TIESAS SPRIEDUMS (devītā palāta)
2026. gada 16. aprīlī (*)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patērētāju aizsardzība – Direktīva 93/13/EEK – Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos – Noteikuma negodīguma konstatēšanas sekas – Kredītlīguma spēkā neesība – Restitūcijas prasības – Pārdevēja vai piegādātāja prasības noilguma termiņš – Noilguma termiņa pārtraukšana – Efektivitātes princips – Tiesiskās drošības princips – Samērīguma princips – Tiesības uz piekļuvi tiesai – Nepamatota iedzīvošanās
Lietā C‑752/24 [Jangielak] (i)
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Sąd Okręgowy w Warszawie (Varšavas apgabaltiesa, Polija) iesniegusi ar 2024. gada 30. oktobra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts tajā pašā dienā, tiesvedībā
mBank S.A.
pret
KŁ,
JŁ,
TIESA (devītā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs M. Kondinanci [M. Condinanzi], tiesneši R. Frendo [R. Frendo] (referente) un A. Kornezovs [A. Kornezov],
ģenerāladvokāts: R. Norkus [R. Norkus],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–        mBank S.A. vārdā – A. Cudna‑Wagner, radca prawny, un B. Miąskiewicz, adwokat,
–        KŁ un JŁ vārdā – I. Gabrysiak un J. Kmieć, adwokaci,
–        Polijas valdības vārdā – B. Majczyna, pārstāvis,
–        Portugāles valdības vārdā – A. Pimenta un A. Rodrigues, pārstāves,
–        Eiropas Komisijas vārdā – P. Kienapfel un B. Sasinowska, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.) 7. panta 1. punktu, kā arī efektivitātes, samērīguma, tiesiskās drošības un tiesību uz piekļuvi tiesai principus.
2        Šis lūgums iesniegts tiesvedībā starp banku mBank S.A. un diviem patērētājiem KŁ un JŁ par tāda prasījuma piedziņu, kas izriet no hipotekārā aizdevuma līguma spēkā neesības tajā ietverto negodīgo noteikumu dēļ.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3        Direktīvas 93/13 6. panta 1. punktā noteikts:
“Dalībvalstis nosaka, ka negodīgi noteikumi, kas izmantoti pārdevēja vai piegādātāja ar patērētāju noslēgtā līgumā, atbilstoši savas valsts tiesību aktiem nav saistoši patērētājam un ka līgums ar tādiem pašiem noteikumiem turpina pusēm būt saistošs, ja tas var pastāvēt bez negodīgajiem noteikumiem.”
4        Šīs direktīvas 7. panta 1. punktā paredzēts:
“Dalībvalstis nodrošina, ka patērētāju un konkurentu interesēs pastāv adekvāti un efektīvi līdzekļi, lai novērstu negodīgu noteikumu ilgstošu izmantošanu pārdevēju vai piegādātāju ar patērētājiem noslēgtos līgumos.”
Polijas tiesības
5        1964. gada 23. aprīļa ustawa – Kodeks cywilny (Civilkodekss; 2024. gada Dz. U., 1061. pozīcija), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Civilkodekss”), 58. panta 1. punktā noteikts:
“Tiesisks darījums, kurš ir pretrunā likumam vai kura mērķis ir apiet likumu, nav spēkā, ja vien attiecīgajā tiesību normā nav paredzēts citādi, it īpaši, ja tajā ir paredzēts, ka spēkā neesošie tiesiskā darījuma noteikumi tiek aizstāti ar atbilstošajām likuma normām.”
6        Šī kodeksa 118. pantā noteikts:
“Ja speciālā tiesību normā nav noteikts citādi, noilguma termiņš ir seši gadi, bet prasījumiem par periodiski izpildāmām saistībām un ar uzņēmējdarbību saistītiem prasījumiem – trīs gadi. Tomēr noilguma termiņa beigas iestājas kalendārā gada pēdējā dienā, ja vien noilguma termiņš nav īsāks par diviem gadiem.”
7        Minētā kodeksa 123. panta 1. punkta 1. apakšpunktā noteikts:
“Noilguma termiņš tiek pārtraukts:
1)      ar katru tādu darbību tiesā vai citā iestādē, kura ir tiesīga izskatīt lietas vai izpildīt konkrēta veida prasības, vai šķīrējtiesā, kura tiek veikta tieši nolūkā prasīt, konstatēt, izpildīt vai nodrošināt prasību;”.
8        Saskaņā ar šī paša kodeksa 124. panta 1. un 2. punktu:
“1.      Pēc katra pārtraukuma noilgums sākas no jauna.
2.      Ja noilguma termiņš tiek pārtraukts ar darbību, kas veikta tiesā vai citā iestādē, kas ir tiesīga izskatīt lietas vai izpildīt konkrēta veida prasības, vai šķīrējtiesā, noilguma termiņš nesākas no jauna, kamēr attiecīgais process nav pabeigts.”
9        Civilkodeksa 385.1 panta 1. un 2. punktā noteikts:
“1.      Ar patērētāju noslēgta līguma noteikumi, kuri nav individuāli apspriesti, patērētājam nav saistoši, ja tie viņa tiesības un pienākumus nosaka pretēji labiem tikumiem, acīmredzami neievērojot viņa intereses (nepieļaujami līguma noteikumi). Šī tiesību norma neattiecas uz noteikumiem, kuros ir noteikti pušu pamatpienākumi, tostarp noteikumiem par maksājamo cenu vai atlīdzību, ja tie ir formulēti nepārprotami.
2.      Ja, pamatojoties uz 1. punktu, kāds līguma noteikums patērētājam nav saistošs, līgums turpina būt pusēm saistošs pārējā daļā.”
10      Šī kodeksa 405. pantā noteikts:
“Tam, kurš bez tiesiska pamata uz citas personas rēķina ir guvis materiālu labumu, ir pienākums izdot labumu natūrā, bet, ja tas nav iespējams, atlīdzināt tā vērtību.”
11      Saskaņā ar minētā kodeksa 410. panta 1. un 2. punktu:
“1.      Iepriekšējo pantu noteikumi ir piemērojami tostarp nepamatota izpildījuma gadījumā.
2.      Izpildījums ir nepamatots, ja personai, kas to veikusi, vispār nebija pienākuma to veikt vai tai nebija pienākuma to veikt attiecībā pret personu, kurai tas ticis veikts, vai ja ir zudis izpildījuma pamats, vai ja izpildījuma mērķis nav sasniegts, vai arī ja tiesiskais darījums, kurā noteikta saistība sniegt izpildījumu, bija spēkā neesošs un nav kļuvis spēkā esošs pēc izpildījuma veikšanas.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
12      2008. gada septembrī KŁ un JŁ ar mBank noslēdza Šveices frankos (CHF) indeksētu aizdevuma līgumu, saskaņā ar kuru pēdējā minētā tiem samaksāja 226 000 Polijas zlotu (PLN) (aptuveni 53 000 EUR).
13      Uzskatot, ka šajā līgumā ir ietverti negodīgi noteikumi, abi patērētāji aizdevuma līgumu lūdza atzīt par spēkā neesošu kolektīvajā prasībā, kas Sąd Okręgowy w Łodzi (Lodzas apgabaltiesa, Polija) celta ar procesuālu dokumentu, kurš mBank tika izsniegts 2017. gada 28. septembrī. Tās grupas sastāvs, kurai KŁ un JŁ pievienojās, tika noteikts ar Sąd Okręgowy w Łodzi (Lodzas apgabaltiesa) 2018. gada 13. marta rīkojumu.
14      2021. gada 13. decembrī mBank pret KŁ un JŁ cēla prasību
Sąd Okręgowy w Warszawie (Varšavas apgabaltiesa, Polija), kas ir iesniedzējtiesa. Tā lūdz, lai gadījumā, ja kolektīvās prasības izskatīšanas iznākumā aizdevuma līgums tiktu atzīts par spēkā neesošu, patērētājiem tiktu piespriests, pamatojoties uz Civilkodeksa 405. pantu, lasot to kopsakarā ar 410. panta 1. punktu, atmaksāt tai aizdotā kredīta pamatsummu, kam pieskaitīti likumiskie nokavējuma procenti.
15      KŁ un JŁ lūdz noraidīt šo prasību, tostarp atsaucoties uz mBank prasījuma noilgumu. Viņi uzsver, ka tā lūdz piespriest viņiem samaksāt šo prasījumu gadījumā, ja kolektīvas prasības ietvaros kredītlīgums tiktu atzīts par spēkā neesošu, un ka tādējādi tā tieši neizvirza savu prasījumu tiesā, kurā celta prasība. Līdz ar to ar mBank pieteikuma iesniegšanu netiekot pārtraukts viņas prasījuma noilguma termiņš Civilkodeksa 123. panta 1. punkta izpratnē.
16      Iesniedzējtiesa norāda, ka mBank prasījuma esība pati par sevi nerada nekādas šaubas, bet ka, lai atrisinātu pamatlietu, ir jānosaka, vai šī prasījuma noilguma termiņš faktiski tika pārtraukts ar mBank atmaksas prasības iesniegšanu.
17      Šajā ziņā minētā tiesa paskaidro, ka saskaņā ar Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa, Polija) judikatūru pārdevēja vai piegādātāja prasījuma trīs gadu noilguma termiņa sākums ir datums, kurā patērētājs tam pirmo reizi apstrīdējis līguma noteikumu saistošo spēku. Šajā lietā runa esot par datumu, kurā Sąd Okręgowy w Łodzi (Lodzas apgabaltiesa) izdeva rīkojumu par grupas sastāva noteikšanu kolektīvajā prasībā pret mBank, proti, 2018. gada 13. martu.
18      Tādējādi, ja mBank prasījuma par restitūciju iesniegšana 2021. gada 13. decembrī var tikt uzskatīta par noilguma pārtraukšanas iemeslu Civilkodeksa 123. panta 1. punkta 1. apakšpunkta izpratnē, mBank prasījumam nebūtu iestājies noilgums Civilkodeksa 118. panta izpratnē. Savukārt, ja, kā apgalvo KŁ un JŁ, šīs prasības iesniegšana nav likumīgi pārtraukusi noilguma termiņu, mBank prasījumam tagad būtu iestājies noilgums.
19      Iesniedzējtiesa uzsver – maksātnespējas procedūrā mBank apgalvo, ka attiecīgajā aizdevuma līgumā nav ietverti negodīgi noteikumi un līdz ar to prasība atzīt to par spēkā neesošu būtu jānoraida. Tomēr pamatlietā tā lūdz piespriest patērētājiem atmaksāt aizdotā kredīta pamatsummu, tai pieskaitot nokavējuma procentus, gadījumā, ja šis līgums tiktu atzīts par spēkā neesošu, zinādama, ka šis jautājums tiks izskatīts kolektīvajā prasībā, kuras puses ir šie patērētāji.
20      Šādos apstākļos šī tiesa vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 93/13 7. panta 1. punktam ir pretrunā tas, ka bankas atmaksas prasības iesniegšana pārtrauc tās prasījuma noilguma termiņu.
21      Pirmkārt, tā norāda, ka, šī prasība rada neskaidru situāciju patērētājam, kurš ir spiests aizstāvēties pret to un vienlaikus ir ieinteresēts to pieņemt un nekavējoties atmaksāt samaksātā kredīta pamatsummu, lai izvairītos no procentu un tiesāšanās izdevumu piespriešanas gadījumā, ja tiek noraidīta kolektīvās prasības ietvaros izvirzītā prasība atzīt kredītlīgumu par spēkā neesošu.
22      Otrkārt, minētā tiesa uzskata, ka mBank rīcību pamato nepieciešamība pārtraukt tās prasījuma noilguma termiņu pirms kolektīvās prasības noslēguma, jo šis termiņš sākās 2018. gada 13. martā. Pārdevējam vai piegādātājam nevar tikt liegta iespēja efektīvi izvirzīt savu prasījumu un līdz ar to arī tiesības uz piekļuvi tiesai. Šī pati tiesa uzskata, ka tik būtisks pārdevēja vai piegādātāja procesuālo tiesību ierobežojums varētu pārsniegt patērētāju aizsardzības mērķi un tādējādi pārkāpt samērīguma principu.
23      Turklāt tiesiskās drošības princips prasa Civilkodeksa 123. panta 1. punkta 1. apakšpunkta vienveidīgu interpretāciju jebkuros apstākļos tādējādi, ka prasības par pakalpojuma sniegšanu iesniegšana katrā ziņā pārtrauc noilguma termiņu.
24      Šādos apstākļos Sąd Okręgowy w Warszawie (Varšavas apgabaltiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [Direktīvas 93/13] 7. panta 1. punkts, kā arī efektivitātes, samērīguma, tiesiskās drošības un tiesību uz tiesību aktos noteiktu tiesu principi jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāda valsts tiesiskā regulējuma interpretācija judikatūrā, saskaņā ar kuru noilguma termiņu komersanta prasījumam pret patērētāju par tādu nepamatotu izpildījumu atlīdzināšanu, kuri tika veikti saskaņā ar līgumu, kas ir kļuvis spēkā neesošs tajā ietverto negodīgo līguma noteikumu dēļ, pārtrauc tas, ka banka iesniedz prasības pieteikumu par samaksu, pirms ar galīgu spriedumu ir pabeigta patērētāja iepriekš ierosinātā tiesvedība par kredītlīguma atzīšanu par spēkā neesošu[?]”
Par prejudiciālo jautājumu
Par pieņemamību
25      KŁ un JŁ, kā arī Polijas valdība apgalvo, ka pretēji tam, kas ir norādīts iesniedzējtiesas nolēmumā, saskaņā ar valsts judikatūru mBank prasījuma noilguma termiņš sākās dienā, kad tai tika paziņots viņu lūgums atzīt aizdevuma līgumu par spēkā neesošu kolektīvās prasības ietvaros, proti, 2017. gada 28. septembrī. Līdz ar to prasījumam, kas ir pamatlietas priekšmets, brīdī, kad šī banka iesniedza prasību par atmaksu, jau bija iestājies noilgums, un tādējādi uzdotais jautājums esot hipotētisks un tātad nepieņemams.
26      Šajā ziņā pietiek ar atgādinājumu, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru atbilstoši kompetences sadalījumam starp Tiesu un valsts tiesām Tiesai ir jāņem vērā faktisko apstākļu un tiesiskā regulējuma konteksts, kādā ir uzdoti prejudiciālie jautājumi un kāds tas izklāstīts iesniedzējtiesas nolēmumā, un tādējādi lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu nevar vērtēt, ņemot vērā valsts tiesību interpretāciju, uz ko atsaucas dalībvalsts valdība vai kāda pamatlietas puse (spriedums, 2021. gada 21. decembris, Trapeza Peiraios, C‑243/20, EU:C:2021:1045, 53. punkts un tajā minētā judikatūra).
27      Šajā gadījumā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka iesniedzējtiesa uzskata, ka, piemērojot valsts tiesību normas, mBank prasījuma noilguma termiņš sākas dienā, kad kolektīvās prasības ietvaros tika pieņemts rīkojums, ar ko nosaka tās grupas sastāvu, kurai KŁ un JŁ pievienojās, proti, 2018. gada 13. martā, un ka līdz ar to dienā, kad tā iesniedza savu restitūcijas prasību, proti, 2021. gada 13. decembrī, mBank prasījumam noilgums vēl nebija iestājies.
28      Šādos apstākļos uzdotais jautājums nav hipotētisks un līdz ar to ir pieņemams.
Par lietas būtību
29      Ar uzdoto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 93/13 7. panta 1. punkts un efektivitātes princips, ņemot vērā tiesības uz piekļuvi tiesai, kā arī samērīguma un tiesiskās drošības principus, jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesību normas interpretāciju judikatūrā, saskaņā ar kuru tas, ka pārdevējs vai piegādātājs ir cēlis prasību atdot izpildījumu, kas sniegts saistībā ar kredītlīgumu, par kuru patērētājs ir ierosinājis atsevišķu tiesvedību, lai panāktu šī līguma atzīšanu par spēkā neesošu tajā ietverto negodīgo noteikumu dēļ, pārtrauc pārdevēja vai piegādātāja prasījuma noilguma termiņu pirms pēdējās minētās tiesvedības pabeigšanas.
30      Šī tiesa norāda, ka, pirmkārt, mBank tiesību atsaukties uz aizdevuma līguma atzīšanas par spēkā neesošu ar restitūciju saistīto seku noilguma trīs gadu termiņš mBank nerīkošanās dēļ esot beidzies, pirms tika pieņemts lēmums par patērētāju iesniegto prasību par šī līguma atzīšanu par spēkā neesošu. Otrkārt, mBank restitūcijas prasības celšana liekot patērētājiem nodrošināt savu aizstāvību, lai gan mBank šajā tiesvedībā par spēkā neesības atzīšanu, kas joprojām tiek izskatīta, apgalvo, ka minētais līgums ir spēkā.
31      Šajā ziņā vispirms jāatgādina, ka Direktīvas 93/13 7. panta 1. punktā dalībvalstīm ir uzlikts pienākums nodrošināt, ka viņu tiesību sistēmās pastāv adekvāti un efektīvi līdzekļi, lai novērstu negodīgu noteikumu izmantošanu pārdevēju vai piegādātāju ar patērētājiem noslēgtos līgumos.
32      Turklāt saskaņā ar pastāvīgo judikatūru līguma noteikums, kas atzīts par negodīgu, principā ir uzskatāms par tādu, kas nekad nav pastāvējis, un tādējādi tam nevar būt nekādas ietekmes attiecībā uz patērētāju. Līdz ar to tiesas konstatējuma par šāda noteikuma negodīgumu sekām principā ir jābūt patērētāja tāda tiesiskā un faktiskā stāvokļa atjaunošanai, kāds tam būtu bijis, ja šī noteikuma nebūtu bijis, citastarp īstenojot tiesības uz to priekšrocību atgūšanu, kuras pārdevējs vai piegādātājs, pamatojoties uz minēto negodīgo noteikumu, nepamatoti guvis uz viņa rēķina (spriedums, 2023. gada 15. jūnijs, Bank M. (Līguma spēkā neesamības sekas), C‑520/21, EU:C:2023:478, 65. punkts un tajā minētā judikatūra). Tas pats attiecas uz gadījumu, kad viena vai vairāku starp patērētāju un pārdevēju vai piegādātāju noslēgta līguma noteikumu negodīgums izraisa ne tikai šo noteikumu spēkā neesību, bet arī līguma spēkā neesību kopumā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 15. jūnijs, Bank M. (Līguma spēkā neesamības sekas), C‑520/21, EU:C:2023:478, 66. punkts un tajā minētā judikatūra).
33      Šis mērķis atjaunot tiesisko un faktisko situāciju, kāda patērētājam būtu bijusi, ja negodīgā noteikuma nebūtu, ir jāīsteno, ievērojot samērīguma principu, kas ir vispārējs Savienības tiesību princips, atbilstoši kuram valsts tiesiskais regulējums, ar ko īsteno šīs tiesības, nedrīkst pārsniegt to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu izvirzīto mērķi (spriedums, 2023. gada 23. novembris, Provident Polska, C‑321/22, EU:C:2023:911, 85. punkts un tajā minētā judikatūra).
34      Taču samērīguma princips tiktu pārkāpts, ja attiecībā uz pārdevēju vai piegādātāju būtu jāizslēdz restitutio in integrum. Tādējādi restitūcijas pienākumam, kas iestājas pēc negodīgus noteikumus ietveroša aizdevuma līguma atzīšanas par spēkā neesošu, jābūt abpusējam, tomēr banka nevar pieprasīt no patērētāja kompensāciju, kas pārsniedz šī līguma izpildes gaitā izmaksātā kapitāla atmaksu, kā arī nokavējuma procentu samaksu pēc likumiskās likmes par laikposmu no pieprasījuma veikt maksājumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 7. decembris,
mBank (Patērētāja paziņojums), C‑140/22, EU:C:2023:965, 62. punkts un tajā minētā judikatūra).
35      Turklāt ar atlīdzināšanu saistītās sekas, kas izriet no aizdevuma līguma, kurā ietverti negodīgi noteikumi, atzīšanas par spēkā neesošu, kas arī pamato bankas prasību par restitūciju, ļauj nodrošināt, ka Savienības tiesību sistēmā garantēto tiesību aizsardzība neizraisa nepamatotu patērētāja iedzīvošanos (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2006. gada 13. jūlijs, Manfredi u.c., no C‑295/04 līdz C‑298/04, EU:C:2006:461, 94. punkts).
36      Visbeidzot jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pušu procesuālo tiesību vienlīdzības princips, kurš izriet no paša lietas taisnīgas izskatīšanas jēdziena un kura mērķis ir nodrošināt līdzsvaru starp tiesvedības pusēm, ietver pienākumu sniegt katrai pusei saprātīgu iespēju izklāstīt savu lietu apstākļos, kas tai nerada acīmredzami nelabvēlīgāku situāciju salīdzinājumā ar pretējo pusi (spriedums, 2016. gada 28. jūlijs, Ordre des barreaux francophones et germanophone u.c., C‑543/14, EU:C:2016:605, 40. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra), tostarp šajā gadījumā – pārdevējam vai piegādātājam ceļot restitūcijas prasību, kura ir atsevišķa no paralēlās tiesvedības par negodīgus noteikumus ietverošā aizdevuma līguma atzīšanu par spēkā neesošu un kuras mērķis ir pārtraukt tā prasījuma noilguma termiņu.
37      Proti, šādas prasības celšana ne vien principā neapdraud patērētāju tiesības uz to priekšrocību restitūciju, kuras pārdevējs vai piegādātājs ir nepamatoti ieguvis, pamatojoties uz negodīgiem noteikumiem, bet arī palīdz atjaunot tiesisko un faktisko situāciju, kādā patērētāji būtu bijuši, ja šo noteikumu nebūtu.
38      Turklāt attiecībā uz tiesiskās drošības principu, uz kuru arī atsaucas iesniedzējtiesa, no pastāvīgās judikatūras izriet, ka šī principa mērķis ir nodrošināt situāciju un tiesisko attiecību paredzamību (spriedums, 2019. gada 16. oktobris, Agrárminiszter, C‑490/18, EU:C:2019:863, 35. punkts un tajā minētā judikatūra). Līdz ar to šim principam nav pretrunā tāda valsts tiesību norma kā Civilkodeksa 123. panta 1. punkta 1. apakšpunkts, saskaņā ar kuru pieteikuma par izpildījuma veikšanu iesniegšana jebkuros apstākļos pārtrauc tiesību uz šo izpildījumu noilguma termiņu.
39      Tomēr iesniedzējtiesa norāda, ka gadījumā, ja pārdevēja vai piegādātāja prasījuma noilguma termiņš tiek pārtraukts, tam ceļot atsevišķu restitūcijas prasību pirms tiesvedības par spēkā neesības atzīšanu, ko iepriekš citā tiesā ierosinājuši patērētāji, galīgas pabeigšanas, pēdējie minētie būtu spiesti iesniegt iebildumu rakstu un viņiem nelabvēlīga tiesvedības iznākuma gadījumā – samaksāt nokavējuma procentus un tiesāšanās izdevumus pārdevēja vai piegādātāja uzsāktajā tiesvedībā.
40      Attiecībā uz pārdevēja vai piegādātāja restitūcijas prasījumam piemērojamo noilguma termiņu jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, tā kā šajā jautājumā nav specifiska Savienības tiesiskā regulējuma, Direktīvā 93/13 paredzētie patērētāju aizsardzības īstenošanas noteikumi saskaņā ar dalībvalstu procesuālās autonomijas principu ir dalībvalstu tiesību sistēmās regulējams jautājums. Tomēr šie noteikumi nedrīkst būt mazāk labvēlīgi par tiem, kas reglamentē līdzīgas valsts tiesībām pakļautas situācijas (līdzvērtības princips), un tie nedrīkst padarīt praktiski neiespējamu vai pārmērīgi apgrūtinošu to tiesību īstenošanu, kas ir piešķirtas Savienības tiesībās (efektivitātes princips) (spriedums, 2023. gada 14. decembris, Getin Noble Bank (Restitūcijas prasību noilguma termiņš), C‑28/22, EU:C:2023:992, 60. punkts un tajā minētā judikatūra).
41      Šajā ziņā Tiesa jau ir nospriedusi, ka tādi procesuālie nosacījumi, kas patērētājam rada pārmērīgi augstas izmaksas, viņu varētu atturēt lietderīgā veidā iesaistīties savu tiesību aizstāvībā tiesā, kurā prasību cēlis pārdevējs vai piegādātājs (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 7. aprīlis, Caixabank, C‑385/20, EU:C:2022:278, 54. punkts).
42      Tādējādi iesniedzējtiesai, cik vien iespējams, būs jāpiemēro valsts tiesības, tostarp procesuālās normas, kas vajadzības gadījumā ļauj apturēt tiesvedību saistībā ar pārdevēja vai piegādātāja celto restitūcijas prasību līdz brīdim, kad tiks galīgi atrisināta tiesvedība par patērētāju iepriekš celto prasību par aizdevuma līguma atzīšanu par spēkā neesošu, tādā veidā, lai sekas, kas saskaņā ar šīm tiesībām izriet no tā, ka mBank ir pārtraukusi prasījuma noilgumu, pirms tiek konstatēta aizdevuma līguma spēkā neesība tajā ietverto negodīgo noteikumu dēļ, neapdraudētu Direktīvas 93/13 mērķi nodrošināt augstu patērētāju aizsardzības līmeni. Šai tiesai turklāt ir jānodrošina, lai izdevumi, kas radušies saistībā ar restitūcijas prasību, kuru banka cēlusi pirms līguma atzīšanas par spēkā neesošu, un kas patērētājiem būtu jāatlīdzina, ja tiem šajā prasībā spriedums būtu nelabvēlīgs, nebūtu nesamērīgi lieli, tādējādi atturot patērētājus izmantot tiesības, kas tiem izriet no šīs direktīvas.
43      Attiecībā uz iesniedzējtiesas uzsvērto faktu, ka patērētājs tādējādi būtu spiests iesniegt iebildumu rakstu tiesvedībā par pārdevēja vai piegādātāja celto prasību par restitūciju, jānorāda, ka šis fakts vien – kura mērķis turklāt ir nodrošināt sacīkstes princip – nepadara praktiski neiespējamu vai pārmērīgi neapgrūtina to tiesību īstenošanu, kas patērētājam piešķirtas ar Savienības tiesību sistēmu.
44      Ņemot vērā iepriekš minētos iemeslus, uz uzdoto jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 93/13 7. panta 1. punkts un efektivitātes princips, ņemot vērā tiesības uz piekļuvi tiesai, kā arī samērīguma un tiesiskās drošības principus, jāinterpretē tādējādi, ka tiem principā nav pretrunā tāda valsts tiesību normas interpretācija judikatūrā, saskaņā ar kuru pārdevēja vai piegādātāja celta prasība par atbilstoši kredītlīgumam – par kuru patērētājs ir cēlis atsevišķu tiesvedību, lai panāktu šī līguma atzīšanu par spēkā neesošu tajā ietverto noteikumu negodīguma dēļ, – saņemtā izpildījuma restitūciju pārtrauc pārdevēja vai piegādātāja prasījuma – kas izvirzīts pirms pēdējās minētās tiesvedības galīgas pabeigšanas – noilguma termiņu, ar nosacījumu, ka valsts tiesa, ņemot vērā savas valsts tiesības kopumā, veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka to tiesību īstenošana, kuras patērētājam izriet no Direktīvas 93/13, netiek padarīta pārmērīgi grūta vai neiespējama.
Par tiesāšanās izdevumiem
45      Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (devītā palāta) nospriež:
Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 7. panta 1. punkts un efektivitātes princips, ņemot vērā tiesības uz piekļuvi tiesai, kā arī samērīguma un tiesiskās drošības principus,
jāinterpretē tādējādi, ka
tiem principā nav pretrunā tāda valsts tiesību normas interpretācija judikatūrā, saskaņā ar kuru pārdevēja vai piegādātāja celta prasība par atbilstoši kredītlīgumam – par kuru patērētājs ir cēlis atsevišķu tiesvedību, lai panāktu šī līguma atzīšanu par spēkā neesošu tajā ietverto noteikumu negodīguma dēļ, – saņemtā izpildījuma restitūciju pārtrauc pārdevēja vai piegādātāja prasījuma – kas izvirzīts pirms pēdējās minētās tiesvedības galīgas pabeigšanas – noilguma termiņu, ar nosacījumu, ka valsts tiesa, ņemot vērā savas valsts tiesības kopumā, veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka to tiesību īstenošana, kuras patērētājam izriet no Direktīvas 93/13, netiek padarīta pārmērīgi grūta vai neiespējama.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – poļu.
i      Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.