62013CC0047_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Šajā Bundesverwaltungsgericht (Federālā Administratīvā tiesa) (Vācija) lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu tiek uzdots, šķiet, būtībā tiešs jautājums, bet to diezgan neskaidru padara sarežģīti tiesību akti un dažas pretrunas starp dažādām valodu versijām. Vai tas, ka ganības secīgi tiek atkārtoti apsētas ar dažādu veidu zāles lopbarību, veido augseku, vai arī šī zemes platība ir jāuzskata par pastāvīgajām ganībām?
Konteksts
2. Pirms tiesiskā regulējuma izklāsta var noderēt vispārīgs apraksts par vispārējo kontekstu, kādā radies strīds pamatlietā, un dažām konkrētām problēmām, kas sarežģī šī strīda atrisināšanu.
3. Tiešo atbalstu lauksaimniekiem saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku var sniegt ar nosacījumu par atbilstību noteiktiem standartiem, lai veicinātu tai skaitā labu praksi vides jomā. Piemēram, var atbalstīt ganību uzturēšanu, bet atbalstu atņemt, ja tās tiek pārveidotas par aramzemi. Dažos gadījumos šāda pārveidošana var būt aizliegta. Taču lauksaimnieki var tomēr vēlēties pārveidot ganības aramzemē, ja viņi no tās var gūt lielāku peļņu.
4. Pamatlietā ir iesaistīts vācu lauksaimnieks, kura divi lauki tiktu pakļauti aizliegumam pārveidot tos par aramzemi, ja tie būtu klasificējami kā pastāvīgās ganības Eiropas Savienības (“ES”) tiesību aktu izpratnē. Tāpēc viņš vēlas pierādīt, ka attiecīgajā datumā tie nebija tā klasificējami. Lai to panāktu, viņš uzsver, ka stiebrzāļu nomaiņa par āboliņa/stiebrzāļu maisījumu uz laukiem pārtrauca to klasifikāciju pastāvīgo ganību statusā un faktiski bija augseka (2) . Valsts kompetentās iestādes tam nepiekrīt.
5. Šo situāciju zināmā mērā sarežģī tas, ka, ja lielākajā daļā ES tiesību aktu valodu versiju, runājot par ganību maiņu par aramzemi, tiek izmantots termins, kas līdzīgs “pārveidošanai”, tad vācu valodas versijā ir lietoti termini, kas ir saistīti ar aršanu. Šķiet, ka lauksaimnieks neara zemi, bet izmantoja metodi (pārsēšana pēc augsnes uzirdināšanas, dažkārt saukta arī par starpsēšanu vai apsēšanu nearot), kurā iepriekšējā kultūra netiek likvidēta un augsne netiek apgriezta, bet gan virskārta tiek izkustināta vai padarīta nelīdzena, izmantojot skarifikatoru vai ecēšas, un papildus esošajai kultūrai tiek iesēta tā pati vai cita kultūra.
6. Mazsvarīgāka papildproblēma ir tāda, ka ES tiesību akti Vācijā ir ieviesti gan nacionālā, gan reģionālā līmenī. Ja valsts tiesību akti nodrošina dinamiskas atsauces uz ES tiesību aktiem atbilstoši tam, kā tajos tiek veikti vai var tikt veikti grozījumi, reģionālajos tiesību aktos ir statiskas atsauces uz tādu ES tiesību aktu versiju, kas šobrīd jau ir atcelta un aizstāta.
ES tiesību akti
7. Tiek veiktas atsauces uz diviem secīgiem režīmiem, kas reglamentē tiešā atbalsta shēmas lauksaimniekiem saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku: vispirms uz to, kas ir ietverts Padomes Regulā Nr. 1782/2003 (3) un Komisijas Regulā Nr. 796/2004 (4) (“pirmais režīms”); un pēc tam – no 2009. gada 1. janvāra saistībā ar Padomes tiesību aktiem un no 2010. gada 1. janvāra saistībā ar Komisijas tiesību aktiem – uz režīmu, kas ir ietverts Padomes Regulā Nr. 73/2009 (5) un Komisijas Regulā Nr. 1122/2009 (6) (“otrais režīms”). Tomēr, ciktāl tas attiecas uz šo lietu, starp abām noteikumu sistēmām ir nelielas būtiskas atšķirības, ja tādas vispār ir (7) .
Pastāvīgo ganību saglabāšana
8. Pirmajā režīmā Regulas Nr. 1782/2003 preambula citu starpā ietvēra šādus apsvērumus:
“(2) Pilna tiešā atbalsta samaksa jāsaista ar atbilstību noteikumiem, kuri attiecas uz lauksaimniecības zemi, lauksaimniecisko ražošanu un darbību. Tādiem noteikumiem jābūt par pamatu tam, lai kopējā tirgus organizācijā iekļautu pamatstandartus attiecībā uz vidi, pārtikas nekaitīgumu, dzīvnieku veselību un labturību un labiem lauksaimniecības un vides apstākļiem. Ja minētie pamatstandarti netiek ievēroti, dalībvalstīm tiešais atbalsts pilnībā vai daļēji jāatceļ [..].”
“(4) Tā kā pastāvīgajām ganībām ir labvēlīga ietekme uz vidi, ir lietderīgi pieņemt pasākumus, lai veicinātu esošo pastāvīgo ganību saglabāšanu un novērstu to masveida pārvēršanu aramzemē.”
9. Šie mērķi ir atspoguļoti un apstiprināti Regulas Nr. 73/2009 preambulas 3. un 7. apsvērumā otrajā režīmā:
“(3) Ar Regulu (EK) Nr. 1782/2003 tika noteikts princips, kas paredz, ka lauksaimniekiem, kuri neizpilda noteiktas prasības sabiedrības, dzīvnieku un augu veselības un dzīvnieku labturības jomā, samazina tiešo atbalstu vai saņēmējus izslēdz no tā pavisam. Šī “savstarpējās atbilstības” sistēma veido būtisku daļu Kopienas atbalsta tiešo maksājumu jomā, un tādēļ tā būtu jāsaglabā. [..]”
“(7) Regulā (EK) Nr. 1782/2003 ir atzīta pastāvīgo ganību labvēlīgā ietekme uz vidi. Būtu jāsaglabā minētās regulas pasākumi, kuru mērķis ir veicināt esošo pastāvīgo ganību saglabāšanu un nodrošinātu, ka tās netiks masveidā pārvērstas aramzemē.”
10. Runājot par materiālo tiesību normām, Regulas Nr. 1782/2003 3. panta 1. punktā tika pieprasīts, lai lauksaimnieks, kurš saņem tiešos maksājumus, it īpaši nodrošina “labus lauksaimniecības un vides apstākļus”, kas ir noteikti saskaņā ar 5. pantu. Otrajā režīmā šī prasība tika atkārtota Regulas Nr. 73/2009 4. panta 1. punktā, atsaucoties uz 6. panta nosacījumu.
11. Attiecīgais nosacījums ir paredzēts Regulas Nr. 1782/2003 5. panta 2. punkta pirmajā daļā un Regulas Nr. 73/2009 6. panta 2. punkta pirmajā daļā, kurā tiek pieprasīts, lai dalībvalstis “nodrošina to, ka zeme, kuru izmantoja pastāvīgām ganībām dienā, kas paredzēta platībatkarīgā atbalsta pieteikumos par 2003. gadu, tiek saglabāta pastāvīgajām ganībām”. Katras no normām otrā daļa ļauj dalībvalstij atkāpties no pirmās daļas pietiekami pamatotos gadījumos, “ja tā veic darbību, lai novērstu kopējās pastāvīgo ganību platības ievērojamu samazinājumu”.
12. No Padomes tiesību aktiem pievēršoties Komisijas sīki izstrādātiem īstenošanas noteikumiem, pirmajā režīmā Regulas Nr. 796/2004 3. pantā ir noteikti dalībvalstu pienākumi saistībā ar pastāvīgajām ganībām izmantotās zemes uzturēšanu, kā tas ir paredzēts Regulas Nr. 1782/2003 5. panta 2. punktā. It īpaši 3. panta 1. punktā dalībvalstīm tika pieprasīts nodrošināt pastāvīgajām ganībām izmantotās zemes un kopējās lauksaimniecības zemes platības attiecības saglabāšanu valsts vai reģionālā līmenī, bet 3. panta 2. punktā tām tika pieprasīts nodrošināt, ka šī attiecība nemazinās, kaitējot pastāvīgajām ganībām izmantotajai zemei, par vairāk kā 10 %, kas attiecas uz atsauces attiecību 2003. gadam. Otrajā režīmā tādi paši pienākumi un prasības ir noteiktas Regulas Nr. 1122/2009 3. panta 1. un 2. punktā.
13. Attiecīgie 4. panta noteikumi Regulā Nr. 796/2004 un Regulā Nr. 1122/2009 ir praktiski identiski. Panta nosaukums ir “Pastāvīgajām ganībām izmantotās zemes uzturēšana individuālā līmenī”, un tajā ir šādi punkti:
“1. Ja konstatē, ka šīs regulas 3. panta 1. punktā minētā attiecība samazinās, tad attiecīgā dalībvalsts valsts vai reģionālajā līmenī paredz, ka lauksaimniekiem, kuri pieprasa atbalstu saskaņā ar jebkuru no [Regulas (EK) Nr. 1782/2003 vai Regulas (EK) Nr. 73/2009, atbilstoši katram konkrētajam gadījumam] I pielikumā uzskaitītajām tiešo maksājumu shēmām, ir pienākums nepārveidot [(8) ] pastāvīgajām ganībām izmantotu zemi bez iepriekšējas atļaujas.
[..]
2. Ja konstatē, ka šīs regulas 3. panta 2. punktā minēto pienākumu nevar izpildīt, tad attiecīgā dalībvalsts papildus pasākumiem, kas jāveic saskaņā ar [šā panta] 1. punktu, valsts vai reģionālā līmenī paredz, ka lauksaimniekiem, kuri pieprasa atbalstu saskaņā ar jebkuru no [Regulas (EK) Nr. 1782/2003 vai Regulas (EK) Nr. 73/2009, atbilstoši katram konkrētajam gadījumam] I pielikumā uzskaitītajām tiešo maksājumu shēmām, ir pienākums pārveidot zemi atpakaļ par pastāvīgajām ganībām izmantotu zemi [(9) ] – šis pienākums attiecas uz tiem lauksaimniekiem, kuru rīcībā ir zeme, kas tikusi pārveidota [(10) ] no pastāvīgajām ganībām izmantotas zemes par zemi citiem lietojumiem.
[..]”
Definīcijas
Tiešā atbalsta tiesību akti
14. Pirmajā un otrajā režīmā būtībā ir tā pati “pastāvīgo ganību” definīcija. Tā ir ietverta Regulas Nr. 796/2004 2. panta 2. punktā un Regulas Nr. 1120/2009 2 panta c) punktā (11), uz kuru ir atsauce Regulas Nr. 1122/2009 2. panta 2. punktā. Pamatdefinīcija ir “zeme, ko izmanto stiebrzāļu vai cita veida zāles lopbarības dabiskai audzēšanai (pašsējā) vai kultivējot (iesējot), un kas nav bijusi iekļauta saimniecības augsekas sistēmā piecus gadus vai ilgāk”.
15. Ar Regulu Nr. 239/2005 (12) Regula Nr. 796/2004 tika papildināta ar 2. panta 2.a punktu, definējot, ka “stiebrzāles vai cita veida zāles lopbarība” ir “visi stiebrzāļu augi, kas kādā dalībvalstī tradicionāli aug dabiskās ganībās vai parasti tiek iekļauti sēklas maisījumos ganībām vai pļavām (neatkarīgi no tā, vai tās tiek izmantotas lopu ganīšanai vai nē)”. Tāda pati redakcija tika iekļauta Regulas Nr. 1120/2009 2. panta c) punktā (13) .
16. Turklāt otrajā režīmā Regulas Nr. 1120/2009 2. panta d) punktā ir noteikts, ka “zālaugu platības” ir “aramzeme, ko izmanto zāles (sētas vai dabīgi augošas) audzēšanai; Regulas (EK) Nr. 73/2009 49. pantā termins “zālaugu platības” ietver pastāvīgās ganības”. 2. panta b) punktā “ilggadīgās kultūras” definētas kā “kultūras, kuras neaudzē augsekā un kuras nav ilggadīgas ganības, un kuras attiecīgajā zemē aug piecus gadus vai ilgāku laiku, un no kurām atkārtoti iegūst ražu [..]”.
Lauku saimniecību struktūras izpēte
17. Citas definīcijas, kas var būt (vai var nebūt) būtiskas, ir atrodamas Lēmuma 2000/115 I pielikumā (14) un Regulas Nr. 1200/2009 II pielikumā (15), kas no 2010. gada 4. janvāra aizstāja Lēmumu 2000/115. Un atkal definīcijas abos gadījumos pamatā ir vienādas. Viena atšķirība starp abiem pasākumiem ir tāda, ka Lēmuma 2000/115 I pielikumā ir iekļautas “definīcijas” un “paskaidrojumi”, turpretim Regulas Nr. 1200/2009 II pielikumā atbilstoši tā virsrakstam ir minētas tikai “definīcijas” – to skaitā tās, kas pirmajā no minētajiem tiek raksturotas kā “paskaidrojumi”.
18. “Aramzeme” ir definēta Lēmuma 2000/115 I pielikuma D iedaļā un Regulas Nr. 1200/2009 II pielikuma II.2.01. punktā kā zeme, “ko apstrādā (ar vai irdina) regulāri, parasti saskaņā ar augsekas sistēmu”. Pirmajā tad tiek paskaidrots, ka “augsekas sistēma nozīmē to, ka kultūras kādā konkrētā zemes gabalā cita citu secīgi nomaina saskaņā ar iepriekš noteiktu plānu”, bet otrajā augseka definēta kā “viengadīgu kultūru maiņas prakse, kad konkrētā laukā kultūras audzē pēc plānotās sistēmas vai secības secīgi pa gadiem tā, lai viena veida kultūras nepārtraukti netiktu audzētas vienā un tai pašā laukā”. Abās turpinājums skan šādi: “Parasti kultūras nomaina katru gadu, bet tās var būt arī daudzgadīgas. Lai atšķirtu aramzemi no ilggadīgo kultūraugu platībām vai ilggadīgām ganībām [un pļavām], izmanto piecu gadu slieksni. Tas nozīmē, ka zemes gabalu neuzskata par aramzemi, ja tajā vienu kultūru audzē piecus gadus vai ilgāk, nenovācot iepriekšējo kultūru un neieviešot jaunu.”
19. Lēmuma 2000/115 I pielikuma D.18.a) punktā “zālāji aramzemē” ir definēti kā “zālaugi ganībām, sienam vai skābbarībai, ko iekļauj kā daļu no parastas augsekas, kura ilgst vismaz vienu ražas gadu, bet nesasniedz piecus gadus, un ko sēj kopā ar zāli vai zāļu maisījumiem. Pirms atkārtotas sējas vai atkārtotas apstādīšanas šīs platības uzar vai citādi apstrādā vai augus iznīcina citādi, piemēram, ar herbicīdiem”. Tajā ir paskaidrots, ka “šajā apakšpunktā iekļauj maisījumus, kuros pārsvarā ir zālaugi un citas lopbarības kultūras (parasti pākšaugi) ganībām, novākšanai zaļā veidā vai sausa siena veidā”, bet neiekļauj “viengadīgo zāļu kultūras (kas aug mazāk nekā vienu ražas gadu)”.
20. F iedaļā “ilggadīgās ganības un pļavas” ir definētas kā “zeme, ko pastāvīgi (piecus gadus vai ilgāk) izmanto, lai audzētu kultivētas (sētas) vai dabīgi veidojušās (pašiesējušās) zālveida lopbarības kultūras, un kas nav iekļautas saimniecības augsekā”, paskaidrojot, ka to “var izmantot ganībām vai pļaujai, lai sagatavotu skābbarību vai sienu”.
21. Regulas Nr. 1200/2009 II pielikuma II.2.01.09.01. un II.2.03. punktā attiecīgi “aramzemē sēto zālāju platības” un “ilggadīgo zālaugu platības” tiek definētas būtībā tāpat kā tām līdzīgās Lēmuma 2000/115 I pielikumā. Tomēr “viengadīgo zāļu kultūru (kas aug mazāk nekā vienu ražas gadu)” izslēgšana no “aramzemē sēto zālāju platībām” netiek atkārtota un “ilggadīgo zālaugu platību” iespējamā izmantošana tiek papildināta ar “atjaunojamās enerģijas ražošanu”.
Vācijas tiesību akti
22. Ar 2004. gada 21. jūlija federālo Direktzahlungen‑Verpflichtungengesetz (Likums par pienākumiem, kas attiecas uz tiešajiem maksājumiem) tiek ieviesta Regula Nr. 1782/2003 un pasākumi, kas ir veikti tās piemērošanai, it īpaši attiecībā uz pastāvīgo ganību uzturēšanu zemes gabalos, kam ir vajadzīgi tiešie maksājumi. Tas dinamiski atsaucas uz ES tiesību aktu versijām, kas ir piemērojamas jebkurā attiecīgajā laikā, un tika saskaņots ar tekstiem, kas mainīti 2009. gadā. Saskaņā ar šī likuma 3. panta 1. punktu federālās zemes ir atbildīgas par to, lai nodrošinātu, ka pastāvīgo ganību attiecība netiek ievērojami samazināta. Saskaņā ar 5. panta 3. punkta 1) apakšpunktu tās ir pilnvarotas aizliegt vai ierobežot ganību uzaršanu (16), ja pastāvīgo ganību attiecība ir samazinājusies par vairāk nekā 5 %.
23. Pamatojoties uz to, Šlēsvigas‑Holšteinas [ Schleswig‑Holstein ] federālā zeme 2008. gada 13. maijā pieņēma Landesverordnung zur Erhaltung von Dauergrünland (“Pastāvīgo ganību uzturēšanas noteikumi”). Saskaņā ar šo noteikumu 1. panta 1. punktu, ja, pamatojoties uz individuāliem pieteikumiem vienreizējam lauku saimniecības maksājumam, tiek konstatēts, ka pastāvīgo ganību zemju attiecība ir samazinājusies vairāk nekā par 5 %, tad kompetentā iestāde var par to publiski paziņot. Saskaņā ar 2. panta 1. punktu, tiklīdz šāds paziņojums ir publicēts, lauksaimnieki, kuri pieprasa tiešo atbalstu, nedrīkst uzart (17) pastāvīgās ganības atbilstoši definīcijai Regulas Nr. 796/2004 2. panta 2. punktā tik ilgi, cik viņi saņem tiešo atbalstu. Tomēr 2. panta 2. punkts ļauj kompetentajai iestādei atļaut šādu uzaršanu, atkāpjoties no 2. panta 1. punkta. Atšķirībā no federālo tiesību normām, Pastāvīgo ganību uzturēšanas noteikumi attiecas tikai un it īpaši uz Regulu Nr. 796/2004, nevis uz attiecīgajā laikā piemērojamiem ES tiesību aktiem, un acīmredzot nav precizēti pēc otrā režīma ieviešanas.
24. 2008. gada 23. jūnijā kompetentā iestāde paziņoja, ka pastāvīgo ganību attiecība Šlēsvigā‑Holšteinā ir samazinājusies par vairāk nekā 5 %; tādēļ aizliegums saskaņā ar Pastāvīgo ganību uzturēšanas noteikumu 1. panta 1. punktu būtu jāpiemēro no nākamās dienas.
Fakti, tiesvedība un prejudiciālais jautājums
25. Saskaņā ar iesniedzējtiesas lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu norādīto, M. Grund
ir lauksaimnieks Šlēsvigā‑Holšteinā, kurš katru gadu pieprasa lauksaimniecības subsīdijas. Savos pieteikumos viņš norādīja, ka no 1998. un 1999. gada divos zemes gabalos ( Hohenkamp
un Herrbusch ) viņš audzējis zālaugus ( Ackergras ). 2005. gadā viņš abās platībās iesēja lopbarības āboliņa/stiebrzāļu maisījumu ( Kleegras ), pārsējot pēc skarifikācijas (18), un no 2005. līdz 2008. gadam deklarēja šīs platības kā ar āboliņa/stiebrzāļu maisījumu apsētas platības. 2009. gadā abas minētās platības atkal tika izmantotas kā zālaugu platības. 2010. gadā Hohenkamp
tika iznomāts un kopš tā laika tiek pieteikts subsīdijām kā ganību pļava. Sākot no 2010. gada uz atļaujas pamata Herrbusch
tiek audzēta skābbarības kukurūza, un apmaiņā pret to pastāvīgās ganības bija jāierīko citā platībā (19) .
26. Ar 2009. gada 9. janvāra vēstuli Landesamt für Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig‑Holstein (Šlēsvigas‑Holšteinas federālās zemes Lauksaimniecības, vides un lauku apvidu pārvalde, turpmāk tekstā – “ Landesamt ”) paziņoja M. Grund, ka zemes gabaliem tā esot mainījusi klasifikāciju par pastāvīgajām ganībām, jo no 1998. līdz 2008. gadam tās nepārtraukti esot tikušas izmantotas kā ganības. Vienlaikus tā norādīja, ka šiem laukiem ir piemērots Pastāvīgo ganību uzturēšanas noteikumos paredzētais aizliegums.
27. M. Grund
apstrīdēja šo klasifikācijas maiņu (acīmredzot tāpēc, ka Hohenkamp
kā aramzemi viņš varētu iznomāt par augstāku nomas maksu), galvenokārt apgalvojot, ka šī zemes platība nebija pastāvīgās ganības. Zālaugu platības neesot pastāvīgās ganības, jo tās pēc viena vai vairākiem izmantošanas gadiem tiktu uzartas (20) . Pastāvīgās ganības esot zeme, kas pastāvīgi tiek apsēta ar vienām un tām pašām stiebrzālēm. Stiebrzāļu platībām neesot ar to saistītās īpašās ekoloģiskās nozīmes. Neatkarīgi no tā, vai pēc āboliņa/stiebrzāļu maisījuma sēj zālaugus vai otrādi, runa ir par augseku, kas traucē pastāvīgo ganību rašanos, un esošā pastāvīgo ganību izmantošana tādējādi tiek izbeigta.
28. Landesamt
apgalvoja, ka ar zālaugiem apsētās platības, kuras regulāri tika uzartas, līdzinājās dabiskajām pastāvīgajām ganībām. Izšķirošais bija tas faktors, ka viena un tā paša veida kultūra tika kultivēta bez pārtraukuma; pretējā gadījumā būtu konstatējama augseka. Tomēr pēc tam, kad abās platībās vairāk nekā piecus gadus nepārtraukti tika audzēti zālaugi, tās bija pastāvīgas ganības neatkarīgi no turpmākās āboliņa/stiebrzāļu maisījuma sēšanas.
29. M. Grund
prasība pirmajā instancē tika noraidīta, pamatojoties uz to, ka, tā kā viņš abos laukos kultivējis zālaugus vismaz piecus gadus līdz 2003. vai 2004. gadam, tie bija pastāvīgās ganības. Šis statuss, kas reiz iegūts, netika zaudēts ar dažāda veida zāles lopbarības augseku. M. Grund
apelācijas sūdzība par šo spriedumu tika noraidīta, pamatojoties uz to, ka neatkarīgi no tā, kas notiek, kad stiebrzāles vai cita veida zāles lopbarība tiek nomainīta ar citiem laukaugiem, stiebrzāļu nomaiņa pret cita veida zāles lopbarību neietekmē esošo pastāvīgo ganību īpašības.
30. M. Grund
nākamā kasācijas sūdzība, pamatojoties uz tiesību normu pārkāpumiem, šobrīd atrodas iesniedzējtiesas tiesvedībā, kas lūdz sniegt prejudiciālu nolēmumu par šādu jautājumu:
“Vai [Regulas Nr. 796/2004] 2. panta 2. punkta izpratnē lauksaimniecības zeme ir pastāvīgās ganības, ja tā pašlaik un vismaz piecus gadus tiek izmantota stiebrzāles vai cita veida zāles lopbarības audzēšanai un šī platība šajā laikposmā ir uzarta, un līdzšinējā veida zāles lopbarības (šajā gadījumā – āboliņa/stiebrzāļu maisījuma) vietā tiek iesēta cita veida zāles lopbarība (šajā gadījumā – zālaugi), vai tomēr šajos gadījumos runa ir par augseku, kas izslēdz pastāvīgo ganību rašanos?”
31. M. Grund, Landesamt, Vācijas valdība un Komisija ir iesnieguši rakstveida apsvērumus, kā arī 2014. gada 6. februāra tiesas sēdē sniedza mutvārdu paskaidrojumus.
Piemērojamie ES tiesību akti
32. Komisija apgalvo, ka ratione temporis
ir piemērojams otrais, nevis pirmais tiešā atbalsta režīms, jo apskatāmo divu lauku statuss ir jānosaka attiecīgi kā 2010. un 2011. gadā. Landesamt
uzskata, ka, tā kā Pastāvīgo ganību uzturēšanas noteikumos ir atsauces uz Regulu Nr. 796/2004, tad interpretējami ir pirmā režīma noteikumi. M. Grund
piekrīt, ka atsauce ir izdarīta uz Regulu Nr. 796/2004, bet norāda, ka ES tiesību aktu prioritāte noteikti nozīmē, ka tieši piemērojams ir otrais režīms. Vācijas valdība uzskata, ka šis jautājums ir nebūtisks, jo saskaņā ar abiem režīmiem definīcijas būtībā ir vienādas.
33. Man šķiet skaidrs, ka, ja valsts tiesvedībā lauku statuss ir jānosaka tā kā attiecīgi 2011. un 2010. gadā, tad ir jāinterpretē un jāpiemēro ES tiesību akti, kas bija spēkā tai laikā, proti, otrā režīma tiesību akti. Nav nekādas nozīmes tam, ka Pastāvīgo ganību uzturēšanas noteikumos joprojām ir atsauce uz Regulu Nr. 796/2004. Valsts tiesību akti nevar pagarināt tādu tieši piemērojamu ES tiesību aktu spēkā esamību vai darbību, kas jau ir atcelti un aizstāti.
34. Tomēr pēc iesniedzējtiesas iesniegtā jautājuma šķiet, ka pamattiesvedība, pirmkārt, attiecas uz tā lēmuma pārsūdzību, kas ir pieņemts 2009. gada 9. janvārī. Tobrīd vēl nebija pieņemti tiesību akti, kas aptvēra otro režīmu, lai gan Regula Nr. 73/2009, kad tā stājās spēkā 2009. gada 1. februārī, bija piemērojama no 2009. gada 1. janvāra (21) (Regula Nr. 1120/2009 un Regula Nr. 1122/2009 nestājās spēkā līdz 2010. gada 1. janvārim). Šajos apstākļos, ja apskatāmais jautājums ir 2009. gada 9. janvārī pieņemtā lēmuma spēkā esamība, tad skaidri ir jāparedz pirmā režīma tiesību aktu interpretācija un piemērošana. Tomēr būtiska termiņa noteikšana katram laukam ir attiecīgās valsts procesuālo tiesību jautājums, kurā šī Tiesa nav kompetenta pieņemt lēmumu.
35. Par laimi, kā ir norādījusi Vācijas valdība un Komisija, nav būtisku atšķirību starp divām ES tiesību aktu sistēmām tādā nozīmē, kādā tās attiecas uz uzdoto jautājumu, tā ka nešķiet, ka varētu rasties kāda reāla atšķirīgas interpretācijas problēma. Tāpēc iesniedzējtiesai tās tiesvedībā esošās lietas kontekstā ir jānosaka, kādi konkrēti ES noteikumi ir būtiski.
Papildu problēmas
36. Landesamt
izvirza divus jautājumus, kas nav minēti lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu un ko tā vēlas, lai Tiesa ņem vērā. Pirmkārt, lai gan ir noteikts, ka pārveidošana no zālaugiem par āboliņa/zālāja maisījumu 2005. gadā notika ar pārsēšanu pēc skarifikācijas, nav konstatēts, ka atgriešanās pie zālaugiem 2009. gadā nav notikusi tikai āboliņa attiecības dabiskās samazināšanās rezultātā. Otrkārt, pamattiesvedības dalībniekiem pastāv papildu problēma, proti, vai pastāvīgo ganību statuss nebija iegūts jau no 1998. vai 1999. gada līdz 2004. gadam; M. Grund
apgalvo, ka nozīmīga ir viņa deklarācija par šiem laukiem kā aramzemi 2003. gadā, kas ir juridiska fikcija (22), savukārt Landesamt
uzskata, ka būtiska ir tikai to patiesā izmantošana ganību statusā.
37. Es neuzskatu, ka Tiesai šajā lietā ir jāizvērtē, vai lauku klasifikācijas pamatā būtu jābūt reālai lietošanai vai – ar “juridisku fikciju” – deklarācijai par 2003. gadu. Šis moments nav saistīts ar uzdoto jautājumu, un par to nav bijis strīda. Turklāt no Landesamt
piezīmēm šķiet, ka šis jautājums ir izvirzīts zemāku instanču tiesās, bet nav daļa no tās apelācijas sūdzības, ko pašlaik izskata iesniedzējtiesa. Ja pēc Tiesas nolēmuma šajā lietā un tam sekojošiem valsts tiesvedībā pieņemtajiem lēmumiem šo jautājumu vēl arvien būs nepieciešams izlemt, tad attiecīgā valsts tiesa pēc vajadzības var uzdot papildu jautājumu.
38. Tomēr, ja ganības no āboliņa/stiebrzāļu maisījuma var dabiski tikt mainītas tikai uz stiebrzālēm, šis jautājums var būt būtisks, nosakot to, kas veido augseku, pretstatā pastāvīgo ganību uzturēšanai.
Būtība
39. M. Grund
un Vācijas valdība ierosina atbildēt uz uzdoto jautājumu tā, ka aprakstītajos apstākļos ir novērojama augseka un zeme nav klasificējama kā pastāvīgās ganības, turpretim Landesamt
un Komisija piedāvā pretēju atbildi. Pirms šī jautājuma izvērtēšanas es aprakstīšu pretargumentus.
Argumenti par labu pastāvīgo ganību statusa zaudēšanai
40. M. Grund norāda, ka Regulā Nr. 796/2004 “pastāvīgās ganības” ir definētas pretstatā “aramzemei”, kas ir pakļauta “augsekai”, un šis termins nav definēts tiešā atbalsta tiesību aktos. Tomēr administratīviem un lauksaimniecības mērķiem augsekas definīcija ir lietota Lēmumā 2000/115. Tā nozīmē kultūraugu maiņu, ja ne ik gadu, tad vismaz biežāk nekā reizi piecos gados. Šajā kontekstā, piemēram, āboliņš un airene ir dažādas lauksaimniecības kultūras. Zālaugu klājumu nevajag iznīcināt – šajā definīcijā netiek pieprasīta aršana, un tā var ietvert pārsēšanu. Aramzemē sēto zālāju platību definīcija Regulas Nr. 1200/2009 II pielikuma II.2.01.09.01. punktā izskaidro, ka stiebrzāļu maisījumu mija ir augseka.
41. Turpretim Regulas Nr. 796/2004 4. pantā ir norādīts, ka pastāvīgās ganības ir tās, kur viens un tas pats zāles lopbarības veids ir saglabāts vismaz piecus gadus, un ka jebkura pārslēgšanās uz citu veidu pārtrauc piecu gadu termiņu. Tam ir ekoloģisks mērķis. Uzarot ganības, izdalās ogleklis un slāpeklis tādā daudzumā, kas palielinās, kamēr zemes platības paliek neskartas. Labumu, it īpaši bioloģisko daudzveidību, kas ir pietiekami nozīmīga, lai garantētu tās aizsardzību, apkārtējā vide gūst tikai tad, kad tas pats zāles slānis nav izjaukts vairāk kā piecus gadus.
42. Vācijas valdība norāda, ka, lai apskatāmie lauki būtu klasificējami kā pastāvīgās ganības, tad piecu gadu laika posmā pirms attiecīgā datuma ir jābūt izpildītiem diviem nosacījumiem: stiebrzālēm vai cita veida zāles lopbarībai ir jābūt izaugušai un tur nedrīkst būt bijusi augseka. Nav strīda, ka pirmais nosacījums ir izpildīts, bet jautājums ir par to, vai attiecīgajā laika posmā tur bija augseka.
43. “Augseka” nav definēta tiešā atbalsta tiesību aktos, bet Lēmuma 2000/115 vai Regulas Nr. 1200/2009 pielikumos ietvertās definīcijas var transponēt. Abām pasākumu sistēmām pamatā ir viens un tas pats pastāvīgo ganību jēdziens, tāpēc augsekas jēdzienam arī jābūt tādam pašam; augseku atšķirīga definēšana šajos divos kontekstos bez zināma objektīva pamatojuma nebūtu pamatota, un šāda pamata nav.
44. Augseka ietver vecās lauksaimniecības kultūras likvidēšanu un jaunās iesēšanu ar starplaikiem, kas nepārsniedz piecus gadus. Lauka zāles aizstāšana ar āboliņa/stiebrzāļu maisījumu ir kvalificējama kā lauksaimniecības kultūras maiņa, jo āboliņš tiek tradicionāli lietots augsekā, lai bagātinātu augsni ar slāpekli. ES tiesību aktos nav nekā tāda, kas liktu saprast, ka dažāda veida zāles lopbarības kultūru mija neveido augseku. Atsauces uz pastāvīgo ganību pārveidošanu citiem lietošanas mērķiem nav saistītas ar dažāda veida stiebrzāļu vai zāles lopbarības kultūru maiņu; tiešā atbalsta tiesību aktu (Regulas Nr. 1782/2003 5. panta 2. punkts un Regulas Nr. 73/2009 6. panta 2. punkts) mērķis ir saglabāt zemi zem ganībām, nevis izmantot to kā aramzemi, kas abi tiek uzskatīti par plašiem jēdzieniem (lauksaimniecības statistikas tiesību akti izslēdz aramzemē sēto zālāju platības
no ilggadīgajiem zālājiem un tādējādi iekļauj tās aramzemē). Gan Regulas Nr. 1782/2003, gan Regulas Nr. 73/2009 mērķis ir izteikti ekoloģisks; ganību ekoloģiskie ieguvumi (bioloģiskā daudzveidība, augsts humusa saturs, palielināta CO 2 fiksācija) tiek panākti tikai pēc pieciem gadiem, kuru laikā nenotiek aršana un citu kultūru sēšana. Pamattiesvedība attiecas uz situāciju, kurā kultūras (zālaugi un āboliņa/stiebrzāļu maisījums) tika mainītas ar starplaikiem, kas ir īsāki par pieciem gadiem. Tādēļ tur bija konstatējama augseka un ir izslēgta klasificēšana par pastāvīgajām ganībām.
Argumenti par labu pastāvīgo ganību statusa saglabāšanai
45. Landesamt
uzskata, ka, pirmkārt, no Regulas Nr. 796/2004 2. panta 2. punkta izriet, ka ar uzaršanu netiek izbeigta zemes gabala izmantošana ganību statusā, ja to turpmāk izmanto kā ganības. Šī norma neattiecas uz zemes gabalā veikto darbu, bet gan lietojumu, kādam tas ir izmantots. Minētās regulas (un skaidrāk Regulas Nr. 1122/2009 vācu valodas versijā) 4. panta 1. punkts attiecas uz pārveidošanu citai izmantošanai. Regulas Nr. 796/2009 4. panta 2. punktā tas ir apstiprināts, atsaucoties (vācu valodas versijā) uz uzartās zemes izmantošanu citiem mērķiem. 2. panta 2. punkta definīcijā, atsaucoties uz zāles lopbarības audzēšanu, arī tiek apstiprināts, ka pastāvīgās ganības nevajag izmantot ganīšanai, bet tajās var arī novākt ražu, un šī procedūra no ekoloģiskā viedokļa nav labvēlīgāka par aršanu.
46. Otrkārt, fakts, ka notiek izmaiņas tādā izmantošanas veidā
kā ganības, nepārtrauc laika periodu izmantošanai
ganību statusā. Regulas Nr. 796/2004 2. panta 2. punktā “stiebrzāļu vai cita veida zāles lopbarības audzēšana” ir pretnostatīta “augsekai”. Tāpēc, ja tiek audzētas stiebrzāles vai
cita veida zāles lopbarība (pat pārmaiņus), tad tā nav augseka. 4. panta 2. punktā bez tam “pastāvīgajām ganībām izmantojamā zeme” (kur tiek audzētas stiebrzāles vai cita veida zāles lopbarība) ir pretnostatīta “zemei citām vajadzībām” (proti, jebkādām citām vajadzībām, izņemot stiebrzāļu vai cita veida zāles lopbarības audzēšanu) un (vācu valodas versijā) attiecas uz atkārtotu apsēšanu, ja zeme, kas tiek izmantota citām vajadzībām, tiek pārveidota atpakaļ par pastāvīgajām ganībām – atsauce, kas var nozīmēt tikai to, ka šī zemes platība nav tikusi apsēta ar stiebrzālēm vai cita veida zāles lopbarību (pārveidošanas nodomam ir tāda pati nozīme citās valodu versijās). Savukārt izmantošana divas reizes pēc kārtas pastāvīgo ganību statusā ir uzskatāma par izmantošanas turpināšanu šīm vajadzībām. Atbilstoši “augsekas” skaidrojumam Regulas Nr. 1200/2009 II pielikuma 2.01. punktā (vai Lēmuma 2000/115 I pielikuma D.II punktā) tas attiecas vienīgi uz ES apsekojumu par lauku saimniecību struktūru un tas nav būtisks pienākumam saglabāt pastāvīgās ganības; katrā ziņā tajā nav norādīts, vai “augs” ir konkrēts kultūraugs vai kultūraugu kategorija.
47. Visbeidzot, Landesamt
apgalvo, ka, pat ja tiktu uzskatīts, ka pāreja uz cita veida zāles lopbarības kultūraugiem pārtrauc piecu gadu termiņu pastāvīgo ganību statusa iegūšanai, tas nav jāuzskata par šī jau iegūtā statusa izbeigšanu.
48. Komisija piekrīt, ka gan zālaugi, gan āboliņa/stiebrzāļu maisījums, ar ko apsēts apskatāmais zemes gabals, ir “stiebrzāles vai cita veida zāles lopbarība”. Jautājums ir, vai vienas nomaiņa ar otru ir “augseka”. Šis vārds nav definēts attiecīgajos tiesību aktos, tāpēc saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tas ir jāinterpretē, atsaucoties uz tā parasto nozīmi ikdienas valodā, ņemot vērā arī kontekstu, kādā tas parādās, un to normu mērķi, kuru daļa tas ir.
49. Kā ir norādījusi iesniedzējtiesa, “augsekas” parastā nozīme ikdienas valodā ir vienas lauksaimniecības kultūras nomaiņa ar citu, un daži var uzskatīt, ka tajā ir ietvertas izmaiņas, kas ir apskatītas pamattiesvedībā.
50. Tomēr sistemātiskajā kontekstā, kādā tiek lietots šis termins, ir vērojama tendence norādīt, ka “augseka” neietver šādas izmaiņas. “Pastāvīgo ganību” definīcija Regulas Nr. 1120/2009 2. panta c) punktā aptver visu veidu stiebrzāles un zāles lopbarību, tāpēc pāreja no viena veida uz citu neietekmē klasifikāciju pastāvīgo ganību statusā. 2. panta b) punktā ir norādīts, ka “pastāvīgās ganības” ir “ilggadīgo kultūru” apakšgrupa, bet tā nav sīkāk jāsadala, kā tas ir apstiprināts ar pastāvīgo ganību saglabāšanas jēdzienu, kas ir minēts Regulas Nr. 1122/2009 4. panta 1. un 2. punktā, proti, nepārveidojot par tāda tipa kultūru, kas nav pastāvīgās ganības. Citu valodu versijas šajā ziņā ir skaidrākas nekā vācu valodas versija. No lietvārda “Umbruch” vai darbības vārda “umbrechen” lietošanas nevar secināt, ka vienīgi aršana (nemainot uz cita veida kultūru) pārtrauc pastāvīgo ganību nepārtrauktību.
51. Pastāvīgo ganību saglabāšanas mērķim pamatā ir zinātniskie pētījumi, kuros ir pierādīts, ka pastāvīgās ganības kopumā pozitīvi ietekmē siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisiju samazināšanu, augsnes erozijas novēršanu un bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu. Šī ietekme paliek tāda pati, ja pastāvīgo ganību platībās viena veida stiebrzāles vai zāles lopbarība tiek mainīta pret citu. Pamatlietā apskatāmās izmaiņas tādējādi neietekmē to turpmāku klasificēšanu pastāvīgo ganību statusā.
Vērtējums
52. Pastāvīgo ganību definīcijā tiešā atbalsta likumdošanā, kas ir “zeme, ko izmanto stiebrzāļu vai cita veida zāles lopbarības dabiskai audzēšanai (pašsējā) vai kultivējot (iesējot), un kas nav bijusi iekļauta saimniecības augsekas sistēmā piecus gadus vai ilgāk” (23), ir divi nosacījumi. Kamēr “stiebrzāles un cita veida zāles lopbarība” ir definētas (kopā kā kategorija) (24), citas kultūras (to kategorijas) nav definētas. Šajos tiesību aktos nav arī definīcijas terminam “augseka”. “Augsekas” definīcijas neesamība nozīmē – kā to pietiekami uzskatāmi parāda Tiesā iesniegtie rakstveida apsvērumi –, ka “pastāvīgo ganību” definīciju ir iespējams analizēt dažādos veidos. Vai svarīgi ir tas, kā zeme tiek izmantota: “stiebrzāļu vai cita veida zāles klājuma”, nevis (citu) kultūru audzēšanai (25) ? Vai arī tas, kas ir darīts ar zemes platību – tas ir, kādi darba paņēmieni tajā ir izmantoti? Vai zālaugi ( Ackergras ) un āboliņa/stiebrzāļu maisījums ( Kleegras ) tiek uzskatīti par vienu un to pašu kultūru (jo abi ietilpst definīcijā “stiebrzāles un cita veida zāles lopbarība” (26) )? Vai arī tās ir atšķirīgas kultūras, tāpēc pārslēgšanās no vienas uz otru ir augseka?
53. Nākamais jautājums varētu būt: “Vai ir kāda nozīme secībai, kādā šie divi nosacījumi ir uzskaitīti regulā?” Ja tā, tad vispirms būtu jājautā: “Vai uz šīs zemes platības pašlaik aug “stiebrzāles un cita veida zāles lopbarība”?” Ja atbilde uz šo jautājumu būtu apstiprinoša, tad varētu pāriet pie jautājuma: “Vai tā ir pašreizējā izmantošana tādēļ, ka zemes platība tiek apstrādāta saskaņā ar augsekas sistēmu – tā, ka šo pašreizējo kultūru aizstās (ar ko? ar kādu kultūru tajā pašā kategorijā vai ar citu kultūru?) –, vai arī “stiebrzāles vai cita veida zāles lopbarība” tur augusi jau vairāk nekā piecus gadus?” Ja konstatējams pēdējais, tad šī zemes platība ir pastāvīgās ganības.
54. Šajā brīdī ir svarīgi uzsvērt, ka Tiesas rīcībā nebija nekādu ekspertu ziņojumu par to, a) kādi ir augsekas mērķi un būtiskās iezīmes tā, kā to saprot agronomi, un b) vai stiebrzāļu nomaiņu ar citu zālaugu lopbarību aptvertu šāds mērķis vai iezīmes. Šī iemesla dēļ, manuprāt, turpmākas analīzes pamatā nevar būt pieņēmums (jo nevarētu būt nekas vairāk par to), ka likumdevējs “noteikti bija domājis” lasīt “stiebrzāles vai cita veida zāles lopbarība” pretstatā “citām kultūrām” tā, lai izmaiņas pirmajā kategorijā nekad nevarētu uzskatīt par augseku.
55. Tādēļ es sāku no tāda fakta apskatīšanas, ka, lai zemes platība būtu klasificējama kā pastāvīgās ganības, ir jābūt izpildītiem diviem nosacījumiem: uz šīs zemes platības vismaz piecus gadus ir jāaug “stiebrzālēm vai cita veida zāles lopbarībai” un
tajā pašā laikā tā nedrīkst būt bijusi iekļauta saimniecības augsekas sistēmā. Šie nosacījumi ir kumulatīvi: ja ir izpildīts tikai viens, tad zemes platību nevar klasificēt kā pastāvīgās ganības; turklāt, ja ir izpildīti abi, tad tā obligāti šādi jāklasificē.
56. Ja šie abi nosacījumi ir kumulatīvi, tad loģiski, ka ir jābūt iespējai, ka viens nosacījums ir izpildīts, bet otrs nav izpildīts. Tādēļ, nepastāvot skaidriem norādījumiem par to, ka “stiebrzāles un cita veida zāles lopbarība” ir jāuzskata par vienotu jēdzienu, lai izlemtu, ir vai nav bijusi konstatējama augseka, ir jābūt iespējai, lai būtu konstatējama augseka, kamēr tiek saglabātas stiebrzāles vai cita veida zāles lopbarība.
57. Tātad nepietiek pateikt tā, kā to argumentēja Landesamt
un Komisija, it īpaši tiesas sēdē, ka izšķirīga nozīme, nosakot to, vai zemes gabals ir zaudējis “pastāvīgo ganību” statusu, ir vienkārši tam, vai tā izmantošana stiebrzāles vai cita veida zāles lopbarības audzēšanai ir mainīta uz citu izmantošanu, it īpaši aramzemes vajadzībām. Tā ir viena iespēja, bet otrai ir jābūt tādai, ka ir konstatējama augseka stiebrzāļu vai cita veida zāles lopbarības kategorijā.
58. Pamattiesvedībā šķiet, ka vismaz piecus gadus pirms attiecīgā datuma katrā laukā abos laukos auga kāds no stiebrzāļu vai zāles lopbarības veidiem. Tātad ir jānoskaidro, vai metode, kādā apskatāmais veids šajā laika posmā tika mainīts, bija augseka.
59. Vienā diapazona pusē man šķiet skaidrs, ka āboliņa/stiebrzāļu maisījuma maiņa vienīgi pret stiebrzālēm lopbarības āboliņa (27) attiecības dabiskās samazināšanās rezultātā neatbilstu nekādai augsekas definīcijai ne ikdienas valodas, ne lauksaimniecībā izmantotās [valodas] izpratnē, nedz arī tā, kā noteikts Lēmuma 2000/115 I pielikuma D iedaļā vai Regulas Nr. 1200/2009 II pielikuma II.2.01. punktā.
60. Otrā diapazona pusē augseka “stiebrzāļu un cita veida zāles lopbarības” kategorijā, iespējams, ir jāuzskata par notikušu, ja zemes platība ir uzarta, likvidējot iepriekšējo lauksaimniecības kultūru un atkārtoti apsējot ar atšķirīga veida stiebrzālēm vai zāles lopbarību (kas ir iesniedzējtiesas jautājumā pieprasītais scenārijs), vai arī šādai augsekai nekad nebūtu iespējams notikt.
61. Tāpēc, pamatojoties uz pēdējo scenāriju, šķiet, ir grūti atbildēt uz uzdoto jautājumu citādi kā tikai tā, ka aprakstītajos apstākļos ir novērojama augseka un zemes platību nevar klasificēt kā pastāvīgās ganības.
62. Tomēr jautājumā pieprasītais scenārijs, kas faktiski ir nodots izskatīšanai (aršana ar iepriekšējās kultūras likvidēšanu un atkārtota apsēšana ar citāda veida stiebrzālēm vai zāles lopbarību), šķiet, nav gluži tas pats, kurš aprakstīts faktu uzskaitījumā, kas ir minēts lūgumā prejudiciālā nolēmuma sniegšanai (skarifikācija un pārsēšana ar daļēji atšķirīga veida zāles lopbarību). Pretrunas starp abiem minētajiem varētu būt saistītas ar to, ka valsts tiesa sava jautājuma formulēšanā izmantoja tiesību akta vācu valodas versiju, kur ir atsauces tieši uz aršanu, bet citās valodās ir izmantots termins, kas nozīmē pārveidošanu.
63. Tātad, lai sniegtu pilnīgāku atbildi, var būt vēlams apsvērt izmaiņas, kas ir mazāk radikālas nekā aršana un atkārtota apsēšana ar citāda veida kultūru, bet radikālākas par zāles lopbarības sugu dabisko samazinājumu vai palielinājumu maisījuma ietvaros: piemēram, a) aršana un atkārtota apsēšana ar tāda paša veida stiebrzālēm vai zāles lopbarību vai b) skarifikācija un pārsēšana ar daļēji atšķirīga veida stiebrzālēm vai zāles lopbarību.
64. Es piekrītu Komisijai, ka (ja nav nepieciešamās definīcijas) vārds “augseka” ir jāinterpretē, atsaucoties uz tā ierasto nozīmi ikdienas valodā, ņemot vērā arī kontekstu, kādā tas parādās, un to normu mērķi, kuru daļa tas ir (28) . Šī pieeja šķiet arvien nepieciešamāka, ņemot vērā lingvistisko daudzveidību citās tiesību aktu daļās, kur vārds ar vispārīgu nozīmi “mainīt lietošanu” tiek lietots lielākajā daļā valodu versiju, ja ne visās citās valodu versijās, savukārt vācu valodas versijā tiek lietots darbības vārds ar nozīmi “sadalīt” zemi vai augsni, acīmredzot apzīmējot virspusēju vai vismaz pilnīgu aršanu.
65. Apskatot termina “augseka” nozīmi ikdienišķā valodā gan nespeciālista, gan lauksaimnieka lietošanā, es domāju, ka ir maz ticams, ka kāds no maniem iepriekš 63. punktā minētajiem a) un b) piemēriem būtu jāuzskata par tādu, kas uz to attiecas. Runājot par a) piemēru, augseka neizbēgami ietver zināmu lauksaimniecības kultūru maiņu, bieži ar nolūku saglabāt līdzsvaru augsnē. Atkārtota apsēšana ar to pašu lauksaimniecības kultūru to neietver. Runājot par b) piemēru, pārsēšana (parasti pēc skarifikācijas) visbiežāk tiek izmantota, lai atjaunotu esošo zāles platību (vismaz ārpus lauksaimniecības platībām, piemēram, mauriņos vai sporta laukumos), nevis lai to nomainītu ar jauna veida stiebrzālēm. Šķiet, ka šeit ir notikusi tikai daļēja pāreja uz jauna veida kultūru (no āboliņa/stiebrzāļu maisījuma uz zālaugiem).
66. Ņemot vērā kontekstu, kādā termins “augseka” tiek izmantots attiecīgajos tiesību aktos, manuprāt, pirmkārt būtu jākoncentrējas tikai uz pašiem tiešā atbalsta tiesību aktiem. Tiesību aktiem par lauksaimniecības statistiku ir atšķirīgs mērķis, tāpēc nevar pastāvēt (pretēji Vācijas valdības uzskatam) pieņēmums, ka šim terminam abos kontekstos ir pilnīgi vienāda nozīme. Tomēr, ja interpretācijas rezultātā, ņemot vērā kontekstu un tiešā atbalsta tiesību aktu mērķi, būtu jānonāk līdz tādai pašai nozīmei kā statistikas tiesību aktos, tad pēdējie no minētajiem varētu sniegt zināmu atbalstu.
67. Saistībā ar tiešā atbalsta tiesību aktiem “konteksta” un “mērķu” kritēriji ir savstarpēji saistīti.
68. Izskatāmo noteikumu formulētais mērķis ir veicināt esošo pastāvīgo ganību saglabāšanu, lai novērstu to masveida pārvēršanu aramzemē, jo pastāvīgās ganības labvēlīgi ietekmē apkārtējo vidi (29) .
69. Visas puses, kas ir iesniegušas apsvērumus, piekrīt, ka zālaugu platības ir videi labvēlīgas, bet M. Grund
un Vācijas valdība apgalvo, ka labums tiek iegūts tikai tad, ja stiebrzāles vai cita veida zāles lopbarība ir saglabāta piecus gadus un ilgāk, turpretim Komisija paziņo, ka pozitīva ietekme saglabājas, pat ja šajā laika posmā tiek mainīts konkrētais klājuma veids. Tā kā tas ir jautājums par faktu, uz ko ir vērsti pretējie viedokļi, bet ko noteikt nav ne šīs Tiesas, ne arī apelācijas tiesas kompetencē (30), tad nešķiet, ka būtu iespējams pamatot pieprasīto interpretāciju ar kaut ko citu kā vien saistītajiem priekšlikumiem, ka stiebrzāļu vai cita veida zāles lopbarības audzēšana uz zemes platības pati par sevi ir labvēlīga videi un ka ieguvums palielinās proporcionāli laikam, kādu tā tiek saglabāta šādā stāvoklī, it īpaši, ja klājums paliek neskarts.
70. Veids, kādā tiešā atbalsta tiesību akti tiecas sasniegt mērķi – saglabāt pastāvīgās ganības –, ir maksājumu ieturēšana no lauksaimniekiem, kuri nesaglabā esošās pastāvīgās ganības. Attiecīgo Padomes regulu preambulas apstiprina (31) principu, kas paredz, ka lauksaimniekiem, kuri neatbilst noteiktām prasībām sabiedrības, dzīvnieku un augu veselības aizsardzības, vides aizsardzības un dzīvnieku labturības jomā, tiek samazināts vai tiek aizliegts tiešais atbalsts – tā ir savstarpējas atbilstības sistēma, kas ir neatņemama daļa no ES tiešo maksājumu atbalsta. Pastāvīgo ganību uzturēšanai tā tiek īstenota 4. panta 1. punktā un 6. panta 2. punktā, tos lasot kopā.
71. Tomēr Bundesverwaltungsgericht
savā nolēmumā par prejudiciāla jautājuma uzdošanu konstatē, ka M. Grund
ir ieinteresēts iegūt atzinumu, ka Hohenkamp
lauks nav pastāvīgās ganības, jo kā aramzemi viņš to var iznomāt par augstāku nomas maksu.
72. Šāds rezultāts būtu pretrunā apskatāmo normu mērķim. Tādēļ man šķiet, ka, lai saglabātu atbilstību šo normu mērķim, koncepcija par pastāvīgo ganību pārveidošanu par zemi citām vajadzībām (izmantojot augseku) ir jāinterpretē tādā veidā, kas neveicina šādu pārveidošanu.
73. Kad pārveidošana ir notikusi, tad vairs nav nekādu “kavēkļu”, kas palīdzētu saglabāt pastāvīgās ganības, un jebkurš stimuls pārveidošanai atpakaļ par pastāvīgajām ganībām var būt minimāls vai nepastāvēt, ja nomas maksa par aramzemi ir ievērojami augstāka. Jāatceras, ka mērķis ir saglabāt pastāvīgās
ganības, nevis pēc savas vēlēšanās ganības pārveidot par aramzemi, un šķiet, ka pastāv vienots viedoklis, ka meklētā pozitīvā ietekme uz vidi tiek uzlabota vairāk, ja zemes gabalā ganības paliek ilgāk.
74. Šajā ziņā tiesas sēdē tika paskaidrots, ka skarifikācija un pārsēšana principā vidi ietekmēja pozitīvāk nekā aršana un atkārtota apsēšana. Parasti tās abas tiek veiktas rudenī, bet pēc skarifikācijas un pārsēšanas lielākoties tiek atstāta uz vietas esošā iepriekšējā kultūra, tādējādi lauks paliek zaļš visu ziemu un klājums tiek atjaunots pavasarī, turpretim, arot un pārsējot, zemes platība ziemā tiek atstāta bez veģetācijas. Tātad man šķiet, ka izmantotajai metodei ir zināma nozīme šajā lietā, pretēji tam, ko apgalvoja daži lietas dalībnieki.
75. Ja, kā šķiet konstatējams pamattiesvedībā, pārsēšanas rezultātā daļēji mainās zāles lopbarības veids (no zālaugiem par āboliņa/stiebrzāļu maisījumu), tad tas, manuprāt, nevar novest pie atšķirīga lēmuma, kur, piemēram, novērojama viena veida attiecības dabiska pazemināšanās maisījum ā (32) . Šāda situācija faktiski var būt videi labvēlīga, jo, kā tika paskaidrots tiesas sēdē, tā var izvairīties no vajadzības pēc mēslošanas līdzekļiem.
76. Tādēļ es uzskatu, ka šo regulu piemērošanas nolūkā augseka konstatējama tur, kur lauksaimniecības zeme, uz kuras aug stiebrzāles un cita veida zāles lopbarība, ir uzarta, likvidējot šo lauksaimniecības kultūru, un no jauna apsēta ar atšķirīgu vai nu tās pašas kategorijas, vai citas kategorijas kultūru (33) . Tomēr, ja iepriekšējā kultūra nav likvidēta ar zemes uzaršanu, bet daļēji modificēta ar pārsēšanu, tad augseka nav konstatējama.
77. Turklāt man ir jānorāda, ka šādu uzskatu patiesībā atbalsta, nevis noliedz lauksaimniecības statistikas tiesību akti, kur augseka tiek izslēgta, ja zemes gabals piecus gadus vai ilgāk ir izmantots vienai lauksaimniecības kultūrai, “pa to laiku nelikvidējot iepriekšējo kultūru un neieviešot jaunu”, bet tiek uzskatīts, ka tā konstatējama tad, kad, “pirms platības tiek atkal apsētas vai apstādītas, tās tiek uzplēstas, uzarot vai citādi apstrādājot, vai arī augus iznīcina ar citiem līdzekļiem, piemēram, herbicīdiem” (34) .
Secinājums
78. Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, es piedāvāju Tiesai uz Bundesverwaltungsgericht (Vācija) uzdoto jautājumu atbildēt šādi:
Nolūkā piemērot vai nu Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulu (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003, vai Komisijas 2009. gada 30. novembra Regulu (EK) Nr. 1122/2009, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu [Regulu Nr.] 73/2009 attiecībā uz savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu saskaņā ar minētajā regulā paredzētajām tiešā atbalsta shēmām lauksaimniekiem, kā arī, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz savstarpēju atbilstību saskaņā ar vīna nozarē paredzēto atbalsta shēmu, ja lauksaimniecības zeme vismaz piecus gadus tiek izmantota stiebrzāļu un cita veida zāles lopbarības audzēšanai un šajā laikā šī teritorija ir bijusi uzarta, likvidējot iepriekšējo kultūru, un no jauna apsēta ar citādu zāles lopbarību, tad ir konstatējama augseka, kas izslēdz tās klasifikāciju pastāvīgo ganību statusā. Tomēr, ja iepriekšējā kultūra netiek likvidēta, uzarot zemi, bet daļēji tiek modificēta pārsējot, tad nav konstatējama augseka un šī platība ir klasificējama kā pastāvīgās ganības.
(1) .
(2)  –	Augseka vispār ir “lauksaimniecības prakse, kurā dažādas kultūras kādu laiku pēc kārtas audzē vienā un tajā pašā zemes platībā, lai saglabātu augsnes auglību un mazinātu kaitēkļu radītās negatīvās sekas” (Elizabeth Martin un Robert Hine Dictionary of Biology, Oxford University Press, 2008).
(3)  –	Padomes 2003. gada 29. septembra Regula (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (OV L 270, 1. lpp.).
(4)  –	Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regula (EK) Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes Regulās (EK) Nr. 1782/2003 un (EK) Nr. 1782/2003, kā arī, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, kura paredzēta Padomes Regulā (EK) Nr. 479/2008 (OV L 141, 18. lpp.), kurā izdarīti grozījumi.
(5)  –	Padomes 2009. gada 19. janvāra Regula (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (OV L 30, 16. lpp.).
(6)  –	Komisijas 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1122/2009, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 attiecībā uz savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu saskaņā ar minētajā regulā paredzētajām tiešā atbalsta shēmām lauksaimniekiem, kā arī, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz savstarpēju atbilstību saskaņā ar vīna nozarē paredzēto atbalsta shēmu (OV L 316, 65. lpp.).
(7)  –	Visas atšķirības redakcijā ir norādītas kvadrātiekavās.
(8)  – Regulā Nr. 796/2004 atšķirībā no citām versijām šī noteikuma vācu valodas versijā ir izmantots darbības vārds “umbrechen”, kas nozīmē lauzt (augsni) un tādējādi – art vai vagot (pirmo reizi). Regulā Nr. 1122/2009 ir izmantots darbības vārds “umwidmen” (burtiski “atkārtoti veltīt”). Ja angļu valodas versijā ir izmantots vienkārši darbības vārds “pārveidot”, tad vairākās citās valodu versijās ir atsauces konkrēti uz pārveidošanu “citādai izmantošanai”.
(9)  – Abās regulās frāze “atkārtoti pārveidot zemi par pastāvīgajām ganībām izmantojamu zemi” vācu valodā ir iztulkota kā “Flächen wieder als Dauergrünland einzusäen” (burtiski “atkal apsēt teritorijas kā pastāvīgās ganības”).
(10)  – Vācu valodas versijā abās regulās atkal lietots darbības vārds “umbrechen”.
(11)  –	Komisijas 2009. gada 29. oktobra Regula (EK) Nr. 1120/2009, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā īstenot vienotā maksājuma shēmu, kura paredzēta III sadaļā Regulā Nr. 73/2009 (OV L 316, 1. lpp.).
(12)  –	Komisijas 2005. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 239/2005, ar kuru groza un labo Regulu (EK) Nr. 796/2004 (OV L 42, 3. lpp.).
(13)  –	Dalībvalstīm tika atļauts arī iekļaut Regulas Nr. 1782/2003 IX pielikumā vai Regulas Nr. 1120/2009 I pielikumā minētos kultūraugus atkarībā no katra konkrētā gadījuma. Šajos pielikumos ir identiski saraksti ar vairāku veidu graudaugiem, eļļas sēklu augiem, proteīnaugiem, liniem un kaņepēm, ko parasti nevarētu uzskatīt par ganībām. Tomēr tiesas sēdē tika konstatēts, ka Vācija nav izmantojusi iespēju iekļaut šādus kultūraugus.
(14)  –	Komisijas 1999. gada 24. novembra Lēmums 2000/115/EK par vienību definīcijām, lauksaimniecības produktu sarakstiem, izņēmumiem definīcijās un reģioniem un rajoniem attiecībā uz lauku saimniecību struktūru apsekojumiem (OV L 38, 1. lpp.), kas grozīts ar Komisijas 2002. gada 24. jūlija Regulu (EK) Nr. 1444/2002 (OV L 216, 1. lpp.).
(15)  –	Komisijas 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1200/2009, ar ko īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1166/2008 par lauku saimniecību struktūru apsekojumiem un lauksaimnieciskās ražošanas metožu apsekošanu attiecībā uz ganāmpulka vienību koeficientiem un raksturlielumu definīcijām (OV L 329, 1. lpp.).
(16)  –	Tiek lietots darbības vārds “ umbrechen ”, kas Regulas Nr. 796/2004 vācu valodas versijā atbilst vārdam “pārveidot (citai lietošanai)” vai tā ekvivalentam citās valodās.
(17)  –	Atkal tiek izmantots darbības vārds “umbrechen”.
(18)  –	Iesniedzējtiesa lieto darbības vārdu “einschlitzen”.
(19)  –	Skat. Regulas Nr. 1782/2003 5. panta 2. punkta otro daļu un Regulas Nr. 73/2009 6. panta 2. punktu, kas minēts iepriekš 11. punktā.
(20)  –	Iesniedzējtiesa šeit lieto darbības vārdu “umbrechen”.
(21)  –	Regulas Nr. 73/2009 149. pants.
(22)  –	3. panta 4. punkta a) apakšpunkts gan Regulā Nr. 796/2004, gan Regulā Nr. 1122/2009 noteic, ka “pastāvīgajām ganībām izmantotā zeme ir pastāvīgajām ganībām izmantotā zeme, ko lauksaimnieki deklarējuši 2003. gadā”.
(23)  –	Regulas Nr. 796/2004 2. panta 2. punkts un Regulas Nr. 1120/2009 2. panta c) punkts.
(24)  –	Skat. iepriekš 10. punktu; skat. arī 11. punktu par “pļavu” un “ilggadīgajām kultūrām”.
(25)  –	Primitīva veida augseka tika praktizēta jau viduslaikos. Parasti tās pamatā varēja būt zemes strēmeļu trīs gadu rotācijas princips, saskaņā ar kuru tika iesēti (piemēram) kvieši, kam sekoja mieži, un tad zeme tika atstāta papuvē uz gadu, lai atgūtos. “Mūsdienu” augsekas plašas izmantošanas gods parasti tiek piedēvēts Čārlzam Taunšendam [ Charles Townshend ], otrajam Taunšendas vikontam (1674–1738), kurš Norfolkā ieviesa jauna veida četru kultūru rotāciju, ko jau bija sagatavojuši lauksaimnieki Flandrijas Vāslandes [ Waasland ] reģionā. Taunšends tradicionālās kviešu un miežu kultūras papildināja ar rāceņiem un āboliņu (tā radās viņa pseidonīms “Rāceņu Taunšends”) un norādīja, ka šai kultūraugu mijai būtu jāaptver četrus atsevišķus laukus, nevis šauras strēmeles. Šī kultūraugu mija likvidēja nepieciešamību zemes gabalu atstāt papuvē (un tādēļ neiegūt tajā ražu), lai tas atgūtu auglību, jo āboliņa gumi (dažkārt šī iemesla dēļ tiek dēvēti par “zaļo mēslojumu”) “nostiprina” nitrātus augsnē un tādējādi atdod atpakaļ to, ko paņem citas kultūras, piemēram, kvieši un mieži. Taunšenda jaunievedumi tika plaši atdarināti un deva nozīmīgu ieguldījumu lauksaimniecības revolūcijā, kas notika pirms rūpnieciskās revolūcijas.
(26)  –	Tai skaitā vajadzības gadījumā citas kultūras, kas minētas Regulas Nr. 1782/2003 IX pielikumā un Regulas Nr. 1120/2009 I pielikumā (skat. iepriekš 13. zemsvītras piezīmi).
(27)  –	Skat. iepriekš 36. un 38. punktu.
(28)  –	Skat., piemēram, spriedumu Partena
(C‑137/11, EU:C:2012:593, 56. punkts un tajā minētā judikatūra).
(29)  –	Skat. iepriekš 8. un 9. punktu.
(30)  –	Bundesverwaltungsgericht
skaidri norāda, ka tai ir saistoši apelācijas tiesas konstatētie fakti un tā nevar pati konstatēt faktus.
(31)  –	Skat. iepriekš 8. un 9. punktu.
(32)  –	Skat. iepriekš 36., 38. un 59. punktu.
(33)  –	Var būt, ka likumdevējs ir vēlējies norādīt uz atšķirību, ko es aprakstīju iepriekš 54. punktā. Tomēr regulas tekstā tas skaidri nav pateikts un, ja par to nav nekādu ekspertu ziņojumu, es nejūtos pietiekami pārliecināta norādīt Tiesai, ka tas ir jāinterpretē tā un ka jaunajai iesētajai kultūrai ir jābūt atšķirīgā
kategorijā.
(34)  –	Skat. iepriekš 18.–21. punktu.