62015CC0411
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE
föredraget den 28 juli 2016 (
1
)
Mål C‑411/15 P
Timab Industries
Cie financière et de participations Roullier (CFPR)
mot
Europeiska kommissionen
”Överklagande — Konkurrensbegränsande samverkan — Den europeiska marknaden för fosfater för djurfoder — Sökandena har dragit sig ur förlikningsförfarandet — Ordinarie administrativt förfarande — Intervall för det sannolika bötesbeloppet som meddelats under förlikningsförfarandet har inte tillämpats — Omfattningen av Europeiska unionens tribunals fulla prövningsrätt — Iakttagande av principen om skydd för berättigade förväntningar och principen om likabehandling”
I – Inledning
1.
Förevarande mål avser ett överklagande som ingetts av bolaget Timab Industries och bolaget Cie financière et de participations Roullier (CFPR) (nedan gemensamt kallade Timab m.fl. eller sökandena) av dom av den 20 maj 2015 i målet Timab Industries och CFPR/kommissionen (T‑456/10, nedan kallad den överklagade domen), (
2
) genom vilken Europeiska unionens tribunal ogillade deras talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut K(2010) 5001 slutlig (
3
) (nedan kallat det omtvistade beslutet), liksom deras alternativa yrkande om nedsättning av det bötesbelopp som ålagts dem genom beslutet.
2.
Den överklagade domen uppvisar två tydliga särdrag. Tribunalen har i den domen för första gången tagit ställning dels till förlikningsförfaranden i kartellärenden som infördes genom förordning (EG) nr 622/2008, (
4
) dels till så kallade ”hybridsituationer” (
5
) där två kommissionsbeslut, i vilka böter för en enda överträdelse åläggs, antas med olika adressater och enligt två olika förfaranden. Den situation som tvisten gäller kännetecknas av att kommissionen antagit två beslut med samma datum avseende samma överträdelse. Det ena delgavs företag som fullföljt ett förlikningsförfarande och det andra delgavs företag – nämligen Timab m.fl. – som beslutade att dra sig ur förlikningsförfarandet och att delta i ett ordinarie administrativt förfarande. Den dittills okända dubbla karaktär som kännetecknade den talan som väcktes vid tribunalen, som avgjorde målet i utökad sammansättning, föranledde tribunalen att i den domen göra några viktiga inledande anmärkningar avseende förlikningsförfaranden. (
6
)
3.
Detta förslag till avgörande kommer i enlighet med domstolens begäran begränsas till att avse den tredje och fjärde grunden för överklagandet. Dessa avser framför allt omfattningen av tribunalens fulla prövningsrätt och iakttagandet av principen om skydd för berättigade förväntningar och principen om likabehandling i det särskilda fall då det föreligger en hybridsituation där ett förlikningsförfarande och ett ordinarie förfarande har ägt rum parallellt. Det ska inledningsvis påpekas att tribunalen enligt min mening av nedan angivna skäl varken har missbedömt ovannämnda omfattning eller åsidosatt ovannämnda principer eller de regler som är tillämpliga på nämnda förfaranden och att överklagandet således inte kan bifallas såvitt avser dessa två grunder.
II – Bakgrund till tvisten och förfarandet vid tribunalen
4.
Bakgrunden till förevarande tvist har närmare angetts i den överklagade domen, till vilken det hänvisas. (
7
) De grundläggande omständigheterna, som är nödvändiga för att kunna förstå förevarande förslag till avgörande, kan sammanfattas på följande sätt.
5.
Efter de inspektioner som kommissionen genomförde år 2004 fann kommissionen att sex företag som är verksamma inom sektorn fosfater för djurfoder, däribland Timab m.fl., hade deltagit i en kartell som kan utgöra en enda, fortlöpande överträdelse som strider mot artikel 101 FEUF och artikel 53 i EES-avtalet. (
8
)
6.
I skrivelser av den 19 februari 2009 meddelade kommissionen deltagarna i kartellen att kommissionen hade inlett ett administrativt förfarande enligt förordning (EG) nr 1/2003 (
9
) och anmodade dem att meddela kommissionen om de önskade att delta i ett förlikningsförfarande i den mening som avses i artikel 10a i förordning nr 773/2004, i dess lydelse enligt förordning nr 622/2008.
7.
Alla berörda företag deltog i ett förlikningsförfarande. Inom ramen för förlikningsförfarandet upplyste kommissionen Timab m.fl. (
10
) om att den avsåg att solidariskt påföra dem böter på mellan högst 41 och 44 miljoner euro för deras deltagande i en enda, fortlöpande överträdelse från den 31 december 1978 till och med den 10 februari 2004. Kommissionen preciserade att böterna omfattade, (
11
) förutom en nedsättning på 10 procent på grund av förlikning, (
12
) en nedsättning på 35 procent på grund av att kommissionen hade godtagit förmildrande omständigheter enligt tillämpliga riktlinjer, (
13
) eftersom de uppgifter som sökandena lämnat hade gjort det möjligt för kommissionen att utvidga den styrkta varaktigheten av sökandenas deltagande i kartellen, och slutligen en nedsättning på 17 procent på grund av programmet för förmånlig behandling. (
14
)
8.
I motsats till andra berörda företag beslutade Timab m.fl. att dra sig ur förlikningsförfarandet och blev följaktligen föremål för ett ordinarie administrativt förfarande. Efter att ha dragit sig ur förlikningsförandet år 2009 kunde de få tillgång till handlingarna i ärendet. De besvarade meddelandet om invändningar den 2 februari 2010 och deltog i ett hörande den 24 februari 2010.
9.
Den 20 juli 2010 antog kommissionen två beslut i samma ärende, nämligen dels det beslut som var riktat till deltagarna i kartellen och som avslutade förlikningsförfarandet, (
15
) dels det omtvistade beslutet som delgavs Timab m.fl. I sistnämnda beslut slog kommissionen fast att sökandena hade deltagit i den aktuella överträdelsen från den 16 september 1993 till och med den 10 februari 2004 och ålade dem att solidariskt erlägga böter på 59850000 euro som inbegrep en nedsättning av bötesbeloppet med enbart 5 procent med anledning av förmånlig behandling. (
16
)
10.
Genom ansökan som ingavs den 1 oktober 2010 väckte Timab m.fl. talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet i dess helhet, eller åtminstone i vissa delar, vid tribunalen, och yrkade i andra hand nedsättning av de böter som sökandena ålagts i beslutet. (
17
) Sökandena har gjort gällande att kommissionen genom att påföra dem böter som är mycket högre än den högsta möjliga bötesnivå som var på tal under förlikningsförfarandet rättsstridigt har straffat dem för att de drog sig ur förlikningsförfarandet. (
18
)
11.
Genom den överklagade domen ogillade tribunalen talan såvitt avser de tre grupperna av grunder (
19
) som åberopats av Timab m.fl. till stöd för deras talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet och om ändring av bötesbeloppet, och förpliktade dem att ersätta rättegångskostnaderna.
III – Förfarandet vid domstolen och parternas yrkanden
12.
Genom en ansökan som inkom till domstolens kansli den 27 juli 2015 har Timab m.fl. överklagat tribunalens dom och yrkat att domstolen ska upphäva den överklagade domen och återförvisa målet till tribunalen för en korrekt nedsättning av det omtvistade bötesbeloppet. De har subsidiärt begärt att domstolen ska fastställa att tribunalen har kränkt rätten till en rättvis rättegång till följd av domstolsförfarandets orimliga tidsutdräkt, och slutligen att domstolen ska förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
13.
Kommissionen har yrkat dels att domstolen ska ogilla överklagandet av det skälet att de fem grunder som Timab m.fl. åberopat i första hand och den grund som de åberopat i andra hand saknar verkan och ska avvisas eller ogillas, dels att sökandena ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
14.
Det hölls ingen förhandling.
IV – Bedömning
15.
Den tredje och fjärde grunden för överklagandet som är föremål för förevarande förslag till avgörande avser förhållandet mellan det förlikningsförfarande som infördes genom förordning nr 622/2008 (
20
) som Timab m.fl. valde att avsluta, och det ordinarie administrativa förfarande som regleras av de allmänna bestämmelserna i förordning nr 773/2004, i dess lydelse enligt nämnda förordning, som sökandena slutligen valt att omfattas av.
16.
Sökandena har genom dessa två grunder gjort gällande att tribunalen har missbedömt omfattningen av sin fulla prövningsrätt och behäftat domen med motsägelsefulla domskäl i detta sammanhang. Genom den fjärde grunden har de dessutom gjort gällande att tribunalen åsidosatt principen om berättigade förväntningar och principen om likabehandling. Timab m.fl. har genom samma grund gjort gällande att tribunalen gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning vid tillämpningen av förlikningsförfarandet. Det är i dessa tre avseenden som jag kommer att analysera nämnda grunder.
A – Påståendet om att tribunalen missbedömt omfattningen av sin fulla prövningsrätt (tredje grunden och den andra delen av den fjärde grundens första del)
17.
Jag kommer inledningsvis att pröva den starka kritik som Timab m.fl. framfört vad gäller tribunalens utövande av sin fulla prövningsrätt, innan jag mer kortfattat kommer att behandla invändningen om motsägelsefulla domskäl, likaså mot bakgrund av ovannämnda prövningsrätt, som anförts i såväl i den tredje som i den fjärde grunden.
1. Tribunalens utövande av sin fulla prövningsrätt
18.
Sökandena har i huvudsak hävdat att tribunalen har åsidosatt sin prövningsskyldighet genom att inte göra en tillräcklig granskning av samtliga beståndsdelar i de böter som ålagts sökandena genom det omtvistade beslutet och särskilt av de nedsättningar som de önskade erhålla.
19.
Timab m.fl. har genom sin tredje grund gjort gällande att tribunalen inte utövade sin fulla prövningsrätt på ett korrekt sätt ”när den fann att påstådda ’nya omständigheter’ möjliggjorde för kommissionen att, efter det att sökandena dragit sig ur förlikningsförfarandet, ålägga kraftigt höjda böter för en överträdelse som pågått under en i väsentlig utsträckning förkortad period”, utan att ha granskat de faktiska omständigheter som kommissionen åberopat. (
21
) De har medgett att ingen ny omständighet infördes i handlingarna i målet efter det att förlikningsförfarandet lämnats och att den enda nya omständigheten, om en sådan föreligger, skulle vara att kommissionen gjort en noggrannare granskning av situationen, vilket skulle ha lett den till att fastställa att sökandena inte deltagit i den berörda överträdelsen sedan år 1978, (
22
) trots att den borde ha dragit den slutsatsen redan under förlikningsskedet.
20.
Kommissionen har i första hand gjort gällande att överklagandet inte kan bifallas såvitt avser den grunden, då den saknar verkan, eftersom den grundar sig på en irrelevant jämförelse mellan den situation som förelåg vid förlikningsförfarandet och den situation som föranlett antagandet av det omtvistade beslutet, trots att det beslut som antagits efter det ordinarie förfarandet, när förlikningsförfarandet hade lämnats, såsom tribunalen korrekt anfört, enbart ska bedömas utifrån huruvida det beslutet i sig var riktigt. Kommissionen har vidare anfört att sökandena har missuppfattat tribunalens uttalande i deras redogörelse av den överklagade domen. (
23
) Kommissionen har i andra hand gjort gällande att överklagandet inte kan tas upp till sakprövning såvitt avser den aktuella grunden av det skälet att tribunalen har granskat lagenligheten av det omtvistade beslutet genom att undersöka alla omständigheter som beaktats vid beräkningen av böterna och av den anledningen att tribunalens bedömning av omständigheterna inte kan överklagas.
21.
Det ska såsom anges i den överklagade domen, erinras om att det framgår av fast rättspraxis att vad gäller domstolsprövningen av kommissionens beslut om att ålägga böter för överträdelse av unionsrättens konkurrensregler kompletteras lagenlighetsgranskningen med den obegränsade behörighet som unionsdomstolarna har tillerkänts genom artikel 31 i förordning nr 1/2003, jämförd med artikel 261 FEUF. Det ankommer på tribunalen att med stöd av sin obegränsade behörighet bedöma om sådana bötesbelopp som har ålagts är lämpliga och, i förekommande fall, att undanröja, sätta ned eller höja dem. (
24
)
22.
När EU-domstolen ska uttala sig på detta område i ett överklagande får den av billighetsskäl inte ersätta den bedömning som gjorts av tribunalen med sin egen bedömning för att kontrollera på vilket sätt kommissionen i varje enskilt fall har bedömt hur allvarliga de rättsstridiga beteendena har varit. (
25
) Tribunalen är ensam behörig att fastställa och bedöma de faktiska omständigheter som förebringats i målet. Med förehåll för det fall bevisningen har missuppfattats, utgör denna bedömning således inte en rättsfråga som, som sådan, är underställd domstolens prövning. (
26
) Denna omfattar enbart uppenbara fel. (
27
) Det är endast om domstolen bedömer att böterna inte endast är olämpliga utan så överdrivet höga att de är oproportionerliga som den kan slå fast att tribunalen har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning i detta avseende och upphäva den överklagade domen. (
28
)
23.
Kommissionen har i detta fall med rätta anfört att den fråga som ställts vid tribunalen inte rörde huruvida det var motiverat att påföra högre böter för en överträdelse som pågått under en kortare period, (
29
) såsom sökandena anfört, utan snarare huruvida kommissionen hade motiverat beräkningen av de böter som ålagts genom det omtvistade beslutet på ett korrekt sätt och i detta syfte hade beaktat samtliga uppgifter som den förfogade över vid antagandet av beslutet.
24.
Jag anser emellertid att tribunalen utövat sin fulla prövningsrätt fullt ut när den genomförde en fördjupad prövning av såväl det omtvistade beslutets lagenlighet som lämpligheten av det bötesbelopp som ålagts i detta. (
30
) Tribunalen har således i vederbörlig ordning kontrollerat huruvida den analys som kommissionen gjorde är välgrundad med hänsyn till samtliga uppgifter som var tillgängliga vid antagandet av beslutet, särskilt med beaktande av räckvidden av sökandenas samarbete efter det att de dragit sig ur förlikningsförfarandet, det vill säga under det ordinarie förfarandet. (
31
) Bedömningen av de faktiska omständigheterna kan inte prövas av domstolen inom ramen för detta överklagande, eftersom det inte har fastställts att de faktiska omständigheterna har missuppfattats.
25.
Vidare anser jag att tribunalen inte gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning, framför allt inte när den korrekt bekräftade kommissionens tillvägagångssätt, nämligen att den omständigheten att Timab m.fl. lämnade förlikningsförfarandet föranledde kommissionen att återuppta det ordinarie administrativa förfarandet mot Timab m.fl., såsom föreskrivs i punkt 19 i tillkännagivandet om förlikningsförfaranden. (
32
) Det är just på grund av den ändrade situationen i förfarandet som sökandena har kunnat få fullständig tillgång till handlingarna i ärendet, (
33
) erhålla ett fullständigt meddelande om invändningar, besvara detta och fått tillfälle att höras, (
34
) det vill säga en svarsperiod under vilken de för första gången formellt kunnat bestrida sitt deltagande i den överträdelse som de klandrats för med avseende på tiden före år 1993. Timab m.fl. har således inte lidit skada i rättsligt hänseende till följd av detta tillvägagångssätt som består i att omständigheter som betecknas som nya beaktats, trots att de redan förelåg tidigare.
26.
Det kan slutligen konstateras att sökandena inte har visat på vilket sätt det bötesbelopp som påförts dem är ”så överdrivet högt att det är oproportionerligt” i den mening som avses i ovannämnda rättspraxis. (
35
)
27.
Eftersom det följaktligen inte har visats att de faktiska omständigheterna har missuppfattats eller att en felaktig rättstillämpning har gjorts, ska den tredje grunden enligt min mening avvisas, eftersom den inte kan tas upp till sakprövning, eller, under alla omständigheter, underkännas.
28.
Timab m.fl. har genom den andra delen av den fjärde grundens första del gjort gällande att tribunalen även har åsidosatt sin fulla prövningsrätt genom att inte ifrågasätta de fel, motsägelser, (
36
) eller inkonsekvenser (
37
) som kommissionens bedömning av överträdelserna uppvisar. Sökandena har klandrat tribunalen för att på så sätt felaktigt ha bekräftat återkallandet av så gott som samtliga nedsättningar av de böter som beviljats med stöd av programmet för förmånlig behandling eller de nedsättningar som kunde beviljas därutöver.
29.
Jag vill inledningsvis, liksom kommissionen, framhålla att tribunalen ägnade långa avsnitt i sin dom åt att systematiskt granska de omständigheter som kommissionen beaktat vid beräkningen av det bötesbelopp som ålagts i det omtvistade beslutet. (
38
) Tribunalen gjorde bland annat en fördjupad prövning av det sätt på vilket kommissionen beaktat de faktorer som gjorde det möjligt att sätta ned böterna för sökandena eller underlåta att göra detta såväl med anledning av förmånlig behandling (
39
) som med anledning av samarbetet ”utan förmånlig behandling”. (
40
) Mot bakgrund av tribunalens omfattande överväganden anser jag att den inte har missbedömt omfattningen av sin fulla prövningsrätt i detta sammanhang.
30.
Det förefaller som om Timab m.fl. under föregivande av att göra gällande felaktig rättstillämpning i själva verket klandrar tribunalen för att ha bekräftat kommissionens bedömning i dess helhet och begär att domstolen ska göra en ny bedömning av de faktiska omständigheterna, vilket faller utanför domstolens behörighet enligt ovan angivna rättspraxis. (
41
) Jag anser följaktligen att ingen av de invändningar som framförts på denna grund inom ramen för den fjärde grunden kan tas upp till sakprövning.
31.
I sak vill jag endast notera att det var riktigt av kommissionen och tribunalen (
42
) att anse att principen och nivån av nedsättningen av böterna som kunde beviljas på grund av samarbete med anledning av förmånlig behandling eller ”utan förmånlig behandling” inte enbart fastställts på grundval av varaktigheten av den påstådda överträdelsen, utan är beroende av kvaliteten på samarbetet och mervärdet av de uppgifter som de berörda företagen lämnat, och att detta ska bedömas av kommissionen vid antagandet av det slutliga beslutet, nämligen efter det att det ordinarie förfarandet avseende Timab m.fl. avslutats, vilket är underkastat tribunalens effektiva prövning. Jag anser således, i andra hand, att ovannämnda anmärkningar under alla omständigheter är ogrundade.
2. Motsägelser i de domskäl som sökandena åberopat
32.
Timab m.fl. har såväl i sitt överklagande som i repliken gjort gällande att tribunalen behäftat domen med motsägelsefulla domskäl när den utövade sin fulla prövningsrätt. (
43
) Enligt min mening föreligger emellertid inte några motsägelser.
33.
Sökandena har i första hand klandrat tribunalen för att den anfört att den omständigheten att de drog sig ur förlikningsförfarandet lett till en så kallad tabula rasa-situation, som innebär en brytning med det förflutna, samtidigt som den emellertid påpekat att sökandena hade intagit en annan ståndpunkt i sitt svar på meddelandet om invändningar som lämnades under det ordinarie förfarandet. (
44
) Sökandena har gjort gällande att tribunalen i strid med deras grundläggande rättigheter (
45
) inte borde ha godtagit kommissionens argument att en ”ny omständighet uppkom” i ovannämnda svar som motiverade en ändring av bötesbeloppet.
34.
I likhet med kommissionen framhåller jag emellertid att Timab m.fl. har påtalat att det föreligger en påstådd motsägelse mellan två serier av punkter i den överklagade domen, trots att de sistnämnda emellertid behandlar olika rättsfrågor, de ena avseende förlikningsförfarandet och de andra avseende eventuell belöning som beviljas till följd av förmånlig behandling. (
46
) Bestämmelserna avseende förlikning och de rörande förmånlig behandling är inte desamma, eftersom, såsom tribunalen anfört, olika mål eftersträvas med dessa bestämmelser. (
47
) Dessutom var det korrekt av tribunalen att i den överklagade domen göra en åtskillnad mellan förlikningsförfarandet som i förevarande fall inte avslutades och det ordinarie administrativa förfarandet som ledde till det omtvistade beslutet. Den första anmärkningen är följaktligen ogrundad.
35.
Timab m.fl. har i andra hand gjort gällande att det förelåg en motsägelse mellan punkt 96 i den överklagade domen där tribunalen enligt min mening med rätta fann att ”kommissionen inte [var] bunden av det bötesintervall som den meddelade under [de diskussioner som ägde rum] inom ramen för förlikningsförfarandet” och punkt 91 i den domen där tribunalen enbart påtalade ”[justering] av sättet att beräkna bötesbeloppet” utifrån samma bötesintervall enligt sökandena.
36.
Jag anser i första hand att denna anmärkning inte kan tas upp till sakprövning, eftersom den inte uppfyller de krav som ställs på ett överklagande som bland annat följer av artikel 168.1 d i domstolens rättegångsregler och rättspraxis på området. (
48
) Timab m.fl. har enbart hänvisat till ovannämnda avsnitt i den överklagade domen, utan att lägga fram några rättsliga argument till stöd för påståendet att domen är behäftad med motsägelsefulla domskäl.
37.
I andra hand, vad gäller en eventuell prövning av om anmärkningen är befogad, instämmer jag i kommissionens bedömning att sökandena har förvanskat tribunalens uttalanden genom att felaktigt underlåta att beakta uttrycket ”justeringen av sättet att beräkna bötesbeloppet” i punkt 91 i den överklagade domen i sitt sammahang. En helhetsbedömning av denna punkt och de punkter som omger denna punkt ger vid handen att tribunalen fann att kommissionen beaktade sökandenas ändrade ståndpunkt avseende varaktigheten av deras deltagande i överträdelsen och gjorde en ”ny bedömning” av det bötesbelopp som fastställts på grundval av reglerna i tillkännagivandet om förmånlig behandling och i 2006 års riktlinjer, men med tillämpning av samma metod som den som användes för det bötesintervall som anfördes av Timab m.fl.
38.
Sökandena har slutligen för första gången i repliken åberopat en annan påstådd motsägelse i domskälen som de anfört i den tredje grunden för överklagandet, utan att precisera vilka avsnitt i den överklagade domen som avses, (
49
) i motsats till vad som krävs enligt artikel 169.2 i domstolens rättegångsregler. (
50
) Det är uppenbart att denna invändning inte kan tas upp till sakprövning, eftersom den är ny, (
51
) ofullständig och saknar rättslig grund.
39.
De anmärkningar som har prövats ovan som återfinns i tredje grunden och den andra delen av den fjärde grundens första del kan följaktligen inte leda till bifall för överklagandet.
B – Påståendet att principen om berättigade förväntningar och principen om likabehandling åsidosatts (den första delen av den fjärde grundens första del)
40.
Sökandena har i början av den fjärde grunden gjort gällande att tribunalen ”genom att godta återkallandet av så gott som samtliga nedsättningar till följd av samarbete …, vilket [de] inte rimligen kunde förvänta sig kunna ske i sådana proportioner” såväl åsidosatt principen om skydd för berättigade förväntningar som principen om likabehandling. I detta avseende vill jag redan i detta skede påpeka att jag anser att deltagarna i en kartell som beslutar att dra sig ur förlikningsförfarandet till följd därav går miste om de positiva effekter som de deltagare som godtar att fullfölja förfarandet kan erhålla, varför hänvisningen till dessa två principer enligt min mening saknar relevans. (
52
)
1. Principen om skydd för berättigade förväntningar
41.
Timab m.fl. har gjort gällande att principen om berättigade förväntningar åsidosatts vid fastställandet av det bötesbelopp som ålagts dem av det skälet att de, till skillnad från vad tribunalen anfört, inte ”med rimlig säkerhet [kunnat] förutse” (
53
) att nedsättningen till följd av samarbete skulle minska från 52 procent inom ramen för förlikningsförfarandet till 5 procent i det omtvistade beslutet till följd av deras beslut att dra sig ur förlikningsförfarandet. De anser att kommissionen har gjort en ”ändring” som hade den paradoxala effekten att bötesbeloppet höjdes betydligt, samtidigt som det fastställdes att överträdelsen pågått under en i väsentlig utsträckning förkortad period.
42.
Sökandena har hävdat att ett sådant beslut inte var motiverat dels eftersom samma standardbevisning (
54
) och samma ”allmänna metod” (
55
) för beräkning av bötesbeloppet ska tillämpas såväl i det ordinarie förfarandet som i förlikningsförfarandet, dels eftersom ingen ny omständighet hade införts i handlingarna i ärendet efter det att de dragit sig ur förlikningsförfarandet och slutligen eftersom effekterna av andra mekanismer, såsom förfarandet för förmånlig behandling, ska kvarstå oberoende av att förfarandet lämnats. De har anfört att de under dessa förhållanden inte kunnat fatta ett ”välgrundat” (
56
) beslut om att ingå en förlikning eller inte.
43.
Kommissionen har anfört att de påståenden som Timab m.fl. gjort gällande är verkningslösa. Den har genmält att den avgörande händelsen för att ett nytt bötesbelopp fastställdes i det omtvistade beslutet inte är att sökandena beslutade att dra sig ur förlikningsförfarandet, utan enbart deras försvar i svaret på meddelandet om invändningar som bestod i att förneka deras deltagande i kartellen före år 1993. Kommissionen har vidare anfört att en förnyad bedömning av dessa böter kunde förutses av Timab m.fl., eftersom det bötesbelopp som påförts följer av en strikt tillämpning av de regler för beräkning som är relevanta mot bakgrund av de omständigheter som förelåg vid tidpunkten för antagandet av nämnda beslut. Kommissionen har gjort gällande att de berörda parterna visserligen gjorde en felaktig bedömning av följderna av deras ställningstagande, men att denna enbart kan tillskrivas dem och inte beror på bristande information.
44.
Jag anser att Timab m.fl. inte kan vinna framgång med den aktuella anmärkningen, eftersom den i vart fall saknar grund och inte kan tas upp till sakprövning av följande skäl.
45.
Kommissionen har med rätta påpekat att sökandena inte med giltig verkan kan klandra tribunalen för att inte ha granskat om de kunnat dra sig ur förlikningsförfarandet på grundval av ett ”välgrundat” beslut, eftersom det av den överklagade domen framgår att denna domstol verkligen gjorde en sådan granskning. (
57
) Eftersom tribunalen själv gjorde en fördjupad prövning av om principen om skydd för berättigade förväntningar hade iakttagits i förevarande fall, (
58
) syftar denna anmärkning i verkligheten till att begära att domstolen ska ompröva den bedömning av de faktiska omständigheterna som tribunalen gjort, utan att felaktig rättstillämpning eller missuppfattning föreligger, i syfte att uppnå en ändring av de omtvistade böterna, vilket faller utanför domstolens behörighet i ett överklagande. (
59
) Jag anser således att denna anmärkning ska avvisas.
46.
Det ska för fullständighetens skull, i sak, erinras om att principen om skydd för berättigade förväntningar enligt rättspraxis är en av unionens grundläggande principer och att ekonomiska aktörer har rätt att åberopa denna princip om en institution, genom att ge tydliga försäkringar som är ovillkorliga och samstämmiga, har väckt grundade förhoppningar. (
60
)
47.
Domstolen har emellertid i fråga om karteller som strider mot unionsrätten slagit fast att kommissionen inte kan ge några tydliga försäkringar om nedsättning av eller befrielse från böter i ett skede av förfarandet som föregår antagandet av det slutgiltiga beslutet och att deltagarna i en sådan kartell således inte kan ha berättigade förväntningar i detta avseende. (
61
) En ekonomisk aktör kan inte åberopa berättigade förväntningar och göra gällande en rätt till en viss bötesnivå, då bötesnivån ska beräknas vid den tidpunkt då aktören beslutar att faktiskt samarbeta med kommissionen, (
62
) mot bakgrund av samtliga faktiska och rättsliga omständigheter som vid den tidpunkten föreligger i det fallet. (
63
)
48.
I förevarande fall kunde Timab m.fl. inte göra gällande berättigade förväntningar om att de uppskattningar som kommissionen meddelat Timab m.fl. under förlikningsförfarandet skulle bestå, i form av ”storleken på sannolika böter” som fastställs på grundval av de ”omständigheter som hittills har beaktats”, (
64
) nämligen för den period för deltagandet i överträdelsen som omfattade perioden 1978–2004. (
65
)
49.
Även om sökandena hade fullföljt förlikningsförfarandet så kunde ovannämnda intervall anpassas i det slutliga beslutet för att beakta de omständigheter som kommissionen fått kännedom om efter att ha gjort sina uppskattningar, eftersom sådana intervall enbart är vägledande och inte bindande, vilket enligt min mening klart framgår av de bestämmelser som är tillämpliga på området. (
66
) Denna avsaknad av grundade förhoppningar gäller i ännu högre grad då de berörda parterna, efter att ha dragit sig ur förlikningsförfarandet, för första gången i det ordinarie förfarandet gjorde gällande omständigheter som syftar till att minska varaktigheten av deras deltagande i den klandrade överträdelsen, vilket är en ny situation som föranledde kommissionen att ändra sin ursprungliga analys. (
67
)
50.
I likhet med kommissionen noterar jag att sökandena vid den tidpunkt då de drog sig ur förlikningsförfarandet hade tillgång till samtliga uppgifter som möjliggjorde för dem att förutse att ett bestridande av deras deltagande i kartellen för tiden före år 1993 nödvändigtvis skulle påverka den nedsättning som kunde beviljas sökandena med anledning av ”förmånlig behandling” eller ”utan förmånlig behandling”, (
68
) eftersom de hade kännedom om att deras samarbete som kunde belönas huvudsakligen avsåg den perioden. (
69
) De kan således inte klandra tribunalen för att ha åsidosatt principen om skydd för berättigade förväntningar.
51.
Slutligen vill jag understryka att för det fall att domstolen skulle godta den ståndpunkt som Timab m.fl. framfört, så skulle den praktiska konsekvensen av detta vara att företag som är föremål för undersökning uppmuntras att, till att börja med, delta i förlikningsförfarandet, vilket bland annat förutsätter att det medges att de är ansvariga för överträdelsen, (
70
) endast i syfte att erhålla information om vad som läggs dem till last och en garanti för att böterna inte kommer att överskrida en övre gräns genom det angivna bötesintervallet, för att därefter dra sig ur förfarandet för att få fullständig tillgång till den bevisning som kommissionen förfogar över och en rätt att höras, vilket möjliggör för dem att bestrida överträdelsen (
71
) i det ordinarie förfarandet, utan att riskera att påföras högre böter, inte ens när nya omständigheter föreligger.
52.
Sökandena har gjort gällande att de således kan samla de fördelar som dessa två typer av förfaranden ger, utan att bära den börda som de innebär. Detta förfarande strider enligt min mening mot syftet med förordning nr 773/2004, i dess lydelse enligt förordning nr 622/2008, framför allt när det gäller förenkling och effektivisering av lagföring. (
72
) För det fall vissa företag som deltagit i en kartell, i motsats till andra deltagare, beslutar att inte fullfölja förlikningsförfarandet, blir det mer komplicerat för kommissionen att fullgöra sin uppgift, eftersom den i en sådan hybridsituation inte kan delta i två förfaranden parallellt och anta två olika beslut för en och samma överträdelse. (
73
)
2. Principen om likabehandling
53.
Timab m.fl. har i sin ansökan anfört att tribunalen åsidosatt principen om likabehandling, genom att enbart göra gällande att sökandena av den anledningen att de ”inte kunde dra sig ur förlikningsförfarandet 'med full sakkännedom’ och att de ställts inför ett resultat som är minst sagt paradoxalt, har behandlats mindre förmånligt än andra deltagare som kunnat förutse det bötesbelopp som skulle påföras dem och som därför godtog att lämna ett förlikningsförslag”.
54.
Kommissionen har tvärtom anfört att det följer av de upplysningar som tillhandahållits i det omtvistade beslutet att det inte förekommer någon diskriminering mellan sökandena och de andra deltagarna i kartellen, eftersom samma parametrar har använts för att fastställa samtliga böter och att den enda skillnaden består i den nedsättning på 10 procent som beviljats de företag som ingått en förlikning. (
74
)
55.
Enligt fast rättspraxis är likabehandlingsprincipen en allmän princip i unionsrätten, som är stadfäst i artiklarna 20 och 21 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, som domstolen och tribunalen ska säkerställa iakttagandet av i fråga om böter för överträdelser av konkurrensrätten. (
75
) Enligt denna princip ska jämförbara situationer inte behandlas på olika sätt och olika situationer inte behandlas på lika sätt, om inte en sådan behandling kan motiveras sakligt. (
76
)
56.
Sökandena har till stöd för anmärkningen om åsidosättande av nämnda princip emellertid inte visat att ovan anförda tillämpningsvillkor är uppfyllda i förevarande mål. Framför allt har de vid domstolen inte visat vare sig att de befann sig i en situation som kan jämföras med situationen för andra deltagare i kartellen vilka godkänt att ingå en förlikning, eller att de behandlats mindre förmånligt än dessa, (
77
) utan att den påstådda diskrimineringen var sakligt motiverad. Denna anmärkning ska därför enligt min mening underkännas enligt domstolens ovannämnda rättspraxis. (
78
)
57.
Jag vill i andra hand, i sak, framhålla att tribunalen i den överklagade domen har preciserat att principen om likabehandling även är tillämplig i en sådan hybridsituation som den förevarande där det antas två beslut med olika adressater och enligt två olika förfaranden, det ena i ett förlikningsförfarande och det andra i ett ordinarie förfarande, eftersom det är fråga om deltagare i en och samma kartell. Tribunalen drog härav helt riktigt slutsatsen att 2006 års riktlinjer är tillämpliga fullt ut i detta sammanhang och att samma kriterier och metoder för beräkning av böter ska användas, utan att det sker någon diskriminering mellan deltagarna i kartellen, (
79
) utom i fråga om särskilda bestämmelser som reglerar förlikningsförfarandet, såsom rätten till nedsättningen med 10 procent för de deltagare som ingått en förlikning. (
80
) Tribunalen har i enlighet med ovannämnda i vederbörlig ordning kontrollerat om kommissionen iakttagit ovannämnda princip i det omtvistade beslutet, och detta i flera avseenden i enlighet med sökandenas yrkanden vid tribunalen. (
81
)
58.
Sammanfattningsvis anser jag att de anmärkningar som framförts i den första delen av den fjärde grundens första del inte ska prövas eller att det i vart fall ska fastställas att de saknar grund.
C – Avseende den felaktiga rättstillämpning som tribunalen påstås ha gjort sig skyldig till vid tillämpningen av reglerna för förlikningsförfarandet (andra delen av den fjärde grunden)
59.
Timab m.fl. har i första hand gjort gällande att tribunalen på grundval av en felaktig rättstillämpning fann att kommissionen hade underrättat Timab m.fl. om vilken betydelse det skulle ha för dem att lämna förlikningsförfarandet. De anser att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den i punkt 125 i den överklagade domen (
82
) redogjorde för innehållet i de informationsutbyten som ägde rum vid hörandet av den 24 februari 2010, under vilket kommissionen anförde att den vid beräkningen av bötesbeloppet kommer att beakta sökandenas ståndpunkt att de anslutit sig till kartellen först från och med år 1993. Sökandena har gjort gällande att kommissionen, tvärtemot vad det generiska uttrycket samarbete (som används i detta avsnitt av domen) kan antyda (
83
), under det ordinarie förfarandet inte uttryckligen har nämnt att nedsättningen på 35 procent för samarbete ”utan förmånlig behandling” skulle återkallas och att uttrycket förmånlig behandling som använts under nämnda hörande enbart hänvisade till den nedsättning på 17 procent som avsågs under förlikningsförfarandet. (
84
)
60.
Kommissionen anser att den första anmärkningen är verkningslös. Kommissionen har enligt min mening riktigt anfört att sökandena i denna anmärkning utan grund har förväxlat den betydelse som den omständigheten att Timab m.fl. beslutat att lämna förlikningsförfarandet har och de möjliga följderna av den nya ståndpunkt som de berörda parterna intagit vad gäller varaktigheten av deras deltagande i överträdelsen i deras svar av den 2 februari 2010 med anledning av meddelandet om invändningar. Jag anser emellertid att i det avsnitt av den överklagade domen som sökandena syftar på avses enbart den varning som kommissionen riktat till Timab m.fl. vid hörandet av den 24 februari 2010 med anledning av den nya ståndpunkt som intagits och inte på grund av att de lämnat förlikningsförfarandet, såsom dessa gjort gällande. (
85
) Det kan följaktligen konstateras att denna anmärkning som grundar sig på en felaktig premiss saknar grund.
61.
Sökandena har i andra hand anfört att kommissionen från och med förlikningsskedet borde ha angett vilka omständigheter den betecknade som ”nya omständigheter”, det vill säga att det inte går att styrka att det föreligger en enda, fortlöpande överträdelse från och med år 1978. De har gjort gällande att tribunalen har missbedömt sin fulla prövningsrätt genom att inte ta upp de fel som kommissionen, enligt sökandena, gjorde i sin bedömning av överträdelsen under förlikningsförfarandet och genom att godta återkallandet av så gott som samtliga nedsättningar av bötesbeloppen.
62.
Såsom kommissionen har invänt rör det sig här om en enkel upprepning av en anmärkning som redan framförts inom ramen för den tredje grunden. Anmärkningen ska således underkännas av samma skäl. (
86
) Det kan härvid noteras att sökandena under föregivande av att göra gällande att tribunalen har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning i själva verket avser att bestrida den bedömning av de faktiska omständigheterna som kommissionen och därefter tribunalen gjort. Denna bedömning faller emellertid utanför domstolens behörighet. (
87
) Anmärkningen kan således inte upptas till sakprövning.
63.
Eftersom de uppgifter i den överklagade domen som avses i den andra delen av den fjärde grunden inte visar att det förekommit någon felaktig rättstillämpning, anser jag att överklagandet inte kan bifallas såvitt avser den grunden.
64.
Jag anser följaktligen att överklagandet, vad gäller anmärkningarna i den tredje och den fjärde grunden, i vissa delar inte ska prövas och i vissa delar inte kan bifallas.
V – Förslag till avgörande
65.
Mot bakgrund av ovan anförda, föreslår jag, utan att bedöma om det finns fog för övriga grunder för överklagandet, att domstolen ska avvisa och i andra hand ogilla överklagandet såvitt avser den tredje grunden, och delvis avvisa, delvis ogilla överklagandet, och i andra hand helt ogilla det, såvitt avser den fjärde grunden. Frågan om rättegångskostnader anstår.
(
1
)	Originalspråk: franska.
(
2
)	EU:T:2015:296.
(
3
)	Beslut av den 20 juli 2010 om ett förfarande enligt artikel 101 [FEUF] och artikel 53 i EES-avtalet (ärende COMP/38866 – Fosfater för djurfoder).
(
4
)	Kommissionens förordning av den 30 juni 2008 om ändring av förordning (EG) nr 773/2004 om genomförande av förlikningsförfaranden i kartellärenden (EUT L 171, 2008, s. 3). Kommissionens förordning (EG) nr 773/2004 av den 7 april 2004 avser kommissionens förfaranden enligt artiklarna 81 [EG] och 82 [EG] (nu artikel 101 och 102 FEUF) (EUT L 123, 2004, s. 18), varvid det ska preciseras att förevarande fall regleras av den lagstiftning som antogs efter det att Lissabonfördraget trädde i kraft den 1 december 2009, eftersom det omtvistade beslutet antogs efter detta datum.
(
5
)	Detta uttryck används i punkt 72 i den överklagande domen.
(
6
)	Se punkterna 58–74 i den överklagade domen.
(
7
)	Se punkterna 1–28 i den överklagade domen. En mer fullständig redogörelse för bakgrunden till målet och särskilt de delar av överträdelsen som gjorts gällande mot Timab m.fl. återfinns i det omtvistade beslutet (s. 5 och följande sidor).
(
8
)	Enligt det omtvistade beslutet (särskilt s. 6, punkt 3 och s. 107, artikel 1) bestod den påstådda överträdelsen i en uppdelning av en stor del av den europeiska marknaden för fosfater för djurfoder genom att tilldela deltagarna i kartellen försäljningskvoter och kunder och samordna priserna samt försäljningsvillkoren.
(
9
)	Rådets förordning av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 [EG] och 82 [EG] (EGT L 1, 2003, s. 1).
(
10
)	I enlighet med artikel 10a.2 i kommissionens förordning nr 773/2004, i dess lydelse enligt förordning nr 622/2008. Se även punkt 16 i kommissionens tillkännagivande om förlikningsförfaranden i samband med beslut enligt artikel 7 och artikel 23 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 i kartellärenden (EUT C 167, 2008, s. 1) (nedan kallat tillkännagivandet om förlikningsförfaranden). Sistnämnda artiklar avser ”[k]onstaterande och upphörande av överträdelser” och ”[b]öter”.
(
11
)	Se punkt 79 i den överklagade domen.
(
12
)	I punkterna i 20–22 och 31–33 i tillkännagivandet om förlikningsförfaranden anges att kommissionen kan belöna en deltagare för att ha samarbetat för att snabbt reglera ärendet genom att fullfölja förlikningsförfarandet genom att sätta ned det bötesbelopp som ålagts dem med 10 procent.
(
13
)	Riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 23.2 a i förordning nr 1/2003 (EUT C 210, 2006, s. 2) (nedan kallade 2006 års riktlinjer). Se punkterna 10, 11 och 29 i riktlinjerna.
(
14
)	Se artikel 4a i förordning nr 773/2004 och punkterna 20–27 i kommissionens meddelande om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden (EGT C 45, 2002, s. 3) (nedan kallat meddelandet om samarbete).
(
15
)	Kommissionens beslut K(2010) 5004 slutlig om ett förfarande enligt artikel 101 FEUF och artikel 53 i EES-avtalet (ärende COMP/38886 – Fosfater för djurfoder) om Kemira-koncernen (Yara Phosphates Oy, Yara Suomi Oy och Kemira Oy), Tessenderlo Chemie, Ercros-koncernen (Ercros SA och Ercros Industriel SA), FMC‑koncernen (FMC Foret SA, FMC Netherlands BV och FMC Corporation), och Quimitécnica.com‑Comércia e Indústria Química och dess moderbolag José de Mello SGPS.
(
16
)	Se s. 83, punkt 303, s. 96, punkt 340, och s. 102, punkt 359, i det omtvistade beslutet, samt punkt 80 i den överklagade domen.
(
17
)	Se punkterna 29, 41, 44 och följande punkter samt punkt 214 och följande punkter i den överklagande domen.
(
18
)	Se, bland annat, punkterna 45–57 i den överklagade domen.
(
19
)	I punkt 43 i den överklagade domen anges att ”[d]en första gruppen av grunder avser förlikningsförfarandet och särskilt den omständigheten att sökandena drog sig ur detta förfarande [punkt 44 och följande punkter i denna dom], den andra gruppen avser vissa bruk som utgör del av den berörda kartellen, nämligen ersättningsmekanismen och försäljningsvillkoren [punkt 128 och följande punkter] och slutligen avser den tredje gruppen flera aspekter avseende beräkningen av böterna [punkt 142 och följande punkter]”. Den första gruppen av grunder är den mest relevanta med hänsyn till föremålet för förevarande förslag till avgörande.
(
20
)	Utöver den fullständiga redogörelse som tribunalen gjort i den överklagade domen (punkterna 58–74), har flera källor i doktrinen redogjort för nämnda förfarande, bland annat de som anges av Hauviller, M., och Perret, G., ”La procédure de transaction en droit de la concurrence: Bilan de la pratique décisionnelle de la Commission européenne (mai 2010‑mai 2015) ”, Concurrences, 2015, nr 3 s. 241. Se även förteckningen i Ledoux, V., och Roda, J.‑C., ”Adoption par la Commission européenne d’une procédure de ’transaction’ en matière d’ententes”, Contrats Concurrence Consommation, 2008, nr 8–9, studie 10, och översynen i Petit, N., ”Aperçu de la procédure communautaire de transaction”, Concurrences, 2009, nr 1, s. 233. Jag kommer i förevarande förslag till avgörande således inte att göra några detaljerade anmärkningar avseende detta förfarande i sig.
(
21
)	I detta sammanhang har sökandena uttryckligen hänvisat till punkterna 78 och 90 i den överklagade domen.
(
22
)	Sökandena har i detta avseende hänvisat till punkt 318 i det omtvistade beslutet.
(
23
)	Kommissionen anser att den nya omständigheten som anges i punkt 90 i den överklagade domen inte avser en ny analys av situationen som kommissionen gjort på eget initiativ, utan att det handlar om att Timab. m.fl. kastar ett nytt ljus över situationen för första gången i svaret på meddelandet om invändningar, som avser att ge företagen möjlighet att lämna sina synpunkter för att säkerställa att principen om kontradiktoriskt förfarande iakttas i det ordinarie förfarandet (avseende sistnämnda se generaladvokaten Jääskinens förslag till avgörande i målet Galp Energía España m.fl./kommissionen, C‑603/13 P, EU:C:2015:482, punkt 50 och där angiven rättspraxis).
(
24
)	Se den överklagande domen, punkt 215 och där angiven rättspraxis, och dom av den 21 januari 2016, Galp Energía España m.fl./kommissionen (C‑603/13 P, EU:C:2016:38, punkt 75 och där angiven rättspraxis).
(
25
)	Bland annat, dom av den 28 juni 2005, Dansk Rørindustri m.fl./kommissionen (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P– C‑208/02 P och C‑213/02 P, EU:C:2005:408, punkterna 244 och 245).
(
26
)	Bland annat, dom av den 16 juni 2016, SKW Stahl‑Metallurgie och SKW Stahl‑Metallurgie Holding/kommissionen (C‑154/14 P, EU:C:2016:445, punkt 33).
(
27
)	Generaladvokaten Kokott framhöll i sitt förslag till avgörande i målet Pilkington Group m.fl./kommissionen (C‑101/15 P, EU:C:2016:258, punkt 112 och där angiven rättspraxis), att ”sådana fel antas för det första föreligga när tribunalen missuppfattat omfattningen av sin befogenhet enligt artikel 261 FEUF, för det andra när den underlåtit att utförligt ta ställning till alla relevanta omständigheter, och för det tredje när den tillämpat rättsligt felaktiga kriterier, inte minst med hänsyn till principen om likabehandling och proportionalitetsprincipen”.
(
28
)	Bland annat, dom av den 10 april 2014, Areva m.fl./kommissionen (C‑247/11 P och C‑253/11 P, EU:C:2014:257, punkt 177), och dom av den 10 juli 2014, Telefónica och Telefónica de España/kommissionen (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, punkt 205 och där angiven rättspraxis).
(
29
)	Tribunalen har emellertid varit noga med att besvara samtliga argument som Timab m.fl. framförde vid tribunalen i detta sammanhang (se punkt 75 och följande punkter i den överklagade domen avseende invändningar rörande ”[h]öjning av böterna i förhållande till det intervall som meddelats” med iakttagande av kraven på god rättskipning (se, för ett liknande resonemang, Barennes, M., ”L’arrêt du Tribunal Timab c/Commission ou comment une transaction en matière de cartels aurait mieux valu qu’un bon procès…”, Revue Lamy de la Concurrence, 2015, nr 45, s. 58).
(
30
)	Se punkterna 43–220 i den överklagade domen.
(
31
)	Se, bland annat, punkterna 90–107 i den överklagade domen.
(
32
)	Se punkterna 76 och 104 i den överklagade domen. Det ska erinras om att det i punkt 19 i tillkännagivandet om förlikningsförfaranden anges att ”[o]m de berörda parterna inte ger in en förlikningsinlaga kommer det förfarande som leder fram till det slutliga beslutet för deras vidkommande att följa de allmänna bestämmelserna, särskilt i artikel 10.2, artikel 12.1 och artikel 15.1 i förordning [nr 773/2004], i stället för bestämmelserna om förlikningsförfarandet”. Unionsdomstolarna är visserligen inte bundna av de vägledande regler som kommissionen definierat i sitt tillkännagivande och i 2006 års riktlinjer, men dessa regler kan vara vägledande för dem när de utövar sin fulla prövningsrätt (dom av den 21 januari 2016, Galp Energía España m.fl./kommissionen, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, punkt 90).
(
33
)	Avseende den omständigheten att tillgången till handlingarna är begränsad under förlikningsförfarandet se, bland annat, Bernardeau, L., och Christienne, J.‑P., Les amendes en droit de la concurrence, Pratique décisionnelle et contrôle juridictionnel du droit de l’Union, Larcier, Bruxelles, 2013, punkt I.716.
(
34
)	För en jämförande tabell avseende förlikningsförfarandet och det ordinarie administrativa förfarandet, se Barbier de la Serre, E., ”Le dispositif communautaire en matière de transactions”, Revue Lamy de la Concurrence, 2008, nr 17, s. 95.
(
35
)	Se ovan punkt 22 i förevarande förslag till avgörande.
(
36
)	Sökandena har anfört att det föreligger en motsägelse som tribunalen borde ha uppmärksammat mellan den duplik som kommissionen ingav till tribunalen, där det angavs att nedsättningen med 35 procent som var på tal på grund av samarbete ”utan förmånlig behandling” kompenserade Timab m.fl. för deras samarbete under perioden 1978–2004, och punkterna 94 och 95 i den överklagade domen, där det anfördes att den period som beaktats enbart avsåg åren 1978–1992.
(
37
)	Det vore särskilt inkonsekvent om det belopp som böterna med anledning av förmånlig behandling nedsattes med slutligen skulle uppgå till 5 procent för perioden 1993–2004, medan det ursprungligen hade fastställts till 17 procent för perioden från år 1978 till år 2004.
(
38
)	Se punkterna 142–220 i den överklagade domen.
(
39
)	Se, bland annat, punkterna 170–195 i den överklagade domen.
(
40
)	Vad avser förmildrande omständigheter som kan medföra nedsättningar som föreskrivs i punkt 29 i 2006 års riktlinjer, se, bland annat, punkterna 95, 188 och 189 i den överklagade domen.
(
41
)	Se ovan punkt 22 i förevarande förslag till avgörande.
(
42
)	Se punkterna 90–95 i den överklagade domen.
(
43
)	Nämligen motsägelser som påverkar motiveringen i den överklagade domen, till skillnad från de motsägelser som åberopats som enligt sökandena hänför sig till att tribunalen bekräftat inkonsekvenser som ledde till att det resonemang som kommissionen fört i sitt omtvistade beslut underkändes (se punkt 28 och följande punkter i detta förslag till avgörande).
(
44
)	I detta sammanhang avser Timab m.fl. särskilt punkterna 104 och 105 i den överklagade domen som ställts mot punkterna 90, 96, 122 och 179 i den domen. De anser att om en så kallad tabula rasa-situation föreligger så borde denna ha lett till att deras eventuella uttalanden under förlikningsförfarandet ”försvinner” retroaktivt, och således inte kan utgöra ett förhandsutlåtande.
(
45
)	Sökandena har gjort gällande att de motsägelser som de åberopat har kränkt deras rätt att fritt diskutera med kommissionen under förlikningsförfarandet och att lika fritt kunna lämna detta och deras rätt till försvar i ett ordinarie förfarande, utan att vara bunden av ett ”utlåtande” som gjorts tidigare.
(
46
)	Timab m.fl. har enligt min mening felaktigt i deras överklagande ställt punkterna 104 och 105 mot punkt 122 i den domen, eftersom de två första punkterna avser uppgifter som lämnats under förlikningsförfarandet – bland annat avseende intervallet för det sannolika bötesbeloppet – medan det i den tredje av dessa punkter anges vilken betydelse den omständigheten att en del av överträdelseperioden inte längre beaktades med anledning av sökandenas uttalanden kan ha på den förmånliga behandlingen.
(
47
)	I punkt 65 i den överklagade domen framhöll tribunalen helt riktigt att ”medan systemet med förmånlig behandling syftar till att avslöja karteller och att förenkla kommissionens uppgifter härvidlag, syftar förlikning snarare till att effektivisera förfarandet i kartellärenden [genom ett förenklat förfarande]” som beskrivs i punkt 60 och följande punkter i den domen. Se även punkt 1 i tillkännagivandet om förlikningsförfaranden”.
(
48
)	Enligt domstolens fasta rättspraxis framgår att det i ett överklagande klart ska anges på vilka punkter den överklagade domen ifrågasätts samt vilka de rättsliga grunder som särskilt åberopas till stöd för yrkandet om upphävande är. I annat fall ska överklagandet eller grunden i fråga avvisas (se, bland annat, dom av den 21 januari 2016, Galp Energía España m.fl./kommissionen, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, punkt 43 och där angiven rättspraxis).
(
49
)	Timab. m.fl. har i ovannämnda replik lakoniskt anfört att ”tribunalen inte kunde, å ena sidan, bekräfta att 'kommissionen [i tillkännagivandet om förlikning] inte förhandlar om huruvida det ska anses föreligga en överträdelse’ och, å andra sidan, tillerkänna informella diskussioner ett värde av förhandlingar som kännetecknas av sökandenas påstådda medgivande avseende deras deltagande i överträdelsen före år 1993”.
(
50
)	I denna bestämmelse anges uttryckligen att ”[g]enom åberopade grunder och argument ska det i detalj anges på vilka punkter som anslutningsklaganden anser att det överklagade beslutet är felaktigt”. Se dom av den 10 juli 2014, Telefónica och Telefónica de España/kommissionen (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, punkterna 29, 30 och 78, och där angiven rättspraxis).
(
51
)	I dom av den 22 juni 2016, DK Recycling und Roheisen/kommissionen (C‑540/14 P, EU:C:2016:469, punkt 62 och följande punkter), erinras om att ”[n]ya grunder [inte] får … åberopas under rättegången, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under rättegången”. Villkoren för tillämpning av detta undantag är emellertid inte uppfyllda i förevarande fall.
(
52
)	Jag anser att de parter som dragit sig undan en särskild ordning som förlikningsförfarandet dels inte kan göra gällande att de hade berättigade förväntningar om de eventuella effekterna av den rättsordning som de valt att kringgå, dels inte kan åtnjuta samma behandling som de deltagare som underkastat sig denna ordning.
(
53
)	Sökandena har hämtat detta uttryck ur skäl 2 i förordning nr 622/2008, i dess lydelse enligt förordning nr 773/2004, där det anges att ”[p]arterna i ett förfarande kan vara beredda att medge att de har deltagit i en kartell … om de med rimlig säkerhet kan förutse kommissionens bedömning av deras deltagande i överträdelsen och nivån på eventuella böter och godta denna bedömning” (min kursivering).
(
54
)	Timab. m.fl. har avseende punkt 318 i det omtvistade beslutet gjort gällande att kommissionen av den anledningen att den inte tillämpat samma standardbevisning innan och efter det att Timab m.fl. dragit sig ur förlikningsförfarandet slutligen medgett att den inte kunde anse att de hade deltagit i en enda, fortlöpande överträdelse sedan år 1978.
(
55
)	Detta uttryck har sökandena hämtat ur punkt 37 i 2006 års riktlinjer för att på nytt kritisera punkt 91 i den överklagade domen där tribunalen påtalade den ”[justering] av sättet att beräkna bötesbeloppet” som kommissionen gjorde. Jag vill emellertid till att börja med påpeka att tribunalen inte har förnekat att 2006 års riktlinjer är tillämpliga på dessa två typer av förfaranden, såsom särskilt bekräftas i punkterna 74 och 82 i nämnda dom.
(
56
)	Sökandena avser i detta avseende punkt 16 i tillkännagivandet om förlikningsförfaranden där det föreskrivs att ”[g]enom att upplysningar kan lämnas ut i ett så tidigt skede i samband med förlikningsdiskussioner … kommer parterna att vara underrättade om de viktigaste omständigheter som hittills har beaktats, såsom … den påstådda kartellens allvar och varaktighet, … en uppskattning av storleken på sannolika böter …. De kommer därmed att kunna bestämma sin inställning till de invändningar som kan komma att framföras mot dem och kunna fatta ett välgrundat beslut om huruvida de vill ingå en förlikning eller inte” (min kursivering).
(
57
)	I detta avseende har kommissionen hänvisat till punkt 122 i den överklagade domen där tribunalen slog fast att ”[d]et får … betraktas som förutsebart att inställningen när det gäller att ge förmånlig behandling revideras när det uttalande som gjorts i samband med en ansökan om sådan behandling delvis avser en period som i slutändan inte beaktas. Med tanke på att sökandenas uttalande innehöll omständigheter som visade att de själva hade deltagit under längre tid än vad som tidigare var utrett, har även den tidigare planerade nedsättningen av böterna ’utan förmånlig behandling’ förlorat sin relevans” (min kursivering).
(
58
)	Se punkterna 52 och 57 samt punkterna 123 och 124 i den överklagade domen.
(
59
)	Bland annat dom av den 30 maj 2013, Quinn Barlo m.fl./kommissionen (C‑70/12 P, ej publicerad, EU:C:2013:351, punkt 26), och dom av den 19 december 2013, Koninklijke Wegenbouw Stevin/kommissionen (C‑586/12 P, ej publicerad, EU:C:2013:863, punkt 26).
(
60
)	Bland annat dom av den 24 oktober 2013, Kone m.fl./kommissionen (C‑510/11 P, ej publicerad, EU:C:2013:696, punkt 76), och dom av den 14 juni 2016, Marchiani/parlamentet (C‑566/14 P, EU:C:2016:437, punkt 77), därutöver den rättspraxis från tribunalen som angetts i punkt 123 i den överklagade domen.
(
61
)	Bland annat dom av den 24 oktober 2013, Kone m.fl./kommissionen (C‑510/11 P, ej publicerad, EU:C:2013:696, punkt 78 och där angiven rättspraxis). Se analogt avseende kommissionens möjlighet att göra en anpassning av tidigare praxis vad avser böter för att beakta ändrade förhållanden bland annat avseende överträdelsernas förekomst, komplexitet och allvar, dom av den 28 juni 2005, Dansk Rørindustri m.fl./kommissionen (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P och C‑213/02 P, EU:C:2005:408, punkterna 169, 191 och 227), och generaladvokaten Kokotts förslag till avgörande i målet Schindler Holding m.fl./kommissionen (C‑501/11 P, EU:C:2013:248, punkterna 169–174 och där angiven rättspraxis).
(
62
)	Bland annat dom av den 28 juni 2005, Dansk Rørindustri m.fl./kommissionen (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P och C‑213/02 P, EU:C:2005:408, punkt 188).
(
63
)	I punkt 37 i 2006 års riktlinjer som sökandena avser anges dessutom uttryckligen att ”kommissionen har rätt att avvika från [den allmänna] metoden … om omständigheterna i ett enskilt ärende kräver det eller om det krävs för att uppnå en tillräcklig avskräckande effekt” som beskrivs i riktlinjerna.
(
64
)	Formuleringarna återfinns i punkt 16 i tillkännagivandet om förlikningsförfaranden till vilket det hänvisas i fotnot 56 i detta förslag till avgörande (min kursivering av begreppen).
(
65
)	Under förlikningsförfarandet bestred inte Timab m.fl. deras deltagande under perioden 1978–1993, vilket de emellertid gjorde efter det att de hade dragit sig ur förfarandet.
(
66
)	I skäl 4 i förordning nr 622/2008, artikel 10a i förordning nr 773/2004, i dess lydelse enligt sistnämnda förordning, och i punkterna 5, 20–22 och 27–32 i tillkännagivandet om förlikningsförfaranden anges att på samma sätt som det står företag fritt att dra sig ur förlikningsförfarandet har kommissionen ett stort utrymme för skönsmässig bedömning bland annat för att ändra bötesbeloppet eller avsluta förfarandet mot bakgrund av nya omständigheter så länge ett slutligt beslut ännu inte har antagits (se, bland annat, Bernardeau, L., och Christienne, J.‑P., ovan, punkterna I.738 och I.749).
(
67
)	Såsom tribunalen med rätta slog fast i punkterna 96, 123 och 124 i den överklagade domen.
(
68
)	Kommissionen har framhållit att Timab. m.fl. erhållit uppgifter om hur den hade beräknat bötesintervallet, inbegripet upplysningar rörande potentiella nedsättningar under förlikningsförfarandet.
(
69
)	Av punkt 82 och följande punkter i den överklagade domen framgår att höjningen av det slutliga bötesbeloppet också sammanhänger med fastställandet av underlaget för detta, eftersom värdet av den försäljning som Timab m.fl. bedrev ökade betydligt under den period som beaktades i det angripna beslutet (se Idot, L., ”Cartels et procédure de transaction”, Europe, 2015, nr 7, kommentar 267, punkt 1).
(
70
)	De eftergifter som de deltagare som godkänt att ingå en förlikning gjort består i att de godkänt anmärkningarna, godtagit en övre gräns för böterna, medgett att de fått tillfälle att yttra sig och avstått från att få tillgång till handlingarna i ärendet i större omfattning och att få höras (se artikel 10a i förordning nr 773/2004, i dess lydelse enligt förordning nr 622/2008, och punkt 20 i tillkännagivandet om förlikningsförfaranden).
(
71
)	Se punkt 19 och, analogt, punkt 29 i tillkännagivandet om förlikningsförfaranden.
(
72
)	Se skäl 4 i förordning nr 622/2008.
(
73
)	Se, för ett liknande resonemang, Idot, L., ovan, punkt 1, och Idot, L., ”Le Tribunal de l’Union se prononce pour la première fois sur la procédure de transaction”, Revue des contrats, 2015, nr 4, s. 928.
(
74
)	Kommissionen har i detta avseende hänvisat till punkt 320 och följande punkter i det omtvistade beslutet som sammanfattats i punkterna 17–26 i den överklagade domen, där metoden för beräkning av böter anges för samtliga deltagare i kartellen samt uppgifter om de belopp som fastställts i varje etapp.
(
75
)	Bland annat, dom av den 10 april 2014, kommissionen m.fl./Siemens Österreich m.fl. (C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256, punkt 105), och dom av den 12 juni 2014, Deltafina/kommissionen (C‑578/11 P, EU:C:2014:1742, punkt 75).
(
76
)	Bland annat, dom av den 10 april 2014, kommissionen m.fl./Siemens Österreich m.fl. (C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256, punkt 106), dom av den 12 november 2014, Guardian Industries och Guardian Europe/kommissionen (C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, punkt 51), och den rättspraxis som anges i punkterna 72 och 201 i den överklagade domen.
(
77
)	Jag kan, bland annat, inte förstå varför Timab m.fl. har gjort gällande att de deltagare som godkänt att ingå en förlikning har behandlats förmånligare av det skälet att sistnämnda lättare ”kunnat förutse det bötesbelopp som skulle påföras dem”.
(
78
)	Se ovan fotnot 48 i detta förslag till avgörande.
(
79
)	Såsom generaladvokaten Kokott anförde i sitt förslag till avgörande i målet Pilkington Group m.fl./kommissionen (C‑101/15 P, EU:C:2016:258, punkt 96 och angiven rättspraxis), ”ska principen om likabehandling iakttas vid bekämpning av konkurrensbegränsande samverkan när samma kriterier tillämpas på samtliga deltagare i kartellen vid beräkningen av de bötesbelopp som ska åläggas dem, så att en och samma konkurrensbegränsande samverkan i kvalitativt hänseende inte kan mätas med olika måttstockar”. Den omständigheten att samma parametrar beaktas innebär emellertid inte att kommissionen vid beräkningen av bötesbeloppet inte kan beakta om det föreligger förmildrande eller försvårande omständigheter för den ena eller den andra deltagaren.
(
80
)	Se punkterna 71–74 i den överklagade domen och, för ett liknande resonemang, punkt 216 i den domen.
(
81
)	Se punkterna 160–164 och 201–206 i den överklagade domen. I det sistnämnda avsnittet av sin dom fann tribunalen med rätta att den nedsättning av bötesbeloppet som en annan deltagare i kartellen beviljades och den omständigheten att de böter som ålades klaganden inte sattes ned var resultatet av en objektiv bedömning som genomfördes av kommissionen enligt punkt 35 i 2006 års riktlinjer, eftersom sökandenas betalningskapacitet inte kunde jämföras med de andra deltagarnas betalningskapacitet.
(
82
)	De avser uttryckligen följande utdrag i nämnda punkt: ”vid hörandet den 24 februari 2010, begärde [kommissionen] att sökandena skulle klargöra förhållandet mellan deras ansökan om förmånlig behandling och de faktiska omständigheterna före år 1993 och angav att den nya kvalificeringen av överträdelsen skulle kunna påverka beräkningen av böterna och, inte minst, av mervärdet av Timabs [m.fl.] samarbete” (kursiverat ord i överklagandet).
(
83
)	Timab m.fl. har gjort gällande att begreppet samarbete omfattar såväl de nedsättningar som beviljats enligt reglerna om förmånlig behandling och de som beviljats utanför detta tillämpningsområde. I punkterna 92 och 93 i den överklagade domen erinrade tribunalen om att kommissionen enligt där angiven rättspraxis inte är skyldig att belöna samarbete genom en nedsättning av böter när samarbetet inte är av sådant slag att det underlättar undersökningen – genom att underlätta fastställandet om det föreligger en överträdelse, och i förekommande fall, få den att upphöra – och detta gäller såväl enligt meddelandet om förmånlig behandling (som tribunalen kallar för meddelandet om samarbete) som på grund av samarbete ”utan förmånlig behandling”.
(
84
)	Avseende de nedsättningar som kommissionen avsåg i förlikningsförfarandet se punkt 7 i detta förslag till avgörande.
(
85
)	Kommissionen har vidare anfört att den betydelse som detta bestridande har för beräkningen av bötesbeloppet som den underrättat Timab m.fl. om i förevarande fall hade varit exakt densamma om det inte hade gjorts några försök till förlikning, eller om de berörda parterna under förlikningsförfarandet redan i detta skede med framgång hade bestridit att de deltagit i överträdelsen före år 1993.
(
86
)	Se, analogt, dom av den 14 juni 2016, Marchiani/parlamentet (C‑566/14 P, EU:C:2016:437, punkt 113).
(
87
)	Se punkt 19 och följande punkter i detta förslag till avgörande.