61994V0003
DOMSTOLENS YTTRANDE 3/94
fördraget den 13 december 1995
Angaende en begäran enligt artikel 228.6 i EG-fördraget fran Förbundsrepubliken Tyskland att domstolen skall yttra sig huruvida ramavtalet om bananer mellan Europeiska gemenskapen och Colombia. Costa Rica, Nicaragua och Venezuela är förenligt med fördraget.
Redogörelse för begäran
I — Bakgrunden till ramavtalet
1.
Gemenskapens förhandlingsstrategi inför Uruguayrundan fastställdes i ett meddelande från kommissionen till rådet. Detta meddelande, som kallades ”helhetsbild”, godkändes av rådet den 16 och den 17 juni 1986.
2.
Beträffande jordbruket mottog kommissionen instruktioner i vilka det angavs att den skulle
”bidra till balans på världsmarknaden — en balans som för övrigt inte kan uppnås utan ett närmare samarbete mellan de länder som handlar med jordbruks-och livsmcdelsprodukter_...
tillåta ett rimligt tillträde till importmarknaden_...
säkerställa att utvecklingsländerna kan delta under förutsättningar som är anpassade till de egenskaper som är utmärkande för deras jordbruksekonomier och till balanserade livsmedelsstrategier.”
3.
De fördragsslutande parterna i GATT (Allmänna tull-och handelsavtalet) har i den för förhandlingarna i Uruguayrundan antagna Punta del Este-deklarationen av den 20 september 1986 förklarat som sin önskan att
”ytterligare libéralisera handeln med jordbruksprodukter och... föreskriva att samtliga åtgärder som rör tillträde till import och konkurrens vid export skall omfattas av de regler och ordningar i GATT som i praktiken har förstärkts och gjorts effektivare...”
De fördragsslutande parterna har i samma deklaration kommit överens om att upprätthålla status quo i fråga om införande av nya hinder inom den internationella handeln och har förklarat att förhandlingarna skall syfta till att minska eller avveckla icke-tariffära åtgärder, särskilt kvantitativa restriktioner.
4.
På kommissionens rekommendation godkände rådet samma dag denna deklaration och bemyndigade kommissionen att inleda de inom ramen för rådets instruktioner avsedda förhandlingarna.
5.
Enligt bestämmelserna i avdelning IV, som rör handel med tredje land, i rådets förordning (EEG) nr 404/93 av den 13 februari 1993 om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer (EGT nr L 47, s. 1) skall den tull om 20 procent som har fastställts inom ramen för GATT ersättas av en ordning med importkvoter för vilken fasta tullar skall gälla.
6.
Den 19 februari 1993 begärde Costa Rica, Guatemala, Nicaragua och Venezuela att gemenskapen med avseende på förordning nr 404/93 skulle inleda samråd enligt artikel XXII.1 i GATT-avtalet. Eftersom detta samråd inte ledde till någon tillfredsställande lösning, inledde de berörda latinamerikanska staterna i april 1993 det förfarande för avgörande av tvister som föreskrivs i artikel XXIII.2 i GATT-avtalet.
7.
Inom ramen för förhandlingarna i Uruguayrundan framlade kommissionen den 22 mars 1993 på gemenskapens vägnar ett förslag rörande import av bananer i vilket bestämmelserna om handel med tredje land i förordning nr 404/93 återgavs.
8.
Den 3 juni 1993 — det vill säga innan förordning nr 404/93 den 1 juli trädde i kraft — förelade kommissionen rådet ett förslag till rekommendation angående rådets beslut att bemyndiga kommissionen att inleda förhandlingar enligtartikel XXVIII.5 i GATT-avtalet om den kompensation som gemenskapen skulle erbjuda vissa fördragsslutande parter inom GATT för att avskaffa den fastställda tullen om 20 procent vid import av bananer.
9.
I anledning av denna rekommendation bemyndigade rådet kommissionen den 18 och den 19 oktober 1993 att inleda förhandlingar. Rådet angav därvid att förhandlingarna borde föras på grundval av de inom GATT gällande reglerna, att kompensation borde beviljas medlemmarna i GATT i enlighet med dess regler och att förhandlingarna inte fick urholka förordning nr 404/93.
10.
Den 14 december 1993, det vill säga omedelbart före slutdatumet för förhandlingarna i Uruguayrundan, underrättade kommissionen GATT: s generaldirektör om sina ”slutliga” förslag, bland annat beträffande import av bananer. Dessa förslag hade godkänts av rådet vid ett möte den 13 december 1993.
11.
Förslagen avseende bananer grundades på de senaste erbjudandena från gemenskapen till de latinamerikanska staterna inom ramen för förhandlingarna enligt artikel XXVIII.5 i GATT-avtalet.
12.
I underrättelsen till GATT angavs följande:
”Erbjudandet avseende bananer... är beroende av att bestämmelserna godkänns av de latinamerikanska producerande länder som är medlemmar i GATT... I annat fall [skall] Europeiska gemenskapernas erbjudande [vara] det som angivits i deras [tidigare] underrättelse av den 22 mars 1993.”
13.
Den 18 januari 1994 avgav den expertgrupp som hade utsetts inom ramen för förfarandet för avgörande av tvister en rapport i vilken den konstaterade att vissa bestämmelser i förordning nr 404/93 var oförenliga med reglerna i GATT-avtalet. Denna rapport godkändes inte av alla fördragsslutande parter.
14.
Domstolen ogillade genom dom den 5 oktober 1994 i målet Tyskland mot rådet (C-280/93, Ree. s. 1—4973) den talan om ogiltigförklaring av förordning nr 404/93 som hade väckts av Förbundsrepubliken Tyskland. Beträffande GATT-avtalet fann domstolen att sökanden inte kunde åberopa bestämmelserna i avtalet för att ifrågasätta förordningens lagenlighet.
15.
Rådet beslutade den 7 mars 1994 att underteckna Uruguayrundans slutdokument och bemyndigade rådets ordförande och den kommissionsledamot som ansvarade för förhandlingarna att skriva under. Vid denna tidpunkt utgjordes gemenskapens erbjudande i fråga om bananer åter av det som hade lämnats den 22 mars 1993, eftersom förhandlingarna mellan gemenskapen och de latinamerikanska länderna hade avbrutits.
16.
Den 25 mars 1994 lade kommissionen fram en slutgiltig version av sina åtaganden avseende tillträde till marknaden. I fråga om bananer återgavs erbjudandena av den 22 mars 1993 i ”schedule LXXX”.
17.
Den 28 mars 1994 nådde kommissionen en uppgörelse med Colombia, Costa Rica, Nicaragua och Venezuela, kallad ramavtal om bananer.
18.
Dagen efter, det vill säga den 29 mars 1994, underrättade kommissionen GATT: s generaldirektör om en ändring av de förslag som hade intagits i ”schedule LXXX”, i vilken ramavtalet återgavs som bilaga.
19.
Vid den särskilda kommitténs möten enligt artikel 113 i Marrakechfördraget den 11 och den 14 april 1994 uttalade sig delegationerna för Förbundsrepubliken Tyskland och andra medlemsstater mot att kommissionen hade integrerat ramavtalet om bananer i förteckningen över gemenskapens åtaganden i ”schedule LXXX”. De gav också uttryck för att de var oeniga om ramavtalets innehåll.
20.
Under rådsmötet i Marrakech den 15 april 1994 bekräftade utrikesministrarna indirekt och enhälligt beslutet om att underteckna Uruguayrundans slutdokument. Kommissionen antecknade i en deklaration de olika framställningar som hade gjorts av de nationella delegationerna vid kommitténs möten enligt artikel 113 i fördraget om ordningen för import av bananer.
21.
Den 22 december 1994 antog rådet beslut 94/800/EG om ingående på Europeiska gemenskapens vägnar av de avtal som är resultatet av de multilaterala förhandlingarna i Uruguayrundan (1986—1994) på de områden som omfattas av gemenskapens behörighet (EGT nr L 336, s. 1 [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå]).
22.
Den 1 januari 1995 trädde Uruguayrundans avtal, inbegripet bilagorna med gemenskapens åtaganden i fråga om import av bananer, i kraft.
II — Ramavtalets innehåll
1.
Ramavtalet om bananer (nedan kallat ”ramavtalet”) består av två dokument. Det första dokumentet, kallat ”Resultat av förhandlingarna mellan Colombia, Costa Rica, Nicaragua, Venezuela och Europeiska gemenskapen om den gemenskapsrättsliga ordningen för import av bananer”, undertecknat i Bryssel den 28 mars 1994 av den kommissionsledamot som ansvarade för jordbruk och landsbygdens utveckling och Colombias EG-ambassadör, utgör en slags ingress till det egentliga avtalet. Det andra dokumentet, kallat ”Ramavtal om bananer”, omfattar de tekniska bestämmelserna i uppgörelsen med de latinamerikanska staterna.
2.
I det första dokumentet föreskrivs följande:
”Det bifogade avtalsförslaget om bananer är ett tillfredsställande resultat av förhandlingarna om bananer i samband med Uruguayrundan.
Avtalet utgör också resultatet av de förhandlingar och samråd som enligt artikel XXVIII ägde rum mellan EG och de ovan nämnda länderna i fråga om bananer.
Avtalet utgör dessutom en reglering av den tvist om bananer som behandlas i en rapport av expertgruppen inom GATT. Det har således överenskommits att Colombia, Costa Rica, Nicaragua, Venezuela och EG skall avstå från att begära att den ovan nämnda expertgruppens rapport godkänns.
Colombia, Costa Rica, Nicaragua och Venezuela har kommit överens om att inte inleda något GATT-förfarande för avgörande av tvister mot den gemenskapsrättsliga ordningen för import av bananer under perioden för det bifogade avtalet.”
3.
I ramavtalet i egentlig mening fastställs i punkt 1 den totala bastullkvoten till 2100000 ton för år 1994 och till 2200000 ton för år 1995 och de följande åren, med förbehåll för ökning till följd av gemenskapens utvidgning. I punkt 2 fördelas denna kvot mellan de fyra fördragsslutande parterna, Dominikanska Republiken, de andra AVS-staterna (såvitt avser icke traditionella kvantiteter) och de övriga staterna.
I punkt 3—5 behandlas tillämpning eller ändring av ländernas kvoter om något av länderna inte skulle kunna utnyttja sin kvot eller för det fall att denna utökas.
I punkt 6 föreskrivs att förvaltningen av kvoterna, däri inbegripet varje ökning, skall ske enligt förordning nr 404/93. Vidare föreskrivs att
”de leverantörsländer som tilldelats en särskild kvot kan utfärda speciella exportlicenser för en kvantitet på upp till 70 procent av deras kvot, eftersom dessa licenser är en förutsättning för gemenskapens utfärdande av licenser för import av bananer från dessa länder för aktörer i ’kategori A’ och i ’kategori C’”.
I punkt 7 fastställs tullkvoten till 75 ecu per ton.
Enligt punkterna 8 och 9 skall den överenskomna ordningen gälla senast från och med den 1 oktober 1994 och upphöra att gälla den 31 december 2002.
I punkterna 10 och 11 föreskrivs följande:
”Det föreliggande avtalet skall infogas i gemenskapens ’schedule’ för Uruguayrundan.
Detta avtal innebär en reglering av tvisten mellan Colombia, Costa Rica, Venezuela, Nicaragua och gemenskapen angående den gemenskapsrättsliga ordningen för bananer. Parterna till det föreliggande avtalet skall avstå från att begära godkännande av rapporten av expertgruppen inom GATT i denna fråga.”
III — Redogörelse för begäran om yttrande
1.
Den tyska regeringen, företrädd av E. Röder, Ministerialrat vid förbundsministeriet för ekonomi, och J. Sedemund, advokat i Köln, båda i egenskap av ombud, har till domstolen inkommit med följande förfrågan:
”a)
Har förhandlingarna om ramavtalet som kommissionen undertecknade den 28 och den 29 mars 1994 varit korrekta med avseende på förfarandet, det vill säga
—
grundade på ett tillräckligt förhandlingsmandat av rådet, och
—
med iakttagande av de instruktioner som rådet fastställt för förhandlingarna?
b)
Är ramavtalet om bananer i sak förenligt med bestämmelserna i fördraget?”
2.
Den tyska regeringen har anfört att det inte kan råda någon tvekan om att denna begäran om yttrande får tas upp till prövning. Begäran har nämligen till syfte att undersöka om förfarandet för slutandet av ramavtalet och innehållet i det senare är förenliga med gemenskapsrätten. Frågan om det eventuellt är nödvändigt att omförhandla avtalet har en obestridlig betydelse för gemenskapens externa relationer och för förhållandena för företagen inom gemenskapen. Ramavtalet är ännu inte folkrättsligt bindande, eftersom hänvisningen till avtalsinnehållets infogande i förteckningen över gemenskapens åtaganden från Uruguayrundan skall anses som en reservation mot ratificeringen. Ramavtalet kan åtskiljas från Uruguayrundans slutdokument. Det återges nämligen endast som en förklaring fogad till ”schedule LXXX” i slutdokumentet. Vidare utgör bara reglerna i punkterna 1 och 7 i ramavtalet en integrerad del i ”schedule LXXX”. Slutligen har detta infogande skett först sedan rådet hade beslutat att underteckna slutdokumentet. Under dessa förhållanden hade gemenskapen rätt att ratificera slutdokumentet, med undantag för bestämmelserna om bananer, om ramavtalet skulle strida mot fördraget. Att kommissionen har undertecknat ramavtalet för sig, visar att den också ansåg att ramavtalet kunde skiljas från slutdokumentet.
Vid förhandlingen har den tyska regeringen preciserat att det enligt artikel 228.6 i fördraget endast fordras att avtalet är tilltänkt då yttrande begärs. Det fordras inte att avtalet ännu inte genomförts då yttrandet avges. Att medge motsatsen skulle innebära att ett snabbt slutande av ett avtal skulle beröva förfarandet enligt artikel 228.6 dess mening och urholka det rättsliga skyddet för den institution eller stat som begärt yttrande av domstolen. Ett anhängiggörande vid domstolen enligt artikel 228.6 i fördraget skall medföra att förfarandet för att ingå avtalet avbryts i avvaktan på domstolens yttrande.
3.
Den tyska regeringen har i sak anfört att kommissionen inte hade något förhandlingsmandat eller att den i varje fall överskred rådets instruktioner, att den inte hade bemyndigande att underteckna avtalet, att det fortsatta förfarandet stred mot vanlig praxis på området och att ramavtalet strider mot de materiella bestämmelserna i fördraget.
a) Förhandlingsmandatet
Enligt den tyska regeringen saknas det mandat att förhandla om ramavtalet som krävs enligt artikel 228.1 i fördraget. Ett sådant mandat återfinns varken i rådets beslut om att inleda förhandlingar i Uruguayrundan, i beslutet om inledande av förhandlingar enligt artikel XXVIII i GATT-avtalet eller i beslutet om bemyndigande att underteckna slutdokumentet.
Förhandlingarna i Uruguayrundan fördes av kommissionen på grundval av de två beslut av rådet från 1986 i vilka helhetsbilden och Punta del Este-deklarationen godkändes. Förhandlingarna om ramavtalet tjänade emellertid andra syften. Långt ifrån att avse en liberalisering av handeln skulle de nämligen förhindra att expertgruppens rapport godkändes och säkerställa att förordning nr 404/93 förblev i kraft. Denna förordning stred emellertid mot Punta del Estedeklarationen, särskilt genom införandet av högre tullar, kvantitativa restriktioner och importlicenser.
Inom ramen för artiklarna XXII och XXIII i GATT-avtalet förde kommissionen nämligen förhandlingar som syftade till att avsluta förfarandet för avgörandet av tvisten om ordningen för import av bananer. Den formella hänvisningen i ”schedule LXXX” till slutdokumentet som innehåller gemenskapens förslag är inte tillräcklig för att i efterhand låta ramavtalet ingå i förhandlingsmandatet för Uruguayrundan, eftersom avtalets huvudinnehåll inte överensstämmer med detta mandat. Varje annan tolkning skulle beröva artikel 228.1 andra delen av första meningen i fördraget dess betydelse, eftersom kommissionen skulle kunna föra globala förhandlingar, såsom förhandlingarna i Uruguayrundan, för att tillgodose olika syften.
Rådets godkännande av ett särskilt förhandlingsmandat — för övrigt på förslag från kommissionen — inom ramen för artikel XXVIII i GATT-avtalet, visar också att kommissionen inte ansåg att det mandat som hade givits för förhandlingarna i Uruguayrundan var tillräckligt för att förhandla om ramavtalet. Slutligen var förhandlingsmandatets innehåll inom ramen för Uruguayrundan alltför obestämt för att kunna ligga till grund för de tekniska och konkreta förhandlingarna om ramavtalet. Det i artikel 228.1 första meningen i fördraget föreskrivna bemyndigandet kan inte bestå i att kommissionen beviljas en fullmakt in blanco.
Rådets beslut av den 18 och den 19 oktober 1993 om inledande av förhandlingar enligt artikel XXVIII i GATT-avtalet syftade, enligt de förhandlingsinstruktioner som hade givits till kommissionen, till att befästa det fullbordade faktum som i strid med GATT-avtalet är ett resultat av förordning nr 404/93. Dessa förhandlingar hade till syfte att uppnå enighet med vissa latinamerikanska stater för att förhindra att det inleddes ett förfarande för avgörande av tvister eller för att avsluta den förevarande tvisten.
Rådets beslut av den 7 mars 1994 om undertecknandet av Uruguayrundans slutdokument kom till stånd vid en tidpunkt då förhandlingarna om ramavtalet ännu inte hade avslutats och då det senare ännu inte återgavs i ”schedule LXXX”.
b) Iakttagandet av rådets instruktioner
Den tyska regeringen har i andra hand gjort gällande att kommissionen inte har följt de för förhandlingarna fastställda riktlinjerna.
Riktlinjerna för förhandlingarna i Uruguayrundan, vilka fastställts i Punta del Estedeklarationen, medgav inte nya begränsande åtgärder. Förhandlingarna om ramavtalet syftade emellertid till att vidmakthålla förordning nr 404/93 som avviker från GATT-avtalet.
Kommissionen har också brutit mot riktlinjerna för förhandlingarna enligt artikel XXVIII i GATT-avtalet. Ramavtalet stred nämligen, tvärtemot instruktionerna, mot förordning nr 404/93 i det att detta i ännu högre grad begränsade näringsidkarnas frihet. Den tyska regeringen har åberopat införandet av fasta kvoter för de olika länderna, vilket skulle förstärka försörjningsstrukturerna och marknadsandelarna, införandet av exportlicenser och nya avgifter för exportörer eller importörer av bananer från tredje land genom att kräva en avgift för exportlicenserna. Detta skulle ytterligare förvärra konkurrensläget för importörer av bananer från tredje land och förstärka den diskriminering som genomförts genom förordning nr 404/93. Slutligen har kommissionen inte följt instruktionerna att förhandla sig fram till en kompromiss med de latinamerikanska länderna, som motvikt till avskaffandet av den fasta tullen.
c) Bemyndigandet att underteckna ramavtalet
Då rådet den 7 mars 1994 bemyndigade kommissionen att underteckna slutdokumentet existerade inte texten till ramavtalet och ”schedule LXXX” återgav gemenskapens tidigare förslag från mars 1993. Detta beslut kan därför inte anses som ett bemyndigande att underteckna ramavtalet.
d) Avvikelsen från kommissionens hittillsvarande praxis
Att kommissionen inte har förelagt rådet något förslag för ramavtalets ingående och dess påföljande infogande i Uruguayrundans slutdokument strider mot gemenskapsinstitutionerna fasta praxis.
e) Ramavtalets förenlighet med fördraget
Enligt den tyska regeringen strider ramavtalet mot EG-fördraget. Regeringen framhåller särskilt den diskriminering som aktörerna i kategorierna A och C utsätts för i jämförelse med aktörerna i kategori B. Endast aktörerna i kategorierna A och C skall nämligen med stöd av punkt 6 i ramavtalet omfattas av ordningen med exportlicenser. Denna ordning innebär att de — till skillnad från aktörerna i kategori B — påförs ännu en betydande avgift.
IV — Förfarande
I enlighet med artikel 107.1 i rättegångsreglerna för Europeiska gemenskapernas domstol har rådet, kommissionen och medlemsstaterna delgivits begäran om yttrande. Skriftliga synpunkter har ingivits av. kommissionen, företrädd av P. Gilsdorf, direktör vid rättstjänsten, och T. Christoforou, vid rättstjänsten, båda i egenskap av ombud, av rådet, företrätt av J. Huber, juridisk rådgivare, och J.-P. Hix, vid rättstjänsten, båda i egenskap av ombud, av den belgiska regeringen, företrädd av J. Devadder, administrativ chef vid ministeriet för utrikesärenden, utrikeshandel och utvecklingssamarbete, i egenskap av ombud, av den nederländska regeringen, företrädd av A. Bos, juridisk rådgivare vid utrikesministeriet, i egenskap av ombud, av den spanska regeringen, företrädd av A. Navarro González, generaldirektör för rättsligt och institutionellt samarbete inom gemenskapen, och Rosario Silva de Lapuerta, abogado del Estado vid avdelningen för gemenskapsrättsliga ärenden, samtliga i egenskap av ombud, av den franska regeringen, företrädd av sous-directeur E. Belliard och sous-directeur C. de Salins, båda vid utrikesministeriets avdelning för rättsliga frågor, i egenskap av ombud, och av den brittiska regeringen, företrädd av J.E. Collins, vid Treasury Solicitor's Department, i egenskap av ombud, samt D. Wyatt och D. Anderson, barristers.
Den tyska regeringen, företrädd av E. Roder och advokat J. Sedemund, den belgiska regeringen, företrädd av J. Devadder, den grekiska regeringen, företrädd av G. Karipsiadis, specialiserad vetenskaplig medarbetare vid utrikesministeriets särskilda rättstjänst för gemenskapsrättsliga tvister, i egenskap av ombud, den spanska regeringen, företrädd av Rosario Silva de Lapuerta, den franska regeringen, företrädd av J.-E Dobelle, biträdande direktör vid utrikesministeriets avdelning för rättsliga frågor, i egenskap av ombud, den nederländska regeringen, företrädd av M. Fierstra, biträdande juridisk rådgivare vid utrikesministeriet, i egenskap av ombud, den brittiska regeringen, företrädd av D. Wyatt, rådet, företrätt av J. Huber, och kommissionen, företrädd av P. Gilsdorf, har avgivit muntliga yttranden vid sammanträdet den 25 oktober 1995.
V — Synpunkter från regeringarna och gemenskapsinstitutionerna
a) Frågan om huruvida yttrandet kan upptas till prövning
Vid förhandlingen har den spanska och den franska regeringen samt rådet och kommissionen uppgivit att det faktum att ramavtalet slutits och trätt i kraft inom ramen för Uruguayrundans slutdokument har medfört att begäran om yttrande nu saknar föremål. Enligt Belgiens, Nederländernas och Förenade konungarikets regering kan begäran om yttrande prövas, varför det ankommer på domstolen att efterkomma den.
b) Förhandlingsmandat
1.
Den belgiska och den nederländska regeringen delar den tyska regeringens bedömning att något förhandlingsmandat inte har funnits.
Ramavtalet är oberoende av Uruguayrundans slutdokument. Det ingicks inom ramen för förfarandet enligt artikel XXVIII i GATT-avtalet och omfattades inte av förhandlingsmandatet för Uruguayrundan. Det undertecknades separat med de berörda latinamerikanska länderna och innehöll ett särskilt ikraftträdandedatum.
2.
Spaniens, Frankrikes och Förenade konungarikets regering jämte kommissionen och rådet har anfört att kommissionen bemyndigades av rådet att förhandla om ramavtalet.
Den spanska regeringen och rådet har åberopat beslutet av den 18 och den 19 oktober 1993 i vilket kommissionen bemyndigas att inleda förhandlingar enligt artikel XXVIII i GATT-avtalet. Den spanska regeringen har i detta hänseende fört fram den omständigheten att det i ramavtalet föreskrivs en nedsättning av den fasta tullkvoten från 100 ecu till 75 ecu per ton.
Frankrikes och Förenade konungarikets regering samt rådet har även hänvisat till rådets beslut av den 16 och den 17 juni 1986 om godkännande av helhetsbilden och beslutet av den 20 september 1986 om antagande av Punta del Este-deklarationen. Enligt den franska regeringen ingick resultatet från förhandlingarna med de latinamerikanska staterna i förhandlingarna i Uruguayrundan, eftersom ramavtalet förbättrade tredje lands tillträde till gemenskapens marknad genom att kvoten ökades och de fasta tullarna sänktes. Ramavtalet medförde även en tariffering av de kvantitativa restriktionerna. Införandet av exportlicenserna innebar dessutom att gemenskapen gjorde en eftergift åt de berörda länderna.
Kommissionen har understrukit att det ankommer på rådet att bemyndiga inledande av förhandlingar, såsom skett i besluten från år 1986 och år 1993.
c) Iakttagandet av rådets instruktioner
1.
Enligt den belgiska och den nederländska regeringen går avtalet utöver Uruguayrundans förhandlingar i det att det avslutar de förevarande tvisterna. Införandet av ramavtalet i bilagorna till slutdokumentet från Uruguayrundan kan inte anses som en rättelse, utan utgör en ändring av fördragstexten.
2.
Spaniens, Frankrikes och Förenade konungarikets regering, rådet och kommissionen har bestritt att kommissionen skulle ha överskridit de riktlinjer som givits i bemyndigandet att förhandla.
Den spanska och den franska regeringen har påpekat att ramavtalet följer riktlinjerna från 1993. Ordningen med exportlicenser säkerställer de fördragsslutande staternas tillträde till gemenskapens marknad, gör det möjligt för dem att själva kontrollera sin produktion och handelsströmmarna och kan inte anses utgöra ett handelshinder. Avtalet överensstämmer med skyldigheten att erbjuda kompensation, eftersom det föreskrivs en höjning av kvoten och en sänkning av den fasta tullen, och följer huvudprinciperna i förordning nr 404/93.
Rådet har uppgivit att det inte är relevant att hävda att förhandlingsinstruktionerna har överskridits. Rådets beslut att underteckna ett av kommissionen förhandlat avtal innebär nämligen godkännande av innehållet i detsamma och täcker varje eventuell oegentlighet som har begåtts under förhandlingarna. I praktiken leder ofta förhandlandet av ett internationellt avtal till att kommissionen överskrider förhandlingsinstruktionerna. Under dessa förhållanden inskränker sig rådet — hellre än att ändra dessa instruktioner under förfarandet — till att godkänna slutresultatet genom att underteckna avtalet.
Kommissionen har framhållit att även om det ankommer på rådet att bemyndiga inledande av förhandlingar, är det inte skyldigt att ge förhandlingsinstruktioner. I allt fall anser sig kommissionen ha följt instruktionerna från år 1986 och år 1993. Genom att höja tullkvoten och sänka den fasta tullen verkar ramavtalet för en liberalisering av handeln med bananer. De fördragsslutande parterna har ansett att ramavtalet utgör en lämplig kompensation för upphävandet av den fasta tullen om 20 procent. Ramavtalet är även förenligt med de centrala bestämmelserna i förordning nr 404/93 och strider inte mot de grundläggande reglerna i GATT-avtalet, i vilket tullkvoter tillåts. Ramavtalet är resultatet av två samtidigt förda förhandlingar, nämligen de allmänna handelsdiskussionerna i Uruguayrundan och det särskilda förfarandet enligt artikel XXVIII i GATT-avtalet.
d) Bemyndigandet att underteckna ramavtalet
1.
Den belgiska och den nederländska regeringen har delat den tyska regeringens ståndpunkt enligt vilken rådet inte bemyndigade kommissionen att underteckna ramavtalet.
2.
Enligt Spaniens, Frankrikes och Förenade konungarikets regering samt rådet och kommissionen beslutade rådet att underteckna ramavtalet.
Den spanska regeringen har åberopat rådets beslut av den 7 mars 1994 om bemyndigande för kommissionen att underteckna Uruguayrundans slutdokument, till vilket ramavtalet är fogat som bilaga. Den senare ändringen av bilagorna påverkar inte detta beslut, eftersom erbjudandena kan ändras ända fram till slutdokumentets undertecknande vid förbättring av tillträdet till marknaden.
Den franska regeringen har också påpekat att ramavtalet utgör en integrerad och oskiljaktig del av resultaten från Uruguayrundan. Undertecknandet av en ledamot av kommissionen utgör inte ett undertecknande enligt Wienkonventionen av den 23 maj 1969 om traktaträtten, utan är endast att anse som parafering eller undertecknande av ett förhandlingsprotokoll.
Frankrikes och Förenade konungarikets regering har vitsordat att ramavtalet inte återgavs bland gemenskapens åtaganden den 7 mars 1994. Då rådet den 15 april 1994 enhälligt bekräftade beslutet att underteckna slutdokumentet ingick ramavtalets innehåll i ”schedule LXXX”. Hela förhandlingsresultatet kallat ”ramavtal om bananer” integrerades, tvärtemot vad den tyska regeringen har gjort gällande, i förteckningen över gemenskapens åtaganden.
Rådet och kommissionen har även påpekat att ramavtalet utgör en integrerad del av resultaten från Uruguayrundan. Införandet av ramavtalets bestämmelser i ”schedule LXXX” utgör ingalunda ett konstaterande återgivande av ett oberoende avtal, utan fastställer gemenskapens åtaganden. Som framgår av protokollet från rådets möte av den 7 mars 1994 tillät rådet undertecknandet av Uruguayrundans slutdokument, samtidigt som det visste att de juridiska texter som fanns vid denna tidpunkt inte var definitiva och att senare förhandlingar var nödvändiga, bland annat vad beträffade gemenskapens åtaganden. I detta syfte sammankallades den särskilda kommittén enligt artikel 113 i Marrakechfördraget till möten den 11 och den 14 april 1994. Rådet bekräftade underförstått och enhälligt vid mötet den 15 april sitt beslut att underteckna samtliga resultat från Uruguayrundan i den vid denna tidpunkt befintliga versionen, inklusive ramavtalet som ingick i ”schedule LXXX”. Vissa nationella delegationers uttalanden i protokollet kan inte påverka lagenligheten av rådets undertecknande av slutdokumentet den 15 april 1994.
e) Ramavtalets förenlighet med fördraget
Spaniens, Frankrikes och Förenade konungarikets regering samt kommissionen och rådet har understrukit att de anmärkningar som har förts fram av den tyska regeringen är desamma som framfördes i den talan om ogiltigförklaring som väcktes i fråga om förordning nr 404/93 och som samtliga ogillades av domstolen i den ovan nämnda domen Tyskland mot rådet.
Ordningen med exportlicenser syftar till att göra det möjligt för exportstaterna att behålla sina marknadsandelar i gemenskapen. Att aktörerna i kategori B undantas från denna ordning förklaras av att dessa importörer av gemenskapsbananer och traditionella AVS-bananer befinner sig i en annan situation än traditionella importörer av bananer från tredje land.