62007CC0552
ELEANOR SHARPSTON
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2008. december 22. (
1
)
C-552/07. sz. ügy
Commune de Sausheim
kontra
Pierre Azelvandre
„2001/18/EK irányelv — Géntechnológiával módosított szervezetek szándékos kibocsátása — A kibocsátás helye — Bizalmasság”
1.
A francia Conseil d’État jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelme a géntechnológiával módosított szervezetekkel (a továbbiakban: GMO-k) kapcsolatos terepkísérlet sorozat helyszíneivel kapcsolatos információhoz való hozzáférésre vonatkozik olyan esetekben, amikor a hatóságok megítélése szerint az adott információ hozzáférhetővé tétele közrendi kockázattal járhat.
A tényállás
2.
P. Azelvandre 2004 áprilisában azt kérte Sausheim polgármesterétől, hogy a község területén végzett minden egyes GMO terepkísérlet vonatkozásában tegye számára hozzáférhetővé a nyilvános közleményt, az ültetési jegyzéket (
2
) és a prefektusi kísérőlevelet. Ugyancsak kérte a község területén 2004-ben végzett minden újabb GMO terepkísérlet adatlapjának megküldését.
3.
Mivel a polgármester nem válaszolt kérelmére, P. Azelvandre a hivatali iratok hozzáférési bizottságához fordult. A bizottság kedvező véleményt bocsátott ki a nyilvános közlemény és prefektusi kísérőlevél első oldala hozzáférhetővé tételével kapcsolatban, ugyanakkor kedvezőtlen véleményt adott ki az ültetési jegyzék egy példánya és a terepkísérletek helymeghatározását tartalmazó térkép hozzáférhetővé tételével kapcsolatban, azzal az indokolással, hogy a hozzáférhetővé tétel megsértené az érintett hasznosítók magánélet védelméhez való jogát és biztonságát. A bizottság elfogadhatatlannak nyilvánította a 2004-ben végzett kibocsátásokra vonatkozó adatlapok hozzáférhetővé tételére vonatkozó kérelmet.
4.
A polgármester megfelelően hozzáférhetővé tette a közösség területén már elvégzett öt terepkísérletre vonatkozó nyilvános közleményt, valamint e terepkísérletek közül kettő vonatkozásában a prefektusi kísérőlevelet. Ezt követően Pierre Azelvandre fellebbezést nyújtott be a tribunal administratif de Strasbourghoz (strasbourgi közigazgatási bíróság), amely – a személyes adatok hozzáférhetővé tételének elutasítása kivételével – megsemmisítette a polgármester hallgatólagos határozatát, amely elutasította a három további terepkísérletre vonatkozó prefektusi levél, illetve mind az öt terepkísérletre vonatkozó ültetési jegyzék hozzáférhetővé tételét (a neveket tartalmazó információk kivételével), és a tribunal kötelezte a polgármestert az említett dokumentumok hozzáférhetővé tételére.
5.
A község fellebbezést nyújtott be a Conseil d’État-hoz a tribunal határozata ellen. A Conseil d’État a következő kérdéseket terjesztette az Európai Közösségek Bírósága elé:
„1.
A »géntechnológiával módosított szervezetek kibocsátásának helyszíne« alatt – amely a géntechnológiával módosított szervezetek környezetbe történő szándékos kibocsátásáról szóló, 1990. április 23-i 90/220/EGK tanácsi irányelv (
3
) 19. cikke értelmében nem kezelhető bizalmasan – az ingatlan-nyilvántartásban önálló ingatlanként nyilvántartott földrészletet kell-e érteni, vagy pedig olyan nagyobb földrajzi egységet, amely megfelel akár annak a községnek, amelynek a területén a kibocsátásra sor kerül, vagy akár még ennél is kiterjedtebb egységnek (canton [járás], département [megye])?
2.
Abban az esetben, ha a helyszín alatt az ingatlan-nyilvántartásban önálló ingatlanként nyilvántartott földrészletet kell érteni, a közrend védelmére vagy a törvény által biztosított egyéb titokvédelemre vonatkozó fenntartásra lehet-e hivatkozni a kibocsátás helyszíne helyrajzi számának hozzáférhetővé tételével szemben, az Európai Gazdasági Közösséget – jelenleg Európai Közösség – létrehozó Szerződés 95. cikke, a környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférésről szóló, 2003. január 28-i 2003/4/EK irányelv (
4
) vagy a közösségi jog valamely általános elve alapján?”
Előzetes megjegyzések
A vonatkozó jogszabályok
6.
P. Azelvandre 2004 áprilisában nyújtotta be kérelmét. Ebben az időben a 90/220/EGK tanácsi irányelvet (a továbbiakban: 90/220 irányelv) a 2001/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (a továbbiakban: 2001/18 irányelv) (
5
) váltotta fel, míg a 2003/4/EK tanácsi irányelv (a továbbiakban: 2003/4 irányelv) még nem váltotta fel elődjét, a 90/313/EGK tanácsi irányelvet (a továbbiakban: 90/313 irányelv) (
6
).
7.
Következésképpen azt javasolom, hogy a Bíróság a Conseil d’État által előterjesztett kérdések megválaszolása során válaszait a 2001/18 irányelvre (
7
) és a 90/313 irányelvre (
8
) alapozza. Ahogy az a későbbiekben világosan látható lesz, mivel a korábbi és a későbbi irányelvek releváns rendelkezéseinek többsége között nincs különbség, az itt kifejtésre kerülő véleményem megfelelően alkalmazható lenne a 90/220 és a 2003/4 irányelvre is.
A kibocsátás típusa
8.
Mind az előzetes döntéshozatal iránti kérelem megfogalmazása, mind a nemzeti bíróság előtti ügy iratai alapján egyértelmű, hogy a szóban forgó kibocsátások a 2001/18 irányelv B. részének hatálya alá tartozó terepkísérletek.
9.
A kérdést előterjesztő bíróság továbbá a Bíróság rendelkezésére bocsátotta e terepkísérletek azonosító számait. A terepkísérletekről készült jelentések (
9
) azt mutatják, hogy a kísérletek kukoricával kapcsolatosak, amely a III. mellékletben meghatározott „magasabb rendű növénynek” minősül, mivel a spermatophyta (magtermő) rendszertani egységbe tartozik. Az engedélyezési eljárás során a bejelentőtől megkövetelt információkat ennek következtében a III.B. melléklet határozza meg.
Jogi háttér
A Szerződés rendelkezései
10.
Az EK 95. cikk (4) bekezdése következőképp rendelkezik:
„Ha azt követően, hogy a Tanács […] harmonizációs intézkedést fogadott el, egy tagállam a[z EK] 30. cikkben említett lényeges követelmények alapján […] szükségesnek tartja nemzeti rendelkezések fenntartását, ezekről a rendelkezésekről és a fenntartásuk indokairól értesíti a Bizottságot.”
11.
Az EK 30. cikkben foglalt indokok közé tartozik a közrend, az emberek, az állatok és növények egészségének védelme, valamint az ipari és kereskedelmi tulajdon védelme.
A 2001/18 irányelv
12.
A 2001/18 irányelv a géntechnológiával módosított szervezetek környezetbe való kibocsátását szabályozza. (
10
) Az irányelv meghatározza az abban az esetben követendő eljárást, ha a GMO-k környezetbe való szándékos kibocsátását kívánják megvalósítani.
13.
Az irányelv 1. cikke kimondja, hogy az irányelv célja, hogy „közelítse egymáshoz a tagállamok törvényeit, rendeleteit és közigazgatási rendelkezéseit, és védje az emberi egészséget és a környezetet, amennyiben […] GMO-k környezetbe történő szándékos kibocsátására kerül sor […]”.
14.
Az irányelv 2. cikkének (3) bekezdése a „szándékos kibocsátást” így határozza meg:
„[…] a GMO vagy GMO-k kombinációjának bármilyen célzatos környezetbe juttatása, amely(ek)re nézve semmilyen különleges elszigetelési intézkedést nem alkalmaztak a lakossággal és a környezettel való érintkezés korlátozása érdekében, valamint nagyfokú védelemnek a lakosság és a környezet számára történő biztosítása érdekében.”
15.
Ez a megfogalmazás magában foglalja a GMO-kkal kapcsolatos terepkísérleteket.
16.
A 2001/18 irányelv négy részből és több mellékletből áll. Az A. rész a GMO-k környezetbe történő szándékos kibocsátásának engedélyezése során a tagállamokra háruló kötelezettségeket határozza meg. A B. és a C. rész a GMO-k forgalomba hozataltól eltérő célból történő szándékos kibocsátásával (B. rész), és a termékként vagy termékekben megjelenő GMO-k forgalomba hozatalával (C. rész) kapcsolatos engedélyezési eljárás részleteit meghatározó rendelkezéseket tartalmazza. A D. rész több záró rendelkezést foglal magában, amelyeket az A. rész rendelkezéseihez hasonlóan általánosan kell alkalmazni. A mellékletek az irányelv főszövegében meghatározott kötelezettségek részletes szabályait határozzák meg.
17.
Az A. rész 4. cikke azt az általános engedélyezési eljárást határozza meg, amelyet valamennyi bejelentőnek követnie kell. A cikk többek között előírja:
„(1)   […] Kizárólag a B. és a C. résznek megfelelő GMO-k nem bocsáthatóak ki, illetve nem hozhatóak forgalomba [helyesen: A GMO-knak a környezetbe történő szándékos kibocsátására vagy a forgalomba hozatalára kizárólag a B., illetve C. részben meghatározott rendelkezések szerint kerülhet sor].
[…]
(2)   A B., illetve a C. részben előírtak szerinti bejelentést benyújtó személynek a benyújtás előtt környezeti kockázatértékelést kell végeznie. Azokat az információkat, amelyekre szükség lehet a környezeti kockázatértékeléshez, a III. melléklet határozza meg.
[…]
(4)   A tagállamok jelölik ki az ezen irányelv követelményeinek betartásáért felelős illetékes hatóságot vagy hatóságokat. Az illetékes hatóságnak kell megvizsgálnia a B. és a C. rész értelmében tett bejelentéseket az ezen irányelv követelményeinek való megfelelés szempontjából, valamint hogy a (2) bekezdésben előírt értékelés megfelelő-e. […]”
18.
A B. rész azt az egységes engedélyezési eljárást határozza meg, amelyet a (többek között) GMO terepkísérletet folytatni kívánó bejelentők esetén kell lefolytatni. Az eljárás részleteit a 6. cikk tartalmazza. E cikk vonatkozó rendelkezései a következők:
„(1)   Az 5. cikk (amely a humán célú gyógyászati anyagokra és vegyületekre vonatkozik) sérelme nélkül minden személynek, aki GMO vagy GMO-k kombinációjának kibocsátását kezdené meg, a tevékenység megkezdése előtt bejelentést kell benyújtania azon tagállam illetékes hatóságához, amelynek területén a kibocsátás történik.
(2)   Az (1) bekezdésben említett bejelentésnek tartalmaznia kell:
a)
a műszaki dokumentációt, a III. mellékletben részletezett információkkal, amelyek szükségesek a GMO vagy GMO-k valamely kombinációjának szándékos kibocsátásából eredő környezeti kockázatértékelés lefolytatásához […]
[…]
(8)   A bejelentő csak akkor folytathatja a kibocsátást, ha megkapta az illetékes hatóság írásos jóváhagyását, és megfelel minden, a jóváhagyásban előírt feltételnek.
[…]”
19.
A D. rész két olyan rendelkezést – a 25. cikket, illetve a 31. cikk (3) bekezdését – tartalmaz, amelyek a tagállami hatóságok számára az engedélyezési eljárás során szerzett információkkal kapcsolatos kötelezettségeket állapítanak meg.
20.
A 25. cikk a B. részben meghatározott eljárás során az illetékes hatóságokkal közölt információk titkosságát szabályozza. E cikk kimondja:
„(1)   A Bizottság és az illetékes hatóságok harmadik személy számára nem fedhetnek fel az ezen irányelv hatálya alá tartozó semmilyen titkos, a bejelentés vagy az információcsere során felmerült információt, és védeniük kell a kapott adatokkal kapcsolatos szellemi tulajdonjogokat.
(2)   A bejelentő a bejelentésben megjelölheti azokat az ezen irányelv hatálya alá tartozó információkat, amelyek feltárása hátrányosan érintheti versenybeli helyzetét, és amelyeket ezért bizalmasan kell kezelni. Ebben az esetben igazolható indoklást kell adniuk.
(3)   Az illetékes hatóságnak a bejelentővel folytatott tárgyalást követően meg kell határoznia, hogy mely információkat tartja bizalmasnak, és határozatáról értesítenie kell a bejelentőt.
(4)   Az alábbi információk, ha azokat [többek között a 6. cikk] […] szerint nyújtották be, semmilyen esetben sem tekinthetők bizalmasnak:
—
[…] a kibocsátás helye […]”. (
11
)
21.
A 31. cikk (3) bekezdése a nyilvánosság kötelezettségét rója a tagállamokra. E bekezdés kimondja:
„A (2) bekezdésben és a IV. melléklet A. szakaszának 7. pontjában (
12
) foglaltak sérelme nélkül,
(a)
a tagállamoknak nyilvános nyilvántartást kell létrehozniuk, a B. rész hatálya alá tartozó GMO-k kibocsátási helyének nyilvántartására.”
22.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem az irányelv mellékletei közül kizárólag a III. mellékletet érinti. Ez a melléklet részletezi azokat az információkat, amelyeket az engedélyezési eljárás során a nemzeti hatóságoknak be kell jelenteni. A melléklet két részre oszlik. Az A. rész azokat az információkat határozza meg, amelyeket a nem magasabb rendű növényekhez tartozó GMO-ra vonatkozó bejelentés esetén kell benyújtani. A B. rész a magasabb rendű növényekhez tartozó GMO-k kibocsátásaira vonatkozó bejelentésekben megkövetelt információkat határozza meg.
23.
A III.B. melléklet E. szakasza azokat a kibocsátási helyre vonatkozó információkat határozza meg, amelyeket az illetékes nemzeti hatóságoknak meg kell követelniük. Többek között az E. szakasz 1. pontja meghatározza, hogy a bejelentőnek hozzáférhetővé kell tennie a „kibocsátási hely(ek) meghatározás[át] és méret[ét]” (
13
).
A 90/313 irányelv
24.
Az alapeljárás tárgyidőszakában a 90/313 irányelv szabályozta tagállami hatóságok birtokában lévő környezeti információkhoz való hozzáférést. (
14
)
25.
Az irányelv 1. cikke kimondja, hogy az irányelv célja, hogy „a hatóságok birtokában levő környezetre vonatkozó információkhoz való hozzáférést és az ismeretek terjesztésének szabadságát biztosítsa, valamint, hogy meghatározza azon alapvető feltételeket, amelyek alapján az ilyen információk hozzáférhetővé válnak”.
26.
Az irányelv 2. cikkének a) pontja meghatározza az irányelv hatályát. Az a) pont így rendelkezik:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
a)
»környezetre vonatkozó információ«: minden […] vízre, levegőre, talajra, állatvilágra, növényvilágra, földre és a természetes élőhelyekre, valamint azokra a […] tevékenységekre vagy intézkedésekre vonatkozó bármely információ, amely hátrányosan befolyásolja vagy befolyásolhatja a környezetet, továbbá a környezet védelmét célzó tevékenységekre vagy intézkedésekre, beleértve a hivatalos szervek intézkedéseit és a környezetvédelmi programokat is.”
27.
A 90/313 irányelv 3. cikke meghatározza, hogy a tagállamoknak milyen keretek között kell engedélyezniük a környezeti információkhoz való hozzáférést. A cikk a következőképpen fogalmaz:
„(1)   Az e cikkben meghatározott esetek kivételével a tagállamok vállalják, hogy a hatóságoktól megkívánják a környezetre vonatkozó információhoz való hozzáférés biztosítását minden természetes vagy jogi személy számára, azok kérésére anélkül, hogy a kérelmezőnek bizonyítania kellene, milyen érdeke fűződik az információ megszerzéséhez.
[…]
(2)   A tagállamok lehetővé tehetik az ilyen információkérés elutasítását, amennyiben az kihatással van:
[…]
—
a közbiztonságra,
[…]
—
olyan anyagra, amelynek nyilvánosságra hozatala várhatóan az anyagban tárgyalt környezetre káros kihatással lenne.
[…].”
Eljárás
28.
A commune de Sausheim, a francia, a görög, a holland és a lengyel kormány, valamint a Bizottság írásbeli észrevételeket terjesztett elő, továbbá szóbeli észrevételeket tett a 2008. október 14-i tárgyaláson.
Elemzés
29.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések a GMO-k környezetbe való kibocsátását szabályozó irányelvek és az ilyen kibocsátásokkal kapcsolatos környezeti információkhoz való hozzáférésre vonatkozó irányelvek egymással való kapcsolatát kívánják tisztázni.
Az első kérdés
30.
A 2001/18 irányelv nem az „információhoz való hozzáférés” irányelve. Az irányelv elsődleges célja olyan összehangolt jogszabályi keret biztosítása, amelyen belül a tagállamok engedélyezhetik GMO-k környezetbe való kibocsátását. Az irányelv megállapítja a lehetséges kockázatok eseti értékelésének szempontjait. Az irányelv által kitűzött intézkedések a GMO-kat használó ipari termékek biztonságos (és hatékony) fejlesztését kívánják biztosítani. (
15
)
31.
Az irányelv ebből a célból arra kötelezi a kibocsátást tervező személyeket, hogy információt szolgáltassanak azon tagállam illetékes nemzeti hatóságai számára, ahol a tervezett kibocsátás történne. Ezen információ célja az, hogy lehetővé tegye a hatóságok számára a hatékony kockázatértékelést, mielőtt eldöntenék, hogy engedélyezik-e a bejelentő számára GMO-jának a környezettel való érintkezésbe lépését.
32.
Arra az esetre, ha a hatóságok rendelkezésére állnak a szükséges információk ahhoz, hogy megalapozottan eldönthessék, engedélyezik-e a kibocsátást, és meghozták döntésüket, a 2001/18 irányelv bizonyos másodlagos kötelezettségeket ír elő számukra a bejelentő által szolgáltatott információk további közzétételével kapcsolatban.
33.
Ezek egyike a nyilvános tájékoztatás. (
16
) Mindazonáltal a nyilvánosság tájékoztatása inkább járulékos, mintsem önállóan jelentkező kötelezettség.
34.
Ezt követően vizsgáljuk meg közelebbről az irányelv szerkezetét és tartalmát.
35.
A környezetbe GMO-kat kibocsátani kívánó személyek a 6. cikk értelmében kötelesek bejelentést tenni, valamint információs dokumentációt benyújtani az illetékes nemzeti hatóságnál annak érdekében, hogy a hatóság megalapozott döntést hozhasson a kibocsátás engedélyezése tekintetében.
36.
A 6. cikk kereszthivatkozásban utal a III. mellékletre. Ez a melléklet azokat az információkat írja le, amelyeket a bejelentőnek szolgáltatnia kell. Ezek közé tartozik többek között a kibocsátás helye.
37.
A jelen ügyre a III.B. melléklet szövege irányadó. (
17
)
38.
A III.B. melléklet E. szakaszának 1. pontja kimondja, hogy a bejelentőknek tájékoztatniuk kell az illetékes nemzeti hatóságot a „kibocsátási hely(ek) meghatározás[áról] és méret[éről]”.
39.
Míg a III.A. melléklet (ami a nem magasabb rendű növényekhez tartozó GMO-kra vonatkozik) pontosan előírja, hogy a bejelentő a kibocsátás tervezett helyének „földrajzi elhelyezkedése és koordinátái hivatkozásai” tekintetében köteles tájékoztatni az illetékes hatóságot, a III. B. melléklet szerinti előírás kevésbé pontos meghatározásnak tűnik.
40.
Úgy tűnik számomra, hogy a magyarázat az információs dokumentáció céljában rejlik. A bejelentő köteles az illetékes hatóság rendelkezésére bocsátani azokat az információkat, amelyekre a hatóságnak a kibocsátás engedélyezését megelőzően végzett környezeti kockázatértékeléshez szüksége van. (
18
)
41.
A hatóságok eljárásához szükséges részletesség tényleges mértéke esetenként változó. (
19
) Néhány esetben megfelelően el lehet végezni a kockázatértékelést, ha a helyszínt a járás vagy a község szintjén határozzák meg. Más esetekben csak a pontos koordináták kielégítőek. (
20
)
42.
Arra az esetre, ha az illetékes hatóságok megkapták a környezeti kockázatértékelés elvégzéséhez szükséges információkat, és a feltételek megléte esetén engedélyezik a kibocsátást, az irányelv járulékos rendelkezéseket ír elő számukra a bejelentő által szolgáltatott információk későbbi közzétételével kapcsolatban. (
21
)
43.
A 25. cikk számos olyan indokot határoz meg, amelyekre a bejelentő a nemzeti hatósághoz intézett azon kérelmében hivatkozhat, hogy tartózkodjon a 6. cikkben előírt és a III. mellékletben részletezett engedélyezési eljárás során szolgáltatott információk hozzáférhetővé tételétől.
44.
A 25. cikk (4) bekezdése kijelöli a védelemre való jogosultság határait. A 25. cikk (4) bekezdése többek között kimondja, hogy a „kibocsátás helyét”semmilyen esetben sem lehet a nyilvánosság előtt titokban tartani.
45.
Véleményem szerint a 25. cikk szerinti „kibocsátás helye” kifejezés leíró jellegű kifejezés, amelyet úgy kell értelmezni, hogy arra az elhelyezkedéssel kapcsolatos információra utal vissza, amelyet a nemzeti hatóságok a környezeti kockázatértékelés céljából az egyes engedélyezési eljárások során igényeltek.
46.
Mivel a 25. cikk általánosan alkalmazandó, logikus, hogy a 25. cikk (4) bekezdése a „kibocsátás helye” általános kifejezést használja mind azokra az esetekre, amikor egy kevésbé pontos helyszínmegjelölés elég volt a környezeti kockázatértékeléshez, mind azokra az esetekre, amikor a helyszín földrajzi elhelyezkedését és koordinátái hivatkozásait adták meg. (
22
)
47.
Ennek megfelelően nem tudom elfogadni, hogy a „hely” kifejezés a tagállamok számára mérlegelési mozgásteret biztosítana a közbiztonság és a nyilvánosság információkhoz való hozzáférési joga közötti egyensúly megteremtése céljából. (
23
)
48.
A 25. cikk (4) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a tagállamok kötelesek hozzáférhetővé tenni minden olyan információt, amelyet a III. melléklet értelmében birtokolnak. Még általánosabban fogalmazva, a 2001/18 irányelv azt a kötelezettséget rója az illetékes nemzeti hatóságokra, hogy a környezeti kockázatértékelés elvégzéséhez és a kibocsátás engedélyezéséhez kapott információkat hozzák nyilvánosságra (kizárólag a 25. cikk (1) bekezdésében meghatározott, különös titoktartási okok jelentenek kivételt).
49.
Az általam javasolt értelmezés két következménnyel jár. Először is, a nemzeti hatóságok nem kötelezhetőek olyan információk hozzáférhetővé tételére, amelyeknek nincsenek a birtokában. (
24
) Másodszor, ha a hatóságok (akár az engedélyezési eljárás során) olyan információkhoz jutnak, amelyek nem szükségesek a környezeti kockázatértékeléshez, ezek az információk nem tartoznak a III. melléklet körébe és ennek következtében a 2001/18 irányelv alapján ezeket nem kell hozzáférhetővé tenni a tájékoztatást kérő fél számára. (
25
)
50.
A 25. cikk nem értelmezhető a kibocsátás helyére vonatkozó információk közzétételének szűrőjeként. Inkább úgy látom, hogy a 25. cikket a következőképpen kell értelmezni. A 25. cikk (1) bekezdése két kötelezettséget ró a Bizottságra és a tagállamok illetékes hatóságaira: nem tehetnek harmadik személyek számára hozzáférhetővé az „irányelv hatálya alá tartozó semmilyen titkos, a bejelentés vagy az információcsere során felmerült információt”, és védeniük kell a kapott adatokkal kapcsolatos szellemi tulajdonjogokat. Ezt követően a 25. cikk (2) és (3) bekezdése előírja az ilyen módon védendő adatok meghatározására szolgáló eljárást. Ebből következik, hogy az illetékes hatóságok ezen eljárás során döntési jogot gyakorolnak. (
26
) A döntési jog gyakorlása bizonyos mértékű mérlegelési jogkört is jelent.
51.
Ezzel ellentétben a 25. cikk (4) bekezdése kifejezetten azt mondja ki, hogy mely információkat nem lehet bizalmasnak tekinteni. Ebben az esetben a mérlegelési, illetve döntési jogkör gyakorlása kizárt. A nemzeti hatóságoknak nincs joguk megszűrni a 25. cikk (4) bekezdésében felsorolt információkat, illetve eldönteni, hogy (például) a GMO-k figyelemmel kísérésére és a katasztrófaelhárításra vonatkozó tervek mely részét nem lehet hozzáférhetővé tenni. Ellenkezőleg, az irányelv kifejezetten arra utasítja őket, hogy az adott információkat „semmilyen esetben” sem lehet bizalmasnak tekinteni. Véleményem szerint, amennyiben az illetékes hatóságok a bejelentési eljárás során a környezeti kockázatértékelés elvégzése céljából a 25. cikk (4) bekezdésének körébe eső információhoz jutottak, nem rendelkeznek mérlegelési jogkörrel ezen információ kezelési módja tekintetében. Az ilyen információt nem lehet bizalmasnak tekinteni.
52.
A 31. cikk (3) bekezdése a) pontja megfogalmazásának vizsgálata tovább erősíti azt az álláspontot, hogy többek között a kibocsátás helyét semmilyen esetben nem lehet bizalmasan kezelni. Ez a rendelkezés előírja a tagállamok számára, hogy „nyilvános nyilvántartást kell létrehozniuk, a B. rész hatálya alá tartozó GMO-k kibocsátási helyének nyilvántartására” (
27
). Egyértelmű, hogy ezt a kötelezettséget lehetetlen lenne teljesíteni, amennyiben a kibocsátás helyére vonatkozó információ élvezhetné a 25. cikk (1) bekezdésében biztosított titkosságot.
53.
Következtetésem szerint a 90/220 és a 2001/18 irányelv értelmében a tagállamok illetékes hatóságai olyan pontossággal kötelesek nyilvánosan hozzáférhetővé tenni a kibocsátás helyére vonatkozó információt, amilyen szinten arra az engedélyezési eljárás során a környezeti kockázatértékelés elvégzéséhez szükség volt.
A második kérdés
54.
A 2001/18 irányelvtől eltérően (amely alapvetően a GMO-k biztonságos kibocsátásának engedélyezésére irányuló eljárásokkal kapcsolatos), a 90/313 irányelv specifikus célja – ahogyan a címe is utal rá –, hogy a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tegye a nemzeti hatóságok birtokában lévő környezeti információkat. Az irányelv kerete az információkhoz való hozzáférést segíti elő, ugyanakkor számos eltérési lehetőség beiktatásával lehetővé teszi, hogy a tagállamok bizonyos körülmények mellett megtagadják az információk hozzáférhetővé tételét.
55.
Ezeknek az irányelveknek az a céljuk, hogy hozzáférést biztosítsanak olyan információkhoz, amelyek máskülönben nem kerülnének nyilvánosságra. Nem céljuk az, hogy további alapot teremtsenek az olyan információkhoz való hozzáférés korlátozására, amelyek egyébként nyilvánosságra kerülnének. (
28
)
56.
A tagállamok nem hivatkozhatnak a 90/313 és a 2003/4 irányelv rendelkezésére az olyan információkhoz való hozzáférés megtagadásánál, amelyeket a 2001/18 és a 90/220 irányelv értelmében nyilvánosan hozzáférhetővé kell tenni.
57.
Ennek megfelelően elutasítom a commune de Sausheim, illetve a francia, a görög és a lengyel kormány által felhozott érvet, miszerint a 2001/18 irányelv 25. cikke meghatározza a hozzáférhetővé tétel korlátozásának egyes indokait (szellemi tulajdonjog, verseny, a bejelentő gazdasági érdekei), míg a 90/313 irányelv 3. cikke ugyanezen korlátozás más indokait (többek között a közbiztonságot) jelöli meg. Ez az érv nem tükrözi sem a 2001/18 irányelv szerkezetét, sem az irányelvnek a környezeti információkhoz való hozzáférésre vonatkozó irányelvekkel való kapcsolatát. (
29
)
58.
Abban az esetben, ha a tagállami hatóságok több információval rendelkeznek, mint amit a 2001/18 irányelv értelmében kötelesek hozzáférhetővé tenni, a 90/313 irányelv az irányadó. (
30
) Az ilyen információkhoz való hozzáférés iránti kérelmet a 90/313 irányelvet átültető nemzeti rendelkezéseknek megfelelően kell előterjeszteni.
59.
A tagállam ebben az esetben mindazonáltal hivatkozhat a 90/313 irányelv 3. cikkének (2) bekezdésében meghatározott indokokra a kibocsátás helyére vonatkozó információk hozzáférhetővé tétele megtagadásának igazolására, ha a cikk további előírásai teljesülnek. A hozzáférés közbiztonsági indokokkal (amely a 3. cikk (2) bekezdésében megnevezett indokok egyike) való korlátozása véleményem szerint olyan körülményeket fed le, amelyek mellett a kibocsátás pontos helyének nyilvánosságra hozatala jogellenes megsemmisítéshez vezetne.
60.
Tudatában vagyok annak, hogy az általam kifejtett értelmezés bizonyos körülmények mellett nem biztosít más választási lehetőséget az érintett tagállamoknak, minthogy nyilvánosságra hozzák a kibocsátások pontos helyét. A tárgyaláson a francia és a holland kormány emlékeztette a Bíróságot arra, hogy a kibocsátás helyének részletes feltárása a termés megsemmisítéséhez vezethet. Az ilyen akciók széleskörűvé válása lassíthatná a GMO-k fejlődését. Állításuk szerint az ilyen eseményeket követően tett büntető intézkedések – mint például a termés megsemmisítése esetén kiszabott büntetőjogi szankciók – nem lennének szükségszerűen hatékonyak a „ökoharcosok” ellen.
61.
Az információhoz való hozzáférés biztosítása az alacsonyabb szintű biztonság fokozott kockázatának az elfogadásával járhat. Jelenleg és a jövőben is nyitva áll a közösségi jogalkotó előtt, hogy kiigazítsa az egyensúlyt a GMO termések fejlődésének támogatása és a környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférés erősítése között, amennyiben a tapasztalat azt mutatja, hogy a jelenlegi egyensúly nem működőképes.
62.
Továbbá az EK 95. cikk (
31
) a különösen súlyos közrendi problémával szembenéző tagállamok számára lehetővé teszi olyan nemzeti intézkedések fenntartását, amelyek szigorúbb határokat szabnak a GMO-k környezetbe való kibocsátásával kapcsolatos részletes információkhoz való hozzáférés tekintetében. Amennyiben valamely tagállam él ezzel a lehetőséggel, és következetesen a kibocsátás kevésbé pontosan meghatározott helyét teszi hozzáférhetővé, minden általa visszatartott részletesebb információ a 90/313 irányelv hatálya alá fog tartozni. Ezt követően az adott tagállamnak a szóban forgó irányelvek közbiztonsági kivételére hivatkozva lehetősége lenne a hozzáférés megtagadására.
63.
Amennyiben egy tagállam ilyen nemzeti intézkedéseket kíván fenntartani, akkor viszont követnie kell az EK 95. cikkben meghatározott kötelező eljárást. A francia kormány nem élt ezzel a lehetőséggel. (
32
)
64.
Végül nem tudok a közösségi jog olyan általános elvéről, amelyre az illetékes nemzeti hatóságok a szóban forgó információ hozzáférhetővé tételének megtagadása igazolásaként hivatkoztatnának. Az észrevételeket benyújtó felek az eljárás során nem tettek említést ilyen elvekről, még kevésbé hívtak fel ilyeneket.
Végkövetkeztetések
65.
A fentiek alapján azt javasolom, hogy a Bíróság a Conseil d’État által előterjesztett két kérdésre a következő választ adja:
1.
A géntechnológiával módosított szervezetek „kibocsátásának helyszíne” – amely a géntechnológiával módosított szervezetek környezetbe történő szándékos kibocsátásáról és a 90/220/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2001. március 12-i 2001/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 25. cikke értelmében nem kezelhető bizalmasan – azt a területet jelenti, amelyet az irányelv 6. cikkében meghatározott eljárás során az illetékes hatósághoz benyújtott bejelentésben feltüntettek.
2.
A tagállamok nem hivatkozhatnak a környezeti információkhoz való hozzáférés szabadságáról szóló, 1990. június 7-i 90/313/EGK tanácsi irányelvben lefektetett közbiztonsággal kapcsolatos kivételekre a kibocsátás helyére vonatkozó olyan információ hozzáférhetővé tételének megtagadásakor, amelyet a 2001/18 irányelv értelmében kötelesek hozzáférhetővé tenni.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	Francia nyelven: fiche d’implantation.
(
3
)	HL 1990. L 117., 15. o.
(
4
)	HL 2003. L 41., 26. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 375. o.
(
5
)	A géntechnológiával módosított szervezetek környezetbe történő szándékos kibocsátásáról és a 90/220/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2001. március 12-i 2001/18/EK európai parlamenti és tanács irányelv (HL 2001. L 106., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 6. kötet, 77. o.).
(
6
)	A környezeti információkhoz való hozzáférés szabadságáról szóló, 1990. június 7-i 90/313/EGK tanácsi irányelv (HL 1990. L 158., 56. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 402. o.).
(
7
)	A 90/220/EGK tanácsi irányelv helyett.
(
8
)	A 2003/4/EK tanácsi irányelv helyett.
(
9
)	Elérhető a következő címen: http://www.ogm.gouv.fr/experimentations/evaluation_scientifique/cgb/avis_rapports/rapport_activite_1998/rapport_activite_1998.pdf.
(
10
)	A 2001/18 irányelv 2002. október 17-i hatállyal hatályon kívül helyezte a 90/220 irányelvet.
(
11
)	Ez a rendelkezés összhangban áll a 90/220 irányelv 19. cikkével, amely a Conseil d’État által a Bíróság elé terjesztett első kérdés alapját képezte. E cikk releváns lényegi rendelkezése változatlan maradt.
(
12
)	Melyek mindegyike a C. részben meghatározott bejelentésekkel kapcsolatos.
(
13
)	Ezzel ellentétben a III.A. melléklet III.B.1. pontban foglalt rendelkezése, amely a nem magasabb rendű növényekhez tartozó GMO-ra vonatkozó kérelem esetén a helyszínre vonatkozóan benyújtandó információkat határozza meg, a „[tervezett] kibocsátás helyének földrajzi elhelyezkedése és koordinátái hivatkozásai” kifejezést használja. Ez a kifejezés a 90/220 irányelvben is használatos.
(
14
)	Ezt az irányelvet 2005. február 14-i hatállyal a 2003/4 irányelv váltotta fel.
(
15
)	Lásd a (7) preambulumbekezdést.
(
16
)	A környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló Aarhusi Egyezmény (2161 UNTS 447) preambulumbekezdései nyomatékosan tükrözik azt az elvet, miszerint az átláthatóság kívánatos, jóllehet a nyilvánosságot alkotók többsége nem tudományos szakértő.
(
17
)	Lásd a fenti 8. és 9. pontot.
(
18
)	Lásd a 2001/18 irányelv 4. cikkének (2) bekezdését.
(
19
)	Az eseti megközelítést a (18) és a (19) preambulumbekezdés mutatja.
(
20
)	A holland kormány helyesen jegyzi meg, hogy a helyszín meghatározásának pontossági foka nem szükségszerűen igazodik a földterület nómenklatúrájához. Egy „földrészlet” lehet kisméretű és meglehetősen nagy is. A nómenklatúra tagállamonként változhat. Ezek az elemek tovább erősítik azt az álláspontot, miszerint a III.B. mellékletet úgy kell értelmezni, hogy a helyszín pontossági fokát a környezeti kockázatértékeléshez szükséges mértékre tekintettel írja elő.
(
21
)	E rendelkezések közül kettőt, a 9. és a 24. cikket a 25. cikk rendelkezéseinek sérelme nélkül kell alkalmazni. Ennek következtében ezek a rendelkezések a jelen előzetes döntéshozatali kérelem szempontjából nem bírnak jelentőséggel.
(
22
)	A 2001/18 irányelv különböző nyelvi változatai a 25. cikk (4) bekezdésében található általános jellegű kifejezés következetes használatát mutatják. Lásd például a holland, a francia, a német, az angol és a spanyol változatot, amelyek a kibocsátások helyére vagy elhelyezkedésére utalnak a kibocsátás helyszínére vagy helyszíneire való pontos utalás helyett.
(
23
)	Ennek megfelelően elutasítom azt a francia álláspontot, miszerint a puszta tény, hogy a tagállamok többsége csak a kibocsátások tágabb értelemben vett helyének közzététele mellett döntött, azt mutatná, hogy a jogalkotó a 25. cikk (4) bekezdését mérlegelési mozgástér biztosítására szánta volna.
(
24
)	Azon információk körét, amelyekkel a hatóságoknak rendelkezniük kell, a tagállamok kockázatértékelési kötelezettsége hatékony teljesítésének kötelezettsége határozza meg.
(
25
)	Mindazonáltal 90/313 irányelv alapján kötelesek lehetnek ezen információkat hozzáférhetővé tenni; lásd az 58. és az azt követő pontokat.
(
26
)	Lásd a 25. cikk (3) bekezdésének megfogalmazását: „meg kell határoznia, hogy mely információkat tartja bizalmasnak”.
(
27
)	A 31. cikkben használt „kibocsátási hely” kifejezést – a 25. cikk (4) bekezdésében használt kifejezés értelmezése során használt elveknek megfelelően – úgy kell értelmezni, mint az arra a helyre való utalást, amelyet a bejelentőnek a III. melléklet értelmében az illetékes nemzeti hatóságok tudomására kell hoznia.
(
28
)	Lásd az irányelv első, második, ötödik és kilencedik preambululmbekezdését.
(
29
)	Lásd továbbá a Bíróság előtt folyamatban lévő, C-345/06. sz. Heinrich-ügyben 2008. április 10-én ismertetett indítványom 55–58. pontját, ahol hasonló véleményt fejtettem ki az EK 254. cikk és az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló, 2001. május 30-i 1049/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2001. L 145., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 331. o.) közötti szerkezeti kapcsolatról.
(
30
)	Például, feltételezve, hogy a környezeti kockázatértékeléshez nem volt szükség a tervezett terepkísérletek földrajzi koordinátáinak ismeretére, a bejelentő ettől függetlenül megadta ezeket a III.B. melléklet szerinti kérelem benyújtásakor.
(
31
)	A 2001/18 irányelv szerződési jogalapja. A 90/220 irányelvet az EK-Szerződés 100a. cikke (az EK 95. cikk elődje) alapján alkották meg.
(
32
)	Megjegyzem, hogy a francia jogalkotó nemrégen fogadta el a 2008. június 25-i, 2008-595. sz. törvényt (JORF 148. sz., 2008. június 26., 10218. o.), amely a GMO kibocsátások pontos helyének hozzáférhetővé tételére kötelezi a francia hatóságokat.