Preliminär utgåva
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALDVOKAT
RIMVYDAS NORKUS
föredraget den 5 februari 2026(1)
Mål C‑606/24
XY
m.fl.
mot
Ministerul Finanţelor
(begäran om förhandsavgörande från Tribunalul București (Regiondomstolen i Bukarest, Rumänien))
” Begäran om förhandsavgörande – Artikel 19.1 andra stycket FEU – Domstolarnas oavhängighet – Domstol som har inrättats enligt lag – Nationell lagstiftning enligt vilken domstolar i lägre instans är skyldiga att begära förhandsavgörande från högsta domstolen – Mål som rör fastställande och/eller utbetalning av lönerättigheter eller lönerelaterade rättigheter till personal som avlönas med offentliga medel – Skyldighet att begära förhandsavgörande med avseende på rättsfrågor som inte tidigare har prövats av högsta domstolen – Inverkan på förfarandet enligt artikel 267 FEUF”
I.      Inledning
1.        I förevarande mål har EU-domstolen ombetts att på nytt behandla frågan om rättsstatsprincipen och domstolarnas oavhängighet ur perspektivet intern oavhängighet inom själva domstolsväsendet. Trots EU-domstolens omfattande praxis avseende principen om domstolarnas oavhängighet(2) ger förevarande mål upphov till en ny rättsfråga, eftersom EU-domstolen har ombetts att uttala sig om huruvida ett nationellt förfarande för förhandsavgörande är förenligt med denna princip. Det nationella förfarandet kräver att domstolar i lägre instans som har att avgöra vissa mål hänskjuter ärendet till högsta domstolen för bedömning av en rättsfråga.
2.        Förevarande begäran om förhandsavgörande från Tribunalul București (Regiondomstolen i Bukarest, Rumänien) har framställts i ett mål vid nämnda domstol där ett antal personer har väckt talan mot Ministerul Finanțelor (Finansministeriet, Rumänien) (nedan kallad motparten) angående bland annat lönerättigheter för personal som avlönas med offentliga medel.
3.        Begäran avser ett brådskande dekret – OUG nr 62/2024(3) – som antogs av den rumänska regeringen år 2024 i syfte att säkerställa en enhetlig och harmoniserad domstolspraxis. I OUG nr 62/2024 föreskrivs i huvudsak att om en domstol som prövar målet i första eller andra instans, inom ramen för en talan som bland annat avser lönerättigheter för personal som avlönas med offentliga medel, finner att Înalta Curte de Casație i Justiție (Högsta domstolen, Rumänien) (nedan kallad ÎCCJ)(4) inte har uttalat sig om en rättsfråga som måste klargöras för att målet ska kunna avgöras i sak, ska den ifrågavarande domstolen begära att ÎCCJ tar ställning till denna rättsfråga. Beslutet att hänskjuta ärendet till ÎCCJ ska översändas till de andra domstolar som är behöriga att pröva likartade mål i första eller andra instans. Dessa domstolar måste då vilandeförklara mål av liknande karaktär som är anhängiga vid dem till dess att ÎCCJ har avgjort den aktuella rättsfrågan. I detta sammanhang måste ÎCCJ avgöra rättsfrågan inom 60 dagar från dagen för hänskjutandet.
4.        Klagandena i målet vid den hänskjutande domstolen har gjort gällande att domstolar inte kan berövas rätten att avgöra mål och att en enda domstol – ÎCCJ – inte kan avgöra en rättsfråga som berör många olika fall. Nämnda domstol önskar få klarhet i huruvida artikel 2 FEU och artikel 19.1 andra stycket FEU, samt artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan), utgör hinder för en sådan nationell lagstiftning. Den hänskjutande domstolen har framhållit att det i Legea nr. 134/2010 privind Codul de procedură civilă (lag nr 134/2010 om införande av civilprocesslagen) (nedan kallad civilprocesslagen)(5) redan föreskrivs en möjlighet för domstolar i sista instans att begära ett förhandsavgörande från ÎCCJ i rättsfrågor som behöver klargöras. Till skillnad från det förfarande som föreskrivs i OUG nr 62/2024, som endast är tillämpligt på mål som avser, bland annat, löne- och pensionsrättigheter för personal som avlönas med offentliga medel, är det förfarande som föreskrivs i civilprocesslagen fakultativt och har ett vidare materiellt tillämpningsområde.
5.        Eftersom både domstolarnas oavhängighet och den rättssäkerhet som följer av att rättspraxis är konsekvent och enhetlig(6) är naturliga aspekter av rättsstatsprincipen,(7) kan det uppstå vissa motsättningar mellan dessa båda aspekter som EU-domstolen måste jämka samman.
6.        Det skulle vara något vilseledande att inte redan från början tillstå att det finns vissa likheter mellan förfarandet enligt OUG nr 62/2024 och förfarandet enligt artikel 267 FEUF. EU-domstolen måste därför undersöka hur dessa två förfaranden för förhandsavgörande samverkar och huruvida det nationella förfarande som föreskrivs i OUG nr 62/2024 inkräktar på förfarandet för förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF och unionsrättens företräde.
II.    Tillämpliga bestämmelser – rumänsk rätt
A.      OUG nr 62/2024
7.        I artiklarna 1–4 i OUG nr 62/2024 föreskrivs följande:
”Artikel 1
(1)      Detta brådskande dekret är tillämpligt på förfaranden som rör fastställande och/eller utbetalning av lönerättigheter eller lönerelaterade rättigheter till personal som avlönas med offentliga medel …
(2)      Detta brådskande dekret är även tillämpligt på förfaranden som rör fastställande och/eller utbetalning av pensionsrättigheter …
…
Artikel 2
(1)      Om, under det förfarande som avses i artikel 1, den dömande sammansättning som har att pröva målet i första eller andra instans efter kontroll skulle finna att [ÎCCJ] inte har tagit ställning till en rättsfråga som måste klargöras för att målet ska kunna avgöras i sak, och att denna rättsfråga inte heller är föremål för ett pågående överklagande i rättstillämpningens intresse, ska den begära att [ÎCCJ] meddelar ett principavgörande såvitt avser den hänskjutna rättsfrågan.
(2)      Den hänskjutande domstolen ska även per e‑post översända en kopia av beslutet att hänskjuta målet, tillsammans med skrivelsen till [ÎCCJ], till de andra domstolar, i första eller andra instans, som är behöriga att pröva mål av samma art som det mål i vilket beslutet fattades. …
(3)      Liknande mål som är anhängiga vid domstol ska vilandeförklaras till dess att [ÎCCJ] har meddelat ett förhandsavgörande som avgör rättsfrågan. …
…
(5)      De hänskjutanden för förhandsavgörande som avses i punkt 1 ska avgöras med förtur, senast inom 60 dagar från den dag då målet hänsköts till [ÎCCJ].
(6)      En motivering till avgörandet ska lämnas inom 15 dagar från den dag då det meddelades och avgörandet ska inom fem dagar från det att motiveringen lämnades offentliggöras i Monitorul Oficial al României, del I.
Artikel 3
Bestämmelserna i artiklarna 1 och 2 ska även vara tillämpliga på förfaranden som pågår den dag då förevarande brådskande dekret träder i kraft.
Artikel 4
Bestämmelserna i civilprocesslagen ska gälla i tillägg till detta brådskande dekret …”
B.      Civilprocesslagen
8.        I artiklarna 519–521 i civilprocesslagen, som rör hänskjutande av mål till ÎCCJ för förhandsavgörande i syfte att avgöra en eller flera rättsfrågor, föreskrivs följande:
”Artikel 519
Föremålet för begäran om förhandsavgörande
Om en dömande sammansättning vid [ÎCCJ], en appellationsdomstol eller en regiondomstol som har att pröva ett mål i sista instans under förfarandets gång finner att en rättsfråga, som måste klargöras för att målet ska kunna avgöras i sak, är ny och att [ÎCCJ] inte har avgjort frågan och att rättsfrågan inte heller är föremål för ett pågående överklagande i rättstillämpningens intresse, får denna dömande sammansättning begära att [ÎCCJ] meddelar ett principavgörande såvitt avser den hänskjutna rättsfrågan.
Artikel 520
Förfarande
(1)      Den dömande sammansättningen ska, om villkoren i artikel 519 är uppfyllda, efter ett åsiktsutbyte hänskjuta ärendet till [ÎCCJ] för förhandsavgörande i form av ett beslut som inte kan överklagas. Om det i beslutet förordnas att målet ska hänskjutas för förhandsavgörande, ska det innehålla grunderna för att begäran om förhandsavgörande kan tas upp till prövning enligt bestämmelserna i artikel 519, samt den dömande sammansättningens och parternas synpunkter.
(2)      Genom det beslut som avses i punkt 1 ska målet vilandeförklaras till dess att [ÎCCJ] har meddelat ett förhandsavgörande som avgör rättsfrågan.
(3)      När målet väl har registrerats hos [ÎCCJ] ska beslutet att hänskjuta målet för förhandsavgörande offentliggöras på denna domstols webbplats.
(4)      Liknande mål som är anhängiga vid domstol får vilandeförklaras i avvaktan på utgången av begäran om förhandsavgörande.
…
(7)      … [den dömande sammansättningens ordförande] ska utse en domare som ska sammanställa ett utlåtande om den hänskjutna rättsfrågan.
…
(10)      Utlåtandet ska delges parterna, som inom 15 dagar från delgivningen av utlåtandet ska inkomma med skriftliga yttranden angående den hänskjutna rättsfrågan.
…
(12) Begäran om förhandsavgörande ska avgöras utan muntlig förhandling inom tre månader från dagen för beslutet [om hänskjutande], och avgörandet ska antas av minst två tredjedelar av antalet domare i den dömande sammansättningen. Röstnedläggelse är inte tillåten.
Artikel 521
Avgörandets innehåll och verkningar
(1)       Den dömande sammansättning som ansvarar för att avgöra rättsfrågor ska meddela ett avgörande avseende begäran om förhandsavgörande, dock endast med avseende på den rättsfråga som måste klargöras.
…
(3)      Varje avgörande som meddelas med avseende på rättsfrågor ska vara bindande från och med den dag då avgörandet offentliggörs i Monitorul Oficial al României, del I, och, för den domstol som har begärt att den berörda rättsfrågan ska avgöras, från och med den dag då avgörandet meddelas.
…”
III. Det nationella målet och tolkningsfrågorna
9.        Den 20 november 2023 väckte klagandena talan vid Tribunalul București (Regiondomstolen i Bukarest) och yrkade att motparten bland annat skulle förpliktas att, på grundval av principen om icke-diskriminering, räkna om och betala skillnaden mellan de lönerättigheter som faktiskt erhållits och de löner som utgick på den högsta lönenivån för liknande befattningar inom olika offentliga myndigheter och institutioner. Den 14 juni 2024, och således under pågående förfarande, trädde OUG nr 62/2024 i kraft. Enligt artikel 3 i OUG nr 62/2024 skulle artiklarna 1 och 2 i detta dekret även tillämpas på förfaranden som var anhängiga den dag då detta brådskande regeringsdekret trädde i kraft. Vid en förhandling den 4 september 2024 tillfrågade den hänskjutande domstolen parterna om de ansåg det var lämpligt att begära ett förhandsavgörande från EU-domstolen. Klagandena hävdade i huvudsak att ”en domstol som har att pröva ett mål om lönerättigheter inte kan fråntas rätten att döma i målet och att en enda domstol(8) inte, på nationell nivå, kan avgöra en rättsfråga som berör åtskilliga separata mål”.
Motparten gjorde gällande att OUG nr 62/2024 antogs för att harmonisera divergerande rättspraxis och säkerställa stabiliteten i rättsförhållandena på området för lönerättigheter för personal som avlönas med offentliga medel.
10.      Den 17 september 2024 hänsköt Tribunalul București (Regiondomstolen i Bukarest) ärendet till EU-domstolen och angav fem grunder för sitt beslut att begära förhandsavgörande.
11.      För det första följer det av ÎCCJ:s praxis avseende artikel 519 i civilprocesslagen att denna domstols roll enligt denna bestämmelse är av undantagskaraktär. Den aktualiseras endast när en rättsfråga som är av avgörande betydelse för att målet ska kunna avgöras i sak inte är tillräckligt klar och således riskerar att leda till inkonsekvent rättspraxis. Det ankommer inte på ÎCCJ att träda i stället för den eller de domare som har att pröva målet. ÎCCJ får inte ta ställning till rättsfrågor som uppkommit i ett mål, såvida inte dessa frågor ger upphov till svårigheter. Dessutom är förfarandet enligt artikel 519 i civilprocesslagen frivilligt, och det står domarna fritt att bedöma rättsfrågans svårighetsgrad och att handlägga målet på grundval av de specifika omständigheterna i ärendet. Denna bestämmelse säkerställer också att det endast är domstolen i sista instans som kan hänskjuta en fråga till ÎCCJ för förhandsavgörande om den finner att det föreligger en ny rättsfråga som inte är föremål för ett överklagande i rättstillämpningens intresse enligt artiklarna 514–518 i civilprocesslagen. Dessutom är artikel 519 i den lagen tillämplig på var och en.
12.      I de mål som omfattas av OUG nr 62/2024 omvandlas däremot ett fakultativt förfarande till ett tvingande förfarande, eftersom det ålägger domstolarna att hänskjuta ärenden till ÎCCJ även om de inte hyser några tvivel beträffande sakfrågan. OUG nr 62/2024 förändrar begreppet ”rättsfråga” i artikel 519 i civilprocesslagen. Detta begrepp definieras inte i lag och dess innebörd har klargjorts i ÎCCJ:s praxis för att säkerställa en strikt avgränsning mellan å ena sidan bedömning och tolkning av rättsregler inom ramen för mekanismen för harmonisering av rättspraxis och å andra sidan konkreta och individuella avgöranden.
13.      Kravet på att ärendet ska hänskjutas till ÎCCJ för förhandsavgörande och att alla liknande mål som är anhängiga vid domstol automatiskt ska vilandeförklaras strider dessutom mot principen om domarnas oavhängighet, eftersom det berövar dem möjligheten att bedöma hur rättsfrågan bör lösas och anpassas till det mål som de har att pröva. Det kan leda till betydande målbalanser vid domstolarna, vilket ytterligare försvårar en effektiv handläggning av målen och förlänger handläggningstiden för domstolsförfarandena. Detta strider mot det uttalade syftet med OUG nr 62/2024 att effektivisera rättsskipningen.
14.      Enligt ÎCCJ:s praxis är denna domstols roll enligt artikel 519 i civilprocesslagen inte att tillämpa lagen i syfte att avgöra det ifrågavarande målet. Detta ansvar åvilar den domstol som har att pröva målet. Den hänskjutande domstolen anser att ÎCCJ:s ovannämnda praxis avseende huruvida en sådan begäran om förhandsavgörande kan tas upp till sakprövning saknar mening om domarna är skyldiga att hänskjuta alla mål som omfattas av tillämpningsområdet för OUG nr 62/2024 till ÎCCJ.
15.      För det andra anser den hänskjutande domstolen att OUG nr 62/2024 strider mot principerna om rättsstaten och maktfördelning. Det utgör ett oacceptabelt ingrepp i den dömande maktens verksamhet från den verkställande maktens sida. Det anges inte i OUG nr 62/2024 varför det endast är tillämpligt på vissa rättsliga förfaranden och inte heller fastställs det däri klara och precisa villkor eller tidsfrister. Enligt ingressen till OUG nr 62/2024 var det nödvändigt att anta detta dekret på grund av att rättspraxis var inkonsekvent, vilket kunde ha en negativ inverkan på den allmänna budgeten och den socioekonomiska stabiliteten. Detta antyder att förfarandet för harmonisering av rättspraxis borde ha gynnsam inverkan på statsbudgeten, vilket pekar på att lagstiftaren hade vissa förväntningar på effekterna av harmoniseringsförfarandet.
16.      För det tredje anser den hänskjutande domstolen att OUG nr 62/2024 inkräktar på rätten till en rättvis rättegång som bland annat garanteras i artikel 47 i stadgan. Tvistande parter kan uppfatta det som att OUG nr 62/2024 gynnar förvaltningen i mål som rör lönerättigheter och att domare i lägre domstolsinstanser inte åtnjuter det förtroende från allmänheten som krävs för att fatta självständiga beslut. Detta undergräver allmänhetens förtroende för domstolsväsendet. Dessutom skapar det ett farligt prejudikat för överdriven centralisering av rättspraxis och påtvingad standardisering av tolkningen av lagen i vissa kategorier av tvister. Mekanismer som syftar till att säkerställa en enhetlig rättspraxis får inte åsidosätta kravet på tillgång till en oavhängig och opartisk domstol som inrättats enligt lag.
17.      För det fjärde får den omständigheten att ett stort antal mål är anhängiga vid domstolarna inte förväxlas med att rättspraxis är divergerande. Sådana skillnader är under alla omständigheter en naturlig del av alla rättssystem som bygger på ett nätverk av domstolar i första instans och appellationsdomstolar som har behörighet inom sitt territoriella jurisdiktionsområde.(9) Rumänsk lagstiftning(10) innehåller tillräckliga mekanismer för att harmonisera domstolspraxis. Tribunalul București (Regiondomstolen i Bukarest) anser att principen om domstolarnas oavhängighet även är tillämplig inom domstolsväsendet i sig. Enligt European Commission for Democracy through Law (Europeiska kommissionen för demokrati genom lag) (Venedigkommissionen) skulle ”en hierarkisk organisation inom domstolsväsendet i den meningen att domarna är underordnade domstolens ordförande eller högre instanser i sin dömande verksamhet utgöra ett uppenbart åsidosättande av denna princip”.(11)
18.      För det femte bekräftade Curtea Constituțională a României (Författningsdomstolen, Rumänien) i Hotărârea nr. 2 din 27 iunie 2019 (beslut nr 2 av den 27 juni 2019) resultatet av den nationella folkomröstningen den 26 maj 2019, i vilken det rumänska folket bland annat godkände ett förbud för den rumänska regeringen att anta brådskande dekret på området för domstolsväsendets organisation. OUG nr 62/2024 är ett sådant dekret. Enligt den hänskjutande domstolen bör den rumänska regeringen således ”respektera sin plikt att vara lojal mot konstitutionen” och föreslå att parlamentet antar en lag på området.
19.      Mot bakgrund av vad som anförts ovan har Tribunalul București (Regiondomstolen i Bukarest, Rumänien) beslutat att vilandeförklara målet och hänskjuta följande fråga till EU-domstolen för förhandsavgörande:
”Ska artikel 19.1 andra stycket FEU (jämförd med artikel 2 FEU och artikel 47 i [stadgan]) tolkas så, att principen om domstolarnas oavhängighet utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken domstolar som handlägger mål om fastställande och/eller utbetalning av lönerättigheter eller andra lönerelaterade rättigheter till personal som avlönas med offentliga medel är skyldiga att, i alla de mål som de har att avgöra, begära att [ÎCCJ] meddelar förhandsavgöranden med avseende på rättsfrågor som inte tidigare har prövats av denna högsta domstolsinstans, och därmed begränsar möjligheten för de domare som har att pröva de ifrågavarande målen att självständigt avgöra dessa mål, enbart på den grunden att en inkonsekvent rättspraxis kan antas ha en negativ inverkan på den konsoliderade allmänna budgeten och landets socioekonomiska stabilitet?”
IV.    Förfarandet vid EU-domstolen
20.      Den hänskjutande domstolen har även ansökt om att EU-domstolen ska handlägga förevarande mål skyndsamt i enlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 105 i domstolens rättegångsregler. Genom beslut av den 12 februari 2025 avslog EU-domstolen denna begäran. EU-domstolen ansåg bland annat att det inte förelåg några särskilda omständigheter som motiverade att detta förfarande skulle tillämpas.
21.      Skriftliga yttranden har inkommit från den rumänska regeringen samt Europeiska kommissionen.
22.      Den 30 september 2025 anmodade EU-domstolen den rumänska regeringen att senast den 3 oktober 2025 tillhandahålla texten till artiklarna 514–521 i civilprocesslagen, som är tillämpliga på omständigheterna i det nationella målet. Den rumänska regeringen efterkom denna begäran.
V.      Bedömning
23.      Den hänskjutande domstolen har i huvudsak ställt sin fråga för att få klarhet i huruvida artikel 19.1 andra stycket FEU, jämförd med artikel 2 FEU och artikel 47 i stadgan, samt principen om domstolarnas oavhängighet utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken nationella domstolar som har att pröva mål som bland annat rör lönerättigheter för personal som avlönas med offentliga medel är skyldiga att begära att den högsta domstolsinstansen meddelar ett förhandsavgörande med avseende på rättsfrågor som inte tidigare har prövats av sistnämnda domstol. Den hänskjutande domstolen anser att denna skyldighet, i kombination med skyldigheten för andra domstolar som handlägger liknande mål att vilandeförklara dem, undergräver domarnas oavhängighet i lägre domstolsinstanser.
24.      Inledningsvis är det lämpligt att belysa några aspekter av det rumänska rättssystemet som är relevanta för att förstå den mekanism som infördes genom OUG nr 62/2024 och dess koppling till skyldigheter som följer av unionsrätten. Enligt artikel 126.3 i Constituția României (den rumänska konstitutionen) ska ÎCCJ, inom ramen för sin behörighet, säkerställa att andra domstolar tolkar och tillämpar lagen på ett enhetligt sätt. De högsta domstolsinstanserna i många medlemsstater har samma funktion, som de i allmänhet fullgör genom att pröva överklagade mål. Sådana överklaganden är ofta begränsade till rättsfrågor.(12) Av detta skäl kan mål där en viktig rättslig fråga uppkommer i princip överklagas till den högsta domstolsinstansen i den berörda medlemsstaten. För att de högsta domstolsinstanserna ska kunna koncentrera sig på frågor av grundläggande betydelse kan olika processuella regler införas, såsom mekanismer för filtrering av överklaganden.(13)
25.      I förevarande fall förefaller det(14) som om vissa rättsliga frågor som uppkommer i mål som bland annat rör fastställande och/eller utbetalning av lönerättigheter till personal som avlönas med offentliga medel inte nödvändigtvis kan överklagas till ÎCCJ enligt det rumänska rättssystemet. I sådana fall fungerar andra domstolar än ÎCCJ som sista instans. Genom OUG nr 62/2024 införs emellertid en mekanism som säkerställer att rättsfrågor som kanske inte kan bli föremål för överklagande till ÎCCJ ändå hänskjuts till denna domstol genom en tvingande mekanism för förhandsavgöranden. Enligt min mening ger denna mekanism upphov till ytterligare en rättsfråga som jag kommer att behandla i det sista avsnittet i förevarande förslag till avgörande: Vilken domstol ska under sådana omständigheter anses vara den domstol mot vars avgöranden det inte finns något rättsmedel enligt nationell lagstiftning i enlighet med artikel 267 tredje stycket FEUF?
26.      Innan jag analyserar dessa frågor ska jag först granska EU-domstolens behörighet i samband med förevarande begäran om förhandsavgörande. Jag kommer därefter att i korthet erinra om relevanta aspekter av EU-domstolens befintliga praxis på rättsstatsprincipens område, med särskilt fokus på förfaranden som syftar till att harmonisera nationell rättspraxis, innan jag analyserar denna rättspraxis mot bakgrund av den hänskjutande domstolens farhågor. Slutligen kommer jag, mot bakgrund av kommissionens kommentarer i frågan, att undersöka huruvida det ifrågavarande nationella förfarandet kan äventyra dialogen mellan de rumänska domstolarna och EU-domstolen i enlighet med artikel 267 FEUF och unionsrättens företräde.
A.      EU-domstolens behörighet och huruvida tolkningsfrågan kan tas upp till sakprövning
27.      Den rumänska regeringen och kommissionen har anfört att artikel 47 i stadgan inte är tillämplig i det nationella målet.
28.      Tillämpningsområdet för stadgan, med avseende på medlemsstaternas åtgärder, definieras i artikel 51.1 i stadgan, enligt vilken bestämmelserna i stadgan riktar sig till medlemsstaterna endast när dessa tillämpar unionsrätten. De grundläggande rättigheter som garanteras i unionens rättsordning är således tillämpliga i samtliga fall som regleras av unionsrätten, men inte i andra fall.(15) Den hänskjutande domstolen har inte lämnat några uppgifter som tyder på att tvisten i det nationella målet rör tolkningen eller tillämpningen av en unionsbestämmelse som genomförs på nationell nivå.(16) Följaktligen är artikel 47 i stadgan, i enlighet med artikel 51.1 däri, inte som sådan tillämplig i det målet.
29.      Det ankommer på de nationella domstolarna och på EU-domstolen att i enlighet med artikel 19 FEU, som ger uttryck för det värde som rättsstaten utgör enligt artikel 2 FEU, säkerställa att unionsrätten tillämpas fullt ut i samtliga medlemsstater och att säkerställa domstolsskyddet för enskildas rättigheter enligt unionsrätten.(17) Enligt artikel 19.1 andra stycket FEU ska medlemsstaterna inrätta ett system med rättsmedel och förfaranden som garanterar ett effektivt domstolsskydd inom ”de områden som omfattas av unionsrätten”, oberoende av den situation i vilken medlemsstaterna tillämpar unionsrätten. Denna bestämmelse är bland annat tillämplig på varje nationellt organ som, i egenskap av domstol, kan komma att pröva frågor om tolkning och tillämpning av unionsrätten och därmed frågor som omfattas av unionsrätten.(18) Så är fallet med den hänskjutande domstolen. EU-domstolen har förklarat att möjligheten till en effektiv domstolsprövning i syfte att säkerställa iakttagandet av unionsrätten i sig är en grundförutsättning för en rättsstat.(19)
30.      Eftersom medlemsstaterna enligt artikel 19.1 andra stycket FEU ska tillhandahålla sådana möjligheter till överklagande som behövs för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd, i den mening som avses i bland annat artikel 47 i stadgan, inom de områden som omfattas av unionsrätten, måste sistnämnda bestämmelse, även om den inte är tillämplig i det nationella målet, likväl beaktas i vederbörlig ordning vid tolkningen av artikel 19.1 andra stycket FEU.(20)
31.      Följaktligen är EU-domstolen i förevarande mål behörig att tolka artikel 2 FEU och artikel 19.1 andra stycket FEU, jämförda med artikel 47 i stadgan.
32.      Vad gäller frågan om huruvida begäran kan tas upp till sakprövning anser jag, i likhet med den rumänska regeringen, att ett svar från EU-domstolen på den hänskjutande domstolens fråga som grundar sig på artikel 19.1 andra stycket FEU kan tillhandahålla den sistnämnda en tolkning av unionsrätten som gör det möjligt för den att avgöra processuella frågor i nationell rätt – som rör dess och ÎCCJ:s behörighet – innan den avgör det aktuella målet i sak.(21) Det finns inte heller något som tyder på att den hänskjutande domstolen inte kan dra konsekvenserna av denna tolkning.(22) Frågan kan således upptas till sakprövning.
B.      Analys
33.      Det framgår av EU-domstolens fasta praxis att domstolsväsendets organisation i medlemsstaterna, särskilt de nationella domstolarnas inrättande, sammansättning, behörighet och deras funktion, omfattas av medlemsstaternas befogenhet. Vid utövandet av denna befogenhet är medlemsstaterna icke desto mindre skyldiga att iaktta sina skyldigheter enligt unionsrätten.(23)
34.      Principen om ett effektivt domstolsskydd för enskildas rättigheter enligt unionsrätten, som avses i artikel 19.1 andra stycket FEU, utgör en allmän unionsrättslig princip som bekräftas i artikel 47 i stadgan. Även om sistnämnda bestämmelse inte i sig är tillämplig i förevarande mål, måste den likväl, såsom tidigare angetts,(24) beaktas i vederbörlig ordning vid tolkningen av artikel 19.1 andra stycket FEU. Det följer av artikel 47 andra stycket första meningen i stadgan att var och en har rätt att inom skälig tid få sin sak prövad i en rättvis och offentlig rättegång och inför en oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag.
EU-domstolen har redan slagit fast att garantierna för en oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag utgör hörnstenen i rätten till en rättvis rättegång.(25)
35.      Det finns en omfattande praxis från EU-domstolen om såväl de interna(26) som de externa(27) aspekterna av domstolarnas oavhängighet. Sistnämnda aspekt syftar inte bara till att bevara domstolarnas oavhängighet i förhållande till den lagstiftande och den verkställande makten i enlighet med maktfördelningsprincipen, utan även till att skydda domarna mot otillbörlig påverkan som kommer inifrån den berörda domstolen,(28) och i än högre grad från andra domstolar.
36.      Enligt artikel 19.1 andra stycket FEU krävs det även att det finns en domstol ”som har inrättats enligt lag”, mot bakgrund av att tillgången till en sådan domstol och garantierna för domarnas oavhängighet och opartiskhet är oupplösligt förenade. Detta krav avser inte endast den rättsliga grunden för en domstols själva existens, utan även fastställandet av vilka som ska ingå i den dömande sammansättningen i varje mål(29) samt alla andra bestämmelser i nationell rätt som – om de åsidosätts
– medför att en eller flera domares deltagande i prövningen av målet betraktas som rättsstridigt.(30) Detta innebär bland annat att den dömande sammansättning som handlägger målet ensam ska fatta det slutliga beslutet. Kraven på ett effektivt domstolsskydd förutsätter således bland annat att det finns transparenta och för parterna kända regler avseende domstolens dömande sammansättning, vilka gör det omöjligt för personer, som inte ingår i den dömande sammansättningen i ett visst mål och inför vilka parterna inte har kunnat lägga fram sina argument, att på ett otillbörligt sätt ingripa i beslutsprocessen i ett visst mål.(31) Begreppet ”behörig domare” används ibland som beteckning för krav avseende domstolens sammansättning.(32)
37.      EU-domstolen har slagit fast att en medlemsstat under vissa omständigheter kan överlåta exklusiv behörighet att pröva vissa materiella frågor som rör unionsrätten till en enda instans eller flera decentraliserade instanser. Den omständigheten att en enda domstol tilldelas exklusiv behörighet kan göra det möjligt för denna domstol att skaffa sig en särskild sakkunskap, som är ägnad att begränsa den genomsnittliga handläggningstiden eller att säkerställa en enhetlig praxis inom den berörda medlemsstaten och på så sätt bidra till rättssäkerheten. Inrättandet av domstolar på en högre nivå, sammansatta av domare med större yrkeserfarenhet, kan på samma sätt bidra till en mer homogen och specialiserad rättskipning på området för materiell unionsrätt och till ett effektivare skydd av de rättigheter som enskilda personer har till följd av unionsrätten.(33) Medlemsstaterna bär dock ansvaret för att dessa rättigheter i varje enskilt fall tillförsäkras ett effektivt skydd.(34)
38.      Vad specifikt gäller nationella åtgärder för att harmonisera nationell rättspraxis, konstaterade EU-domstolen i sin dom i de förenade målen Hann-Invest att varje nationell åtgärd eller praxis som syftar till att undvika eller avhjälpa skillnader i rättspraxis och därigenom säkerställa rättssäkerheten måste vara förenlig med artikel 19.1 andra stycket FEU.(35) EU-domstolen indikerade också i den domen(36) att en processuell mekanism som gör det möjligt för en domare vid en nationell domstol som inte ingår i den behöriga dömande sammansättningen att hänskjuta ett mål till en avdelning i utökad sammansättning vid den domstolen inte strider mot de krav som följer av artikel 19.1 andra stycket FEU, under förutsättning att tre villkor är uppfyllda, nämligen i) att överläggning ännu inte har ägt rum i den ursprungligen utsedda dömande sammansättningen, ii) att de omständigheter under vilka en sådan överföring kan ske anges tydligt i den tillämpliga lagstiftningen,(37) och iii) att hänskjutandet inte berövar de berörda personerna möjligheten att delta i förfarandet vid denna avdelning i utökad sammansättning.(38) Såsom kommissionen har påpekat skiljer sig omständigheterna i förevarande mål från omständigheterna i domen i de förenade målen Hann-Invest. Genom OUG nr 62/2024 inrättas ett obligatoriskt förfarande för harmonisering av rättspraxis vid en högre domstolsinstans, nämligen ÎCCJ, snarare än en intern mekanism eller praxis som gör det möjligt för andra personer som tjänstgör vid den berörda domstolen att ingripa i en dömande sammansättnings dömande verksamhet. Även om det i vissa fall är obligatoriskt att hänskjuta ärendet till ÎCCJ, sker detta hänskjutande till ÎCCJ dessutom, till skillnad från vad som var fallet i domen i de förenade målen Hann-Invest, på initiativ av den dömande sammansättningen själv. Trots dessa skillnader anser jag emellertid att EU-domstolens avgörande i den domen är särskilt upplysande i samband med förevarande mål. De tre villkor som fastställs i den domen är enligt min mening av allmän karaktär och kan i tillämpliga delar tillämpas på detta.
39.      Även om Tribunalul București (Regiondomstolen i Bukarest) har ifrågasatt lagenligheten av OUG nr 62/2024 på flera grunder, ska det betonas att nämnda domstol inte har ifrågasatt lagenligheten av vare sig sin egen eller ÎCCJ:s sammansättning. I förevarande fall har det dessutom, såsom kommissionen har påpekat, till skillnad från den situation som rådde i Republiken Polen när domen av den 5 juni 2023, kommissionen/Polen (Domares oavhängighet och privatliv)(39) avkunnades, inte gjorts gällande att förfarandet enligt OUG nr 62/2024 hindrar de nationella domstolar som har att tillämpa unionsrätten från att kontrollera om de, såsom de är sammansatta, utgör oavhängiga och opartiska domstolar som har inrättats enligt lag.(40) Tribunalul București (Regiondomstolen i Bukarest) har inte heller påstått att dessa domstolar skulle sakna opartiskhet i samband med det förfarande som inrättats genom OUG nr 62/2024.(41) Den hänskjutande domstolen har således inte uttryckt några tvivel beträffande dessa domstolars pålitlighet i förhållande till yttre omständigheter och deras neutralitet i förhållande till de intressen som står mot varandra, och den har inte heller uttryckt några sådana tvivel med avseende på ÎCCJ.(42) I föreliggande fall ligger orsaken till det påstådda ingreppet i domstolarnas oavhängighet inte heller hos de lägre domstolsinstanserna i Rumänien eller hos ÎCCJ själv, utan beror snarare på ÎCCJ:s ”obligatoriska” inblandning i bedömningen av mål som är anhängiga vid lägre domstolsinstanser i enlighet med OUG nr 62/2024.
40.      Tribunalul București (Regiondomstolen i Bukarest) anser emellertid att den verkställande makten i Rumänien, genom att anta OUG nr 62/2024, på ett olämpligt sätt har ingripit på den dömande maktens område och undergrävt de lägre domstolsinstansernas oavhängighet genom att ålägga dem att begära förhandsavgöranden från ÎCCJ. Den hänskjutande domstolen har särskilt framhållit att det utöver OUG nr 62/2024 redan existerar ett antal förfaranden i Rumänien som är avsedda att motverka divergerande nationell rättspraxis och säkerställa rättssäkerhet.(43) Genom artiklarna 514–518 i civilprocesslagen inrättas exempelvis ett förfarande för harmonisering av rättspraxis i rättstillämpningens intresse,(44) medan det i artiklarna 519–521 i civilprocesslagen fastställs ett ”allmänt” förfarande för hänskjutande av rättsfrågor till ÎCCJ för förhandsavgörande. Tribunalul București (Regiondomstolen i Bukarest) har i stor utsträckning hänvisat till det sistnämnda förfarandet och antytt att OUG nr 62/2024, åtminstone i viss mån, är överflödigt och att det därför var obefogat att anta det.
Den hänskjutande domstolen har även framhållit och framfört kritik mot skillnaderna mellan förfarandet enligt artiklarna 519–521 i civilprocesslagen och förfarandet enligt OUG nr 62/2024. Denna domstol har således kritiserat att OUG nr 62/2024 är tvingande till sin natur och att det är tillämpligt på alla domstolar i lägre instans snarare än på domstolar i sista instans och kräver att dessa domstolar ska hänskjuta ärenden till ÎCCJ även om de inte hyser några tvivel i sakfrågan. I huvudsak anser den hänskjutande domstolen att detta leder till att ÎCCJ inkräktar på de lägre domstolsinstansernas behörighetsområde.
41.      Den rumänska regeringen har emellertid påpekat att OUG nr 62/2024 inte inrättar något ”mekaniskt” eller ”automatiskt” förfarande för hänskjutande av nya rättsfrågor till ÎCCJ. I enlighet med artiklarna 519 och 520 i civilprocesslagen,(45) som kompletterar OUG nr 62/2024, kräver nya rättsfrågor inte att någon begäran om förhandsavgörande framställs till ÎCCJ. Det är endast svåra rättsfrågor som kan leda till divergerande domar som kan bli föremål för en begäran om förhandsavgörande till ÎCCJ. De lägre domstolsinstanserna måste bedöma huruvida samtliga villkor för att ärendet ska kunna tas upp till sakprövning är uppfyllda innan de hänskjuter rättsfrågan till ÎCCJ för förhandsavgörande och grunderna för detta måste anges i beslutet att begära förhandsavgörande.(46) Den rumänska regeringen har även angett att ÎCCJ:s roll enligt OUG nr 62/2024 är av undantagskaraktär för att inte förminska de allmänna domstolarnas roll. Även om ÎCCJ:s tolkning av en rättsfråga är bindande enligt artikel 521.3 i civilprocesslagen och artikel 126.3 i den rumänska konstitutionen, får ÎCCJ inte tillämpa sin tolkning av rättsfrågan på de specifika omständigheterna i ett mål. Denna uppgift tillkommer uteslutande den hänskjutande domstolen. Ett förhandsavgörande från ÎCCJ ger således endast ett abstrakt svar på en svår rättsfråga.
42.      Det ska inledningsvis betonas att det i princip ankommer på den rumänska lagstiftande eller verkställande makten att bedöma huruvida det är nödvändigt att anta ytterligare en mekanism för harmonisering av rättspraxis.(47) I likhet med kommissionen anser jag att förekomsten av andra förfaranden i nationell rätt med liknande mål och mekanismer inte i sig påverkar lagenligheten av OUG nr 62/2024 enligt artikel 19.1 andra stycket FEU. OUG nr 62/2024 framstår som en lex specialis som i vissa fall avviker från artiklarna 519–521 i civilprocesslagen. Förfarandet enligt OUG nr 62/2024 kompletteras också av nämnda bestämmelser i civilprocesslagen och bygger i stor utsträckning på dem. Dessutom förefaller ÎCCJ:s praxis avseende artiklarna 519–521 i civilprocesslagen, och i synnerhet avseende ÎCCJ:s behörighet enligt dessa bestämmelser, i tillämpliga delar vara tillämplig inom ramen för förfarandet enligt OUG nr 62/2024. Det räcker med att konstatera att den hänskjutande domstolen inte har ifrågasatt lagenligheten av dessa bestämmelser i civilprocesslagen och för övrigt inte heller något annat förfarande för harmonisering av rättspraxis i Rumänien. Det finns dessutom ingenting i de handlingar som lagts fram för EU-domstolen i målet som tyder på att samexistensen av sådana förfaranden skulle ge upphov till exempelvis rättsosäkerhet och därmed undergräva rättsstaten.
43.      ÎCCJ:s behörighet och behörigheten för de domstolar som hänskjuter rättsfrågor till ÎCCJ enligt OUG nr 62/2024 förefaller(48) vara klart och precist definierade i nationell lagstiftning och rättspraxis.(49) ÎCCJ:s behörighet är strikt begränsad till att tolka svåra och abstrakta rättsfrågor som kan leda till divergerande rättspraxis i mål som bland annat rör lönerättigheter för personal som avlönas med offentliga medel. Härav följer att trots att de lägre domstolsinstanserna är skyldiga att hänskjuta sådana rättsfrågor till ÎCCJ för tolkning, så aktualiseras sistnämnda domstols roll enligt OUG nr 62/2024 endast under begränsade och definierade omständigheter och är således av undantagskaraktär. Detta framgår särskilt av de bestämmelser i artikel 519 i civilprocesslagen som rör upptagande till sakprövning av en begäran om förhandsavgörande och som är tillämpliga på sådana hänskjutanden enligt OUG nr 62/2024.(50) Av än större vikt är att ÎCCJ inte är behörig att applicera sin tolkning av den ifrågavarande rättsfrågan på omständigheterna i det enskilda målet och döma i saken. Det förefaller som om denna behörighet, i överensstämmelse med artikel 521.1 i civilprocesslagen och särskilt med bruket av ordet ”endast” i denna bestämmelse, är strikt förbehållen den domstol i lägre instans som har hänskjutit rättsfrågan till ÎCCJ för tolkning eller de lägre domstolar som har vilandeförklarat likartade mål i enlighet med artikel 2.3 i OUG nr 62/2024 i avvaktan på ÎCCJ:s avgörande i rättsfrågan. Förfarandet enligt OUG nr 62/2024, kompletterat med artiklarna 519–521 i civilprocesslagen, säkerställer därmed att ÎCCJ inte inkräktar på de lägre domstolsinstansernas behörighet att ta ställning till de specifika omständigheterna i ett visst mål.
44.      Jag utesluter inte att den omständigheten att de lägre domstolsinstanserna berövas möjligheten att avgöra aktuella rättsfrågor och tvingas överlåta denna uppgift på ÎCCJ kan uppfattas som ett uttryck för en viss misstro mot de lägre instanserna. Jag anser emellertid att förfarandet enligt OUG nr 62/2024 ändå är motiverat med hänsyn till syftet att förhindra uppkomsten av motstridig rättspraxis på lägre domstolsnivå, som kan ta lång tid att komma till rätta med inom ramen för det ordinarie överklagandeförfarandet.(51) Det ankommer således på de rumänska beslutsfattarna att väga de intressen som står på spel mot varandra och göra en lämplig avvägning mellan målet att, på ett förebyggande sätt, säkerställa en enhetlig rättspraxis och målet att fullt ut bevara de lägre domstolsinstansernas behörighet att avgöra mål. Det ska därvid säkerställas att de krav som följer av artikel 19.1 FEU iakttas.
45.      Det förefaller(52) som om ÎCCJ:s behörighet och dess avgörande i en rättsfråga föregår den ursprungligen utsedda dömande sammansättningens slutliga(53) överläggning i målet. Det är således den dömande sammansättningen vid handläggande domstol i lägre instans som avgör målet och därmed säkerställer att det första villkoret i domen i de förenade målen Hann-Invest är uppfyllt.(54) Denna slutsats påverkas inte av skyldigheten att vilandeförklara andra liknande mål i avvaktan på ÎCCJ:s avgörande i rättsfrågan, även om dessa mål befinner sig i överläggningsfasen av förfarandet. Obligatorisk vilandeförklaring av mål som pågår vid domstolar i lägre instans i avvaktan på att en rättsfråga ska avgöras av högsta domstolen, författningsdomstolen eller till och med internationella domstolar är ett naturligt inslag i en rad nationella processrättsliga system. Detta motiveras helt klart av syftet att föregripa att domstolar i lägre instans fäller avgöranden som kan stå i strid med en (nära förestående) tolkning av högsta domstolen, författningsdomstolen eller internationella domstolar i en rättsfråga.(55)
46.      Vidare förefaller de processuella krav som uppställs för ett hänskjutande till ÎCCJ i enlighet med OUG nr 62/2024, i synnerhet de som rör upptagande till sakprövning och begreppet ”rättsfråga”, vara fastställda i nationell lagstiftning och/eller rättspraxis och därmed uppfylla det andra villkoret avseende insyn som fastställs i domen i de förenade målen Hann-Invest.(56) Enligt den rumänska regeringen och kommissionen hänskjuts ett ärende till ÎCCJ först efter ett åsiktsutbyte mellan parterna för att säkerställa att principen om att ingen ska dömas ohörd (audi alteram partem)(57) iakttas. Dessutom kan parterna inkomma med skriftliga yttranden över den rättsfråga som är föremål för prövning vid ÎCCJ. Mot bakgrund av ordalydelsen i artikel 520.7 och 520.10 i civilprocesslagen förefaller principen om att ingen ska dömas ohörd, som utgör en integrerad del av rätten till en rättvis rättegång och till ett effektivt domstolsskydd,(58) och därmed bland annat det tredje villkoret i domen i de förenade målen Hann-Invest, vara uppfyllt.(59)
47.      Även om den hänskjutande domstolen har angett att OUG nr 62/2024 kan leda till målbalanser, har den inte visat att sådana balanser faktiskt har uppstått. Enligt artikel 2.5 i OUG nr 62/2024 ska dessutom ärenden som hänskjuts enligt artikel 2.1 i detta brådskande dekret avgöras med förtur och inom 60 dagar från det att ärendet inkom till ÎCCJ. Detta förfarande och det därmed sammanhängande kravet på vilandeförklaring av andra likartade mål(60) är klart och precist och förefaller inte vara ägnat att medföra orimligt utdragna förfaranden, särskilt med hänsyn till de processuella fördelar som följer av ÎCCJ:s förhandsavgöranden om tolkningen av svåra rättsfrågor och den objektivt sett korta tidsperiod som är i fråga. Dessutom är förfarandet enligt OUG nr 62/2024 snabbare än det som föreskrivs i artiklarna 519–521 i civilprocesslagen. I detta hänseende föreskrivs i artikel 520.12 i civilprocesslagen en tidsfrist på 3 månader inom vilken ÎCCJ ska meddela sitt avgörande. Det förefaller således som om OUG nr 62/2024 snarare underlättar än äventyrar en effektiv handläggning av mål.(61)
48.      Tribunalul București (Regiondomstolen i Bukarest) har som tredje grund för att hänskjuta en fråga till EU-domstolen särskilt anfört att uttalandena i ingressen till OUG nr 62/2024 kan ge en förnimmelse av rättslig partiskhet och därmed undergräva allmänhetens förtroende för rättsväsendet.(62) Den stöder sig således i huvudsak på talesättet att ”rättvisa ska inte bara skipas, det ska även synas att rättvisa skipas”.(63)
49.      Av ingressen till OUG nr 62/2024 framgår tydligt att den verkställande makten i Rumänien ansåg att ”inkonsekvent rättspraxis i domstolar som avgör mål om fastställande och/eller utbetalning av lönerättigheter … är ett utbrett fenomen, som tenderar att bli allt mer förankrat …” och att ”dessa typer av tvister har en direkt och betydande inverkan på den konsoliderade allmänna budgeten, en effekt som förstärks av behovet av att säkerställa likabehandling i rättsligt hänseende …”. I ingressen anges också att OUG nr 62/2024 antogs för att avhjälpa och förebygga de negativa konsekvenserna av nämnda fenomen med divergerande domstolsavgöranden.
50.      Det ska understrykas att Tribunalul București (Regiondomstolen i Bukarest) inte har ifrågasatt riktigheten eller objektiviteten i innehållet i ingressen till OUG nr 62/2024. Det framgår tydligt av denna ingress att antagandet av OUG nr 62/2024 motiverades av förekomsten av ett fenomen med inkonsekventa avgöranden från domstolar i lägre instans på ett visst område och av det övergripande behovet av att säkerställa stabila rättsförhållanden och, i synnerhet, likhet inför lagen i mål på detta område. Den omständigheten att en enhetlig rättspraxis kan bidra till att budgetutgifterna blir mer förutsägbara undergräver inte i sig rättsstatsprincipen, som stadfästs i artikel 2 FEU och artikel 19.1 andra stycket FEU. En enhetlig rättspraxis kan tvärtom stärka rättsstatsprincipen genom att minska rättsosäkerheten och säkerställa likhet inför lagen.
51.      Än viktigare är att det, trots hänvisningen i ingressen till OUG nr 62/2024 till de ekonomiska och samhälleliga konsekvenserna av ifrågavarande divergerande rättspraxis, inte finns något i ingressen eller faktiskt i det brådskande dekretet i sig som kräver att ÎCCJ ska döma på ett visst sätt eller som skulle få en omdömesgill person att tvivla på ÎCCJ:s opartiskhet då den meddelar sina avgöranden. Det förefaller således som om OUG nr 62/2024 och dess ingress inte rimligen kan uppfattas som att förhandsavgöranden från ÎCCJ som grundar sig på denna lagstiftning skulle kunna vara otillbörligt partiska till förmån för staten och/eller statsbudgeten. Enbart för fullständighetens skull vill jag även påpeka att de domar som hittills meddelats i sådana mål enligt den rumänska regeringen bekräftar att ÎCCJ behandlat dessa mål på ett opartiskt sätt. I slutändan ankommer det på den hänskjutande domstolen att bedöma dessa frågor.
52.      När det gäller Tribunalul Bucureștis (Regiondomstolen i Bukarest) femte grund för att hänskjuta en fråga till EU-domstolen,(64) anser jag att det, trots förstnämnda domstols hänvisning till beslut nr 2/2019 från Curtea Constituțională a României (Rumäniens författningsdomstol) och resultatet av den nationella folkomröstningen den 26 maj 2019, inte framgår att OUG nr 62/2024 antogs i strid med nationell rätt, särskilt inte med nationell konstitutionell rätt. Den hänskjutande domstolen har själv understrukit att den ifrågavarande folkomröstningen endast var rådgivande och att dess verkningar var av politisk snarare än rättslig karaktär. Dessutom förefaller OUG nr 62/2024 stärka ÎCCJ:s konstitutionella roll enligt artikel 126.3 i Rumäniens konstitution, nämligen att säkerställa att alla domstolar tillämpar och tolkar lagstiftningen på ett enhetligt sätt.
C.      Inverkan på dialogen mellan de nationella domstolarna och EU-domstolen enligt artikel 267 FEUF
53.      Kommissionen anser att varje processuell mekanism som syftar till att undvika divergerande rättspraxis måste säkerställa den ändamålsenliga verkan av förfarandet för förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF och respekten för unionsrättens företräde. Enligt artikel 412.1.7 i civilprocesslagen ska målet vilandeförklaras om en begäran om förhandsavgörande inges till EU-domstolen. Det är oklart om denna bestämmelse även gäller den tidsfrist på 60 dagar som föreskrivs i artikel 2.5 i OUG nr 62/2024. Om ÎCCJ skulle behöva avgöra ärendet inom 60 dagar, trots att den ansåg det nödvändigt att begära ett förhandsavgörande från EU-domstolen, skulle OUG nr 62/2024 vara oförenligt med bland annat artikel 267 FEUF. Om ÎCCJ skulle behöva avgöra ärendet utan att invänta EU-domstolens svar, skulle förfarandet för förhandsavgörande dessutom i praktiken berövas sin ändamålsenliga verkan och ÎCCJ skulle hindras från att säkerställa att unionsrätten gavs full verkan.
54.      Såsom tidigare har påpekats måste medlemsstaterna, även om domstolsväsendets organisation omfattas av medlemsstaternas behörighet, iaktta sina skyldigheter enligt unionsrätten vid utövandet av denna befogenhet.(65) Det följer av mitt förslag till svar på den hänskjutande domstolens fråga att även om unionsrätten i princip inte utgör hinder för att medlemsstaterna inför förfaranden för harmonisering av nationell rättspraxis, såsom det förfarande som föreskrivs i OUG nr 62/2024, måste sådana förfaranden uppfylla de krav som följer av unionsrätten, särskilt de som följer av artikel 267 FEUF.(66)
55.      För att säkerställa att unionens rättssystems särdrag liksom dess autonomi bevaras, inrättades det genom fördragen ett domstolssystem som var avsett att säkerställa att unionsrätten gavs en konsekvent och enhetligt tolkning, med förfarandet för förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF som kärna.(67) När en fråga om tolkningen av unionsrätten eller giltigheten av en sekundärrättsakt uppkommer vid en nationell domstol mot vars avgöranden det inte finns något rättsmedel enligt nationell lagstiftning, såsom till exempel ÎCCJ, är denna domstol skyldig att föra frågan vidare till EU-domstolen enligt artikel 267 tredje stycket FEUF.
Denna skyldighet syftar särskilt till att förhindra att det i någon av medlemsstaterna uppstår en inhemsk rättspraxis som inte står i överensstämmelse med unionsrättens bestämmelser.(68) Den berörda domstolen kan inte befrias från denna skyldighet(69) såvida den inte har funnit att frågan saknar relevans, att den ifrågavarande bestämmelsen i unionsrätten redan har tolkats av EU-domstolen eller att den korrekta tolkningen av unionsrätten är så uppenbar att det inte finns utrymme för rimligt tvivel.(70) Däremot utgör avgöranden från andra nationella domstolar som parterna kan föra talan mot vid högre instans inte avgöranden i den mening som avses i artikel 267 tredje stycket FEUF. Även om dessa domstolar är i sin fulla rätt att begära att EU-domstolen meddelar ett förhandsavgörande,(71) så har de ingen skyldighet att göra det.(72)
56.      En dom i vilken EU-domstolen avger ett förhandsavgörande är bindande för den nationella domstol som har utnyttjat sin möjlighet eller fullgjort sin skyldighet att begära ett förhandsavgörande avseende tolkningen av unionsrätten för att kunna avgöra det mål som är anhängigt vid den.(73) I annat fall skulle den ändamålsenliga verkan av artikel 267 FEUF försvagas.(74)
57.      Jag vill kort framhålla att införandet av en nationell mekanism för att begära förhandsavgöranden hos högsta domstolen i vissa fall, beroende på vilket skede det nationella förfarandet befinner sig i, kan ge upphov till ytterligare frågor om hur man identifierar vad som ska anses vara en domstol mot vars avgöranden det inte finns något rättsmedel i den mening som avses i artikel 267 tredje stycket FEUF. Denna fråga har inte uppkommit i förevarande mål. Den måste emellertid besvaras för att man ska kunna undersöka samspelet mellan ett tvingande nationellt förfarande för förhandsavgörande, såsom det som är aktuellt i förevarande mål, och det system för domstolsskydd som inrättats genom unionsrätten. Inom ramen för förfarandet enligt OUG nr 62/2024 råder det ingen tvekan om att ÎCCJ agerar som en domstol mot vars avgöranden det inte finns något rättsmedel i den mening som avses i artikel 267 tredje stycket FEUF när den tar ställning till en begäran om förhandsavgörande från en domstol i lägre instans och tillhandahåller en bindande rättslig tolkning av den hänskjutna rättsfrågan.(75) Om en sådan begäran om förhandsavgörande inte har gjorts eller om den avvisas av ÎCCJ agerar rumänska domstolar som meddelar domar som inte kan överklagas som domstolar i den mening som avses i artikel 267 tredje stycket FEUF.(76) Så är fallet även när dessa domstolar avgör andra rättsfrågor som inte har hänskjutits till ÎCCJ för förhandsavgörande. Huruvida en domstol ska klassificeras som en domstol mot vars avgöranden det inte finns något rättsmedel i den mening som avses i artikel 267 tredje stycket FEUF eller inte beror således på huruvida denna domstol hänskjuter en rättsfråga till ÎCCJ för förhandsavgörande eller inte. Under alla omständigheter har alla domstolar rätt att begära ett förhandsavgörande från EU-domstolen i enlighet med artikel 267 andra stycket FEUF.
58.      När det gäller den tidsfrist på 60 dagar som föreskrivs i artikel 2.5 i OUG nr 62/2024, ska tillämpningen av denna frist, som tycks gälla endast ÎCCJ,(77) uppfylla de krav som följer av unionsrätten, särskilt de som följer av artikel 267 tredje stycket FEUF.(78) I detta hänseende finns det ingenting i de handlingar som lagts fram för EU-domstolen i målet som tyder på att de lägre domstolsinstanserna i Rumänien, däribland Tribunalul București (Regiondomstolen i Bukarest), skulle vara bundna av denna tidsfrist. Dessa lägre domstolsinstanser verkar dessutom kunna hänskjuta alla frågor som de anser nödvändiga till EU-domstolen för förhandsavgörande närhelst under förfarandet de finner det lämpligt, även efter det att ÎCCJ har tagit ställning till en rättsfråga i enlighet med förfarandet i OUG nr 62/2024.(79) Det förefaller därför som om kommissionens kommentarer beträffande tidsperioden på 60 dagar och artikel 267 FEUF är något diskutabla i förevarande fall, åtminstone delvis. För fullständighetens skull ska jag ändå kort behandla den 60-dagarsfrist som ÎCCJ är underkastad.
59.      Principen om unionsrättens företräde innebär att unionsrätten har företräde framför medlemsstaternas nationella rätt och ålägger samtliga myndigheter i medlemsstaterna, inklusive de nationella domstolarna, att säkerställa unionsbestämmelsernas fulla verkan, och att medlemsstaternas lagstiftning inte kan påverka verkan av de unionsrättsliga bestämmelsernas inom medlemsstaterna.(80) Det följer bland annat av denna princip att det åligger de nationella domstolarna att i möjligaste mån tolka sin nationella rätt på ett sätt som är förenligt med unionsrätten, i förevarande fall i synnerhet med artikel 267 tredje stycket FEUF. Denna skyldighet kan dock inte tjäna som grund för att nationell rätt tolkas contra legem. Med hänsyn till att det endast är de nationella domstolarna som är behöriga att tolka nationell rätt ankommer det på dem att bedöma huruvida det är möjligt att tolka den nationella lagstiftning som är aktuell i det nationella målet i överensstämmelse med kraven i artikel 267 FEUF. Det ankommer emellertid på EU-domstolen att utifrån uppgifterna i begäran om förhandsavgörande och ingivna yttranden ge vissa användbara anvisningar.(81)
60.      Eftersom det inte förefaller(82) finnas någon bestämmelse i OUG nr 62/2024 som uttryckligen förhindrar att den ifrågavarande 60-dagarsfristen tillfälligt avbryts i enlighet med bland annat artikel 412.1.7 i civilprocesslagen, anser jag det vara möjligt att tolka den ifrågavarande nationella lagstiftningen på ett sätt som är förenligt med artikel 267 FEUF. Om ÎCCJ begär ett förhandsavgörande från EU-domstolen i enlighet med artikel 267 FEUF, måste den således, för att säkerställa denna bestämmelses ändamålsenliga verkan enligt principen om unionsrättens företräde, vilandeförklara det mål som den har att pröva i avvaktan på ett förhandsavgörande från EU-domstolen, och därigenom förhindra att den ifrågavarande tidsfristen löper ut eller riskerar att löpa ut. Vidare ska ÎCCJ därefter tillämpa detta förhandsavgörande när den avgör det mål som är anhängigt vid den.(83) En sådan tolkning av nationell rätt skulle enligt min mening inte innebära att nationell rätt tolkades contra legem.
VI.    Förslag till avgörande
61.      Mot bakgrund av vad som anförts ovan föreslår jag att EU-domstolen ska besvara den fråga som ställts av Tribunalul București (Regiondomstolen i Bukarest, Rumänien) på följande sätt:
Artiklarna 2 FEU och 19.1 andra stycket FEU, samt artikel 267 FEUF
ska tolkas så, att de inte utgör hinder för att det i nationell lagstiftning införs en mekanism enligt vilken nationella domstolar som har att pröva mål om fastställande och/eller utbetalning av lönerättigheter eller lönerelaterade rättigheter till personal som avlönas med offentliga medel är skyldiga att begära att den nationella högsta domstolen meddelar förhandsavgöranden med avseende på rättsfrågor som inte tidigare har prövats av sistnämnda domstol, förutsatt (i) att villkoren för att en sådan begäran om förhandsavgörande ska kunna framställas anges tydligt i den tillämpliga lagstiftningen, (ii) att hänskjutandet inte berövar de berörda personerna möjligheten att delta i förfarandet vid den nationella högsta domstolen och (iii) att nationell rätt inte hindrar den högsta domstolen eller någon annan domstol mot vars avgöranden det inte finns något rättsmedel enligt nationell lagstiftning från att uppfylla sin skyldighet enligt artikel 267 tredje stycket FEUF eller berövar de lägre domstolsinstanserna det utrymme för skönsmässig bedömning som de tillerkänns enligt artikel 267 andra stycket FEUF.
1      Originalspråk: engelska.
2      EU-domstolen har prövat frågan om domares oavhängighet i mer än 30 mål sedan domen av den 27 februari 2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117).
3      Ordonanța de urgență a guvernului/OUG nr. 62/2024 privind unele măsuri pentru soluționarea proceselor privind salarizarea personalului plătit din fonduri publice, precum și a proceselor privind prestații de asigurări sociale (Brådskande regeringsdekret nr 62/2024 om vissa åtgärder för att lösa tvister om ersättning till personal som avlönas med offentliga medel och tvister angående socialförsäkringsförmåner) av den 13 juni 2024, publicerat i Monitorul Oficial al României, del I, nr 559 av den 14 juni 2024 (nedan kallat OUG nr 62/2024).
4      Denna domstol är den högsta allmänna domstolen i Rumänien.
5      Tribunalul București (Regiondomstolen i Bukarest) hänvisar även kort till Codul de procedură penală (straffprocesslagen).
6      Se dom av den 24 juli 2023, Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, punkt 114 och där angiven rättspraxis). Se även domen från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (nedan kallad Europadomstolen) av den 20 oktober 2011, Nejdet Sahin och Perihan Sahin (CE:ECHR:2011:1020JUD001327905, §§ 56–58), och Europadomstolens dom av den 29 november 2016, Lupeni Hellenic Catholic Parish m.fl. mot Rumänien (CE:ECHR:2016:1129JUD007694311, §§ 128, 134 och 135).
7      Se skäl 3 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) 2020/2092 av den 16 december 2020 om en generell villkorlighetsordning för skydd av unionsbudgeten (EUT L 433I, 2020, s. 1).
8      Nämligen ÎCCJ.
9      Europadomstolens dom av den 4 juni 2009, Tudor mot Rumänien (CE:ECHR:1978:0324JUD002191103, § 29).
10      Se civilprocesslagen och straffprocesslagen.
11      Se Report on the Independence of the Judicial System Part I: The Independence of Judges, adopted by the Venice Commission at its 82nd
Plenary Session (Venice, 12 to 13 March 2010) (Rapport om rättsväsendets oavhängighet, Del I: Domares oavhängighet, antagen av Venedigkommissionen vid dess 82:a plenarsession (Venedig
(Italien) den 12–13 mars 2010)), CDL-AD(2010)004, punkt 68, tillgänglig på engelska på adress: https://www.venice.coe.int/webforms/documents/?pdf=CDL-AD(2010)004-e.
12      Se, exempelvis, Galič, A., A Civil Law Perspective on the Supreme Court and its Functions, Studia Iuridicia, vol. 81, Warzawa 2019, s. 44–86.
13      Se förslag till avgörande av generaladvokaten Emiliou i målet KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:522, punkt 3), där han påpekade att det under de senaste årtiondena har funnits en viss tendens i Europeiska unionens medlemsstater att införa filtreringsmekanismer för överklaganden vid de högsta domstolarna. Någon form av filtreringsmekanismer finns nu i flera medlemsstater, medan de högsta domstolarna i andra medlemsstater inte nödvändigtvis har tillgång till sådana mekanismer. Där sådana mekanismer finns kan de dessutom fungera olika i olika medlemsstater.
14      Med förbehåll för den hänskjutande domstolens kontroll.
15      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 november 2024, S (Ändring av den dömande sammansättningen) (C‑197/23, EU:C:2024:956, punkterna 35–39), och dom av den 4 september 2025, AW ”T” (C‑225/22, EU:C:2025:649, punkterna 31–33 och där angiven rättspraxis).
16      Den rumänska regeringen har hävdat att det nationella målet uteslutande avser en bestämmelse i nationell rätt.
17      Dom av den 8 maj 2024, Asociaţia ”Forumul Judecătorilor din România” (Sammanslutningar för domare och åklagare) (C‑53/23, EU:C:2024:388, punkt 34).
18      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 11 juli 2024, Hann-Invest m.fl. (C‑554/21, C‑622/11 och C‑727/11, EU:C:2024:594, punkterna 34–36) (nedan kallad domen i de förenade målen Hann-Invest).
19      Dom av den 27 februari 2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117, punkt 36).
20      Både artikel 47 i stadgan och artikel 19.1 andra stycket FEU har direkt effekt (dom av den 2 mars 2021, A.B. m.fl. (Tillsättning av domare vid Högsta domstolen – Rättsmedel), C‑824/18, EU:C:2021:153, punkterna 143–145).
21      Se, analogt, dom av den 26 mars 2020, Miasto Łowicz och Prokurator Generalny (C‑558/18 och C‑563/18, EU:C:2020:234, punkt 51).
22      Se dom av den 9 januari 2024, G. m.fl. (Utnämning av domare vid allmänna domstolar i Polen) (C‑181/21 och C‑269/21, EU:C:2024:1, punkt 69).
23      Dom av den 5 juni 2023, kommissionen/Polen (Domares oavhängighet och privatliv) (C‑204/21, EU:C:2023:442, punkt 63), och dom av den 14 november 2024, S (Ändring av den dömande sammansättningen) (C‑197/23, EU:C:2024:956, punkt 31).
24      Se punkterna 28, 30 och 31 i förevarande förslag till avgörande.
25      Dom av den 5 juni 2023, kommissionen/Polen (Domares oavhängighet och privatliv) (C‑204/21, EU:C:2023:442, punkt 71 och där angiven rättspraxis).
26      Begreppet intern oavhängighet, som hänger samman med begreppet opartiskhet, kräver att organet ska hålla samma avstånd i förhållande till parterna i tvisten och deras respektive intressen med avseende på saken i tvisten. Se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 januari 2020, Banco de Santander (C‑274/14, EU:C:2020:17, punkt 61). I den domen avvisade EU-domstolen en begäran om förhandsavgörande från Tribunal Económico-Administrativo Central (Centralskattenämnden, Spanien). EU-domstolen ansåg bland annat att vissa särdrag i förfarandet för att anhängiggöra extraordinära ärenden vid Sala Especial para la Unificación de Doctrina (den särskilda avdelningen för utarbetandet av en enhetlig doktrin, Spanien) vid Tribunal Económico-Administrativo Central (den särskilda skattedomstolen)
bidrog till tvivel över huruvida sistnämnda domstol hade ställning som ”utomstående” i förhållande till de motstående intressena på grund av de organisatoriska och funktionella band som fanns mellan denna domstol och det spanska ekonomi- och finansministeriet.
27      Begreppet extern oavhängighet kräver att den aktuella domstolen fullgör sina uppgifter helt självständigt, utan att vara underställd någon annan och utan att ta emot order eller instruktioner från något håll. Se, för ett liknande resonemang, dom av den 27 februari 2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117, punkt 44 och där angiven rättspraxis).
28      Dom av den 14 november 2024, S (Ändring av den dömande sammansättningen) (C‑197/23, EU:C:2024:956, punkterna 54 och 61 samt där angiven rättspraxis).
29      Se dom av den 6 mars 2025, D.K (Domare som fråntas vissa av sina tilldelade mål) (C‑647/21 och C‑648/21, EU:C:2025:143, punkterna 71–74 och där angiven rättspraxis).
30      Dom av den 14 november 2024, S (Ändring av den dömande sammansättningen) (C‑197/23, EU:C:2024:956, punkterna 63 och 64 och där angiven rättspraxis). Se även dom av den 21 december 2023, Krajowa Rada Sądownictwa (Bibehållande av domares ämbete) (C‑718/21, EU:C:2023:1015, punkterna 47–53), som i stor utsträckning hänvisar till Europadomstolens praxis avseende rättsstatsprincipen och åsidosättanden av artikel 6.1 i Europakonventionen i Republiken Polen.
31      Domen i de förenade målen Hann-Invest, punkterna 55 och 59.
32      Se, exempelvis, artikel 101 i Grundgesetz für die Bundesrepublik Deutschland (Förbundsrepubliken Tysklands grundlag) av den 23 maj 1949 (BGBl. s.1), senast ändrad genom lag av den 19 december 2022 (BGBl. I s. 2478), som har följande lydelse: ”1) … Niemand darf seinem gesetzlichen Richter entzogen werden. …” (”1) … Ingen får berövas sin lagligen utsedda domare. …”) (min kursivering). Se även Dero-Bugny, D., ”Le principe du juge légal en droit de l’Union européenne”, Journal du droit européen, 2022, s. 154.
33      Dom av den 5 juni 2023, kommissionen/Polen (Domares oavhängighet och privatliv) (C‑204/21, EU:C:2023:442, punkterna 264–266 och 279 och där angiven rättspraxis). Se även punkt 279.
Med hänsyn till att de lägre domstolsinstanserna enligt OUG nr 62/2024 är skyldiga att i vissa fall hänskjuta rättsfrågor till ÎCCJ, anser jag att denna rättspraxis är analogt relevant. Förfarandet enligt OUG nr 62/2024 tycks syfta till att säkerställa en enhetlig praxis i Rumänien inom ett visst rättsområde och därigenom bidra till rättssäkerheten.
34      EU-domstolen har också slagit fast att artikel 2 och artikel 19.1 andra stycket FEU inte utgör hinder mot en nationell lagstiftning eller praxis som innebär att författningsdomstolens avgöranden är bindande för allmänna domstolar, förutsatt att den nationella rätten säkerställer att nämnda författningsdomstol är oavhängig i förhållande till bland annat den lagstiftande och den verkställande makten, såsom krävs enligt dessa bestämmelser (dom av den 22 februari 2022, RS (Verkan av domar från en författningsdomstol) C‑430/21, EU:C:2022:99, punkt 44 och där angiven rättspraxis).
35      Se punkt 48.
36      Se punkt 80.
37      Detta återspeglar bland annat principerna om insyn och rättssäkerhet.
38      Detta återspeglar principen om att parterna i ett förfarande måste ges tillfälle att yttra sig på ett adekvat sätt, nämligen den kontradiktoriska principen.
39      C‑204/21, EU:C:2023:442.
40      Ibidem, punkterna 276–279.
41      Se dock punkterna 15 och 48–51 i förevarande förslag till avgörande.
42      Se dom av den 19 november 2019, A.K. m.fl. (Oavhängigheten hos avdelningen för disciplinära mål vid Högsta domstolen) (C‑585/18, C‑624/18 och C‑625/18, EU:C:2019:982, punkt 123).
43      Se den första, andra och fjärde grunden som föranledde den hänskjutande domstolen att ställa sin fråga till EU-domstolen, vilka redovisas i punkterna 11–15 och 17 i förevarande förslag till avgörande. Jag kommer för enkelhetens skull att behandla dessa grunder tillsammans.
44      Procurorul General al României (Rumäniens riksåklagare), bland andra, kan begära att ÎCCJ uttalar sig i rättsfrågor som har gett upphov till divergerande rättspraxis.
ÎCCJ:s avgöranden meddelas enbart i rättstillämpningens intresse
och påverkar varken domstolarnas avgöranden i sakfrågan eller parternas ställning i dessa förfaranden.
45      Och ÎCCJ:s rättspraxis i detta hänseende.
46      Se artikel 520 i civilprocesslagen.
47      Se, i detta hänseende, punkt 33 i förevarande förslag till avgörande. Flera medlemsstater har vid sina högsta domstolar infört interna mekanismer för förhandsavgöranden i syfte att klargöra viktiga rättsfrågor i mål som är anhängiga vid lägre instanser.
Se exempelvis artikel 390 i Kodeks postępowania cywilnego (den polska civilprocesslagen), som har följande lydelse: ”§ 1. Om det under prövningen av ett överklagande uppkommer en rättsfråga som ger upphov till allvarliga tvivel, får domstolen ajournera förhandlingen och hänskjuta frågan till högsta domstolen för prövning. Högsta domstolen är behörig att antingen själv pröva målet eller att hänskjuta frågan till domstolen i dess utökade sammansättning för prövning. § 2. Högsta domstolens avgörande i rättsfrågan ska vara bindande i målet.” För den officiella versionen på polska språket, se https://isap.sejm.gov.pl/isap.nsf/download.xsp/WDU19640430296/U/D19640296Lj.pdf. Se även artiklarna 392–395 i Wetboek van Burgerlijke Rechtsvordering (den nederländska civilprocesslagen) som är tillgänglig på följande adress: https://www.rechtspraak.nl/SiteCollectionDocuments/dutch-code-of-civil-procedure-2025.pdf) Det unika med det rumänska förfarande som inrättades genom OUG nr 62/2024 är dock dess tvingande karaktär i vissa fall, varigenom de lägre domstolsinstansernas utrymme för skönsmässig bedömning begränsas.
48      Med förbehåll för den hänskjutande domstolens kontroll.
49      På ett liknande sätt som det förfarande som föreskrivs i artiklarna 519 och 520 i civilprocesslagen.
50      I synnerhet kravet på att det ska föreligga ”en rättsfråga som måste klargöras för att målet ska kunna avgöras i sak”.
51      Eftersom OUG nr 62/2024 tycks bevara de lägre domstolsinstansernas behörighet att fastställa de faktiska omständigheterna och tillämpa ÎCCJ:s abstrakta avgörande i en rättsfråga på dessa faktiska omständigheter i det aktuella målet, säkerställer den att rättspraxis inte blir föremål för ”överdriven centralisering”. Se den hänskjutande domstolens iakttagelser som sammanfattas i punkt 26 i förevarande förslag till avgörande.
52      Med förbehåll för den hänskjutande domstolens kontroll.
53      Jag har lagt till ordet ”slutliga”, som inte användes i domen i de förenade målen Hann-Invest eftersom jag, med förbehåll för den hänskjutande domstolens kontroll, anser att domstolarna i de lägre instanserna i Rumänien kan hänskjuta ett ärende till ÎCCJ i enlighet med OUG nr 62/2024 trots att de har inlett överläggningen i ett mål, eftersom behovet av att begära förhandsavgörande kanske visar sig först under överläggningens gång. Dessutom kan andra domstolar i lägre instans bli tvungna att ajournera påbörjade överläggningar om en rättsfråga av relevans för det berörda målet har hänskjutits till ÎCCJ.
54      Se punkt 38 i förevarande förslag till avgörande. Ett liknande synsätt intogs av Europarådets ministerkommitté, som bland annat rekommenderade följande: ”Den individuella oavhängigheten bör inte undergrävas av en hierarkisk domstolsorganisation” och ”[ö]verdomstolar bör inte ge domare instruktioner om hur de ska avgöra enskilda mål, förutom i samband med förhandsavgöranden …” (min kursivering). Recommendation of the Committee of Ministers to member states on judges: independence, efficiency and responsibilities (Adopted by the Committee of Ministers on 17 November 2010 at the 1098th meeting of the Ministers’
Deputies) (Ministerkommitténs rekommendation till medlemsstaterna om domare: oavhängighet, effektivitet och ansvar (antagen av ministerkommittén den 17 november 2010 vid det 1098:e mötet med ministrarnas ställföreträdare)), CM/Rec(2010)12, punkterna 22 och 23.
55      Se, exempelvis, artikel 163 i Civilinio Proceso Kodekso (den litauiska civilprocesslagen), i vilken det föreskrivs att en domstol som hänskjuter en fråga om en rättsakts förenlighet med konstitutionen eller lagenligheten av en rättsakt som är tillämplig i ett mål till Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas (Republiken Litauens Författningsdomstol) eller till Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Högsta förvaltningsdomstolen, Litauen) eller som hänskjuter en tolkningsfråga till EU-domstolen enligt artikel 267 FEUF, är skyldig att vilandeförklara målet. Skyldigheten att vilandeförklara målet gäller även när andra domstolar redan har hänskjutit samma fråga. Se https://e-seimas.lrs.lt/portal/legalAct/lt/TAD/TAIS.162435/asr
56      Se punkt 38 i förevarande förslag till avgörande.
57      Ibland kallad den kontradiktoriska principen.
58      Se domen i de förenade målen Hann-Invest, punkt 58.
59      Se punkt 38 i förevarande förslag till avgörande. Det ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera huruvida dessa tre villkor är uppfyllda.
60      Se artikel 2.3 i OUG nr 62/2024.
61      Det ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera hur förfarandet fungerar i praktiken.
62      Se punkt 16 i förevarande förslag till avgörande.
63      Se. för ett liknande resonemang, dom av den 15 juli 2021, kommissionen/Polen (Disciplinära förfaranden gentemot domare)
(C‑791/19, EU:C:2021:596, punkt 59).
64      Se punkt 18 i förevarande förslag till avgörande.
65      Se punkt 33 i förevarande förslag till avgörande.
66      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 oktober 2024, KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:881, punkt 32).
67      Dom av den 5 juni 2023, kommissionen/Polen (Domares oavhängighet och privatliv) (C‑204/21, EU:C:2023:442, punkterna 274 och 275), och yttrande 2/13 (Unionens anslutning till Europakonventionen) av den 18 december 2014 (EU:C:2014:2454, punkt 198).
68      Dom av den 15 oktober 2024, KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:881, punkt 35).
69      När det gäller den domstolens skyldighet att ange skälen till att den inte har framställt en begäran om förhandsavgörande, se dom av den 15 oktober 2024, KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:881, punkterna 61–65). Se även förslag till avgörande av generaladvokaten Ćapeta i målet Remling (C‑767/23, EU:C:2025:486, punkterna 62–85). När det gäller frågan om medlemsstaternas skadeståndsansvar till följd av att en nationell domstol i sista instans underlåtit att hänskjuta en tolkningsfråga till EU-domstolen i enlighet med artikel 267 tredje stycket FEUF och, i synnerhet, vikten av att i detta sammanhang ange skälen, se förslag till avgörande av generaladvokaten Ćapeta i målet Ferreira da Silva e Brito m.fl. (C‑293/24, EU:C:2025:850).
70      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 oktober 2024, KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:881, punkterna 34 och 36). Se även dom av den 6 oktober 2021, Consorzio Italian Management och Catania Multiservizi (C‑561/19, EU:C:2021:799, punkterna 40–51), i vilken EU-domstolen fastställde detaljerade kriterier för att bedöma huruvida en domstol mot vars avgöranden det inte finns något rättsmedel enligt nationell lagstiftning ska vara befriad från den skyldighet att begära förhandsavgörande från EU-domstolen som föreskrivs i artikel 267 tredje stycket FEUF. I den domen förtydligade och förfinade EU-domstolen sin tidigare praxis, bland annat sin banbrytande dom av den 6 oktober 1982, Cilfit (283/81, EU:C:1982:335).
71      Detta utrymme för skönsmässig bedömning följer av artikel 267 andra stycket FEUF.
72      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 september 2005, Intermodal Transports (C‑495/03, EU:C:2005:552, punkt 31).
73      Dom av den 22 februari 2022, RS (Verkan av domar från en författningsdomstol) (C‑430/21, EU:C:2022:99, punkt 74).
74      Dom av den 24 juli 2023, Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, punkt 134 och där angiven rättspraxis).
75      Enligt artikel 521.3 i civilprocesslagen ska varje avgörande som meddelas i rättsfrågor vara bindande från och med den dag då avgörandet offentliggörs.
76      I sin dom av den 15 juli 1964, Costa (6/64, EU:C:1964:66), ansåg EU-domstolen att Giudice conciliatore di Milano (Förlikningsdomaren i Milano, Italien), var en nationell domstol mot vars avgöranden det inte fanns några rättsmedel och att sistnämnda domstol därför var skyldig att begära att EU-domstolen meddelade ett förhandsavgörande om tolkningen av fördraget.
77      Med förbehåll för den hänskjutande domstolens kontroll.
78      Se, analogt, dom av den 15 oktober 2024, KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:881, punkt 32).
79      Se, analogt, dom av den 22 juni 2010, Melki and Abdeli (C‑188/10 och C‑189/10, EU:C:2010:363, punkt 52). Detta är en fråga som det ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera.
80      Dom av den 24 juli 2023, Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, punkterna 128 och 129 och där angiven rättspraxis).
81      Se, analogt, dom av den 15 oktober 2024, KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:881, punkterna 51–53).
82      Med förbehåll för den hänskjutande domstolens kontroll.
83      Dom av den 24 juli 2023, Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, punkt 132 och där angiven rättspraxis).