62018TO0410
A TÖRVÉNYSZÉK VÉGZÉSE (ötödik tanács)
2019. március 15. (
*1
)
„Megsemmisítés iránti kereset – Verseny – Kartellek – Fém csomagolóanyagok piaca – Vizsgálat megindítását elrendelő határozat – Keresettel meg nem támadható jogi aktus – Elfogadhatatlanság”
A T–410/18. sz. ügyben,
a Silgan Closures GmbH (székhelye: München [Németország]),
a Silgan Holdings, Inc. (székhelye: Stamford, Connecticut [Egyesült Államok])
(képviselik őket: H. Wollmann, D. Seeliger, R. Grafunder és V. Weiss ügyvédek)
felpereseknek
az Európai Bizottság (képviselik: T. Christoforou, B. Ernst, G. Meessen, C. Vollrath és L. Wildpanner, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen,
az azon 2018. április 19‑i C(2018) 2466 végleges bizottsági határozat megsemmisítése iránt az EUMSZ 263. cikk alapján benyújtott kérelme tárgyában, amely alapján a Bizottság az AT.40522 – Pandora ügyben az EUMSZ 101. cikk alapján eljárást indított,
A TÖRVÉNYSZÉK (ötödik tanács),
tagjai: D. Gratsias elnök (előadó), I. Labucka és A. Dittrich bírák,
hivatalvezető: E. Coulon,
meghozta a következő
Végzést
A jogvita előzményei
1
A felperesek, a Silgan Closures GmbH és a Silgan Holdings, Inc. többek között fém csomagolóanyagok – konkrétan fém tárolóeszközök és záróelemek – ágazatában tevékenykedő gazdasági társaságok. 2015‑ben a Bundeskartellamt (szövetségi kartellhatóság, Németország) vizsgálatot indított az ágazatban működő több gazdasági társasággal, köztük azzal a társaságcsoporttal szemben, amelyhez a felperesek tartoznak. A vizsgálat keretében a felperes csoportjához tartozó gazdasági társaságok engedékenység iránti kérelmet nyújtottak be, és együttműködtek a szövetségi kartellhatósággal, információkat szolgáltatva neki.
2
2016. szeptember 8‑án a szövetségi kartellhatóság és e társaságok képviselői ügylet előkészítésére irányuló találkozót tartottak.
3
2018. április 19‑i határozatával az Európai Bizottság a Bizottság által az [EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk] alapján folytatott eljárásokról szóló, 2004. április 7‑i 773/2004/EK rendelet (HL 2004. L 123., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 3. kötet, 81. o.) 2. cikkének (1) bekezdésének megfelelően úgy határozott, hogy a fém csomagolóanyagok ágazatában tevékenykedő több gazdasági társasággal, köztük a felperessel szemben az EUMSZ 101. cikk alkalmazására vonatkozó eljárást indít (AT.40522 – Pandora ügy) (a továbbiakban: megtámadott határozat).
Az eljárás és a felek kérelmei
4
A Törvényszék Hivatalához 2018. július 4‑én benyújtott keresetlevelükkel a felperesek előterjesztették a jelen keresetet.
5
A Törvényszék Hivatalához 2018. szeptember 14‑én benyújtott külön beadványában a Bizottság a kereset elfogadhatatlanságára hivatkozott.
6
A Törvényszék Hivatalához 2018. szeptember 18‑án, illetve 26‑án benyújtott beadványaiban a Németországi Szövetségi Köztársaság és az Európai Unió Tanácsa kérelmezte, hogy a jelen eljárásba a Bizottság kérelmeinek támogatása végett beavatkozhasson.
7
A felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el az elfogadhatatlansági kifogást;
–
semmisítse meg megtámadott határozatot;
–
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
8
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
a keresetet mint elfogadhatatlant utasítsa el;
–
a felpereseket kötelezze a költségek viselésére.
A jogkérdésről
9
Az elfogadhatatlansági kifogás keretében a Bizottság arra hivatkozik, hogy a megtámadott határozat nem érinti a felperesek érdekeit oly mértékben, hogy jelentősen változtatna jogi helyzetükön, és ezért a keresetet mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
10
A felperesek a maguk részéről úgy vélik, hogy a jelen ügyben fennálló sajátos körülmények miatt a megtámadott határozat megtámadható jogi aktusnak minősül. Ennek keretében arra hivatkoznak, hogy az EUMSZ 104. és EUMSZ 105. cikk csak a szubszidiaritás és az arányosság elvének tiszteletben tartása mellett biztosít a Bizottság számára az EUMSZ 101. cikk alkalmazására vonatkozó eljárás megindítására vonatkozó jogkört. Ezenkívül a megtámadott határozat meghozatala megszüntetné a szövetségi kartellhatóság hatáskörét, és ezáltal a felperesek arra vonatkozó lehetőségét, hogy részt vegyenek a szövetségi kartellhatóság engedékenységi programjában. A határozat továbbá megszakítaná a németországi eljárási cselekmények elévülését, és a vizsgálatot sem lehetne észszerű határidőn belül lezárni. Végezetül a felperesek úgy érvelnek, hogy mostantól a Bizottság által indított vizsgálatra tekintettel kell a stratégiájukat kialakítaniuk, ami a jogi helyzetük érintettségét eredményezi.
11
Az eljárási szabályzat 130. cikkének (1) és (7) bekezdése értelmében az alperes kérelmére a Törvényszék az ügy érdemét nem érintve dönthet az elfogadhatatlanság vagy a hatáskör hiánya tárgyában. A jelen ügyben, mivel a Bizottság kérte, hogy a Törvényszék az elfogadhatatlanságról határozzon, a Törvényszék ítéli meg, hogy az ügy iratai alapján kellő mennyiségű információ áll a rendelkezésére, és úgy határoz, hogy az eljárás folytatása nélkül hoz határozatot.
12
Az EUMSZ 263. cikk szerint megsemmisítési iránti keresetet az ajánlásokon és a véleményeken kívüli, harmadik személyekre joghatással járó jogi aktusokkal szemben lehet indítani.
13
Annak eldöntéséhez, hogy valamely jogi aktus megtámadható‑e ilyen keresettel, a jogi aktus tényleges tartalma az irányadó, a jogi aktus formája e tekintetben – főszabály szerint – lényegtelen. E tekintetben csak azok az intézkedések minősülnek megsemmisítés iránti keresettel megtámadható jogi aktusoknak vagy határozatoknak, amelyek olyan kötelező joghatásokat váltanak ki, amelyek a felperes érdekeit annak jogi helyzetét jelentősen módosítva érinthetik (2017. január 19‑iBizottság kontra Total és Elf Aquitaine ítélet, C‑351/15 P, EU:C:2017:27, 35. és 36. pont).
14
Ezért a megsemmisítés iránti kereset főszabály szerint csak olyan intézkedéssel szemben indítható, amellyel az érintett intézmény a közigazgatási eljárás végén véglegesen meghatározza álláspontját. Nem minősíthetők ellenben megtámadhatóknak többek között az olyan közbenső jogi aktusok, amelyek célja a végső határozat előkészítése (2017. január 19‑iBizottság kontra Total és Elf Aquitaine ítélet, C‑351/15 P, EU:C:2017:27, 37. pont).
15
Ebben az összefüggésben bár a tisztán előkészítő jellegű intézkedések mint olyanok nem képezhetik megsemmisítés iránti kereset tárgyát, az azokat érintő esetleges jogellenességre ugyanakkor lehet hivatkozni az azon végleges aktus ellen indított kereset alátámasztása érdekében, amelynek előkészítő szakaszát jelentik, ami hatékony és teljes körű bírói jogvédelmet biztosít (1981. november 11‑iIBM kontra Bizottság ítélet, 60/81, EU:C:1981:264, 12. pont).
16
Márpedig a 773/2004 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése alapján hozott, megtámadott határozat joghatásait és jogi jellegét a határozat céljára tekintettel kell értékelni [az EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikkben] meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.) III. fejezete alapján határozat hozatalát eredményező eljárás keretében (1981. november 11‑iIBM kontra Bizottság ítélet, 60/81, EU:C:1981:264, 13. pont).
17
Ezt az eljárást úgy alakították ki, hogy lehetővé tegye az érintett vállalkozások számára, hogy álláspontjukat ismertethessék, és a lehető legteljesebb mértékben tájékoztassák a Bizottságot, mielőtt az az érdekeiket érintő határozatot hozna. Az eljárás tehát arra irányul, hogy eljárási garanciákat biztosítson számukra, valamint – amint ez a 773/2004 rendelet 10. cikkéből is következik – a Bizottság általi meghallgatás jogát (lásd ebben az értelemben: 1981. november 11‑iIBM kontra Bizottság ítélet, 60/81, EU:C:1981:264, 14. pont).
18
Márpedig az EUMSZ 101. cikk alkalmazására vonatkozó eljárás megindításával szembeni megsemmisítés iránti keresettel arra lehetne kötelezni az európai uniós bíróságot, hogy olyan kérdéseket értékeljen, amelyekről a Bizottságnak még nem volt alkalma határozni, ami így azt eredményezné, hogy előrehoznák az érdemi vitákat, és összemosnák a közigazgatási és a bírósági eljárás különböző szakaszait. Az ilyen kereset elfogadhatósága tehát összeegyeztethetetlen a Bizottság és az uniós bíróságok közötti hatáskörmegosztással, a Szerződés által meghatározott jogorvoslatokkal, a gondos igazságszolgáltatás elvével, illetve a bizottsági közigazgatási eljárás szabályszerű lefolytatásával (lásd ebben az értelemben: 1981. november 11‑iIBM kontra Bizottság ítélet, 60/81, EU:C:1981:264, 20. pont).
19
Ebből következően az olyan jogi aktus, mint amilyen a megtámadott határozat, amely alapján a Bizottság az EUMSZ 101. cikk alkalmazására vonatkozó eljárást indít, csupán eljárási cselekményekhez fűződő joghatásokat vált ki, és – eljárásjogi helyzetüket nem számítva – nem érinti a felperesek jogi helyzetét (lásd ebben az értelemben: 1981. november 11‑iIBM kontra Bizottság ítélet, 60/81, EU:C:1981:264, 17. pont).
20
Konkrétan az 1/2003 rendelet 11. cikkének (6) bekezdésében foglalt következmény – amely szerint a megtámadott határozatban említett eljárás megindítása az eljárás tárgyát képező tényállásra tekintettel megszünteti a tagállami versenyhatóságoknak az EUMSZ 101. cikk alkalmazására vonatkozó hatáskörét – abban foglalható össze, hogy a felpereseket mentesíti a tagállami versenyhatóságok részéről lefolytatott, párhuzamos eljárás alól. Ez a következmény tehát nem sérti az érdekeiket (lásd ebben az értelemben: 1981. november 11‑iIBM kontra Bizottság ítélet, 60/81, EU:C:1981:264, 18. pont).
21
Ez a megállapítás nemcsak arra az esetre igaz, amikor nemzeti hatóság nem indított eljárást az ügyben, hanem akkor is – sőt akkor még inkább –, ha nemzeti hatóság indított ilyen eljárást, és az 1/2003 rendelet 11. cikkének (6) bekezdése alapján megszűnik a hatásköre. Ha ugyanis az EUMSZ 101. cikk alkalmazására vonatkozó eljárás nem érinti az érintett vállalkozás jogi helyzetét abban az esetben, amikor addig az időpontig nem indult ellene eljárás, akkor még inkább így van ez abban az esetben, amikor a kérdéses vállalkozással kapcsolatban nemzeti hatóság már vizsgálatot kezdeményezett.
22
A felperesek tehát tévesen hivatkoznak az EUMSZ 104. és EUMSZ 105. cikkre, amelyek bizonyos fokú kölcsönhatást írnak elő a többek között az EUMSZ 101. cikk végrehajtásával kapcsolatos bizottsági és a tagállami hatáskörök között. E rendelkezések ugyanis csak az EUMSZ 101. cikk alkalmazására vonatkozóan az EUMSZ 103. cikk alapján elfogadott rendelet – például az 1/2003 rendelet – hatálya alá nem tartozó lehetséges esetekre vonatkoznak. Az utóbbi rendelet 11. cikkének (6) bekezdésében foglalt szabály (lásd a fenti 20. és 21. pontot) – amint ez a rendelet (17) preambulumbekezdéséből következik – az uniós versenyszabályok egységes alkalmazásának, valamint a Bizottságból és a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságokból álló, a közösségi versenyszabályokat szoros együttműködésben alkalmazó hatósági hálózat optimális működtetésének biztosítására irányul.
23
E körülmények között az, hogy a felperesek megtették a szükséges intézkedéseket ahhoz, hogy végül a szövetségi kartellhatóság által kialakított engedékenységi programban részesüljenek, nem releváns.
24
Egyrészt ugyanis a felperesek nincsenek akadályoztatva abban, hogy a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló bizottsági közleményben (HL 2006. C 298., 17. o.) foglaltak szerinti kérelmet terjesszenek elő. Másrészt az uniós engedékenységi program és a tagállami engedékenységi programok közötti kapcsolatot jellemző párhuzamos fennállás és önállóság a Bizottság és a nemzeti versenyhatóságok párhuzamos hatásköreire vonatkozóan az 1/2003 rendelet által felállított rendszer kifejeződése. Így tehát olyan kartell esetén, amely több tagállamban is kifejthet versenyellenes hatást, és ennélfogva különböző nemzeti versenyhatóságok, illetve a Bizottság beavatkozására adhat okot, az érintett kartellben való részvétele alapján az engedékenységi rendszerben részesülni kívánó vállalkozás érdekében áll, hogy ne csak az adott esetben az EUMSZ 101. cikk alkalmazására vonatkozóan hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságokhoz, hanem a Bizottsághoz is nyújtson be mentességi kérelmet (lásd ebben az értelemben: 2016. január 20‑iDHL Express [Italy] és DHL Global Forwarding (Italy), C‑428/14, EU:C:2016:27, 58. és 59. pont).
25
Ilyen esetben tehát az engedékenységi programban részt venni kívánó, érintett vállalkozásnak meg kell tennie a szükséges lépéseket ahhoz, hogy a Bizottság az 1/2003 rendelet alapján fennálló hatáskörének esetleges gyakorlása során ne, vagy csak kevéssé érintse azokat az előnyöket, amelyekre a mentesség címén hivatkozhat.
26
Továbbá az elévülésnek a megtámadott határozat meghozatala miatti megszakadása nem mutat túl a vizsgálattal érintett vállalkozásnak kizárólag az eljárási helyzetét, jogi helyzetét azonban nem érintő eljárási cselekményhez fűződő joghatásokon (1981. november 11‑iIBM kontra Bizottság ítélet, 60/81, EU:C:1981:264, 17. pont). Az ezen joghatások tisztán eljárási jellegére vonatkozó értékelés nemcsak az 1/2003 rendelet 25. cikkében foglalt elévülés megszakításával, hanem azon hatáskörök elévülésének megszakításával kapcsolatban is igaz, amelyekkel a nemzeti hatóságok arra vonatkozóan rendelkeznek, hogy az adott esetben a nemzeti jog által előírt szankciókat állapítsanak meg.
27
Ennek megfelelően a felperesek arra alapított érve sem vezethet eredményre, hogy megsértették az adott ügy észszerű határidőn belüli lezárására irányuló kötelezettséget. A felperesek ugyanis, ha a Bizottság által indított eljárás végén úgy vélik, hogy az intézmény megsértette az eljárás időtartamát tekintve fennálló kötelezettségeit, akkor az általuk alkalmasnak tartott kereset benyújtásával érvényesíthetik jogaikat. Ezenfelül az a körülmény, hogy a szövetségi kartellhatóság részéről folytatott, esetleges vizsgálat csak a bizottsági vizsgálat lezárása után folytatható újra, csupán a szövetségi kartellhatóság hatásköre 1/2003 rendelet 11. cikkének (6) bekezdése alapján történő megszűnésének elkerülhetetlen, tisztán eljárási jellegű következményének minősül. Ez nem befolyásolhatja tehát azt a megállapítást, hogy a megtámadott határozat a felperesek tekintetében joghatásokat ki nem váltó, előkészítő aktusnak minősül.
28
Hasonlóképpen az a tény, hogy a felpereseknek mostantól a Bizottság által indított vizsgálatra tekintettel kell a stratégiájukat kialakítaniuk, szintén az ezen vizsgálat megindításából eredő, tisztán eljárási jellegű következménynek tekinthető, és ezért nem teszi a megtámadott határozatot olyan aktussá, amely a felperesek jogi helyzetét érintené, azaz nem teszi megtámadható jogi aktussá.
29
Annak a körülménynek sincsen jelentősége, hogy a jelen ügyben a megtámadott határozat meghozatala megelőzte a kifogásközlés felpereseknek történő kézbesítését. A 773/2004 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése szerint ugyanis a Bizottság bármikor határozhat úgy, hogy megindítja az 1/2003 rendelet III. fejezete alapján hozandó határozat elfogadására irányuló eljárást, de legkésőbb azon a napon, amikor kiadja a kifogásközlést. Következésképpen az a tény, hogy a megtámadott határozatot azt megelőzően hozták, hogy bármilyen kifogásközlést küldtek volna a felpereseknek, nem változtat azon, hogy a megtámadott határozat a felperesek jogi helyzetét nem érintő, előkészítő aktusnak minősül.
30
A fenti megállapításokra tekintettel a megtámadott határozat az EUMSZ 263. cikk értelmében a felperesek tekintetében joghatásokat ki nem váltó, előkészítő aktusnak minősül, ezért a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogásnak helyt kell adni, és a keresetet mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
31
Az eljárási szabályzat 144. cikkének (3) bekezdése értelmében ha az alperes az eljárási szabályzat 130. cikkének (1) bekezdése szerinti, elfogadhatatlansági vagy hatáskör hiányára alapozott kifogást nyújtott be, a beavatkozási kérelemről csak e kifogás elutasítása vagy az eljárást befejező határozatban való eldöntéséről szóló határozat meghozatala után lehet határozni. Mivel a Törvényszék a keresetet mint elfogadhatatlant teljes egészében elutasította, a jelen ügyben nem kell határozni a Németországi Szövetségi Köztársaság és a Tanács beavatkozási kérelméről.
A költségekről
32
Az eljárási szabályzat 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a felperesek pervesztesek lettek, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell őket a költségek viselésére.
33
Az eljárási szabályzat 144. cikkének (10) bekezdése alapján abban az esetben, ha – ahogyan az alapügyben is – a beavatkozási kérelemről történő határozathozatalt megelőzően befejeződik az eljárás, a beavatkozást kérelmező, valamint a felperes és az alperes maguk viselik a beavatkozási kérelemmel összefüggésben felmerült saját költségeiket. Tekintettel arra, hogy a beavatkozási kérelmeket nem közölték a felperesekkel és a Bizottsággal, és ezért a beavatkozási kérelmek nem vontak költségeket maguk után, úgy kell határozni, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaságés a Tanács maga viseli az e tekintetben felmerült saját költségeit.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (ötödik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.
2)
A Németországi Szövetségi Köztársaság és az Európai Unió Tanácsa által benyújtott beavatkozási kérelmekről nem szükséges határozni.
3)
A Silgan Closures GmbH és a Silgan Holdings, Inc. saját költségein felül viseli az Európai Bizottság részéről felmerült költségeket is.
4)
A Németországi Szövetségi Köztársaság és a Tanács maguk viselik a beavatkozási kérelmekkel összefüggésben felmerült saját költségeiket.
Luxembourg, 2019. március 15.
E. Coulon
hivatalvezető
D. Gratsias
elnök
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.