hatással bír” (lásd a kifogásközlés 686–692. pontját). Ezenkívül egy külön, az egyes érintett bankokra vonatkozó saját bizalmas 2. mellékletben a Bizottság megjelölte az általa figyelembe venni kívánt névleges összegek és évesített névleges összegek pontos összegét.
1669
A közigazgatási eljárás során a Bizottság a Nomurának és a UBS‑nek a bírságokról szóló levelet is küldött, amelyben részletesen kifejtette azon helyettesítő érték kiszámításának módját, amelyet az esetükben alkalmazni fog. Ebben részletezte egyrészt azon névleges összegek kiszámításának módját, amelyek összértéke a kifogásközlésben szerepelt (lásd a bírságokról szóló levél 5. és 8–10. pontját), másrészt az általa alkalmazni kívánt kiigazítási tényező mértékét, valamint annak számítási módját, részletes matematikai képletekre utalva, valamint azon adatokat feltüntetve, amelyekre e képleteket alkalmazta (lásd a bírságokról szóló levél 11–38. pontját). Ezenkívül a Bizottság lehetővé tette az érintett bankok számára, hogy e levél tartalmával kapcsolatban megtegyék írásbeli észrevételeiket.
1670
Ami közelebbről a UBS‑t illeti, arra is rá kell mutatni, hogy a Bizottság 2017 júliusától e bankkal ez utóbbi saját megfogalmazása szerint „építő jellegű megbeszéléseket” folytatott „azzal kapcsolatban, hogy hogyan lehetne a legjobban mérni az »eladások értékét« a Bizottság európai államkötvényekre vonatkozó vizsgálata keretében”, ami egy 2017. július 11‑én tartott találkozóhoz, valamint ahhoz vezetett, hogy e bank 2017. november 23‑án„Case 40324 EGB – »Value of Sales« – Q&A” címmel egy 16 oldalas levelet küldött. Ezenfelül e banknak lehetőséget biztosítottak arra, hogy a Bizottság által alkalmazni kívánt módszerrel kapcsolatban mind írásban (a 2019. április 19‑i kifogásközlésre adott válaszok, 2019. október 2‑i levél, 2020. február 17‑i levél), mind pedig szóban (a 2019. október 22–24‑i meghallgatás) megtegye észrevételeit. A UBS előadja, hogy ezen alkalmakkor, amelyekre a bírságokról szóló levél megküldése előtt került sor, előadta a helyettesítő érték kiszámításával kapcsolatos érveit, valamint azt, hogy ezen értéknek az „ügyletek” esetlegesen kiigazított „nettó értékén” kell alapulnia. Ezenkívül a bírságokról szóló levél megküldését és a UBS ezzel kapcsolatos észrevételeinek megtételét követően 2021. március 14‑én egyeztető találkozóra került sor.
1671
Ugyanígy beadványaiban a Nomura is nyilvánvalóvá tette, hogy már a bírságokról szóló levél előtt több alkalommal is lehetőséget kapott arra, hogy a Bizottság által vele szemben kiszabni kívánt bírság számítási módszerével kapcsolatban előterjessze észrevételeit (a 2019. május 14‑i kifogásközlésre adott válaszok és a 2019. december 23‑i levél), és hogy e levelet követően kétoldalú információcsere keretében „további magyarázatokat” is kapott ezen intézménytől (2020. december 9‑i elektronikus levél), a 2021. március 22‑én tartott egyeztető találkozón „konkrét megfontolásokat” hozhatott fel, és egy 2021. március 25‑i elektronikus levélben megismerhette a névleges összegek és a csökkentési tényező teljes értékét, amelyet a Bizottság végül figyelembe kívánt venni vele szemben.
[omissis]
b)
A UBS‑szel, a UniCredittel és a Nomurával szemben kiszabott bírságok összegének meghatározása során elkövetett hibákra alapított jogalapokról
[omissis]
1) A UBS második jogalapjának első részéről, amennyiben az a bírság alapösszegének az iránymutatással összeegyeztethetetlen meghatározására vonatkozik
[omissis]
1702
Márpedig a UBS ezen érvelése a megtámadott határozat (822) preambulumbekezdésének téves értelmezéséből ered. E preambulumbekezdésben a Bizottság az e bank esetében figyelembe vett helyettesítő értékre egyáltalán nem alkalmazott semmilyen „diszkonttényezőt”, hanem pusztán alátámasztotta – a többek között a UBS‑szel szemben kiszabott bírság megfelelő jellegével, és különösen annak arányosságával és elrettentő erejével kapcsolatos indokokkal – azt, hogy miért döntött ilyen érték alkalmazása mellett.
1703
Ráadásul, amint az a fenti 1680. és 1682. pontban megállapítást nyert, a Bizottság nem tért el az iránymutatásban meghatározott általános módszertől, és nem alkalmazta ezen iránymutatás 37. pontját sem.
1704
Mindenesetre az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a bírság egyik célja az elrettentés, amely olyan általános követelmény, amelyet a Bizottságnak a bírság összegének kiszámítása során mindvégig szem előtt kell tartania, és így az elrettentési célkitűzés nem feltétlenül követeli meg azt, hogy e számításnak legyen egy olyan sajátos szakasza, amely e cél megvalósítása érdekében az összes releváns körülmény átfogó értékelésére szolgál (lásd ebben az értelemben: 2014. március 27‑iSaint‑Gobain Glass France és társai kontra Bizottság ítélet, T‑56/09 és T‑73/09, EU:T:2014:160, 380. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
1705
Ennélfogva a UBS második jogalapjának első részét mint megalapozatlant el kell utasítani annyiban, amennyiben az a bírság alapösszegének az iránymutatással összeegyeztethetetlen meghatározására vonatkozik.
1706
Amennyiben a UBS ugyanezen első rész keretében azt is kifogásolja, hogy a Bizottság megsértette az iránymutatást azáltal, hogy a helyettesítő érték számításának alapjaként a névleges összegeket vette figyelembe, illetve azáltal, hogy nem vette figyelembe az eladásoknak a pénzügyi intézmények tevékenységére vonatkozó uniós jogszabályok alapján kiszámított értékét, rá kell mutatni arra, hogy e kifogások, amelyeket e bank az első jogalapjában is megfogalmazott, a Bizottság által alkalmazott módszer ellen irányulnak. Ezeket tehát a Törvényszék az alábbi 1786–1800. pontban, a helyettesítő érték meghatározása során elkövetett hibákra alapított jogalapokra adott válasz keretében vizsgálja meg.
2) A UBS‑szel, a UniCredittel és a Nomurával szemben kiszabott bírságok alapösszegének meghatározása során elkövetett hibákra alapított jogalapokról
1707
Amint arra a fenti 1643. és 1644. pont emlékeztetett, a UBS‑szel, a Nomurával és a UniCredittel szemben kiszabott bírságok alapösszegét a Bizottság a következőképpen számította ki:
Helyette-sítő érték
Súly-ossági együtt-ható
Időtartam-ra vonatkozó együttható
Az alapösszeg változó része
Elrettentés címén alkalmazott kiegészítő összeg
Alapösszeg
UBS
298 490 616
18%
4,83
259 686 836
53 728 311 (18%)
313 415 000
UniCredit
350 132 029
17%
0,17
9 920 407
59 522 445 (17%)
69 442 000
Nomura
392 646 351
18%
0,83
58 896 953
70 676 343 (18%)
129 573 000
1708
A bírságuk alapösszegének kiszámítására vonatkozó jogalapjaik keretében a UBS, a UniCredit, illetve a Nomura mindenekelőtt arra hivatkozik, hogy a Bizottság a helyettesítő értékük meghatározása során hibákat követett el.
1709
Továbbá a UniCredit és a Nomura azt állítja, hogy a Bizottság a súlyossági együtthatóik meghatározása során is hibákat követett el.
1710
Végül a UniCredit azt állítja, hogy a Bizottság az elrettentés címén kiszabott kiegészítő összeg meghatározása során téves mértéket vett figyelembe.
i) A helyettesítő érték meghatározása során elkövetett hibákra alapított jogalapokról
1711
Amint arra a fenti 1643. pont emlékeztetett, a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az egyes érintett bankokkal szemben kiszabott bírság összegének meghatározása céljából egy helyettesítő értéket kell kiszámítani.
1712
Figyelembe véve az európai államkötvények sajátos jellegét, a Bizottság a megtámadott határozat (815) és (816) preambulumbekezdésében jelezte, hogy a helyettesítő érték kiszámításának kiindulópontjaként az érintett bankok által a vitatott jogsértésben való egyedi részvételük időszaka során a másodlagos piacon kereskedett európai államkötvények névleges mennyiségét és névleges értékét (a továbbiakban együtt: névleges összegek) kell figyelembe venni, az elsődleges piacon kereskedett összegeket kizárva, az ezen összegek kétszeres figyelembevétele veszélyének elkerülése érdekében.
1713
E tekintetben, amint az a megtámadott határozat (817) és (819) preambulumbekezdéséből kitűnik, a Bizottság az egyes érintett bankok által a vitatott jogsértésben való részvételük időszakában az EGT‑ben található szerződő felekkel kereskedett európai államkötvények névleges összegeit a következőképpen állapította meg:
„A kartellben való egyedi részvétel időszakában kereskedett névleges összegeket tehát az egyedi részvétel időtartamához kapcsolódó tényező segítségével évesítette úgy, hogy a teljes összeget elosztotta a részvétel hónapjainak számával, majd ezt követően e havi átlagot 12‑vel megszorozta”.
1714
A Bizottság ekképpen úgy határozott, hogy nem az egyes érintett bankok vitatott jogsértésben való részvétele utolsó teljes évének névleges összegeit veszi figyelembe, és eltért az iránymutatás 13. pontjától (lásd a megtámadott határozat (817) és (819) preambulumbekezdését).
1715
A megtámadott határozat (821) és (822) preambulumbekezdésében a Bizottság ezt követően rámutatott arra, hogy a másodlagos piacon az európai államkötvényekkel a névleges összegük százalékában kifejezett áron kereskednek. Ebből azt a következtetést vonta le, hogy az ezen ügyletekből származó jövedelmet tükrözi a kereskedők által megszerzett, majd továbbértékesített egyes európai államkötvények vételára és eladási ára közötti különbözet (bid‑ask spread), és hogy a helyettesítő érték kiszámításakor e különbözetet kell figyelembe venni.
1716
E célból a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az egyes érintett bankok esetében figyelembe vett névleges összegeket meg kell szorozni egy e jegyzési különbözeten alapuló tényezővel (a továbbiakban: kiigazítási tényező), azaz az egyes bankok saját – és a felére csökkentett – átlagos árkülönbözetével, figyelemmel arra, hogy a valamely bank által végrehajtott minden egyes vételi vagy eladási ügylet a valamely európai államkötvényre vonatkozó teljes vételi és eladási ügyletnek csak a felét teszi ki (lásd a megtámadott határozat (822)–(824) preambulumbekezdését).
1717
Az egyes érintett bankok saját kiigazítási tényezőjének kialakítása érdekében a Bizottság először is úgy döntött, hogy nyolc kibocsátó által kibocsátott európai államkötvények 32 reprezentatív kategóriáját használja, amelyek a hátralévő futamidőt illetően négy sávba (0–3 év, 3–7 év, 7–10 év és több mint 10 év) sorolhatók, figyelembe véve az érintett bankok által a bírságokról szóló levelet követően tett észrevételeket (lásd a megtámadott határozat (827) és (846) preambulumbekezdését).
1718
A Bizottság így minden egyes érintett bank esetében ezen 32 európaiállamkötvény‑kategória mindegyikét illetően külön súlyozást alkalmazott, amelyet a megtámadott határozat 2. mellékletének 2. táblázatában tüntetett fel, és amely például a UniCredit esetében a következő formát öltötte:
1719
Másodszor, a Bizottság minden egyes érintett bank esetében a vitatott jogsértésben való részvételének minden egyes napja tekintetében a megtámadott határozat (826) preambulumbekezdésében ismertetett módszer szerint a következőképpen rekonstruálta a napi árkülönbözetet:
1720
E napi árkülönbözet tehát minden egyes érintett bank esetében a figyelembe vett 32 európaiállamkötvény‑kategória mindegyike napi árkülönbözeteinek átlagában állt, amelyet a bankonként, kibocsátónként és lejárat szerint kereskedett névleges összegek alapján súlyoztak (lásd a megtámadott határozat (828) preambulumbekezdését).
1721
Az egyes reprezentatív európaiállamkötvény‑kategóriák árkülönbözetének meghatározásához a Bizottság a Bloomberg platformról származó nyilvános adatokat használt fel, amelyeket a rendelkezésre álló legalkalmasabb adatoknak ítélt (lásd a megtámadott határozat (828) és (852) preambulumbekezdését).
1722
E platform minden egyes reprezentatív európaiállamkötvény‑kategória esetében lehetővé teszi az egyes napok végén fennálló átlagos piaci különbözet (end‑of‑day spread) megismerését, amelyet a „Bloomberg BGN composite price source” (a továbbiakban: BGN‑adatok) alapján számítanak ki, és amely több bróker végrehajtható indikatív jegyzésein alapul (lásd a megtámadott határozat (828) preambulumbekezdését és 1410. lábjegyzetét).
1723
Harmadszor, a Bizottság minden egyes érintett bank esetében úgy számította ki a végleges árkülönbözetet, hogy kiszámította a fenti 1719. pontban említett, a vitatott jogsértésben való részvétel napjainak (1278 nap a UBS esetében, 57 nap a UniCredit esetében és 225 nap a Nomura esetében) megfelelő napi árkülönbözetek egyszerű átlagát, a megtámadott határozat (825) preambulumbekezdésében említett módszer szerint a következőképpen:
1724
A megtámadott határozat (831) és (832) preambulumbekezdésében a Bizottság így a UBS esetében a harmadik tizedesjegyre kerekítve 0,070%‑os végleges árkülönbözetet, tehát 0,035%‑os kiigazítási tényezőt állapított meg, amely 298490616 euró helyettesítő értéknek felel meg. A UniCredit esetében a harmadik tizedesjegyre kerekítve 0,169%‑os végleges árkülönbözetet, tehát 0,084%‑os kiigazítási tényezőt állapított meg, amely 350132029 euró helyettesítő értéknek felel meg. A Nomura esetében a harmadik tizedesjegyre kerekítve 0,134%‑os végleges árkülönbözetet, tehát 0,066%‑os kiigazítási tényezőt állapított meg, amely 392646351 euró helyettesítő értéknek felel meg.
1725
E számítások részleteit a megtámadott határozat bizalmas 2. melléklete tartalmazza, amely minden egyes érintett bank sajátja, és amelyet kizárólag az adott banknak küldtek meg.
1726
A UBS, a UniCredit, illetve a Nomura ebben az összefüggésben kifogásolja a vele szemben alkalmazott helyettesítő értéket.
1727
Először is a UBS, a UniCredit és a Nomura azt kifogásolja, hogy a Bizottság olyan helyettesítő értéket alkalmazott, amely semmilyen kapcsolatban nem áll a gazdasági tevékenységével.
1728
Másodszor a UBS azt kifogásolja, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor a vele szemben alkalmazott helyettesítő érték kiszámítása során nem alkalmazta a 86/635 irányelvet.
1729
Harmadszor a UBS, a UniCredit és a Nomura azt kifogásolja, hogy a Bizottság a helyettesítő érték számítási módszerének kidolgozása és általános alkalmazása során hibákat követett el.
1730
Negyedszer a UniCredit és a Nomura azt kifogásolja, hogy a Bizottság a sajátos helyzetükkel összefüggő okokból hibákat követett el a helyettesítő érték kiszámítása során.
– A UBS, a UniCredit és a Nomura arra alapított kifogásairól, hogy a velük szemben figyelembe vett helyettesítő értékek nem kapcsolódnak a gazdasági tevékenységükhöz
1731
A UBS az első két jogalapja keretében, a Nomura pedig a hatodik jogalapjának első része keretében lényegében arra hivatkozik, hogy a Bizottság azon döntés miatt, hogy a helyettesítő érték kiszámításának kiindulópontjaként az érintett bankok által kereskedett európai államkötvények névleges összegeit veszi figyelembe, olyan értéket alkalmazott, amely nem tükrözi a gazdasági tevékenységüket.
1732
E névleges összegek ugyanis nem ármutatók, hanem mennyiségi mutatók. Márpedig az érintett bankok által nyújtott szolgáltatások értékét kell figyelembe venni, amely a vétel és az eladás közötti különbözetnek felel meg, nem pedig a kereskedett eszközök mögöttes értékét, amelyre ezt követően nagyon jelentős kiigazítási tényezőt alkalmaznak.
1733
A Nomura arra is hivatkozik, hogy a Bizottság nem vehette volna figyelembe vele szemben az általa a másodlagos piacon kereskedett európai államkötvényekre vonatkozó névleges összegeket, mivel nem bizonyította, hogy részt vett az e piacon elkövetett jogsértésben. A Nomura azt állítja továbbá – a UniCredittel együtt, amely erre a hetedik jogalapja keretében hivatkozik –, hogy a Bizottság az összes európai államkötvényre vonatkozó névleges összegeket sem vehette volna figyelembe, tekintettel a Bizottság által velük szemben figyelembe vett megbeszélések által érintett európai államkötvények és aukciók korlátozott számára.
1734
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a helyettesítő érték meghatározása érdekében a Bizottság kétlépcsős módszert alkalmazott, amely keretében a Bizottság először is minden egyes érintett bank esetében meghatározta azon névleges összegeket, amelyekkel a vitatott jogsértésben való részvételük időszaka alatt a másodlagos piacon kereskedtek, ezt követően pedig azokra a megtámadott határozat (812) preambulumbekezdésében említett azon tény figyelembevételével kiszámított kiigazítási tényezőt alkalmazott, hogy „az európai államkötvényekhez hasonló pénzügyi termékek nem generálnak a kifejezés szokásos értelmében vett eladásokat, mivel […] a bevételük az egyes – a kereskedők által megvásárolt, majd értékesített – kötvények vételára és eladási ára közötti különbözetből származik”.
1735
Ebből következik, hogy a Bizottság e helyettesítő érték kiszámításának kiindulópontjaként valóban egy inkább mennyiséget, mint értéket reprezentáló összeget vett figyelembe, amit egyébként a beadványaiban kifejezetten elismert.
1736
A kiigazítási tényező fenti 1711–1724. pontban felidézett és az egyes érintett bankok névleges összegeire alkalmazott számítási módja azonban lehetővé tette a Bizottság számára, hogy helyettesítő érték címén olyan összeget vegyen figyelembe, amely értékmutatónak minősül, még akkor is, ha e helyettesítő érték kiszámításának kiindulópontja egy mennyiségi mutató.
1737
Az egyes érintett bankok által kereskedett névleges összegekre a vételáraik és eladási áraik közötti átlagos különbözet (végleges árkülönbözet) felének alkalmazása ugyanis lehetővé teszi azon összegek azonosítását, amelyek az érintett bankok számára nyereséget vagy veszteséget termelnek.
1738
E tekintetben a UBS nem kifogásolhatja eredményesen, hogy a Bizottság a végleges árkülönbözet felét vette figyelembe, és nem alacsonyabb mértéket állapított meg, azzal az indokkal, hogy e mérték „[kétségkívül] elméleti jellegű, és a lehető legjobb eredményen alapul, de nem támaszkodik semmilyen valós adatra”, mivel ezen intézmény nem alapíthatta a bírság kiszámítására vonatkozó módszerét az érintett bankok által folytatott tevékenységnek csupán egy részére, még ha rekonstruálták is azt.
1739
Ezáltal a helyettesítő érték az érintett bankok tevékenységét tükrözi, e tevékenység nyereséges vagy veszteséges jellegétől függetlenül.
1740
Önmagában az a tény, hogy e helyettesítő érték meghatározása során a Bizottság több száz milliárd eurót kitevő névleges összegeket állapított meg, majd azokra olyan kiigazítási tényezőt alkalmazott, amely több mint 99%‑kal csökkentette azokat, önmagában nem függetleníti az említett helyettesítő értéket az érintett bankok gazdasági tevékenységétől.
1741
Ugyanígy, e tény – a UBS állításával ellentétben – nem eredményezi azt sem, hogy az európai államkötvények ágazatában működő pénzügyi intézményeket a többi gazdasági ágazat vállalkozásaival szemben hátrányosan megkülönböztetik, mivel az előbbiekre magasabb bírságok vonatkoznak, mint az utóbbiakra.
1742
A Bizottság által alkalmazott számítási módszer ugyanis csak az európai államkötvények ágazata nem vitatott sajátosságainak következménye, amely ágazat nem generál a kifejezés szokásos értelmében vett eladásokat (lásd a megtámadott határozat (812) preambulumbekezdését), és amely – amint arra a UBS rámutatott – ahhoz vezet, hogy „az [e bank] által kereskedett európai államkötvények névleges összegeinek évesített volumene a bármely más ágazatban teljesített eladások átlagos értékének majdnem hússzorosa”.
1743
Ennélfogva a UBS és a Nomura tévesen állítja, hogy az egyes érintett bankok által kereskedett névleges összegeknek a helyettesítő érték kiszámításának kiindulópontjaként való alkalmazása következtében a Bizottság e bankok gazdasági tevékenységével össze nem függő értéket vett figyelembe, ezáltal megsértve az egyenlő bánásmód elvét.
1744
A Nomura azt is tévesen állítja, hogy a Bizottság őt illetően olyan névleges összegeket állapított meg, amelyek meghaladják a vitatott jogsértésben való részvételének terjedelmét, és ennélfogva az ő esetében figyelembe vett helyettesítő értéket függetlenítette a gazdasági tevékenységétől.
1745
Amint az a Nomura harmadik–ötödik jogalapjának a fenti 1400. pontban való elutasításából következik, a Bizottság helyesen állapította meg, hogy a 2011. január 18‑tól november 28‑ig tartó időszakban e bank részt vett a vitatott egységes és folyamatos jogsértés valamennyi alkotóelemében, amely jogsértés az európai államkötvények ágazatának egészére – vagyis e kötvények mind elsődleges, mind másodlagos piacára –, valamint az EGT egészére kiterjedt.
1746
Következésképpen a Bizottság teljes mértékben megalapozottan vette figyelembe a Nomura tekintetében az e bank által a másodlagos piacon kereskedett európai államkötvényekre vonatkozó névleges összegeket.
1747
Ugyanezen okból, a Nomura állításával ellentétben, a Bizottság a vele szemben figyelembe vett névleges összegekbe belefoglalhatta az olyan európai államkötvényekkel kapcsolatos összegeket, amelyekkel e bank kétségkívül nem kereskedett ténylegesen, illetve az olyan aukciókhoz kapcsolódó összegeket, amelyeken nem vett részt, amennyiben azok a vitatott jogsértés hatálya alá tartozó európai államkötvényekre vonatkoztak.
1748
Ugyanis a helyettesítő értéket – az eladások értékéhez hasonlóan – nem lehet kizárólag azon ügyletek alapján kiszámítani, amelyek vonatkozásában bizonyítást nyert, hogy azokra e kartell ténylegesen kihatott, mivel ellenkező esetben mesterségesen csökkentenék az adott vállalkozás által elkövetett jogsértés gazdasági jelentőségét, tehát a Bizottság olyan bírságokat lenne kénytelen kiszabni, amelyek nem állnak tényleges kapcsolatban a szóban forgó kartell hatályával (lásd analógia útján: 2014. november 12‑iGuardian Industries és Guardian Europe kontra Bizottság ítélet, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, 57. és 58. pont), hanem azt – mint a jelen ügyben is – az említett kartell hatálya alá tartozó valamennyi ügylet alapján lehet kiszámítani (lásd ebben az értelemben: 2011. június 16‑iTeam Relocations és társai kontra Bizottság ítélet, T‑204/08 és T‑212/08, EU:T:2011:286, 64. pont).
1749
A jelen ügyben e választás annál is inkább indokolt, mivel a megtámadott határozat (841) preambulumbekezdésében a Bizottság rámutatott arra – anélkül, hogy ezt a Nomura vitatta volna –, hogy „a konkrét európai államkötvényekkel kapcsolatos megbeszélések hatással lehetnek más olyan európai államkötvények áraira és az azokkal kapcsolatos stratégiákra, amelyeket kifejezetten nem vitatnak meg”.
1750
A fentiekre tekintettel a UBS első és második jogalapjában, a UniCredit hetedik jogalapjában és a Nomura hatodik jogalapjának első részében szereplő, arra alapított kifogásokat, hogy a velük szemben figyelembe vett helyettesítő érték nincs kapcsolatban a gazdasági tevékenységükkel, mint megalapozatlanokat el kell utasítani.
– A UBS arra alapított kifogásáról, hogy a Bizottság köteles lett volna a forgalom meghatározására vonatkozóan a 86/635 irányelvben foglalt módszert alkalmazni
1751
Első két jogalapja keretében a UBS azt állítja, hogy a Bizottság azáltal, hogy a helyettesítő érték kiszámításának kiindulópontjaként az érintett bankok által kereskedett névleges összegeket vette figyelembe, megsértette az Unióban a pénzügyi intézmények gazdasági tevékenysége értékének meghatározására alkalmazandó lex specialist, nevezetesen a 86/635 irányelvet, és ennélfogva tévesen alkalmazta a jogot.
1752
Ez az irányelv ugyanis külön módszert határoz meg a pénzügyi szolgáltatások közvetítői forgalmának kiszámítására.
1753
E tekintetben rá kell mutatni arra, hogy a 86/635 irányelv kétségtelenül előírja a hitelintézetek és pénzügyi intézmények éves beszámolói és összevont beszámolói benyújtásának összehangolását. Ennek az irányelvnek azonban csak az a célja, hogy biztosítsa „az említett intézmények éves beszámolóinak, illetve konszolidált éves beszámolóinak magasabb szintű összehasonlíthatóság[át]”, és semmiképpen sem célja az, hogy a Bizottság által az uniós versenyszabályok megsértése miatt kiszabott bírságok kiszámításával összefüggésben sajátos módszert írjon elő – nevezetesen ezen intézmény számára – a pénzügyi intézmények eladásai értékének meghatározására.
1754
E következtetést megerősíti az ítélkezési gyakorlat, amely szerint, amikor a Bizottság teljes egészében vagy részben eltér az iránymutatástól – mint a jelen ügyben az iránymutatás 13. pontja értelmében vett eladások értékének meghatározását illetően –, az 1/2003 rendelet 23. cikkének (2), (3) és (4) bekezdésében meghatározott korlátok között széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik az uniós versenyszabályok megsértése miatt kiszabott bírságok kiszámításának módját illetően (lásd ebben az értelemben: 2014. november 12‑iGuardian Industries és Guardian Europe kontra Bizottság ítélet, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2019. július 10‑iBizottság kontra Icap és társai ítélet, C‑39/18 P, EU:C:2019:584, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
1755
Az, hogy a Bizottság bekérte a UBS 86/635 irányelvnek megfelelően elkészített számviteli adatait annak érdekében, hogy megvizsgálja a bírság 1/2003 rendelet 23. cikkének (2) bekezdésében meghatározott felső határának a UBS‑re való esetleges alkalmazását, vagy az, hogy a vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló, 2004. január 20‑i 139/2004/EK tanácsi rendelet (HL 2004. L 24., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 3. kötet, 40. o.; helyesbítés: HL 2022. L 103., 18. o.) 5. cikke (3) bekezdésének a) pontja előírja, hogy hitelintézetek és más pénzügyi intézmények esetén a Bizottság a forgalom szempontjából figyelembe veszi „a 86/635[…] [irányelvben] meghatározott […] [bizonyos] bevételi tételek összeg[ét]”, nem kérdőjelezi meg az előző pontban levont következtetést.
1756
A hitelintézetek és más pénzügyi intézmények forgalmának kiszámítására szolgáló, a 86/635 irányelvben meghatározott módszernek az előző pontban hivatkozott két rendelkezés céljából történő alkalmazása ugyanis arra irányul, hogy bizonyos számú meghatározott bevételi tétel összege révén meghatározza – a UBS saját megfogalmazása szerint – „valamely pénzügyi intézmény gazdasági jelentőségét”.
1757
Ezzel szemben a jelen ügyben az érintett bankokkal szemben kiszabandó bírság meghatározása érdekében a Bizottság nem az érintett pénzügyi intézmény tevékenysége egészének, hanem a tevékenysége csak egy részének volumenét kívánja meghatározni, amellyel kapcsolatban nem vitatott, hogy e résztevékenység olyan sajátosságokkal rendelkezik, amelyek nem az európai államkötvényekre vonatkozó ügyletek névleges összegeinek, hanem helyettesítő értéknek a figyelembevételét teszik szükségessé.
1758
Ezenkívül nem derül ki egyértelműen, hogy a 86/635 irányelv hatálya alá tartozó bevételi tételek közül melyekbe tartozhat az érintett bankok európai államkötvényekkel kapcsolatos kereskedési tevékenysége. E tekintetben a UBS azt állítja, hogy a „pénzügyi ügyletek nettó nyereségéről” van szó. Figyelembe véve azonban különösen az összes érintett banknak vagy egy részüknek az „underwriting fees” fizetésével járó szindikálásokban való részvételét (lásd a megtámadott határozat (32) preambulumbekezdését), a „kapott jutalékbevételek” bevételi tétel is releváns lehetne.
1759
Végül a UBS nem hivatkozhat eredményesen a nemzeti versenyhatóságoknak a versenyszabályok megsértése miatt kiszabott bírságok kiszámítására vonatkozó gyakorlatára, amely nem köti a Bizottságot (lásd ebben az értelemben és analógia útján: 2007. december 18‑iCementbouw Handel & Industrie kontra Bizottság ítélet, C‑202/06 P, EU:C:2007:814, 56. pont).
1760
A fentiekre tekintettel a UBS‑nek a 86/635 irányelv megsértésére alapított, az első és a második jogalapjában szereplő kifogásait mint megalapozatlanokat el kell utasítani.
1761
Egyébiránt, amennyiben a UBS az első két jogalapja keretében azt állítja, hogy az érintett bankok tekintetében figyelembe vett helyettesítő értéket a 86/635 irányelvben meghatározott módszert alkalmazva megfelelőbben lehetett volna kiszámítani, amely az „ügyletek nettó értékének”, illetve az „ügyletek kiigazított nettó értékének” figyelembevételét feltételezi, e kritika elkülönül az e módszer alkalmazásának kötelező jellegére vonatkozó kifogástól, és az e bank által felhozott negyedik jogalap vizsgálata keretében az alábbi 1786–1800. pontban kerül megvizsgálásra.
– A UBS, a UniCredit és a Nomura által felhozott, a helyettesítő érték számítási módszerével és annak általános alkalmazásával kapcsolatban elkövetett hibákra alapított jogalapokról
1762
Amint arra a Törvényszék a fenti 1717–1724. pontban emlékeztetett, a Bizottság a bírság alapösszegének meghatározása érdekében célszerűnek tartotta helyettesítő érték alkalmazását, amelyet úgy határozott meg, hogy az egyes érintett bankok által a vitatott jogsértésben való részvételük időszakában kereskedett európai államkötvények évesített névleges összegeit megszorozta egy olyan kiigazítási tényezővel, amelyet az egyes bankok saját végleges árkülönbözete 50%‑ának figyelembevételével számított ki, és magát a végleges árkülönbözetet úgy számította ki, hogy az említett bankok e jogsértésben való részvételének időszakában kereskedett európai államkötvények 32 reprezentatív kategóriája súlyozott napi árkülönbözetének egyszerű átlagát alkalmazta.
1763
A UBS az első jogalapjának – a negyedik és ötödik jogalapjával együttesen értelmezett – második része keretében, a UniCredit a hetedik jogalapjának második–negyedik része keretében, a Nomura pedig a hatodik jogalapjának második–negyedik része keretében azt kifogásolja, hogy a Bizottság a helyettesítő érték kiszámításához nem vette figyelembe az iránymutatás 15. pontja értelmében vett „rendelkezésre álló legalkalmasabb adat[okat]”.
1764
Állításaik alátámasztása érdekében a UBS, a UniCredit és a Nomura mind a figyelembe vett névleges összegek nagyságát, mind pedig a kiigazítási tényező kiszámításának módját kifogásolja.
1765
A névleges összegek nagyságát illetően a UniCredit azt állítja, hogy a Bizottság tévesen vette figyelembe az európai államkötvények másodlagos piacán megvalósított összes ügylet volumenét. Ezáltal a Bizottság elmulasztotta figyelembe venni az érintett bankok által ellátott árjegyzői feladatokat, amelyek árfolyamcsökkenés esetén veszteségnek teszik ki őket, és amelyek arra kötelezik őket, hogy olyan fedezeti ügyleteket végezzenek, amelyek az esetek többségében nem eredményeznek árkülönbözetet.
1766
Ami a kiigazítási tényező kiszámítását, és közelebbről az európai államkötvények Bizottság által figyelembe vett 32 kategóriájának kiválasztását és súlyozását illeti, a UniCredit előadja, hogy e kiválasztás alkalmazása következtében ezen intézmény kizárt bizonyos kibocsátó államokat, és a Franciaország által kibocsátott európai államkötvények különbözeteit használta helyettesítő értékként a Hollandia, Ausztria és Finnország által kibocsátott európai államkötvények különbözetei vonatkozásában (a megtámadott határozat 1413. lábjegyzete).
1767
A UniCredit szerint a Bizottság szintén tévesen sorolta a kibocsátó tagállamonként kiválasztott európai államkötvényeket nem a kibocsátásuk napja szerinti futamidejük, hanem a hátralévő futamidejük alapján meghatározott futamidő‑kategóriákba, ami e kategóriákat inhomogénné teszi.
1768
Ezenkívül a UBS arra hivatkozik, hogy a Bizottság tévesen támaszkodott az európai államkötvények olyan válogatására, amelynek súlyozása a vitatott jogsértés teljes időtartama alatt állandó volt, holott e súlyozást minden egyes futamidő‑tartomány és minden egyes kibocsátó tekintetében havonta vagy évente újra meg kellett volna határozni annak érdekében, hogy figyelembe vegyék az érintett bankok tevékenységének alakulását. A Bizottság ugyanis rendelkezett ezekkel az információkkal, és nem bújhatott volna e különösen bonyolult módszer mögé, amint azt a megtámadott határozat (850) preambulumbekezdésében tette.
1769
Még mindig a kiigazítási tényező kiszámítását illetően, de most a végleges árkülönbözet kiszámításához használt adatokat illetően a UBS, a UniCredit és a Nomura azt állítja, hogy a Bizottság nem vehette volna érvényesen figyelembe a BGN‑adatokat, amikor megállapította az európai államkötvények 32 kategóriája mindegyikének napi árkülönbözetét.
1770
Azon túl, hogy e BGN‑adatok kidolgozása átláthatatlan, ezen adatok a nap végi árkülönbözeteket mutatják, amelyek csak indikatív árfolyamokat vesznek figyelembe. Márpedig a Bizottság határozathozatali gyakorlatából, a gazdasági szakirodalomból, valamint a Nomura által benyújtott, e bank ügyleteire vonatkozó két gazdasági tanulmányból kitűnik, hogy a tényleges különbözetek e jegyzett különbözeteknél általában jóval alacsonyabbak, figyelemmel többek között a kereskedők közötti kétoldalú kereskedésekre. Ráadásul a BGN‑adatok nem tükrözik sem az árkülönbözetek napon belüli változásait, amint azt a gazdasági szakirodalom is tanúsítja, sem az árjegyzők rövid vagy hosszú pozíciói által a ténylegesen elért különbözetekre gyakorolt hatást. Ezzel szemben a Nomura szerint a BGN‑adatok hajlamosak az adott nap azon időszakát tükrözni, amikor a különbözetek növekednek, amit még „bizonyos tudományos szakirodalom” is tanúsít.
1771
Ennélfogva a UniCredit úgy véli, hogy a Bizottságnak a BGN‑adatokból eredő árkülönbözetekkel szemben az MTS platform adataiból (a továbbiakban: MTS‑adatok) – amelyeket a megtámadott határozat 1449. lábjegyzete tévesen kizárt – származó árkülönbözeteket kellett volna előnyben részesítenie, amelyek a mediánárak tekintetében kiváló helyettesítő értéket jelentenek.
1772
Következésképpen a UBS, a UniCredit és a Nomura úgy véli, hogy a Bizottság által velük szemben megállapított helyettesítő érték pontatlan, önkényes, illetve nem kapcsolódik a tényleges gazdasági tevékenységükhöz, nyilvánvaló értékelési hibára utal, és ezáltal sérti az iránymutatást.
1773
E tekintetben a UBS hozzáteszi, hogy a Bizottság által alkalmazott módszer következtében ezen intézmény szándékosan nem vette figyelembe az európaiállamkötvény‑kereskedési tevékenység sajátosságait (lásd a megtámadott határozat (854) preambulumbekezdését). Márpedig e tevékenységet a maga egészében és az európai államkötvényeken fennálló nyitott pozícióinak átlagos időtartamával összefüggő időszakban (lehetőleg egy hónap, másodlagosan tíz nap vagy egy hét) kell vizsgálni annak érdekében, hogy figyelembe lehessen venni a portfóliónyitásokat és ‑zárásokat, a több eszközt érintő fedezeti stratégiákat, a portfóliókezelés és a kereskedési szolgáltatások közötti különbséget, illetve az érintett bankokra gyakorolt versenynyomást. Ezenkívül a Bizottság az európai államkötvények piacára vonatkozó olyan állításokra támaszkodik, amelyek megalapozottságát – különösen a megtámadott határozat (854) preambulumbekezdésében – nem bizonyította.
1774
E körülmények között a UBS, a UniCredit és a Nomura úgy véli, hogy a Bizottságnak a saját ügyleteik adatain alapuló módszert kellett volna alkalmaznia, az egyes érintett bankok által végzett „ügyletek nettó értéke” alapján számolva, ahogyan azt a 86/635 irányelv meghatározza. Másodlagosan a UBS úgy véli, hogy a Bizottságnak az „ügyletek kiigazított nettó értékét”, vagyis egy olyan módszert kellett volna elfogadnia, amely az „ügyletek nettó értékén” alapul, de amely keretében az ügyleteinek negatív eredményeit pozitív eredményekké alakítják át.
1775
A UBS, a UniCredit és a Nomura szerint e két alternatív módszer – a Bizottság által a megtámadott határozat (814) és (839) preambulumbekezdésében állítottakkal ellentétben – nem a nyereséget méri. E tekintetben a Nomura úgy véli, hogy „az ügyletek nettó értéke” és „az ügyletek kiigazított nettó értéke” az európaiállamkötvény‑kereskedelemben ténylegesen realizált nyereségeket és veszteségeket tükrözi, ami a nemzetközi számviteli standardokból következik, „[amelyek] szerint e nettósított adatok nem nyereségnek, hanem bevételnek minősülnek”. Hasonlóképpen, a UBS úgy véli, hogy „az ügyletek eredménykimutatása a [kereskedők] által elért bevételt, nem pedig a nyereségüket méri, mivel e mérés során nem vonják le a költségeket”.
1776
Mindenesetre a UniCredit úgy véli, hogy a Bizottságnak a közigazgatási eljárás során további adatokat kellett volna kérnie, ha ezen intézmény úgy ítélte volna meg, hogy az érintett bankok által továbbított adatok nem elegendőek.
1777
E tekintetben egyrészt, amint arra lényegében a fenti 1754. pont emlékeztetett, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bizottság széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik az uniós versenyszabályok megsértése miatt kiszabott bírságok kiszámításának módját illetően.
1778
Bár kétségtelen, hogy a Bizottság az iránymutatás elfogadásával korlátozta magát e mérlegelési jogkör gyakorlásában, lehetősége van arra, hogy az iránymutatástól eltérjen, amennyiben ezt megindokolja (lásd ebben az értelemben: 2019. július 10‑iBizottság kontra Icap és társai ítélet, C‑39/18 P, EU:C:2019:584, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
1779
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az iránymutatásban leírt módszer, amely a kiszabandó bírságok alapösszegének meghatározásakor figyelembe veszi a jogsértéssel összefüggő érintett termékek eladásainak értékét, néha alkalmatlannak bizonyulhat az ügy sajátos körülményeire tekintettel, és ilyen helyzetben a Bizottság megalapozottan alkalmazhat az iránymutatásban leírttól eltérő számítási módszert (lásd ebben az értelemben: 2019. július 10‑iBizottság kontra Icap és társai ítélet, C‑39/18 P, EU:C:2019:584, 27. pont).
1780
E lehetőség lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy az iránymutatás 37. pontja alapján teljes mértékben eltérjen az iránymutatásban meghatározott módszertől, de azt is, hogy az iránymutatástól csak bizonyos szempontok tekintetében térjen el, az említett iránymutatás 13. pontjában meghatározott módszertől eltérő módszert alkalmazva, következésképpen pedig helyettesítő értéket kiszámolva (lásd ebben az értelemben: 2016. szeptember 7‑iPilkington Group és társai kontra Bizottság ítélet, C‑101/15 P, EU:C:2016:631, 20–23. pont; 2023. december 20‑iCrédit agricole és Crédit agricole Corporate and Investment Bank kontra Bizottság ítélet, T‑113/17, fellebbezés alatt, EU:T:2023:847, 474–476. pont).
1781
Másrészt rá kell mutatni arra, hogy az iránymutatás 15. pontja arra kötelezi a Bizottságot, hogy valamely vállalkozás eladásai értékének ezen iránymutatás 13. pontja szerinti meghatározása céljából és az említett iránymutatás 16. pontjára is figyelemmel a „rendelkezésre álló legalkalmasabb adat[okat]” használja fel.
1782
Ennélfogva a jelen ügy összefüggésében, amelyben a Bizottság úgy döntött, hogy eltér az iránymutatás 13. pontjától, és ezáltal lemondott arról, hogy a bírság alapösszegét az érintett bankok által nyújtott, a jogsértéssel közvetlenül vagy közvetve összefüggő szolgáltatások eladásainak értéke alapján határozza meg, ezen iránymutatás 15. pontja nem alkalmazható közvetlenül.
1783
Ugyanakkor, amikor a Bizottság a bírság kiszámítása módszerének meghatározására vonatkozó széles mérlegelési jogkörének gyakorlása során úgy döntött, hogy nem tér el teljes mértékben az iránymutatástól – amint azt az iránymutatás 37. pontja lehetővé teszi –, hanem – mint a jelen ügyben is – kizárólag annak 13. pontjától tér el, nem függetlenítheti magát az említett iránymutatás vezérelveitől és az annak alapjául szolgáló logikától (lásd ebben az értelemben: 2019. szeptember 24‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, T‑105/17, EU:T:2019:675, 324. és 345. pont), és különösen az iránymutatás 15. pontjában kifejtett vezérelvtől.
1784
Így az általa meghatározott módszer alkalmazása során többek között ügyelnie kell arra, hogy a rendelkezésre álló legalkalmasabb adatokat vegye figyelembe, az uniós bíróság mind jogi, mind pedig ténybeli szempontból alapos felülvizsgálata mellett (lásd ebben az értelemben: 2011. december 8‑iChalkor kontra Bizottság ítélet, C‑386/10 P, EU:C:2011:815, 62. pont; 2019. szeptember 24‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, T‑105/17, EU:T:2019:675, 348. pont).
1785
A jelen ügyben tehát a Törvényszék feladata annak vizsgálata, hogy a Bizottság által alkalmazott és a fenti 1711–1724. pontban felidézett módszer megfelelőbben tükrözi‑e az érintett bankok tevékenységét, mint az e bankok által javasolt alternatív módszerek (lásd ebben az értelemben: 2019. szeptember 24‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, T‑105/17, EU:T:2019:675, 324. pont).
–
A UBS, a UniCredit és a Nomura által javasolt alternatív módszerekről
1786
A UBS által – elsődlegesen – javasolt, valamint a UniCredit és a Nomura által is javasolt alternatív módszer a 86/635 irányelvben meghatározottak szerint az érintett bankok „ügyleteinek nettó értékén” alapul. E bankok szerint az „ügyletek nettó értéke” megfelelő helyettesítő értéknek minősülhet, amely az iránymutatás 6. pontja értelmében tükrözi a vitatott jogsértés gazdasági jelentőségét, valamint az e jogsértésben részt vevő egyes bankok egymáshoz viszonyított súlyát.
1787
A megtámadott határozat (814) és (839) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejezetten elvetette ezt az alternatív módszert azzal az indokkal, hogy az az érintett bankok bevételein alapul, hogy „a kereskedési tevékenységből származó bevételek ugyanis lényegében azzal járnak, hogy a jogsértési időszakban mind a jövedelmező, mind a veszteséges ügyleteket figyelembe veszik, tehát azok a kereskedési tevékenységekből származó nyereséghez hasonló számadatnak minősülnek”, továbbá hogy „az ilyen korlátozás ellentétes lenne az iránymutatás módszerében alkalmazott logikával”, és hogy „a helyettesítő érték a vállalkozás által az érintett ágazatban folytatott gazdasági tevékenység mérésére, nem pedig e vállalkozás e tevékenysége sikerességének mérésére irányul”.
1788
E megállapítások nem tárnak fel semmilyen hibát a Bizottság részéről, és azokat nem kérdőjelezhetik meg a UBS, a UniCredit, illetve a Nomura által előadott érvek.
1789
Először is, amint arra a Bizottság helyesen rámutatott, az „ügyletek nettó értékén” alapuló módszer nem alkalmas arra, hogy az érintett bankoknak a vitatott jogsértéssel összefüggő gazdasági tevékenységét tükrözze.
1790
Egyrészt e módszer, amely az érintett bankok európaiállamkötvény‑kereskedési tevékenységeiből eredő veszteségek és nyereségek együttes vizsgálatára irányul, azzal jár, hogy a negatív különbözeteket levonják a pozitív különbözetekből.
1791
Ezáltal, noha e negatív különbözetek a vitatott jogsértés hatálya alá tartozó, bár veszteséges, de tényleges európaiállamkötvény‑kereskedési tevékenységből erednek, csökkentik az „ügyletek nettó értékének” összegét, ezáltal csökkentve azt a helyettesítő értéket is, amelyet a UBS, a UniCredit és a Nomura javasol figyelembe venni a velük szemben kiszabandó bírság alapösszege kiszámításának alapjául.
1792
Másrészt az „ügyletek nettó értékén” alapuló módszer ahhoz vezet, hogy nem veszik figyelembe azon kereskedési ügyleteket, amelyek a vitatott jogsértés hatálya alá tartoznak, de amelyek semmilyen különbözetet nem eredményeznek, jóllehet az ilyen ügyletek az érintett bankok által végrehajtott ügyletek jelentős részét teszik ki.
1793
Másodszor az, hogy az európaiállamkötvény‑kereskedési tevékenységekkel járó költségeket nem vonják le az „ügyletek nettó értékeként” figyelembe vett összegekből, nem zárta ki azt, hogy a Bizottság a megtámadott határozat (814) és (839) preambulumbekezdésében úgy ítélje meg, hogy az „ügyletek nettó értékén” alapuló módszer „a kereskedési tevékenységekből származó nyereséghez hasonl[ítható]”.
1794
Azonkívül, hogy a UBS és a Nomura a beadványaikban hallgatólagosan elismerik, hogy az „ügyletek nettó értéke” a kereskedők által elért „bevételnek”, illetve „nyereségnek” minősül (lásd a fenti 1775. pontot), meg kell állapítani, hogy a Bizottság e (814) és (839) preambulumbekezdésben nem azt kívánta bizonyítani, hogy ezen érték a szó számviteli értelmében vett nyereségnek minősül, hanem lényegében arra kívánt rávilágítani, hogy az nem minősül „az eladások értékének az iránymutatás értelmében vett megfelelő helyettesítő értékének”.
1795
Harmadszor az, hogy a nemzetközi számviteli szabályok, a 86/635 irányelv, a 139/2004 rendelet 5. cikke (3) bekezdésének a) pontja vagy a nemzeti versenyhatóságok a pénzügyi intézmények tevékenységének értékelésére eltérő módszert alkalmaznak, nem kérdőjelezheti meg a Bizottság értékelését, mivel e jogszabályok és gyakorlatok az EUMSZ 101. cikk alapján kiszabott bírságok kiszámításának sajátos keretében nem kötelezőek ezen intézményre nézve, amint arra a fenti 1753–1759. pont rámutatott.
1796
A Bizottság által a megtámadott határozat (814) és (839) preambulumbekezdésében tett megállapítás ugyanúgy érvényes a UBS által másodlagosan javasolt, az „ügyletek kiigazított nettó értékén” alapuló módszerre is.
1797
E második alternatív módszer nem teszi lehetővé az olyan módszerben rejlő hiányosságok orvoslását, amely mindenképpen a tevékenység volumenének a nyereséges ügyletek és a veszteséges ügyletek egymással szembeni elszámolása révén történő meghatározásához vezet.
1798
A UBS beadványaiból, amelyek egy, a Törvényszékhez be nem nyújtott gazdasági elemzésre utalnak, valamint a Bizottság beadványaiból ugyanis arra lehet következtetni, hogy az „ügyletek kiigazított nettó értékén” alapuló módszer nem az összes veszteséges ügylet pozitív eredménnyé való átalakítását, hanem kizárólag a kiválasztott referencia‑időszak (lehetőleg egy hónap, másodlagosan tíz nap vagy egy hét) negatív nettó működési eredményének ilyen átalakítását eredményezi, amely időszak ráadásul nem esik egybe a UBS nyitott pozícióinak átlagos időtartamával, amely időtartam e bank szerint a vitatott jogsértésben való részvételének időszakában 11,2 nap volt.
1799
Ezenkívül az ilyen módszer – amely esetében a jelen ügyben nem kell értékelni a matematikai megalapozottságot vagy akár a referencia‑időszakok megalapozottságát – nem teszi lehetővé az érintett bankok azon tevékenységének figyelembevételét sem, amely jóllehet a vitatott jogsértés hatálya alá tartozik, de különbözet nélküli ügyletekhez vezet.
1800
Ennélfogva a UBS, a UniCredit és a Nomura nem kifogásolhatja érvényesen azt, hogy a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az „ügyletek nettó értékén”, illetve az „ügyletek kiigazított nettó értékén” alapuló módszer az iránymutatás jelen ügyben való alkalmazása szempontjából nem megfelelő, és így megtagadta, hogy azokat az egyes bankok helyettesítő értékének kiszámítása érdekében figyelembe vegye.
–
A Bizottság által alkalmazott módszer megfelelő jellegéről
1801
A fenti 1737. és 1739. pontban már megállapítást nyert, hogy annak ellenére, hogy a helyettesítő érték az érintett bankok által kereskedett névleges összegeken alapult, az egyes érintett bankok által kereskedett európai államkötvények árkülönbözetei alapján kiszámított kiigazítási tényező ezen összegekre történő alkalmazása lehetővé tette azon összegek azonosítását, amelyek révén e bankok nyereséget vagy veszteséget termeltek, tehát az érintett bankok közvetítői tevékenységét tükrözte, tekintet nélkül e tevékenység nyereséges vagy veszteséges jellegére.
1802
Ennélfogva meg kell vizsgálni, hogy a Bizottság által alkalmazott módszer tartalmaz‑e olyan nyilvánvaló értékelési hibákat, amelyek megkérdőjelezhetik e módszer megfelelő jellegét a UBS, a UniCredit és a Nomura tekintetében figyelembe vett helyettesítő érték meghatározása szempontjából.
Az érintett bankok által kereskedett névleges összegek összességének felhasználásáról
1803
A Bizottság által figyelembe vett névleges összegek nagyságát illetően a UniCredit nem kifogásolhatja eredményesen azt, hogy ezen intézmény a kiigazítási tényező kiszámításának alapjaként az e bank vitatott jogsértésben való részvételének időszakában az EGT‑ben található szerződő felekkel kereskedett összes európai államkötvény névleges összegét felhasználta.
1804
Semmi nem indokolta azt, hogy ezen intézmény a UniCredit által kereskedett névleges összegekből levonja azon névleges összegeket, amelyek negatív különbözetekhez vezettek.
1805
Az eladások értékéhez hasonlóan ugyanis a helyettesítő érték nem azon vállalkozások nettó nyereségét méri, amelyekkel szemben a Bizottság az EUMSZ 101. cikk alapján bírságokat szab ki (lásd ebben az értelemben: 2021. április 15‑iItalmobiliare és társai kontra Bizottság ítélet, C‑694/19 P, nem tették közzé, EU:C:2021:286, 99. pont).
1806
Ugyanígy semmi nem indokolta azt, hogy a Bizottság figyelmen kívül hagyja a nullával egyenlő különbözetet eredményező ügyleteket azzal az indokkal, hogy azok az árjegyzők által végrehajtott fedezeti ügyleteknek minősültek.
1807
Először is a UniCredit egyáltalán nem fejti ki, hogy hogyan lehet megkülönböztetni a fedezeti ügyleteket a kereskedési szolgáltatások nyújtása keretében teljesített ügyletektől. Továbbá az e bank által szolgáltatott egyetlen elem sem bizonyítja azt, hogy csak a fedezeti ügyletek eredményezhetnek nullával egyenlő különbözetet. Végül mindenesetre, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (854) preambulumbekezdésében helyesen rámutatott, a fedezeti ügyletek az érintett bankok gazdasági tevékenységének szerves részét képezik.
A kiigazítási tényező kiszámításáról
1808
Ami a kiigazítási tényező kiszámítását illeti, a UBS, a UniCredit és a Nomura kifogásai egyrészt arra vonatkoznak, hogy a Bizottság nyolc kibocsátó tagállam által kibocsátott európai államkötvények 32 kategóriáját választotta ki, amelyeket a futamidőt illetően négy sávba sorolt, másrészt pedig arra, hogy ezen intézmény az európai államkötvények e 32 kategóriáját alkotó több mint 100 európai államkötvény mindegyike napi árkülönbözetének kiszámításához a BGN‑adatokat használta fel.
1809
Elsősorban a Bizottság által figyelembe vett 32 európaiállamkötvény‑kategória kiválasztását illetően a UniCredit először is magát az európai államkötvényeket kibocsátó tagállamok kiválasztásának elvét kifogásolja (lásd a megtámadott határozat (827) preambulumbekezdését és 1413. lábjegyzetét), illetve azt, hogy a Bizottság nem vette figyelembe az összes ilyen tagállamot.
1810
E tekintetben emlékeztetni kell egyrészt arra, hogy az iránymutatásban leírt módszer, amely a kiszabandó bírságok alapösszegének meghatározásakor a jogsértéssel összefüggő érintett szolgáltatások eladásainak értékét veszi figyelembe, néha alkalmatlannak bizonyulhat az ügy sajátos körülményeire tekintettel, és ilyen helyzetben a Bizottság megalapozottan alkalmazhat az iránymutatásban leírttól eltérő számítási módszert (lásd ebben az értelemben: 2019. július 10‑iBizottság kontra Icap és társai ítélet, C‑39/18 P, EU:C:2019:584, 27. pont).
1811
Másrészt, amint arra a Törvényszék a fenti 1754. és 1777. pontban már emlékeztetett, a Bizottság az uniós versenyszabályok megsértése esetén kiszabott bírságok kiszámításának módszerét illetően széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik.
1812
Ebből következik, hogy a Bizottságot nem lehet megfosztani attól a lehetőségtől, hogy a bírság alapösszegének meghatározása érdekében olyan módszert alkalmazzon, amely az érintett vállalkozások tevékenységének reprezentatív mintáit veszi figyelembe, feltéve hogy e döntését a jogilag megkövetelt módon megindokolja és igazolja.
1813
Az, hogy az e reprezentatív mintákból származó adatok nem azonosak a vállalkozások saját ügyleteinek elemzéséből származó adatokkal, az elfogadott módszer velejárója, és nem képezheti akadályát annak, hogy a Bizottság ilyen számítási módszert alkalmazzon, amennyiben a figyelembe vett minták ténylegesen reprezentatívnak bizonyulnak.
1814
E tekintetben rá kell mutatni arra, hogy az ítélkezési gyakorlat elismeri, hogy az eladásoknak az iránymutatás 13. pontjában említett értéke nem ad tökéletesen pontos képet az érintett jogsértés jelentőségéről, ami ugyanúgy érvényes a helyettesítő értékre is.
1815
A Bíróság ugyanis, elfogadva a Bizottság által az iránymutatás 13. pontjában meghatározott módszert, elismeri egyrészt azt, hogy a forgalomnak a jogsértés tárgyát képező árukból vagy szolgáltatásokból származó, e pontban említett része e jogsértés terjedelmét illetően csupán jelzésértékkel bír, és csupán a jogsértés gazdasági jelentőségét tükrözi, másrészt pedig azt, hogy nem szabad aránytalan jelentőséget tulajdonítani neki (lásd ebben az értelemben: 2009. március 19‑iArcher Daniels Midland kontra Bizottság ítélet, C‑510/06 P, EU:C:2009:166, 74. és 76. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
1816
Ugyanebben az értelemben a Törvényszék kimondta, hogy az EUMSZ 101. cikk alapján kiszabott bírság megállapítása nem pontos matematikai számításon alapul (2011. október 5‑iRomana Tabacchi kontra Bizottság ítélet, T‑11/06, EU:T:2011:560, 266. pont; 2015. július 15‑iSLM és Ori Martin kontra Bizottság ítélet, T‑389/10 és T‑419/10, EU:T:2015:513, 436. pont).
1817
A jelen ügyben a megtámadott határozat (825) és (826) preambulumbekezdésében, valamint 1410. és 1411. lábjegyzetében a Bizottság jelezte, hogy „a végleges árkülönbözetet minden egyes érintett bank esetében az egyes érintett bankok jogsértési időszakának minden egyes munkanapjára kiszámított napi árkülönbözetek egyszerű átlagaként számítja ki”, valamint hogy „minden egyes napi árkülönbözet minden egyes érintett bank esetében egyedileg kerül kiszámításra, és a 32 reprezentatív európaiállamkötvény[‑kategória] árkülönbözete súlyozott átlagának felel meg, amely kategóriákhoz 32 konkrét súlyt rendelt”.
1818
A megtámadott határozat (827) preambulumbekezdésében, valamint 1412., 1414. és 1415. lábjegyzetében a Bizottság jelezte, hogy „az európai államkötvények 32 reprezentatív kategóriáját nyolc kibocsátó tagállamban választotta ki, és négy futamidősávba sorolta”. E tekintetben kifejtette, hogy „a nyolc kibocsátó [tag]állam – azaz Belgium, Németország, Írország, Görögország, Spanyolország, Franciaország, Olaszország és Portugália – reprezentatív mintáját úgy határozta meg, hogy a 0–3 év, 3–7 év, 7–10 év, illetve 10 év feletti futamidősáv vonatkozásában 2, 5, 10 és 30 év hátralévő futamidőt vett figyelembe”, mivel „e futamidők nagyon gyakoriak a kötvénypiacon, a befektetői közösség általában »referencia‑futamidőnek« tekinti azokat”, és „megfelelnek azon futamidőknek is, amelyeket az adósságkezelő hivatalok többsége a kibocsátások éves ütemtervében közzétesz”.
1819
E súlyozást alkalmazva a Bizottság a megtámadott határozat 2. mellékletében minden egyes érintett bank vonatkozásában bemutatott egy, a fenti 1718. pontban ismertetetthez hasonló saját súlyozási táblázatot.
1820
Hasonlóképpen, e 2. mellékletben a Bizottság bemutatta a 3–6. táblázatot, amely táblázatok – a figyelembe vett 32 európaiállamkötvény‑kategória mindegyike vonatkozásában és például a UBS esetében – a következőképpen néznek ki:
1821
A megtámadott határozat (827) preambulumbekezdéséből és 1413. lábjegyzetéből az is kitűnik, hogy a Bizottság által kiválasztott nyolc kibocsátó tagállam – a Hollandia, Ausztria és Finnország által kibocsátott európai államkötvényeket a Franciaország által kibocsátott európai államkötvényekkel egy tekintet alá véve – a tényállás idején tizenhét tagállamból álló euróövezet tizenegy tagállamának felelt meg.
1822
Ebből hallgatólagosan az következik, hogy e kiválasztásból kizártak hat tagállamot, amelyekkel kapcsolatban a Bizottság jelezte – anélkül, hogy ezt a UniCredit vitatta volna –, hogy az egyikük, azaz Luxemburg európai államkötvényei nem eredményeztek ügyleteket, a többiek (Észtország, Ciprus, Málta, Szlovénia és Szlovákia) európai államkötvényei pedig „nagyon alacsony” összegű ügyleteket eredményeztek (a megtámadott határozat 1413. lábjegyzete).
1823
Ezzel az indokolással, amely lehetővé tette az érintett bankok számára, hogy részletesen megismerjék az európai államkötvények 32 reprezentatív kategóriája kiválasztásának módját, valamint az e 32 kategória mindegyikében figyelembe vett európai államkötvényeket, továbbá azt, hogy azok „on the run” jellegűek‑e, vagy sem, a Bizottság az elvégzett kiválasztás reprezentatív jellegét is bizonyította, amely kiválasztásnak egyébként az összes érintett bank esetében azonosnak kellett lennie annak biztosítása érdekében, hogy az iránymutatás 6. pontjának megfelelően a bírság tükrözze a vitatott jogsértésben részt vevő egyes érintett bankok egymáshoz viszonyított súlyát.
1824
Az a tény, hogy 2011 októberében a UniCredit kereskedéseinek 0,5%‑a Szlovákia által kibocsátott európai államkötvényekre vonatkozott, tehát azokat nem vették figyelembe, miközben e bank – álláspontja szerint – nem kereskedett Írország vagy Görögország által kibocsátott európai államkötvényekkel, amelyek pedig a Bizottság által eszközölt kiválasztásban szerepeltek, nem kérdőjelezheti meg e kiválasztás reprezentatív jellegét, amely kiválasztás az e bank által 2011 októberében kereskedett az európai államkötvények névleges összegeinek több mint 90%‑át lefedte.
1825
A Bizottság annál is inkább eszközölhetett ilyen kiválasztást, mivel az minden egyes érintett bank esetében a 32 európaiállamkötvény‑kategória sajátos súlyozását eredményezte, amint azt a megtámadott határozat 2. mellékletének a fenti 1718. pontban bemutatott 2. táblázata is tanúsítja.
1826
E táblázat ugyanis nyilvánvalóvá teszi egyrészt azt, hogy a Bizottság által kiválasztott, de a UniCredit által nem kereskedett európai államkötvények – mint például az összes futamidővel rendelkező ír és portugál európai államkötvények – kategóriáit a kiigazítási tényező kiszámításakor nem vették figyelembe, másrészt pedig azt, hogy az e bank által elsősorban kereskedett európai államkötvények – vagyis a német és az olasz európai államkötvények – az e bank esetében alkalmazott súlyozási mátrix 26%‑át, illetve 61,6%‑át teszik ki.
1827
Hasonlóképpen, a UniCredit arra alapított érve, hogy a Bizottság a Hollandia, Ausztria és Finnország által kibocsátott európai államkötvényeket a Franciaország által kibocsátottakkal egyenértékűnek tekintette, nem alkalmas a Bizottság által eszközölt kiválasztás reprezentativitásának megkérdőjelezésére.
1828
Azonkívül, hogy a UniCreditnek a Bizottság 2018. március 27‑i információkérésére adott 2018. május 14‑i válaszából kitűnik, hogy az e három tagállam által kibocsátott és e bank által kereskedett európai államkötvények névleges összegei marginálisnak bizonyultak, az említett bank csupán azt állítja, hogy a Hollandia, Ausztria és Finnország által kibocsátott európai államkötvényeknek a Franciaország által kibocsátottakkal egyenértékűnek tekintése azon téves feltevésből eredt, hogy „az árkülönbözeteket kizárólag a hitelminősítések szabályozták, illetve hogy feltételezhető volt, hogy az azonos hitelminősítéssel rendelkező államok ugyanolyan árkülönbözetekkel rendelkeznek”, miközben „éppen ellenkezőleg, valamely európai államkötvény likviditása sokkal nagyobb szerepet játszik az árkülönbözet meghatározásában”.
1829
Ezt követően, amennyiben a UniCredit azt rója fel a Bizottságnak, hogy a négy futamidősáv (0–3 év; 3–7 év; 7–10 év és több mint 10 év) kiválasztása során az európaiállamkötvény‑kategóriák hátralévő futamidejét, nem pedig a kibocsátásuk napja szerinti futamidejüket vette figyelembe, meg kell állapítani, hogy e bank nem szolgáltat olyan, többek között számszerű adatot, amely lehetővé tenné annak bizonyítását, hogy az azonos kezdeti futamidejű, de különböző hátralévő futamidővel rendelkező európai államkötvények árkülönbözetei alacsonyabbak, mint a Bizottság által figyelembe vett európai államkötvények – vagyis a különböző kezdeti futamidejű, de azonos hátralévő futamidővel rendelkező európai államkötvények – árkülönbözetei.
1830
Ezenfelül a Bizottság az ellenkérelmében jelezte, hogy „a hasonló hátralévő futamidejű európai államkötvények (a másodlagos piacon) ugyanolyan befektetési időtávot kínálnak a befektetőknek, és ugyanolyan érzékenyek a kamatlábak változásaira, függetlenül a kibocsátásuk napja szerinti futamidőtől”.
1831
Márpedig a UniCreditnek a válaszában szereplő azon egyszerű állítása, miszerint a Bizottság előző pontban említett állítása „semmilyen relevanciával nem bír a gyakorlatban, mivel a jelen ügyben ezen európai államkötvényeket az árkülönbözetek tekintetében helyettesítő értékként használják”, nem elegendő ahhoz, hogy megkérdőjelezze ezen intézmény állításának valószínűségét, és ennélfogva annak bizonyításához, hogy a Bizottság azzal, hogy a kiválasztott nyolc tagállam európai államkötvényeit a hátralévő futamidejük alapján csoportosította, a helyettesítő érték kiszámítására vonatkozó módszerének alkalmazása során nyilvánvaló értékelési hibát követett el.
1832
Végül a UBS nem kifogásolhatja érvényesen, hogy a Bizottság az érintett bankok esetében a vitatott jogsértésben való részvételük teljes időszaka vonatkozásában állandó súlyozást, és nem havonta vagy évente aktualizált súlyozást alkalmazott az európai államkötvények 32 kategóriájára.
1833
Bár a Bizottság – azon döntése következtében, hogy nem végzi el ezt az aktualizálást – a kereskedett európai államkötvények 32 kategóriájára a UBS által javasoltnál kevésbé részletes súlyozást alkalmazott, ez nem változtat azon, hogy e súlyozás az érintett bankoknak a vitatott jogsértésben való részvételük időszakai során folytatott tevékenységét illetően továbbra is reprezentatív maradt, mivel az egyes bankokra jellemző volt, és az említett bankok által szolgáltatott adatok alapján került meghatározásra.
1834
Ezenkívül, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (850) preambulumbekezdésében helyesen rámutatott, az egyes bankokra alkalmazandó súlyozás ilyen havi vagy éves aktualizálása „jelentősen megbonyolítja a módszert azáltal, hogy azt több ezer ügyletre vonatkozó adatgyűjtést és részletes számításokat magában foglaló további szakaszokkal egészíti ki, de nem javítja jelentősen ezt az észszerű módszert”.
1835
Így a Bizottság azon döntése, hogy az érintett bankok vitatott jogsértésben való részvételének teljes időszaka vonatkozásában az európai államkötvények 32 kategóriájára állandó súlyozást alkalmaz, azon mérlegelési mozgástér keretein belül marad, amellyel ezen intézmény a helyettesítő érték kiszámítására vonatkozó módszerének kidolgozása során rendelkezik.
1836
A fentiekre tekintettel a UBS és a UniCredit nem hivatkozhat érvényesen arra, hogy a Bizottság által a helyettesítő érték kiszámításához alkalmazott módszer, amennyiben az európai államkötvények 32 reprezentatív kategóriájának kiválasztásán alapul, egy vagy több nyilvánvaló értékelési hibát tartalmaz.
1837
Másodsorban, ami a BGN‑adatok felhasználását illeti, a megtámadott határozat (828) preambulumbekezdéséből és 1416. lábjegyzetéből kitűnik, hogy a végleges árkülönbözet kiszámításához, amelynek számítási módszerét a fenti 1723. pont idézte fel, a Bizottság a BGN‑adatokat alkalmazta az európai államkötvények 32 reprezentatív kategóriájára.
1838
E tekintetben a Bizottság jelezte, hogy „az általános Bloomberg‑ár a vállalati és állami kötvényeket illetően valós idejű összetett ár, amely több kereskedő végrehajtható indikatív jegyzésein alapul, és konszenzust eredményezve a rendelkezésre álló árakat jelöli”. Hozzátette, hogy „a BGN‑adatokból származó múltbeli árak a nap végi árakat jelzik”.
1839
A megtámadott határozat (851) és (852) preambulumbekezdésében a Bizottság elutasította az érintett bankok kifogásait, jelezve, hogy mivel „a 2007–2011 közötti időszakra vonatkozóan nem álltak rendelkezésre a napon belüli vételi és eladási árfolyamok, [úgy véli], hogy a BGN‑adatokból származó múltbeli vételi és eladási árfolyamok minősülnek a rendelkezésre álló legalkalmasabb adatoknak, amelyek – mivel ezen árfolyamokat ugyanazon időpontban (a nap végén) határozzák meg, és így megbízható árkülönbözet kiszámítását teszik lehetővé – lehetővé teszik a valós értékeknek és a felek gazdasági jelentőségének pontos és méltányos tükrözését”.
1840
Végül a megtámadott határozat 1449. lábjegyzetében a Bizottság a következőképpen utasította el a UniCredit érvelését:
„2021. február 15‑i észrevételeiben […] a UniCredit egy – az ügyleteiből vett – mintának a vételi és eladási árait egy kereskedési platform (MTS) napon belüli adatai alapján kiszámított átlagárakkal hasonlítja össze, és azt állítja, hogy a Bizottság által alkalmazott különbözetek nagyobbak, mint a UniCredit által ténylegesen kapott különbözet. Egy egyetlen kereskedési platform (MTS) adatai alapján kiszámított átlagárnak a UniCredit által jegyzett árakkal való összehasonlítása azonban nem koherens, mivel e bank két különböző forrásból származó adatokat hasonlít össze (ami néha negatív eredményhez vezet), és ezért a UniCredit tényleges árkülönbözeteiről semmilyen információval nem szolgálhat.”
1841
E tekintetben a Törvényszék a fenti 1782–1784. pontban már rámutatott arra, hogy a Bizottságnak, még akkor is, ha eltér az iránymutatás 13. pontjától, ügyelnie kell arra, hogy a rendelkezésre álló legalkalmasabb adatokat vegye figyelembe.
1842
Meg kell tehát vizsgálni, hogy a Bizottság által a végleges árkülönbözet meghatározásához felhasznált BGN‑adatok az ezen intézmény által meghatározott módszer alkalmazása során a „rendelkezésre álló legalkalmasabb adatoknak” minősültek‑e.
1843
Ebben az összefüggésben és a Bizottság által a megtámadott határozatban kifejtett indokolásra figyelemmel (lásd a (828), (851) és (852) preambulumbekezdést), és különös tekintettel azon indokolásra, amellyel ezen intézmény a UniCredit által a közigazgatási eljárás során hivatkozott érveket elutasította (1449. lábjegyzet), az érintett bankok nem szorítkozhatnak annak állítására, hogy a Bizottság által felhasznált adatok egy vagy több hiányosságban szenvednek.
1844
Épp ellenkezőleg bizonyítaniuk kell, hogy a Bizottság által jogszerűen meghatározott módszer keretében ténylegesen léteznek az ezen intézmény által elfogadottaknál alkalmasabb adatok, és ténylegesen rendelkezésre is állnak (lásd ebben az értelemben és analógia útján: 2019. szeptember 24‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, T‑105/17, EU:T:2019:675, 324. pont).
1845
Márpedig a jelen ügyben sem a UBS, sem a UniCredit, sem a Nomura nem bizonyította, hogy a Bizottság a BGN‑adatoknál alkalmasabb adatokkal is rendelkezhetett volna, még akkor is, ha a BGN‑adatok nem az érintett bank által egy konkrét európai államkötvény teljes vételi és viszonteladási ügylete során ténylegesen megszerzett különbözeteket mutatják, hanem kizárólag egy meghatározott időpontban, azaz a nap végén „jegyzett árkülönbözeteken” alapuló adatokra alapított becslést nyújtanak.
1846
Először is, még ha egyet is kell érteni a Nomurával abban, hogy „kizárólag a tényleges különbözettel – vagyis azon árakkal, amelyeken a kereskedők ténylegesen megvásárolták, majd továbbértékesítették az európai államkötvényeket – […] mérhető pontosan a közvetítési szolgáltatások ára”, meg kell állapítani, hogy a Nomura nem jelzi, hogy a közigazgatási eljárásban javasolta volna a Bizottságnak, hogy ilyen adatokat szolgáltat a számára, és ezen adatokat a jelen eljárás keretében sem nyújtja be. E bank ugyanis a hatodik jogalapjának negyedik részében csupán azt kifogásolja, hogy a Bizottság nem a nemzetközi számviteli standardoknak megfelelő számadatokat használt fel, és így nem az „ügyletek nettó értékét” vette figyelembe.
1847
Ezenfelül az érintett bankok által elért tényleges különbözeteken alapuló módszer arra kötelezné a Bizottságot, hogy minden egyes érintett bank esetében egyedileg azonosítsa és alkalmazza az e bank vitatott jogsértésben való részvételének minden egyes napja vonatkozásában azonosított minden egyes ügylet saját hozamkülönbözetét.
1848
Ez azt feltételezi, hogy minden egyes érintett bank és minden egyes vételi ügylet esetében azonosítani kellene az ezen ügylet tényleges árkülönbözetének kiszámítását lehetővé tevő kapcsolódó viszonteladási ügyletet olyan összefüggésben, ahol a vételi és viszonteladási ügyletekre nem szükségszerűen ugyanazon a napon kerül sor (lásd a fenti 1798. pontot), ahol ezen ügyletek összege nem szükségképpen azonos, ahol ezen összeg hatással van az európai államkötvények árára, és ahol „az európai államkötvények ágazatának volatilitása (beleértve a napon belülit is)” – amit a Nomura megerősített – megnehezít, sőt lehetetlenné tesz bármilyen, a különböző időpontokban megvalósuló ügyletek közötti megfeleltetést.
1849
Márpedig az ilyen módszer – még ha nem is nehezítené meg túlzottan vagy tenné lehetetlenné a kiigazítási tényező kiszámítását – mindenképpen aránytalan adminisztratív terhet róna a Bizottságra (lásd analógia útján: Kokott főtanácsnok Pilkington Group és társai kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa, C‑101/15 P, EU:C:2016:258, 37. pont).
1850
Ennélfogva sem a UBS, sem a UniCredit, sem a Nomura, amely bankok azt róják fel a Bizottságnak, hogy a közigazgatási eljárásban nem kérte tőlük a tényleges különbözeteikre vonatkozó adatok benyújtását, nem kifogásolhatja érvényesen azt, hogy ezen intézmény nem alkalmazott, illetve nem kísérelt meg olyan módszert alkalmazni, amely az érintett bankok által a vitatott jogsértésben való részvételük időszaka során végrehajtott összes ügylet tényleges különbözeteinek meghatározására irányul, és így harmadik személy által „jegyzett” adatokat használt fel.
1851
Másodszor, a UBS, a UniCredit és a Nomura nem terjeszt elő olyan elemet, amely bizonyítaná, hogy a BGN‑adatokból álló adathalmazon kívül elérhető a jegyzett adatok más olyan teljes és koherens halmaza, amely képes megfelelőbben tükrözni az érintett bankok tevékenységét.
1852
E tekintetben mindjárt az elején el kell utasítani a Nomura arra alapított kifogását, hogy a BGN‑adatok kidolgozásának módja részben ismeretlen, ami azzal jár, hogy a Bizottság nem használhatja fel azokat.
1853
Közismert ugyanis, és többek között a megtámadott határozat (40), (41), (505) és (518) preambulumbekezdése is megerősíti azt, hogy a Bloomberghez hasonló platformok által szolgáltatott adatok olyan adatoknak minősülnek, amelyekben a kereskedők megbíznak, mivel az ilyen online platformok piaci információkat gyűjtenek annak érdekében, hogy azokat ezt követően az összes piaci szereplőnek átadják.
1854
Ezenfelül, amint az a megtámadott határozatnak a Bloomberg‑platform által készített dokumentumra vonatkozó 1416. lábjegyzetéből kitűnik, a BGN‑adatok több piaci szereplő végrehajtható indikatív árain alapuló olyan forrásnak minősülnek, amely konszenzus elérése érdekében megjelöli a rendelkezésre álló árakat, és amelyet ráadásul – amint arra a Bizottság rámutat – egy, az eljárásban részt nem vevő harmadik személy dolgoz ki.
1855
Ezt követően az arra alapított kifogást illetően, hogy a BGN‑adatok a meghatározásuk nap végi időpontja miatt túlbecsülhetik az árkülönbözeteket, rá kell mutatni arra, hogy e kifogás az érintett bankok által benyújtott gazdasági szakvéleményekre és tudományos cikkekre tekintettel nem tűnik megalapozatlannak.
1856
E megállapítás azonban a jelen ügyben nem foszthatja meg a Bizottságot a BGN‑adatok felhasználásának lehetőségétől, és ennélfogva nem érvénytelenítheti az ezen adatokat felhasználva kiszámított kiigazítási tényezők összegét sem.
1857
Egyrészt ugyanis nem lehet a Bizottsággal szemben arra hivatkozni, hogy olyan adatokat használt fel, amelyek nem tükrözik pontosan azon tényleges különbözeteket, amelyek mellett az érintett bankok az ügyleteket végrehajtották, amikor éppen ezen intézmény nem rendelkezett, illetve nem rendelkezhetett tényleges adatokkal vagy kellően reprezentatív adatokkal, amint az a bírságokról szóló levél 25. pontjából kitűnik, és következésképpen kénytelen volt szükségképpen kevésbé pontos alternatív adatokat alapul vevő módszert alkalmazni a helyettesítő érték meghatározása érdekében.
1858
Egyébként az iránymutatás 16. pontja ebben az értelemben írja elő, hogy „[a]mennyiben a vállalkozás által rendelkezésre bocsátott adatok nem teljesek vagy megbízhatatlanok, a Bizottság a kapott részleges adatállomány és/vagy az általa relevánsnak és megfelelőnek ítélt egyéb információk alapján határozhatja meg az eladások értékét”.
1859
Másrészt a fenti 1846–1850. pontból kitűnik, hogy az érintett bankok által elért tényleges különbözeteken alapuló módszer nem volt elképzelhető.
1860
Ugyanígy az MTS‑adatoknak a UniCredit által javasolt és a Bizottság által a megtámadott határozat 1449. lábjegyzetében elutasított felhasználása sem lett volna alkalmasabb, még akkor sem, ha ezen adatok tudnának napon belüli adatokat szolgáltatni.
1861
Egyrészt ugyanis, amint arra a Bizottság e lábjegyzetben rámutatott, az MTS‑adatok felhasználása olyan hibákat mutat, amelyek a Bizottság által meghatározott módszer keretében nem teszik ezen adatokat a BGN‑adatoknál alkalmasabbakká.
1862
Először is, az MTS‑adatok felhasználása a UniCredit által a részvételi időszaka alatt végzett minden egyes ügylet vonatkozásában a következő számítást eredményezné:
1863
Amint az a UniCredit keresetlevelének 16. mellékletéből kitűnik, amely melléklet egy részlete az előző pontban említett séma, az ilyen művelet e bank megfogalmazása szerint „implicit különbözetek” meghatározását eredményezné az említett bank által ténylegesen alkalmazott vételi és eladási árra alkalmazott (az MTS‑adatokból származó) becsült árkülönbözet extrapolálása alapján.
1864
Márpedig, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat 1449. lábjegyzetében rámutatott, egy ilyen művelet nemcsak hogy eltérő jellegű adatok (becsült árkülönbözet és tényleges vételi, illetve eladási árak), hanem különböző forrásokból (MTS és UniCredit) is származó adatok összehasonlításához vezetne, míg a megtámadott határozatban figyelembe vett és kizárólag a BGN‑adatokon alapuló árkülönbözet meghatározása azonos jellegű és ugyanazon forrásból származó adatok összehasonlítását teszi lehetővé.
1865
Másodszor, a UniCredit és a Bizottság által szolgáltatott információkra tekintettel az MTS‑adatok nem tekinthetők megbízhatóbbaknak, mint a BGN‑adatok.
1866
Amint ugyanis arra a Bizottság a megtámadott határozat 1449. lábjegyzetében rámutatott, és amint azt a UniCredit a keresetlevél 86. lábjegyzetében elismerte, az MTS‑adatok „néha negatív implicit különbözetekhez vezetnek”.
1867
Márpedig az ilyen „negatív implicit különbözetekhez” vezető ügyletek elszámolása e bank tevékenységének csökkentéséhez vezetne, jóllehet a vonatkozó ügyletek az említett bank tényleges tevékenységének részét képezik. Ezenfelül az ilyen ügyletek egyszerű figyelmen kívül hagyása nem kompenzálhatja az MTS‑adatok használatával járó hiányosságokat, mivel ahhoz vezetne, hogy nem mérik teljes egészében az érintett bankok tevékenységét.
1868
Keresetlevelének ugyanezen lábjegyzetében a UniCredit azt is elismerte, hogy a „negatív implicit különbözeteket” az magyarázhatja, hogy „időbeli eltérés van azon időpontok között, amikor a kereskedés ténylegesen megvalósul, és amikor azt [e bank] rendszerében rögzítik, vagyis az MTS‑átlagár nem mindig pontosan az akkori ár, amikor az ügylet ténylegesen megvalósul”.
1869
Márpedig, figyelemmel az európai államkötvények piacának volatilitására, amely piacon a UniCredit szerint „az árak másodpercről másodpercre nőnek, illetve csökkennek”, az ilyen időbeli eltérések miatt nem biztosítható az MTS‑adatok alapján kiszámított árkülönbözetek megbízhatósága, amelyeket tehát alul‑ vagy túlértékelhetnek.
1870
Másrészt a UniCreditnek a Törvényszék kérdésére adott válaszából kitűnik, hogy a Bizottságnak a 2011. szeptember 9. és november 28. között végrehajtott 4965 ügylet mindegyike esetében hozzá kellett volna rendelnie az adott ügylethez az MTS‑adatokat, amelyek révén a Bizottság egy kódoló szoftvert használva meg tudta volna határozni az érintett európai államkötvény átlagárát az egyes ügyletek pontos időpontjában, ezt követően pedig a 4965 ügylet mindegyikének árai közötti „tényleges implicit különbözetet”.
1871
Ennek elvégzése érdekében és a UniCredit által a Törvényszéknek megküldött számszerű adatokra tekintettel a Bizottságnak két nyers adathalmazt kellett volna összevetnie, amelyek közül az első az e bank által végrehajtott ügyletekre vonatkozott, és 556304 bemeneti adatot tartalmazott, míg a második az MTS‑adatokat tartalmazta, amelyek 531 – olykor több mint 40 millió bemeneti adatot tartalmazó – fájlból álltak, és amelyek teljes mérete megközelítette az 1,2 TB‑t.
1872
Márpedig nem követelhető meg észszerűen a Bizottságtól, hogy ilyen mennyiségű adatot kezeljen, anélkül hogy ez aránytalan adminisztratív terhet róna rá (lásd a fenti 1849. pontot). Ráadásul, még ha feltételezzük is, hogy a Bizottság rendelkezett az ezen adatok megismeréséhez szükséges kapacitással, meg kell állapítani, hogy a UniCredit ezen nyers adatokat nem nyújtotta be a közigazgatási eljárásban a Bizottsághoz.
1873
E bank ugyanis csak egy tanulmányt küldött, amelyben bemutatta a következtetéseket, anélkül hogy csatolta volna az adatállományát, amely mulasztást utóbb nem kísérelheti meg orvosolni azt kifogásolva, hogy a Bizottság nem kérte tőle ezen adatállomány közlését.
1874
Ennélfogva azon összehasonlítás keretében, amelyet a Bizottságnak a rendelkezésre álló legalkalmasabb adatok meghatározása érdekében el kellett végeznie, amely adatokat a helyettesítő érték kiszámításához kellett felhasználnia, ezen intézmény nem követett el hibát, amikor nem tett eleget a UniCredit MTS‑adatok felhasználására irányuló, dokumentumokkal kellően alá nem támasztott kérésének.
1875
Egyébiránt, amennyiben a UBS azt kifogásolja, hogy a Bizottság nem vette figyelembe az európaiállamkötvény‑portfóliók kezelésének sajátosságait a kiigazítási tényező számítási módszerének meghatározása során, illetve amikor a BGN‑adatokat felhasználta (lásd a fenti 1773. pontot), meg kell állapítani, hogy e bank egyáltalán nem bizonyította, hogy milyen alternatív módszer – a „ügyletek nettó értékének” vagy az „ügyletek kiigazított nettó értékének” alkalmazásán kívül, amelyet a Bizottság megalapozottan utasított el (lásd a fenti 1800. pontot) – vagy mely rendelkezésre álló adatok lettek volna alkalmasabbak arra, hogy figyelembe vegyék e sajátosságokat.
1876
Ugyanígy e bank nem kérdőjelezheti meg a Bizottság által alkalmazott módszert csupán azt állítva, hogy a megtámadott határozat azon részében, amelyben a Bizottság az érintett bankok által a közigazgatási eljárás során felhozott érvekre válaszol, ezen intézmény nem bizonyított bizonyos ténybeli állításokat, így például azt, hogy úgy ítélte meg, hogy „a likviditás keresése és a nyitott piaci pozíciók megőrzése, illetve megszüntetése részét képezi a kereskedők által az ügyfeleiknek kínált vételi és eladási áraknak”, illetve hogy „a kereskedő abban az esetben, ha az ügyfél megbízásának elfogadása esetén a portfóliója átlépné az engedélyezett kockázati korlátokat, a jegyzést meg is tagadhatja” (lásd a megtámadott határozat (854) preambulumbekezdését).
1877
A fentiek összességére tekintettel a Bizottság érvényesen fogadhatta el az egyes érintett bankok kiigazítási tényezőjének kiszámításához alkalmazott módszert, valamint ennek érdekében érvényesen használhatta fel a BGN‑adatokat, amelyekről joggal vélhette úgy, hogy e bankok vitatott jogsértésben való részvételének időszaka vonatkozásában a „rendelkezésre álló legalkalmasabb adatok”.
1878
Ugyanezen okokból a UBS arra sem hivatkozhat érvényesen, hogy a Bizottság által alkalmazott módszer pontatlan és önkényes jellegű.
1879
Ennélfogva a UBS első jogalapjának második részét, valamint negyedik és ötödik jogalapját, a UniCredit hetedik jogalapjának második–negyedik részét, valamint a Nomura hatodik jogalapjának második–negyedik részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
– A UniCredit és a Nomura által felhozott, néhány bank saját helyettesítő értékének meghatározása során elkövetett hibákra alapított kifogásokról
1880
Keresetében a UniCredit, illetve a Nomura kifogásokat hozott fel a Bizottság által a helyettesítő érték meghatározása érdekében elfogadott módszerrel, valamint annak általános alkalmazásával szemben, amely kifogásokat a Törvényszék a fenti 1762–1879. pontban elutasította.
1881
E bankok olyan kifogásokat is felhoztak, amelyek konkrétan a velük szemben figyelembe vett helyettesítő érték meghatározásához kapcsolódnak – amely értéket a Bizottság úgy számította ki, hogy az egyes érintett bankok saját évesített névleges összegeit megszorozta az egyes bankok saját kiigazítási tényezőjével –, és amely kifogásokat az alábbi 1885–1960. pontban kell megvizsgálni.
1882
A névleges összegek meghatározását illetően (lásd a megtámadott határozat (816)–(819) preambulumbekezdését) a UniCredit azt kifogásolja, hogy a Bizottság őt hátrányosan megkülönböztette, amikor vele szemben, amint a többi érintett bankkal szemben, kizárólag a másodlagos piacon kereskedett névleges összegeket vette figyelembe.
1883
A UniCredit és a Nomura azt is kifogásolja, hogy a Bizottság a velük szemben figyelembe vett névleges összegeket évesítette, noha kevesebb mint egy éven keresztül vettek részt a vitatott jogsértésben.
1884
A Nomura esetében alkalmazott kiigazítási tényező meghatározását, és különösen az európai államkötvények 32 reprezentatív kategóriájának e bank esetében való súlyozását illetően, amelyet a Bizottság a végleges árkülönbözet meghatározása érdekében végzett el (lásd a megtámadott határozat (825)–(830) preambulumbekezdését), e bank azt rója fel a Bizottságnak, hogy nem alkalmazta az európai államkötvények e 32 kategóriájának pontos súlyozását, jóllehet azt az említett bank a rendelkezésére bocsátotta.
–
A UniCredit arra alapított kifogásáról, hogy a Bizottság megsértette a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét azáltal, hogy vele szemben, mint a többi érintett bankkal szemben, kizárólag a másodlagos piacra vonatkozó évesített névleges összegeket használta fel
1885
Hetedik jogalapjának első és ötödik részében a UniCredit azt állítja, hogy a Bizottság azáltal, hogy a helyettesítő értéket az összes érintett bank esetében kizárólag „az egyes érintett bankok által a részvételi időszakuk alatt a másodlagos piacon kereskedett európai államkötvények névleges összegei eladásainak értékére” alapította, „mivel olyan tevékenységről szó, amely valamennyi érintett bank közös jellemzője, és [mivel] ez elkerüli annak kockázatát, hogy a bírság kiszámítása során ugyanazt a bevételt kétszer veszik figyelembe” (lásd a megtámadott határozat (816) preambulumbekezdését), a Bizottság őt hátrányosan megkülönböztette.
1886
Mivel ugyanis a vitatott jogsértés az európai államkötvények elsődleges piacára összpontosult, továbbá mivel a UniCredit „[az e] piacon folytatott kereskedést illetően nem vett részt [e jogsértésben]”, és mivel az említett elsődleges piacon folytatott kereskedést az érintett bankok egyike tekintetében sem vették figyelembe, a Bizottságnak kizárólag az elsődleges piacon kereskedett összegeket kellett volna figyelembe vennie. Mivel a Bizottság nem így járt el, a UniCreditet az e jogsértésben való teljes részvétele vonatkozásában, míg a többi érintett bankot az említett jogsértésben való részvételüknek csupán egy része vonatkozásában szankcionálta.
1887
E tekintetben a Bizottság által a megtámadott határozat (816) preambulumbekezdésében hozott azon döntés, hogy a helyettesítő érték számításának alapjaként az összes érintett bank tekintetében kizárólag az európai államkötvények másodlagos piacán kereskedett névleges összegeket veszi figyelembe, nem utal azonban semmilyen, a UniCredittel szembeni hátrányosan megkülönböztető bánásmódra.
1888
Először is a UniCredit tévesen állítja, hogy az elsődleges piacot illetően nem vett részt a vitatott jogsértésben, illetve hogy e jogsértés az európai államkötvények elsődleges piacára összpontosult.
1889
A megtámadott határozat (861) preambulumbekezdésében a Bizottság a vitatott jogsértés tekintetében a UniCredittel szemben megállapított súlyossági együttható meghatározásakor kétségtelenül rámutatott arra, hogy e bank nem tevékenykedett az elsődleges piacon.
1890
E preambulumbekezdésből – amely nem kapcsolódik a helyettesítő érték meghatározásához – nem vonható le azonban az a következtetés, hogy a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a UniCredit nem vett részt az e határozatban megállapított egységes és folyamatos jogsértés egészében.
1891
Ellenkezőleg, a megtámadott határozat rendelkező részéből kifejezetten kitűnik, hogy a Bizottság a UniCredit felelősségét a vitatott jogsértés egészéért megállapította, és hogy e jogsértés az európai államkötvények piacának egészére, és nem alapvetően azok elsődleges piacára vonatkozik.
1892
Ráadásul a megtámadott határozat (45)–(50) preambulumbekezdésében a Bizottság helyesen mutatott rá az európai államkötvények elsődleges piaca és másodlagos piaca közötti kapcsolatra, valamint arra a tényre, hogy az egyik piacra vonatkozó információk jelentőséggel bírnak a másik piac vonatkozásában, és fordítva (lásd a fenti 465–486. és 597–614. pontot).
1893
Így, még ha a UniCredit nem is tevékenykedett az elsődleges piacon, az általa a többi érintett bank kereskedőivel megosztott információk révén hozzájárult a vitatott jogsértés egészének működéséhez, és hasznot húzott abból, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (479) preambulumbekezdésében rámutatott.
1894
Másodszor, a Bizottság által a megtámadott határozat (816) preambulumbekezdésében adott indok teljes mértékben igazolja azt, hogy a Bizottság nem vette figyelembe az érintett bankok által az európai államkötvények elsődleges piacán kereskedett névleges összegeket, illetve hogy nem foglalta bele az említett összegeket a UniCrediten kívüli érintett bankok tekintetében figyelembe vett névleges összegekbe.
1895
Ugyanis, mivel az elsődleges piacon tevékenységet folytató érintett bankok tevékenysége abban állt, hogy európai államkötvényeket vásároltak annak érdekében, hogy azokat gyorsan továbbértékesítsék a másodlagos piacon (lásd a megtámadott határozat (37) preambulumbekezdését), az állami kibocsátóktól az elsődleges piacon vásárolt névleges összegek elszámolása felesleges volt – sőt torzítást eredményezett volna – e bankok tevékenysége jelentőségének meghatározása során.
1896
Harmadszor a Bizottság a UniCredit sajátos helyzetét a vele szemben kiszabott bírság kiszámításának más szakaszaiban figyelembe vette (lásd ebben az értelemben: 2013. szeptember 13‑iTotal Raffinage Marketing kontra Bizottság ítélet, T‑566/08, EU:T:2013:423, 454. pont).
1897
A megtámadott határozat (861) és (868) preambulumbekezdésében ezen intézmény így e bankkal szemben olyan súlyossági együtthatót és kiegészítő összeget alkalmazott – mindkettőt 17%‑ban állapítva meg –, amely mérték egy százalékponttal alacsonyabb, mint a többi érintett bank esetében alkalmazott mérték.
1898
A fentiekre tekintettel a UniCredit hetedik jogalapjának első és ötödik részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
1899
Egyébiránt, amennyiben a UniCredit ezen első és ötödik rész keretében arra hivatkozna, hogy a Bizottság nem megfelelően vette figyelembe a helyzetét a vele szemben alkalmazott súlyossági együttható és az elrettentés címén kiszabott kiegészítő összeg meghatározásakor, e kifogások vizsgálatára az alábbi 1976–2003., illetve 2004–2035. pontban kerül sor.
–
A UniCreditnek és a Nomurának az általuk kereskedett névleges összegek évesítésére alapított kifogásairól
1900
A UniCredit a nyolcadik jogalapja keretében, a Nomura pedig a hatodik jogalapjának – a hetedik jogalapja második részével összefüggésben értelmezett – ötödik része keretében azt állítja, hogy a Bizottság értékelési hibákat követett el, illetve megsértette az egyenlő bánásmód elvét, valamint a büntetések és szankciók egyéniesítésének elvét azáltal, hogy a vitatott jogsértésben való részvételük időszaka alatt, azaz 2011. szeptember 9‑től november 28‑ig, illetve 2011. január 18‑tól november 28‑ig az EGT‑ben lévő szerződő felekkel általuk kereskedett névleges összegeket évesítette.
1901
Az érintett bankok által kereskedett névleges összegek ezen évesítése kétségtelenül azzal járt, hogy a vitatott jogsértésben több mint egy éven keresztül részt vevő bankok által kereskedett névleges összegeket simította, ugyanakkor a UniCredit és a Nomura tekintetében figyelembe vett összegeket mesterségesen felnagyította, ami ennélfogva az e jogsértésben betöltött viszonylagos súlyuk túlértékeléséhez vezetett.
1902
E tekintetben a UniCredit megjegyzi, hogy a vitatott jogsértésben való részvételének időszakában a kereskedett európai államkötvények – különösen a kereskedéseinek jelentős részét kitevő olasz európai államkötvények – mennyisége különösen magas volt, és ezen európai államkötvények piaca igen jelentős volatilitásnak volt kitéve, ami jóval nagyobb árkülönbözeteket eredményezett, mint rendes piaci körülmények között. Ennélfogva a Bizottság az érintett bankok közül a UniCreditet részesítette messze a legszigorúbb bánásmódban, ami „nyilvánvalóan észszerűtlen és nem megfelelő”. Következésképpen a Bizottságnak valamennyi érintett bank esetében az ugyanazon időszakra – vagyis a vitatott jogsértés utolsó évére, illetve akár annak teljes idejére – vonatkozó kereskedési tevékenységek adatait kellett volna összehasonlítania.
1903
Hasonló okokból a Nomura úgy véli, hogy a Bizottságnak az e bank által a 2011‑es év egésze során ténylegesen kereskedett névleges összegeket kellett volna figyelembe vennie.
1904
Mindjárt az elején rá kell mutatni arra, hogy sem a UniCredit, sem a Nomura nem kifogásolja, hogy a Bizottság a helyettesítő érték kiszámításához figyelembe veendő névleges összegek meghatározásakor eltekintett az iránymutatás 13. pontjának alkalmazásától, amely értelmében ezen intézmény rendszerint a vállalkozásnak a vitatott jogsértésben való részvétele utolsó teljes évében történt eladásait veszi figyelembe.
1905
A Bizottság e döntését egyébként a jelen ügyben teljes mértékben igazolták a megtámadott határozat (819) preambulumbekezdésében kifejtett indokok, amelyeket a UniCredit és a Nomura érvelése is megerősített, vagyis egyrészt az, hogy „az egyéni részvétel időtartama az érintett bankok többsége esetében különböző, és néha viszonylag rövid [volt]”, másrészt pedig az, hogy „a jogsértés időszakában az árkülönbözet” nagyon volatilis volt.
1906
Végeredményben a UniCredit és a Nomura kizárólag azt kifogásolja, hogy e körülmények figyelembevétele érdekében, és annak ellenére, hogy a vitatott jogsértésben való részvételük időtartama egy teljes évnél rövidebb volt, a Bizottság, amint a többi érintett bank esetében is, évesítette azon névleges összegeket, amelyekkel a vitatott jogsértésben való részvételük időszakának teljes naptári hónapjai során, azaz 2011 októberében, illetve 2011 februárja és októbere között kereskedtek (a megtámadott határozat 2. mellékletének 1. táblázata).
1907
Márpedig az ilyen döntés – amely a bírságszámítási módszer meghatározásának körébe tartozik, amely tekintetében, amint arra a fenti 1754. és 1777. pont már emlékeztetett, a Bizottság széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik – nem utal arra, hogy a Bizottság nyilvánvaló értékelési hibát követett volna el, vagy tévesen alkalmazta volna a jogot.
1908
A fenti 1905. pontban hivatkozott körülmények ugyanis indokolják azt, hogy a Bizottság a megtámadott határozat (819) preambulumbekezdésében kifejtett módszer szerint évesítse az összes érintett bank által kereskedett névleges összegeket, amely módszer során először elosztotta az egyes érintett bankok által a kartellben való részvételük időszakában kereskedett névleges összegek összességét a részvételük hónapjainak számával, majd ezt a havi átlagot megszorozta 12‑vel.
1909
Egyrészt a kereskedett névleges összegek évesítése lehetővé teszi azon jelentős éves ingadozások simítását, amelyek az európai államkötvények piacán a vitatott jogsértés időtartama alatt bekövetkeztek, és amelyeknek a részt vevő érintett bankok is ki voltak téve, figyelemmel e bankok egész tevékenységére, ideértve a 2011. évi tevékenységet is, amellyel kapcsolatban mind a Bizottság, mind pedig a UniCredit és a Nomura is úgy véli, hogy az európai államkötvények piacát ebben az évben az államadósság‑válság miatt erős volatilitás jellemezte.
1910
Másrészt, mivel a kereskedett névleges összegek évesítését az összes érintett bankra alkalmazták, ezen évesítés lehetővé teszi az egyes bankok vitatott jogsértésben való viszonylagos súlyának tükrözését, amint azt az eladások értékére alkalmazandó ítélkezési gyakorlat megköveteli (lásd ebben az értelemben: 2014. november 12‑iGuardian Industries és Guardian Europe kontra Bizottság ítélet, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, 63. pont), amely a helyettesítő értéket illetően is érvényes.
1911
Mivel ugyanis az egyes érintett bankok évesített névleges összegei az ezen egyes bankok saját helyettesítő értékének kiszámításához figyelembe vett két elem közül az elsőt jelentik, lehetővé teszik az egyes érintett bankok esetében alkalmazott helyettesítő értékek közötti, valamint végső soron a velük szemben kiszabott bírságok közötti arány fenntartását.
1912
E két megállapítást a UniCredit és a Nomura által előadott érvek nem kérdőjelezik meg.
1913
Először is, a UniCredit és a Nomura nem hivatkozhat eredményesen arra, hogy a vitatott jogsértésben való részvételük egy, illetve kilenc teljes naptári hónapig tartó időszakának évesítése következtében a Bizottság mesterségesen, tehát indokolatlanul megnövelte a velük szemben figyelembe vett névleges összegeket.
1914
Bár kétségtelen, hogy ezen évesítés azzal járt, hogy egy évre kivetítették a UniCredit és a Nomura által a vitatott jogsértésben való részvételük egy, illetve kilenc teljes naptári hónapja során végzett tevékenységet, az évesítést az iránymutatásban foglalt, a bírságok kiszámítására vonatkozó elvek tették szükségessé, következésképpen a Bizottság e bankoknak a vitatott jogsértésben való részvételük időszaka alatt folytatott tényleges tevékenységével közvetlenül arányos értéket állapított meg.
1915
Egyrészt ugyanis a UniCredit és a Nomura által kereskedett névleges összegek évesítését maguk az iránymutatásban foglalt, a bírságok kiszámítására vonatkozó elvek tették szükségessé, mivel az iránymutatás előírja az eladások értékének vagy egy helyettesítő értéknek – éves alapon történő – meghatározását, amit e bankok, tekintettel többek között az általuk javasolt alternatív számítási módokra, nem vitatnak.
1916
Következésképpen a Bizottság nem vehette figyelembe az e két bank által kizárólag a vitatott jogsértésben való részvételük időszakai során kereskedett névleges összegeket, amely mindkét időszak egy évnél rövidebb volt.
1917
Másrészt a UniCredit és a Nomura által kereskedett névleges összegek évesítése következtében Bizottság e bankoknak a vitatott jogsértésben való részvételük időszakai során folytatott tényleges tevékenységével szigorúan arányos értéket állapított meg, mivel azt úgy számította ki, hogy az e két bank által a jogsértési időszakaik során kereskedett névleges összegeket elosztotta a vitatott jogsértésben való részvételük teljes naptári hónapjainak (a UniCredit esetében egy teljes naptári hónap, a Nomura esetében pedig kilenc teljes naptári hónap) számával, majd a kapott eredményt megszorozta tizenkettővel annak érdekében, hogy ezen összegek évesítve legyenek.
1918
Ennélfogva, valamint az összes érintett bank névleges összegeinek évesítése miatt a Bizottság azt is biztosította, hogy tiszteletben tartják az egyes bankok vitatott jogsértésben való viszonylagos súlyát és részvételük terjedelmét.
1919
Bár a UniCredit és a Nomura névleges összegeinek évesítése arra vezethette a Bizottságot, hogy e bankok esetében az általuk 2011‑ben ténylegesen kereskedett névleges összegeket meghaladó összegeket vegyen figyelembe, e körülmény nem kérdőjelezi meg azt, hogy a Bizottság által figyelembe vett évesített névleges összegek az említett bankok által a vitatott jogsértésben való részvételük időszaka alatt ténylegesen kereskedett névleges összegekkel szigorúan arányosak.
1920
E körülmény egyszerűen azon tény következménye, hogy a vitatott jogsértésben való részvételük időszakai során az európai államkötvények piaca volatilisebb volt, mint a 2011‑es év azon hónapjaiban, amikor nem vettek részt a jogsértésben.
1921
Ugyanígy az a tény, hogy a UniCredit és a Nomura esetében figyelembe vett évesített névleges összegek e bankok szerint arányaikat tekintve jelentősen nagyobbak, mint a más olyan bankok esetében figyelembe vett összegek, amelyek pedig hosszabb ideig vettek részt a vitatott jogsértésben, mint ők, vagy nagyobb piaci részesedésekkel rendelkeztek, pusztán annak a ténynek a következménye, hogy a UniCredit és a Nomura csak 2011‑ben, vagyis olyan időszakban vett részt a vitatott jogsértésben, amikor az európai államkötvények piaca a legvolatilisebb volt, tehát amikor az európaiállamkötvény‑kereskedelem és e kötvények árkülönbözetei arányosan a legnagyobbak voltak.
1922
Másodszor, a UniCredit és a Nomura nem hivatkozhat érvényesen arra, hogy az egyenlő bánásmód elvének, valamint a büntetések és szankciók egyéniesítése elvének tiszteletben tartása érdekében a Bizottságnak velük szemben a vitatott jogsértés utolsó évére, akár a jogsértés teljes időszakára vonatkozó névleges összegeket, illetve a 2011‑es év egésze során kereskedett névleges összegeket kellett volna figyelembe vennie.
1923
Egyrészt az iránymutatás alapjául szolgáló, a jelen ügyben alkalmazandó elvekből, és különösen az iránymutatás 5. és 6. pontjából az következik, hogy az eladások értékéhez hasonlóan a helyettesítő értéket is a szankcionált jogsértéssel összefüggésben lévő ügyletek figyelembevételével kell kiszámítani.
1924
Ez azt jelenti, hogy a Bizottság nem veheti figyelembe a szóban forgó vállalkozás által végzett olyan tevékenységeket, amelyek nem tartoznak a kifogásolt kartell hatálya alá (lásd ebben az értelemben: 2016. szeptember 7‑iPilkington Group és társai kontra Bizottság ítélet, C‑101/15 P, EU:C:2016:631, 19. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2021. március 25‑iLundbeck kontra Bizottság ítélet, C‑591/16 P, EU:C:2021:243, 187. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
1925
Márpedig a UniCredit és a Nomura által hivatkozott időszakok figyelembevétele kétségtelenül kedvezőbb lehetne e bankok számára, azonban ahhoz vezetne, hogy az e bankok esetében alkalmazott helyettesítő érték kiszámításának alapjául a vitatott jogsértésben való részvételük időszakán kívül végzett ügyleteket vesznek figyelembe.
1926
Másrészt az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, amennyiben az egyazon jogsértésben érintett vállalkozások tevékenységét kell alapul venni a kiszabandó bírságok közötti arányok meghatározása során, úgy kell behatárolni a figyelembe veendő időszakot, hogy a kapott számadatokat, amennyire csak lehetséges, össze lehessen egymással hasonlítani, és következésképpen adott vállalkozás csak akkor követelheti, hogy a Bizottság rá nézve attól eltérő időszakot vegyen figyelembe, mint amelyet általában meghatározott, ha bizonyítja, hogy az ez utóbbi időszak alatt általa végzett tevékenység sajátos okokból nem jelzi sem valós méretét, sem gazdasági erejét, sem pedig az általa elkövetett jogsértés terjedelmét (lásd ebben az értelemben: 2021. szeptember 29‑iTokin kontra Bizottság ítélet, T‑343/18, EU:T:2021:636, 100. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
1927
Márpedig a jelen ügyben a UniCredit és a Nomura nem szolgál ilyen bizonyítékkal.
1928
Ellenkezőleg, a fenti 1915–1198. pontban megállapítást nyert, hogy a Bizottság az összes érintett bank tekintetében évesített névleges összegeket állapított meg, és hogy a UniCredit és a Nomura esetében megállapított névleges összegek szigorúan arányosak voltak a vitatott jogsértésben való részvételük egy, illetve kilenc teljes naptári hónapja során kereskedett névleges összegekkel, és tükrözték a jogsértésben való részvételük viszonylagos mértékét.
1929
A fentiekre tekintettel a UniCredit nyolcadik jogalapját, valamint a Nomura hatodik jogalapjának ötödik részét és hetedik jogalapjának második részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
–
A Nomura azon kifogásáról, amely az általa kereskedett európai államkötvények 32 kategóriájának súlyozásán alapul
1930
Hatodik jogalapja ötödik részének második érve keretében a Nomura azt rója fel a Bizottságnak, hogy értékelési hibát követett el, amikor megtagadta azt, hogy az európai államkötvényeknek a kiigazítási tényező kiszámítására szolgáló 32 kategóriája súlyozásának meghatározásakor figyelembe vegye az általa a közigazgatási eljárás során szolgáltatott pontos adatokat.
1931
Amint arra a Törvényszék a fenti 1716–1724. pontban már emlékeztetett, a Bizottság az egyes érintett bankok esetében a végleges árkülönbözetük felét figyelembe véve saját kiigazítási tényezőt határozott meg, amely végleges árkülönbözetet a napi árkülönbözeteik egyszerű átlagát alkalmazva számította ki, e napi árkülönbözeteket pedig az egyes érintett bankok vitatott jogsértésben való részvételének minden egyes napjára vonatkozóan az európai államkötvények 32 reprezentatív kategóriája napi árkülönbözetének súlyozott átlagát alkalmazva számította ki, amely kategóriákra minden egyes bank esetében külön súlyozást alkalmazott.
1932
E 32, az egyes érintett bankok által a vitatott jogsértésben való részvételük időszakában folytatott tevékenységek tekintetében reprezentatív európaiállamkötvény‑kategória mindegyike súlyának meghatározása érdekében a Bizottság a közigazgatási eljárás során arra kérte e bankok mindegyikét, hogy nyújtsanak be két adathalmazt, nevezetesen egyrészt az általuk kereskedett európai államkötvények tényleges mennyiségét az egyes kibocsátó államok szerint (azok futamidejére tekintet nélkül), másrészt pedig az általuk kereskedett európai államkötvények tényleges mennyiségét az egyes futamidősávok szerint (azok kibocsátójára tekintet nélkül).
1933
A Bizottság e két adathalmazt keresztezve minden egyes érintett bank vonatkozásában meghatározta az európai államkötvények 32 reprezentatív kategóriájának súlyozását.
1934
A Bizottság így a Nomura esetében a következő súlyozást alkalmazta (a megtámadott határozat 2. mellékletének 2. táblázata):
1935
A közigazgatási eljárás során a Nomura megküldte a Bizottságnak a fenti 1932. pontban említett két adathalmazt annak érdekében, hogy lehetővé tegye számára, hogy rá vonatkozóan megbecsülje az európai államkötvények 32 reprezentatív kategóriája mindegyikének súlyát. Szintén ő volt az egyetlen olyan bank, amely spontán módon közölte ezen intézménnyel azon pontos mennyiségeket, amelyekkel a vitatott jogsértésben való részvételének időszaka alatt az európai államkötvények 32 reprezentatív kategóriájának mindegyike vonatkozásában kereskedett, ily módon megadva az európai államkötvények e 32 kategóriájának pontos súlyozását.
1936
Ezen adatok – amelyek teljességét és megbízhatóságát a Bizottság nem vitatja, csak azt, hogy ezek lennének a rendelkezésre álló legalkalmasabb adatok – a következő különbségeket mutatják:
1937
Annak ellenére, hogy a Nomura megküldte a pontos adatait, a Bizottság a megtámadott határozatban a fenti 1934. pontban említett becsült adatokat vette figyelembe azzal az indokkal, hogy a bankok által szolgáltatott adatokra figyelemmel a legjobb megközelítésnek azt kell tekinteni, ha minden egyes érintett bank esetében keresztezik az egyes kibocsátó államok vonatkozásában kereskedett európai államkötvények tényleges mennyiségét és az egyes futamidősávok vonatkozásában kereskedett európai államkötvények tényleges mennyiségét (lásd a megtámadott határozat (848) és (849) preambulumbekezdését).
1938
A megtámadott határozat (850) preambulumbekezdésében a Bizottság kiemelte továbbá azt, hogy „olyan megközelítést [kell] alkalmazni, amely a birtokában lévő információkra figyelemmel minden érintett bank esetében megfelelő”, valamint azt, hogy „az érintett bankok helyzetét illetően fennálló objektív különbségek hiányában [a Bizottság] az érintett különböző bankok esetében nem alkalmazhat eltérő módszereket”.
1939
Ellenkérelmében, valamint a Törvényszék kérdésére adott írásbeli válaszában a Bizottság először is arra hivatkozott, hogy a Nomura által szolgáltatott pontos adatok felhasználása esetén megsértette volna a megtámadott határozatban szankcionált különböző bankokkal szembeni egyenlő bánásmód elvét. Másodszor azt állítja, hogy még ha e bank esetében el is fogadhatott volna részletesebb módszert, a viszonylagos súlyozásokra vonatkozó számítása mindig pontosan tükrözte az említett bank ügyleteinek lebontását, tehát e számítás az ugyanezen bankkal szemben megállapított jogsértési időszakot tekintve érvényes módszernek minősült.
1940
Meg kell tehát vizsgálni, hogy a Bizottság jogosan tagadhatta‑e meg a Nomura által szolgáltatott pontos adatok figyelembevételét.
1941
E tekintetben a fenti 1783. pontban már megállapítást nyert, hogy még ha a Bizottság úgy is dönt, hogy eltér az iránymutatás 13. pontjában meghatározott módszertől, nem függetlenítheti magát az említett iránymutatás vezérelveitől és az annak alapjául szolgáló logikától.
1942
Különösen arra kell ügyelnie, hogy figyelembe vegye a rendelkezésre álló legalkalmasabb adatokat, és csak akkor használjon fel részleges adatokat, ha a vállalkozás által rendelkezésre bocsátott adatok hiányosak vagy nem megbízhatók.
1943
E követelmények még szigorúbban érvényesülnek akkor, amikor a Bizottság az általa alkalmazott módszer következtében több száz milliárd eurót kitevő névleges összegekre 99%‑ot meghaladó kiigazítási tényezőt alkalmaz (lásd analógia útján: 2019. szeptember 24‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, T‑105/17, EU:T:2019:675, 328. pont).
1944
Márpedig a jelen ügyben a Bizottság nem vitatja, hogy a Nomura által szolgáltatott adatok teljes körű és megbízható adatoknak minősültek, és ennélfogva pontosan e banknak a vitatott jogsértésben való részvételének időszakában folytatott kereskedési tevékenységét tükrözték.
1945
A fenti 1936. pontban hivatkozott táblázatból az is kitűnik, hogy a Bizottság által figyelembe vett európai államkötvények 32 reprezentatív kategóriájának a Nomura tekintetében való súlyozása néhány esetben érzékelhetően eltér e bank tényleges kereskedési tevékenységétől.
1946
Így a 3–7 éves futamidejű német európai államkötvények esetében 2,9 százalékpontos eltérés áll fenn, mivel a Bizottság megállapította, hogy ezen európai államkötvények a Nomura által kereskedett névleges összegek összességének 16,8%‑át képviselik (azaz körülbelül 74,9 milliárd eurót), miközben valójában annak 19,7%‑át tették ki (azaz körülbelül 87,9 milliárd eurót).
1947
Hasonlóképpen, a 3–7 éves lejáratú olasz európai államkötvények esetében 2 százalékpontos eltérés áll fenn, mivel a Bizottság megállapította, hogy ezen európai államkötvények a Nomura által kereskedett névleges összegek összességének 9,9%‑át képviselik (azaz körülbelül 44,2 milliárd eurót), miközben valójában annak csak 7,9%‑át tették ki (azaz körülbelül 35,2 milliárd eurót).
1948
Ebből következik, hogy legalábbis az európai államkötvények bizonyos, a Nomura tevékenységének jelentős részét (vagyis több mint 27%‑át) kitevő reprezentatív kategóriái esetében a Bizottság által e bank vonatkozásában alkalmazott súlyozás érzékelhetően eltért az említett bank által ténylegesen végzett kereskedési tevékenység alapján kiszámított súlyozástól.
1949
Következésképpen, tekintettel arra, hogy a Nomura a kereskedési tevékenységének a Bizottság által figyelembe vett 32 reprezentatív európaiállamkötvény‑kategória közötti megoszlására vonatkozóan teljes körű és megbízható számadatokat közölt, a Bizottság által a megtámadott határozat 2. mellékletének 2. táblázatában elfogadott súlyozás a helyettesítő érték kiszámítása szempontjából nem minősülhetett a „rendelkezésre álló legalkalmasabb adatnak”.
1950
E következtetést megerősíti az a tény, hogy a Bizottság azon döntése következtében, hogy nem veszi figyelembe az európai államkötvények 32 reprezentatív kategóriájának a Nomura által a közigazgatási eljárásban szolgáltatott adatokból következő súlyozását – amely pontosan tükrözte e bank kereskedési tevékenységét a vitatott jogsértésben való részvételének időszakában –, az említett bankkal szemben kiszabott bírság több mint 3,927 millió euróval, vagyis a bírság összegének körülbelül 3%‑ával eltér.
1951
A Bizottság által a Törvényszék kérdésére válaszul végzett számítások szerint ugyanis a Nomura pontos tevékenységének figyelembevétele az európai államkötvények 32 reprezentatív kategóriájának e bank esetében való súlyozásakor azt eredményezi, hogy a vele szemben megállapított helyettesítő érték 392646351 euróról 380747977 euróra csökken, és így a vele szemben kiszabott bírság 129573000 euróról 125646000 euróra csökken.
1952
Ennélfogva a Bizottság nem állíthatja megalapozottan, hogy a Nomura esetében az európai államkötvények 32 reprezentatív kategóriájának a megtámadott határozatban elfogadott súlyozása „továbbra is pontosan tükrözi [e bank] kereskedési ügyleteinek lebontását”.
1953
Ráadásul a Nomura által szolgáltatott adatok Bizottság általi felhasználása nem kérdőjelezte volna meg az ezen intézmény által a helyettesítő érték meghatározására kidolgozott módszert.
1954
Ugyanis, ellentétben például az egyes érintett bankok által kereskedett névleges összegek kiszámításának módjával, a napi árkülönbözetek és a végleges árkülönbözet kiszámításának módjával, vagy akár az összes szankcionált bankra alkalmazandó és a Bizottság által elfogadott módszer alapját képező 32 reprezentatív európaiállamkötvény‑kategória kiválasztásával, a Nomura által szolgáltatott – e 32 európaiállamkötvény‑kategóriának a kereskedési tevékenysége tekintetében való súlyozására vonatkozó – adatok e bank indokolt kérésére való felhasználása csupán e módszer egy alkalmazási módjának minősül, amely nem változtatja meg e módszer lényegét, hanem csak megerősítheti annak pontosságát.
1955
Egyébiránt megállapítható, hogy a Bizottság maga is elismerte, hogy „részletesebb módszert is elfogadhatott volna”, alátámasztva ezzel azt, hogy a Nomura által szolgáltatott pontos adatok felhasználása nem kérdőjelezte volna meg az általa alkalmazott módszert.
1956
Végül a Nomura által szolgáltatott pontos adatok Bizottság általi felhasználása az egyenlő bánásmód elvét sem sértette volna.
1957
A közigazgatási eljárás során a Nomura volt az egyetlen olyan bank, amely spontán módon és önként pontos adatokat szolgáltatott a Bizottságnak az ezen intézmény által figyelembe vett 32 reprezentatív európaiállamkötvény‑kategória súlyozására vonatkozóan, ami megkülönbözteti őt az összes többi banktól.
1958
Ezért a Bizottság az egyenlő bánásmód elve alapján nem volt köteles vele szemben egyszerűen becsült súlyozást alkalmazni, miközben rendelkezésére állt a Nomura által szolgáltatott pontos súlyozás.
1959
Ennélfogva a Bizottság indokolatlanul tagadta meg a Nomura által a közigazgatási eljárás során szolgáltatott pontos adatok felhasználását.
1960
A fentiekre tekintettel a Nomura hatodik jogalapja ötödik része második érvének helyt kell adni.
ii) A UniCredit és a Nomura esetében alkalmazott súlyossági együttható meghatározása során elkövetett hibákra alapított jogalapokról
1961
A Bizottság, miután meghatározta az egyes érintett bankok esetében figyelembe vett helyettesítő értéket, a megtámadott határozat (859)–(863) preambulumbekezdésében jelezte, hogy a vitatott jogsértés megköveteli, hogy az érintett bankok esetében e helyettesítő érték 18%‑át kitevő súlyossági együtthatót állapítson meg (az iránymutatás 20. és 23. pontja).
1962
E mértéket az indokolta, hogy a szóban forgó magatartások „az árak rögzítésére, összejátszásra irányuló információcserére, a piac felosztására és az ügyfélkör elosztására vonatkozó megállapodásoknak minősülnek”, amelyek „a legsúlyosabb versenykorlátozások közé” tartoznak. A Bizottság arra is rámutatott, hogy e magatartások az európai államkötvények teljes piacára (vagyis mind az elsődleges piacra, mind a másodlagos piacra) vonatkoztak, hogy az EGT egészére kiterjedtek, és állami források bevonására hivatott termékeket érintettek olyan komoly pénzügyi válság idején, amely pénzügyi intézmények megmentéséhez vezetett, amelyek közül néhány részt vett a vitatott jogsértésben.
1963
Tekintettel azonban arra, hogy a UniCredit kereskedője az európai államkötvények elsődleges piacán nem folytatott tevékenységet, a Bizottság az e bankkal szemben alkalmazott súlyossági együtthatót 17%‑ra csökkentette (lásd a megtámadott határozat (861) preambulumbekezdését).
1964
Kilencedik jogalapja keretében a UniCredit és a Nomura azt kifogásolja, hogy a Bizottság a velük szemben alkalmazott súlyossági együttható meghatározásakor különböző hibákat követett el.
– A Nomura kilencedik jogalapjának első és második, a vitatott jogsértés súlyossági együtthatójának 18%‑ban való megállapításával kapcsolatos értékelési hibákra alapított részéről
1965
Kilencedik jogalapjának első és második részében a Nomura azzal érvel, hogy a Bizottság értékelési hibákat követett el, amikor a vitatott jogsértés súlyossági együtthatóját a helyettesítő érték 18%‑ában állapította meg.
1966
A Nomura szerint a Bizottság a megtámadott határozat (859) és (863) preambulumbekezdésében tévesen állapította meg, hogy a szóban forgó magatartások ármegállapodásnak, illetve a piac és az ügyfélkör felosztására irányuló megállapodásoknak minősülnek, holott e minősítést előzetesen nem állapította meg e határozatban, és e magatartások olyan információcserének minősülnek, amely kizárólag az árakat érinthette.
1967
Ráadásul a Bizottság korábbi határozathozatali gyakorlatára tekintettel a szóban forgó magatartásokat súlyosnak, nem pedig „a legsúlyosabbaknak” kell tekinteni, ami tehát a helyettesítő érték 15%‑át kitevő súlyossági együtthatót indokol. E tekintetben a Nomura arra is hivatkozik, hogy a szóban forgó magatartások nem érintették a referenciamutató manipulálását, és hogy azokat csekély piaci részesedéssel rendelkező bankok követték el, ami igen valószínűtlenné teszi, hogy a szóban forgó megbeszélések csekély száma jelentős hatást gyakorolhatott az európai államkötvények ágazatára, illetve az állami forrásokra.
1968
Mindjárt az elején rá kell mutatni arra, hogy a Nomura fenti 1966. pontban említett kifogása a megtámadott határozat téves értelmezésén alapul, amely határozat – különösen a (499), (532), (535), illetve (568) preambulumbekezdésében – kifejezetten kimondja, hogy a szóban forgó magatartások árrögzítésnek, illetve a piac és az ügyfélkör felosztásának minősülnek.
1969
Ezt meghaladóan az állandó ítélkezési gyakorlat szerint – és az iránymutatás 23. pontjából is kitűnik, hogy – az árak rögzítéséhez vagy az ügyfélkör felosztásához vezető horizontális kartellek jellegüknél fogva különösen károsak a versenyre nézve (lásd ebben az értelemben: 1966. június 30‑iLTM‑ítélet, 56/65, EU:C:1966:38, 359. o.; 2008. november 20‑iBeef Industry Development Society és Barry Brothers ítélet, C‑209/07, EU:C:2008:643, 17. és 33. pont; 2014. szeptember 11‑iCB kontra Bizottság ítélet, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, 51. pont; 2015. július 16‑iING Pensii ítélet, C‑172/14, EU:C:2015:484, 32. pont; 2018. január 23‑iF. Hoffmann‑La Roche és társai ítélet, C‑179/16, EU:C:2018:25, 78. pont; 2020. január 30‑iGenerics (UK) és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 67. pont; 2023. december 21‑iEuropean Superleague Company ítélet, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 162. és 163. pont).
1970
Ennélfogva annak megállapítása, hogy a vitatott jogsértés többek között ilyen magatartások formáját öltötte, önmagában lehetővé tette a Bizottság számára annak megállapítását, hogy e jogsértés „a legsúlyosabb versenykorlátozások közé tartozik”. Ez indokolta azt, hogy e magatartásokra olyan súlyossági együtthatót alkalmazzon, amely az iránymutatás 21. pontjában előírt tartomány felső határához közelít, és amelyet 18%‑ban állapított meg.
1971
Az a Bizottság által szintén kiemelt tény, hogy a szóban forgó magatartások az EGT egészét érintették, állami források bevonására hivatott termékekre vonatkoztak, és komoly pénzügyi válság idején valósultak meg, még inkább indokolta az ilyen súlyossági együttható választását.
1972
Ennélfogva a Bizottság nem követett el értékelési hibát, amikor a vitatott jogsértés súlyossági együtthatóját a helyettesítő érték 18%‑ában állapította meg.
1973
E következtetést nem kérdőjelezheti meg a Nomura azon érve, amely a Bizottság korábbi határozathozatali gyakorlatára vonatkozik, amely mindenesetre – és amint a fenti 1618. pontban megállapításra került – nem szolgál jogi háttérként a versenyügyekben kiszabott bírságok tekintetében.
1974
Az említett következtetést nem kérdőjelezheti meg a szóban forgó magatartások „jelentős hatásának” az érintett bankok csekély piaci részesedése miatti hiányára alapított érv sem, mivel – amint az a fenti 1970. pontban megállapítást nyert – a Bizottság által alkalmazott súlyossági együtthatót mindenesetre teljes mértékben indokolják a megtámadott határozat (859) preambulumbekezdésében hivatkozott tényezők (lásd analógia útján: 2020. július 16‑iNexans France és Nexans kontra Bizottság ítélet, C‑606/18 P, EU:C:2020:571, 105. pont).
1975
A fentiekre tekintettel mint megalapozatlant el kell utasítani a Nomura kilencedik jogalapjának első és második részét, amennyiben azok a vitatott jogsértés súlyossági együtthatójának 18%‑ban való meghatározását kifogásolják.
– A UniCredit kilencedik jogalapjáról, valamint a Nomura kilencedik jogalapjának első, második és harmadik részéről, amelyek a velük szemben alkalmazott súlyossági együttható meghatározása során elkövetett értékelési hibákon, valamint a büntetések és szankciók egyéniesítése elvének, az arányosság elvének és az egyenlő bánásmód elvének a megsértésén alapulnak
1976
A UniCredit a kilencedik jogalapja keretében, a Nomura pedig a kilencedik jogalapjának második és harmadik része keretében azt kifogásolja, hogy a Bizottság a velük szemben alkalmazott súlyossági együttható meghatározásakor nem vette megfelelően figyelembe a vitatott jogsértésben való korlátozott részvételüket.
1977
A UniCredit azt állítja, hogy a Bizottság megsértette a büntetések és szankciók egyéniesítésének elvét, valamint az arányosság elvét, mivel a vele szemben alkalmazott súlyossági együtthatót nem csökkentette több mint egy százalékponttal, noha nem vett részt a vitatott jogsértés valamennyi aspektusában, és csekély szerepet játszott azon aspektusokban, amelyekben részt vett.
1978
A Nomura azzal érvel, hogy a Bizottság értékelési hibákat követett el, amikor nem vette kellőképpen figyelembe azt a tényt, hogy csupán az akkori 17 euróövezeti tagállam közül csak 9 tagállamot érintő 34 megbeszélésen vett részt, hogy e 17 tagállam közül csak 10 vonatkozásában volt elsődleges értékpapír‑kereskedő, hogy az európai államkötvények elsődleges piacán csekély piaci részesedéssel rendelkezett, és hogy a szóban forgó magatartások nem befolyásolták a teljesítményét az aukciók során. A Bizottság az egyenlő bánásmód elvét is megsértette, mivel a Nomura – szemben a UniCredittel – nem részesült a súlyossági együtthatója egy százalékponttal való csökkentésében, jóllehet a vitatott jogsértésben való részvétele hasonló volt ez utóbbi bank részvételéhez.
1979
Amint azt a UniCredit hangsúlyozta, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, amennyiben a jogsértést több vállalkozás követte el, a velük szemben kiszabott bírságok összegének meghatározása érdekében meg kell vizsgálni az egyes vállalkozások részvételének viszonylagos súlyát (lásd ebben az értelemben: 1999. július 8‑iHercules Chemicals kontra Bizottság ítélet, C‑51/92 P, EU:C:1999:357, 110. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
1980
Az iránymutatásból, valamint az ítélkezési gyakorlatból az is kitűnik, hogy különbséget kell tenni egyrészt az érintett jogsértés objektív súlyának az iránymutatás 20–23. pontjában előírt súlyossági együttható címén elvégzett értékelése, másrészt pedig az egyes szankcionált vállalkozások e jogsértésben való részvétele viszonylagos súlyának – az alapösszeg ezen iránymutatás 27–31. pontjában előírt kiigazítása címén elvégzett – értékelése között (lásd ebben az értelemben: 2015. július 15‑ivoestalpine és voestalpine Wire Rod Austria kontra Bizottság ítélet, T‑418/10, EU:T:2015:516, 414. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
1981
E megkülönböztetés nem zárja ki azt, hogy – mint a jelen ügyben is – a Bizottság a kartellben részt vevő valamely vállalkozás esetében a többi vállalkozáséhoz képest alacsonyabb súlyossági együtthatót állapíthasson meg, különösen akkor, ha egységes és folyamatos jogsértés keretében e vállalkozás nem játszott szerepet e jogsértés bizonyos ágainak végrehajtásában (lásd ebben az értelemben: 2015. július 15‑ivoestalpine és voestalpine Wire Rod Austria kontra Bizottság ítélet, T‑418/10, EU:T:2015:516, 415. pont).
1982
A jelen ügyben a fenti 1969–1974. pontban megállapítást nyert, hogy a Bizottság a vitatott jogsértés súlyossági együtthatóját jogszerűen határozhatta meg a helyettesítő érték 18%‑ában.
1983
Ennélfogva meg kell vizsgálni, hogy a UniCredit és a Nomura által hivatkozott elemekre tekintettel a Bizottságnak velük szemben alacsonyabb súlyossági együtthatót kellett volna‑e alkalmaznia, mint amelyet a megtámadott határozatban meghatározott.
1984
Elsősorban a UniCreditet illetően emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság a vele szemben alkalmazott súlyossági együtthatót a többi bankkal szemben alkalmazott súlyossági együtthatóhoz képest egy százalékponttal csökkentette annak figyelembevétele érdekében, hogy e bank kereskedője az elsődleges piacon nem tevékenykedett.
1985
Márpedig az ilyen csökkentés – amelynek eredményeképpen e bank esetében nem a helyettesítő értékének 18%‑át, hanem annak 17%‑át kitevő súlyossági együttható kerül alkalmazásra – a UniCredit helyzetének megfelelő figyelembevételét jelenti.
1986
Bár kétségtelen, hogy elsődleges értékpapír‑kereskedői (primary dealer) tevékenység hiányában a UniCredit nem húzhatott közvetlenül hasznot az elsődleges piacot érintő versenyellenes magatartásokból, ez nem változtat azon, hogy kereskedője nemcsak a másodlagos piacot érintő és a 4. kategóriába tartozó versenyellenes magatartásokban vett részt, hanem a CODS & CHIPS csevegőszobához is csatlakozott, ahol aktívan részt vett mind a másodlagos piacot, mind pedig az elsődleges piacot érintő megbeszéléseken.
1987
Ezáltal a UniCredit hozzájárult a vitatott jogsértés egészének működéséhez, és figyelembe véve azt, hogy az elsődleges piacra vonatkozó, kereskedelmi szempontból érzékeny információk hozzáférhetővé tételéhez érdek fűződőtt a másodlagos piacon folytatott kereskedési tevékenységek vonatkozásában is (lásd a megtámadott határozat (50) preambulumbekezdését), amit az ESMA is megerősített (lásd a fenti 566. és 601. pontot), e bank a megosztott információkból hasznot húzhatott a másodlagos piacon folytatott tevékenysége során.
1988
Ráadásul a vitatott jogsértésben való részvételének időtartama alatt a UniCredit részt vett az érintett bankok között lezajlott és a Bizottság által érvényesen figyelembe vett összes megbeszélésen. Így a vele szemben kifogásolt megbeszélések csekély száma csupán közvetlen következménye a vitatott jogsértésben való részvétele rövid időtartamának, amelyet a Bizottság az időtartamra vonatkozó együttható címén figyelembe vett (lásd a megtámadott határozat (864)–(866) preambulumbekezdését). Ugyanez a helyzet tekintettel arra is, hogy a UniCredit nem vett részt a DBAC csevegőszobában, amelyet az érintett bankok kereskedői már nem használtak akkor, amikor e bank a vitatott jogsértésben való részvételét megkezdte.
1989
Végül nem relevánsak a UniCredit által hivatkozott azon tények, miszerint nem volt tudomása a kereskedőjének magatartásáról, illetve gyorsan elhatárolódott tőle, mivel – amint az a fenti 305. pontban megállapításra került – meg lehetett állapítani e bank felelősségét munkavállalójának magatartásáért, és mivel e kereskedő elbocsátását mindenesetre nem a vitatott jogsértésben való részvételével indokolták, hanem – amint arra a UniCredit rámutatott – az általa realizált „jelentős és indokolatlan veszteségekkel”.
1990
Másodsorban, ami a Nomurát illeti, e bankkal szemben a helyettesítő értéke 18%‑át kitevő súlyossági együtthatót alkalmaztak, amely mérték is a helyzetének megfelelő figyelembevételét jelenti.
1991
Egyrészt a Nomura helyzetének értékelésével kapcsolatban e tekintetben semmilyen hiba nem róható fel a Bizottságnak.
1992
A Nomura ugyanis a vitatott jogsértésben való részvételének időtartama alatt részt vett az érintett bankok között lezajlott és a Bizottság által érvényesen figyelembe vett összes megbeszélésen. Így a vele szemben kifogásolt megbeszélések száma – amelyet a Nomura csekélynek vél, de amely ugyanakkor 31‑et tesz ki – csupán közvetlen következménye a vitatott jogsértésben való részvétele időtartamának, amelyet a Bizottság az időtartamra vonatkozó együttható címén figyelembe vett (lásd a megtámadott határozat (864)–(866) preambulumbekezdését).
1993
Ugyanígy az a tény, hogy a Nomura csak bizonyos európai államkötvények elsődleges piacán tevékenykedett, vagy hogy e piac kis szereplője volt, nem módosíthatja a vele szemben megállapított súlyossági együtthatót, mivel a Bizottság helyesen vélte úgy, hogy a vitatott jogsértés az összes európai államkötvényre kiterjedt, és az e bank által hivatkozott korlátozottabb tevékenységet figyelembe vette a helyettesítő értékének meghatározása során, amely a vitatott jogsértéssel közvetlen vagy közvetett összefüggésben lévő tevékenységének gazdasági jelentőségét tükrözi.
1994
Végül azt illetően, hogy a Nomura vitatott jogsértésben való részvétele e bank szerint nem befolyásolta a teljesítményét az aukciókon, meg kell állapítani, hogy az elsődleges piaccal kapcsolatban megosztott információk a másodlagos piacon folytatott kereskedési tevékenysége szempontjából is jelentőséggel bírtak (lásd a megtámadott határozat (50) preambulumbekezdését, amit az ESMA is megerősített, amint az a fenti 566. pontból kitűnik), amit az említett bank által az állításainak alátámasztása érdekében benyújtott gazdasági elemzés nem vett figyelembe.
1995
Másrészt a Nomura nem hivatkozhat eredményesen az egyenlő bánásmód elvének amiatti megsértésére, hogy a Bizottság vele szemben magasabb súlyossági együtthatót alkalmazott, mint a UniCredit esetében.
1996
Ellentétben azzal, amit e bank állít, a vitatott jogsértésben való részvétele nem hasonlítható össze a UniCredit részvételével, tehát nem indokolta azt, hogy a Bizottság vele szemben 17%‑os súlyossági együtthatót alkalmazzon.
1997
Ugyanis a Nomura, noha a UniCredithez hasonlóan a vitatott jogsértésben való részvételének időszakában lezajlott összes megbeszélésen részt vett, az európai államkötvények elsődleges és másodlagos piacán is tevékenykedett, tehát a UniCredittel ellentétben közvetlenül és teljes mértékben ki tudta használni az azon megbeszélések során szerzett információkat, amelyekben részt vett.
1998
Az a tény, hogy a Nomura szerint az egyik kereskedője 2011. március 4. előtt nem rendelkezett kereskedésre vonatkozó engedéllyel, e következtetést nem kérdőjelezi meg.
1999
Egyrészt ugyanis, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (768) preambulumbekezdésében rámutatott, az a tény, hogy a Nomura e kereskedője újból hozzáférést kapott a CODS & CHIPS csevegőszobához, a többi bank kereskedőinek ahhoz fűződő érdekét bizonyítja, hogy őt újból bevonják a megbeszéléseikbe, és lehetővé tette az említett kereskedő számára, hogy hozzáférjen a kereskedési engedélyének megújítását megelőzően lezajlott versenyellenes megbeszélésekhez, valamint hogy aktívan részt vegyen azokban.
2000
Másrészt a UniCredit esetével ellentétben a Bizottság egyáltalán nem jelezte, hogy nem tudta bizonyítani, hogy a Nomura kereskedője a megszerzett információkat az elsődleges vagy másodlagos piacon tevékenykedő kollégáknak továbbította, ellentétben azzal, amit e bank a keresetlevelének 229.2 pontjában sugall.
2001
Egyébiránt más bizonyíték hiányában nem lehet figyelembe venni a Nomura azon egyszerű állítását, miszerint „mivel képes volt ennek bizonyítására, [a kereskedője] 2011. március 9. előtt valójában egyáltalán nem kereskedett európai államkötvényekkel”.
2002
Ennélfogva a Nomura esetében alkalmazott súlyossági együttható nem utal arra, hogy a Bizottság értékelési hibát követett volna el, vagy megsértette volna az egyenlő bánásmód elvét.
2003
A fentiekre tekintettel a UniCredit kilencedik jogalapját, a Nomura kilencedik jogalapjának első és második részét, amennyiben e részek e bank vitatott jogsértésben való részvétele súlyának figyelmen kívül hagyására vonatkoznak, valamint ugyanezen jogalap harmadik részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
iii) A UniCredit tizedik jogalapjának arra alapított első részéről, hogy a Bizottság az elrettentés címén alkalmazott kiegészítő összeg mértékének meghatározása során megsértette a büntetések és szankciók egyéniesítésének elvét, valamint az arányosság elvét
2004
A UniCredit a tizedik jogalapjának másodlagosan kifejtett első részében azt kifogásolja, hogy a Bizottság megsértette a büntetések és szankciók egyéniesítésének elvét, valamint az arányosság elvét, amikor a bírsága alapösszegének meghatározásakor az iránymutatás 25. pontja alapján a kiegészítő összeg vonatkozásában a helyettesítő érték 17%‑át kitevő mértéket határozott meg.
2005
A Bizottság, mivel úgy döntött, hogy a kiegészítő összeg kiszámításához (az iránymutatás 25. pontja) nem alkalmazza az időtartamra vonatkozó együtthatót (az iránymutatás 24. pontja), a UniCredittel szemben 59522445 euró kiegészítő összeget alkalmazott, amely e bank bírsága alapösszegének a megtámadott határozat (867) preambulumbekezdésében említett változó összegének körülbelül 600%‑át teszi ki, miközben e kiegészítő összeg a Nomura esetében e változó összeg körülbelül 120%‑át, a Portigon esetében annak körülbelül 63%‑át, az RBS és a UBS esetében pedig annak körülbelül 20%‑át teszi ki. Márpedig ez indokolta volna azt, hogy a UniCredit esetében jelentősen alacsonyabb százalékos arányt állapítsanak meg, tekintettel arra, hogy a vitatott jogsértésben kisebb mértékben vett részt.
2006
Másodlagosan és ugyanezen okokból a UniCredit azt állítja, hogy a Bizottság tévesen nem alkalmazta az iránymutatás 37. pontját a kiegészítő összeg jelentős kiigazítása érdekében.
2007
Harmadlagosan és továbbra is ugyanezen okokból a UniCredit azt állítja, hogy a Bizottságnak a kiegészítő összeget az iránymutatás 25. pontjában előírt minimum mértékben, azaz 15%‑ban kellett volna megállapítania.
2008
Ami elsősorban a UniCredit által elsődlegesen felhozott érvelést illeti, a büntetések és szankciók egyéniesítése elvének megsértésére vonatkozó állítását illetően emlékeztetni kell arra, hogy az 1/2003 rendelet 23. cikkének (2) bekezdése értelmében kiszabott bírságok összegének kiszámítása során az érintett vállalkozásokkal szembeni megkülönböztetett bánásmód szorosan hozzátartozik az e rendelkezés értelmében a Bizottságra ruházott jogkörök gyakorlásához. Mérlegelési mozgástere keretében ugyanis a Bizottságnak a szankciót az érintett vállalkozások sajátos magatartása és jellemzői alapján kell egyénítenie az uniós versenyszabályok teljes érvényesülésének minden egyes esetben való biztosítása érdekében (lásd: 2007. június 7‑iBritannia Alloys & Chemicals kontra Bizottság ítélet, C‑76/06 P, EU:C:2007:326, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
2009
Ezenfelül a büntetések és szankciók egyéniesítése elvének tiszteletben tartásához elegendő az, ha a bírság végső összege tükrözi a különböző résztvevők helyzete közötti különbségeket, anélkül hogy szükséges lenne, hogy a Bizottság a bírságösszeg kiszámításának minden egyes szakaszában megkülönböztetett bánásmódban részesítse a résztvevőket (2013. szeptember 13‑iTotal Raffinage Marketing kontra Bizottság ítélet, T‑566/08, EU:T:2013:423, 454. pont).
2010
Ebből következik, hogy önmagában nem bizonyíthatja a büntetések egyéniesítése elvének a UniCredit esetében való megsértését pusztán az, hogy a Bizottság az érintett bankkal szemben olyan kiegészítő összeget állapít meg, amely relatív értékben a szóban forgó bírság alapösszege változó összegének jelentősen nagyobb hányadát teszi ki, mint a többi érintett bank esetében.
2011
Ráadásul a jelen ügyben az ilyen jogsértés annál is kevésbé bizonyított, mivel először is az iránymutatás 25. pontja előírja, hogy a kiegészítő összeget, amely az összes résztvevő magatartásának jellemzőit, nem pedig az egyes résztvevők egyéni helyzetét veszi figyelembe (lásd ebben az értelemben: 2019. július 11‑iSilver Plastics és Johannes Reifenhäuser kontra Bizottság ítélet, T‑582/15, nem tették közzé, EU:T:2019:497, 338. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), „függetlenül attól” számítják ki, „hogy a vállalkozás milyen hosszú időszakon keresztül vett részt a jogsértésben”, többek között annak érdekében, hogy a vállalkozásokat elrettentsék attól, hogy megsértsék – akár csak rövid ideig is – a versenyjogot (2019. november 7‑iCampine és Campine Recycling kontra Bizottság ítélet, T‑240/17, nem tették közzé, EU:T:2019:778, 346. pont).
2012
Ennélfogva, és mivel a UniCredit nem vitatta az iránymutatás Bizottság által kifejezetten alkalmazott 25. pontjának érvényességét, a Bizottságnak e címen nem kellett figyelembe vennie a UniCredit vitatott jogsértésben való részvételének időtartamát.
2013
Másodszor meg kell állapítani, hogy a fenti 2011. pontban felidézett ítélkezési gyakorlat ellenére a megtámadott határozat (868) preambulumbekezdésében a Bizottság a UniCredittel szemben nem a helyettesítő érték 18%‑át – mint az összes többi érintett bank esetében –, hanem annak 17%‑át kitevő külön kiegészítő összeget alkalmazott annak figyelembevétele érdekében, hogy „[a UniCredit] kereskedői kizárólag a másodlagos piacon tevékenykedtek”.
2014
Következésképpen a UniCredit tévesen rója fel a Bizottságnak, hogy nem vette figyelembe a sajátos helyzetét, és hogy ennélfogva megsértette a büntetések és szankciók egyéniesítésének elvét.
2015
E bank szintén tévesen hivatkozik az arányosság elvének amiatti megsértésére, hogy a Bizottság vele szemben kiegészítő összeg címén a helyettesítő érték 17%‑át kitevő külön mértéket határozott meg.
2016
Egyrészt az iránymutatás 25. pontjának szövegére tekintettel az e bank által előterjesztett elemek egyike sem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a Bizottságnak el kellett volna tekintenie attól, hogy vele szemben kiegészítő összeget alkalmazzon.
2017
Amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (871) preambulumbekezdésében helyesen rámutatott, a vitatott jogsértés versenytársak közötti megállapodások és összehangolt magatartások, vagyis olyan kartell formáját öltötte, amelynek súlya és a versenyre káros jellege indokolja, hogy olyan szankcióval sújtsák, amelynek célja, hogy más vállalkozásokat elrettentsen attól, hogy azonos vagy hasonló magatartást tanúsítsanak.
2018
Ez utóbbi tekintetben a UniCredit állításával ellentétben a Bizottság a megtámadott határozat (872) preambulumbekezdésében megalapozottan állapíthatta meg azt a tényt, hogy a pénzügyi ágazatban már történtek hasonló versenyellenes magatartások, még akkor is, ha e bank azokban nem vett részt.
2019
Az elrettentő hatásra törekvés ugyanis nemcsak a bírságot kiszabó határozatban kifejezetten említett vállalkozásokat érinti, hanem a hasonló méretű és hasonló erőforrásokkal rendelkező vállalkozásokat is arra kívánja ösztönözni, hogy tartózkodjanak a versenyszabályokba ütköző hasonló jogsértésekben való részvételtől (lásd: 2013. december 5‑iCaffaro kontra Bizottság ítélet, C‑447/11 P, EU:C:2013:797, 37. pont; lásd továbbá ebben az értelemben: 2014. december 17‑iPilkington Group és társai kontra Bizottság ítélet, T‑72/09, nem tették közzé, EU:T:2014:1094, 302. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
2020
Másrészt a UniCredit nem hivatkozhat érvényesen arra, hogy a Bizottság által megállapított, a helyettesítő érték 17%‑ának megfelelő kiegészítő összeg meghaladja a megfelelő mértéket, és azt az iránymutatás 25. pontjában említett, az eladások értékének 15%‑a és 25%‑a közötti tartomány alsó határán kellett volna meghatározni.
2021
A Bizottság ugyanis helyesen tekinthette úgy, hogy a helyettesítő érték 17%‑ának megfelelő kiegészítő összeg összhangban van egyrészt a szóban forgó magatartások súlyával és a bennük rejlő, a versenyre nézve káros jelleggel, valamint a megismétlésüktől való elrettentés szükségességével egy olyan ágazatban, amelyben a közelmúltban hasonló korábbi jogsértéseket állapítottak meg, másrészt pedig azzal a ténnyel, hogy a UniCredit a vitatott jogsértéssel érintett két piac közül csak az egyiken tevékenykedett.
2022
Ugyanígy a UniCredit vitatott jogsértésben való részvételének sajátos jellemzői nem indokolhatták azt, hogy a Bizottság a helyettesítő érték 17%‑ánál alacsonyabb kiegészítő összeget állapítson meg.
2023
Mindenekelőtt a helyettesítő érték 17%‑át kitevő százalékos mérték az iránymutatás 25. pontjában említett tartománynak már az alsó részén helyezkedik el.
2024
Továbbá az a tény, hogy a UniCredit csak a másodlagos piacon tevékenykedett, vagy hogy csak rövid ideig vett részt a vitatott jogsértésben, nem indokolhatott a többi érintett bankkal szemben megállapított kiegészítő összeghez képest több mint egy százalékponttal történő csökkentést.
2025
A UniCredit állításával ellentétben ugyanis azok a megbeszélések, amelyeken részt vett, ugyanolyan súlyosak, illetve a versenyre nézve ugyanolyan károsak voltak, mint a vitatott jogsértésben való részvételét megelőzően lezajlott megbeszélések, és igazolják azt, hogy a Bizottság szükségesnek ítélte elrettenteni mind az érintett bankokat, mind pedig a pénzügyi piacok más szereplőit attól, hogy újból ilyen megbeszélésekbe bocsátkozzanak.
2026
Így a UniCredit tekintetében egy 17%‑nál alacsonyabb százalékos arány elfogadása megkérdőjelezte volna a Bizottságra háruló azon kötelezettséget, hogy koherens és objektíven indokolt értékelést végezzen azon vitatott jogsértés súlyát illetően, amelyben e bank és a többi érintett bank részt vett, amely kötelezettség az arányosság elvének tiszteletben tartásához is hozzájárul (lásd ebben az értelemben: 2021. szeptember 29‑iTokin kontra Bizottság ítélet, T‑343/18, nem tették közzé, EU:T:2021:636, 63. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
2027
Végül az a tény, hogy a UniCredittel szemben megállapított 17%‑os mérték a vele szemben kiszabott bírság változó alapösszegének körülbelül 600%‑át, illetve e bírság végső összegének több mint 85%‑át kitevő kiegészítő összeget jelent, lényegtelen, mivel e mérték a Bizottság által – az iránymutatás A. szakaszával összefüggésben értelmezett 25. pontjában – meghatározott módszer helyes alkalmazásának eredménye, amelynek érvényességét a UniCredit nem vonja kétségbe.
2028
Egyébiránt, ha a UniCredit nem a vele szemben megállapított kiegészítő összeg mértékét kívánja kifogásolni a Bizottsággal szemben, hanem azt, hogy e mértéket évesített helyettesítő értékre alkalmazta, jóllehet a vitatott jogsértésben csak két hónapon keresztül vett részt, ezt kifejezetten jeleznie kellett volna a keresetlevelében, és vitatnia kellett volna az iránymutatás ezt előíró 25. pontjának érvényességét.
2029
Márpedig meg kell állapítani, hogy a UniCredit a kifogását csak a többi érintett bankkal szemben megállapított és a változó alapösszeg százalékában kifejezett kiegészítő összegekkel való összehasonlítással támasztotta alá.
2030
Következésképpen, és nem érintve a Törvényszék által korlátlan felülvizsgálati jogkörében eljárva végzett értékelést, a Bizottság nem sértette meg a büntetések és szankciók egyéniesítésének elvét, sem pedig az arányosság elvét, amikor az iránymutatásának alkalmazása során a UniCredit esetében elrettentés címén a helyettesítő érték 17%‑át kitevő kiegészítő összeget állapított meg.
[omissis]
3) A UniCredit tizedik jogalapjának második részéről és a Nomura tizedik jogalapjáról, amelyek a velük szemben kiszabott bírságok alapösszegének kiigazítása során elkövetett hibákon alapulnak
[omissis]
2052
Mindenekelőtt ugyanis, amint az a megtámadott határozat (382) preambulumbekezdéséből kitűnik, a Bizottság az általa figyelembe vett kategóriákat elemzési célból dolgozta ki egyetlen, versenyellenes célú egységes és folyamatos jogsértés azonosítása érdekében, nem pedig annak érdekében, hogy annyi, az EUMSZ 101. cikkbe ütköző jogsértést azonosítson, mint ahány kategóriát e preambulumbekezdés megemlít. Továbbá e kategóriák szorosan kapcsolódnak egymáshoz, és adott esetben részben át is fedik egymást, ami azt jelenti, hogy adott megbeszélés több kategóriába is tartozhat, mint például a Nomurának felrótt 31 megbeszélés közül 10 esetében, valamint a 2011. szeptember 28‑i és november 2‑i megbeszélések esetében, amelyeket tévesen soroltak be az 1. kategóriába. Végül meg kell állapítani, hogy a Bizottság mindenesetre a Nomurával szemben 17, a 4. kategóriába sorolt megbeszélést rótt fel, amelyeket egyébként – a Nomura állításával ellentétben – nem sorolt be egyik vagy másik alkategóriába.
2053
Másodszor az, hogy az iránymutatás 28. pontjának harmadik franciabekezdése úgy rendelkezik, hogy a vállalkozás felbujtói (instigator) szerepe lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy súlyosító körülmény címén növelje a bírság alapösszegét, nem jelenti azt, hogy a Nomura kizárólag passzív vagy követő szerepe – feltéve, hogy a jelen ügyben bizonyítást nyer – ezen iránymutatás 29. pontja értelmében vett olyan enyhítő körülménynek minősül, amely alapján e vállalkozás bírságának alapösszege csökkenthető.
2054
E tekintetben arra is rá kell mutatni, hogy noha a vállalkozás kizárólagosan passzív vagy követő szerepe enyhítő körülménynek minősült a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az [ESZAK] 65. [cikk] (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás (HL 1998. C 9., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 171. o.) 3. pontjának első franciabekezdése értelmében, ez az iránymutatás hatálya alatt már nem így van (2013. szeptember 16‑iDornbracht kontra Bizottság ítélet, T‑386/10, EU:T:2013:450, 194. pont).
2055
Harmadszor, a Nomura nem hivatkozhat eredményesen arra, hogy a Bizottságnak figyelembe kellett volna vennie azt, hogy az európai államkötvények piacán nem folytatott tevékenységet 2011. március 9. előtt, sőt 2011. április 5. előtt, mivel ezen intézmény helyesen állapította meg, hogy e bank vitatott jogsértésben való részvétele 2011. január 18‑án kezdődött, amint az a fenti 1351. pontból kitűnik.
2056
A fentiekre tekintettel a UniCredit tizedik jogalapjának második részét és a Nomura tizedik jogalapját mint megalapozatlant el kell utasítani.
c)
A UniCredit vitatott jogsértésben való részvételének kezdetét illetően a Bizottság által elkövetett hibának az e vállalkozással szemben kiszabott bírság jogszerűségére gyakorolt következményeiről
2057
Annak ellenére, hogy a UniCredit nem adott elő érvet a vitatott jogsértésben való részvétele időtartamának – a bírsága alapösszegének kiszámítása keretében való – hatását illetően, meg kell vizsgálni a Bizottság által e bank vitatott jogsértésben való részvételének – tévesen 2011. szeptember 9‑ben megállapított – kezdetét illetően elkövetett hiba következményeit.
2058
Amint a fenti 1302. pontban kiemelésre került, ezen időpontot egy későbbi időpontban, 2011. szeptember 26‑ban kell megállapítani, ami azt jelenti, hogy a UniCredit 2011. szeptember 26‑tól november 28‑ig vett részt a vitatott jogsértésben.
2059
E későbbi időpont, amely kétségtelenül azzal jár, hogy a UniCredit vitatott jogsértésben való részvételének időtartama 17 naptári nappal csökken, nem befolyásolja azonban az időtartamra vonatkozóan e bankkal szemben megállapított 0,17‑os együtthatót (az iránymutatás 24. pontja).
2060
A megtámadott határozat (864) és (865) preambulumbekezdéséből ugyanis kitűnik, hogy az időtartamra vonatkozó ezen együtthatót „a jogsértésben való részvétel teljes hónapjainak száma alapján” számították ki, amely keretében a teljes hónap „a kezdő időponttól, az utolsó teljes hónapot meghaladó összes nap levonásával” kerül kiszámításra. „Például egy 2007. január 4. és 2011. november 28. között megvalósult jogsértés esetén a szorzótényezőt a 2007. január 4. óta eltelt teljes hónapok alapján számítják ki.”
2061
Márpedig a UniCredit vitatott jogsértésben való részvételének időtartama még a Bizottság által indokolatlanul figyelembe vett 17 nap levonását követően is meghaladja a két teljes hónapot.
2062
E megállapítás igazolja az időtartamra vonatkozóan a Bizottság által megállapított 0,17‑es együtthatót.
[omissis]
7.
A Natixis negyedik, a megtámadott határozat 3. cikkének jogellenességére alapított jogalapjáról
[omissis]
2099
Márpedig a jelen ügyben a Bizottság azzal, hogy kötelezte a Natixist, hogy tartózkodjon a megtámadott határozat 1. cikkében leírt valamennyi cselekmény vagy magatartás, valamint minden olyan cselekmény vagy magatartás megismétlésétől, amelynek azonos vagy hasonló célja vagy hatása van, egyáltalán nem lépte túl az 1/2003 rendelet 7. cikkének (1) bekezdésében ráruházott hatáskört (lásd analógia útján: 2010. április 28‑iGütermann és Zwicky kontra Bizottság ítélet, T‑456/05 és T‑457/05, EU:T:2010:168, 65. pont).
2100
A Bizottság ugyanis helyesen állapította meg, hogy a Natixis a többi érintett bankkal együtt megsértette az EUMSZ 101. cikket és az EGT‑Megállapodás 53. cikkét azáltal, hogy az európai államkötvényekkel kapcsolatban az EGT egészére kiterjedő egységes és folyamatos jogsértésben vett részt, amit a Natixis a keresetében nem vitatott.
2101
E körülmények között a Bizottság azzal, hogy arra kötelezte a Natixist, hogy a jövőben tartózkodjon a megtámadott határozat 1. cikkében leírt valamennyi cselekmény vagy magatartás, valamint minden olyan cselekmény vagy magatartás megismétlésétől, amelynek azonos vagy hasonló célja vagy hatása van, csupán meghatározta azokat a következményeket, amelyek e bank jövőbeli magatartását illetően az említett 1. cikkben szereplő megállapításból erednek, kizárva ezáltal a bizonyítási teher bármilyen megfordítását és az ártatlanság vélelme elvének megsértését.
2102
Így nem állapítható meg, hogy a Bizottság túllépte volna az 1/2003 rendelet 7. cikkének (1) bekezdésében ráruházott hatáskört, vagy hogy a Natixisszal szemben a megtámadott határozat 3. cikkének második bekezdésében előírt kötelezettségek túllépnék az annak megakadályozásához megfelelő és szükséges mértéket, hogy a megállapított jogsértések körébe tartozó cselekmények, illetve bármilyen olyan magatartás bekövetkezzen, amelynek azonos vagy hasonló célja vagy hatása van.
2103
A fentiekre tekintettel a Natixis negyedik jogalapját mint megalapozatlant el kell utasítani.
8.
A megtámadott határozat megsemmisítésére irányuló jogalapokra vonatkozó következtetés
2104
A fentiek összességéből következik, hogy a Törvényszék elutasítja az azon bankok – azaz a Natixis, a BofA és a Portigon – által felhozott összes jogalapot, amelyekkel szemben a Bizottság nem szabott ki bírságot.
2105
Ennélfogva a Natixis által a T‑449/21. sz. ügyben, a BofA által a T‑456/21. sz. ügyben és a Portigon által a T‑462/21. sz. ügyben benyújtott keresetet teljes egészében el kell utasítani.
2106
Azon bankokat illetően, amelyekkel szemben a Bizottság bírságot szabott ki, először is a fentiekből az is következik, hogy a UBS által felhozott valamennyi jogalapot el kell utasítani, ezért e bank első kereseti kérelmét el kell utasítani.
2107
Másodszor, a UniCredit által felhozott második jogalap vizsgálatából az következik, hogy e banknak a megtámadott határozatban megállapított egységes és folyamatos jogsértésben való részvétele kizárólag a 2011. szeptember 26‑tól november 28‑ig tartó időszak vonatkozásában nyert bizonyítást, a Bizottság tehát hibát követett el, amikor e határozat 1. cikkének hetedik franciabekezdésében megállapította, hogy az említett bank 2011. szeptember 9‑től egységes és folyamatos jogsértésben vett részt.
2108
Következésképpen, amint az a fenti 2067. pontból kitűnik, a Bizottság a megtámadott határozat 2. cikkének ötödik franciabekezdésében tévesen állapította meg a UniCredit által fizetendő bírság összegét 69442000 euróban.
2109
Ebből következik, hogy a UniCredit által megfogalmazott első kereseti kérelemnek részben helyt kell adni, és hogy egyrészt a megtámadott határozat 1. cikkének hetedik franciabekezdését meg kell semmisíteni annyiban, amennyiben a Bizottság e rendelkezésben megállapította, hogy a UniCredit 2011. szeptember 9‑től egységes és folyamatos jogsértésben vett részt, másrészt pedig ugyanezen határozat 2. cikkének ötödik franciabekezdését meg kell semmisíteni annyiban, amennyiben az a UniCredit által fizetendő bírság összegét 69442000 euróban állapítja meg.
2110
Harmadszor, a Nomura hatodik jogalapja ötödik része második érvének vizsgálatából az következik, hogy a Bizottság tévesen tagadta meg a kiigazítási tényező kiszámítása érdekében az e bank által kereskedett európai államkötvények – közigazgatási eljárás során pedig megküldött – pontos súlyozásának alkalmazását, és hogy következésképpen ezen intézmény a megtámadott határozat 2. cikkének második franciabekezdésében tévesen állapította meg a Nomura által fizetendő bírság összegét 129573000 euróban.
2111
Ebből következik, hogy a megtámadott határozat 2. cikkének második franciabekezdését meg kell semmisíteni annyiban, amennyiben az a Nomura által fizetendő bírság összegét 129573000 euróban állapítja meg.
D. A UBS, a UniCredit és a Nomura korlátlan felülvizsgálati jogkör keretében vizsgált kérelmeiről
2112
Mivel a T‑453/21. és a T‑455/21. sz. ügyben megállapított jogsértések hatással vannak a UniCredittel, valamint a Nomurával szemben kiszabott bírságok összegére, és mivel e bankok azt kérték a Törvényszéktől, hogy esetükben gyakorolja korlátlan felülvizsgálati jogkörét, a bírságaik összegét újra kell értékelni.
2113
Ami a UBS‑t illeti, amelynek bírságát nem érinti jogellenesség, a Törvényszéknek e bank esetében is gyakorolnia kell korlátlan felülvizsgálati jogkörét, mivel e bank a vele szemben kiszabott bírság összegének csökkentését kérte.
2114
Amikor az uniós bíróság az EUMSZ 261. cikkben és az 1/2003 rendelet 31. cikkében biztosított korlátlan felülvizsgálati jogkörét gyakorolja, a szankció jogszerűségének egyszerű vizsgálatán túl felhatalmazással rendelkezik arra, hogy e szankció összegének meghatározása tekintetében a Bizottság – az ezen összeget eredetileg meghatározó jogi aktus kibocsátója – értékelését a saját értékelésével helyettesítse (lásd: 2016. január 21‑iGalp Energía España és társai kontra Bizottság ítélet, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, 75. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), és következésképpen a kiszabott bírságot törölje, csökkentse vagy növelje.
2115
A vállalkozással szemben kiszabott bírság összegének a korlátlan felülvizsgálati jogköre keretében történő meghatározása érdekében az uniós bíróság feladata, hogy saját maga értékelje az adott ügy körülményeit és a szóban forgó jogsértés típusát. Az 1/2003 rendelet 23. cikkének (3) bekezdése alapján e feladat minden egyes szankcionált vállalkozás esetében a szóban forgó jogsértés súlyának és időtartamának figyelembevételét feltételezi, többek között az indokolásra, az arányosságra, a szankciók egyéniesítésére és az egyenlő bánásmódra vonatkozó elvek tiszteletben tartása mellett, anélkül hogy az uniós bíróság kötve volna a Bizottság által az iránymutatásaiban meghatározott, tájékoztató jellegű szabályokhoz, noha ez utóbbiak iránymutatásul szolgálhatnak az uniós bíróság számára (lásd ebben az értelemben: 2016. január 21‑iGalp Energía España és társai kontra Bizottság ítélet, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, 89. és 90. pont).
1.
A UBS kérelmeiről
2116
Amint az a fenti 2106. pontból kitűnik, a Törvényszék megállapította, hogy a UBS által felhozott öt jogalap közül, amelyek mindegyike a vele szemben a megtámadott határozatban kiszabott bírság ellen irányult, egyik sem megalapozott.
2117
Márpedig semmi nem enged arra következtetni, hogy a Bizottság által jogszerűen megállapított bírságot a Törvényszéknek korlátlan felülvizsgálati jogkörében eljárva az eredeti bírságösszeg legalább 65%‑ával kellene csökkentenie, amint azt a UBS kéri.
2118
E tekintetben a UBS nem hivatkozhat eredményesen arra, hogy a vele szemben kiszabott bírságot a BGN‑adatokból származó nap végi árkülönbözetek és a napon belüli árkülönbözetek közötti különbség korrekciója címén 32000000 euróval indokolt csökkenteni.
2119
A UBS által e célból hivatkozott gazdasági elemzés nem indokolhat ilyen korrekciót, mivel ezen elemzés nem tartalmaz e bank vitatott jogsértésben való részvételének időpontjában, vagyis az államadósság‑válság idején fennálló árkülönbözetekre vonatkozó reprezentatív adatokat.
2120
Egyrészt ezen elemzés a napon belüli árkülönbözetek olyan átlagaira hivatkozik, amelyeket csak három kibocsátó tagállam (Belgium, Németország és Franciaország) által kibocsátott európai államkötvények alapján számítottak ki. Másrészt ezen átlagokat jóval a UBS vitatott jogsértésben való részvételének időszaka utáni évekre, azaz 2018‑ra, 2019‑re és 2021‑re vonatkozó adatok alapján számították ki.
2121
A UBS nem követelhet érvényesen 24600000 eurós csökkentést a 32 európaiállamkötvény‑kategória havonta aktualizált súlyozásának szükségessége címén sem.
2122
Még ha az ilyen havi aktualizálás kedvezőbb is lehet a UBS számára, a fenti 1835. pontban már megállapítást nyert, hogy a Bizottság azon módszertani döntése, hogy állandó súlyokat alkalmaz, azon mérlegelési mozgástér keretein belül marad, amellyel ezen intézmény a helyettesítő érték kiszámítására vonatkozó módszerének kidolgozása során rendelkezik. Ráadásul e módszert az összes érintett bankra alkalmazták. Ezenkívül nem felelne meg az egyenlő bánásmód elvének, és nem is lenne észszerű – még a Törvényszék által korlátlan felülvizsgálati jogkörében eljárva sem – változtatni a Bizottság által érvényesen elfogadott és a Törvényszék által jóváhagyott módszeren úgy, hogy a Bizottság által elfogadott 32 reprezantatív európaiállamkötvény‑kategória állandó súlyozását a UBS saját havi súlyozásait tartalmazó 58 különböző adathalmazzal helyettesítik, ami ahhoz vezetne, hogy e bank esetében már nem 32, hanem 1856 súlyozást kellene figyelembe venni.
2123
Végül a UBS nem követelheti érvényesen, hogy – egyébként meghatározatlan összegű – korrekciót végezzenek annak érdekében, hogy a kiigazítási tényezőt a végleges árkülönbözetének kevesebb mint 50%‑ában állapítsák meg.
2124
Amint az a megtámadott határozat 1408. lábjegyzetéből kitűnik, ezen 50%‑os mérték a következővel magyarázható:
„[B]ár fogalmilag a kereskedő által elért bevételek az árkülönbözet egészének felelnek meg akkor, ha a két ügyletet együtt vizsgáljuk, ha azonban mindkét ügyletet külön‑külön vizsgáljuk, a bevételek a névleges összeg és az árkülönbözet fele szorzatának felelnek meg.”
2125
Márpedig egy 50%‑nál alacsonyabb mérték alkalmazása minden egyes vételi ügylet és minden egyes eladási ügylet vonatkozásában ahhoz vezetne, hogy nem vennék figyelembe a UBS által elért különbözet egy részét, jóllehet a Törvényszék a fenti 1877. pontban úgy tekintette, hogy e banknak a BGN‑adatok szerinti végleges árkülönbözete a „rendelkezésre álló legalkalmasabb adatokon” alapul.
2126
Ennélfogva a UBS‑szel szemben kiszabott bírság összegét fenn kell tartani 172378000 euróban.
2.
A UniCredit kérelmeiről
2127
A fenti 1302. és 2107. pontban a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság tévesen vette figyelembe 2011. szeptember 9‑ét a UniCredit vitatott jogsértésben való részvételének kezdő időpontjaként, és ezen időpontot egy későbbi időpontban, 2011. szeptember 26‑ban kell megállapítani.
2128
Mindazonáltal az e megállapítás által e bank vitatott jogsértésben való részvételének időtartamára, valamint a kiigazítási tényezőre, és így a helyettesítő érték kiszámítására gyakorolt következményekre is figyelemmel (lásd a fenti 2069. pontot) a Törvényszék mint megalapozatlant elutasította a UniCredit által felhozott, a vele szemben kiszabott bírság összegének meghatározására vonatkozó többi tényezővel, különösen a Bizottság által alkalmazott módszerre és annak általános alkalmazására vonatkozó tényezőkkel kapcsolatos kifogásokat.
2129
Ebben az összefüggésben a Törvényszék ismételten úgy ítéli meg, hogy korlátlan felülvizsgálati jogkörében eljárva helybenhagyhatja a Bizottság által a megtámadott határozat (810)–(863) preambulumbekezdésében jogszerűen elvégzett értékeléseket.
2130
Mindazonáltal először is e bíróság feladata annak vizsgálata, hogy a helyettesítő érték kiszámításának módszerére figyelemmel a UniCredit vitatott jogsértésben való részvétele időtartamának csökkenése szükségessé teszi‑e az e bank esetében megállapított helyettesítő érték módosítását.
2131
E tekintetben a fenti 2065. és 2066. pontban már kiemelésre került, hogy a Bizottság a Törvényszék kérdésére válaszolva újra kiszámította a helyettesítő értéket annak érdekében, hogy figyelembe vegye a UniCredit vitatott jogsértésben való részvétele időtartamának esetleges csökkenését, és hogy e számítás eredményeképpen ezen intézmény már nem 0,084%‑os, hanem 0,086%‑os kiigazítási tényezőt, ennélfogva pedig már nem 350132029 eurót, hanem 358468506 eurót kitevő helyettesítő értéket állapított meg.
2132
Az ilyen emelést, amelynek számtani pontosságát a UniCredit kifejezetten nem vitatja, az magyarázza, hogy e bank vitatott jogsértésben való részvételi időszaka időtartamának csökkenése ellenére a figyelembe vett új időszak az államadósság‑válság legintenzívebb időszakát fedi le.
2133
A Törvényszék tehát úgy véli, hogy a UniCredit esetében 0,086%‑os kiigazítási tényezőt, következésképpen pedig az e bankra alkalmazandó névleges összegek módosításának hiányában 358468506 eurót kitevő helyettesítő értéket kell figyelembe venni.
2134
Másodszor, a UniCredit kilencedik jogalapjának elutasítására figyelemmel a Törvényszék úgy véli, hogy e bank esetében 17%‑os súlyossági együtthatót kell alkalmazni.
2135
Harmadszor, mivel a UniCredit nem vitatta az időtartamra vonatkozóan vele szemben alkalmazott 0,17‑os együtthatót, és figyelemmel a fenti 2057–2062. pontra, a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy ezen együttható elfogadható.
2136
Negyedszer, ami az elrettentés címén kiszabott, a Bizottság által 59522445 euróban megállapított kiegészítő összeget illeti, emlékeztetni kell egyrészt arra, hogy ezen összeget a UniCredit kizárólag annyiban vitatta, hogy a 17%‑os mértékű helyettesítő érték alkalmazása, illetve az iránymutatás 37. pontja alkalmazásának ezen intézmény általi megtagadása ahhoz vezetett, hogy a Bizottság az ő esetében a többi bankkal szemben alkalmazottnál arányosan magasabb kiegészítő összeget állapított meg, másrészt pedig arra, hogy ezen érvelést a Törvényszék a fenti 2008–2035. pontban elutasította.
2137
Ugyanakkor az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy noha az uniós versenyszabályokat megsértő vállalkozásokkal szemben kiszabott bírságoknak nemcsak büntető jellegűeknek, hanem elrettentő jellegűeknek is kell lenniük (lásd ebben az értelemben: 2014. április 10‑iBizottság kontra Siemens Österreich és társai és Siemens Transmission & Distribution és társai kontra Bizottság ítélet, C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256, 59. pont; 2014. április 10‑iAreva és társai kontra Bizottság ítélet, C‑247/11 P és C‑253/11 P, EU:C:2014:257, 132. pont), nem lehetnek túlzott mértékűek (lásd ebben az értelemben: 2012. december 12‑iNovácke chemické závody kontra Bizottság ítélet, T‑352/09, EU:T:2012:673, 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
2138
Márpedig a UniCredit vitatott jogsértésben való két hónapos részvételének időtartamára vonatkozó helyettesítő értéknek az e bankkal szemben elrettentés címén kiszabott kiegészítő összeg kiszámítása céljából történő évesítése e bankkal szemben 71096000 euró végleges bírság kiszabásához vezetne, amely túlzott jellegű lenne.
2139
Következésképpen, figyelembe véve a UniCredit vitatott jogsértésben való részvételének rövid időtartamát, e jogsértés súlyát, az e bank által ellátott árjegyzői feladatokat, az említett jogsértés elkövetésének hátterét képező pénzügyi válságot, de annak szükségességét is, hogy az e bankkal szemben alkalmazott szankciónak elrettentő jellege legyen, a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy egy 65000000 euró összegű bírság a UniCredittel szemben kifogásolt magatartásokat megfelelően szankcionálja (lásd analógia útján: 2011. október 5‑iRomana Tabacchi kontra Bizottság ítélet, T‑11/06, EU:T:2011:560, 285. pont).
2140
Ennélfogva a Törvényszék a UniCredittel szemben kiszabott bírság összegét 65000000 euróban állapítja meg.
3.
A Nomura kérelmeiről
2141
A fenti 1959. és 1960. pontban a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság tévesen tagadta meg a Nomura által a közigazgatási eljárás során szolgáltatott pontos adatok felhasználását a 32 európaiállamkötvény‑kategória e bankra jellemző súlyozásának meghatározása céljából, és hogy ezért helyt kell adni a Nomura hatodik jogalapja ötödik része második érvének.
2142
Mindazonáltal e megállapításnak a kiigazítási tényező, és így a helyettesítő érték kiszámítására gyakorolt hatásaira is figyelemmel a Törvényszék mint megalapozatlant elutasította az e bank által felhozott, a vele szemben kiszabott bírság összegének meghatározására vonatkozó többi tényezővel, különösen a Bizottság által alkalmazott módszerre és annak általános alkalmazására vonatkozó tényezőkkel kapcsolatos kifogásokat.
2143
Ebben az összefüggésben a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy korlátlan felülvizsgálati jogkörében eljárva helybenhagyhatja a Bizottság által a megtámadott határozat (810)–(872) és (874)–(878) preambulumbekezdésében jogszerűen elvégzett értékeléseket.
[omissis]
2147
Ezen alapösszeget nem indokolt kiigazítani a Bizottság által a 2011. május 18‑i, június 22‑i és október 4‑i megbeszélések versenyellenes jellegével kapcsolatban elkövetett hibák figyelembevétele érdekében (lásd a fenti 798. pontot), mivel azok nem befolyásolják e bank vitatott jogsértésben való részvételének időtartamát.
2148
E körülmények között, és mivel a Nomura tekintetében semmilyen enyhítő vagy súlyosító körülményt nem kell figyelembe venni, a Törvényszék az e bankkal szemben kiszabott bírságot 125646000 euróban állapítja meg.
IV. A költségekről
2149
Az eljárási szabályzat 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
2150
Mivel a UBS, a Natixis, a BofA és a Portigon az összes kereseti kérelmét illetően pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell őket a T‑441/21., T‑449/21., T‑456/21., illetve T‑462/21. sz. ügyben felmerült költségek viselésére.
2151
Mivel a UniCredit és a Nomura szinte az összes kereseti kérelmét illetően pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően őket is kötelezni kell a T‑453/21., illetve T‑455/21. sz. ügyben felmerült költségek viselésére.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített ötödik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a T‑441/21., T‑449/21., T‑453/21., T‑455/21., T‑456/21. és T‑462/21. sz. ügyeket ítélethozatal céljából egyesíti.
2)
A T‑441/21. sz. ügyben:
–
a Törvényszék a keresetet elutasítja;
–
a Törvényszék a UBS Group AG‑t és a UBS AG‑t kötelezi a költségek viselésére.
3)
A T‑449/21. sz. ügyben:
–
a Törvényszék a keresetet elutasítja;
–
a Törvényszék a Natixist kötelezi a költségek viselésére.
4)
A T‑453/21. sz. ügyben:
–
a Törvényszék az EUMSZ 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (AT.40324 – „Európai államkötvények” ügy) 2021. május 20‑án hozott C(2021) 3489 final bizottsági határozat 1. cikkének hetedik franciabekezdését megsemmisíti annyiban, amennyiben az megállapítja, hogy a UniCredit SpA és a UniCredit Bank AG 2011. szeptember 9‑től november 28‑ig, nem pedig 2011. szeptember 26‑tól november 28‑ig vett részt a jogsértésben;
–
a Törvényszék a C(2021) 3489 final határozat 2. cikkének ötödik franciabekezdését megsemmisíti annyiban, amennyiben az 69442000 euróban állapítja meg azon bírság összegét, amelynek megfizetéséért a UniCredit és a UniCredit Bank egyetemlegesen felel;
–
a Törvényszék azon bírság összegét, amelynek megfizetéséért a UniCredit és a UniCredit Bank egyetemlegesen felel, 65000000 euróban állapítja meg;
–
a Törvényszék a keresetet az ezt meghaladó részében elutasítja;
–
a Törvényszék a UniCreditet és a UniCredit Bankot kötelezi a költségek viselésére.
5)
A T‑455/21. sz. ügyben:
–
a Törvényszék a C(2021) 3489 final határozat 2. cikkének második franciabekezdését megsemmisíti annyiban, amennyiben az 129573000 euróban állapítja meg azon bírság összegét, amelynek megfizetéséért a Nomura International plc és a Nomura Holdings, Inc. egyetemlegesen felel;
–
a Törvényszék azon bírság összegét, amelynek megfizetéséért a Nomura International és a Nomura Holdings egyetemlegesen felel, 125646000 euróban állapítja meg;
–
a Törvényszék a keresetet az ezt meghaladó részében elutasítja;
–
a Törvényszék a Nomura Internationalt és a Nomura Holdingsot kötelezi a költségek viselésére.
6)
A T‑456/21. sz. ügyben:
–
a Törvényszék a keresetet elutasítja;
–
a Törvényszék a Bank of America N.A.‑t és a Bank of America Corporationt kötelezi a költségek viselésére.
7)
A T‑462/21. sz. ügyben:
–
a Törvényszék a keresetet elutasítja;
–
a Törvényszék a Portigon AG‑t kötelezi a költségek viselésére.
Papasavvas
Svenningsen
Mac Eochaidh
Martín y Pérez de Nanclares
Stancu
Kihirdetve Luxembourgban, a 2025. március 26‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német és angol.
(
1
)	A jelen ítéletnek csak azok a pontjai kerülnek ismertetésre, amelyek közzétételét a Törvényszék hasznosnak tartja.