62009CC0074_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Bevezetés
1. A jelen előzetes döntéshozatali eljárás – hasonlóan a Rüffert‑ügyhöz(2) – a közbeszerzések jogának szociális vetületét érinti. Azt a kérdést veti fel, hogy a közbeszerzési szerződés odaítélése szerinti tagállam hatóságai milyen eszközökkel ellenőrizhetik, hogy a közbeszerzési eljárásban részt vevő építési vállalkozás eleget tesz‑e az adók és társadalombiztosítási járulékok megfizetésére vonatkozó kötelezettségének.
2. Az eljárás hátterében az Európai Bizottság székhelyéül szolgáló híres brüsszeli Berlaymont épület(3) renoválásának közbeszerzési jogi utóélete áll. A Berlaymont épülettel kapcsolatos építési munkákra vonatkozó közbeszerzési eljárásban részt vett többek között egy konzorcium, amelynek vállalkozásai nem voltak mind Belgiumban adójogi szempontból nyilvántartásba véve. A belga közbeszerzési jog ugyanakkor akkoriban előírta az ilyen nyilvántartásba vételt, és ez emellett a szóban forgó esetben szerepelt a hirdetmény feltételei között is. Ez elsősorban arra szolgált, hogy meg lehessen győződni arról, hogy az ajánlattevő megfelelően teljesíti‑e és teljesíteni fogja‑e az adók és illetékek, illetve a társadalombiztosítási járulékok megfizetésére vonatkozó kötelezettségét.
3. A Bíróságtól annak tisztázását kérik, hogy egy ilyen nyilvántartásba vételi kötelezettség előírható‑e egy másik tagállamban székhellyel rendelkező ajánlattevőre vonatkozóan is, vagy az ajánlatkérőnek meg kell elégednie azzal, hogy a származási ország hatóságai által kiállított igazolást nyújtanak be hozzá az adók és társadalombiztosítási járulékok szabályszerű megfizetéséről.
II – Jogi háttér
A – Az uniós jog
4. Az ügy uniós jogi hátterét az – időközben hatályon kívül helyezett – építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló 93/37/EGK irányelv(4) határozza meg, különösen annak 24–29. cikke, amely a minőség alapján történő kiválasztás feltételeire vonatkozik (a 93/37 irányelv IV. címének 2. fejezete).
5. A 93/37 irányelv 24. cikke a következőképpen szól:
„Kizárható a szerződésben való részvételből az ajánlattevő, ha:
[…]
e) nem tett eleget a letelepedése szerinti ország vagy az ajánlatkérő székhelye szerinti ország jogszabályai alapján fennálló társadalombiztosításijárulék‑fizetési kötelezettségének;
f) nem tett eleget a letelepedése szerinti ország vagy az ajánlatkérő székhelye szerinti ország jogszabályai alapján fennálló adófizetési kötelezettségének;
[…]
Ha az ajánlatkérő megköveteli, hogy az ajánlattevő igazolja, hogy nem tartozik az a), b), c), e) és f) pont hatálya alá, elegendő bizonyítékként kell elfogadnia:
– […]
– az e) és f) pont tekintetében az érintett tagállam illetékes hatósága által kibocsátott igazolást.
[…]”
6. A 93/37 irányelv 28. cikke értelmében:
„A 24–27. cikk keretein belül az ajánlatkérő felhívhatja az ajánlattevőt a benyújtott igazolások és okmányok kiegészítésére vagy pontosítására.”
7. A 93/37 irányelv 29. cikke a következő rendelkezést tartalmazta:
„(1) Azok a tagállamok, amelyek minősített ajánlattevők hivatalos jegyzékével rendelkeznek, kötelesek hozzáigazítani a jegyzéket a 24. cikk a)–d) és g) pontja, valamint a 25., a 26. és a 27. cikk rendelkezéseihez.
(2) A hivatalos jegyzékben nyilvántartott ajánlattevők minden szerződés esetében benyújthatják az ajánlatkérőnek az illetékes hatóság által kibocsátott, bejegyzést igazoló okiratot. Az ilyen igazolásban szerepelnie kell a bejegyzés alapjára történő hivatkozásnak és a jegyzék szerinti besorolásnak.
(3) Az illetékes szerv által a hivatalos jegyzékben történő igazolt bejegyzés alapján a többi tagállam ajánlatkérői csak a 24. cikk a)–d) és g) pontja, a 25. cikk, a 26. cikk b) és c) pontja, valamint a 27. cikk b) és d) pontja tekintetében vélelmezik az ajánlattevői besorolásnak megfelelő, az építési beruházási munkák végzésére való alkalmasságot.
A hivatalos jegyzékben való nyilvántartásból származó adatokat nem lehet vitatni. Azonban minden közbeszerzési szerződés esetében a társadalombiztosítási járulék fizetésére vonatkozóan minden bejegyzett ajánlattevőtől kiegészítő igazolás kérhető.
A többi tagállam ajánlatkérői a fenti rendelkezéseket csak az adott hivatalos jegyzékkel rendelkező országban letelepedett ajánlattevő javára alkalmazzák.
(4) A más tagállamból származó ajánlattevőknek a hivatalos jegyzékbe történő bejegyzéséhez csak a nemzeti ajánlattevőktől is megkövetelt igazolás és nyilatkozat kérhető, és minden körülmények között csak a 24–27. cikkben előírt igazolás és nyilatkozat kérhető.
(5) A hivatalos jegyzékkel rendelkező tagállamok megküldik a többi tagállam részére annak a szervnek a címét, amelyhez a bejegyzés iránti kérelem benyújtható.”
8. Mivel a jogvita tárgyát képező közbeszerzési eljárást 2006. január 31‑ét megelőzően lebonyolították, a 2004/18/EK irányelv(5) a jelen ügyre nem alkalmazandó.
9. Kiegészítésképpen utalni kell a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó rendelkezésekre. E tekintetben azonban az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben és a Bírósághoz benyújtott egyes írásbeli észrevételekben foglaltakkal ellentétben nem az EK 49. cikket és EK 50. cikket kell alapul venni, hanem az EK‑Szerződés 59. és 60. cikkét.(6) Az alapeljárás tényállása ugyanis 1999. május 1‑jét, azaz az Amszterdami Szerződés hatálybalépését megelőzően lezárult.(7)
B – A nemzeti jog
Az 1977‑es királyi rendelet
10. Ami a belga jogot illeti, ebből az építési beruházásokra, az árubeszerzésekre és a szolgáltatásnyújtásokra irányuló közbeszerzési szerződésekről szóló, 1977. április 22‑i királyi rendelet(8) releváns. E rendelet 2. részében, amely a „Az ajánlat összeállításáról” címet viseli, a 15. cikk a következő rendelkezést tartalmazza:
11. „[...]
(3) Annak érdekében, hogy ajánlata szabályszerű legyen, a belga ajánlattevő, aki a munkavállalók szociális biztonságáról szóló 1944. december 28‑i törvényrendeletet módosító 1969. június 27‑i törvény hatálya alá tartozó személyeket foglalkoztat, köteles csatolni vagy az ajánlatok felbontása előtt a közigazgatási szervnek bemutatni a társadalombiztosítási hivatal által kiállított igazolást, amely tanúsítja, hogy az ajánlattevő társadalombiztosítási és létbiztonsági járulékfizetési kötelezettségeinek eleget tett eleget [...]
(4) Annak érdekében, hogy ajánlata szabályszerű legyen, a külföldi ajánlattevő köteles ahhoz csatolni vagy az ajánlatok felbontása előtt a közigazgatási szervnek bemutatni:
a) az illetékes hatóság által kiállított igazolást, amely tanúsítja, hogy a letelepedési helye szerinti ország jogszabályaiban előírt társadalombiztosításijárulék‑fizetési kötelezettségeinek eleget tett [...].
[…]
(7) Annak érdekében, hogy ajánlata szabályszerű legyen, az szükséges, hogy az ajánlattevő nyilvántartásba legyen véve vállalkozóként a jövedelemadóról szóló törvénykönyv 299a. cikkének és a munkavállalók szociális biztonságáról szóló 1944. december 28‑i törvényrendeletet módosító 1969. június 27‑i törvény 30a. cikkének megfelelően.”
Az 1978‑as királyi rendelet
12. Az 1977‑es királyi rendelet 15. cikkének (7) bekezdésében előírt adóügyi nyilvántartásba vétel részletes szabályait az 1978. október 5‑i királyi rendelet(9) tartalmazza. Ennek első része szabályozza „A vállalkozóként történő nyilvántartásba vétel feltételeit”, 2. cikkének (1) bekezdésében pedig a következőképpen rendelkezik:
13. „A vállalkozóként történő nyilvántartásba vétel [...] azon vállalkozások számára lehetséges, amelyek megfelelnek az alábbi feltételeknek:
[...]
1. 2.	az 1. cikkben szereplő tevékenységek tekintetében a székhelye szerinti tagállam jogszabályainak megfelelően szerepelnie kell a kereskedelmi vagy szakmai nyilvántartásban;
[…]
7. amennyiben társaságról van szó, nem lehet a társaság vezető tisztségviselői, ügyvezetői vagy a társaság nevében kötelezettségvállalásra jogosult személyek között olyan személy, aki a 6. pontban hivatkozott 1934. október 24‑i, 22. sz. királyi rendelet értelmében nem jogosult ilyen tevékenység folytatására;
[…]
10. a nyilvántartásba vételi kérelmet megelőző öt évben nem sértette meg ismételten vagy súlyosan az adójogi kötelezettségeit [...];
11. a nyilvántartásba vételi kérelem benyújtásának időpontjában nincs lejárt adótartozása, a társadalombiztosítási hivatal által beszedendő járuléktartozása vagy a létbiztonsági alap által vagy részére beszedendő járuléktartozása; [...];
12. rendelkezik megfelelő pénzügyi, adminisztratív és technikai eszközökkel, amelyek biztosítják, hogy adó- és társadalombiztosításijárulék‑fizetési kötelezettségeinek eleget tesz.”
14. Az 1978‑as királyi rendelet 8. cikke értelmében a vállalkozásként történő nyilvántartásba vétel iránt azon tartomány nyilvántartásba vételi bizottságának(10) elnökéhez kell kérelmet benyújtani, ahol a kérelmező székhelye található. A nem Belgiumban letelepedett kérelmezők tekintetében végső soron az adott építési munka helyszíne szerinti tartomány illetékes.
15. Az 1978‑as királyi rendelet 10. cikke a következő rendelkezést tartalmazza:
„(1) A kérelemhez – elutasítás terhe mellett – az alábbi dokumentumokat kell csatolni:
[…]
3. valamennyi kérelmező esetében: másolat a szakmai nyilvántartásba történő bejegyzésről a letelepedés helye szerinti ország jogszabályaiban szereplő feltételeknek megfelelően [...]
[...]
5. a [külföldi] kérelmező esetében: a letelepedés helye szerinti tagállam illetékes hatóságai által kiállított igazolás, amelyből kiderül, és amely tanúsítja, hogy e tagállamban nincs le járt adó- vagy társadalombiztosítási járulék hátraléka.
[…]
(2) Az alábbi 4. részben meghatározott nyilvántartásba vételi bizottság további dokumentum benyújtását vagy további adat közlését kérheti a kérelmezőtől, amennyiben azt szükségesnek ítéli annak elbírálása szempontjából, hogy teljesülnek‑e a 2. cikk (1) bekezdésében foglaltak.
[...]”
16. A nyilvántartásba vételi bizottság összetételét az 1978‑as királyi rendelet 16. cikke szabályozza:
„(1) Valamennyi nyilvántartásba vételi bizottság kilenc tagból áll, akiket a következő módon nevezünk ki:
1. három köztisztviselő tag az alábbiak javaslatára kerül kinevezésre
a) a szociális ügyek minisztere;
b) a pénzügyminiszter;
c) a foglalkoztatási és munkaügyi miniszter;
2. három tag az építőipari munkáltatók reprezentatív szervezeteinek javaslatára kerül kinevezésre;
3. három tag az építőipari munkavállalók reprezentatív szervezeteinek javaslatára kerül kinevezésre;
[…]
(2) A bizottságok elnöki tisztét az (1) bekezdés 1. pontjának a) és b) alpontjában megjelölt köztisztviselő tag egyike látja el, akit e célból az ott megjelölt két miniszter javaslatára nevezünk ki [...]”
III – A tényállás és az alapeljárás
17. A Berlaymont épületet egy, a belga állam által 1960‑ban megszerzett, Brüsszelben fekvő telekre építették 1963 és 1967 között, és azóta az Európai Bizottság(11) központi székhelyéül szolgál. 1992 és 2004 között azonban a Bizottság nem tudta használni az épületet, mivel azt fel kellett újítani, és meg kellett tisztítani az azbeszttől.
18. E felújítási munkákra alapították 1990. szeptember 18‑án a belga jog szerinti Berlaymont 2000 SA részvénytársaságot(12), amelynek tulajdonosa egy belga közjogi szervezet, a Régie des Bâtiments(13) mellett három hitelintézet volt. A Berlaymont 2000 feladatai közé tartozott a felújítási munkák műszaki tartalmának, munkaprogramjának és költségvetésének megállapítása. A Berlaymont ingatlan tekintetében építési jogot engedélyeztek a társaság részére.
19. A Berlaymont 2000 1994. december 23‑án ajánlati felhívást tett közzé a Berlaymont épület felújítási munkáira vonatkozóan(14), amelynek értékét 1,4 milliárd BEF‑re(15) becsülték. Az ajánlati felhíváshoz külön műszaki dokumentációt adtak ki és hirdetményt jelentettek meg az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában (16) .
A külön műszaki dokumentáció 1.G. cikke szerint „a jelen szerződés tárgyát képező építési beruházásokat kivitelező ajánlattevőt nyilvántartásba kell, hogy vegyék Belgiumban”.
20. A Hivatalos Lapban 1995. február 16‑án helyesbítés jelent meg a hirdetményhez(17) ; ez több kiegészítést tartalmazott, többek között az ajánlattevő nyilvántartásba vételi kötelezettsége tekintetében. A külön műszaki dokumentáció 1.G. cikke a következőképpen módosult:
21. „A jelen szerződés tárgyát képező építési beruházásokat kivitelező ajánlattevőnek bizonyítania kell, hogy eleget tett társadalombiztosításijárulék-, adó‑ és HÉA‑fizetési kötelezettségének; ezt »nyilvántartásba vétellel« kell igazolni.
22. A nyilvántartásba vétel iránti kérelmet az [1978. évi] királyi rendeletnek megfelelően kell benyújtani.
Annak érdekében, hogy az ajánlat benyújtásakor érvényes legyen, elegendő, ha a nyilvántartásba vétel iránti kérelem másolatát csatolják az ajánlathoz. A szerződés odaítéléséről szóló határozatot nem lehet addig meghozni, amíg az illetékes hatóság nem bírálta el a [nyilvántartásba vétel iránti] kérelmet.”
Végül a helyesbítésről szóló közlemény a következőket tartalmazta:
„Az ajánlattevő ajánlatában – az ajánlat semmisségének terhe mellett – nyilatkozik arról, hogy tudomásul vette a jelen, 1. sz. helyesbítő hirdetményt.”
23. Az ajánlatok benyújtásának határideje 1995. március 16. volt.
24. A Belgiumban nyilvántartásba vett Bâtiments et Ponts Construction SA részvénytársaság (BPC) és a német jog szerinti WIG Industrieinstandhaltung GmbH (WIG), amely akkoriban nem volt nyilvántartásba véve Belgiumban, a Berlaymont‑felhívásra történő jelentkezés céljából létrehozta a BPC‑WIG konzorciumot. A WIG később a Thyssenkrupp Industrieservice GmbH cégnév alatt működött, a jelen előzetes döntéshozatali eljárás folyamán pedig újfent nevet változtatott, az jelenleg WISAG Produktionsservice GmbH (WISAG).
25. A BPC‑WIG konzorcium 1995. március 16‑án adta be ajánlatát a Berlaymont‑felhívásra. Az ajánlathoz nem csatolta sem a saját, sem a konzorcium tagjának, a WIG társaságnak a Belgiumban történt nyilvántartásba vételéről szóló igazolást. A Belgiumban történő nyilvántartásba vétel kérelmezésére csak a Berlaymont ajánlati felhívásra történő jelentkezés határidejének lejártát követően került sor, a BPC‑WIG tekintetében 1995. április 28‑án, a WIG tekintetében pedig 1995. május 3‑án. A nyilvántartásba vételre csak 1995 júliusában, a Berlaymont‑szerződés odaítélését követően került sor.(18)
26. Ugyanakkor a BPC‑WIG ajánlatához csatolták a német adóhatóság(19) 1994. augusztus 4‑i igazolását és a német társadalombiztosítási szervek(20) 1995. február 3‑i igazolását. Ezekből kitűnt, hogy a német adóhatóság nem emelt kifogást az ellen, hogy a WIG közbeszerzési eljárásban vegyen részt, és hogy a német társadalombiztosítási szervek a maguk részéről tanúsították, hogy a WIG valamennyi társadalombiztosítási kötelezettségét pontosan teljesítette.
27. A Berlaymont 2000 igazgatótanácsa 2005. június 20‑án egy konkurens konzorciumnak ítélete oda a szerződést. E határozat ellen a BPD és a WIG közigazgatási bírósági eljárást indított a belga Conseil d’État(21) előtt. A Conseil d’État 1999. március 10‑én elutasította keresetüket azzal az indokolással, hogy a WIG az ajánlat benyújtásakor nem igazolta a Belgiumban történő nyilvántartásba vételét, és nem is nyújtott be erre vonatkozó kérelmet, így a BPC‑WIG eleve nem minősült alkalmas ajánlattevőnek.(22)
28. A Conseil d’État előtti közigazgatási bírósági eljárással párhuzamosan a BPC és a WIG polgári jogi kártérítési keresetet indított a Tribunal de première instance de Bruxelles(23) előtt a közbeszerzési eljárásból történő kizárásával összefüggésben. 2002. november 5‑én e keresetet mint elfogadhatatlant elutasították, mivel a felperesek az ajánlattétel során nem nyújtották be a Belgiumban történt nyilvántartásba vételükről szóló szükséges igazolásokat, és így nem adtak be érvényes ajánlatot, következésképpen esetükben nem állt fenn a kártérítési kereset tekintetében a jogorvoslati eljáráshoz fűződő érdek.
29. A Tribunal de première instance de Bruxelles ítélete ellen a BPC és a WIG 2003. április 15‑én fellebbezést nyújtottak be a Cour d’appel de Bruxelles(24) előtt, amely azonban 2007. március 14‑i ítéletével(25) helybenhagyta az elsőfokú határozatot. A Cour d’appel indokolásában arra hivatkozott, hogy a felperesek a Berlaymont‑felhívásra benyújtott ajánlatukhoz nem csatolták a WIG és a BPC‑WIG nyilvántartásba vételére vonatkozó kérelem igazolását. Ugyan a közbeszerzési eljárásban történő részvételhez a WIG számára a német adóhatóság és társadalombiztosítási szervek által kiállított igazolások más szempontból szükségesek voltak, az ugyancsak szükséges Belgiumban történő nyilvántartásba vételt nem helyettesíthették. Mivel a felperesek így nem feleltek meg egy alapvető eljárási követelménynek, ajánlatuk érvénytelen volt, ami indokolta azonnali kirázásukat a közbeszerzési eljárásból.
30. A BPC és a WIG által 2007. szeptember 28‑án előterjesztett felülvizsgálati kérelemre tekintettel a polgári eljárás jelenleg a belga Cour de Cassation(26), az előterjesztő bíróság előtt van folyamatban.
IV – Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem és a Bíróság előtti eljárás
31. 2009. január 22‑i, a Bírósághoz 2009. február 18‑án érkezett ítéletével a Cour de Cassation az eljárást felfüggesztette, és az alábbi kérdéseket terjesztette előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:
1) Ellentétes‑e az Európai Unión belüli szabad mozgás elvével és a 93/37/EGK irányelv 24. cikkének második bekezdésével a belga közbeszerzési szerződések elnyeréséhez szükséges nyilvántartásba vételi kötelezettség, amelyet a jelen esetben alkalmazandó ajánlattételhez szükséges dokumentáció 1.G. cikke is előír, amennyiben azt úgy kell értelmezni, hogy lehetővé teszi az ajánlatkérő számára az olyan külföldi ajánlattevők kizárását közbeszerzésből, amelyek nincsenek bejegyezve a vállalkozók nyilvántartásába, de benyújtják a nemzeti hatóságaik által kibocsátott, e nyilvántartásba vétellel egyenértékű igazolásokat?
2) Ellentétes‑e az Európai Unión belüli szabad mozgás elvével és a 93/37 irányelv 24. cikkének második bekezdésével az olyan hatáskör biztosítása a belga ajánlatkérők számára, amely alapján előírhatják a külföldi ajánlattevők számára, hogy belga hatóság – a vállalkozókat nyilvántartó bizottság – vizsgálata alá vessék a saját államuk adó- és társadalombiztosítási hatóságai által kibocsátott, adó- és társadalombiztosításijárulék‑fizetési kötelezettségeik szabályszerű teljesítéséről szóló igazolások érvényességét?
32. A Bíróság előtti eljárásban a BPC és a WIG mint az alapeljárás felperesei és a Berlaymont 2000 mint az alapeljárás alperese mellett a Belga Királyság és az Európai Bizottság mind írásban, mind szóban észrevételeket tett.(27) Az írásbeli eljárásban emellett részt vett a Cseh Köztársaság is.
V – Értékelés
A – Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatósága
33. A Bizottság két szempontból is kétségeit fejezi ki az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságát illetően, és ehhez a Bíróság előtti tárgyaláson a Berlaymont 2000 is csatlakozott. Eszerint egyrészt az előzetes döntéshozatal iránti kérelem nem tartalmazza a szükséges ténybeli jogi hátteret az alapeljárás vonatkozásában, másrészt a Cour de Cassation nem fejtette ki azon indokokat, amelyek arra vezették, hogy a Bírósághoz forduljon.
34. Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében ahhoz, hogy a Bíróság hasznos választ adhasson az előzetes döntéshozatalra elé terjesztett kérdésekre, a nemzeti bíróságnak meg kell határoznia azt jogi és ténybeli hátteret, amelybe e kérdések illeszkednek, vagy legalábbis ismertetnie kell azt a tényállást, amelyen e kérdések alapulnak.(28) Emellett elengedhetetlen, hogy a nemzeti bíróság minimális magyarázatot adjon az értelmezni kért uniós rendelkezések kiválasztásának okaira, valamint e rendelkezések és az alapügyben alkalmazandó nemzeti jogszabály közötti kapcsolatra.(29) Emlékeztetni kell arra, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban előadott információknak nemcsak azt kell lehetővé tenniük, hogy a Bíróság hasznos választ adjon, hanem azt is, hogy a tagállamok kormányai, valamint az egyéb érdekelt felek a Bíróság alapokmánya 23. cikkének megfelelően benyújthassák észrevételeiket.(30)
35. A Cour de Cassation által előterjesztett kérelem valóban nem a jól sikerült előzetes döntéshozatal iránti kérelmek mintapéldánya. Kívánnivalót hagy maga után a szerkezete, és hiányzik belőle a tényállás, a jogi háttér és az előterjesztő bíróság arra vonatkozó mérlegelésének világos és átfogó bemutatása, hogy miért ítélte kérdéseit relevánsnak az alapjogvita eldöntése szempontjából. Úgy tűnik, a jelen ügyben figyelmen kívül hagyták a Bíróság által az előzetes döntéshozatal iránti kérelmekre vonatkozóan a nemzeti bíróságoknak adott tájékoztatót.(31)
36. Ugyanakkor az előterjesztő ítélet hiányosságai nem olyan súlyúak, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatatlanságát eredményezzék.
37. Ami először is a ténybeli és jogi hátteret
illeti, igaz, hogy a Cour de Cassation maga nem ismerteti külön az alapeljárás tényállását, és az általa relevánsnak vélt nemzeti és uniós jogi rendelkezésekhez is csak kevés magyarázatot fűz. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem olvasásakor ugyanakkor kiderül, hogy az alapeljárás miről is szól, és hogy az előterjesztett kérdések milyen kontextusba ágyazódnak. A szükséges információk elsősorban abból a hosszú részből derülnek ki, amelyben a Cour de Cassation szó szerint idézi a Cour d’appel felülvizsgálattal támadott ítéletének indokolását; ennek figyelmes olvasata révén rekonstruálhatók az alapeljárás ténybeli és jogi hátterének legfontosabb elemei. Az alsóbb bíróság ítéletére történő hivatkozás technikája magyarázható a Cour de Cassation semmítőszéki szerepével.
38. Emellett az alapjogvita felei írásbeli és szóbeli észrevételeikben olyan további felvilágosítást adtak, ami megkönnyítheti a Bíróság számára az előterjesztett kérdések összefüggéseinek megértését. Egyúttal az érdekelt felek által előterjesztett észrevételekből kitűnik, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban szereplő információk lehetővé tették a számukra, hogy az említett kérdésekkel kapcsolatban hasznos módon állást foglaljanak.(32)
39. Ami azután az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseknek az alapjogvita eldöntése szempontjából fennálló relevanciáját
illeti, igaz, hogy az előterjesztő bíróság e tekintetben nem fejtette ki álláspontját. Ugyanakkor ez a hiányosság sem alapozza meg azt, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatatlannak minősüljön. A Bíróság ugyanis az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a nemzeti bíróság által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések tekintetében vélelmezi, hogy azok relevánsak az alapjogvita eldöntése szempontjából.(33) Ezt a vélelmet csak kivételesen lehet megdönteni, akkor, ha nyilvánvaló, hogy az e kérdésekkel érintett közösségi jog rendelkezéseinek kért értelmezése semmilyen kapcsolatban sem áll az alapügy tényállásával vagy tárgyával,(34) más szóval akkor, ha nyilvánvaló az, hogy hiányzik az alapjogvita eldöntése szempontjából fennálló relevancia.
40. A jelen ügyben azonban nem lehet arra a következtetésre jutni, hogy az előterjesztett kérdések nyilvánvalóan nem relevánsak az alapjogvita eldöntése szempontjából. Ellenkezőleg, annak megoldása alapvetően függ a Bíróság által az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre adott választól. Az alapjogvita felperesei felülvizsgálati kérelmükben a 93/37 irányelv, valamint az EK 49. cikk és EK 50. cikk megsértését vetették fel. Amint az az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben a Cour d’appel ítéletéből idézett részekből is kitűnik, a nemzeti jogvita egésze alapvetően az uniós jog e rendelkezéseinek értelmezése körül forog.
41. Végül a Bizottság felveti, hogy az előterjesztő bíróság egyáltalán nem adott magyarázatot a 93/37 irányelv alkalmazandóságára vonatkozóan. Ugyanakkor a Berlaymont‑szerződésben foglalthoz hasonló nagyszabású építési munkák esetében számomra nyilvánvalónak tűnik, hogy fennáll az építési beruházásokra vonatkozó közbeszerzési szerződések odaítélésére vonatkozó uniós jogi rendelkezések alkalmazandósága. Az eljárásban részt vevők között is egyetértés van e tekintetben.
42. Összességében nem látok olyan okot, amely alapján a jelen előzetes döntéshozatali kérelmet elfogadhatatlannak kellene nyilvánítani.
B – Az előterjesztett kérdések érdemi vizsgálata
43. A Berlaymont szerződés odaítélésének időpontjában hatályos,(35) a vállalkozások nyilvántartásba vételére vonatkozó belga szabályozást két szempontból is meg kell vizsgálni az uniós jog fényében. Egyrészt az merült fel, hogy a 93/37 irányelvvel és a „szabad mozgás elvével” összeegyeztethető‑e az, ha egy belföldi adójogi nyilvántartásba vételt a külföldi vállalkozások tekintetében is a közbeszerzési eljárásokban való részvétel feltételévé tesznek. Másrészt meg kell vizsgálni, hogy az uniós jog említett rendelkezéseibe ütközik‑e az, ha egy, az ajánlatkérőtől eltérő hatóságra ruházzák a más tagállamokban kiállított adó- és társadalombiztosítási igazolások érvényességének vizsgálatát.
44. Az eljárásban részt vevők álláspontja e két kérdéskör tekintetében megosztott: míg az alapeljárás felperesei, a cseh kormány és a Bizottság szerint a vitatotthoz hasonló előírások összeegyeztethetetlenek az uniós jog rendelkezéseivel, az alapeljárás alperese és a belga kormány ezzel ellentétes állásponton van, bár a belga kormány észrevételeiben csak a második előzetes döntéshozatali kérdéssel foglalkozott.(36)
1. A nyilvántartásba vételi követelmény összeegyeztethetősége az uniós joggal (az első előzetes döntéshozatali kérdés)
45. Első kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy előírható‑e a közbeszerzési eljárásokban való részvétel feltételeként a belső jogban vagy az ajánlati felhívásban az adójogi nyilvántartásba vétel a más tagállamokból származó vállalkozásokra vonatkozóan is. A Bíróságot arra kérik, hogy e kérdést az „Európai Unión belüli szabad mozgás elvével” és a 93/37 irányelv 24. cikkének második bekezdésével összefüggésben vizsgálja.
46. Az európai belső piac alapszabadságai közül itt csak a szolgáltatásnyújtás szabadsága (az EK‑Szerződés 59. és 60. cikke(37) ) jöhet szóba.
47. Ugyanakkor emlékeztetni kell arra, hogy amennyiben valamely tárgykör közösségi szinten teljes harmonizáció tárgyát képezte, minden arra vonatkozó nemzeti intézkedést a harmonizációs intézkedés szempontjából, és nem az elsődleges jog szempontjából kell értelmezni.(38) Igaz, a 93/37 irányelv nem valósít meg kimerítő uniós jogi szabályozást az építési beruházásokra vonatkozó közbeszerzések terén, és csak az ilyen beruházásokra irányuló szerződések odaítélésének koordinációját célozza.(39) Ugyanakkor éppen az itt is vizsgált rendelkezés, a 93/37 irányelv 24. cikkének második bekezdése a vállalkozások szakmai alkalmasságával összefüggésben kimerítő felsorolását tartalmazza azon okoknak, amelyek alapján az ajánlattevők kizárhatók a közbeszerzési eljárásból.(40)
48. A szakmai alkalmassági feltételek tekintetében tehát a 93/37 irányelv a tárgyi hatálya alá tartozó területeken kimerítő harmonizációt valósít meg. Következésképpen az első előzetes döntéshozatali kérdést kizárólag a 93/37 irányelvvel összefüggésben kell vizsgálni, annak rendelkezéseit ugyanakkor úgy kell értelmezni és alkalmazni, hogy az összhangban legyen a szolgáltatásnyújtás szabadságának alapelvével, amelynek megvalósítására szolgál.(41)
49. Először is meg kell jegyzeni, hogy az 1978‑as királyi rendelet szerinti adójogi nyilvántartásba vételt nem szabad összetéveszteni a 93/37 irányelv 29. cikke szerinti minősített ajánlattevők hivatalos jegyzékével. Az eljárásban részt vevők között egyetértés van azt illetően, hogy a vitatott nyilvántartásba vételi kötelezettség nem tartozik a 29. cikk hatálya alá. A 29. cikk egyébként sem volna alkalmas egy olyan kötelező nyilvántartásba vételi kötelezettség igazolására, mint amilyen a belga. E rendelkezés mindössze arra szolgál, hogy megkönnyítse a külföldi építőipari vállalkozások számára a közbeszerzési eljárásokban való részvételt azáltal, hogy előírja a származási országukban vezetett, minősített ajánlattevőket tartalmazó jegyzékre történt bejegyzésük elismerését.(42)
50. Emellett az a körülmény, hogy egy vállalkozó elmulasztotta belföldi adójogi nyilvántartásba vételét, nem szerepel a 93/37 irányelv 24. cikkének első bekezdésében kifejezetten meghatározott kizárási okok között sem.(43)
51. Meg kell azonban még vizsgálni, hogy a vitatott nyilvántartásba vételi eljárás nem a 93/37 irányelv 24. cikkének első bekezdésében szereplő valamely kizárási ok alkalmazására szolgál‑e. Elképzelhető, hogy e nyilvántartásba vétel a vállalkozás 24. cikk értelmében vett alkalmasságának, különösen az adók és társadalombiztosítási járulékok szolgáltatásnyújtás helye szerinti tagállamban
történő megfizetése szempontjából való megbízhatóságának hivatalos megállapítására és igazolására szolgál [a 24. cikk első bekezdésének e) és f) pontja].(44) Emellett szól többek között az 1978‑as királyi rendelet 2. cikke (1) bekezdésének 10. és 11. pontja, amely a jelek szerint az adó- és társadalombiztosítási járulékok Belgiumban
történő megfizetésére utalnak.(45)
52. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem ugyanakkor nem világos a nyilvántartásba vételi eljárás tárgyát és célját illetően, és az eljárásban részt vevők által a Bíróság elő terjesztett észrevételekből sem alkotható e tekintetben világos kép. Ezért a nemzeti jog értelmezésére kizárólagos hatáskörrel rendelkező(46) előterjesztő bíróság feladata lesz az, hogy a megfelelő megállapításokat megtegye a nyilvántartásba vételi eljárás tárgyát és célját illetően.
53. Amennyiben bebizonyosodik, hogy az 1978-as királyi rendeletben szereplő nyilvántartásba vételi eljáráshoz hasonló eljárás valóban a vállalkozások alkalmasságának megállapítására és igazolására szolgál, úgy az alapvetően összhangban van a 93/37 irányelv célkitűzéseivel, amelyek között szerepel a valamennyi ajánlattevőre vonatkozó egyenlő bánásmód(47), valamint a tényleges és torzulástól mentes verseny feltételeinek megteremtése.(48)
54. A 93/37 irányelv 24. cikkének első bekezdése éppen ebből a célból teszi lehetővé olyan vállalkozások kizárását a közbeszerzési eljárásokból, amelyek nem tettek eleget társadalombiztosítási járulékfizetési és adófizetési kötelezettségüknek, vagy egyéb okból, különösen szakmai megbízhatóságuk, fizetőképességük vagy gazdasági és pénzügyi teljesítőképességük miatt nem alkalmasak arra, hogy a közbeszerzési eljárásokban részt vegyenek.(49) Kizárásuk a közbeszerzési eljárásból a verseny torzulásának megelőzésére szolgál: el kell kerülni azt, hogy a „fekete bárányok”, akik például nem fizetik be adójukat és társadalombiztosítási járulékaikat, végeredményben a közösség költségén kedvezőbb ajánlatot nyújthassanak be, mint versenytársaik, és így tisztességtelen eszközökkel nyerjenek el közbeszerzési szerződéseket, különösen mivel e szerződéseket általában adókból finanszírozzák.
55. Ugyanakkor a 93/37 irányelv 24. cikkének alapjául az a megfontolás szolgál, hogy az ajánlattevők megbízhatósága magában a közbeszerzési eljárásban is megvizsgálható, és nincs szükség egy, a közbeszerzési eljárást megelőző eljárásban lefolytatott előzetes ellenőrzésre. Ez a rendelkezés egy általános, a szolgáltatásnyújtás szabadságából fakadó értékítélet kifejeződése: a vállalkozások előzetes ellenőrzése egy előzetes engedélyezési vagy nyilvántartásba vételi eljárás révén kevésbé vonzóvá teszi a szolgáltatásnyújtást, és csak akkor igazolható, ha az utólagos ellenőrzés késő volna ahhoz, hogy biztosított legyen az ellenőrzés tényleges érvényesülése, és ezzel a kitűzött cél elérése.(50)
56. Ennek megfelelően a vállalkozások nyilvántartásba vétele csak akkor tehető a közbeszerzési eljárásokban való részvételük feltételévé, ha ez a nyilvántartásba vétel nem jelent valójában előzetes ellenőrzést, és az érintett vállalkozások részvételét a szóban forgó közbeszerzési eljárásokban nem nehezíti, nem is késlelteti, és nem is terheli azokat újabb adminisztratív költségekkel.(51)
57. Az előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia azt, hogy a belga jog szerinti vitatott nyilvántartásba vételi eljárás megfelel‑e e feltételeknek. A Bíróság rendelkezésére álló információk alapján ez az eljárás mindenesetre nem járt együtt további adminisztratív költségekkel, és csak olyan dokumentumok benyújtását kívánta meg, amelyekkel a vállalkozásnak a 93/37 irányelv 24. cikke első és második bekezdése alapján amúgy is rendelkeznie kell. Emellett a nyilvántartásba vételi eljárás a jelen ügyben nem okozott időveszteséget, mivel kifejezetten elő volt írva az, hogy a Berlaymont közbeszerzési eljárásban az ajánlat benyújtásához elegendő a nyilvántartásba vételi kérelem benyújtása, és hogy a nyilvántartásba vételi eljárás lezárulta előtt nem kerül sor a szerződés odaítélésére (lásd a helyesbített külön műszaki dokumentáció 1.G. cikkét).(52)
58. Közelebbről megvizsgálva tehát a jelen ügyben a nyilvántartásba vételi eljárás nem feltétlenül jelentett egy a közbeszerzési eljárást megelőző előzetes engedélyezési eljárást. Ellenkezőleg, a külföldi ajánlattevők adójogi és társadalombiztosítási jogi megbízhatóságának vizsgálatát további idő- és költségráfordítás nélkül, a közbeszerzési eljárással párhuzamosan le lehetett folytatni. Ilyen körülmények között nem állnak fenn alapvető kétségek azt illetően, hogy e nyilvántartásba vételi eljárás összeegyeztethető a 93/37 irányelv 24. cikkével és az annak hátterében meghúzódó, a szolgáltatásnyújtás szabadságából eredő értékrenddel.
59. Nem következik más a Bizottság kontra Belgium ítéletből(53) sem. Igaz ugyan, hogy annak a kötelezettségszegési eljárásnak a tárgyát azon belga jogszabályi rendelkezések képezték, amelyek szintén a jelen ügyben is vizsgált adójogi nyilvántartásba vételi kötelezettséghez kapcsolódtak. A Bíróság ugyanakkor abban az ítéletben nem magának a nyilvántartásba vételi kötelezettségnek az uniós joggal való összeegyeztethetőségét vizsgálta,(54) hanem csak azon adójogi és társadalombiztosítási jogi hátrányokat, amelyeket a nyilvántartásba vétel hiánya miatt a belga jog az építési vállalkozásokra és a megbízóikra nézve megállapított.(55) A jelen ügy nem vet fel ilyesfajta problémákat.
60. A Bizottság azt is felveti, hogy a vállalkozások ellenőrzése a nyilvántartásba vételi eljárás keretében terjedelmét tekintve túllépi azt a keretet, amelyet a 93/37 irányelv 24. cikkének első bekezdése lehetővé tesz. E tekintetben az 1978‑as királyi rendelet 2. cikkének (1) bekezdésére hivatkozik, egészen pontosan az annak 7. és 12. pontjában szereplő rendelkezésekre.
61. Ez a kifogás engem nem győzött meg. Igaz ugyan, hogy az 1978‑as királyi rendelet 2. cikke (1) bekezdésének 7. és 12. pontja szövegszerűen nem feleltethető meg a 93/37 irányelv 24. cikke első bekezdésének, ugyanakkor mindkét rendelkezés ugyanazon célt szolgálja, mint amely az irányelv 24. cikke első bekezdésének hátterében is meghúzódik, nevezetesen a vállalkozások megbízhatóságának megállapítását.
62. Így az első rendelkezés (az 1978‑as királyi rendelet 2. cikke (1) bekezdésének 7. pontja) lehetővé teszi a nyilvántartásba vétel megtagadását olyan társaságok esetében, amelyeknek vezető tisztségviselői egy korábbi fizetésképtelenségi eljárás vagy büntetőjogi elítélés miatt nem jogosultak gazdasági tevékenység folytatására. Ennek az előírásnak ugyanaz a célja, mint a 93/37 irányelv 24. cikke első bekezdése a)–d) pontjának: biztosítani kell, hogy csak olyan vállalkozások vegyenek részt a közbeszerzési eljárásokban, amelyeknek fizetőképessége és szakmai megbízhatósága korábbi szabálytalanságok alapján nem kérdőjelezhető meg. Ehhez természetesen hozzátartozik az is, hogy egy társaság vezető tisztségviselőinek teljes körű biztosítékot kell nyújtaniuk szakmai megbízhatóságuk tekintetében, máskülönben könnyű volna a szakmai alkalmasságra vonatkozó feltétel kijátszása egy új társaság alapítása révén.
63. A második rendelkezés [az 1978‑as királyi rendelet 2. cikke (1) bekezdésének 12. pontja] lehetővé teszi olyan vállalkozások nyilvántartásba vételének megtagadását, amelyek nem rendelkeznek megfelelő pénzügyi, adminisztratív és technikai eszközökkel, amelyek biztosítják, hogy adó- és járulékkötelezettségeiknek eleget tegyenek. Nem más a 93/37 irányelv 24. cikke első bekezdése e) és f) pontjának célkitűzése sem. Ugyan megfogalmazásuk szerint az irányelvi rendelkezések csak a vállalkozást terhelő adó- vagy járulékkötelezettségek esetleges múltbeli
megsértésének megállapítására vonatkoznak, értelme és célja szerint a 93/37 irányelv 24. cikke első bekezdésének e) és f) pontja éppen arra irányul, amire az 1978‑as királyi rendelet 2. cikke (1) bekezdésének 12. pontja is: annak előrejelzésére,
hogy egy építési szerződés odaítélésére irányuló közbeszerzési eljárásban részt vevő vállalkozástól várható‑e, hogy az adó- és járulékkötelezettségeinek a jogszabályok szerint eleget tesz majd. Amennyiben erre nem adható igenlő válasz, akkor a már említett versenytorzulástól lehet tartani a közbeszerzési eljárásban.(56)
64. Végül az eljárásban részt vevők közül egyesek(57) azt vetik fel, hogy az a vizsgálat, amelyen a vállalkozás a nyilvántartásba vételi eljárás keretében átesik, túlmegy a szükséges mértéken, és ezért aránytalan. A belga hatóságoknak be kellene érniük a vállalkozás származási országának illetékes hatóságai által kiállított igazolásokkal, mint amilyet a WIG a jelen ügyben is benyújtott.
65. Ez a felvetés sem meggyőző. A 93/37 irányelv 24. cikke első bekezdésének e) és f) pontja a vállalkozások adó- és járulékkötelezettségei tekintetében fennálló megbízhatóság ellenőrzését kifejezetten nemcsak a származási ország vonatkozásában teszi lehetővé, hanem az ajánlatkérő székhelye szerinti ország vonatkozásában is, azaz azon tagállam vonatkozásában, ahol a vállalkozás közbeszerzési szerződésre kíván pályázni.
66. Amint azt a cseh kormány megjegyzi, emögött az a megfontolás áll, hogy a vállalkozások több tagállamban is tevékenykedhetnek szolgáltatásnyújtóként. Ennek megfelelően egy és ugyanazon vállalkozás nemcsak a származási országban, hanem több tagállamban is megsérthette adó- és járulékkötelezettségeit. Következésképpen a származási ország vonatkozásában kiállított igazolás még nem jelent döntő bizonyítékot az adó- és járulékkötelezettségek tekintetében fennálló megbízhatóságra vonatkozóan. Ezt a Bizottság is elismerte a tárgyaláson.
67. Ezért az ajánlatkérő székhelye szerinti ország hatóságainak lehetőséggel kell rendelkezniük arra, hogy a vállalkozásokat külön vizsgálat alá vonják abból a szempontból, hogy adó- és járulékkötelezettségeiknek eleget tesznek‑e belföldön . Ennek megfelelően a 93/37 irányelv 24. cikke második bekezdésének második francia bekezdése – az első francia bekezdéstől eltérően – nemcsak a származási országban kiállított igazolások vizsgálatát teszi lehetővé, hanem általában „az érintett tagállam illetékes hatósága által” kibocsátott igazolások vizsgálatát.
68. Összefoglalva, az alábbiak állapíthatók meg:
A szolgáltatásnyújtás szabadságával és a 93/37 irányelvvel nem ellentétes a más tagállamokból származó vállalkozások adójogi nyilvántartásba vételének a közbeszerzési eljárásban való részvétel feltételeként történő előírása a nemzeti jogban vagy az ajánlattételi dokumentációban, feltéve hogy a nyilvántartásba vételi eljárás
– az érintett vállalkozások részvételét a közbeszerzési eljárásokban nem nehezíti és nem is késlelteti, valamint nem terheli azokat további adminisztratív költségekkel, illetve
– tárgyát tekintve az érintett vállalkozások tekintetében a 93/37 irányelv 24. cikkének első bekezdése értelmében vett szakmai alkalmasság és megbízhatóság megállapítására és igazolására korlátozódik.
2. A külföldi igazolások ajánlatkérőtől eltérő hatóság általi vizsgálatának az uniós joggal való összeegyeztethetősége (a második előzetes döntéshozatali kérdés)
69. Második kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a külföldi vállalkozások tekintetében a közbeszerzési eljárásban való részvétel feltételévé tehető‑e azon kötelezettség, hogy a származásuk szerinti ország hatóságai által kiállított, az adó- és járulékkötelezettségek megfelelő teljesítésére vonatkozó igazolásokat benyújtsák egy az ajánlatkérőtől eltérő hatósághoz – a jelen ügyben a nyilvántartásba vételi bizottsághoz – azok érvényességének vizsgálata céljából. A Bíróságtól ennek a kérdésnek is az „Európai Unión belüli szabad mozgás elvével” és a 93/37 irányelv 24. cikkének második bekezdésével összefüggésben történő vizsgálatát kérik.
70. Amint már szó volt róla,(58) e kérdést is kizárólag a 93/37 irányelv alapján kell megválaszolni, amit ugyanakkor a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapelvének fényében kell értelmezni és alkalmazni.
71. Közelebbről megvizsgálva, a kérdés két problémát vet fel, amelyeket egymást követően fogok megvizsgálni. Egyrészt tisztázni kell, hogy a 93/37 irányelv 24. cikkének második bekezdése értelmében vett igazolások vizsgálata az ajánlatkérőtől eltérő hatóságra ruházható‑e [e tekintetben lásd a lenti a) pontot]. Másrészt meg kell határozni, hogy e vizsgálat mire terjedhet ki [lásd alább a b) pontot].
a) Annak lehetősége, hogy az igazolások vizsgálatát az ajánlatkérőtől eltérő hatóságra ruházzák
72. A 93/37 irányelvnek az alkalmassági feltételekre vonatkozó rendelkezéseiben magától értetődően kerül előírásra, hogy ezek vizsgálatát az ajánlatkérő maga végzi el. Ennek megfelelően az irányelv 24. cikkének második bekezdése azon bizonyítékokról rendelkezik, amelyeket az ajánlatkérő megkövetelhet a vállalkozástól, és több közeli rendelkezésben, mint például az irányelv 26. cikkének (2) és (3) bekezdésében, valamint 27. cikkének (2) bekezdésében hasonló megfogalmazás található. Emellett az ajánlatkérő az irányelv 28. cikke alapján felhívhatja a vállalkozást, hogy a benyújtott igazolásokat egészítse ki vagy pontosítsa.
73. Mindez azonban nem zárja ki, hogy a nemzeti jogszabályok egyes alkalmassági feltételek vizsgálatát nemzeti, regionális vagy helyi szinten egy specializált szervre ruházzák, vagy hogy az ajánlatkérő saját kezdeményezésére bevonhasson egy ilyen szervet. Ez nem csak akkor lehet célszerű, ha egy adott közbeszerzési szerződés teljesítésével összefüggésben kell megítélni a vállalkozás pénzügyi, gazdasági és technikai teljesítőképességével kapcsolatos különösen összetett kérdéseket (a 93/37 irányelv 26. és 27. cikke), hanem például akkor is, ha az ajánlatkérők tehermentesíthetőek a vállalkozások szakmai alkalmasságának (a 93/37 irányelv 24. cikke) központosított vizsgálatával.
74. Ilyen specializált szervnek minősülnek a belga nyilvántartásba vételi bizottsághoz hasonló testületek. Ezek központilag vizsgálják azon vállalkozások szakmai alkalmasságát, amelyek adott esetben közbeszerzési eljárásokban kívánnak részt venni. Ily módon az ajánlatkérők tehermentesítésére szolgálhatnak, emellett pedig biztosíthatják a vállalkozások megítélésének bizonyos fokú egységesítését.
75. Amennyiben azonban a nyilvántartásba vételi bizottságokhoz hasonló specializált szervek végzik a vállalkozások szakmai alkalmasságának vizsgálatát a közbeszerzési eljárásokban való részvételük szempontjából, biztosítani kell azt, hogy ez az érintett vállalkozásokra nézve ne eredményezzen hátrányt.
– Ez egyrészt azt jelenti, hogy a vállalkozások részvételét a közbeszerzési eljárásokban nem nehezítheti és nem is késleltetheti, valamint nem terhelheti azokat további adminisztratív költségekkel.(59)
– Másrészt magának a specializált szervnek biztosítékot kell jelentenie arra nézve, hogy a vállalkozások alkalmasságát a vonatkozó közbeszerzési irányelvekkel és az azok mögött meghúzódó szolgáltatásnyújtás szabadságának elvével összhangban fogja vizsgálni.
76. Ami az első pontot illeti, ugyan a jelen ügyben a nyilvántartásba vételi bizottságot nem kötötte határidő a nyilvántartásba vételi kérelem elbírálására vonatkozóan, a Berlaymont ajánlati felhívás ajánlattételi dokumentációjában biztosították, hogy ebből az érintett vállalkozásokat ne érje hátrány: amint már szó volt róla, az ajánlat benyújtásához már a nyilvántartásba vétel kérelmezése is elegendő volt, és a Berlaymont 2000 mint ajánlatkérő kötelezte magát, hogy a szerződést a nyilvántartásba vételi eljárás lezárultát megelőzően nem ítélik oda (a helyesbített külön műszaki dokumentáció 1.G. cikke(60) ).
77. Problematikus ugyanakkor a második pont, azaz annak biztosítása, hogy a nyilvántartásba vételi bizottság betartsa az uniós jogi előírásokat.
78. E tekintetben a Bizottság joggal hivatkozott a belga nyilvántartásba vételi bizottság összetételére vonatkozó szabályokra. Azt többségében olyan személyek alkotják, akiket egy adott belga tartomány helyi építőiparának munkáltatói és munkavállalói javaslatára neveznek ki [az 1978‑as királyi rendelet 16. cikkének (1) bekezdése]. Ugyan a nyilvántartásba vételi bizottság elnöki teendőit egy az állam által kinevezett tag látja el [ugyanezen rendelet 16. cikkének (2) bekezdése], nem biztosított, hogy az állam által kinevezett tag meg tudja akadályozni az uniós joggal ellentétes határozatok elfogadását, például vétójog gyakorlása révén.
79. A nyilvántartásba vételi bizottság összetétele és munkarendje még akkor is felveti az elfogultság látszatát,(61) ha az egyes tagok személyével kapcsolatban a legkedvezőbb feltételezésekkel élünk is. A külföldi vállalkozókat komolyan elriaszthatja a közbeszerzési eljárásokban való részvételtől Belgiumban az, ha azzal a követelménnyel szembesülnek, hogy alkalmasságuk elismerését és megállapítását potenciális konkurenseik és azok munkavállalóinak képviselőitől kell kérniük.
80. A belga kormány álláspontjával szemben az elfogultság látszata nem küszöbölhető ki önmagában azáltal, hogy a nyilvántartásba vételi bizottság határozatait indokolással kell ellátni, és bíróság előtt meg lehet támadni. Amennyiben egy külföldi vállalkozásnak nyilvántartásba kell vetetnie magát egy adott közbeszerzési eljárásban való részévétel érdekében, mint a jelen esetben a WIG‑nek és a BPC‑WIG‑nek a Berlaymont ajánlati felhívással összefüggésben, nem várható, hogy a nyilvántartásba vételt jelentős idő- és költségráfordítással vitatni fogja a bíróság előtt. Egyébként még ha a megkeresett bíróság kedvező ítéletet is hozna, az általában túl késői volna ahhoz, hogy még lehetővé tegye a vállalkozásnak a közbeszerzési eljárásban való részvételt.
81. Összességében tehát az uniós jogi előírások betartására egy, az 1978‑as királyi rendeletben meghatározott összetétellel és munkarendben működő nyilvántartásba vételi bizottság nem jelent biztosítékot. Nem lehet egy ilyen szervre ruházni a más tagállamokból származó vállalkozásoknak a 93/37 irányelv 24. cikke szerinti szakmai alkalmasságának a közbeszerzési eljárásokban való részvételük szempontjából történő vizsgálatát.
b) A származási országban kiállított igazolások vizsgálatának terjedelme
82. Meg kell még vizsgálni, hogy milyen lehet a származási országban kiállított, az olyan adók és társadalombiztosítási járulékok megfizetéséről szóló igazolások vizsgálatának a terjedelme, amilyeneket a WIG is benyújtott a jelen ügyben. Az előterjesztő bíróság előzetes döntéshozatali kérdésének megfogalmazásával a külföldi igazolások „érvényességének” a nyilvántartásba vételi bizottság általi vizsgálatára utal, anélkül azonban, hogy pontosabban meghatározná, hogy ezalatt mit is ért.
83. Az eljárásban részt vevők között nincs egyetértés a belga nyilvántartásba vételi bizottság vizsgálati hatáskörének terjedelmét illetően. Míg a Berlaymont 2000 szerint e hatáskör összhangban van a 93/37 irányelvvel, a Bizottság szerint az egyértelműen túlmegy azon, amit a 93/37 irányelv lehetővé tesz. A Bizottság e tekintetben az 1978‑as királyi rendelet 10. cikkének (2) bekezdésére hivatkozik, amelynek értelmében a nyilvántartásba vételi bizottság további dokumentumok benyújtását vagy további adatok közlését kérheti a kérelmezőtől, amennyiben azt szükségesnek ítéli annak elbírálása szempontjából, hogy teljesülnek‑e nyilvántartásba vétel feltételei.
84. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az olyan hatóság hatásköreit, amelynek feladata a vállalkozások szakmai alkalmasságának a közbeszerzési eljárásokban való részvételük szempontjából történő vizsgálata, az uniós jog rendelkezéseivel összhangban kell értelmezni és alkalmazni. A 93/37 irányelv 28. cikke értelmében a vállalkozásokat csak arra lehet felhívni, hogy „a 24–27. cikk keretein belül” egészítsék ki vagy pontosítsák a benyújtott igazolásokat. Amennyiben a nemzeti jog lehetővé teszi a belga nyilvántartásba vételi bizottságnak, hogy olyan információkat és iratokat kérjen a vállalkozásoktól, amelyekről a 93/37 irányelv nem rendelkezik, e hatáskörrel nem lehet élni a más tagállamokból származó vállalkozásokkal szemben.(62)
85. A 93/37 irányelv 24. cikke második bekezdésének második francia bekezdése szerint az ajánlatkérőnek (illetve annak a másik szervnek, amelyre adott esetben a szakmai alkalmasság vizsgálatát ruházták) emellett a vállalkozás adó- és járulékkötelezettségei tekintetében fennálló megbízhatósága „elegendő bizonyítékaként” „kell elfogadnia” az érintett tagállam illetékes hatósága által kibocsátott igazol ást.
86. Már a szigorú megfogalmazás is – „elegendő bizonyítékként kell elfogadnia” – arra utal, hogy amennyiben egy ilyen igazolást benyújtanak a közbeszerzési eljárás helye szerinti tagállam hatóságaihoz, nem állhat fenn saját mérlegelési jogkör. Az ajánlatkérő illetve a vizsgálattal megbízott más hatóság számára tilos, hogy érdemi vizsgálatnak vesse alá annak helytállóságát, amit a származási ország hatóságai igazoltak.
87. Ezt támasztja alá a 93/37 irányelv hátterében meghúzódó szolgáltatásnyújtás szabadságának értékrendje, amelyre, mint ismert, figyelemmel kell lenni az irányelv értelmezése és alkalmazása során. Ugyanis alapvetően nem egyeztethető össze a szolgáltatásnyújtás szabadságával az, hogy egy szolgáltatásnyújtót a közérdek védelme érdekében korlátozzanak, amennyiben ezen érdekeket már védik azon előírások, amelyeknek a betartására a szolgáltatásnyújtó a székhelye szerinti tagállamban köteles.(63) A származási ország hatóságai az igazolás kiállításakor megvizsgálták, hogy a vállalkozás a származási országban megfelelően eleget tesz‑e adó- és társadalombiztosításijárulék‑fizetési kötelezettségeinek; ennek megfelelően a szolgáltatásnyújtás szabadsága – amelynek a 93/37 irányelv 24. cikke a végrehajtását szolgálja – kizárja, hogy ugyanezen kérdést – azaz az adó- és járulékkötelezettségek teljesítése szempontjából fennálló megbízhatóságot a származási országban – a fogadó tagállam hatóságai újra érdemben vizsgálják.
88. Végeredményben az ajánlatkérőnek, illetve a vállalkozások megbízhatóságának megállapításával megbízott más hatóságnak annak vizsgálatára kell korlátozódnia, hogy a származási országból származó igazolás aktuális‑e, valódi‑e, és hogy nem egy hatáskörrel nyilvánvalóan nem rendelkező hatóság állította‑e ki. Egy ilyen sommás vizsgálatnál azonban nem tehet többet, mivel a fogadó tagállam hatóságai nem jogosultak arra, hogy megítéljék a vállalkozás származási országában az ilyen igazolások kiállítására vonatkozó hatáskört vagy az erre irányuló eljárást.
89. Ettől függetlenül természetesen a fogadó tagállam hatóságainak fennáll a hatóságköre annak vizsgálatára, hogy az adott vállalkozás eleget tett‑e országukban – a szolgáltatásnyújtás helye szerinti tagállamban – adó- és járulékfizetési kötelezettségeinek, és hogy előrejelezze, hogy a tervezett közbeszerzési szerződéssel összefüggésben is teljesíti‑e majd e kötelezettségeit.
90. Összefoglalva:
A 93/37 irányelv 24. cikke második bekezdésének második francia bekezdése nem tiltja meg, hogy a külföldi vállalkozásokat a közbeszerzési eljárásokban való részvételük feltételeként arra kötelezzék, hogy a származási országuk hatóságai által az adó- és járulékfizetési kötelezettségek teljesítésére vonatkozóan kiállított igazolást az ajánlatkérőtől eltérő szervhez nyújtsák be vizsgálat céljából, feltéve hogy e szerv
– összetétele és munkamódszere révén megfelelő biztosítékot jelent az uniós jogi előírások betartására nézve, és
– sommás vizsgálata arra korlátozódik, hogy megbizonyosodjon arról, hogy az adott igazolás aktuális, valódi, és nem egy hatáskörrel nyilvánvalóan nem rendelkező hatóság állította ki azt.
Amennyiben a nemzeti jog lehetővé teszi e szerv számára, hogy olyan információkat és iratokat kérjen a vállalkozásoktól, amelyekről a 93/37 irányelv nem rendelkezik, e hatáskörrel nem lehet élni a más tagállamokból származó vállalkozásokkal szemben.
VI – Végkövetkeztetések
91. A fentiekre tekintettel a Bíróságnak azt javaslom, hogy a belga Cour de cassation előzetes döntéshozatal iránti kérelmére a következőképpen válaszoljon:
1) A szolgáltatásnyújtás szabadságával és a 93/37/EGK irányelvvel nem ellentétes a más tagállamokból származó vállalkozások adójogi nyilvántartásba vételének a közbeszerzési eljárásban való részvétel feltételeként történő előírása a nemzeti jogban vagy az ajánlattételi dokumentációban, feltéve hogy a nyilvántartásba vételi eljárás
– az érintett vállalkozások részvételét a közbeszerzési eljárásokban nem nehezíti és nem is késlelteti, valamint nem terheli azokat további adminisztratív költségekkel, illetve
– tárgyát tekintve az érintett vállalkozások tekintetében a 93/37 irányelv 24. cikkének első bekezdése értelmében vett szakmai alkalmasság és megbízhatóság megállapítására és igazolására korlátozódik.
2) A 93/37 irányelv 24. cikke második bekezdésének második franciabekezdése nem tiltja meg, hogy a külföldi vállalkozásokat a közbeszerzési eljárásokban való részvételük feltételeként arra kötelezzék, hogy a származási országuk hatóságai által az adó- és járulékfizetési kötelezettségek teljesítésére vonatkozóan kiállított igazolást az ajánlatkérőtől eltérő szervhez nyújtsák be vizsgálat céljából, feltéve hogy e szerv
– összetétele és munkamódszere révén megfelelő biztosítékot jelent az uniós jogi előírások betartására nézve, és
– sommás vizsgálata arra korlátozódik, hogy megbizonyosodjon arról, hogy az adott igazolás aktuális, valódi, és nem egy hatáskörrel nyilvánvalóan nem rendelkező hatóság állította ki azt.
Amennyiben a nemzeti jog lehetővé teszi e szerv számára, hogy olyan információkat és iratokat kérjen a vállalkozásoktól, amelyekről a 93/37 irányelv nem rendelkezik, e hatáskörrel nem lehet élni a más tagállamokból származó vállalkozásokkal szemben.
(1) .
(2)  –	A C‑346/06. sz. Rüffert‑ügyben 2008. április 3‑án hozott ítélet (EBHT 2008., I‑1989. o.); ebben az ügyben az a kérdés merült fel, hogy az építési beruházási szerződések odaítélésére irányuló közbeszerzési eljárásban részt vevő vállalkozás számára előírható‑e a teljesítés helyén kollektív szerződésben előírt munkabér megfizetése.
(3)  –	A „Berlaymont” név egy Ágoston‑rendi kolostorra vezethető vissza. A Bizottság mai épületének helyén korábban egy mintegy kétszáz hektáros park állt a „Berlaymont‑i hölgyek” (Dames du Berlaymont) apácakolostorával.
(4)  –	A Tanács 1993. június 14‑i 93/37/EGK irányelve az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról (HL L 199., 54. o., magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet, 163. o., a továbbiakban: 93/97 irányelv).
(5)  –	Az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 134., 114. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 132. o.).
(6)  –	A Maastrichti Szerződéssel módosított, az Európai Közösség létrehozásáról szóló szerződés.
(7)  –	A szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó rendelkezések ma a lényegében azonos szövegű EUMSZ 56. cikkben és EUMSZ 57. cikkben találhatók.
(8)  –	A Moniteur belge
1977. július 26‑i száma, 9539. o. (a továbbiakban: 1977‑es királyi rendelet). A vonatkozó rendelkezések 1997. február 23‑ig voltak hatályban.
(9)  –	A Moniteur belge
1978. október 7‑i száma, 11707. o. (a továbbiakban: 1978‑as királyi rendelet). A jelen ügy szempontjából irányadó változata 1996. augusztus 1‑jéig volt hatályban.
(10)  –	Commission d’enregistrement.
(11)  –	Akkoriban: az Európai Közösségek Bizottsága.
(12)  –	A továbbiakban: Berlaymont 2000.
(13)  –	Gebäudeverwaltung.
(14)  –	A továbbiakban még: Berlaymont ajánlati felhívás.
(15)  –	Ez mintegy 34,7 millió eurónak felel meg.
(16)  –	HL 1994.  S 247., 107. o.
(17)  –	HL 1995. S 32., 13. o.
(18)  –	A WIG nyilvántartásba vételére 1995. július 24‑én, a BPC-Wig nyilvántartásba vételére pedig 1995. július 28‑án került sor.
(19)  –	Finanzamt Köln‑Mitte.
(20)  –	„Igazolás a befizetések teljesítettségéről”, melyet az AOK‑Bundesverband állított ki.
(21)  –	[a magyar nyelvi változatot nem érinti]
(22)  –	A Conseil d’État VI. tanácsának 79.191. sz. ítélete.
(23)  –	Az 1996/7808/A. sz. ügy.
(24)  –	[a magyar nyelvi változatot nem érinti]
(25)  –	A 2007/2058. sz. ítélet.
(26)  –	[a magyar nyelvi változatot nem érinti]
(27)  –	Belgium észrevételei a második előzetes döntéshozatali kérdésre korlátozódtak.
(28)  –	A C‑320/90., C‑321/90. és C‑322/90. sz., Telemarsicabruzzo és társai egyesített ügyekben 1993. január 26‑án hozott ítélet (EBHT 1993., I‑393. o.) 6. pontja; a C‑134/03. sz. Viacom Outdoor ügyben 2005. február 17‑én hozott ítélet (EBHT 2005., I‑1167. o.) 22. pontja; a C‑453/03., C‑11/04., C‑12/04. és C‑194/04. sz., ABNA és társai egyesített ügyekben 2005. december 6‑án hozott ítélet (EBHT 2006., I‑10423. o.) 45. pontja, valamint a C‑42/07. sz., Liga Portuguesa de Futebol Profissional és Bwin International ügyben 2009. szeptember 8‑án hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé, a továbbiakban: Liga Portugesa ügy) 40. pontja.
(29)  –	A C‑167/94. sz., Grau Gomis és társai ügyben 1995. április 7‑én hozott végzés (EBHT 1995., I‑1023. o.) 9. pontja, valamint a 28. lábjegyzetben hivatkozott ABNA és társai ügyben hozott ítélet 26. pontja és a 28. lábjegyzetben hivatkozott Liga Portugesa ügyben hozott ítélet 40. pontja.
(30)  –	A 141/81–143/81. sz., Holdijk és társai ügyben 1982. április 1‑jén hozott ítélet (EBHT 1982., 1299. o.) 6. pontja, a C‑303/05. sz., Advocaten voor de Wereld ügyben 2007. május 3‑án hozott ítélet (EBHT 2007., I‑3633. o.) 20. pontja, valamint a C‑9/98. sz. Agostini‑ügyben 1998. július 8‑án hozott végzés (EBHT 1998., I‑4261. o.) 5. pontja.
(31)  –	Akkoriban a tájékoztatónak a HL 2005. C 143., 1. oldalától közzétett változata volt hatályban. A jelenleg hatályos változata a HL 2009. C 297., 1. oldalától került közzétételre. A mindenkori hatályos változat elérhető a Bíróság honlapján: http://curia.europa.eu, a Bíróság/Eljárás aloldalon.
(32)  –	Hasonló értelemben a C‑345/06. sz. Heinrich‑ügyben 2009. március 10‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 35. pontja és a 28. lábjegyzetben hivatkozott Liga Portuguesa ügyben hozott ítélet 41. és 42. pontja.
(33)  –	A C‑355/97. sz., Beck és Bergdorf ügyeben 1999. szeptember 7‑én hozott ítélet (EBHT 1999., I‑4977. o.) 22. pontja, a C‑333/07. sz. Régie Networks ügyben 2008. december 22‑én hozott ítélet (EBHT 2008., I‑10807. o.) 46. pontja és a C‑478/07. sz. Budĕjovický Budvar ügyben 2009. szeptember 8‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 63. pontja.
(34)  –	A C‑212/06. sz., Gouvernement de la Communauté française és Gouvernement wallon ügyben 2008. április 1‑jén hozott ítélet (EBHT 2008., I‑1683. o.) 29. pontja; lásd még a fenti 33. lábjegyzetben hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(35)  –	A Bizottság tájékoztatása szerint, amit a belga kormány a tárgyaláson megerősített, a nyilvántartásba vételi követelményt hatályon kívül helyezte a közbeszerzésről és egyes építési, szállítási és szolgáltatási szerződésekről szóló 1993. december 24‑i törvény végrehajtását szolgáló egyes királyi rendeletek módosításáról szóló, 2008. július 31‑i királyi rendelet (a Moniteur belge 2008. augusztus 18‑i száma, 43572. o.).
(36)  –	Ez azzal függhet össze, hogy a nyilvántartásba vételi követelmény, amely az első kérdés tárgya volt, időközben már nem érvényesül Belgiumban (lásd a 35. lábjegyzetet).
(37)  –	Jelenleg EUMSZ 56. cikk és EUMSZ 57. cikk.
(38)  –	A C‑324/99. sz. DaimlerChrysler‑ügyben 2001. december 13‑án hozott ítélet (EBHT 2001., I‑9897. o.) 32. pontja, a C‑210/03. sz. Swedish Match ügyben 2004. december 14‑én hozott ítélet (EBHT 2004., I‑11893. o.) 81. pontja és a C‑569/07. sz., HSBC Holdings és Vidacos Nominees ügyben 2009. október 1‑jén hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 26. pontja.
(39)  –	A C‑285/99. és C‑286/99. sz., Lombardini és Mantovani egyesített ügyekben 2001. november 27‑én hozott ítélet (EBHT 2001., I‑9233. o.) 33. pontja, a C‑470/99. sz., Universale‑Bau és társai ügyben 2002. december 12‑én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑11617. o.) 88. pontja, és a C‑213/07. sz. Michaniki‑ügyben 2008. december 16‑án hozott ítélet (EBHT 2008., I‑9999. o.) 38. pontja.
(40)  –	A 39. lábjegyzetben hivatkozott Michaniki‑ügyben hozott ítélet 43. pontja; hasonló értelemben a C‑226/04. és C‑228/04. sz. La Cascina ügyben 2006. február 9‑én hozott ítélet (EBHT 2006., I‑1347. o.) 22. pontja és a C‑538/07. sz. Assitur‑ügyben 2009. május 19‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 20. pontja, mindkettő a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1992. június 18‑i 92/50/EGK tanácsi irányelv (HL L 209., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 322. o.) azonos tartalmú 29. cikkével kapcsolatos.
(41)  –	Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a közbeszerzési eljárásokra vonatkozó uniós jogi rendelkezések többek között a szolgáltatásnyújtás szabadságának megvalósítását szolgálják (lásd a C‑44/96. sz., Mannesmann Anlagenbau Austria és társai ügyben 1998. január 15‑én hozott ítélet [EBHT 1998., I‑73. o.] 43. pontját, a 39. lábjegyzetben hivatkozott Michaniki‑ügyben hozott ítélet 39. pontját és a C‑480/06. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2009. június 9‑én hozott ítélet [az EBHT-ben még nem tették közzé] 47. pontját); Ugyancsak állandó ítélkezési gyakorlat szerint a másodlagos jogot az elsődleges joggal összehangban kell értelmezni és alkalmazni (lásd a 218/82. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 1983. december 13‑án hozott ítélet [EBHT 183., 4063. o.] 15. pontját, a C‑305/05. sz., Ordre des barreaux francophones et germanophone és társai ügyben 2007. június 26‑án hozott ítélet [EBHT 2007., I‑5305. o.] 28. pontját, valamint a C‑402/07. és C‑432/07. sz., Sturgeon és társai egyesített ügyekben 2009. november 19‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé) 48. pontját).
(42)  –	Lásd ilyen értelemben a 76/81. sz. Transporoute et travaux ügyben 1982. február 10‑én hozott ítélet (EBHT 1982., I‑417. o.) 9. pontját, az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1971. július 26‑i 71/305/EGK tanácsi irányelv (HL L 185., 5. o.) 28. cikkével kapcsolatban, amely irányelv a 93/37 irányelv előzményének tekinthető.
(43)  –	Lásd a 42. lábjegyzetben hivatkozott Transporoute‑ügyben hozott ítélet 15. pontját és a C‑225/98. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2000. szeptember 26‑án hozott ítélet (EBHT 2000., I‑7445. o.) 87. pontját, mindkettőt még a 71/305 irányelvre vonatkozóan.
(44)  –	Hasonlóan a 42. lábjegyzetben hivatkozott Transporoute‑ügyben hozott ítélet 10. pontjához, ahol a Bíróság röviden vizsgálta, hogy az ott vitatott letelepedési engedély szolgálhat‑e a vállalkozás pénzügyi és gazdasági teljesítőképességének a közbeszerzési eljárásokban való részvétele szempontjából történő megítélésére, ami egy a 71/305 irányelv által megengedett kritérium volt.
(45)  –	E tekintetben különösen érdekes az 1978‑as királyi rendelet 2. cikke (1) bekezdése 11. pontjának megfogalmazása, ahol a (belga) társadalombiztosítási hivatal által beszedendő járulékokról és a (belga) létbiztonsági alap által vagy részére beszedendő járulékokról van szó. Másrészt viszont az 1977‑es királyi rendelet 15. cikke (4) bekezdése a) pontjának tárgya a származási országban fizetendő adó- és társadalombiztosításijárulék‑kötelezettségek teljesítése.
(46)  –	Lásd többek között a C‑107/98. sz. Teckal‑ügyben 1999. november 18‑án hozott ítélet (EBHT 1999., I‑8121. o.) 33. pontját, a C‑58/98. sz. Corsten‑ügyben 2000. október 3‑án hozott ítélet (EBHT 2000., I‑7919. o.) 24. pontját, valamint a C‑378/07–C‑380/07. sz., Angelidaki és társai egyesített ügyekben 2009. április 23‑án hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 48. pontját.
(47)  –	A 39. lábjegyzetben hivatkozott Michaniki‑ügyben hozott ítélet 44., 45., 47., 55. és 63. pontja, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(48)  –	A 39. lábjegyzetben hivatkozott Michaniki‑ügyben hozott ítélet 39., 53., 60. és 63. pontja, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(49)  –	A 39. lábjegyzetben hivatkozott Michaniki‑ügyben hozott ítélet 41. pontja; hasonló értelemben a 42. lábjegyzetben hivatkozott Transporoute‑ügyben hozott ítélet 9. pontja és a 40. lábjegyzetben hivatkozott La Cascina ügyben hozott ítélet 21. pontja.
(50)  –	A C‑390/99. sz., Canal Satélite Digital ügyben 2002. január 22‑én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑607. o.) 39. pontja.
(51)  –	Lásd ilyen értelemben a 46. lábjegyzetben hivatkozott Corsten‑ügyben hozott ítélet 47. és 48. pontját, valamint a C‑215/01. sz. Schnitzer‑ügyben 2003. december 11‑én hozott ítélet (EBHT 2003., I‑14847. o.) 36. és 37. pontját, mindkettőt a szolgáltatásnyújtás helye szerinti tagállam szakmai nyilvántartásába való bejegyzés követelményével kapcsolatban.
(52)  –	Ebben különbözik a jelen ügy a 46. lábjegyzetben hivatkozott Corsten‑ügytől és az 51. lábjegyzetben hivatkozott Schnitzer‑ügytől, amelyekben a német szakmai nyilvántartásba való bejegyzés követelménye rendre jelentős időbeli késedelemmel járt a határon átnyúló szolgáltatásnyújtás szempontjából.
(53)  –	A C‑433/04. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 2006. november 9‑én hozott ítélet (EBHT 2006., I‑10653. o.).
(54)  –	Az 53. lábjegyzetben hivatkozott Bizottság kontra Belgium ügyben hozott ítélet 13. és 14. pontja.
(55)  –	A nyilvántartásba vétel elmaradása esetén elő volt írva egyrészt a kiszámlázott ár 15%‑ának megfelelő pénzösszeg visszatartása, másrészt a megbízó együttes felelőssége a megbízott vállalkozás esetleges adótartozásai tekintetében a megvalósítandó munka ára 35%‑ának megfelelő összeghatárig (az 53. lábjegyzetben hivatkozott Bizottság kontra Belgium ügyben hozott ítélet 30. és 31. pontja).
(56)  –	Lásd a jelen indítvány fenti 49. pontját.
(57)  –	Az alapeljárás felperesei, a cseh kormány és a Bizottság.
(58)  –	Lásd a jelen indítvány fenti 43. és 44. pontját.
(59)  –	Lásd e tekintetben az első előzetes döntéshozatali kérdésre vonatkozó fejtegetéseimet, különösen jelen indítvány 52. pontját.
(60)  –	Lásd a jelen indítvány fenti 18. pontját.
(61)  –	Az engedélyezési eljárások pártatlan lefolytatása tekintetében lásd például a C‑385/99. sz., Müller‑Fauré és Van Riet ügyben 2003. május 13‑án hozott ítélet (EBHT 2003., I‑4509. o.) 85. pontját; többek között a C‑49/07. sz. MOTOE‑ügyben 2008. július 1‑jén hozott ítélet (EBHT 2008., I‑4509. o.) 85. pontjában és a C‑169/07. sz. Hartlauer‑ügyben 2009. március 10‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 69. pontjában is megfogalmazódtak aggodalmak azzal kapcsolatban, hogy potenciális konkurensek vegyenek részt a hatósági engedélyezésben; lásd még a C‑506/04. sz. Wilson‑ügyben 2006. szeptember 19‑én hozott ítélet (EBHT 2006., I‑8613. o.) 54–58. pontját a potenciális konkurenseknek a hivatásrendbeli fegyelmi és igazgatási testületekben való részvételével kapcsolatban.
(62)  –	Az uniós jog elsőbbségének a nemzeti hatóságokra nézve kötelező voltára vonatkozóan lásd a 103/88. sz. Costanzo‑ügyben 1989. június 22‑én hozott ítélet (EBHT 1989., 1839. o.) 29–33. pontját és a C‑341/08. sz. Petersen‑ügyben 2010. január 12‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 80. pontját.
(63) –	A 279/80. sz. Webb‑ügyben 1981. december 17‑én hozott ítélet (EBHT 1981., 3305. o.) 17. pontja, az 50. lábjegyzetben hivatkozott Canal Satélite Digital ügyben hozott ítélet 38. pontja és az 53. lábjegyzetben hivatkozott Bizottság kontra Belgium ügyben hozott ítélet 37. pontja.