62013CC0103
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MELCHIOR WATHELET
5 päivänä maaliskuuta 2014 (
1
)
Asia C‑103/13
Snezhana Somova
vastaan
Glaven director na Stolichno upravlenie ”Sotsialno osiguryavane”
(Ennakkoratkaisupyyntö – Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria))
”Siirtotyöläisten sosiaaliturva — Vaatimus, jonka mukaan vakuutus on keskeytettävä vanhuuseläkkeen saamiseksi — Mahdollisuus poiketa maksu- ja vakuutuskausien yhteenlaskemista koskevasta säännöstä — Vakuutusmaksujen maksaminen — Vakuutuskausien päällekkäisyys kahdessa jäsenvaltiossa — Keskeyttäminen ja maksujen takaisinperintä — Koronmaksuvelvollisuus — Vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteet”
I Johdanto
1.
Nyt käsiteltävässä ennakkoratkaisupyynnössä, jonka Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) on toimittanut unionin tuomioistuimen kirjaamoon 4.3.2013, koskee SEUT 48 ja SEUT 49 artiklan sekä sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, (
2
) sellaisena kuin se on muutettuna 18.12.2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1992/2006 (
3
) (jäljempänä asetus N:o 1408/71), ja erityisesti sen 12, 46 ja 94 artiklan tulkintaa.
2.
Tämä ennakkoratkaisupyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Bulgarian kansalainen Snezhana Somova ja Glaven director na Stolichno upravlenie ”Sotsialno osiguryavane” (Sofian sosiaaliturvaviraston pääjohtaja, jäljempänä SUSO).
3.
Kyseisessä oikeusriidassa Somova vaatii kumoamaan SUSO:n pääjohtajan 2.12.2011 tekemän päätöksen, jolla on vahvistettu kolme SUSO:n osastojen tekemää päätöstä, joissa todetaan, että vanhuuseläkkeen myöntämisellä Somovalle Bulgariassa 5.7.2007 lähtien on rikottu Bulgarian sosiaalivakuutuslain (Kodeks za sotsialnoto osiguriavane, jäljempänä KSO) 94 §:n 1 momenttia, ja joissa tämän seurauksena määrätään Somovalle maksetut summat palautettaviksi korkoineen.
4.
KSO:n 94 §:n 1 momentissa, sellaisena kuin se oli voimassa itsenäisten ammatinharjoittajien osalta 27.12.2005 ja 31.12.2011 välisenä aikana, asetettiin vanhuuseläkkeen myöntämisen edellytykseksi vakuutusmaksujen maksamisen keskeyttäminen.
5.
Riidanalaisen päätöksen mukaan Somova ei ollut vanhuuseläkkeensä myöntämispäivänä keskeyttänyt sosiaaliturvamaksujen maksamista Itävallassa, jossa hän työskenteli ja jossa hän oli vakuutettuna lokakuun 1995 ja joulukuun 2000 välisenä aikana sekä tammikuun 2001 ja heinäkuun 2011 välisenä aikana Itävallan sosiaaliturvasta annetussa liittovaltion laissa tarkoitettuna itsenäisenä ammatinharjoittajana.
6.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta erityisesti, rajoittaako KSO:n 94 §:n 1 momentin kaltainen kansallinen säännös yhdessä jäsenvaltiossa vanhuuseläkettä saavan henkilön vapautta harjoittaa toisessa jäsenvaltiossa itsenäistä ammattia SEUT 49 artiklan, jolla taataan sijoittautumisvapaus, mukaisesti.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Unionin oikeus
7.
Asetuksen N:o 1408/71 12 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tällä asetuksella ei anneta eikä pysytetä oikeutta useisiin samanlaisiin etuuksiin yhden ja saman pakollisen vakuutuskauden perusteella. Tätä säännöstä ei kuitenkaan sovelleta työkyvyttömyyden, vanhuuden, kuoleman (eläkkeet) eikä ammattitaudin perusteella suoritettuihin etuuksiin, jotka kahden tai useamman jäsenvaltion laitokset ovat myöntäneet 41 artiklan, 43 artiklan 2 ja 3 kohdan, 46, 50 ja 51 artiklan tai 60 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti.
2.   Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, etuuksien pienentämistä, keskeyttämistä tai peruuttamista koskevia jäsenvaltion lainsäädännön säännöksiä voidaan soveltaa muiden sosiaaliturvaetuuksien ollessa päällekkäisiä tai muun tulon vuoksi, vaikka tällaiset etuudet saavutettiin toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tai tällainen tulo ansaittiin toisen jäsenvaltion alueella.
– –”
8.
Kyseisen asetuksen 45 artiklan 1 kohdassa todetaan seuraavaa:
”Jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan etuuksia koskevan oikeuden saavuttamiseksi, säilyttämiseksi tai takaisinsaamiseksi järjestelmässä, joka ei ole 2 tai 3 kohdan mukainen erityisjärjestelmä, edellytetään vakuutus- tai asumiskausien täyttymistä, tämän jäsenvaltion toimivaltainen vakuutuslaitos ottaa huomioon tarpeellisessa määrin muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan täyttyneet vakuutus- tai asumiskaudet, olivatpa ne täyttyneet yleisessä järjestelmässä tai erityisjärjestelmässä ja joko palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana. Nämä kaudet otetaan huomioon ikään kuin ne olisivat sovellettavan lainsäädännön mukaisesti täyttyneitä kausia.”
9.
Asetuksen N:o 1408/71 46 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos jäsenvaltion lainsäädännön vaatimat edellytykset oikeudesta etuuksiin eivät täyty, ellei oteta huomioon 45 artiklan – – säännöksiä, sovelletaan seuraavia sääntöjä:
a)
toimivaltainen laitos laskee sen etuuden teoreettisen määrän, jota kysymyksessä oleva henkilö voisi hakea, jos kaikki vakuutus- tai asumiskaudet, jotka ovat täyttyneet niiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan, joiden alainen palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja on, olisivat täyttyneet kyseisessä jäsenvaltiossa ja sen soveltaman lainsäädännön mukaan etuuden myöntämispäivänä. – –
b)
toimivaltainen laitos määrää sen jälkeen etuuden todellisen määrän a alakohdassa tarkoitetun teoreettisen määrän perusteella ja tämän laitoksen soveltaman lainsäädännön mukaan ennen riskin toteutumista täyttyneiden vakuutus- tai asumiskausien keston suhteessa niiden vakuutus- tai asumiskausien kokonaispituuteen, jotka ovat täyttyneet kaikissa kyseessä olevissa jäsenvaltioissa ennen riskin toteutumista.”
10.
Asetuksen N:o 1408/71 94 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kaikki vakuutuskaudet ja tapauksesta riippuen kaikki työskentely- tai asumiskaudet, jotka on täytetty jäsenvaltion lainsäädännön mukaan ennen 1 päivää lokakuuta 1972 tai ennen päivää, jolloin asetusta alettiin soveltaa tämän jäsenvaltion alueella, tai osassa kyseisen valtion aluetta, otetaan huomioon määrättäessä saavutettuja oikeuksia tämän asetuksen säännösten mukaisesti.”
B Bulgarian oikeus
11.
KSO:n 4 §:ssä säädetään seuraavaa:
”– –
(3)   Sairauden aiheuttaman työkyvyttömyyden, vanhuuden ja kuoleman varalta pakollisen vakuutuksen perusteella vakuutettuja ovat:
– –
5.
henkilöt, jotka toimivat itsenäisinä ammatinharjoittajina ja joiden kuukausipalkkio on lainsäädännössä hyväksyttyjen kulujen vähentämisen jälkeen suurempi tai yhtä suuri kuin vähimmäispalkka, jos he eivät ole jollakin muulla perusteella vakuutettuja vastaavan kuukauden aikana.
6.
henkilöt, jotka toimivat itsenäisinä ammatinharjoittajina ja jotka ovat jollakin muulla perusteella vakuutettuja vastaavan kuukauden aikana palkkion määrästä riippumatta.
– –”
12.
Konstitutsionen sad (perustuslakituomioistuin) katsoi 29.6.2000 antamassaan tuomiossa nro 5, (
4
) että itsenäisenä ammatinharjoittajana toimivien eläkeläisten velvollisuus olla vakuutettuina ja maksaa vakuutusmaksuja on Bulgarian perustuslain vastainen. Eläkkeellä olevat itsenäiset ammatinharjoittajat voivat kuitenkin ottaa vapaaehtoisen vakuutuksen KSO:n 4 §:n 3 momentissa lueteltujen kolmen riskin varalta.
13.
KSO:n, sellaisena kuin sitä sovellettiin itsenäisiin ammatinharjoittajiin 27.12.2005 ja 31.12.2011 välisenä aikana, 94 §:n, jonka otsikkona oli ”Eläkkeen myöntämispäivä”, 1 momentissa säädettiin seuraavaa:
”Eläkkeet myönnetään siitä päivästä alkaen, jolloin oikeus on saatu, ja vanhuuseläkkeet vakuutuksen päättymisestä alkaen, jos hakemus vaadittavine asiakirjoineen on jätetty kuuden kuukauden kuluessa oikeuden saamisesta tai tapauksesta riippuen vakuutuksen päättymisestä. Jos asiakirjat on jätetty oikeuden saamisesta tai tapauksesta riippuen vakuutuksen päättymisestä laskettavan kuuden kuukauden määräajan päättymisen jälkeen, eläkkeet myönnetään asiakirjojen jättämispäivästä alkaen.”
14.
KSO:n 94 §:ssä asetettu velvollisuus päättää vakuutus on kumottu itsenäisten ammatinharjoittajien osalta 1.1.2012 lähtien.
15.
KSO:n siirtymä- ja loppusäännösten 9 §:ssä säädetään seuraavaa:
”– –
(3)
Eläkkeelle siirtymistä varten vakuutuskautena otetaan huomioon myös kausi, jonka aikana asianomaiset henkilöt olivat saavuttaneet 68 §:n 1 ja 2 momentissa tarkoitetun iän, mutta jonka aikana puuttui viiden vuoden eläkemaksut ennen eläkeoikeuden saamista ja jonka aikana on maksettu vakuutusmaksuja, jotka on laskettu sellaisen vähimmäistulon perusteella, joka taataan itsenäisille ammatinharjoittajille ja joka on määritetty valtiollisen pakollisen vakuutuksen rahoituksesta annetun lain mukaan kyseisten vakuutusmaksujen maksupäivänä, jollei kyseistä kautta lasketa vakuutuskaudeksi tämän lain jonkin toisen säännöksen nojalla.
– –
(5)
Lain 3 momentin mukaan saavutetun vakuutuskauden osalta eläkeoikeus syntyy sosiaalivakuutusmaksujen maksupäivänä tai päivänä, jolloin kyseisten vakuutusmaksujen maksuaikataulu vahvistettiin.”
III Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
16.
Somova haki 18.1.2007 päivätyllä hakemuksella vanhuuseläkettä ilmoittaen, ettei hän ole ollut vakuutettuna enää 4.6.1996 lähtien. Hakemus hylättiin 6.2.2007 tehdyllä päätöksellä sillä perusteella, että Somova, joka maksoi vakuutusmaksuja Bulgariassa 18.1.1967 ja 31.5.1996 välisenä aikana, (
5
) ei täyttänyt Bulgarian laissa vaadittuja ikää ja palvelusaikaa koskevia edellytyksiä.
17.
Somova haki vanhuuseläkettä 22.6.2007 KSO:n, sellaisena kuin se oli voimassa vuonna 2007, siirtymä- ja loppusäännösten 9 §:n perusteella. Jotta vanhuuseläkettä koskeva oikeus syntyy, kyseisessä säännöksessä vaadittiin vakuutusmaksujen maksamista puuttuvalta vakuutuskaudelta eli kahdelta vuodelta kuudelta kuukaudelta ja 17 päivältä. Somovan hakemuksen johdosta 5.7.2007 tehdyllä päätöksellä vahvistettiin maksusuunnitelma puuttuvien vakuutusmaksujen maksamiselle.
18.
Somovan tytär, joka toimi Somovan asiamiehenä, vahvisti samana päivänä kirjallisesti, ettei Somova ollut työskennellyt 4.6.1996 jälkeen eikä hän ole ollut vakuutettuna 5.7.2007.
19.
Somovalle myönnettiin 11.7.2007 tehdyllä päätöksellä vähimmäismääräinen vanhuuseläke 5.7.2007 alkaen. Eläkkeen määrää tarkistettiin useaan otteeseen.
20.
Somovan vuonna 2011 Itävallan toimivaltaiselle sosiaaliturvaviranomaiselle tekemän vanhuuseläkettä koskevan hakemuksen jälkeen SUSO sai 20.9.2011 kyseiseltä viranomaiselta lomakkeet E 001/AT ja E 205/AT. Lomakkeista ilmenee, että Somova kuului Itävallan sosiaaliturvan piiriin lokakuun 1995 ja joulukuun 2000 välisenä aikana sekä tammikuun 2001 ja heinäkuun 2011 välisenä aikana Itävallan liittovaltion sosiaaliturvalaissa tarkoitettuna itsenäisenä ammatinharjoittajana. Kyseisenä ajanjaksona Somova harjoitti maanviljelijän ammattia.
21.
SUSO päätteli tästä, ettei Somova ollut vanhuuseläkkeensä myöntämispäivänä 5.7.2007 lopettanut sosiaaliturvamaksujen maksamista. Tällä perusteella SUSO kumosi kolmella päätöksellä päätöksen, jolla Somovalle myönnettiin vanhuuseläke, ja päätökset, joilla vanhuuseläkkeen määrää korotettiin, sekä määräsi, että kyseisten päätösten perusteella maksetut summat peritään takaisin korkoineen.
22.
Somova riitautti kyseiset päätökset hallintomenettelyssä. Hänen oikaisuvaatimuksensa hylättiin SUSO:n pääjohtajan 2.12.2011 tekemällä riidanalaisella päätöksellä. SUSO:n pääjohtaja katsoi, että sosiaalivakuutuksen päättymisilmoitus ei koskenut pelkästään Bulgarian sosiaalivakuutusta, sillä asetuksen N:o 1408/71 84 a artiklan mukaan Somovalla oli velvollisuus ilmoittaa Bulgarian sosiaaliturvalaitokselle, että hän on vakuutettuna toisen jäsenvaltion alueella. Lisäksi SUSO:n pääjohtajan mukaan Somovan vakuutuskausi Itävallassa olisi pitänyt kyseisen asetuksen 44 artiklan 2 kohdan ja 45 artiklan mukaan ottaa huomioon soveltamatta kuitenkaan KSO:n siirtymä- ja loppusäännösten 9 §:ää.
23.
Somovan mukaan sillä, että hän oli ollut vakuutettuna silloin, kun hän teki eläkehakemuksen Bulgariassa, ei ole merkitystä, koska hänen sosiaaliturvansa oli taattu toisessa jäsenvaltiossa.
24.
Näissä olosuhteissa Administrativen sad Sofia-grad, jonka käsiteltäväksi Somova saattoi asian, on päättänyt tämän oikeusriidan ratkaisemiseksi lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [SEUT] 48 artiklan ensimmäistä kohtaa ja [SEUT] 49 artiklan ensimmäistä ja toista kohtaa tulkittava pääasian olosuhteissa siten, että niissä sallitaan pääasiassa kyseessä olevan kaltainen jäsenvaltion kansallinen säännös eli sosiaalivakuutuslain [KSO] 94 §:n 1 momentti, jossa edellytetään vakuutuksen päättymistä perusteena vanhuuseläkkeen myöntämiselle jäsenvaltion kansalaiselle, joka toimii eläkkeen hakemisajankohtana itsenäisenä ammatinharjoittajana toisessa jäsenvaltiossa ja kuuluu [asetuksen N:o 1408/71] soveltamisalaan?
2)
Onko asetuksen N:o 1408/71 94 artiklan 2 kohtaa, luettuna yhdessä SEUT 48 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdan kanssa, tulkittava siten, että siinä sallitaan poikkeaminen vakuutuskausien yhteenlaskemista koskevasta säännöstä sellaisten vakuutuskausien osalta, jotka ovat täyttyneet toisessa jäsenvaltiossa ennen kuin asetusta alettiin soveltaa siinä jäsenvaltiossa, jossa eläkehakemus tehtiin, siten, että mainitussa kansallisessa säännöksessä annetaan vakuutetulle oikeus valita, ilmoittaako hän kyseiset vakuutuskaudet yhteenlaskemista varten, ja arvioida yhteenlaskennan tarpeellisuutta, jos vakuutuskausi, joka on täyttynyt pelkästään sen jäsenvaltion oikeuden mukaan, jossa hakemus tehdään, ei riitä eläkeoikeuden saamiseen ja jos eläkkeeseen oikeuttava vakuutuskausi voidaan saavuttaa ainoastaan maksamalla vakuutusmaksuja?
Onko näissä olosuhteissa SEUT 48 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdan nojalla sallittua, että luopuminen asetuksen N:o 1408/71 vakuutuskausien yhteenlaskemista koskevan 46 artiklan 2 kohdan soveltamisesta sen jälkeen, kun asetusta N:o 1408/71 on alettu soveltaa, on vakuutetun harkintavallassa siten, ettei tämä ilmoita eläkehakemuksessaan toisessa jäsenvaltiossa täyttyneitä vakuutuskausia?
3)
Onko asetuksen N:o 1408/71 12 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että siinä ei sallita Bulgarian lainsäädännössä sosiaalivakuutuslain [siirtymä- ja loppusäännösten] 9 §:n 3 momentissa säädetyn kaltaista vakuutuskausien tunnustamista lunastettaessa tällaisia kausia erillisillä vakuutusmaksuilla, jos tällä tavoin tunnustetut vakuutuskaudet ovat päällekkäisiä toisen jäsenvaltion oikeuden mukaan täyttyneiden vakuutuskausien kanssa, kuten pääasian olosuhteissa?
4)
Onko asetuksen N:o 1408/71 12 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että siinä sallitaan se, että jäsenvaltio keskeyttää etuuksien maksamisen ja edellyttää kaikkien kyseisen jäsenvaltion kansalaiselle kansallisen oikeuden mukaan myönnetyn vanhuuseläkkeen mukaisesti maksettujen etuuksien palauttamista, kun asetuksessa säädetyt edellytykset täyttyivät vasta eläkkeen myöntämishetkellä ja kun perustelut tehdä niin perustuivat yksin kansalliseen oikeuteen (eli kyseisen henkilön vakuutus ei ollut päättynyt eläkkeen myöntämishetkellä, ja vakuutuskausi otettiin huomioon lunastuksen perusteella kansallisen lainsäädännön mukaisesti ilman niitä vakuutuskausia, jotka olivat täyttyneet toisessa jäsenvaltiossa eläkkeen myöntämisajankohtaan mennessä) ja kun ei ollut perusteltu sitä, miksi eläke vahvistettiin erisuuruiseksi?
Jos maksettujen eläke-etuuksien takaisinperintä on sallittua, seuraako siinä tapauksessa unionin oikeuteen sisältyvistä vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteesta, että etuuksien saajan on maksettava myös korkoa, jos jäsenvaltion lainsäädännössä ei säädetä korkojen maksamisesta kansainvälisen sopimuksen perusteella myönnetyn eläkkeen takaisinperinnän yhteydessä?”
IV Menettely unionin tuomioistuimessa
25.
Bulgarian hallitus, Irlanti ja Euroopan komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia. Bulgarian hallitus ja Euroopan komissio ovat esittäneet suullisia huomautuksia 9.1.2014 pidetyssä istunnossa.
V Asian tarkastelu
A Ennakkoratkaisukysymysten tutkittavaksi ottaminen
26.
Irlanti katsoo, että ennakkoratkaisupyyntö on jätettävä tutkimatta.
27.
Irlanti toteaa, että ennakkoratkaisukysymykset, jotka kansallisen tuomioistuimen on ratkaistava pääasiassa, ovat luonteeltaan puhtaasti jäsenvaltion sisäisiä ja että niiden ratkaiseminen ei vaadi unionin oikeuden soveltamista eikä sen tulkintaa. Irlanti katsoo erityisesti, että ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdyssä päätöksessä ei anneta riittävästi tietoja pääasian tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista, jotta siitä kävisi selkeästi ilmi, miten unionin oikeus voisi vaikuttaa asian ratkaisuun.
28.
Minä taas katson, että ennakkoratkaisukysymykset on otettava tutkittavaksi.
29.
Vaikka onkin totta, että pääasiassa on kyse pääasiallisesti KSO:n 94 §:n 1 momentissa asetetusta vaatimuksesta keskeyttää vakuutusmaksujen maksaminen, jotta vanhuuseläke voidaan myöntää Bulgariassa, Somovan ja SUSO:n pääjohtajan välisen oikeusriidan olosuhteet eivät muodosta puhtaasti jäsenvaltion sisäistä tilannetta. Somova nimittäin toimi itsenäisenä ammatinharjoittajana Itävallassa, kun hän haki vanhuuseläkettä Bulgariassa, ja käytti näin SEUT 49 artiklan mukaista sijoittautumisvapautta koskevaa oikeuttaan. (
6
)
30.
Lisäksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin totesi, että Somovan tapauksessa vakuutuskaudet olivat olleet Bulgariassa ja Itävallassa päällekkäisiä erityisesti (
7
) kahden vuoden kuuden kuukauden ja 17 päivän pituisena ajanjaksona, joka otetaan täydentäviä vakuutusmaksuja vastaan huomioon Bulgarian oikeuden mukaisena vakuutuskautena KSO:n siirtymä- ja loppusäännösten 9 §:n 3 momentin nojalla. Tällaisesta tilanteesta säädetään asetuksen N:o 1408/71 säännöksissä.
B Ennakkoratkaisukysymysten aineellinen sisältö
1. Ensimmäinen kysymys
a) Osapuolten lausumat
31.
Kirjallisissa huomautuksissaan Bulgarian hallitus katsoo, että KSO:n 94 § ei estä SEUT 49 artiklassa taatun sijoittautumisvapauden käyttämistä. Bulgarian hallitus toteaa, että asetuksessa N:o 1408/71 säädetään sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta eikä yhdenmukaistamisesta ja että vaatimus vakuutuksen päättymisestä vanhuuseläkkeen myöntämisen perusteena soveltuu ilman syrjintää kaikkiin henkilöihin, joihin sovelletaan Bulgarian oikeutta.
32.
Bulgarian järjestelmässä vanhuuseläkkeen myöntäminen edellyttää, että työskentely palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana lopetetaan, ja vanhuuseläke korvaa työskentelystä saadut tulot. Tässä yhteydessä Bulgarian hallitus toteaa, että kun otetaan huomioon alaa koskevien jäsenvaltioiden järjestelmien ja lainsäädäntöjen välillä vallitsevat erot, sijoittautuminen toiseen jäsenvaltioon voi tapauskohtaisesti olla asianomaiselle henkilölle enemmän tai vähemmän edullinen tai epäedullinen asetuksen N:o 1408/71 nojalla sovellettavien kansallisten lakien yhdistelmän mukaan. (
8
)
33.
Bulgarian hallitus vahvisti 9.1.2014 pidetyssä istunnossa unionin tuomioistuimen esittämien kirjallisten ja suullisten kysymysten jälkeen, että KSO:n, sellaisena kuin se oli voimassa Somovan vanhuuseläkkeen myöntämishetkellä, (
9
) 94 §:n 1 momentissa asetetusta velvollisuudesta päättää vakuutus seuraa velvollisuus lopettaa työskentely. Bulgarian hallitus totesi, että kyseinen velvollisuus oli täysin muodollinen vaatimus ja että pelkkä yhden päivän keskeytys oli riittävä, eli työskentely voitiin aloittaa uudelleen seuraavana päivänä, jolloin ansiotulot ja vanhuuseläke voivat olla päällekkäisiä.
34.
Bulgarian hallitus lisäsi, ettei tämä vaatimus palvellut mitään erityistä tarkoitusta eikä sillä ollut intressiä tai logiikkaa.
35.
Kuten Bulgarian hallitus on todennut, Bulgarian viranomaiset kumosivat kyseisen vaatimuksen itsenäisten ammatinharjoittajien osalta 1.1.2012 alkaen ja suunnittelivat sen kumoamista myös palkattujen työntekijöiden osalta, koska viranomaiset olivat tietoisia siitä, että vaatimus saattoi aiheuttaa ongelmia rajat ylittävissä tilanteissa.
36.
Komissio katsoo, että KSO:n 94 §:n 1 momentin mukaan silloin, kun tietty työntekijä saavuttaa eläkeiän Bulgarian lainsäädännön mukaisesti, hän ei voi lähteä työskentelemään toiseen jäsenvaltioon, jossa eläkeikä on korkeampi ilman, että häneltä evätään oikeus eläkkeeseen Bulgariassa. Komission mukaan kyseessä oleva kansallinen säännös, joka johtaa siihen, että häneltä evätään bulgarialainen eläke sen jälkeen, kun hän päättää työskennellä itsenäisenä ammatinharjoittajana toisessa jäsenvaltiossa, muodostaa esteen hänen liikkumisvapautensa käyttämiselle.
37.
Komissio totesi 9.1.2014 pidetyssä istunnossa, että sen näkemyksen mukaan unionin tuomioistuimen SEUT 49 artiklaa koskeva oikeuskäytäntö on esteenä KSO:n 94 §:n 1 momentin kaltaiselle kansalliselle säännökselle, koska kyseinen säännös saattaa vaikeuttaa tai tehdä mahdottomaksi sijoittautumisvapauden käyttämisen, vaikka kyseistä säännöstä sovelletaan tekemättä eroa kansallisuuden perusteella. Komissio lisäsi, että kun itsenäinen ammatinharjoittaja joutuu väliaikaisesti keskeyttämään toisessa jäsenvaltiossa harjoittamansa ammattitoiminnan, hänelle aiheutuu vaara siitä, ettei hän pysty aloittamaan sitä uudelleen.
b) Arviointi
38.
Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta, onko SEUT 48 artiklan ensimmäinen kohta ja SEUT 49 artiklan ensimmäinen ja toinen kohta esteenä sellaisen KSO:n 94 §:n 1 momentin kaltaisen jäsenvaltion kansallisen toimenpiteen soveltamiselle, jonka mukaan vanhuuseläkeoikeuden saaminen kyseisessä valtiossa edellyttää sosiaaliturvamaksujen maksamisen keskeyttämistä, riippumatta siitä, liittyvätkö ne tässä samassa valtiossa vai toisessa jäsenvaltiossa harjoitettuun toimintaan.
39.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ehdottaa, että vakuutusmaksujen maksamisen keskeyttämistä koskeva vaatimus, mikä merkitsee velvollisuutta keskeyttää ammattitoiminta – ja tämä keskeytys voi kestää vain yhden päivän ajan, kuten Bulgarian hallitus vahvisti istunnossa – saattaa käytännössä rajoittaa sijoittautumisvapautta erityisesti siksi, ettei ole varmaa, että toisessa jäsenvaltiossa työskentelevä asianomainen pystyy aloittamaan uudelleen ammattitoimintansa keskeytyksen jälkeen.
40.
Totean, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan vakuutettu säilyttää oikeuden harjoittaa toimintaa vanhuuseläkkeen myöntämisen jälkeen ja voi yhdistää vanhuuseläkkeen ja palkallisen ammattitoiminnan. Tällaisen Bulgarian oikeuden mukaisen eläkkeen maksamisen ja palkallisen ammattitoiminnan lopettamisen välillä ei siis ole välttämätöntä ja suoraa yhteyttä. Bulgarian hallitus on vahvistanut nämä seikat istunnossa.
41.
Lisäksi unionin tuomioistuimelle esitetyistä asiakirjoista ilmenee, että KSO:n 4 §:n 3 momentin nojalla palkkatyössä olevat eläkeläiset kuuluvat pakollisen sosiaaliturvavakuutuksen piiriin ja ovat siis velvollisia maksamaan sosiaaliturvamaksuja, kun taas Konstitutsionen sadin edellä mainitun tuomion nro 5 johdosta kyseinen velvollisuus on todettu itsenäistä ammattia harjoittavien eläkeläisten osalta Bulgarian perustuslain vastaiseksi. Näin ollen viimeksi mainituilla on vastedes mahdollisuus jatkaa tai olla jatkamatta sosiaaliturvamaksujen maksamista Bulgariassa. Kun (palkkatyössä oleva tai itsenäistä ammattia harjoittava) eläkeläinen maksaa sosiaaliturvamaksuja, hänen eläkkeensä kasvaa vastaavasti. (
10
)
42.
On lisäksi kiistatonta, että Somova on toiminut itsenäisenä ammatinharjoittajana Itävallassa ja hän on siten ollut vakuutettuna Itävallan toimivaltaisessa sosiaaliturvaviranomaisessa lokakuun 1995 ja joulukuun 2000 välisenä aikana sekä tammikuun 2001 ja heinäkuun 2011 välisenä aikana. On myös kiistatonta, että bulgarialaisen eläkkeen myöntämispäivänä 5.7.2007 Somova oli asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla Itävallan sosiaaliturvan piirissä eikä hän ollut keskeyttänyt kyseisen valtion sosiaaliturvajärjestelmän mukaisten sosiaaliturvamaksujen maksamista.
i) Onko kyseessä syrjintä tai rajoittaminen?
43.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun alaa ei ole yhdenmukaistettu Euroopan unionin tasolla, kunkin jäsenvaltion lainsäädännössä voidaan vahvistaa yhtäältä edellytykset oikeudelle tai velvollisuudelle liittyä johonkin sosiaaliturvajärjestelmään ja toisaalta edellytykset, joiden täyttyessä oikeus etuuksiin syntyy. Vaikka onkin totta, että SEUT 48 artiklassa sallitaan eri jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmien väliset erot ja tämän seurauksena niissä työskentelevien henkilöiden oikeuksien väliset erot, on kiistatonta, että jäsenvaltioiden on kuitenkin tätä toimivaltaa käyttäessään noudatettava unionin oikeutta. (
11
)
44.
Näin ollen siitä, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen lainsäädäntö koskee vanhuuseläkkeen myöntämisen edellytyksiä, ei seuraa, ettei EUT-sopimuksen määräyksiä ja erityisesti henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevia määräyksiä voida soveltaa. (
12
)
45.
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee myös, että kaikilla henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevilla EUT-sopimuksen määräyksillä on tarkoitus helpottaa unionin kansalaisten kaikenlaista ansiotyön harjoittamista unionin alueella, ja kyseisten määräysten vastaisia ovat kaikki toimenpiteet, joilla voi olla epäsuotuisa vaikutus näihin kansalaisiin, kun he haluavat harjoittaa taloudellista toimintaa toisen jäsenvaltion alueella, vaikka niitä sovellettaisiin kyseessä olevan työntekijän kansalaisuudesta riippumatta. (
13
) Näin ollen perustamissopimuksen henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevat määräykset ovat esteenä kaikille sellaisille toimenpiteille, jotka – vaikka niitä sovelletaan ilman kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää – voivat haitata sitä, että jäsenvaltion kansalaiset käyttävät perustamissopimuksessa taattuja perusvapauksia, tai jotka tekevät niiden käytöstä vähemmän houkuttelevaa. (
14
) Näiden vapauksien kaikenlainen vähäinenkin rajoittaminen on kielletty (
15
) siltä osin kuin väitetty rajoittaminen ei ole liian satunnaista ja välillistä. (
16
)
46.
Tästä seuraa, että Bulgarian lainsäätäjällä on oikeus määrittää kyseisen jäsenvaltion vanhuuseläkkeen myöntämisen edellytykset, kunhan nämä edellytykset eivät syrji kansalaisuuden perusteella eivätkä rajoita vapaata liikkuvuutta tai muodosta sille esteitä.
47.
Vaikuttaa siltä – jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamassa tarkastuksessa muuta ilmene –, että riidanalaista säännöstä sovelletaan oikeudellisesti ja tosiasiallisesti erotuksetta Bulgarian ja toisten jäsenvaltioiden kansalaisiin, eikä se näin ollen ole syrjivä. Sen sijaan kyseinen säännös vaikuttaa muodostavan esteen vapaalle liikkuvuudelle ja nyt käsiteltävässä asiassa sijoittautumisvapaudelle.
48.
Unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta nimittäin ilmenee, että KSO:n 94 §:n 1 momentin mukaan erittäin lyhyt, jopa päivän pituinen vakuutusmaksujen maksamisen muodollinen keskeytys riittää eläkkeen myöntämiseen. (
17
) Jos tällainen vakuutusmaksujen maksamisen keskeytys Bulgariassa vaikuttaa helpolta ja siltä, ettei sillä ole seurauksia ammattitoiminnan harjoittamiselle tai uudelleen aloittamiselle, ja erityisesti itsenäisille ammatinharjoittajille, joilla on mahdollisuus jatkaa tai olla jatkamatta vakuutusmaksujen maksamista, voi olla vaikeaa tai jopa mahdotonta jatkaa ammattitoiminnan harjoittamista toisessa jäsenvaltiossa. Kun otetaan huomioon pitkät ja raskaat hallinnolliset toimet, joita tällainen keskeytys saattaisi aiheuttaa toisessa jäsenvaltiossa, saadakseen vanhuuseläkkeen Bulgariassa Somovan kaltaisen työntekijän saattaisi olla pakko lopettaa ammattitoimintansa pidemmäksi ja ennakoimattomaksi ajaksi ja näin ollen pakko vaarantaa hänen työnsä jatkuvuus.
49.
Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, tällainen keskeytys toisessa jäsenvaltiossa on omiaan altistamaan eläkeläiset työelämän epävarmuudelle. Tällaisen keskeytyksen jälkeen eläkeläinen voisi olla tilanteessa, jossa hänellä ei ole mitään takeita siitä, että hän voi palata ammattiinsa tai että hän löytäisi toisen ammatin. Lisäksi senkin jälkeen, kun eläkeläinen on palannut työmarkkinoille, tämä pakollinen keskeytys, joka on häirinnyt hänen uransa kulkua ja kehitystä, on omiaan vaikuttamaan konkreettisesti ja suoraan niihin etuihin, joita hän voi saada ammattitoiminnastaan. (
18
)
50.
Kyseinen vaihtoehto aiheuttaa myös haittaa, sillä ilman vakuutusmaksujen ja ammattitoiminnan keskeytystä toisessa jäsenvaltiossa ei voi ilmetä ansiotulojen ja bulgarialaisen vanhuuseläkkeen päällekkäisyyttä.
51.
Muistutan, että Bulgarian hallitus antoi ymmärtää istunnossa, että kyseisen velvollisuuden poistaminen itsenäisiltä ammatinharjoittajilta liittyi tietoisuuteen siitä, että se saattoi aiheuttaa ongelmia rajat ylittävissä tilanteissa.
ii) Voiko rajoitus olla oikeutettu?
52.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansalliset toimenpiteet, jotka ovat vapaan liikkuvuuden rajoituksia, voidaan hyväksyä vain sillä edellytyksellä, että niillä on yleisen edun mukainen tavoite, että niillä voidaan taata tämän tavoitteen saavuttaminen ja että niillä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen niillä tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi. (
19
)
53.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että KSO:n 94 §:n 1 momentissa asetetulla vaatimuksella päättää vakuutus ei ole yleisen edun mukaista tavoitetta. Lisäksi muistutan, että 9.1.2014 pidetyssä istunnossa Bulgarian hallitus totesi, ettei kyseisen täysin muodollisen vaatimuksen tavoite ollut tiedossa eikä sitä edes ollut olemassa. Bulgarian hallitus jopa lisäsi, ettei vaatimuksella ollut intressiä, että se oli epälooginen, että kyseinen säännös oli kumottu itsenäisten ammatinharjoittajien osalta 1.1.2012 lähtien ja että mahdollisuutta kumota säännös palkattujen työntekijöiden osalta tutkittiin tällä hetkellä Bulgariassa.
54.
Näin ollen on ilmeistä, ettei kyseinen vaatimus ole oikeutettu sellaisen yleisen edun mukaisen tavoitteen nojalla, jonka saavuttaminen voitaisiin taata kyseisellä toimenpiteellä.
55.
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että SEUT 49 artikla on esteenä KSO:n 94 §:n 1 momentin kaltaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa vanhuuseläkettä koskevan oikeuden myöntäminen edellyttää sosiaaliturvamaksujen maksamisen keskeyttämistä.
2. Toinen kysymys
a) Osapuolten lausumat
56.
Bulgarian hallituksen mukaan ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee tällä kysymyksellä lähinnä sitä, sallitaanko asetuksen N:o 1408/71 94 artiklan 2 kohdassa poikkeaminen vakuutuskausien yhteenlaskemista koskevasta säännöstä sellaisten vakuutuskausien osalta, jotka ovat täyttyneet toisessa jäsenvaltiossa ennen kuin asetusta alettiin soveltaa siinä jäsenvaltiossa, jossa eläkehakemus on tehty, jos palvelusaika, joka on saavutettu pelkästään sen valtion oikeuden mukaan, jossa eläkettä haetaan, ei riitä eläkeoikeuden saamiseen ja jos eläkkeeseen oikeuttava vakuutuskausi voidaan saavuttaa ainoastaan maksamalla vakuutusmaksuja.
57.
Kirjallisissa huomautuksissaan Bulgarian hallitus toteaa, että asetus N:o 1408/71 antaa sen soveltamisalaan kuuluville vakuutetuille harkintavaltaa sovellettavan lainsäädännön suhteen vain silloin, kun siitä säädetään nimenomaisesti.
58.
Bulgarian hallituksen mukaan asetuksen N:o 1408/71 94 artiklan 2 kohtaa sovelletaan taannehtivasti, kun jäsenvaltiot pakotetaan huomioimaan kaikki vakuutus-, työskentely‑ tai asumiskaudet, jotka ovat täyttyneet ennen 1.10.1972 annetun jäsenvaltion lainsäädännön mukaan tai ennen asetuksen soveltamispäivää kyseisen jäsenvaltion alueella tai osalla sen aluetta, jos se on tarpeen sen määrittämiseksi, onko henkilöllä oikeus tietyntyyppiseen etuuteen. Bulgarian hallitus katsoo, että säännös on annettu eläkeoikeuksien menettämisen estämiseksi sekä sen takaamiseksi, että kaikki henkilöt voivat saavuttaa eläkeoikeuksia ja säilyttää ne, mukaan lukien vakuutuskaudet, jotka ovat täyttyneet ennen mainitun asetuksen soveltamispäivää. Tämä merkitsee, että vakuutuskausien yhteenlaskeminen on suoritettava ensiksi samassa asetuksessa säädettyjen vakuutuskausien yhteenlaskemista koskevien sääntöjen mukaisesti ja vasta sen jälkeen, jos asianomaisen henkilön maksukausi ei ole riittävä, hänen pitäisi vedota kansallisessa oikeudessa säädettyyn mahdollisuuteen maksaa puuttuvia vakuutusmaksuja.
59.
Bulgarian hallitus totesi 9.1.2014 pidetyssä istunnossa, että siltä osin kuin asetuksen N:o 1408/71 säännökset on osoitettu jäsenvaltioille ja niiden hallintoviranomaisille, vakuutetuilla pitäisi olla mahdollisuus vedota tai olla vetoamatta kyseisen asetuksen säännöksiin. Bulgarian hallituksen mukaan on nimittäin niin, että jos vakuutettu valitsee olla vetoamatta kyseiseen asetukseen, kansalliset hallintoviranomaiset eivät voi soveltaa sitä vakuutettuun viran puolesta. Bulgarian hallitus katsoo, että Irlannin ja komission esittämät huomautukset, joiden mukaan vakuutetut eivät voi vastustaa asetuksen N:o 1408/71 säännösten soveltamista, ovat ristiriidassa asetuksen tavoitteen, mikä on tuottaa vakuutetuille etua, ja subjektiivisen oikeuden käsitteen sisällön kanssa.
60.
Irlanti katsoo, että asetuksen N:o 1408/71 94 artiklan 2 kohdan sanamuoto on selvä ja yksiselitteinen. Säännöksen sanamuoto on luonteeltaan sitova siltä osin kuin siinä säädetään, että kaikki vakuutuskaudet, jotka ovat täyttyneet jäsenvaltion lainsäädännön mukaan ennen asetuksen soveltamispäivää tämän jäsenvaltion alueella, ”otetaan huomioon” määrättäessä saavutettuja oikeuksia asetuksen N:o 1408/71 säännösten mukaisesti. Irlannin mukaan tämän seurauksena säännöksen termejä ei voida tulkita siten, että hakijalle annetaan oikeus päättää, että merkityksellisiä vakuutuskausia ei oteta huomioon yhteenlaskemisprosessissa. Irlannin mukaan on niin, että jos asetuksessa N:o 1408/71 annettaisiin yksityisille oikeus poiketa vakuutuskausista, tämä aiheuttaisi vaikeuksia, jotka voivat vaarantaa kansallisten järjestelmien yhteensovittamisen ja siten sisämarkkinoiden tavoitteet.
61.
Komissio katsoo, että asetuksen N:o 1408/71 94 artiklan 2 kohdan mukaisesti asetus soveltuu nyt esillä olevaan asiaan. Komission mukaan asetuksella käyttöön otetun lainvalintajärjestelmän soveltaminen riippuu vain kyseessä olevan työntekijän objektiivisesta tilanteesta. Sosiaalivakuutetut, jotka kuuluvat asetuksen soveltamisalaan, eivät voi vastustaa kyseisiä lainvalintasäännöksiä, eikä heillä ole oikeutta poiketa niistä.
b) Arviointi
62.
Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta, annetaanko asetuksen 1408/71 94 artiklan 2 kohdassa sosiaalivakuutetuille mahdollisuus poiketa vakuutuskausista, jotka ovat täyttyneet toisessa jäsenvaltiossa ennen asetuksen soveltamista Bulgariassa. Tämä kysymys koskee lähinnä sitä, onko kyseisen asetuksen 94 artiklan 2 kohta luonteeltaan sitova vai ei. (
20
)
63.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun asetuksessa N:o 1408/71 annetaan sen soveltamisalaan kuuluville sosiaalivakuutetuille valintaoikeus sovellettavan lainsäädännön suhteen, siitä säädetään nimenomaisesti. (
21
)
64.
Asetuksen 1408/71 94 artiklan 2 kohdan mukaan ”kaikki vakuutuskaudet – –, jotka on täytetty jäsenvaltion lainsäädännön mukaan ennen 1 päivää lokakuuta 1972 tai ennen päivää, jolloin asetusta alettiin soveltaa tämän jäsenvaltion alueella – –, otetaan huomioon määrättäessä saavutettuja oikeuksia tämän asetuksen säännösten mukaisesti”. (
22
) Irlannin tavoin katson, että kyseisen asetuksen 94 artiklan 2 kohdan sanamuoto on yhtäältä selvä ja toisaalta sitova.
65.
Kyseisen säännöksen pakottavuus johtuu selvästi tekstin ranskankielisessä versiossa, mutta myös sen muissa kieliversioissa käytetyistä termeistä ”otetaan huomioon”. (
23
) Säännöksessä ei jätetä lainkaan harkintavaltaa jäsenvaltioille, toimivaltaisille viranomaisille tai vakuutetuille henkilöille. Näin ollen Somovan eläkeoikeuksien määrittämiseksi Bulgariassa on pääasiassa otettava huomioon myös vakuutuskaudet, jotka ovat täyttyneet Itävallan lainsäädännön mukaan ennen asetuksen N:o 1408/71 voimaantuloa Bulgariassa. (
24
)
66.
Katson, ettei tätä arviointia horjuta se, että eräässä tuomiossa, nimittäin edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Habelt ym. annetussa tuomiossa, unionin tuomioistuin katsoi, että asetuksen N:o 1408/71 94 artiklan 2 kohdan mukaan asianomaiset ”voivat vaatia” (
25
) kyseisellä asetuksella myönnettyjen oikeuksien määrittämisessä huomioon otettaviksi kaikkia vakuutus-, työskentely- tai asumiskausia, jotka ovat täyttyneet jäsenvaltion lainsäädännön mukaan ennen päivää, jolloin mainittua asetusta alettiin soveltaa. Tämän ilmauksen käyttö johtui nimittäin todennäköisesti kyseisessä tuomiossa kyseessä oleviin asiakirjoihin liittyvistä olosuhteista, joissa evättiin mahdollisuus soveltaa asetusta N:o 1408/71 asianomaisen hyväksi otettaessa huomioon toisessa jäsenvaltiossa täyttyneitä vakuutus- tai asumiskausia.
67.
Näin ollen katson, että asetuksen N:o 1408/71 94 artiklan 2 kohdan nojalla kaikki vakuutus-, työskentely- tai asumiskaudet, jotka ovat täyttyneet jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti ennen asetuksen soveltamista on otettava pakollisesti huomioon määrättäessä saavutettuja oikeuksia tämän asetuksen säännösten mukaisesti, mukaan lukien kaudet, jotka liittyvät sellaisen palkatun työntekijän tai itsenäisen ammatinharjoittajan vanhuuseläkettä koskevaan oikeuteen, johon on sovellettu kahden tai useamman jäsenvaltion lainsäädäntöä.
68.
Tästä seuraa, että Somovan vanhuuseläkettä koskevan oikeuden saaminen Bulgariassa olisi pitänyt vahvistaa asetuksen N:o 1408/71 45 artiklan mukaisesti laskemalla yhteen Bulgariassa ja Itävallassa täyttyneet vakuutuskaudet, eikä KSO:n siirtymä- ja loppusäännösten 9 §:n perusteella.
69.
Lisäksi huomautan, että Administrativen sad Sofia-gradin mukaan ”Itävallassa täyttyneet kaudet riittävät täyttämään puuttuvan vakuutuskauden kansallisen oikeuden kannalta ilman, että kausi on tunnustettava KSO:n siirtymä- ja loppusäännösten 9 §:n perusteella”. Tämä merkitsee sitä, että asetuksen N:o 1408/71 46 artiklan 2 kohdassa säädettyjä yhteenlaskemista ja suhteuttamista koskevia sääntöjä voidaan soveltaa Somovan vanhuuseläkkeen laskemiseen, koska hänen vakuutuskautensa Bulgariassa ja Itävallassa yhdessä riittävät turvaamaan hänen oikeutensa vanhuuseläkkeeseen Bulgariassa kyseisen asetuksen 45 artiklan mukaisesti.
70.
Katson, että asetuksen N:o 1408/71 45 artikla ja 46 artiklan 2 kohta ovat myös luonteeltaan pakottavia, (
26
) eikä vakuutettu voi sanoutua irti niiden soveltamisesta jättämällä mainitsematta vanhuuseläkettä koskevassa hakemuksessaan toisessa jäsenvaltiossa täyttyneet vakuutuskaudet.
71.
Näin ollen katson, että asetuksen N:o 1408/71 45 artikla, 46 artiklan 2 kohta ja 94 artiklan 2 kohta ovat luonteeltaan pakottavia eikä niissä sallita sitä, että vakuutettu luopuu vakuutuskausien yhteenlaskemista ja suhteuttamista koskevien sääntöjen soveltamisesta sellaisten vakuutuskausien osalta, jotka ovat täyttyneet toisessa jäsenvaltiossa ennen kuin asetusta alettiin soveltaa siinä jäsenvaltiossa, jossa vanhuuseläkettä koskeva hakemus tehtiin.
3. Kolmas kysymys
a) Osapuolten lausumat
72.
Bulgarian hallitus katsoo, että asetuksen N:o 1408/71 12 artiklan 1 kohdan mukaan kyseisellä asetuksella ei voida antaa eikä pysyttää oikeutta useisiin samanlaisiin etuuksiin yhden ja saman pakollisen vakuutuskauden perusteella. Bulgarian hallitus katsoo, että asetuksen N:o 1408/71 12 artiklan 1 kohdassa säädetyistä poikkeuksista huolimatta kyseinen säännös on esteenä sille, että maksukausi tunnustetaan vakuutusmaksujen maksamista vastaan kansallisen oikeuden nojalla, jos näin tunnustettu maksukausi on päällekkäinen toisen jäsenvaltion oikeuden mukaan täyttyneiden vakuutuskausien kanssa.
73.
Komissio katsoo, että kun otetaan huomioon sen vastaus toiseen kysymykseen, erillinen vastaus tähän kysymykseen ei ole tarpeellinen.
b) Arviointi
74.
Administrativen sad Sofia-gradin esittämä kolmas kysymys koskee sitä, onko asetuksen N:o 1408/71 12 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä vakuutuskauden tunnustamiselle vakuutusmaksujen maksamista vastaan KSO:n siirtymä- ja loppusäännösten 9 §:n 3 momentin mukaisesti, jos näin tunnustettu vakuutuskausi on päällekkäinen toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan täyttyneiden vakuutuskausien kanssa, kuten pääasian olosuhteissa.
75.
Kun otetaan huomioon toiseen kysymykseen antamani vastaus asetuksen N:o 1408/71 45 artiklan, 46 artiklan 2 kohdan ja 94 artiklan 2 kohdan pakottavasta luonteesta, katson, ettei ole tarpeen antaa erillistä vastausta kolmanteen kysymykseen. Kuten Administrativen sad Sofia-grad vahvistaa, ne vakuutuskaudet, jotka Somova on täyttänyt Itävallassa, riittävät nimittäin täyttämään häneltä puuttuvan vakuutuskauden, jotta Bulgarian oikeuden mukainen oikeus vanhuuseläkkeeseen syntyy ilman, että on vielä tarpeen tunnustaa kausi KSO:n siirtymä- ja loppusäännösten 9 §:n 3 momentin mukaisesti. Näin ollen erityisesti asetuksen N:o 1408/71 45 artiklassa säädetyn vakuutuskausien yhteenlaskemista koskevan säännön mukaan vetoaminen KSO:n siirtymä- ja loppusäännösten 9 §:n 3 momenttiin ei ole tarpeen, eikä se ole sallittua.
4. Neljäs kysymys
a) Osapuolten lausumat
76.
Bulgarian hallituksen mukaan asetuksen N:o 1408/71 12 artiklan 2 kohdassa sallitaan se, että jäsenvaltio keskeyttää vanhuuseläkkeen maksamisen ja perii takaisin kaikki kyseisen jäsenvaltion kansalaiselle kansallisen oikeutensa mukaan myönnetyn vanhuuseläkkeen perusteella maksetut etuudet, jos hakija ei ole vanhuuseläkettä koskevan hakemuksen jättämispäivänä täyttänyt velvoitettaan ilmoittaa vakuutuskaudet, jotka ovat täyttyneet toisen jäsenvaltion alueella. Bulgarian hallituksen mukaan tilanteessa, jossa ulkomailla täytetty vakuutuskausi tulee ilmi jälkikäteen, eläke on laskettava uudelleen ottaen huomioon toisen jäsenvaltion osoittama ja tunnustama palvelusaika.
77.
Komissio katsoo, että kun otetaan huomioon sen vastaukset ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen, neljännen kysymyksen ensimmäiseen osaan on jo annettu vastaus. Neljännen kysymyksen toinen osa koskee saatavien takaisinperintää, ja kun otetaan huomioon jo annetut vastaukset, se ei ole merkityksellinen.
b) Arviointi
78.
Administrativen sad Sofia-gradin esittämä neljäs kysymys koskee sitä, salliiko asetuksen N:o 1408/71 12 artiklan 2 kohta Somovalle vanhuuseläkkeen perusteella maksettujen summien takaisinperinnän sen vuoksi, että nämä etuudet ovat päällekkäisiä muiden Itävallassa saatujen tulojen kanssa. Asetuksen N:o 1408/71 12 artiklan 2 kohdasta nimittäin ilmenee, että jäsenvaltion lainsäädännön säännöksiä, jotka koskevat etuuksien pienentämistä, voidaan lähtökohtaisesti (
27
) soveltaa henkilöihin, joille maksetaan tämän jäsenvaltion etuutta, jos he voivat saada muita sosiaaliturvaetuuksia tai muita, erityisesti toisen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla saatuja tuloja.
79.
Bulgarian hallituksen istunnossa esittämistä huomautuksista käy selkeästi ilmi, että Bulgarian oikeus sallii palkatun ammattitoiminnan ja vanhuuseläkkeen päällekkäisyyden. Näissä olosuhteissa katson, että asetuksen N:o 1408/71 12 artiklan 2 kohtaa ei voida soveltaa Somovan itsenäisestä ammatinharjoittamisesta Itävallassa saamien tulojen ja Bulgarian vanhuuseläkkeen päällekkäisyyteen.
80.
Lisäksi ja ylimääräisenä huomautuksena katson, että kun otetaan huomioon toiseen ja kolmanteen kysymykseen antamani vastaukset, Somovan vanhuuseläke olisi pitänyt laskea asetuksen N:o 1408/71 45 artiklassa ja 46 artiklan 2 kohdassa säädettyjen vakuutuskausien yhteenlaskemista ja suhteuttamista koskevien sääntöjen perusteella. Vaikuttaa lisäksi siltä, että Administrativen sad Sofia-gradin antamien tietojen mukaan – ja jollei tämän suorittamasta tarkastuksesta muuta johdu – asetuksen N:o 1408/71 säännösten mukaisesti myönnetty eläke ei eroaisi SUSO:n 11.7.2007 tekemällä päätöksellä määritetystä eläkkeestä. (
28
)
VI Ratkaisuehdotus
81.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Administrativen sad Sofia-gradin esittämään ensimmäiseen, toiseen ja neljänteen ennakkoratkaisukysymykseen seuraavalla tavalla:
1)
SEUT 49 artikla on esteenä Bulgarian sosiaalivakuutuslain (Kodeks za sotsialnoto osiguriavane) 94 §:n 1 momentin kaltaiselle jäsenvaltion säännökselle, jonka mukaan vanhuuseläkettä koskevan oikeuden saaminen edellyttää sosiaaliturvamaksujen maksamisen keskeyttämistä.
2)
Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna 18.12.2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1992/2006, 45 artikla, 46 artiklan 2 kohta ja 94 artiklan 2 kohta ovat luonteeltaan pakottavia eikä niissä sallita sitä, että vakuutettu luopuu vakuutuskausien yhteenlaskemista ja suhteuttamista koskevien sääntöjen soveltamisesta sellaisten vakuutuskausien osalta, jotka ovat täyttyneet toisessa jäsenvaltiossa ennen kuin asetusta alettiin soveltaa siinä jäsenvaltiossa, jossa vanhuuseläkettä koskeva hakemus on tehty.
3)
Asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1992/2006, 12 artiklan 2 kohtaa ei sovelleta pääasiassa kyseessä olevien sosiaaliturvaetuuksien ja ammattitoiminnasta saatujen tulojen päällekkäisyyteen.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	EYVL 1997, L 28, s. 1.
(
3
)	EUVL L 392, s. 1.
(
4
)	Asia 4/2000, DV nro 55 vuodelle 2000.
(
5
)	Eli 33 vuoden 11 kuukauden ja 17 päivän ajan Somovan bulgarialaisten työnantajien laatimien asiakirjojen perusteella, jotka koskevat Somovan kuulumista sosiaaliturvan piiriin ja hänen palkkaansa.
(
6
)	Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että vakuutuksen päättämistä koskevan vaatimuksen noudattaminen saattaisi vaikuttaa hänen päätökseensä sijoittautua toisen jäsenvaltion alueelle SEUT 49 artiklan mukaisesti, koska siitä aiheutuisi riski sen suhteen, ettei hän voisi jatkaa toimintaansa itsenäisenä ammatinharjoittajana vakuutuksen päättymisen jälkeen.
(
7
)	Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on myös todennut, että hänen tapauksessaan vakuutuskaudet olivat olleet päällekkäisiä samoissa jäsenvaltioissa lokakuun 1995 ja toukokuun 1996 välisenä aikana, tarkentamatta miten tällainen päällekkäisyys on voinut syntyä.
(
8
)	Asia C-208/07, von Chamier-Glisczinski, tuomio 16.7.2009 (Kok., s. I-6095, 85 kohta).
(
9
)	Eli sellaisena kuin se oli voimassa 27.12.2005 ja 31.12.2011 välisenä aikana ja sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin.
(
10
)	Vaikuttaa siltä, että kyseiset Bulgarian oikeuden säännökset pikemmin kannustavat eläkeläisia työskentelemään ja maksamaan sosiaaliturvamaksuja.
(
11
)	Ks. vastaavasti asia C-18/95, Terhoeve, tuomio 26.1.1999 (Kok., s. I-345, 33–35 kohta) ja asia C-282/11, Salgado González, tuomio 21.2.2013, 35–37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
12
)	Ks. vastaavasti em. asia Terhoeve, tuomion 35 kohta ja asia C-368/98, Vanbraekel ym., tuomio 12.7.2001 (Kok., s. I-5363, 42 kohta).
(
13
)	Asia C-415/93, Bosman, tuomio 15.12.1995 (Kok., s. I-4921, 96 kohta); em. asia Terhoeve (39 kohta); asia C-190/98, Graf, tuomio 27.1.2000 (Kok., s. I-493, 23 kohta); asia C-224/01, Köbler, tuomio 30.9.2003 (Kok., s. I-10239, 74 kohta); asia C-232/01, Van Lent, tuomio 2.10.2003 (Kok., s. I-11525, 16 kohta); asia C-109/04, Kranemann, tuomio 17.3.2005 (Kok., s. I-2421, 26 kohta) ja asia C-208/05, ITC, tuomio 11.1.2007 (Kok., s. I-181, 33 kohta).
(
14
)	Ks. vastaavasti asia C-442/02, CaixaBank France, tuomio 5.10.2004 (Kok., s. I-8961, 11 kohta) ja asia C-379/09, Casteels, tuomio 10.3.2011 (Kok., s. I-1379, 21 ja 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
15
)	Ks. vastaavasti asia C-212/06, Gouvernement de la Communauté française ja Gouvernement wallon, tuomio 1.4.2008 (Kok., s. I-1683, 52 kohta).
(
16
)	Asia C-190/98, Graf, tuomio 27.1.2000 (Kok., s. I-493, 25 kohta).
(
17
)	Kaikkien muiden edellytysten, erityisesti ikää ja palvelusaikaa koskevien edellytysten täyttyessä.
(
18
)	Esimerkiksi palkkaluokan tai ikälisien menetys, joka saattaisi vaikuttaa asianomaisten henkilöiden ura- ja palkkakehitykseen, loma-oikeuksien menetys tai itsenäisten ammatinharjoittajien osalta taloudellisten ja kaupallisten suhteiden menetys jne.
(
19
)	Em. asia Bosman, tuomion 104 kohta. Ks. myös asia C-589/10, Wencel, tuomio 16.5.2013, 70 kohta.
(
20
)	Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan on niin, että jos asetuksen 1408/71 94 artiklan 2 kohta ei ole sitova, Somovalla ei ollut velvollisuutta mainita Itävallan lainsäädännön mukaan täyttyneitä vakuutuskausiaan Bulgarian vanhuuseläkettä koskevassa hakemuksessaan vuonna 2007.
(
21
)	Asia 227/81, Aubin, tuomio 27.5.1982 (Kok., s. 1991, 19 kohta) ja asia C-345/09, van Delft ym., tuomio 14.10.2010, (Kok., s. I-9879, 54 kohta). Asiassa van Delft ym. annetun tuomion 52 kohdassa unionin tuomioistuin totesi, että ”koska asetuksessa N:o 1408/71 säädetyt lainvalintasäännöt velvoittavat jäsenvaltioita sitovasti, ei sitä suuremmalla syyllä voida sallia, että näiden sääntöjen soveltamisalaan kuuluvat sosiaalivakuutetut voisivat mitätöidä niiden vaikutukset voimalla valita niiden välttämisen. Asetuksella N:o 1408/71 käyttöön otetun lainvalintajärjestelmän soveltaminen nimittäin riippuu vain kyseessä olevan työntekijän objektiivisesta tilanteesta”.
(
22
)	Huomautan, että vuonna 2007 Somova haki vanhuuseläkettä Bulgariassa, jossa hän oli aiemmin työskennellyt palkattuna työntekijänä. Siitä huolimatta, että asetuksen N:o 1408/71 94 artiklan, jonka otsikkona on ”Palkattuja työntekijöitä koskevia siirtymäsäännöksiä”, 2 kohdassa ei mielestäni viitata nimenomaisesti kaikkiin ”itsenäisen ammatinharjoittamisen” kausiin, unionin tuomioistuin on todennut asiassa C-28/00, Kauer, 7.2.2002 antamassaan tuomiossa (Kok., s. I-1343, 25 kohta), että ”asetuksen N:o 1408/71 94 artiklan 2 kohdan osalta on muistettava, että siinä käytetty ilmaisu 'vakuutuskausi' on määritelty asetuksen 1 artiklan r alakohdassa siten, että 'vakuutuskausilla tarkoitetaan maksukausia tai työskentelykausia tai itsenäisen ammatinharjoittamisen kausia, sen mukaan kuin ne on määritelty tai tunnustettu vakuutuskausiksi siinä lainsäädännössä, jonka mukaan ne on täytetty – –'”. Asetuksen N:o 1408/71 laajentamisesta itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 12.5.1981 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 1390/81 (EYVL L 143, s. 1) asetuksen alkuperäistekstissä palkkatyöntekijöiden osalta käyttöön otettu järjestelmä nimittäin laajennettiin itsenäisiin ammatinharjoittajiin. Lisättäköön, että asetuksen N:o 1408/71 95 artiklan, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, ja jonka otsikkona on ”Itsenäisiä ammatinharjoittajia koskevia siirtymäsäännöksiä”, 2 kohdassa säädetään, että ”kaikki vakuutuskaudet ja tapauksen mukaan kaikki työskentely-, itsenäisen ammatinharjoittamisen tai asumiskaudet, jotka on täytetty jonkin jäsenvaltion lainsäädännön mukaan – – otetaan huomioon määrättäessä tämän asetuksen mukaan saavutetuista oikeuksista”. Mielestäni viimeksi mainitulla säännöksellä on sama oikeudellinen sisältö kuin kyseisen asetuksen 94 artiklan 2 kohdalla.
(
23
)	Ks. mm. termit ”се вземат предвид”bulgariankielisessä versiossa, ”wordt rekening gehouden” hollanniksi, ”shall be taken into consideration”englanniksi, ”se tomará en cuenta” espanjaksi, ”é preso in considerazione”italiaksi, ”será tido em consideração” portugaliksi, ”λαμβάνεται υπόψη”kreikaksi, ”sunt luate în considerare” romaniaksi, ”figyelembe kell venni”unkariksi, ”otetaan huomioon” suomeksi, ”skall beaktas vid”ruotsiksi, ”skal tages i betragtning” tanskaksi, ”werden – – berücksichtigt”saksaksi, ”sa zohľadnia” slovakiaksi, ”se berou v úvahu”tšekiksi, ”ņem vērā” liettuaksi ja ”jest uwzględniany” puolaksi.
(
24
)	Ks. analogisesti asia C-290/00, Duchon, tuomio 18.4.2002 (Kok., s. I-3567, 23 kohta). Ks. myös asia C-227/89, Rönfeldt, tuomio 7.2.1991 (Kok., s. I-323, Kok. Ep. XI, s. I-19, 16 kohta), asia C-275/96, Kuusijärvi, tuomio 11.6.1998 (Kok., s. I-3419, 25 kohta), asia C-389/99, Rundgren, tuomio 10.5.2001 (Kok., s. I-373, 29 ja 30 kohta) ja yhdistetyt asiat C-396/05, C-419/05 ja C-450/05, Habelt ym., tuomio 18.12.2007 (Kok., s. I-11895, 55 kohta).
(
25
)	Ks. kyseisen tuomion 55 ja 95 kohta, joissa käytetään termejä ”voi vaatia”. Administrativen sad Sofia-gradin mukaan nämä termit merkitsevät, että unionin tuomioistuin katsoo, että asetuksen N:o 1408/71 94 artiklan 2 kohta ei ole sitova ja näin ollen se on oikeudenhaltijan harkintavallassa. Tästä seuraa nyt käsiteltävässä asiassa, ettei Somovalla ollut velvollisuutta mainita kansallisen oikeuden nojalla myönnettävää eläkettä koskevassa hakemuksessaan vakuutuskausia, jotka ovat täyttyneet toisessa jäsenvaltiossa ennen kyseisen asetuksen soveltamista.
(
26
)	Kyseiset säännökset eivät anna sanamuotonsa perusteella mitään valintaoikeutta vakuutetuille, jotka kuuluvat niiden soveltamisalaan. Ks. analogisesti em. asia van Delft ym., tuomion 57 kohta. Kuten Irlanti on todennut huomautuksissaan, katson, että erityisesti asetuksen N:o 1408/71 84 a artiklan 1 kohdan mukaan ”sosiaaliturvaetuuden hakijalla ei ole oikeutta esittää sirpaleista selvitystä urapolustaan ja vakuutuskausistaan saadakseen taloudellista etua”. Kuten julkisasiamies Cruz Villalón on todennut em. asiassa Wencel antamansa ratkaisuehdotuksen 67 kohdassa, kyseisessä säännöksessä ”säädetään asetuksen soveltamisalaan kuuluvien laitosten ja henkilöiden vastavuoroisesta tiedotus- ja yhteistyövelvollisuudesta, joka ensin mainittujen osalta konkretisoituu niin, että niiden on 'toimitettava asianomaisille henkilöille kaikki tiedot, jotka ovat tarpeen heidän tämän asetuksen mukaisten oikeuksiensa käyttämiseksi', ja viimeksi mainittujen osalta niin, että heidän on 'ilmoitettava mahdollisimman pian toimivaltaisen valtion ja asuinvaltion laitokselle kaikista henkilökohtaisessa tai perheensä tilanteessa tapahtuneista muutoksista, jotka vaikuttavat heidän oikeuteensa etuuksiin tämän asetuksen perusteella'”.
(
27
)	Asetuksen N:o 1408/71 12 artiklan 2 kohdasta on poikkeus tämän asetuksen 46 b artiklan 1 kohdassa, jossa säädetään, että samanlaisten etuuksien ollessa päällekkäisiä jäsenvaltion lainsäädännön säännöksiä, jotka koskevat etuuksien pienentämistä, ei sovelleta etuuteen, joka on laskettu mainitun asetuksen 46 artiklan 2 kohdan säännösten mukaisesti.
(
28
)	Kun otetaan huomioon vastaukseni ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämään kolmanteen kysymykseen, voi herätä kysymys siitä, voisiko Somovalla mahdollisesti olla kansallisen oikeuden mukaan oikeus saada palautuksena vakuutusmaksut, jotka hän on maksanut KSO:n siirtymä- ja loppusäännösten 9 §:n perusteella. Koska Somovan vanhuuseläkettä koskevan oikeuden syntyminen Bulgariassa olisi pitänyt määrittää asetuksen N:o 1408/71 säännösten avulla KSO:n siirtymä- ja loppusäännösten 9 §:n sijaan, viimeksi mainittu säännös ei synnytä oikeutta vanhuuseläkkeeseen nyt käsiteltävässä asiassa. Tästä seuraa, että Somovan tämän säännöksen perusteella maksamat maksut ovat sosiaaliturvamaksuja, joista ei koidu hänelle mitään etua. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on ottaa kantaa tähän kysymykseen ja tutkia erityisesti, ovatko SUSO ja Somova noudattaneet asetuksen N:o 1408/71 84 a artiklassa säädettyjä vastavuoroisia tiedotus- ja yhteistyövelvollisuuksiaan. Korostan, että SUSO:n mukaan Somova oli jättänyt vilpillisessä mielessä mainitsematta Itävallassa täyttyneet vakuutuskautensa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vahvisti kuitenkin, ettei missään eläkelaitokselta saadussa asiakirjassa mainittu Somovan velvollisuutta ilmoittaa toisessa jäsenvaltiossa täyttyneitä vakuutuskausia kaikkien vakuutuskausien huomioon ottamista varten asetuksen N:o 1408/71 45 artiklan mukaisesti. Lisäksi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan lomakkeessa, joka on täytettävä vanhuuseläkkeen hakemista varten, ei myöskään tarkenneta tästä asetuksesta aiheutuvia oikeuksia ja velvollisuuksia.