62022CJ0183
PRESUDA SUDA (peto vijeće)
15. lipnja 2023. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Poljoprivreda – Zajednička organizacija tržišta –Uredba (EU) br. 1308/2013 – Statut organizacija proizvođača – Članak 153. stavak 1. točka (b) – Pravilo članstva u samo jednoj organizaciji proizvođača – Doseg – Članak 153. stavak 2. točka (c) – Demokratičan nadzor nad organizacijom proizvođača i odlukama koje su u njoj donijeli članovi proizvođači – Kontrola jedne osobe nad nekim članovima organizacije proizvođača”
U predmetu C‑183/22,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Conseil d’État (Državno vijeće, Francuska), odlukom od 10. ožujka 2022., koju je Sud zaprimio 10. ožujka 2022., u postupku
Saint‑Louis Sucre
protiv
Premier ministre,
Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation,
SICA des betteraviers d’Étrépagny,
SUD (peto vijeće),
u sastavu: E. Regan, predsjednik vijeća, D. Gratsias (izvjestitelj), M. Ilešič, I. Jarukaitis i Z. Csehi, suci,
nezavisna odvjetnica: T. Ćapeta,
tajnik: M. Krausenböck, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 16. studenoga 2022.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Saint‑Louis Sucre, J.-P. Duhamel, F.-C. Laprévote, A. Magraner‑Oliver i F. Six, avocats,
–
za SICA des betteraviers d’Étrépagny, F. Molinié, avocat,
–
za francusku vladu, G. Bain i J.-L. Carré, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, M. Konstantinidis i F. Le Bot, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisne odvjetnice na raspravi održanoj 9. veljače 2023.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 153. Uredbe (EU) br. 1308/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o uspostavljanju zajedničke organizacije tržišta poljoprivrednih proizvoda i stavljanju izvan snage uredbi Vijeća (EEZ) br. 922/72, (EEZ) br. 234/79, (EZ) br. 1037/2001 i (EZ) br. 1234/2007 (SL 2013., L 347, str. 671. i ispravak SL 2016., L 130, str. 32.), kako je izmijenjena Uredbom (EU) 2017/2393 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2017. (SL 2017., L 350, str. 15.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 1308/2013).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Saint‑Louis Sucre, s jedne strane, te Premier ministrea (predsjednik Vlade, Francuska), ministrea de l’Agriculture et de l’Alimentation (ministar poljoprivrede i hrane, Francuska) i sociétéa d’intérêt collectif agricole (SICA) des betteraviers d’Étrépagny (Poljoprivredna zadruga proizvođača repe iz Étrépagnyja, Francuska) (u daljnjem tekstu: SICA), s druge strane, povodom priznavanja te zadruge kao organizacije proizvođača (u daljnjem tekstu: OP) u sektoru šećera, za šećernu repu.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba (EU) br. 1307/2013
3
Članak 4. stavak 1. Uredbe (EU) br. 1307/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju pravila za izravna plaćanja poljoprivrednicima u programima potpore u okviru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 637/2008 i Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 (SL 2013., L 347, str. 608.) predviđa:
„Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
[…]
(b)
‚poljoprivredno gospodarstvo’ znači sve jedinice koje se upotrebljavaju za poljoprivredne djelatnosti i kojima upravlja poljoprivrednik, a koje se nalaze na državnom području iste države članice;
(c)
‚poljoprivredna djelatnost’ znači:
i.
proizvodnja, uzgoj ili sadnja poljoprivrednih proizvoda, uključujući žetvu, mužnju, životinje za rasplod i držanje stoke za potrebe uzgoja,
[…]”
Uredba br. 1308/2013
4
Uvodna izjava 131. Uredbe br. 1308/2013 glasi kako slijedi:
„Organizacije proizvođača i njihove udruge mogu imati korisnu ulogu u koncentraciji opskrbe, poboljšanju marketinga, planiranju i prilagođavanju proizvodnje potražnji, optimiziranju troškova proizvodnje i stabiliziranju proizvođačke cijene, provođenju istraživanja, promicanju najboljih praksi i pružanju tehničke pomoći, upravljanju nusproizvodima i alatima za upravljanje rizicima koji su na raspolaganju njihovim članovima, time doprinoseći jačanju položaja proizvođača u prehrambenom lancu.”
5
U skladu s njezinim člankom 1. stavkom 1., tom se uredbom uspostavlja zajednička organizacija tržištâ poljoprivrednih proizvoda, što podrazumijeva sve proizvode navedene u Prilogu I. UFEU‑u, uz izuzetak proizvoda ribarstva i akvakulture kako su definirani u zakonodavnim aktima Unije o zajedničkoj organizaciji tržištâ proizvoda ribarstva i akvakulture.
6
U skladu s člankom 1. stavkom 2. točkom (c) navedene uredbe, u vezi s dijelom III. njezina Priloga I., šećerna repa je obuhvaćena zajedničkom organizacijom sektora šećera.
7
Na temelju članka 3. stavka 3. te uredbe, za njezine potrebe primjenjuju se definicije navedene, među ostalim, osim ako je drukčije predviđeno, u Uredbi br. 1307/2013.
8
Člankom 152. Uredbe br. 1308/2013, naslovljenim „Organizacije proizvođača”, u stavcima 1. do 1.b predviđa se:
„1.   Države članice mogu, na zahtjev, priznati organizacije proizvođača koje:
(a)
su osnovali proizvođači iz bilo kojeg sektora iz članka 1. stavka 2., te ih kontroliraju u skladu s člankom 153. stavkom 2. točkom (c);
(b)
su osnovane na inicijativu proizvođačâ i koje obavljaju najmanje jednu od sljedećih aktivnosti:
i.
zajedničku preradu;
ii.
zajedničku distribuciju, uključujući putem zajedničkih prodajnih platformi ili zajedničkog prijevoza;
iii.
zajedničko pakiranje, označivanje ili promidžbu
iv.
zajedničku organizaciju kontrole kvalitete;
v.
zajedničko korištenje opreme ili skladišnih prostora;
vi.
zajedničko upravljanje otpadom izravno vezanim uz proizvodnju;
vii.
zajedničku nabavu ulaznih sredstava;
viii.
sve ostale zajedničke aktivnosti povezane s uslugama kojima se nastoji ostvariti jedan od ciljeva navedenih u točki (c) ovoga stavka;
(c)
djeluju na postizanju posebnog cilja koji može uključivati barem jedan od sljedećih ciljeva:
i.
osiguravanje da se proizvodnja planira i prilagođava potražnji, osobito što se tiče kvalitete i kvantitete;
ii.
koncentriranje ponude i plasiranje na tržište proizvoda vlastitih članova, uključujući one putem izravnog marketinga;
iii.
optimiziranje troškova proizvodnje i povrata ulaganja u skladu s okolišnim standardima i standardima dobrobiti životinja i stabiliziranje proizvođačkih cijena.
[…]
1.a   Odstupajući od članka 101. stavka 1. UFEU‑a, [OP] priznat na temelju stavka 1. ovog članka može planirati proizvodnju, optimizirati troškove proizvodnje, stavljati proizvode na tržište i u pregovorima dogovarati ugovore o opskrbi poljoprivrednim proizvodima u ime svojih članova za njihovu cjelokupnu proizvodnju ili njezin dio.
Aktivnosti iz prvog podstavka mogu se provoditi:
(a)
pod uvjetom da se jedna ili više aktivnosti iz stavka 1. točke (b) podtočaka od i. do vii. stvarno obavljaju, čime se doprinosi ostvarenju ciljeva utvrđenih u članku 39. UFEU‑a;
(b)
pod uvjetom da [OP] koncentrira ponudu i stavlja proizvode svojih članova na tržište, neovisno o tome jesu li proizvođači prenijeli vlasništvo nad poljoprivrednim proizvodima na [OP];
(c)
neovisno o tome je li dogovorena cijena jednaka za ukupnu proizvodnju pojedinih ili svih članova;
(d)
pod uvjetom da dotični proizvođači nisu članovi drugih [OP‑a] u pogledu proizvoda obuhvaćenih aktivnostima iz prvog podstavka;
(e)
pod uvjetom da poljoprivredni proizvod nije obuhvaćen obvezom isporuke koja proizlazi iz članstva poljoprivrednika u zadruzi, koja sama nije član dotičnih [OP‑a], u skladu s uvjetima utvrđenima u statutu zadruge ili u pravilima i odlukama predviđenima u tom statutu ili u pravilima i odlukama koji iz tog statua proizlaze.
Međutim, države članice mogu odstupiti od uvjeta utvrđenog u drugom podstavku točki (d) u propisno opravdanim slučajevima kada članovi proizvođači imaju dvije različite proizvodne jedinice smještene na različitim zemljopisnim područjima.
1.b   Za potrebe ovog članka upućivanja na [OP‑ove] uključuju i udruženja [OP‑ova] priznata na temelju članka 156. stavka 1. ako takva udruženja ispunjavaju zahtjeve utvrđene u stavku 1. ovog članka.”
9
Članak 153. navedene uredbe, naslovljen „Statut organizacija proizvođača”, određuje:
„1.   Statut [OP‑ova] od svojih članova zahtijeva posebice sljedeće:
(a)
da primjenjuju pravila koja je [OP] donio u vezi s izvješćivanjem o proizvodnji, proizvodnjom, stavljanjem na tržište i zaštitom okoliša;
(b)
da budu članovi samo jedn[og] [OP] za pojedini proizvod gospodarstva, međutim, države članice mogu odstupiti od ovog uvjeta u opravdanim slučajevima kada poljoprivrednici imaju dvije različite proizvodne jedinice smještene na različitim zemljopisnim područjima;
(c)
da pružaju informacije koje [OP] traži za potrebe statistike.
2.   Statut [OP‑a] također predviđa sljedeće:
[…]
(c)
pravila koja članovima organizacije proizvođača omogućuju da na demokratičan način nadziru svoju organizaciju i njezine odluke;
[…]”
10
Članak 206. navedene uredbe, naslovljen „Smjernice Komisije o primjeni pravila tržišnog natjecanja na poljoprivredu”, u prvom stavku određuje:
„Osim ako je drukčije predviđeno ovom Uredbom, a u skladu s člankom 42. UFEU‑a, članci od 101. do 106. UFEU‑a i provedbene odredbe koje se na njih odnose primjenjuju se, podložno člancima od 207. do 210. ove Uredbe, na sve sporazume, odluke i prakse iz članka 101. stavka 1. i članka 102. UFEU‑a koji se odnose na proizvodnju poljoprivrednih proizvoda ili trgovinu njima.”
11
Članak 209. iste uredbe naslovljen „Iznimke za ciljeve ZPP‑a, poljoprivrednika i njihovih udruženja”, u stavku 1. određuje:
„Članak 101. stavak 1. UFEU‑a ne odnosi se na sporazume, odluke i djelovanja iz članka 206. ove Uredbe koji su potrebni za ostvarenje ciljeva postavljenih u članku 39. UFEU‑a.
Članak 101. stavak 1. UFEU‑a ne primjenjuje se na sporazume, odluke i usklađena djelovanja poljoprivrednika, udruženja poljoprivrednika ili saveza tih udruženja, ili [OP‑ove] koji su priznati na temelju članka 152. ili članka 161. ove Uredbe ili udruženja [OP‑ova] koja su priznata na temelju članka 156. ove Uredbe, koji se tiču proizvodnje ili prodaje poljoprivrednih proizvoda ili uporabe zajedničkih prostora za skladištenje, obradu ili preradu poljoprivrednih proizvoda, osim ako su ugroženi ciljevi utvrđeni u članku 39. UFEU‑a.
Ovaj stavak ne primjenjuje se na sporazume, odluke i usklađena djelovanja čija je posljedica obveza naplaćivanja jednakih cijena ili koji isključuju tržišno natjecanje.”
Uredba br. 2017/2393
12
Uvodna izjava 52. Uredbe br. 2017/2393 glasi:
„[OP‑ovi] i njihova udruženja mogu imati korisnu ulogu u koncentraciji ponude, poboljšanju stavljanja na tržište, planiranju i prilagođavanju proizvodnje potražnji, optimiziranju troškova proizvodnje i stabiliziranju proizvođačkih cijena, provođenju istraživanja, promicanju najboljih praksi i pružanju tehničke pomoći, upravljanju nusproizvodima i alatima za upravljanje rizicima koji su na raspolaganju njihovim članovima, time doprinoseći jačanju položaja proizvođača u prehrambenom lancu. Njihovim aktivnostima, uključujući pregovore o ugovorima za opskrbu poljoprivrednim proizvodima od strane tih [OP‑ova] i njihovih udruženja pri koncentraciji ponude i plasiranja na tržište proizvoda vlastitih članova, doprinosi se stoga ispunjenju ciljeva [zajedničke poljoprivredne politike (ZPP)] utvrđenih u članku 39. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) jer se njima jača položaj poljoprivrednika u lancu opskrbe hranom i može se doprinijeti boljem funkcioniranju lanca opskrbe hranom. Reformom ZPP‑a iz 2013. ojačala se uloga [OP‑ova]. Odstupajući od članka 101. UFEU‑a, mogućnost obavljanja aktivnosti poput planiranja proizvodnje, optimizacije troškova, plasiranja na tržište proizvoda članova proizvođača i vođenja pregovora o ugovorima trebalo bi stoga izričito regulirati kao pravo priznatih [OP‑ova] iz svih sektora za koje se Uredbom [br. 1308/2013] uspostavlja zajednička organizacija tržištâ. Tim odstupanjem trebalo bi obuhvatiti samo [OP‑ove] koji stvarno obavljaju aktivnost usmjerenu na ekonomsku integraciju i koji koncentriraju ponudu i plasiraju na tržište proizvode vlastitih članova. Međutim, osim primjene članka 102. UFEU‑a na takve [OP‑ove], trebalo bi uspostaviti zaštitne mjere kako bi se osiguralo da se takvim aktivnostima ne isključuje konkurencija niti ugrožava ostvarenje ciljeva utvrđenih u članku 39. UFEU‑a. […]”
Francusko pravo
13
U skladu s člankom L. 551‑1 codea rural et de la pêche maritime (Zakonik o poljoprivredi i morskom ribarstvu), „[u]pravno tijelo priznaje [OP‑ove] i udruženja [OP‑ova] u sektorima obuhvaćenima uredbom o zajedničkoj organizaciji tržištâ poljoprivrednih proizvoda pod uvjetima koji su njome predviđeni.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
14
Odlukom od 20. prosinca 2019. ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation (ministar poljoprivrede i hrane) priznao je SICA‑u kao OP šećerne repe na tržištu šećera.
15
Saint‑Louis Sucre, društvo koje proizvodi šećer iz šećerne repe, tužbom podnesenom sudu koji je uputio zahtjev, Conseilu d’État (Državno vijeće, Francuska), zahtijevalo je poništenje odluke od 20. prosinca 2019. U potporu svojem zahtjevu društvo Saint‑Louis Sucre ističe posebice dva tužbena razloga koji se temelje na povredi članka 153. stavka 1. točke (b) i članka 153. stavka 2. točke (c) Uredbe br. 1308/2013.
16
U potporu tužbenom razlogu koji se temelji na povredi članka 153. stavka 1. točke (b) navedene uredbe društvo Saint‑Louis Sucre ističe da su Confédération générale des planteurs de betteraves Eure (Opće udruženje uzgajivača šećerne repe Eurea, u daljnjem tekstu: CGB Eure), Confédération générale des planteurs de betteraves Île‑de‑France (Opće udruženje uzgajivača šećerne repe Île‑de‑Francea, u daljnjem tekstu: CGB Île‑de‑France) i društvo Naples Investissement, koji nisu proizvođači, istodobno članovi SICA‑e i SICA‑e Roye‑Déshydratation, pri čemu je potonja također OP koji je bio priznat u trenutku donošenja odluke od 20. prosinca 2019. Ta je činjenica trebala navesti ministrea de l’Agriculture et de l’Alimentation (ministar poljoprivrede i hrane) da odbije zahtjev za priznavanje SICA‑e na temelju članka 153. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 1308/2013.
17
Sud koji je uputio zahtjev smatra da ocjena tog tužbenog razloga ovisi o odgovoru na pitanje treba li potonju odredbu, koja zahtijeva da članovi OP‑a budu članovi samo jednog OP‑a za pojedini proizvod gospodarstva, tumačiti na način da se ta zabrana kumuliranja primjenjuje samo na članove proizvođače ili da vrijedi za sve članove OP‑a, uključujući i članove neproizvođače.
18
U potporu tužbenom zahtjevu koji se temelji na povredi članka 153. stavka 2. točke (c) Uredbe br. 1308/2013, društvo Saint‑Louis Sucre ističe da je odluka od 20. prosinca 2019. donesena protivno toj odredbi jer proizvođači članovi SICA‑e nisu u mogućnosti na demokratičan način nadzirati svoju organizaciju i njezine odluke.
19
Društvo Saint‑Louis Sucre posebice ističe da Confédération générale des planteurs de betteraves (Opće udruženje uzgajivača šećerne repe, u daljnjem tekstu: CGB) drži gotovo cijeli temeljni kapital društva Naples Investissement te faktički kontrolira društva CGB Eure i CGB Île‑de‑France. Imajući u vidu činjenicu da društva Naples Investissement, CGB Eure i CGB Île‑de‑France drže, redom, 8,7 %, 15,1 % i 7,6 % temeljnog kapitala SICA‑e, društvo CGB putem tih triju subjekata, koji su obvezni poštovati njegove upute, kontrolira ukupno 31,4 % tog temeljnog kapitala. Prema mišljenju društva Saint‑Louis Sucre, ta okolnost predstavlja zaobilaženje SICA‑ina statuta koji udio glasova svakog od njezinih članova u glavnoj skupštini ograničava na 10 % te upućuje na povredu članova proizvođača načela demokratske kontrole SICA‑e. Osim toga, društvo Saint‑Louis Sucre ističe da, od trinaest upravitelja SICA‑e, tri predstavljaju CGB Eure, CGB Île‑de‑France i Naples Investissement, a drugih šest su proizvođači, članovi CGB‑a, koji u tom udruženju izvršavaju važne dužnosti. Društvo Saint‑Louis Sucre dodaje da je povreda načela utvrđenog člankom 153. stavkom 2. točkom (c) Uredbe br. 1308/2013 pojačana okolnošću da CGB stavlja na raspolaganje SICA‑ina direktora i dio njezinih sredstava.
20
Sud koji je uputio zahtjev smatra da, kako bi se odgovorilo na taj tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 153. stavka 2. točke (c) Uredbe br. 1308/2013, treba utvrditi je li, kako bi se ocijenila neovisnost članova dotične organizacije, potrebno ispitati isključivo okolnost da temeljni kapital nekih od njih u stvarnosti drži ista fizička ili pravna osoba ili treba uzeti u obzir i druge veze, kao što je, za članove neproizvođače, članstvo u istom udruženju sindikata ili, za članove proizvođače, obavljanje funkcija na rukovodećim položajima u takvom udruženju. Sud koji je uputio zahtjev usto smatra da osnovanost tog tužbenog razloga također ovisi o pitanju je li za zaključak da postoji stvarni nadzor koji članovi proizvođači provode nad OP‑om dovoljno da oni imaju većinu glasova u glavnoj skupštini ili, uzimajući u obzir podjelu glasova među stvarno neovisnim članovima, treba ispitati omogućuje li postotak glasova jednog ili više članova neproizvođača, čak i ako nemaju većinu, da nadziru odluke koje donosi OP.
21
U tim je okolnostima Conseil d’État (Državno vijeće) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li pravilo utvrđeno u [članku 153. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 1308/2013], prema kojem se statutom [OP‑a] od njegovih članova zahtijeva da ‚budu članovi samo jedn[og] [OP‑a] za pojedini proizvod gospodarstva’, tumačiti na način da vrijedi isključivo za članove proizvođače?
2.
Kako bi se osiguralo poštovanje načela predviđenog [člankom 153. stavkom 2. točkom (c) Uredbe br. 1308/2013], prema kojem proizvođači članovi [OP‑a] trebaju na demokratičan način nadzirati svoju organizaciju i njezine odluke:
–
treba li, kako bi se ocijenila neovisnost članova organizacije, uzeti u obzir isključivo okolnost da njihov kapital drži ista fizička ili pravna osoba ili i druge veze, kao što je, za članove neproizvođače, članstvo u istom udruženju sindikata ili, za članove proizvođače, obavljanje funkcija na rukovodećim položajima u takvom udruženju;
–
je li dovoljno, kako bi se zaključilo da postoji stvarni nadzor koji članovi proizvođači provode nad organizacijom, da ti članovi imaju većinu glasova ili, s obzirom na podjelu glasova među stvarno neovisnim članovima, treba ispitati omogućuje li udio u glasovima jednog ili više članova neproizvođača, čak i ako nemaju većinu, da nadziru odluke koje donosi organizacija?”
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
22
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 153. stavak 1. točku (b) Uredbe br. 1308/2013 tumačiti na način da se zahtjev članstva u samo jednom OP‑u odnosi isključivo na njegove članove koji imaju svojstvo proizvođača ili pak na sve njegove članove, kako proizvođače tako i neproizvođače.
23
Treba istaknuti, kao prvo, da se članku 152. stavku 1. točki (a) Uredbe br. 1308/2013 ne protivi to da države članice priznaju OP‑e koji među svojim članovima imaju fizičke osobe ili subjekte koji nemaju svojstvo proizvođača.
24
U tom pogledu je točno da članak 152. stavak 1. točka (a) Uredbe br. 1308/2013 određuje da se OP‑ovi koje države članice mogu, na zahtjev, priznati, sastoje od proizvođača iz jednog od sektora navedenih u članku 1. stavku 2. te uredbe. Međutim, kada se tumači u svojem kontekstu, tu odredbu treba shvatiti na način da ne isključuje mogućnost država članica da priznaju OP‑ove koji se ne sastoje isključivo od proizvođača.
25
Naime, članak 153. stavak 2. točka (c) Uredbe br. 1308/2013 predviđa da su „članovi [proizvođači]” nekog OP‑a one osobe koje ga moraju nadzirati kao i odluke koje on donosi. No, ako se priznati OP‑ovi smiju sastojati samo od proizvođača, to bi pojašnjenje bilo suvišno te bi bilo dovoljno opće upućivanje na članove OP‑ova.
26
Iz toga slijedi da se Uredbi br. 1308/2013 ne protivi to da države članice priznaju OP‑ove koji primaju neproizvođače kao članove, pod uvjetom da su njihovi članovi proizvođači one osobe koje, u skladu s člankom 153. stavkom 2. točkom (c) te uredbe, na demokratičan način nadziru svoju organizaciju i njezine odluke.
27
Kao drugo, kada je riječ o pravilu članstva u samo jednom OP‑u koje je utvrđeno u članku 153. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 1308/2013, treba utvrditi da, kao što je to istaknula nezavisna odvjetnica u točki 44. svojeg mišljenja, iako se u skladu s većinom jezičnih verzija uvodnog dijela navedenog članka 153. stavka 1., a osobito verzijama na španjolskom, danskom, njemačkom, engleskom, nizozemskom, poljskom i portugalskom jeziku, to pravilo odnosi na „proizvođače članove” dotičnog OP‑a, u verziji na francuskom jeziku se međutim navode samo „članovi”.
28
No, iako svim jezičnim verzijama akta Unije načelno treba priznati jednaku vrijednost, važno je, u slučaju postojanja razlika između tih verzija, konkretnu odredbu tumačiti prema općoj strukturi i svrsi propisa čiji je dio (vidjeti, u tom smislu, presudu od 20. veljače 2018., Belgija/Komisija, C‑16/16 P, EU:C:2018:79, t. 49. kao i navedenu sudsku praksu).
29
Što se tiče opće strukture Uredbe br. 1308/2013, njezin članak 3. stavak 3. predviđa, među ostalim, da se za njezine potrebe primjenjuju definicije navedene u Uredbi br. 1307/2013.
30
Stoga pojašnjenje iz članka 153. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 1308/2013, prema kojem zahtjev članstva u samo jednom OP‑u vrijedi „za pojedini proizvod gospodarstva”, treba tumačiti u vezi s člankom 4. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 1307/2013 u kojem se definira pojam „poljoprivredno gospodarstvo” tako da znači sve jedinice koje se upotrebljavaju za poljoprivredne djelatnosti i kojima upravlja poljoprivrednik, a koje se nalaze na državnom području iste države članice. Osim toga, u članku 4. stavku 1. točki (c) podtočki i. navedene Uredbe br. 1307/2013 određuje se da pojam „poljoprivredna djelatnost” među ostalim obuhvaća proizvodnju i sadnju poljoprivrednih proizvoda. Iz toga proizlazi da se pojašnjenje iz članka 153. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 1308/2013 odnosi na proizvodnju poljoprivrednih proizvoda, što upućuje na to da se zahtjev iz te odredbe odnosi samo na članove OP‑a koji su proizvođači.
31
Što se tiče svrhe Uredbe br. 1308/2013, iz njezine uvodne izjave 131., koja se odražava u članku 152. stavku 1. točki (c) te uredbe, proizlazi da organizacije proizvođača i njihove udruge mogu imati korisnu ulogu u koncentraciji opskrbe, poboljšanju marketinga, planiranju i prilagođavanju proizvodnje potražnji, optimiziranju troškova proizvodnje i stabiliziranju proizvođačke cijene, provođenju istraživanja, promicanju najboljih praksi i pružanju tehničke pomoći, upravljanju nusproizvodima i alatima za upravljanje rizicima koji su na raspolaganju njihovim članovima, time doprinoseći jačanju položaja proizvođača u prehrambenom lancu.
32
U tom pogledu, zahtjevom članstva u samo jednom OP‑u želi se očuvati učinkovitost s kojom se ostvaruje cilj koji se odnosi na jačanje položaja proizvođača u prehrambenom lancu. Naime, kao što to proizlazi iz članka 152. stavka 1. točaka (b) i (c) te uredbe, ciljevi koje ostvaruju OP‑ovi koji su u njemu navedeni i koji su u uvodnoj izjavi 131. te uredbe identificirani kao oni koji doprinose navedenom cilju, to čine u okviru obavljanja aktivnosti koje moraju biti istinski zajedničke. Osim toga, kao što to pokazuje uvodna izjava 52. Uredbe 2017/2393, upravo je s tim ciljem jačanja položaja proizvođača u prehrambenom lancu zakonodavac Unije, na temelju članka 152. stavka 1.a Uredbe br. 1308/2013, izričito uredio mogućnost za priznate OP‑ove da, odstupajući od članka 101. UFEU‑a, planiraju proizvodnju, optimiziraju troškove proizvodnje, stavljaju proizvode na tržište i u pregovorima dogovaraju ugovore o opskrbi poljoprivrednim proizvodima u ime svojih članova za njihovu cjelokupnu proizvodnju ili njezin dio.
33
No, sudjelovanje proizvođača, kao članova, u većem broju OP‑ova za pojedini proizvod gospodarstva dovelo bi do rizika od toga da se očuva fragmentacija pri izvršavaju aktivnosti nabrojenih u članku 152. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 1308/2013. To bi u načelu ugrozilo učinkovito ostvarenje određenih ciljeva koje može ostvarivati OP, koji su navedeni u točki (c) te odredbe, kao što su planiranje proizvodnje i njezina prilagodba potražnji, koncentriranje ponude i optimiziranje troškova, te bi, u konačnici, moglo spriječiti ostvarenje cilja koji se odnosi na jačanje položaja proizvođača u prehrambenom lancu, kojim se, posebice, opravdala neprimjenjivost članka 101. UFEU‑a.
34
Tako samo u slučaju kada dotični proizvođači članovi imaju dvije različite proizvodne jedinice smještene na različitim zemljopisnim područjima, države članice mogu – u skladu s člankom 153. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 1308/2013 – priznati, u opravdanim slučajevima, neki OP unatoč činjenici da neki od njegovih članova proizvođača sudjeluju i u nekom drugom OP‑u.
35
Nasuprot tomu, ne čini se da činjenica da određeni članovi OP‑a koji nemaju svojstvo proizvođača sudjeluju i u nekom drugom OP može dovesti do učinaka opisanih u točki 33. ove presude. U tom pogledu, mogućnost da takvo sudjelovanje poveća rizik od protutržišne koordinacije između dotičnih OP‑ova ne može dovesti u pitanje zaključak do kojeg dovodi tumačenje koje proizlazi iz opće strukture i svrhe odredaba Uredbe br. 1308/2013 koje se odnose na priznavanje OP‑ova.
36
Naime, zadaće navedene u točki 152. stavku 1. točki (c) Uredbe br. 1308/2013 mogu opravdati određene oblike koordinacije i usklađivanja samo između proizvođača članova istog OP‑a ili članova istog udruženja OP‑a. Prema tome, sporazumi odnosno usklađena djelovanja koji nisu dogovoreni unutar jednog OP‑a ili jednog udruženja OP‑a, nego među OP‑ima ili udruženjima OP‑a, prekoračuju ono što je nužno za ispunjavanje tih zadaća. Tako, pod pretpostavkom da je, zbog članstva neproizvođača u više od jednom OP‑u, povećan rizik od koordinacije između tih različitih OP‑ova s ciljem primjene određenih cijena ili isključivanja takmaca, činjenica je da takvo postupanje ostaje zabranjeno člankom 101. stavkom 1. UFEU‑a, u vezi s člankom 209. stavkom 1. Uredbe br. 1308/2013 (vidjeti, po analogiji, presudu od 14. studenoga 2017., APVE i dr., C‑671/15, EU:C:2017:860, t. 57. do 59.). Stoga su nacionalna tijela za zaštitu tržišnog natjecanja kao i, ovisno o okolnostima, Europska komisija dužni izvršavati svoje nadležnosti u tom području kako bi, u slučaju potrebe, sankcionirali tu vrstu ponašanja.
37
Imajući sve navedeno u vidu, na prvo pitanje treba odgovoriti tako da članak 153. stavak 1. točku (b) Uredbe br. 1308/2013 treba tumačiti na način da se zahtjev članstva u samo jednom OP‑u odnosi isključivo na njegove članove koji imaju svojstvo proizvođača.
Drugo pitanje
38
Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita, u biti, treba li članak 153. stavak 2. točku (c) Uredbe br. 1308/2013 tumačiti na način da, kako bi se utvrdilo sadržava li statut OP‑a pravila koja njegovim članovima proizvođačima omogućuju da na demokratičan način nadziru svoju organizaciju i njezine odluke, nacionalno tijelo nadležno za priznavanje te organizacije mora:
–
smatrati da određena osoba kontrolira neke članove OP‑a isključivo kada ta osoba drži udjel u temeljnom kapitalu tih članova ili također i kada ta osoba s njima održava druge vrste odnosa, kao što su, kada je riječ o članovima neproizvođačima, njihovo članstvo u istom udruženju sindikata, ili, kada je riječ o članovima proizvođačima, njihovo obavljanje funkcija na rukovodećim položajima u takvom udruženju;
–
ograničiti se na provjeru imaju li proizvođači članovi OP‑a većinu glasova u glavnoj skupštini organizacije ili mora ispitati, s obzirom na podjelu glasova među članovima koje ne kontroliraju druge osobe, mogu li jedan ili više članova neproizvođača, čak i ako nemaju većinu, nadzirati odluke koje donosi OP.
39
Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da sud koji je uputio zahtjev svojim drugim pitanjem pita o tumačenju članka 153. stavka 2. točke (c) Uredbe br. 1308/2013 s obzirom na situaciju u kojoj određene članove OP‑a kontrolira druga osoba te oni, stoga, nisu neovisni.
40
U tom pogledu, kao prvo, tekst članka 153. stavka 2. točke (c) Uredbe br. 1308/2013 navodi da OP mora imati statut koji sadržava pravila koja njegovim članovima proizvođačima omogućuju da na demokratičan način nadziru svoju organizaciju i njezine odluke. Posljedično, predmetni statut mora sadržavati odredbe koje omogućuju da se isključi mogućnost da OP mogu kontrolirati njegovi članovi koji nisu proizvođači.
41
Što se, kao drugo, tiče konteksta članka 153. stavka 2. točke (c) Uredbe br. 1308/2013, treba primijetiti da se u njemu upućuje na članak 152. stavak 1. točku (a) te uredbe, u pogledu uvjeta koje OP‑ovi moraju ispunjavati kako bi ih države članice mogle priznati na zahtjev. U tom pogledu, člankom 152. stavkom 1. točkama (b) i (c) te uredbe zahtijeva se, osim toga, da su OP‑ovi osnovani na inicijativu proizvođačâ i to radi obavljanja određenih aktivnosti i postizanja jednog od posebnih ciljeva navedenih u tim odredbama. Iz toga proizlazi da je člankom 153. stavkom 2. točkom (c) navedene uredbe zakonodavac Unije namjeravao – putem zahtjeva koji se odnosi na nadzor OP‑a od strane njegovih članova proizvođača na demokratičan način – osigurati da se funkcioniranje OP‑a odvija u uvjetima koji jamče trajnost utjecaja njegovih članova proizvođača na odluke koje se odnose na aktivnosti i ciljeve koje ostvaruje OP.
42
Kao treće, to tumačenje potvrđuje svrha koja se ostvaruje Uredbom br. 1308/2013. Kao što je navedeno u točki 31. ove presude, osnivanjem OP‑a treba se ojačati položaj proizvođača u prehrambenom lancu.
43
No, taj bi cilj bio ugrožen ako bi postupak odlučivanja u OP‑u omogućio privilegiranje interesa osoba koje nisu njegovi članovi i koje imaju svojstvo proizvođača. Kako bi se otklonio taj rizik, nužno je da, za potrebe nadzora njegovih članova proizvođača na demokratičan način, članovi OP‑a koji imaju to svojstvo drže većinu glasova u tijelima OP‑a te da članovi neproizvođači ne raspolažu drugim mogućnostima nadziranja njegovih odluka (vidjeti, po analogiji, presudu od 15. lipnja 1989., Stute Nahrungsmittelwerke, 77/88, EU:C:1989:249, t. 12. i 15.).
44
Iako se ne može isključiti da zahtjev predviđen u članku 153. stavku 2. točki (c) Uredbe br. 1308/2013 može imati posljedice u pogledu načina sudjelovanja tih samih članova proizvođača, treba podsjetiti na to da se, s obzirom na okolnosti glavnog postupka, upiti suda koji je uputio zahtjev odnose samo na uvjete u kojima se može smatrati da sudjelovanje jednog ili više članova neproizvođača, s obzirom na uvjete i doseg takvog sudjelovanja, povređuje taj zahtjev nadzora OP‑a od strane njegovih članova proizvođača na demokratičan način.
45
U tom pogledu, kao što je navela nezavisna odvjetnica u točkama 78. i 79. svojeg mišljenja, nacionalno tijelo koje je nadležno odlučiti o zahtjevu za priznavanje OP‑a mora ispitati svaki element koji može pokazati da u stvarnosti nisu poštovani uvjeti iz članka 153. stavka 2. točke (c) Uredbe br. 1308/2013 kao i oni koji su, u skladu s potonjom odredbom, utvrđeni aktima koji uređuju funkcioniranje OP‑a.
46
U tom je okviru navedeno nacionalno tijelo dužno, s jedne strane, identificirati, u aktima koji uređuju funkcioniranje OP‑a, kao što je njegov statut ili interni poslovnik, odredbe koje – ovisno o slučaju – zajedno s primjenjivim nacionalnim propisima jamče da OP i odluke koje on donosi na demokratičan način nadziru njegovi članovi proizvođači. S druge strane, navedeno nacionalno tijelo mora provjeriti jesu li neke od činjeničnih i pravih okolnosti zahtjeva za priznavanje koji mu je podnesen takve naravi da dovode do zaobilaženja predmetnih odredaba.
47
Stoga nadležno nacionalno tijelo mora posebice ispitati kontrolu koju neka osoba – poput udruženja sindikata – može imati nad određenim članovima OP‑a, bilo proizvođačima ili neproizvođačima. Postojanje takve kontrole može proizlaziti iz sudjelovanja te osobe u temeljnom kapitalu određenih članova OP‑a, ali i iz drugih pravnih odnosa kao što su članstvo određenih pravnih osoba članova OP‑a u istom udruženju sindikata ili obavljanje funkcija fizičkih osoba članova OP‑a na rukovodećim položajima u takvom udruženju.
48
Ako nacionalno tijelo utvrdi da određene članove OP‑a može kontrolirati neka druga osoba, na tom je tijelu i da ispita je li ta okolnost takve naravi da može spriječiti proizvođače članove OP‑a da na demokratičan način nadziru svoju organizaciju i njezine odluke.
49
U tom pogledu ono mora ispitati, s jedne strane, je li kontrola neke osobe nad određenim članovima OP‑a koji sudjeluju u tijelima OP‑a takve naravi da potonje prisiljava da se u predmetnim tijelima pokoravaju uputama koje dolaze od te osobe.
50
S druge strane, treba utvrditi omogućava li kontrola koju na taj način neka osoba izvršava nad određenim članovima OP‑a jednom ili većem broju članova neproizvođača izvršavanje odlučujućeg utjecaja u tim tijelima OP‑a, tako da su – bez obzira na činjenicu da ne drže većinu glasova – u stanju nadzirati odluke koje donosi taj OP, sprečavajući na taj način da ga nadziru njegovi članovi proizvođači na demokratičan način.
51
S obzirom na prethodno navedeno, na drugo pitanje valja odgovoriti tako da članak 153. stavak 2. točku (c) Uredbe br. 1308/2013 treba tumačiti na način da, kako bi se utvrdilo sadržava li statut OP‑a pravila koja njegovim članovima proizvođačima omogućuju da na demokratičan način nadziru svoju organizaciju i njezine odluke, nacionalno tijelo nadležno za priznavanje te organizacije mora:
–
ispitati kontrolira li određena osoba neke članove OP‑a, vodeći računa ne samo o činjenici da ta osoba drži udjel u temeljnom kapitalu tih članova već i o tome da s njima održava druge vrste odnosa kao što su, kada je riječ o članovima neproizvođačima, njihovo članstvo u istom udruženju sindikata, ili, kada je riječ o članovima proizvođačima, njihovo obavljanje funkcija na rukovodećim položajima u takvom udruženju;
–
nakon što provjeri imaju li proizvođači članovi OP‑a većinu glasova u glavnoj skupštini organizacije, još ispitati i, s obzirom na podjelu glasova među članovima koje ne kontroliraju druge osobe, mogu li jedan ili više članova neproizvođača, zahvaljujući odlučujućem utjecaju koji bi na taj način mogli izvršavati, nadzirati, čak i ako nemaju većinu, odluke koje donosi OP.
Troškovi
52
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) odlučuje:
1.
Članak 153. stavak 1. točku (b) Uredbe (EU) br. 1308/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o uspostavljanju zajedničke organizacije tržišta poljoprivrednih proizvoda i stavljanju izvan snage uredbi Vijeća (EEZ) br. 922/72, (EEZ) br. 234/79, (EZ) br. 1037/2001 i (EZ) br. 1234/2007, kako je izmijenjena Uredbom (EU) 2017/2393 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2017.,
treba tumačiti na način da se:
zahtjev članstva u samo jednoj organizaciji proizvođača odnosi isključivo na njezine članove koji imaju svojstvo proizvođača.
2.
Članak 153. stavak 2. točku (c) Uredbe br. 1308/2013, kako je izmijenjena Uredbom 2017/2393,
treba tumačiti na način da:
kako bi se utvrdilo sadržava li statut organizacije proizvođača pravila koja njegovim članovima proizvođačima omogućuju da na demokratičan način nadziru svoju organizaciju i njezine odluke, nacionalno tijelo nadležno za priznavanje te organizacije mora:
–
ispitati kontrolira li određena osoba neke članove organizacije proizvođača vodeći računa ne samo o činjenici da ta osoba drži udjel u temeljnom kapitalu tih članova već i o tome da s njima održava druge vrste odnosa kao što su, kada je riječ o članovima neproizvođačima, njihovo članstvo u istom udruženju sindikata, ili, kada je riječ o članovima proizvođačima, njihovo obavljanje funkcija na rukovodećim položajima u takvom udruženju;
–
nakon što provjeri imaju li proizvođači članovi organizacije proizvođača većinu glasova u glavnoj skupštini organizacije, još ispitati i, s obzirom na podjelu glasova među članovima koje ne kontroliraju druge osobe, mogu li jedan ili više članova neproizvođača, zahvaljujući odlučujućem utjecaju koji bi na taj način mogli izvršavati, nadzirati, čak i ako nemaju većinu, odluke koje donosi organizacija proizvođača.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski