62019TJ0017_RES
Predmet T-17/19
Giulia Moi
protiv
Europskog parlamenta
Presuda Općeg suda (četvrto prošireno vijeće) od 3. veljače 2021.
„Institucionalno pravo – Parlament – Uznemiravanje – Odluke predsjednika Parlamenta kojima se utvrđuje postojanje uznemiravanja koje su pretrpjela dva akreditirana parlamentarna asistenta i kojima se zastupnici izriče sankcija u obliku gubitka prava na dnevnice u razdoblju od dvanaest dana – Članci 11. i 166. Poslovnika Parlamenta – Unutarnja žalba – Odluka predsjedništva Parlamenta kojom se potvrđuje sankcija – Članak 167. Poslovnika Parlamenta – Tužba za poništenje – Rok za tužbu – Dopuštenost – Prava obrane – Izvanugovorna odgovornost”
Europski parlament – Članovi – Stegovne mjere – Sankcije – Odluka predsjednika Parlamenta – Žalba – Fakultativnost – Pokretanje postupka pred sudom Unije – Dopuštenost – Dan od kojega počinje teći rok za podnošenje tužbe za poništenje – Neodvojivost odluke o uznemiravanju od odluke o sankciji
(čl. 263. UFEU-a; Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 47.; Poslovnik Europskog parlamenta, čl. 167.)
(t. 43.-47., 49.-52., 77.)
Tužbe dužnosnikâ – Prethodna žalba u upravnom postupku – Podudarnost žalbe i tužbe – Neprimjenjivost na spor između zastupnika i Europskog parlamenta u okviru tužbe za poništenje
(čl. 263. i 270. UFEU-a; Pravilnik o osoblju, čl. 90. i 91.)
(t. 84.-90.)
Pravo Europske unije – Načela – Prava obrane – Primjena na svaki postupak pokrenut protiv osobe koji može rezultirati aktom koji na nju negativno utječe – Načelo koje treba biti osigurano čak i kada ne postoje propisi koji uređuju predmetni postupak – Doseg – Postupak u kojem se nastoji utvrditi postojanje uznemiravanja koje je počinio član Europskog parlamenta – Obvezno obavještavanje osobe optužene za uznemiravanje o svim dokumentima iz spisa koji se na nju odnose – Povreda načela poštovanja prava obrane – Posljedice
(Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 41. st. 2.)
(t. 91.-105., 107.-110., 112., 114.-120., 122.-125., 127., 132.-134.)
Izvanugovorna odgovornost – Pretpostavke – Stvarna i izvjesna šteta prouzročena nezakonitim aktom – Poništenje nezakonitog, pobijanog akta – Primjerena naknada neimovinske štete
(čl. 340. st. 2. UFEU-a)
(t. 143., 144.)
Kratak prikaz
Tužiteljica je bila zastupnica u Europskom parlamentu od 2014. do 2019. godine. U studenom 2017. godine, nakon što su podnijeli zahtjev za pomoć (
1
) pozivajući se na tešku radnu situaciju, dvoje njezinih akreditiranih parlamentarnih asistenata podnijelo je prijavu zbog uznemiravanja savjetodavnom odboru Parlamenta nadležnom za tu problematiku (
2
).
Dvama različitim dopisima od 2. listopada 2018., predsjednik Parlamenta je, nakon što je razmotrio mišljenje savjetodavnog odbora i tužiteljičina očitovanja donio, s jedne strane, odluku kojom je utvrđeno postojanje uznemiravanja koje su pretrpjela dva podnositelja prijave i, s druge strane, odluku kojom se tužiteljici izriče sankcija zbog njezina ponašanja prema dvama podnositeljima prijave u obliku gubitka prava na dnevnicu u razdoblju od dvanaest dana.
Tužiteljica je 16. listopada 2018. podnijela predsjedništvu Parlamenta unutarnju žalbu (
3
) protiv predsjednikove odluke o sankciji. Odlukom od 12. studenoga 2018., izrečenom 14. studenoga na plenarnoj sjednici i dostavljenom istog dana, predsjedništvo Parlamenta potvrdilo je predsjednikovu odluku o sankciji. Tužiteljica je stoga 11. siječnja 2019. podnijela tužbu kojom je tražila poništenje predsjednikovih odluka o uznemiravanju i sankciji, poništenje odluke predsjedništva Parlamenta, kao i naknadu štete.
Svojom je presudom Opći sud, u proširenom vijeću, poništio tri prethodno navedene odluke i odbio tužiteljičinu tužbu u preostalom dijelu, među ostalim, njezin zahtjev za naknadu štete. On je tako pojasnio sudsku praksu u pogledu, s jedne strane, odnosa između prava na saslušanje i prava obrane i, s druge strane, elemenata koje treba dokazati u svrhu poništenja nakon što se utvrdi povreda prava obrane. Usto, Opći sud pojašnjava ograničenja primjene takozvanog pravila „o podudarnosti” (
4
) između žalbe i tužbe.
Ocjena Općeg suda
Ispitujući, kao prvo, dopuštenost zahtjeva za poništenje, u dijelu u kojem se on odnosi na predsjednikovu odluku o sankciji, Opći sud smatra da donošenje odluke predsjedništva Parlamenta ne sprečava tužiteljicu da podnese tužbu protiv predsjednikove odluke o sankciji, čak i ako je ta odluka bila predmet unutarnje žalbe na temelju članka 167. Poslovnika (
5
). Osim toga, Opći sud smatra da je tužiteljica mogla tražiti poništenje predsjednikove odluke o sankciji najkasnije na dan isteka roka za podnošenje tužbe koji se izračunava počevši od dostave odluke predsjedništva Parlamenta. U ovom slučaju, Opći sud smatra da se zahtjev ne može smatrati nepravodobnim i da je, prema tome, dopušten.
Ispitujući, kao drugo, dopuštenost zahtjeva za poništenje u dijelu u kojem se odnosi na predsjednikovu odluku o uznemiravanju, Opći sud smatra da pravo na djelotvoran pravni lijek i načelo dobre uprave pravdom zajedno zahtijevaju da se u ovom slučaju pred sudom Unije istodobno pokrene postupak o zakonitosti odluka koje pripadaju istom sporu odnosno, u ovom slučaju, odluke kojom se utvrđuje postojanje činjenica uznemiravanja i odluke koja o njoj ovisi, to jest odluke o sankciji na koju upućuju takve činjenice. Tako je, s obzirom na to da je predsjednikova odluka o uznemiravanju neodvojivo povezana s onom o sankciji, rok za podnošenje tužbe za poništenje protiv prve odluke, kao i u slučaju druge odluke, počeo teći od dostave odluke predsjedništva Parlamenta donesene nakon podnošenja unutarnje žalbe. Jednako tako, Opći sud smatra da se taj zahtjev ne može smatrati nepravodobnim i da je stoga dopušten.
Kad je riječ o dopuštenosti prvog tužbenog razloga koji se temelji na povredi načela poštovanja prava obrane, Opći sud najprije podsjeća na to da se tužiteljičina tužba temelji na članku 263. UFEU-a a ne na članku 270. UFEU-a koji se odnosi na sve sporove između Unije i njezinih službenika. Pravilo o podudarnosti razvijeno je u sporovima koji su pokrenuti na osnovi potonje odredbe i u vezi s obveznom prethodnom žalbom uvedenom Pravilnikom o osoblju a da ga pritom ni Sud ni Opći sud nisu zasad proširili na tužbe kojima, s obzirom na to da se podnose na temelju članka 263. UFEU-a, prethodi upravna faza. Tako Opći sud smatra da pravilo o podudarnosti nije primjenjivo u sporu poput onog koji je tužiteljica pokrenula pred njim i, posljedično, da se prvi tužbeni razlog ne može proglasiti nedopuštenim zbog toga što se u okviru unutarnje žalbe pred predsjedništvom Parlamenta nije pozivalo na povredu načela poštovanja prava obrane.
Kad je riječ o osnovanosti prvog tužbenog razloga, Opći sud podsjeća na to da prava obrane podrazumijevaju pravo na saslušanje i pravo na pristup spisu i nalaze se među temeljnim pravima koja su sastavni dio pravnog poretka Unije i koja su sadržana u Povelji Europske unije o temeljnim pravima. Tako Opći sud naglašava da se opće načelo poštovanja prava obrane primjenjuje u ovom slučaju s obzirom na to da postupak pokrenut protiv tužiteljice može dovesti, a i doveo je, do sankcije članu Parlamenta zbog uznemiravanja. U postupku u kojem se nastoji utvrditi postojanje uznemiravanja, to načelo podrazumijeva da se, uz poštovanje eventualnih zahtjeva za povjerljivost, osobi protiv koje je postupak pokrenut prije donošenja odluke koja na nju nepovoljno utječe dostave svi dokumenti iz spisa u pogledu navedenog uznemiravanja, i oni koji je terete i oni koji joj idu u korist, i da je se u vezi s tim sasluša. U ovom slučaju Opći sud navodi da tijekom postupka koji je doveo do utvrđivanja uznemiravanja i izricanja sankcije, iako je tužiteljica obaviještena o sadržaju prijava dvaju akreditiranih parlamentarnih asistenata, nije imala pristup ni njihovim izjavama podnesenima savjetodavnom odboru ni dokumentima iz spisa, osobito cjelokupnom sadržaju poruka elektroničke pošte i tekstualnih poruka, a te su različite informacije uzete u obzir za donošenje zaključka o postojanju uznemiravanja i sankcioniranju tužiteljice. Posljedično, Opći sud smatra da je opće načelo poštovanja tužiteljičinih prava obrane u ovom slučaju povrijeđeno.
Razmatrajući posljedice povrede tog načela, Opći sud podsjeća na to da povreda prava obrane dovodi do poništenja odluke donesene na kraju postupka samo ako bi navedeni postupak bez te nepravilnosti mogao imati drukčiji ishod (
6
). Taj je zahtjev ispunjen ako, s obzirom na to da nije imala pristup dokumentima koji su joj trebali biti dostavljeni primjenom poštovanja prava obrane, tužiteljica nije mogla valjano iznijeti svoja očitovanja i na taj je način lišena – makar ograničene – mogućnosti da bolje osigura svoju obranu. U takvom slučaju nedostavljanje dokumenata iz spisa na kojima se uprava temeljila neizbježno utječe, s obzirom na zaštitu prava obrane, na pravilnost akata donesenih nakon okončanja postupka koji bi mogao nepovoljno utjecati na tužiteljicu. U ovom slučaju, Opći sud smatra da je tužiteljica, time što joj je uskraćen pristup cjelokupnom sadržaju spisa, bila lišena mogućnosti da bolje osigura svoju obranu te da je ta nepravilnost neizbježno utjecala na sadržaj odluka donesenih o postojanju uznemiravanja i sankciji.
Posljedično, Opći sud smatra da tri predmetne odluke treba poništiti zbog povrede općeg načela poštovanja prava obrane.
(
1
)	Na temelju članka 24. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju)
(
2
)	Savjetodavni odbor nadležan za prijave zbog uznemiravanja na radnom mjestu između akreditiranih parlamentarnih asistenata i zastupnika u Parlamentu i za njegovo sprečavanje uveden je člankom 1. stavkom 1. Unutarnjeg pravilnika Parlamenta od 14. travnja 2014., kako je izmijenjen 6. srpnja 2015.
(
3
)	Na temelju članka 167. Poslovnika Europskog parlamenta
(
4
)	To pravilo zahtijeva da su tužbeni razlog ili prigovor izneseni pred sudom Unije već bili izneseni u okviru predsudskog postupka ili da su usko povezani s kritikom iznesenom u istom okviru, uz mogućnost da ih se proglasi nedopuštenima u protivnom slučaju.
(
5
)	Presude od 21. veljače 2018., LL/Parlament (C-326/16 P, EU:C:2018:83, t. 34. do 37.), i od 19. rujna 2018., Selimovic/Parlament (T-61/17, neobjavljena, EU:T:2018:565, t. 45.).
(
6
)	Presude od 4. travnja 2019., OZ/EIB (C-558/17 P, EU:C:2019:289, t. 76. do 78.) i od 25. lipnja 2020., HF/Parlament (C-570/18 P, EU:C:2020:490, t. 73.).