62021CO0341
RJEŠENJE SUDA (osmo vijeće)
22. prosinca 2022. (
*1
)
„Žalba – Članak 182. Poslovnika Suda – Javna služba – Mirovina – Pravilnik o osoblju za dužnosnike Europske unije – Članak 20. Priloga VIII. – Priznavanje prava na mirovinu za nadživjele osobe – Nadživjeli bračni drug bivšeg dužnosnika koji je primao starosnu mirovinu – Brak sklopljen nakon prestanka radnog odnosa tog dužnosnika – Uvjet minimalnog trajanja braka od pet godina u trenutku dužnosnikove smrti – Članak 18. Priloga VIII. – Brak sklopljen prije prestanka radnog odnosa dužnosnika – Uvjet minimalnog trajanja braka od samo jedne godine – Prigovor nezakonitosti članka 20. Priloga VIII. – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Članak 20. – Načelo jednakog postupanja – Članak 21. stavak 1. – Načelo nediskriminacije na temelju dobi – Članak 52. stavak 1. – Nepostojanje proizvoljnog ili očito neprimjerenog razlikovanja s obzirom na ciljeve koje nastoji ostvariti zakonodavac Europske unije”
U spojenim predmetima C‑341/21 P i C‑357/21 P,
povodom dviju žalbi na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije podnesenih 2. lipnja odnosno 7. lipnja 2021.,
Europska komisija, koju zastupaju T. S. Bohr i B. Mongin, u svojstvu agenata,
žalitelj u predmetu C‑341/21 P,
a druge stranke u postupku su:
KM, koju zastupa M. Müller‑Trawinski, Rechtsanwalt,
tužitelj u prvostupanjskom postupku,
Europski parlament, koji zastupa J. Van Pottelberge, u svojstvu agenta,
Vijeće Europske unije, koje zastupaju M. Alver i M. Bauer, u svojstvu agenata,
intervenijenti u prvostupanjskom postupku,
i
Vijeće Europske unije, koje zastupaju M. Alver i M. Bauer, u svojstvu agenata,
žalitelj u predmetu C‑357/21 P,
a druge stranke u postupku su:
KM, koju zastupa M. Müller‑Trawinski, Rechtsanwalt,
tužitelj u prvostupanjskom postupku,
Europska komisija, koju zastupaju T. S. Bohr i B. Mongin, u svojstvu agenata,
tuženik u prvostupanjskom postupku,
Europski parlament, koji zastupa J. Van Pottelberge, u svojstvu agenta,
intervenijent u prvostupanjskom postupku,
SUD (osmo vijeće),
u sastavu: M. Safjan (izvjestitelj), predsjednik vijeća, N. Piçarra i N. Jääskinen, suci,
nezavisni odvjetnik: A. Rantos,
tajnik: A. Calot Escobar,
odlučivši, nakon što je saslušao stranke i nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči obrazloženim rješenjem, u skladu s člankom 182. Poslovnika Suda,
donosi sljedeće
Rješenje
1
Europska komisija (C‑341/21 P) i Vijeće Europske unije (C‑357/21 P) u svojim žalbama traže ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 24. ožujka 2021., KM/Komisija (T‑374/20, neobjavljena, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2021:162), kojom je Opći sud poništio odluku Komisije od 7. listopada 2019. kojom se odbija zahtjev KM za priznavanje prava na mirovinu za nadživjele osobe (u daljnjem tekstu: sporna odluka).
Pravni okvir
2
Članak 1.d Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju) glasi kako slijedi:
„1.   Pri primjeni ovog Pravilnika o osoblju zabranjuje se svaka diskriminacija na osnovi spola, rase, boje kože, etničkog ili socijalnog podrijetla, genetskih obilježja, jezika, vjere ili uvjerenja, političkog ili drugog nazora, pripadnosti nacionalnoj manjini, imovine, rođenja, invaliditeta, dobi ili spolne orijentacije.
Za potrebe ovog Pravilnika o osoblju izvanbračna zajednica smatra se brakom, pod uvjetom da su ispunjeni svi uvjeti navedeni u članku 1. stavku 2. točki (c) Priloga VII.
2.   Radi osiguravanja u praksi potpune jednakosti između muškaraca i žena u radnom okružju, što je bitan element koji se treba uzeti u obzir pri provedbi svih aspekata ovog Pravilnika o osoblju načelo jednakog postupanja ne sprečava institucije Europske unije da provode ili donesu mjere kojima se osiguravaju posebne prednosti kako bi se pripadnicima nedovoljno zastupljenog spola olakšalo bavljenje strukom ili kako bi se spriječio, odnosno nadoknadio, nepovoljan položaj u njihovoj profesionalnoj karijeri.
[…]
5.   U slučaju da osobe obuhvaćene ovim Pravilnikom o osoblju koje smatraju da su zakinute zato što gore utvrđeno načelo jednakog postupanja nije primijenjeno na njih, utvrde činjenice na temelju kojih se može pretpostaviti izravna ili neizravna diskriminacija, na instituciji leži teret dokazivanja da načelo jednakog postupanja nije povrijeđeno. Ova se odredba ne primjenjuje u stegovnom postupku.
6.   Ne dovodeći u pitanje načela nediskriminacije i proporcionalnosti, svako ograničenje njihove primjene mora se temeljiti na objektivnim i opravdanim razlozima te mora biti usmjereno na opravdane ciljeve od općeg interesa u okviru kadrovske politike. Tim se ciljevima može osobito opravdati utvrđivanje dobi za obvezno umirovljenje i najniže dobi za ostvarivanje prava na starosnu mirovinu.”
3
Člankom 35. Pravilnika o osoblju određuje se:
„Dužnosniku se dodjeljuje jedan od sljedećih administrativnih statusa:
(a)
aktivna služba;
(b)
upućivanje;
(c)
dopust za osobne potrebe;
(d)
mirovanje;
(e)
dopust za služenje vojnog roka;
(f)
roditeljski ili obiteljski dopust;
(g)
dopust u interesu službe.”
4
Člankom 47. Pravilnika o osoblju predviđa se:
„Služba prestaje:
(a)
ostavkom;
(b)
obveznom ostavkom;
(c)
umirovljenjem u interesu službe;
(d)
otkazom zbog stručne nesposobnosti;
(e)
udaljivanjem s radnog mjesta;
(f)
umirovljenjem; ili
(g)
smrću.”
5
U članku 52. prvom i drugom stavku Pravilnika o osoblju navodi se:
„Ne dovodeći u pitanje odredbe članka 50. dužnosnik se umirovljuje:
(a)
automatski zadnjeg dana u mjesecu u kojem navršava 66 godina života, ili
(b)
na vlastiti zahtjev zadnjeg dana u mjesecu na koji se zahtjev odnosi ako je navršio dob za stjecanje prava na odlazak u mirovinu ili ako je njegova dob između 58 godina života i dobi za stjecanje prava na odlazak u mirovinu i ispunjava uvjete za neposrednu isplatu mirovine u skladu s člankom 9. Priloga VIII. Članak 48. drugi stavak druga rečenica primjenjuje se analogno.
Međutim, dužnosnik može na vlastiti zahtjev i ako tijelo za imenovanje to smatra opravdanim u interesu službe, nastaviti raditi do 67. godine života; ili iznimno do 70. godine života; u tom slučaju dužnosnik se umirovljuje automatski zadnjeg dana u mjesecu u kojemu navrši tu godinu života.”
6
Člankom 1. stavkom 2. točkom (c) Priloga VII. Pravilniku o osoblju predviđa se:
„Pravo na naknadu za kućanstvo ima:
[…]
(c)
dužnosnik koji živi u registriranoj izvanbračnoj zajednici, pod uvjetom da:
i.
par dostavi dokument čiju valjanost priznaju država članica ili nadležno tijelo države članice, kojim se potvrđuje njihov status izvanbračnih partnera;
ii.
nijedan od partnera nije u braku ni u drugoj izvanbračnoj zajednici;
iii.
partneri nisu u srodstvu ni na jedan od sljedećih načina: roditelj, dijete, djed/baka, unuk(a), brat, sestra, tetka/strina/ujna, tetak/stric/ujak, nećak, nećakinja, zet, snaha;
iv.
par nema pravo na zakonito sklapanje braka u državi članici; za potrebe ove točke smatra se da par ima pravo na zakonito sklapanje braka samo ako partneri ispunjuju sve uvjete propisane zakonodavstvom države članice koja takvom paru dopušta sklapanje braka;
[…]”
7
Prilog VIII. Pravilniku o osoblju, koji se odnosi na „[m]irovinski sustav”, sadržava, među ostalim, poglavlje 4. naslovljeno „Mirovina za nadživjele osobe”, koji uključuje članke 17. do 29. tog priloga. Članak 17. glasi kako slijedi:
„U slučaju smrti dužnosnika s jednim od administrativnih statusa utvrđenih člankom 35. Pravilnika o osoblju, nadživjeli bračni drug ima pravo, pod uvjetom da je par bio u braku najmanje godinu dana u trenutku smrti dužnosnika i pridržavajući se odredaba iz članka 1. stavka 1. i članka 22., na mirovinu za nadživjele osobe koja iznosi 60 % starosne mirovine koju bi dužnosnik primao da je u trenutku smrti imao pravo na tu mirovinu, neovisno o stažu u službi i dobi.
Trajanje bračne zajednice ne uzima se u obzir ako dužnosnik iz predmetnog ili prethodnog braka ima jedno dijete ili više njih, pod uvjetom da nadživjeli bračni drug uzdržava ili da je uzdržavao tu djecu, ili ako je dužnosnik preminuo zbog fizičke invalidnosti ili bolesti koja je nastala tijekom obavljanja dužnosti ili je posljedica nesreće.”
8
U članku 18. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju određuje se:
„Ako je bivši dužnosnik primao starosnu mirovinu, nadživjeli bračni drug ima pravo, pod uvjetom da je par bio u braku prije nego što je dužnosnik napustio službu institucije i da je trajao najmanje godinu dana i pridržavajući se odredaba iz članka 22., na mirovinu za nadživjele osobe koja iznosi 60 % starosne mirovine koju je primao u trenutku smrti. Najmanja mirovina za nadživjele osobe iznosi 35 % zadnje osnovne plaće; iznos mirovine za nadživjele osobe, međutim, ne smije ni u kojem slučaju biti veći od iznosa starosne mirovine koju je bračni drug primao u trenutku smrti.
Trajanje braka ne uzima se u obzir ako dužnosnik ima jedno dijete ili više njih iz braka sklopljenog prije nego što je napustio službu, pod uvjetom da nadživjeli bračni drug uzdržava ili da je uzdržavao tu djecu.”
9
Člankom 19. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju predviđa se:
„Ako je bivši dužnosnik primao naknadu za invalidnost, nadživjeli bračni drug ima pravo, pridržavajući se odredaba iz članka 22. ovog Priloga i pod uvjetom da je par bio u braku prije nego što je dužnosnik stekao pravo na naknadu, na mirovinu za nadživjele osobe koja iznosi 60 % naknade za invalidnost koji je bračni drug primao u trenutku smrti.
Najmanja mirovina za nadživjele osobe iznosi 35 % zadnje osnovne plaće; iznos mirovine za nadživjele osobe, međutim, ne smije ni u kojem slučaju biti veći od iznosa naknade za invalidnost kojeg je bračni drug primao u trenutku smrti.”
10
U članku 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju navodi se:
„Za potrebe članaka 17.a, 18., 18.a, i 19. trajanje braka ne uzima se u obzir ako je brak, iako sklopljen nakon prestanka radnog odnosa dužnosnika, trajao najmanje pet godina.”
11
U skladu s člankom 27. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju:
„Razvedeni bračni drug dužnosnika ili bivšeg dužnosnika ima pravo na mirovinu za nadživjele osobe, kako je definirano ovim poglavljem, pod uvjetom da u slučaju smrti bivšeg bračnog druga može dokazati da ima pravo na uzdržavanje na temelju sudske odluke ili službeno registriranog sporazuma između bivših bračnih drugova.
Mirovina za nadživjele osobe, međutim, ne smije biti veća od iznosa za uzdržavanje koji se isplaćuje u trenutku smrti bivšeg bračnog druga, s tim da se iznos ažurira u skladu s postupkom utvrđenim člankom 82. Pravilnika o osoblju.
Pravo razvedenog bračnog druga prestaje teći ako on uđe u novi brak prije smrti bivšeg bračnog druga. U slučaju sklapanja novog braka nakon smrti bivšeg bračnog druga, primjenjuje se članak 26.”
Okolnosti spora i sporna odluka
12
Tužiteljica KM sklopila je 2004. s dužnosnikom institucije Unije ugovor o partnerstvu u obliku javnobilježničkog akta u Njemačkoj, koji je zatim u Bruxellesu (Belgija) upisan kao prijava zakonite izvanbračne zajednice. Taj je dužnosnik 2016. otišao u mirovinu.
13
Navedeni dužnosnik i KM sklopili su brak 2017. Isti dužnosnik preminuo je manje od pet godina nakon sklapanja braka.
14
KM je, u svojem svojstvu nadživjelog bračnog druga bivšeg dužnosnika Unije, podnijela zahtjev za priznavanje prava na mirovinu za nadživjele osobe na temelju poglavlja 4. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju.
15
Komisijin Ured za upravljanje individualnim materijalnim pravima i njihovu isplatu (PMO) u spornoj je odluci odbio zahtjev KM jer nije ispunjavao uvjete koji su u članku 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju predviđeni za ostvarivanje prava na mirovinu za nadživjele osobe s obzirom na to da je njezin brak s preminulim dužnosnikom, sklopljen nakon prestanka njegova radnog odnosa, trajao kraće od pet godina.
16
Odbijena je pritužba KM protiv te odluke.
Tužbe u prvostupanjskom postupku i pobijana presuda
17
Zahtjevom podnesenim tajništvu Općeg suda 15. lipnja 2020. KM je podnijela tužbu za poništenje sporne odluke koja se odnosi na nju.
18
Europskom parlamentu i Vijeću dopuštena je intervencija u potporu Komisijinu zahtjevu.
19
U prilog svojoj tužbi, KM je istaknula, među ostalim, tužbeni razlog koji se u biti temelji na nezakonitosti članka 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju osobito s obzirom na načela jednakog postupanja i nediskriminacije na temelju dobi.
20
Prilikom odlučivanja o tom tužbenom razlogu, Opći sud utvrdio je da je, za potrebe priznavanja prava na mirovinu za nadživjele osobe, situacija obuhvaćena člankom 18. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, odnosno situacija nadživjelog bračnog druga bivšeg dužnosnika Unije koji je sklopio brak prije prestanka njegova radnog odnosa, usporediva sa situacijom obuhvaćenom člankom 20. tog priloga, odnosno situacijom nadživjelog bračnog druga bivšeg dužnosnika koji je sklopio brak nakon tog prestanka radnog odnosa. Opći sud zatim je presudio da postoji različito postupanje u usporedivim situacijama s obzirom na datum sklapanja braka jer se mirovina za nadživjele osobe odobrava nadživjelom bračnom drugu pod uvjetom da je brak trajao, u okviru članka 18. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, najmanje jednu godinu, a u okviru članka 20. tog priloga, najmanje pet godina. Opći sud dodao je da takvo različito postupanje nadživjelog bračnog druga bivšeg dužnosnika koji je sklopio brak nakon prestanka njegova radnog odnosa stavlja u nepovoljniji položaj u odnosu na nadživjelog bračnog druga bivšeg dužnosnika koji je sklopio brak prije tog prestanka radnog odnosa. Opći sud utvrdio je i različito postupanje u usporedivim situacijama koje se neizravno temelji na dobi bivšeg dužnosnika na dan na koji je sklopio brak.
21
Nakon što je naveo da je različito postupanje uvedeno člankom 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju predviđeno zakonom u smislu članka 52. stavka 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), Opći sud provjerio je može li se otkriveno različito postupanje opravdati ciljem u općem interesu te je li proporcionalno s obzirom na cilj koji se nastoji postići, osobito s obzirom na sudsku praksu navedenu u točki 42. pobijane presude.
22
U tom pogledu, kada je riječ o cilju u općem interesu kojim se nastoje spriječiti prijevare, Opći sud je, priznavši da se uvjetom prema kojem brak treba ispunjavati uvjet minimalnog trajanja kako bi se ostvarilo pravo na mirovinu za nadživjele osobe može osigurati da taj brak ne počiva isključivo na razlozima koji nisu povezani s planiranjem zajedničkog života, poput isključivo financijskih razloga ili razloga povezanih s ishođenjem prava na boravak, presudio da je nerazumno zaključiti da uvjet minimalnog trajanja braka od pet godina predviđen u članku 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, što je pet puta duže od onog predviđenog u članku 18. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, koji ne dopušta nikakvu iznimku na temelju koje bi se moglo utvrditi nepostojanje prijevare, neovisno o podnesenim objektivnim dokazima, može biti nužan za postizanje cilja borbe protiv prijevare.
23
Opći sud zaključio je da članak 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju povređuje načelo jednakog postupanja kao i načelo nediskriminacije na temelju dobi. U tim je okolnostima prihvatio prigovor nezakonitosti koji je istaknula KM te je poništio spornu odluku.
Zahtjevi stranaka u žalbama i postupak pred Sudom
24
Žalbom u predmetu C‑341/21 P Komisija od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu;
–
odbije tužbu u prvostupanjskom postupku, i
–
naloži KM snošenje troškova prvostupanjskog postupka i žalbenog postupka.
25
Žalbom u predmetu C‑357/21 P Vijeće od Suda zahtijeva da:
–
prihvati žalbu i ukine pobijanu presudu;
–
konačno odluči u sporu i odbije tužbu u prvostupanjskom postupku kao neosnovanu, i
–
naloži KM snošenje troškova prvostupanjskog postupka i žalbenog postupka.
26
Odlukom predsjednika Suda od 14. rujna 2021., ovi su predmeti prekinuti do objave presude u spojenim predmetima C‑116/21 P do C‑118/21 P, C‑138/21 P i C‑139/21 P. Nakon objave presude od 14. srpnja 2022., Komisija/VW i dr. (C‑116/21 P do C‑118/21 P, C‑138/21 P i C‑139/21 P, EU:C:2022:557), postupak je nastavljen odlukom predsjednika Suda od 19. srpnja 2022.
27
U skladu s člankom 54. stavkom 2. Poslovnika Suda, predsjednik Suda odlučio je 1. rujna 2022. spojiti predmete C‑341/21 P i C‑357/21 P u svrhu pisanog i usmenog dijela postupka kao i donošenja presude.
O žalbama
Primjena članka 182. Poslovnika
28
Na temelju članka 182. Poslovnika, kad je Sud već odlučivao o jednom ili više pravnih pitanja koja su jednaka onima istaknutim u žalbenim ili protužalbenim razlozima i ako smatra da je žalba ili protužalba očito osnovana, Sud može, na prijedlog suca izvjestitelja i nakon što sasluša stranke i nezavisnog odvjetnika, obrazloženim rješenjem kojim se upućuje na relevantnu sudsku praksu odlučiti proglasiti žalbu ili protužalbu očito osnovanom.
29
Komisija i KM navode da ne ističu prigovor u pogledu primjene tog članka. Vijeće nije odgovorilo na poziv Suda da iznese stajalište o tom pitanju.
30
U ovom slučaju, valja utvrditi da se u žalbenim razlozima istaknutim u okviru ovih predmeta postavljaju pravna pitanja jednaka onima o kojima je Sud odlučio u presudi od 14. srpnja 2022., Komisija/VW i dr. (C‑116/21 P do C‑118/21 P, C‑138/21 P i C‑139/21 P, EU:C:2022:557). Slijedom toga, u ovim predmetima treba primijeniti članak 182. Poslovnika.
Meritum
31
Komisija u prilog svojoj žalbi u predmetu C‑341/21 P ističe tri jednaka žalbena razloga, od kojih se prvi temelji na pogrešci koja se tiče prava u pogledu kriterija ocjenjivanja zakonitosti odluka koje je donio zakonodavac Unije i na povredi obveze obrazlaganja, drugi na pogrešci koja se tiče prava u tumačenju načela nediskriminacije, a treći na pogrešci koja se tiče prava u tumačenju članka 52. stavka 1. Povelje i na nekoliko povreda obveze obrazlaganja.
32
Vijeće u prilog svojoj žalbi u predmetu C‑357/21 P ističe tri žalbena razloga, od kojih se prvi temelji na pogreškama koje se tiču prava u pogledu postojanja različitog postupanja, drugi na pogreškama koje se tiču prava u pogledu opsega sudskog nadzora koji Opći sud provodi nad izborima zakonodavca Unije, a treći na pogreškama koje se tiču prava u pogledu opravdanja različitog postupanja.
Treći dio prvog žalbenog razloga i drugi žalbeni razlog u predmetu C‑341/21 P te prvi žalbeni razlog u predmetu C‑357/21 P
– Argumentacija stranaka
33
Tim žalbenim razlozima i dijelovima Komisija i Vijeće tvrde da je Opći sud u pobijanoj presudi počinio pogrešku koja se tiče prava u tumačenju načela jednakog postupanja i načela nediskriminacije time što je pogrešno zaključio da su situacije obuhvaćene odredbama članaka 18. i 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju usporedive i da stoga postoji različito postupanje povezano s primjenom različitih sustava na te usporedive situacije.
34
Te institucije smatraju da je Opći sud u točkama 49. i 50. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava time što je smatrao da je dan sklapanja braka jedini odlučujući element za primjenu članka 18. ili članka 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju i da su stoga situacije obuhvaćene tim odredbama usporedive. Međutim, da je Opći sud uzeo u obzir sve elemente koji obilježavaju te situacije, trebao je utvrditi da ne postoji bitna i objektivna razlika između dužnosnika koji su u službi i dužnosnika koji više nisu u službi institucije Unije koja se odnosi na pravnu situaciju tih dužnosnika, osobito s obzirom na prava i profesionalne obveze kojima prvonavedeni dužnosnici, za razliku od drugonavedenih, podliježu na temelju odredbi Pravilnika o osoblju tijekom cijelog trajanja njihove službe.
35
Konkretno, Komisija i Vijeće naglašavaju činjenicu da dužnosnik u službi, za razliku od bivših dužnosnika koji više nisu obvezni raditi, treba uplaćivati doprinose u mirovinski sustav, prima osnovnu plaću veću od starosne mirovine na koju će imati pravo odlaskom u mirovinu, ima obvezu boraviti u mjestu rada te ima pravo na naknade za život u inozemstvu, boravak u stranoj državi i putne troškove. Komisija usto ističe da se, za razliku od članka 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, člankom 18. tog priloga određuje da se trajanje braka ne uzima u obzir ako je u obitelji dužnosnika jedno dijete iz braka koji je potonji dužnosnik sklopio prije nego što je napustio službu, što dokazuje da su situacije na koje se odnose te dvije odredbe potpuno različite. Sva ta razmatranja pokazuju da situacija bivšeg dužnosnika koji sklopi brak nakon prestanka njegova radnog odnosa ne zahtijeva jednako očito kao u slučaju dužnosnika koji sklopi brak dok je još u službi da se nadživjelom bračnom drugu dodijeli zamjenski prihod priznavanjem prava na mirovinu za nadživjele osobe.
36
Komisija smatra i da se situacija dužnosnika koji su u službi i situacija dužnosnika koji više nisu u službi institucije Unije razlikuju i u osobnom pogledu. S jedne strane, dužnosnici obuhvaćeni člankom 18. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju mlađi su od dužnosnika obuhvaćenih člankom 20. tog priloga, tako da kraći životni vijek potonjih dužnosnika povećava opasnost od toga da se u odnosu na njih počini prijevara te stoga između situacija obuhvaćenih tim dvjema odredbama postoji bitna razlika. S druge strane, Komisija tvrdi da je osoba koja sklopi brak s dužnosnikom prije prestanka njegova radnog odnosa podržavala svojeg bračnog druga tijekom cijelog trajanja braka zbog čega opasnost od zlouporabe ili prijevare nije vjerojatna, za razliku od situacije osobe koja sklopi brak s dužnosnikom nakon prestanka njegova radnog odnosa.
37
Komisija isto tako tvrdi da je Opći sud u točki 48. pobijane presude u okviru svoje analize pogrešno zanemario svrhu minimalnog trajanja braka predviđenog člancima 18. i 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, odnosno, kao što to proizlazi iz točaka 87. i 88. presude od 19. prosinca 2019., HK/Komisija (C‑460/18 P, EU:C:2019:1119), svrhu izbjegavanja dogovora o nasljeđivanju i stoga sklapanja braka samo radi mogućnosti primanja mirovine za nadživjele osobe, a da u tom braku ne postoje nikakve stvarne ni stabilne veze između dotičnih osoba. Stoga Opći sud nije poštovao kriterij u skladu s kojim pri ocjenjivanju usporedivosti situacija treba uzeti u obzir sve elemente koji ih obilježavaju, kao i sva pravna pravila kojima se uređuju položaji svake od situacija koje treba usporediti. Konkretno, time što je u istoj točki pobijane presude smatrao da brak koji je sklopljen nakon prestanka radnog odnosa bitno ne mijenja situaciju nadživjelog bračnog druga u pogledu njegovih imovinskih prava u usporedbi sa situacijom na koju se odnosi članak 18. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, Opći sud uopće nije obrazložio to razmatranje te je zanemario opasnost da takav brak može biti izlika za sklapanje dogovora o nasljeđivanju. Naime, ne može se osporavati da je, s obzirom na situaciju dužnosnika koji sklopi brak nakon prestanka radnog odnosa, opasnost od prijevare i zlouporabe veća u slučaju dužnosnika koji sklopi brak prije tog prestanka.
– Ocjena Suda
38
Najprije valja podsjetiti na ustaljenu sudsku praksu Suda, prema kojoj je jednakost pred zakonom iz članka 20. Povelje opće načelo prava Unije koje zahtijeva da se u usporedivim situacijama ne postupa na različit način i da se u različitim situacijama ne postupa na jednak način, osim ako je takvo postupanje objektivno opravdano (presuda od 14. srpnja 2022., Komisija/VW i dr., C‑116/21 P do C‑118/21 P, C‑138/21 P i C‑139/21 P, EU:C:2022:557, t. 95. i navedena sudska praksa).
39
Zahtjev koji se odnosi na usporedivost situacija, radi određivanja postojanja povrede načela jednakog postupanja, treba ocijeniti na temelju svih elemenata koji ih obilježavaju i osobito vodeći računa o predmetu i cilju koji se nastoji postići aktom koji uspostavlja razliku o kojoj je riječ, pri čemu u tu svrhu treba uzeti u obzir načela i ciljeve područja kojem taj akt pripada. Pod uvjetom da situacije nisu usporedive, različito postupanje u dotičnim situacijama ne čini povredu prava na jednakost pred zakonom koje je utvrđeno u članku 20. Povelje (presuda od 14. srpnja 2022., Komisija/VW i dr., C‑116/21 P do C‑118/21 P, C‑138/21 P i C‑139/21 P, EU:C:2022:557, t. 96. i navedena sudska praksa).
40
Upravo s obzirom na tu sudsku praksu valja ispitati tvrdnje Komisije i Vijeća prema kojima je Opći sud u pobijanoj presudi pogrešno zaključio da su situacije obuhvaćene odredbama članaka 18. i 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju usporedive i da postoji različito postupanje u tim usporedivim situacijama s obzirom na datum sklapanja braka.
41
U tom pogledu valja istaknuti da je Opći sud u točkama 44., 45. i 48. pobijane presude utvrdio da je cilj članaka 18. i 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, podložno poštovanju uvjeta minimalnog trajanja braka, priznavanje prava na mirovinu za nadživjele osobe nadživjelom bračnom drugu samo s obzirom na pravnu prirodu veza koje postoje između tog bračnog druga i preminulog bračnog druga. Opći sud naveo je i da je svrha tih odredbi nadživjelom bračnom drugu dodijeliti zamjenski prihod koji bi djelomično nadoknadio gubitak prihoda preminulog bračnog druga, pri čemu je potonji bračni drug prije svoje smrti bio bivši dužnosnik koji više nije u službi.
42
Stoga je Opći sud u biti smatrao da su cilj i svrha tih dviju odredbi Priloga VIII. Pravilniku o osoblju gotovo jednaki s obzirom na sudsku praksu iz točke 39. ovog rješenja i koju je sam Opći sud naveo u točki 38. pobijane presude. Prema mišljenju Općeg suda, glavni element koji obilježava predmetne mirovine za nadživjele osobe jest pravna priroda veza koje postoje između nadživjelog bračnog druga kao osobe kojoj se navedenim odredbama priznaje pravo i preminulog bivšeg dužnosnika. Također prema mišljenju Općeg suda, jedina razlika u primjeni članaka 18. i 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju odnosi se na uvjet minimalnog trajanja braka, koji je i sam uvjetovan datumom sklapanja braka s obzirom na položaj dužnosnika prema Pravilniku o osoblju na taj dan, kao što to nedvojbeno proizlazi iz točke 46. pobijane presude.
43
U tim je okolnostima Opći sud mogao smatrati, a da pritom ne počini pogrešku koja se tiče prava, s jedne strane, u točki 49. pobijane presude da su situacije obuhvaćene odredbama članaka 18. i 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju usporedive i, s druge strane, u točkama 46. i 50. pobijane presude, da se situacije obuhvaćene tim odredbama razlikuju samo s obzirom na datum sklapanja braka u odnosu na položaj dužnosnika prema Pravilniku o osoblju.
44
Međutim, Komisija i Vijeće, tvrde, kao prvo, da se situacije iz članaka 18. i 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju bitno i objektivno razlikuju po činjenici da je upravo na dan sklapanja braka dužnosnik u okviru prvonavedene odredbe još uvijek bio u službi institucije Unije, dok u okviru drugonavedene odredbe više nije bio u službi. Opći sud stoga pri ocjenjivanju usporedivosti situacija nije u dovoljnoj mjeri uzeo u obzir taj specifični element.
45
Međutim, kao što je to Opći sud pravilno naveo u točki 47. pobijane presude, pravna priroda veza koje postoje između nadživjelog bračnog druga i preminulog dužnosnika ne razlikuje se ovisno o tome je li dužnosnik na dan sklapanja braka obavljao profesionalnu djelatnost ili nije. Isto tako, kao što je to Opći sud utvrdio u točki 48. pobijane presude, okolnost je li preminuli dužnosnik sklopio brak prije ili nakon prestanka njegovog radnog odnosa ne može bitno izmijeniti situaciju nadživjelog bračnog druga u pogledu njegovih imovinskih prava, među kojima je i pravo na mirovinu za nadživjele osobe kao zamjenski prihod.
46
Naime, datum sklapanja braka određuju sami budući supružnici. Ta odluka proizlazi iz slobodnog izbora dužnosnika na temelju brojnih razmatranja koja ne uključuju nužno niti jedino uzimanje u obzir okolnosti povezanih s eventualnim obavljanjem profesionalne djelatnosti. Suprotno onomu što tvrde Komisija i Vijeće, činjenica da taj dužnosnik jest ili nije u službi na taj dan stoga ne može odlučujuće utjecati na ocjenu usporedivosti situacija o kojima je riječ s obzirom na kriterije navedene u točki 39. ovog rješenja i, osobito, predmet i cilj članaka 18. i 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, kako su navedeni u točki 41. ovog rješenja. U tom se pogledu rasuđivanje Općeg suda navedeno u prethodnoj točki ovog rješenja u biti temelji na tom predmetu, tom cilju i tom glavnom elementu koji obilježava pravo na mirovinu za nadživjele osobe, kao što se navodi u točki 42. ovog rješenja.
47
Točno je da, kao što to proizlazi iz iste točke 42. ovog rješenja, položaj dužnosnika prema Pravilniku o osoblju na dan sklapanja braka utječe na uvjet minimalnog trajanja tog braka. Dok se u slučaju da je brak sklopljen kad je dužnosnik još bio u službi zahtijeva trajanje od samo jedne godine, ono se produljuje na pet godina u slučaju kad je dužnosnik sklopio brak nakon što je napustio službu u instituciji Unije.
48
Međutim, kao što to proizlazi iz točaka 45. i 46. ovog rješenja, ni položaj dužnosnika prema Pravilniku o osoblju ni datum sklapanja braka nisu relevantni elementi u fazi ocjene usporedivosti situacija jer nisu izravno povezani s predmetom, ciljem ni glavnim elementom koji obilježava pravo na mirovinu za nadživjele osobe iz članaka 18. i 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju.
49
Upravo zbog toga po analogiji valja smatrati, kao što je Sud to u pogledu mirovine za nadživjele osobe predviđene člankom 17. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju naveo u točki 70. presude od 19. prosinca 2019., HK/Komisija (C‑460/18 P, EU:C:2019:1119), da priznavanje prava na mirovinu za nadživjele osobe u samom svojem načelu ovisi „isključivo” o pravnoj prirodi veza koje postoje između dotične osobe i preminulog dužnosnika, i to iako je Sud u točki 89. te presude priznao da je i minimalno trajanje braka uvjet da bi se nadživjelom bračnom drugu priznalo pravo na mirovinu za nadživjele osobe.
50
Naime, upravo se na pravnoj prirodi veza između bračnih drugova temelji sustav mirovina za nadživjele osobe iz javne službe Unije jer je taj uvjet za priznavanje prava zajednički svim mirovinama za nadživjele osobe iz članaka 17. do 20. i članka 27. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju. Što se pak tiče uvjeta minimalnog trajanja braka, riječ je o dodatnom uvjetu uz onaj koji se odnosi na pravnu prirodu veza između bračnih drugova jer se njime samo nastoji pojasniti razdoblje tijekom kojeg pravna veza treba trajati za potrebe priznavanja prava na mirovinu za nadživjele osobe. Taj dodatan uvjet usto nije preuzet u određenim mirovinama za nadživjele osobe kao što su one iz članaka 19. i 27. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju.
51
Stoga je Opći sud u točkama 45. i 47. pobijane presude u svojem obrazloženju pravilno ustrajao na važnosti pravne veze između bračnih drugova kao glavnog elementa koji obilježava Unijin sustav mirovina za nadživjele osobe i zaključio da položaj dužnosnika prema Pravilniku o osoblju ne utječe na tu vezu.
52
Komisija i Vijeće tvrde, kao drugo, da situacija bivšeg dužnosnika koji sklapa brak nakon prestanka radnog odnosa ne zahtijeva jednako očito kao u slučaju dužnosnika koji sklapa brak dok je još u službi da se nadživjelom bračnom drugu dodijeli zamjenski prihod. U tom je pogledu dovoljno podsjetiti, kao što je to Opći sud pravilno naveo u točki 48. pobijane presude, upućivanjem na točku 69. presude od 19. prosinca 2019., HK/Komisija (C‑460/18 P, EU:C:2019:1119), na to da pravo na mirovine za nadživjele osobe iz članaka 18. i 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju ne podliježe uvjetima koji se odnose na sredstva ili imovinu, a tiču se nemogućnosti nadživjelog bračnog druga da zadovolji svoje potrebe, čime se dokazuje njegova prethodna financijska ovisnost o preminuloj osobi.
53
Komisija ističe, kao treće, da Opći sud nije uzeo u obzir svrhu minimalnog trajanja braka predviđenog člancima 18. i 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, odnosno, kao što to proizlazi iz točke 89. presude od 19. prosinca 2019., HK/Komisija (C‑460/18 P, EU:C:2019:1119), izbjegavanje sklapanja prijevarnih ili zlouporabnih dogovora o nasljeđivanju, uzimajući u obzir da se u slučaju takve opasnosti od zlouporabe ili prijevare u osobnom pogledu razlikuju situacije obuhvaćene tim dvama člancima. U tom je pogledu dovoljno istaknuti da taj aspekt nije relevantan u fazi ocjene usporedivosti situacija. Naime, taj se argument odnosi na opravdanje više‑manje dugog trajanja braka koje se zahtijeva, tako da se može istaknuti samo u fazi ocjene proporcionalnosti eventualnog različitog postupanja koje je utvrđeno.
54
Kada je riječ, nadalje, o Komisijinu argumentu prema kojem neusporedivost situacija potvrđuje i činjenica da se, suprotno onomu što je predviđeno člankom 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, minimalno trajanje braka na temelju članka 18. tog priloga ne uzima u obzir ako nadživjeli bračni drug uzdržava ili je uzdržavao djecu bivšeg dužnosnika, taj element ne utječe na ocjenu usporedivosti situacija obuhvaćenih tim dvama člancima. Naime, uvjet koji se odnosi na uzdržavanje djece, a koji je predviđen samo člankom 18. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, po analogiji s onim što je navedeno u točkama 47. i 49. ovog rješenja, dodatni je uvjet, kao i onaj koji se odnosi na minimalno trajanje braka, koji zamjenjuje. Stoga nije izravno povezan s predmetom, ciljem i glavnim elementom koji obilježava pravo na mirovinu za nadživjele osobe iz članaka 18. i 20. tog priloga.
55
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da, suprotno onomu što tvrde Komisija i Vijeće, zaključci do kojih je Opći sud došao u točkama 49. i 50. pobijane presude ne sadržavaju pogrešku koja se tiče prava.
56
Iz toga slijedi da treba odbiti treći dio prvog žalbenog razloga i drugi žalbeni razlog u predmetu C‑341/21 P te prvi žalbeni razlog u predmetu C‑357/21 P kao neosnovane.
Prvi i drugi dio prvog žalbenog razloga u predmetu C‑341/21 P te drugi žalbeni razlog u predmetu C‑357/21 P
– Argumentacija stranaka
57
Komisija i Vijeće u tim žalbenim razlozima u biti prigovaraju Općem sudu da je u pobijanoj presudi počinio pogrešku koja se tiče prava u pogledu opsega sudskog nadzora.
58
Te dvije institucije ističu da je Opći sud u drugoj rečenici točke 42. pobijane presude primijenio sudsku praksu Unije koja je razvijena u potpuno drukčijem kontekstu izbora kadrovske politike u situacijama u kojima je zakonodavcu dostupno više mogućnosti. Stoga je Opći sud, među ostalim u točki 78. pobijane presude pogrešno zaključio da je izbor zakonodavca Unije u pogledu minimalnog trajanja braka utvrđenog u članku 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju jednostavno „nerazuman”. Time je proveo nadzor koji prekoračuje „očito neprikladnu ili neprimjerenu” prirodu predmetne odredbe u odnosu na cilj koji nastoje postići nadležne institucije, odnosno, u ovom slučaju, sprečavanje zlouporabe prava i prijevara. Opći sud na neki je način zamijenio ocjenu zakonodavca Unije svojom ocjenom te je stoga prekoračio granice nadzora zakonitosti.
59
Komisija usto ističe da je Opći sud, time što je tvrdio da je svoju ocjenu zakonitosti članka 20. Priloga VIII. temeljio na člancima 20. i 21. Povelje, odstupio od sudske prakse Suda prema kojoj se ocjena zakonitosti akta Unije s obzirom na temeljna prava ni u kojem slučaju ne može zasnivati na navodima koji se temelje na posljedicama tog akta u konkretnom slučaju. Naime, u točki 72. pobijane presude Opći sud temeljio je argument na posebnim činjeničnim okolnostima slučaja kako bi presudio da je članak 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju nezakonit.
– Ocjena Suda
60
Valja istaknuti da je Opći sud u točkama 40. do 42. pobijane presude podsjetio na zahtjeve iz članka 52. stavka 1. Povelje, kao i na sudsku praksu primjenjivu u svrhu nadzora proporcionalnosti različitog postupanja. Zatim je u točki 43. pobijane presude presudio da, ako su situacije iz članaka 18. i 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju usporedive, tada treba provjeriti da nije nerazumno da zakonodavac Unije smatra da uvedeno različito postupanje može biti primjereno i nužno za potrebe postizanja cilja u općem interesu koji se nastoji postići uvjetom u pogledu minimalnog trajanja braka predviđenog u članku 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju. Budući da je zaključio da su situacije usporedive, tu je analizu proveo počevši od točke 58. pobijane presude.
61
Međutim, kao što to ističu Komisija i Vijeće, iz sudske prakse Suda proizlazi da se, ako su na snazi pravila Pravilnika o osoblju kao što su to ona o kojima je riječ u ovom predmetu i s obzirom na široku diskrecijsku ovlast kojom u tom pogledu raspolaže zakonodavac Unije, načelo jednakog postupanja, kako je propisano u članku 20. Povelje, ne poštuje samo kada zakonodavac provede razlikovanje koje je proizvoljno ili očito neprimjereno u odnosu na cilj propisa o kojem je riječ (presuda od 14. srpnja 2022., Komisija/VW i dr., C‑116/21 P do C‑118/21 P, C‑138/21 P i C‑139/21 P, EU:C:2022:557, t. 127. i navedena sudska praksa).
62
Ta sudska praksa primjenjiva je u okviru provjere zahtjeva proporcionalnosti propisanog člankom 52. stavkom 1. Povelje (presuda od 14. srpnja 2022., Komisija/VW i dr., C‑116/21 P do C‑118/21 P, C‑138/21 P i C‑139/21 P, EU:C:2022:557, t. 128.).
63
Opći sud u ovom je slučaju u točki 43. pobijane presude smatrao da valja provjeriti nije li nerazumno da zakonodavac Unije smatra da uvedeno različito postupanje može biti primjereno i nužno za potrebe postizanja cilja u općem interesu koji se nastoji postići uvjetom u pogledu minimalnog trajanja braka predviđenog u članku 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju.
64
Međutim, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točkama 61. i 62. ovog rješenja, trebao je samo provjeriti nije li razlikovanje provedeno u toj odredbi, u vezi s člankom 18. tog priloga, proizvoljno ili očito neprimjereno s obzirom na cilj u općem interesu koji se nastoji postići. Opći sud nije poštovao opseg svojeg sudskog nadzora jer je pogrešno ispitao zahtjev proporcionalnosti i stoga je počinio pogrešku koja se tiče prava. Naime, da nije počinio tu pogrešku, Opći sud primijenio bi drukčije rasuđivanje te bi eventualno došao do zaključaka različitih od onih do kojih je došao u točkama 78., 79. i 81. pobijane presude.
65
To nepoštovanje opsega sudskog nadzora odrazilo se i u točki 63. pobijane presude. Naime, Opći sud nastojao je, počevši od te točke, ispitati je li uvjet minimalnog trajanja braka od pet godina predviđen u članku 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju – razmatran zasebno i neovisno o uvjetu od jedne godine predviđenom u članku 18. tog priloga, s obzirom na članak 52. stavak 1. Povelje – proporcionalan na način da očito ne prekoračuje ono što je nužno za ostvarenje cilja koji zakonodavac Unije nastoji postići. Međutim, kao što to proizlazi iz točke 62. ovog rješenja, Opći sud čak je i u kontekstu te odredbe Povelje trebao samo ispitati treba li razliku utvrđenu u tom slučaju, odnosno činjenicu da je uvjet minimalnog trajanja braka, u situacijama obuhvaćenima člankom 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, pet puta dulji od onog predviđenog za situacije obuhvaćene člankom 18. tog priloga, iako su sve te situacije usporedive, smatrati proizvoljnom ili očito neprimjerenim s obzirom na zajednički cilj tih dviju odredbi koji zakonodavac Unije nastoji postići.
66
U tim okolnostima valja, a da pritom nije potrebno ispitati druge argumente koje su istaknuli Komisija i Vijeće, prihvatiti drugi dio prvog žalbenog razloga u predmetu C‑341/21 P, kao i drugi žalbeni razlog u predmetu C‑357/21 P.
67
Stoga valja prihvatiti žalbe i ukinuti pobijanu presudu a da pritom nije potrebno ispitati prvi dio prvog žalbenog razloga i treći žalbeni razlog u predmetu C‑341/21 P ni treći žalbeni razlog u predmetu C‑357/21 P.
Tužba pred Općim sudom
68
U skladu s člankom 61. prvim stavkom drugom rečenicom Statuta Suda Europske unije, Sud u slučaju ukidanja odluke Općeg suda može sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta.
69
U ovom slučaju, osobito s obzirom na okolnost da se tužba za poništenje u predmetu T‑374/20 temelji na tužbenim razlozima o kojima se vodila kontradiktorna rasprava pred Općim sudom i za čije ispitivanje nije potrebno donijeti nikakvu dodatnu mjeru upravljanja postupkom ili ispitivanja spisa, valja smatrati da stanje postupka dopušta donošenje odluke o tužbi i da o njoj valja konačno odlučiti.
70
U prilog svojoj tužbi pred Općim sudom KM je istaknula dva tužbena razloga koji se temelje na nezakonitosti, kao prvo, članka 18. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju i, kao drugo, članka 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju.
Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nezakonitosti članka 18. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju
71
KM u tom prvom tužbenom razlogu u biti navodi povredu načelâ jednakog postupanja i nediskriminacije na temelju spolne orijentacije jer, da su njezin preminuli bračni dug i ona bili istospolni par kojem je odbijeno sklapanje braka, ona bi mogla ostvariti pravo na mirovinu za nadživjele osobe na temelju odredbi članka 1. Priloga VII. Pravilniku o osoblju i članka 18. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, s obzirom na činjenicu da je njihov ugovor o partnerstvu, koji je sklopljen u obliku javnobilježničkog akta te je zatim upisan kao prijava zakonite izvanbračne zajednice, bio sklopljen prije prestanka radnog odnosa njezina bračnog druga i više od jedne godine prije njegove smrti. Stoga je diskriminirajuće tražiti od heteroseksualnih parova da sklope brak, dok je za istospolni par dovoljno da registriraju oblik trajne izvanbračne zajednice kako bi imali pravo na mirovinu za nadživjele osobe.
72
Komisija, koju podupiru Parlament i Vijeće, osporava tu argumentaciju.
73
U tom pogledu, valja podsjetiti na to da načelo jednakog postupanja, sadržano u članku 20. Povelje, predstavlja opće načelo prava Unije čiji je poseban izraz načelo nediskriminacije sadržano u članku 21. stavku 1. Povelje. Na ta dva načela podsjeća se i u članku 1.d Pravilnika o osoblju (presuda od 14. srpnja 2022., Komisija/VW i dr., C‑116/21 P do C‑118/21 P, C‑138/21 P i C‑139/21 P, EU:C:2022:557, t. 140. i navedena sudska praksa).
74
Kao što je to već navedeno u točki 38. ovog rješenja, opće načelo jednakog postupanja zakonodavcu Unije, u skladu sa zahtjevima iz članka 52. stavka 1. Povelje, zabranjuje različito postupanje u usporedivim situacijama i jednako postupanje s različitim situacijama, osim ako je takvo postupanje objektivno opravdano. Razlika u postupanju opravdana je kada je utemeljena na objektivnom i razumnom mjerilu odnosno kada je u vezi s pravno dopuštenim ciljem kojem teži predmetno zakonodavstvo i kada je ta razlika proporcionalna cilju koji se želi postići predmetnim postupanjem (presuda od 14. srpnja 2022., Komisija/VW i dr., C‑116/21 P do C‑118/21 P, C‑138/21 P i C‑139/21 P, EU:C:2022:557, t. 142. i navedena sudska praksa).
75
Kao što je to navedeno u točki 39. ovog rješenja, zahtjev koji se odnosi na usporedivost situacija, radi određivanja postojanja povrede načela jednakog postupanja, treba ocijeniti na temelju svih elemenata koji ih obilježavaju i osobito vodeći računa o predmetu i cilju koji se nastoji postići aktom koji uspostavlja razliku o kojoj je riječ, pri čemu u tu svrhu treba uzeti u obzir načela i ciljeve područja kojem taj akt pripada. Pod uvjetom da situacije nisu usporedive, različito postupanje u dotičnim situacijama ne čini povredu prava na jednakost pred zakonom koje je utvrđeno u članku 20. Povelje.
76
Kako bi se utvrdilo je li, kao što to navodi KM, članak 18. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, u vezi s člankom 1.d stavkom 1. drugim podstavkom Pravilnika o osoblju i člankom 1. stavkom 2. točkom (c) Priloga VII. Pravilniku o osoblju, diskriminirajuć te je zbog toga nezakonit s obzirom na to da njegovo područje primjene obuhvaća samo određene parove koji su u izvanbračnoj zajednici, najprije valja ispitati jesu li kategorije parova u usporedivoj situaciji.
77
U tom pogledu, valja podsjetiti na to da, u skladu s njegovim tekstom, članak 18. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju u načelu obuhvaća samo parove koji su sklopili brak, uzimajući u obzir da su bračni drugovi suprotnog spola i istospolni bračni drugovi obuhvaćeni područjem primjene te odredbe ovisno o odredbama prava država članica.
78
Međutim, na temelju zajedničkog djelovanja članka 1.d stavka 1. drugog podstavka Pravilnika o osoblju i članka 1. stavka 2. točke (c) Priloga VII. Pravilniku o osoblju, Unijin zakonodavac izričito je proširio primjenu odredbi Pravilnika o osoblju koje se odnose na vjenčane osobe, pod određenim uvjetima, na osobe u registriranoj izvanbračnoj zajednici (vidjeti u tom smislu presudu od 19. prosinca 2019., HK/Komisija, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, t. 74.).
79
Tako se, u skladu s člankom 1.d stavkom 1. drugim podstavkom Pravilnika o osoblju, za potrebe primjene tog članka, prema registriranim izvanbračnim zajednicama postupa jednako kao i prema braku, ako su ispunjeni svi uvjeti navedeni u članku 1. stavku 2. točki (c) Priloga VII. Pravilniku o osoblju, a ti se uvjeti osobito odnose na to da par o kojem je riječ dostavi službeni dokument čiju valjanost priznaje država članica ili bilo koje nadležno tijelo države članice i kojim se potvrđuje njihov status izvanbračnih partnera, kao i da par nema mogućnost sklapanja braka u državi članici.
80
Iz toga slijedi da članak 18. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, u vezi s odredbama navedenima u prethodnoj točki, ne obuhvaća samo vjenčane parove, nego i parove u registriranoj izvanbračnoj zajednici koji nemaju mogućnost sklapanja braka. Suprotno tomu, taj članak 18. ne obuhvaća parove u takvoj zajednici kad ti parovi imaju mogućnost sklapanja braka u svojoj državi članici, kao što je to bio slučaj KM i njezina bračnog druga prije nego što su sklopili brak.
81
Stoga valja utvrditi da se prema parovima u registriranoj izvanbračnoj zajednici postupa različito u okviru članka 18. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, ovisno o tomu imaju li mogućnost sklapanja braka u svojoj državi članici. Ta je mogućnost sklapanja braka kriterij koji je utvrdio zakonodavac Unije kako bi razlikovao te dvije situacije. Kao što to u biti napominje KM, taj kriterij neizravno se temelji na spolnoj orijentaciji u smislu članka 21. stavka 1. Povelje i članka 1.d stavka 1. Pravilnika o osoblju jer heteroseksualni parovi imaju mogućnost sklapanja braka u svim državama članicama, za razliku od istospolnih parova koji u određenim od tih država članica i dalje nemaju mogućnost sklapanja braka.
82
Međutim, ne može se smatrati da su te situacije usporedive.
83
Naime, cilj članka 1.d stavka 1. drugog podstavka Pravilnika o osoblju i članka 1. stavka 2. točke (c) Priloga VII. Pravilniku o osoblju jest izjednačiti registrirane izvanbračne zajednice s brakom kako bi se na osobe koje nemaju mogućnost sklapanja braka u svojoj državi članici primijenile odredbe Pravilnika o osoblju koje se odnose na vjenčane osobe (vidjeti u tom smislu presudu od 19. prosinca 2019., HK/Komisija, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, t. 74. do 76.). To je izjednačavanje dio temeljnog cilja Pravilnika o osoblju, navedenog u ključnoj odredbi članka 1.d Pravilnika o osoblju, kojim se nastoji zajamčiti načelo jednakog postupanja i osobito zabraniti svaka diskriminacija koja se temelji na spolnoj orijentaciji osoba. Zakonodavac Unije stoga je smatrao da je, u okviru ostvarivanja tog cilja, potrebno da se na osobe koje nemaju mogućnost sklapanja braka u nekoj državi članici, ali su odabrale zajednicu najsličniju braku mogu primijeniti odredbe Pravilnika o osoblju koje se odnose na vjenčane osobe.
84
Suprotno tomu, takvo izjednačavanje i takva zaštita nipošto se ne propisuju kad par koji je u registriranoj izvanbračnoj zajednici ima mogućnost sklapanja braka te se na njega stoga primjenjuju odredbe Pravilnika o osoblju koje se odnose na vjenčane osobe. Naime, kao što je to Komisija istaknula u svojem odgovoru na tužbu pred Općim sudom, u takvom slučaju, odabir registrirane izvanbračne zajednice umjesto braka proizlazi iz namjerne odluke dvaju partnera u pogledu pravnih posljedica vezanih za taj odabir, tako da, ako par ne odabere brak iako na temelju nacionalnog prava ima tu mogućnost, njegova situacija neće se smatrati usporedivom s parovima koji su odabrali brak ili s onima koji zakonski nemaju mogućnost sklapanja braka.
85
U skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 75. ovog rješenja, valja stoga utvrditi da, s obzirom na glavni element povezan s postojanjem mogućnosti sklapanja braka, na predmet i cilj koji se nastoji postići uspostavljanjem predmetne razlike, koji su izneseni u točki 83. ovog rješenja, kao i ključni cilj Pravilnika o osoblju da se zajamče načela jednakog postupanja i nediskriminacije na temelju spolne orijentacije, situacija para koji je u registriranoj izvanbračnoj zajednici i ima mogućnost sklapanja braka u svojoj državi članici, poput KM i njezina bračnog druga prije nego što su sklopili brak, nije usporediva sa situacijom para u registriranoj izvanbračnoj zajednici koji nema tu mogućnost.
86
U tim okolnostima, valja odbiti prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nezakonitosti članka 18. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju.
Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na nezakonitosti članka 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju
87
KM u svojem drugom tužbenom razlogu tvrdi da se člankom 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju povređuju načelâ jednakog postupanja i nediskriminacije na temelju dobi jer joj, time što se njime propisuje uvjet minimalnog trajanja braka od pet godina, iako se člankom 18. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju predviđa trajanje od samo jedne godine, neopravdano uskraćuje pravo na mirovinu za nadživjele osobe.
88
Komisija, koju podupiru Parlament i Vijeće, osporava tu argumentaciju.
89
Valja podsjetiti na to da, u skladu s člankom 52. stavkom 1. Povelje, svako ograničenje pri ostvarivanju njome priznatih prava i sloboda mora biti predviđeno zakonom i mora poštovati bit tih prava i sloboda. Podložno načelu proporcionalnosti, ograničenja su moguća samo ako su potrebna i ako zaista odgovaraju ciljevima od općeg interesa koje priznaje Unija ili potrebi zaštite prava i sloboda drugih osoba.
90
Osim toga, kao što se to već navodi u točkama 73. do 75. ovog rješenja, načelo jednakog postupanja, sadržano u članku 20. Povelje, predstavlja opće načelo prava Unije čiji je poseban izraz načelo nediskriminacije sadržano u članku 21. stavku 1. Povelje, pri čemu se na ta dva načela podsjeća i u članku 1.d Pravilnika o osoblju.
91
Naposljetku, prema sudskoj praksi Suda već navedenoj u točki 61. ovog rješenja, ako su na snazi pravila Pravilnika o osoblju kao što su to ona o kojima je riječ u ovom predmetu i s obzirom na široku diskrecijsku ovlast kojom u tom pogledu raspolaže zakonodavac Unije, načelo jednakog postupanja ne poštuje se samo kada zakonodavac provede razlikovanje koje je proizvoljno ili očito neprimjereno u odnosu na cilj propisa o kojem je riječ.
92
Upravo s obzirom na tu sudsku praksu i zahtjeve iz članka 52. stavka 1. Povelje treba ispitati prigovor nezakonitosti članka 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju koji je istaknula KM, s obzirom na načela jednakog postupanja i nediskriminacije na temelju dobi, propisana člankom 20. odnosno člankom 21. stavkom 1. Povelje i na koja se podsjeća u članku 1.d Pravilnika o osoblju.
93
Kada je riječ, kao prvo, o usporedivosti situacija iz članaka 18. i 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, zbog razloga navedenih u točkama 41. do 56. ovog rješenja valja smatrati da su te situacije usporedive.
94
Kao drugo, valja utvrditi da je zakonodavac Unije, time što je u tim odredbama Priloga VIII. Pravilniku o osoblju predvidio različita minimalna trajanja braka, različito postupao u usporedivim situacijama.
95
Usto, valja istaknuti da se to različito postupanje također neizravno temelji na dobi.
96
Naime, s jedne strane, situacije obuhvaćene odredbama članaka 18. i 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju razlikuju se u pogledu datuma sklapanja braka s obzirom na to je li služba dužnosnika, kako proizlazi iz članka 47. Pravilnika o osoblju, prestala i, s druge strane, do takvog prestanka službe uglavnom dolazi slijedom umirovljenja u smislu članka 52. Pravilnika o osoblju. Međutim, s obzirom na činjenicu da se tim člankom 52. u okviru njegove najšire primjene predviđa da se dužnosnici koji imaju pravo na starosnu mirovinu u smislu članka 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju mogu umiroviti u dobi od 58 do 70 godina, valja utvrditi da su bivši dužnosnici obuhvaćeni tim člankom 20. općenito sklopili brak u kasnijoj dobi nego bivši dužnosnici obuhvaćeni člankom 18. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju (vidjeti u tom smislu presudu od 14. srpnja 2022., Komisija/VW i dr., C‑116/21 P do C‑118/21 P, C‑138/21 P i C‑139/21 P, EU:C:2022:557, t. 174.).
97
Iz toga slijedi da se člankom 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, u vezi s člankom 18. tog priloga, uspostavlja i različito postupanje koje se neizravno temelji na dobi dužnosnika, pri čemu se pojašnjava da činjenica da se dužnosnici na temelju članka 52. Pravilnika o osoblju mogu umiroviti i primati starosnu mirovinu s razlikom u dobi od 12 godina u najekstremnijim slučajevima nije dovoljna da se porekne da se to različito postupanje temelji na dobi (presuda od 14. srpnja 2022., Komisija/VW i dr., C‑116/21 P do C‑118/21 P, C‑138/21 P i C‑139/21 P, EU:C:2022:557, t. 175. i navedena sudska praksa).
98
Kao treće, valja ispitati je li različito postupanje koje se ističe u točkama 94. do 97. ovog rješenja u skladu s člankom 20. i člankom 21. stavkom 1. Povelje na način da ispunjava kriterije iz članka 52. stavka 1. Povelje navedene u točki 89. ovog rješenja.
99
Na prvom mjestu, nesporno je da je to različito postupanje predviđeno zakonom u smislu članka 52. stavka 1. Povelje jer proizlazi iz članka 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, u vezi s člankom 18. tog priloga. Tim se odredbama Unije predviđaju precizni brojčano iskazani uvjeti minimalnog trajanja braka kojima se definira doseg ograničavanja ostvarivanja prava na jednako postupanje i nediskriminaciju koja se temelji na dobi (vidjeti, kada je riječ o dosegu zahtjeva da svako ograničavanje ostvarivanja temeljnih prava mora biti predviđeno zakonom, presudu od 26. travnja 2022., Poljska/Parlament i Vijeće, C‑401/19, EU:C:2022:297, t. 64. i navedenu sudsku praksu).
100
Na drugom mjestu, ograničenjem koje je u sustav mirovina za nadživjele osobe uvedeno predmetnim različitim postupanjem poštuje se bitan sadržaj načela jednakog postupanja i načela nediskriminacije na temelju dobi, u skladu s člankom 52. stavkom 1. Povelje. Naime, tim se ograničenjem ne dovode u pitanje ta načela kao takva jer se odnosi samo na ograničeno pitanje uvjeta minimalnog trajanja braka koji nadživjeli bračni drugovi preminulih dužnosnika ili bivših dužnosnika trebaju ispuniti kako bi mogli ostvariti pravo na mirovinu za nadživjele osobe, pri čemu tim bračnim drugovima nije uskraćena mogućnost ostvarivanja prava na takvu mirovinu u svakom od slučajeva predviđenih člancima 18. i 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju.
101
Na trećem mjestu, navedeno ograničenje odgovara cilju u općem interesu u smislu članka 52. stavka 1. Povelje, odnosno cilju kojim se nastoje spriječiti zlouporaba prava i prijevare, s obzirom na to da njihova zabrana predstavlja opće načelo prava Unije čije se poštovanje zahtijeva od pojedinaca (vidjeti u tom smislu presudu od 6. veljače 2018., Altun i dr., C‑359/16, EU:C:2018:63, t. 49.). Naime, Sud je već presudio da je uvjet prema kojem brak mora trajati određeno vrijeme da bi se nadživjelom bračnom drugu priznalo pravo na mirovinu za nadživjele osobe namijenjen tomu da se osigura postojanje stvarne i stabilne veze između dotičnih osoba (vidjeti u tom smislu presudu od 19. prosinca 2019., HK/Komisija, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, t. 89.). Riječ je o jedinstvenom kriteriju koji se bez razlike primjenjuje na sve nadživjele bračne drugove obuhvaćene odredbama članaka 18. i 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju i čiji cilj nije pretpostaviti da su nadživjeli bračni drugovi počinili zlouporabu ili prijevaru, nego spriječiti počinjenje takvih zlouporaba ili prijevara.
102
Na četvrtom mjestu, kada je riječ o ispitivanju proporcionalnosti, u okviru kontrole zakonitosti odredbe prava Unije s obzirom na načelo jednakog postupanja i zbog široke diskrecijske ovlasti kojom zakonodavac Unije raspolaže u području pravila Pravilnika o osoblju valja provjeriti, kao što je to navedeno u točkama 61. i 91. ovog rješenja, predviđa li se člankom 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, time što se njime za nadživjelog bračnog druga koji je sklopio brak s dužnosnikom nakon prestanka njegova radnog odnosa propisuje minimalno trajanje braka od pet godina, iako ono u slučaju braka sklopljenog s dužnosnikom koji je još u službi na temelju članka 18. tog priloga iznosi samo jednu godinu, proizvoljno ili očito neprimjereno razlikovanje u odnosu na cilj u općem interesu naveden u prethodnoj točki ovog rješenja.
103
Sud je već presudio da uvjet minimalnog trajanja od jedne godine predviđen u članku 17. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju nije ni proizvoljan ni očito neprimjeren s obzirom na taj cilj te ta analiza vrijedi mutatis mutandis i za uvjet minimalnog trajanja od jedne godine predviđen u članku 18. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju (vidjeti po analogiji presudu od 19. prosinca 2019., HK/Komisija, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, t. 90.).
104
Kao što je to Komisija, koju podupiru Vijeće i Parlament, u biti navela u svojim pismenima, nije ni proizvoljno ni očito neprimjereno u članku 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju zahtijevati dulje minimalno trajanje braka od onog predviđenog u članku 18. tog priloga. Naime, u slučaju iz tog članka 20., koji obilježava činjenica da je brak sklopljen nakon prestanka dužnosnikova radnog odnosa, poticaj za zlouporabu ili prijevaru vjerojatniji je zbog veće predvidljivosti i blizine smrti dužnosnika s obzirom na to da, kao u ovom slučaju, radni odnos prestaje zbog umirovljenja u smislu članka 52. Pravilnika o osoblju.
105
U tim okolnostima valja smatrati da zakonodavac Unije, time što je u članku 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju odredio minimalno trajanje braka od pet godina kako bi spriječio zlouporabe i prijevare, iako to trajanje iznosi samo jednu godinu u situacijama obuhvaćenima člankom 18. tog priloga, u okviru široke diskrecijske ovlasti kojom raspolaže nije proveo proizvoljno ili očito neprimjereno razlikovanje.
106
Iz prethodno navedenog proizlazi da je različito postupanje uvedeno člankom 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju u skladu s člankom 20. i člankom 21. stavkom 1. Povelje.
107
Stoga valja odbiti drugi tužbeni razlog, koji se temelji na nezakonitosti članka 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju s obzirom na načelâ jednakog postupanja i nediskriminacije na temelju dobi te stoga tužbu KM.
Troškovi
108
U skladu s člankom 184. stavkom 2. Poslovnika, kad je žalba osnovana i Sud sâm konačno odluči u sporu, Sud odlučuje o troškovima.
109
U skladu s člankom 138. stavkom 1. Poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, osoba koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
110
Budući da KM nije uspjela u svojem tužbenom zahtjevu nakon prihvaćanja žalbi i da su Komisija i Vijeće podnijeli zahtjev da joj se naloži snošenje troškova, valja joj naložiti snošenje, osim vlastitih troškova, i troškova tih dviju institucija u prvostupanjskom postupku te u ovim žalbenim postupcima.
111
Iako nije sudjelovao u žalbenom postupku, Parlament je intervenirao u prvostupanjskom postupku pred Općim sudom. Nakon ukidanja pobijane presude i konačnog odlučivanja u predmetu T‑374/20 ovim rješenjem, valja ponovno odlučiti o troškovima te institucije u prvostupanjskom postupku, u skladu s odredbama članka 137. i članka 184. stavka 2. Poslovnika.
112
U tom pogledu, u skladu s člankom 140. stavkom 1. tog Poslovnika, države članice i institucije koje su intervenirale u postupku same snose svoje troškove. U tim okolnostima, Parlament će snositi troškove koji su mu nastali u prvostupanjskom postupku.
Slijedom navedenog, Sud (osmo vijeće) rješava:
1.
Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 24. ožujka 2021., KM/Komisija (T‑374/20, neobjavljena, EU:T:2021:162).
2.
Odbija se tužba KM u predmetu T‑374/20.
3.
KM se nalaže snošenje, osim vlastitih troškova, i troškova Europske komisije i Vijeća Europske unije u predmetu T‑374/20 i u predmetima C‑341/21 P i C‑357/21 P.
4.
Europski parlament snosi troškove u predmetu T‑374/20.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački