62024CJ0365
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nyolcadik tanács)
2025. július 10. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Védjegyek – (EU) 2015/2436 irányelv – Az áruk szabad mozgása – EUMSZ 34. és EUMSZ 36. cikk – Kereskedelmi név – Cégnév – A cégnév jogosultja számára kizárólagos jogot biztosító nemzeti szabályozás”
A C‑365/24. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Svea hovrätt, Patent‑ och marknadsöverdomstolen (stockholmi szabadalmi és kereskedelmi fellebbviteli bíróság, Svédország) a Bírósághoz 2024. május 20‑án érkezett, 2024. május 16‑i határozatával terjesztett elő
a Purefun Group AB
és
a Doggy AB
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (nyolcadik tanács),
tagjai: S. Rodin tanácselnök, O. Spineanu‑Matei (előadó) és N. Fenger bírák,
főtanácsnok: D. Spielmann,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
a Purefun Group AB képviseletében O. Lagergren jur. kand, D. Tornberg és M. Zeitlin advokater,
–
a Doggy AB képviseletében P. Hedberg és J. Sånglöf advokater,
–
a svéd kormány képviseletében C. Meyer‑Seitz, meghatalmazotti minőségben,
–
a lengyel kormány képviseletében B. Majczyna és D. Lutostańska, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében P. Němečková és I. Söderlund, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2015. december 16‑i (EU) 2015/2436 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2015. L 336., 1. o.; helyesbítések: HL 2016. L 71., 325. o.; HL 2016. L 110., 5. o.) 1. cikkének és 5. cikke (4) bekezdésének, valamint az EUMSZ 34. és EUMSZ 36. cikknek az értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a Purefun Group AB és Doggy AB között védjegybitorlás tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
Az EUM‑Szerződés
2a Az EUMSZ 34. cikk a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok között tilos a behozatalra vonatkozó minden mennyiségi korlátozás és azzal azonos hatású intézkedés.”
2b Az EUMSZ 36. cikk értelmében:
„A 34. és a 35. cikk rendelkezései nem zárják ki a behozatalra, a kivitelre vagy a tranzitárukra vonatkozó olyan tilalmakat vagy korlátozásokat, amelyeket a közerkölcs, a közrend, a közbiztonság, az emberek, az állatok és növények egészségének és életének védelme, a művészi, történelmi vagy régészeti értéket képviselő nemzeti kincsek védelme vagy az ipari és kereskedelmi tulajdon védelme indokol. Ezek a tilalmak és korlátozások azonban nem lehetnek önkényes megkülönböztetés vagy a tagállamok közötti kereskedelem rejtett korlátozásának eszközei.”
A 2015/2436 irányelv
3
A 2015/2436 irányelv (41) preambulumbekezdésének szövege a következő:
„A tagállamokra kötelező érvényű az ipari tulajdon oltalmára létesült [1883. március 20‑án Párizsban aláírt, legutóbb 1967. július 14‑én Stockholmban felülvizsgált és 1979. szeptember 28–án módosított Párizsi Uniós Egyezmény (Recueil des traités des Nations unies, 828. kötet, 11851. szám, 305. o., kihirdette: az 1970. évi 18. tvr.; a továbbiakban: Párizsi Uniós Egyezmény)] és a [Kereskedelmi Világszervezetet (WTO) létrehozó Marrákesi Egyezmény 1C. mellékletét képező, valamint a többoldalú tárgyalások uruguayi fordulóján (1986–1994) elért megállapodásoknak a Közösség nevében a hatáskörébe tartozó ügyek tekintetében történő megkötéséről szóló, 1994. december 22‑i 94/800/EK tanácsi határozattal (HL 1994. L 336., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 21. kötet, 80. o.) jóváhagyott, a szellemi tulajdonjogok kereskedelmi vonatkozásairól szóló egyezmény (a továbbiakban: TRIPS‑megállapodás)]. Ezen irányelvnek teljes mértékben meg kell felelnie a fenti egyezményben és megállapodásban foglaltaknak. A tagállamoknak az egyezményből és a megállapodásból eredő kötelezettségeit ez az irányelv nem érintheti. Adott esetben [az EUMSZ] 351. cikk[…] második bekezdése alkalmazandó.”
4
Ezen irányelvnek a „Hatály” című 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ezt az irányelvet minden olyan áruvédjegyre és szolgáltatási védjegyre alkalmazni kell, amely a tagállamok valamelyikében önálló védjegyként, hitelesítési jegyként vagy tanúsító védjegyként, vagy együttes védjegyként való lajstromozás vagy védjegybejelentés, a Benelux Szellemitulajdon‑védelmi Hivatalnál lajstromozás vagy védjegybejelentés, illetve a tagállamok bármelyikére kiterjedő hatályú nemzetközi lajstromozás tárgyát képezi.”
5
Az említett irányelvnek a „Viszonylagos kizáró, illetve törlési okok” című 5. cikke a (4) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„Bármely tagállam előírhatja, hogy a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, illetve a védjegy törlésének van helye az alábbi esetekben és mértékig:
a)
a védjegy lajstromozására irányuló bejelentés megtételének napját, illetve – elsőbbség igénylése esetén – az elsőbbség napját megelőzően valamely nem lajstromozott védjegyhez vagy gazdasági tevékenység körében használt egyéb megjelöléshez fűződő olyan jogokat szereztek, amelyek alapján azok jogosultja megtilthatja a későbbi védjegy használatát;
b)
a védjegy használata a (2) bekezdésben és az e bekezdés a) pontjában nem említett – különösen a következő – korábbi jogok alapján megtiltható:
i.
névhez fűződő jog;
ii.
képmáshoz fűződő jog;
iii.
szerzői jog;
iv.
iparjogvédelmi jog;
c)
a megjelölés összetéveszthető egy külföldi oltalom alatt álló korábbi védjeggyel, feltéve, hogy a megjelölést a bejelentés időpontjában rosszhiszeműen jelentették be lajstromozásra.”
6
Ezen irányelvnek „A védjegyoltalom tartalma” című 10. cikke értelmében:
„(1)   A védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít.
(2)   A jogosultaknak a lajstromozott védjegy bejelentési napját vagy elsőbbségi napját megelőzően szerzett jogait nem érintve, a lajstromozott védjegy jogosultja bárkivel szemben felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban olyan megjelölést használ, amely:
a)
a védjeggyel azonos, és azt a védjegy árujegyzékében foglaltakkal azonos árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használják;
b)
a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló, és azt olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használják, amelyek a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal azonosak vagy azokhoz hasonlóak, ha a fogyasztók a megjelölést a védjeggyel összetéveszthetik; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a védjegyhez;
c)
a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló, függetlenül attól, hogy azt a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal azonos, azokhoz hasonló vagy azokhoz nem hasonló árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használják, feltéve, hogy a védjegy a tagállamban jóhírnevet élvez, és a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a védjegy megkülönböztető képességét vagy jóhírnevét.
(3)   A (2) bekezdésben foglalt feltételek megvalósulása esetén különösen a következők tilthatók meg:
a)
a megjelölés elhelyezése az árun vagy csomagolásán;
b)
a megjelölést hordozó áru eladásra való felkínálása, forgalomba hozatala, valamint eladásra való felkínálás vagy forgalomba hozatal céljából történő raktáron tartása, illetve szolgáltatás kínálása vagy annak nyújtása a megjelölés alatt;
c)
a megjelölést hordozó áruk behozatala vagy kivitele;
d)
a megjelölés kereskedelmi névként vagy vállalkozás neveként, illetve kereskedelmi névnek vagy a vállalkozás nevének a részeként való használata;
e)
a megjelölés használata üzleti iratokon vagy reklámban;
f)
a megjelölés összehasonlító reklámban való használata [a megtévesztő és összehasonlító reklámról szóló, 2006. december 12‑i 2006/114/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL 2006. L 376., 21. o.)] ellentétes módon.
[…]”
7
A 2015/2436 irányelvnek „A védjegy használata” című 16. cikke az (1) bekezdésében a következőket írja elő:
„Ha a jogosult a lajstromozási eljárás befejezésétől számított öt éven belül nem kezdte meg a tagállamban a védjegy tényleges használatát az árujegyzékben szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, vagy ha az ilyen használatot öt éven át megszakítás nélkül elmulasztotta, a védjegy oltalmára alkalmazni kell a 17. cikkben, a 19. cikk (1) bekezdésében, a 44. cikk (1) és (2) bekezdésében, valamint a 46. cikk (3) és (4) bekezdésében előírt korlátozásokat és jogkövetkezményeket, kivéve, ha a jogosult a védjegyhasználat elmaradását kellőképpen igazolja.”
A svéd jog
A védjegytörvény
8
A varumärkeslagent (2010:1877) (védjegytörvény [2010:1877], a továbbiakban: védjegytörvény) a 2015/2436 irányelv svéd jogrendbe való átültetése érdekében módosították. A védjegytörvény 1. fejezetének 8. §‑a szerint a cégnév vagy más kereskedelmi név jogosultja kizárólagos jogokkal rendelkezik e megjelölés kereskedelmi megjelölésként történő használata tekintetében.
9
A védjegytörvény 1. fejezetének 10. §‑a úgy rendelkezik, hogy a kereskedelmi megjelölésnek e fejezet 8. §‑a szerinti kizárólagos oltalma azt jelenti, hogy a jogosulton kívül más személy e jogosult hozzájárulása nélkül nem jogosult gazdasági tevékenysége körében árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatban olyan megjelölést használni, amely e kereskedelmi megjelöléssel azonos vagy ahhoz hasonló, és amelyet azonos vagy hasonló jellegű árukkal vagy szolgáltatásokkal kapcsolatban használnak, ha a fennáll az összetévesztés veszélye, beleértve azt is, hogy a megjelölés használata azt a benyomást kelti, hogy a megjelölés használója és a védjegyjogosult között kapcsolat áll fenn.
10
A védjegytörvény 8. fejezetének 3. §‑a értelmében a bíróság a kereskedelmi megjelölés jogosultjának kérelmére pénzbüntetés terhe mellett eltilthatja a bitorlót a bitorlástól.
A cégnévről szóló törvény
11
A lag (2018:1653) om företagsnamn (a cégnévről szóló törvény [2018:1653], a továbbiakban: cégnévről szóló törvény) 1. fejezetének 1. §‑a a cégnevet úgy határozza meg, mint az a megnevezés, amely alatt a kereskedő a tevékenységét folytatja, a „kereskedelmi név” pedig a cégnevet és a másodlagos kereskedelmi neveket felölelő általános fogalom.
12
A cégnévről szóló törvény 1. fejezetének 2. §‑a szerint a vállalkozás bejegyzéssel vagy a használat révén kizárólagos jogokat szerez a cégnévre vonatkozóan. A cégnévről szóló törvény 1. fejezetének 3. §‑a értelmében a védjegy vagy más kereskedelmi megjelölés jogosultja kizárólagos jogokkal rendelkezik a kereskedelmi névként használt megjelölés tekintetében.
13
A cégnévről szóló törvény 2. fejezetének 1. §‑a szerint a cégnév csak akkor jegyezhető be, ha alkalmas arra, hogy a jogosult tevékenységét megkülönböztesse más vállalkozások tevékenységeitől. E rendelkezés pontosítja, hogy a cégnév megkülönböztető képességének vizsgálatakor figyelembe kell venni használatának időtartamát és terjedelmét. E rendelkezés továbbá előírja, hogy ha a cégnév kizárólag a tevékenység jellegének vagy az e tevékenység keretében kínált terméknek vagy szolgáltatásnak az általános megjelöléséből áll, vagy ha a cégnév kizárólag egy általánosan használt helységnévből vagy hasonló megnevezésből áll, nem tekinthető úgy, hogy e név önmagában megkülönböztető képességgel rendelkezik. Ha a cégnév olyan megjelölést tartalmaz, mint a „részvénytársaság”, „közkereseti társaság” vagy „szövetkezet”, vagy ilyen megjelölés rövidítését, azt figyelmen kívül kell hagyni a vizsgálat során.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
14
A svéd jog szerinti Doggy társaság többek között kutyaeledeleket állít elő. Tevékenységi körébe állateledelek és egyéb állattartással kapcsolatos termékek gyártása és kereskedelme, valamint ezekhez kapcsolódó tevékenységek tartoznak. A „Doggy AB” cégnév, valamint a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti a 31. osztályba tartozó állateledelek vonatkozásában Svédországban lajstromozott DOGGY szóvédjegy jogosultja.
15
A Purefun Group AB (a továbbiakban: Purefun) svéd jog szerinti társaság, amelynek tevékenységi körébe többek között kutyaeledelek és jutalomfalatok kiskereskedelme tartozik. Termékeit internetes oldalán „doggie.se” doménnév alatt értékesíti, és tevékenységei folytatásakor a „DOGGIE” megjelölést használja.
16
2021 novemberében a Doggy keresetet indított a Purefun ellen egyrészt a „DOGGIE” megjelölés használatának megtiltása, másrészt kártérítés címén 150000 svéd korona (SEK) (hozzávetőleg 13000 euró) megfizetése iránt. A Doggy arra hivatkozott, hogy a Purefun a hozzájárulása nélkül használja e megjelölést, valamint a védjegyét és a cégnevét.
17
Az elsőfokú bíróság helyt adott a Doggy kérelmeinek azzal az indokkal, hogy fennáll az összetévesztés veszélye egyrészt a Doggy védjegye és cégneve, másrészt a Purefun által használt „DOGGIE” megjelölés között.
18
A Purefun e határozat ellen fellebbezést nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz, a Svea hovrätt, Patent‑ och marknadsöverdomstolenhoz (stockholmi szabadalmi és kereskedelmi fellebbviteli bíróság, Svédország).
19
E bíróság kifejti, hogy Svédországban egyrészt a cégnévről szóló törvény előírja, hogy valamely vállalkozás cégneve kizárólagos jogot biztosít számára ezen elnevezés tekintetében, amennyiben az említett elnevezést alkotó megjelölés lehetővé teszi a jogosult tevékenységének más vállalkozások tevékenységeitől való megkülönböztetését. E jog terjedelme a védjegyjogosult számára a védjegyoltalom által biztosított kizárólagos jog terjedelméhez hasonló. Másrészt a védjegytörvény értelmében a védjegy vagy cégnévként használt más kereskedelmi megjelölés jogosultja szintén kizárólagos jogot élvez e megjelölés tekintetében. Így a cégnév jogosultja e nemzeti rendelkezések alapján „keresztoltalmat” élvez, amely lehetővé teszi számára, hogy megtiltsa bármely harmadik személynek, hogy gazdasági tevékenysége körében árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatban olyan cégnevet használjon, amely e megnevezéssel azonos vagy ahhoz hasonló, és amelyet azonos vagy hasonló jellegű árukkal vagy szolgáltatásokkal kapcsolatban használnak, ha fennáll az összetévesztés veszélye, beleértve azt is, hogy a megjelölés használata azt a benyomást kelti, hogy a használója és az említett cégnév jogosultja között kapcsolat áll fenn.
20
A kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a védjegytörvény és a cégnévről szóló törvény rendelkezéseiből eredő ezen oltalom összeegyeztethető‑e a 2015/2436 irányelvvel, és általában az áruk szabad mozgásának elvével. Lényegében úgy véli, hogy bár e „kereszt‑oltalom” a védjegyoltalomhoz hasonló oltalmat biztosít a cégnév jogosultja számára, azonban nem vonatkoznak rá olyan szigorú feltételek, mint amelyek a védjegyjog területén alkalmazandók. A kérdést előterjesztő bíróság e tekintetben két különbséget állapít meg.
21
Először is, míg valamely védjegy árujegyzékben szereplő áruk vagy szolgáltatások tekintetében történő tényleges használatának hiánya a védjegyjogosult kizárólagos jogának megszűnését vonhatja maga után, a svéd jog nem ír elő ezzel egyenértékű rendelkezést a cégnevekre vonatkozóan.
22
Másodszor, annak meghatározásához, hogy a megjelölést a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal azonos árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használják‑e, a Nizzai Megállapodás által létrehozott osztályozási rendszert kell alapul venni, míg a cégnév területén az összetéveszthetőség értékelését a vállalkozás – tágan is meghatározható – tevékenységi körébe tartozó tevékenységek alapján kell elvégezni.
23
E különbségekre tekintettel a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy lehetséges, hogy a svéd jog által a cégnevek számára biztosított oltalom szélesebb körű, mint amelyet a 2015/2436 irányelv a védjegyek számára biztosít, ami érintheti az áruk szabad mozgását, valamint a szolgáltatásnyújtás szabadságát. Úgy véli ugyanis, hogy ez az oltalom akadályozhatja az áruk és a szolgáltatások határokon átnyúló értékesítését.
24
E körülmények között a Svea hovrätt, Patent‑ och marknadsöverdomstolen (stockholmi szabadalmi és kereskedelmi fellebbviteli bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Az EUM‑Szerződésre, valamint az áruk és szolgáltatások szabad mozgásának az uniós jog szerinti alapelvére tekintettel összeegyeztethető‑e a [2015/2436] irányelv rendelkezéseivel, különösen az 1. cikkel és az 5. cikk (4) bekezdésével egy olyan nemzeti jog szerinti rendszer fennállása, amely szerint a cégnévre vonatkozó korábbi jog alapot adhat a későbbi védjegy használatának megtiltására mindazokon a tevékenységi területeken, amelyekre a cégnevet bejegyezték, és azon követelmény előírása anélkül, hogy a cégnvének az áruk vagy szolgáltatások megkülönböztetésére kell szolgálnia?
2)
Az első kérdésre adandó nemleges válasz esetén összeegyeztethető‑e a [2015/2436] irányelvvel és általában az uniós joggal, hogy a cégnév, amelyet önmagában megjelölésként használnak bizonyos áruk vagy szolgáltatások megkülönböztetésére azon a tevékenységi területen, amelyre e nevet bejegyezték, megalapozza egy későbbi kereskedelmi megjelölés használatának tilalmát olyan árukkal vagy szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek eltérnek azoktól, amelyekre a cégnevet megjelölésként használják?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
25
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkel létrehozott együttműködési eljárás keretében a Bíróság feladata, hogy a nemzeti bíróságnak az előtte folyamatban lévő jogvita eldöntéséhez hasznos választ adjon. Ennek érdekében adott esetben a Bíróságnak át kell fogalmaznia az elé terjesztett kérdéseket (1997. július 17‑iKrüger ítélet, C‑334/95, EU:C:1997:378, 22. és 23. pont; 2025. április 29‑iPrezydent Miasta Mielca ítélet, C‑453/23, EU:C:2025:285, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy az előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a svéd jog által a cégnév oltalmára vonatkozóan előírt feltételek, amennyiben kevésbé szigorúak, mint a védjegyoltalom feltételei, összeegyeztethetők‑e a 2015/2436 irányelvvel, valamint az áruk szabad mozgásának és a szolgáltatásnyújtás szabadságának elvével.
27
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság által szolgáltatott információkból kitűnik, hogy egyrészt a megjelölés Purefun általi használata, amelyet a bejegyzett cégnév jogosultja, azaz a Doggy vállalkozás meg kíván tiltatni, többek között kutyaeledelek és jutalomfalatok értékesítésére vonatkozik, másrészt pedig a Doggy tevékenységi köre állateledelek és egyéb állattartással kapcsolatos termékek kereskedelmét, valamint ezekhez kapcsolódó tevékenységeket foglal magában. Ezen információkból kiderül, hogy a megjelölés használata, amellyel szemben a bejegyzett cégnév jogosultja tiltakozik, nem más típusú árukra vagy szolgáltatásokra vonatkozik, mint amelyek tekintetében e cégnevet bejegyezték.
28
Következésképpen meg kell állapítani, hogy az együttesen vizsgálandó két kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2015/2436 irányelvet, valamint az EUMSZ 34. és EUMSZ 36. cikket úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében a cégnév által biztosított kizárólagos jog lehetővé teszi a jogosultja számára, hogy harmadik személynek olyan árukkal vagy szolgáltatások kapcsolatban megtiltsa egy azonos vagy hasonló megjelölés kereskedelmi névként vagy doménnévként való használatát, amelyek azonosak azon tevékenységek körébe tartozó árukkal vagy szolgáltatásokkal, amelyek tekintetében a cégnevet bejegyezték, vagy hasonlóak ezekhez, még akkor is, ha e szabályozás nem írja elő, hogy e cégnév használatának elmaradása e kizárólagos jog megszűnését vonhatja maga után, és az említett cégnév bejegyzéséhez nem követeli meg a jogosult tevékenységi körébe tartozó áruk vagy szolgáltatások pontos megjelölését sem.
29
E kérdés megválaszolása érdekében emlékeztetni kell arra, hogy a 2015/2436 irányelv a védjegyekre vonatkozó nemzeti jogszabályok közelítésére irányul, nem pedig a kereskedelmi nevekre vonatkozó jogszabályok közelítésére, amely kategóriába a cégnév tartozhat. Európai uniós szintű harmonizáció hiányában a kereskedelmi név oltalma a nemzeti jog hatálya alá tartozik.
30
Ugyanakkor a kereskedelmi név mint szellemitulajdon‑jog nem idegen az uniós jogtól. Így a Párizsi Uniós Egyezmény egyes rendelkezéseit, amelynek az összes tagállam részese, de az Unió nem, beépítették a TRIPS‑megállapodásba – amelynek viszont részese az Unió is – oly módon, hogy e rendelkezések az uniós jogrendben ugyanolyan joghatásokat váltanak ki, mint a TRIPS‑megállapodás (lásd ebben az értelemben: 2024. február 27‑iEUIPO kontra The KaiKai Company Jaeger Wichmann ítélet, C‑382/21 P, EU:C:2024:172, 59–62. pont).
31
A TRIPS‑megállapodásba ily módon beépített rendelkezések egyike az Egyezmény 8. cikke, amely előírja, hogy a „kereskedelmi nevet az unió mindegyik országa oltalomban részesíti, bejelentés vagy lajstromozás kötelezettsége nélkül, akár része az valamely gyári vagy kereskedelmi védjegynek, akár nem”.
32
Ezt a rendelkezést tükrözi a 2015/2436 irányelv, amelynek (41) preambulumbekezdése hangsúlyozza, hogy az irányelvnek „teljes mértékben meg kell felelnie” az Egyezménynek és a TRIPS‑megállapodásban foglaltaknak. Így a védjegyoltalomból eredő jogok egyikeként ezen irányelv 10. cikke (3) bekezdésének d) pontja lehetővé teszi a védjegyjogosult számára, hogy kizárólagos jogát arra használja, hogy megtiltsa „a megjelölés kereskedelmi névként vagy vállalkozás neveként, illetve kereskedelmi névnek vagy a vállalkozás nevének a részeként való használat[át]”. E rendelkezés ugyanis a korábbi kizárólagos jogosultság elsőbbsége elvét fejezi ki, amely elv a védjegyjog, illetve általánosabban a teljes iparjogvédelmi jog egyik alapja (lásd ebben az értelemben: 2022. június 2‑iClassic Coach Company ítélet, C‑112/21, EU:C:2022:428, 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
33
Ez az elv szabályozza egy korábbi kereskedelmi név és egy későbbi védjegy közötti bizonyos összeütközéseket is. A 2015/2436 irányelv 5. cikke (4) bekezdésének a) pontjából következően így „[b]ármely tagállam előírhatja, hogy a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, illetve a védjegy törlésének van helye az alábbi esetekben és mértékig, ha […] valamely nem lajstromozott védjegyhez vagy gazdasági tevékenység körében használt egyéb megjelöléshez fűződő olyan jogokat szereztek, amelyek alapján azok jogosultja megtilthatja a későbbi védjegy használatát”.
34
A jelen esetben az alapügyben a korábbi cégnévben használt „Doggy” megjelölés és a kereskedelmi névként vagy doménnévként használt „DOGGIE” megjelölés közötti ütközésben egyetlen védjegy sem érintett. Márpedig a 2015/2436 irányelv nem releváns két kereskedelmi név összeütközésének feloldása szempontjából, mivel az csak a védjegyekre vonatkozó nemzeti jogszabályok közelítésére irányul. Az ilyen összeütközéseket szabályozó nemzeti intézkedések összeegyeztethetőségét tehát nem ezen irányelv, hanem az elsődleges jog alapján kell értékelni.
35
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy a védjegy‑ és a cégnévről szóló törvénynek a cégnevek oltalmára vonatkozó együttes rendelkezéseiből eredő svéd szabályozás összeegyeztethető‑e az áruk szabad mozgásának és a szolgáltatásnyújtás szabadságának elvével.
36
Az e bíróság által szolgáltatott információk szerint e szabályozás valamennyi svéd vállalkozás cégnevére alkalmazandó, a tevékenységi körükbe tartozó áruktól vagy szolgáltatásoktól függetlenül.
37
Az említett bíróság által szolgáltatott információkból az is kiderül, hogy az alapeljárás valamely cégnév jogosultjának – akinek tevékenysége állateledelek és állattartáshoz kapcsolódó termékek gyártásából és forgalmazásából áll – azon jogát érinti, hogy megtiltsa egy másik társaságnak, hogy ilyen árukat e cégnévhez hasonló vagy azzal azonos kereskedelmi név alatt értékesítsen. Mivel e jogvita túlnyomórészt az áruk szabad mozgásához kapcsolódik, és mivel a kérdést előterjesztő bíróság nem adott útmutatást a szolgáltatások szabad mozgására vonatkozóan, nem kell önállóan vizsgálni az említett szabályozásnak az EUMSZ 56. cikkel való összeegyeztethetőségét.
38
Az áruk tagállamok közötti szabad mozgása az EUM‑Szerződés egyik alapelve, amely az EUMSZ 34. cikkben jut kifejeződésre, e cikk ugyanis megtiltja a tagállamok számára, hogy egymás között a behozatalra vonatkozó mennyiségi korlátozásokat és azokkal azonos hatású intézkedéseket fogadjanak el. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint e rendelkezés minden olyan nemzeti intézkedésre vonatkozik, amely közvetlenül vagy közvetve, ténylegesen vagy potenciálisan akadályozhatja az Unión belüli kereskedelmet (lásd ebben az értelemben: 1974. július 11‑iDassonville ítélet, 8/74, EU:C:1974:82, 5. pont; 2024. július 29‑iBP France ítélet, C‑624/22, EU:C:2024:640, 61. pont). A mennyiségi korlátozással azonos hatású intézkedésnek minősülő nemzeti jogszabály vagy gyakorlat ugyanakkor az EUMSZ 36. cikkben felsorolt közérdeken alapuló okok valamelyikével – köztük az az ipari és kereskedelmi tulajdon védelmével – igazolható.
39
A kereskedelmi nevekre vonatkozó tagállami jogszabályok harmonizációjának hiányában kétségtelenül az áruk szabad mozgása EUMSZ 34. cikkel ellentétes korlátozásának minősülhet annak tilalma, hogy egy vállalkozás valamely tagállamban bizonyos termékek forgalmazása során ugyanazokat a kereskedelmi neveket használja, mint amelyeket más tagállamokban használ. Az ilyen korlátozást azonban igazolja az ipari és kereskedelmi tulajdon védelméhez fűződő nyomós közérdek, nevezetesen a kereskedelmi nevek összetéveszthetőséggel szembeni védelme (lásd ebben az értelemben: 1999. május 11‑iPfeiffer ítélet, C‑255/97, EU:C:1999:240, 26–29. pont).
40
További feltétel ugyanakkor, hogy az ilyen korlátozás ne lépje túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket.
41
A kérdést előterjesztő bíróság – anélkül, hogy kifejezetten hivatkozna az arányosság elvére – lényegében úgy véli, hogy az alapügyben szóban forgó szabályozás, amely anélkül biztosít a svéd jognak megfelelően létrehozott vállalkozás nevének jogosultja számára a védjegyoltalomhoz hasonló oltalmi szintet, hogy a védjegy tényleges használatára és az árujegyzékében szereplő áruk vagy szolgáltatások leírására vonatkozóan a 2015/2436 irányelvben előírtakkal egyenértékű feltételeket írna elő, hátrányosan érinti más tagállamok kereskedelmi neveinek jogosultjait.
42
Márpedig – amint azt a jelen ítélet 29. pontja felidézte – a 2015/2436 irányelvnek nem célja a kereskedelmi nevekre vonatkozó jogszabályok közelítése. Ilyen harmonizáció hiányában, valamint figyelembe véve a védjegy és a kereskedelmi név eltérő funkcióit, az EUMSZ 34. és EUMSZ 36. cikket nem lehet úgy értelmezni, hogy azok a kereskedelmi név oltalmára vonatkozóan ugyanazokat a követelményeket írják elő, mint a védjegyoltalomra vonatkozóan.
43
A Bíróság rendelkezésére álló iratokból kitűnik, hogy a cégnevek tényleges használatának elmaradása esetére a védjegytörvény nem ír elő a 2015/2436 irányelv 16. cikkében előírtakkal azonos korlátozásokat vagy szankciókat. Ezenkívül a svéd kormány és az Európai Bizottság által a Bírósághoz benyújtott észrevételekből kitűnik, hogy a cégnévről szóló törvény értelmében a cégnév használatának elmaradása bizonyos feltételek mellett maga után vonhatja az általa biztosított kizárólagos jog megszűnését, aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
44
Ami a kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott azon veszélyt illeti, hogy a cégnevek a védjegyekre alkalmazandónál szélesebb körű védelemben részesülnek az összetéveszthetőséggel szemben, mivel a vállalkozás tevékenységi körébe tartozó területek felsorolása tekintetében megengedőbb a jogszabály, mint azon áru‑ vagy szolgáltatási osztályok meghatározása tekintetében, amelyekkel kapcsolatban a védjegyet a 2015/2436 irányelvnek megfelelően lajstromozták, először is hangsúlyozni kell, hogy a vállalkozás tevékenységi köréi meghatározásának nem az a célja, hogy pontosan vagy kimerítően leírjon minden olyan árut vagy szolgáltatást, amely e vállalkozás tevékenységi körébe tartozhat. Ezzel szemben a védjegyek esetében e pontosítás szükséges az esetleges feltétlen vagy viszonylagos törlési okok értékeléséhez, valamint az e védjegyoltalom által biztosított kizárólagos jog érvényesítéséhez, e jog ugyanis lehetővé teszi a jogosultja számára, hogy a meghatározott áruk vagy szolgáltatások tekintetében védjegyként lajstromozott megjelölést kisajátítsa.
45
Másodszor, a kérdést előterjesztő bíróság által adott magyarázatokból az következik, hogy bár a svéd jogban a bejegyzett cégnév jogosultjának kizárólagos joga a tevékenységi körébe tartozó területeken érvényesül, e jog arra kötelezi e jogosultat, hogy e tevékenységek jellegét kellő pontossággal jelölje meg és írja körül annak érdekében, hogy harmadik személyek erről megfelelően tájékozódhassanak.
46
E körülmények között – a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálatok fenntartása mellett – meg kell állapítani, hogy az alapügyben szóban forgó szabályozás, amely kizárólagos jogot biztosít a cégnév jogosultja számára, nem haladja meg az ipari és kereskedelmi tulajdon védelmére irányuló közérdekű cél eléréséhez szükséges mértéket.
47
A fenti megfontolások összességére tekintettel az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy a 2015/2436 irányelvet, valamint az EUMSZ 34. és EUMSZ 36. cikket úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely egyrészt előírja, hogy a cégnév által biztosított kizárólagos jog lehetővé teszi a jogosultja számára, hogy harmadik személynek olyan árukkal vagy szolgáltatásokkal kapcsolatban megtiltsa egy azonos vagy hasonló megjelölés kereskedelmi névként vagy doménnévként való használatát, amelyek azonosak az azon tevékenységi körbe tartozó árukkal vagy szolgáltatásokkal, amelyek tekintetében a cégnevét bejegyezték, vagy hasonlóak ezekhez, másrészt pedig, hogy e cégnév használatának elmaradása bizonyos feltételek esetén e kizárólagos jog megszűnését vonhatja maga után, és e jogosult köteles a tevékenységi körébe tartozó tevékenységek jellegét kellő pontossággal megjelölni és körülírni, hogy harmadik személyek erről megfelelően tájékozódhassanak.
A költségekről
48
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nyolcadik tanács) a következőképpen határozott:
A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2015. december 16‑i (EU) 2015/2436 európai parlamenti és tanácsi irányelvet, valamint az EUMSZ 34. és EUMSZ 36. cikket
a következőképpen kell értelmezni:
azokkal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely egyrészt előírja, hogy a cégnév által biztosított kizárólagos jog lehetővé teszi a jogosultja számára, hogy harmadik személynek olyan árukkal vagy szolgáltatásokkal kapcsolatban megtiltsa egy azonos vagy hasonló megjelölés kereskedelmi névként vagy doménnévként való használatát, amelyek azonosak az azon tevékenységi körbe tartozó árukkal vagy szolgáltatásokkal, amelyek tekintetében a cégnevét bejegyezték, vagy hasonlóak ezekhez, másrészt pedig, hogy e cégnév használatának elmaradása bizonyos feltételek esetén e kizárólagos jog megszűnését vonhatja maga után, és e jogosult köteles a tevékenységi körébe tartozó tevékenységek jellegét kellő pontossággal megjelölni és körülírni, hogy harmadik személyek erről megfelelően tájékozódhassanak.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: svéd.