62020CC0338
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MICHAL BOBEK
2 päivänä syyskuuta 2021 (
1
)
Asia C-338/20
Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty
(Ennakkoratkaisupyyntö – Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi (Łódź-Śródmieścien piirioikeus, Łódź, Puola))
Ennakkoratkaisupyyntö – Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Vastavuoroinen tunnustaminen – Taloudelliset seuraamukset – Puitepäätös 2005/214/YOS – Perusteet tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kieltäytymiselle – Täytäntöön pantavaa päätöstä ei ole käännetty – Kielelliset oikeudet – Oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin
I Johdanto
1.
Eräs ajoneuvon kuljettaja, joka asuu vakinaisesti Puolassa, joutui vuonna 2019 paikallisen poliisiviranomaisen pysäyttämäksi Alankomaissa. Poliisiviranomainen ilmoitti kuljettajalle puolan kielen puhelintulkin välityksellä, että hän oli rikkonut tieliikennelakia ja että hänelle aiottiin määrätä sakko.
2.
Tämän jälkeen Alankomaiden toimivaltaiset hallintoviranomaiset tekivät taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöksen ja antoivat sen kirjeitse tiedoksi ajoneuvon kuljettajalle. Vaikka se oli laadittu hollanniksi, siihen sisältyi tiettyjen päätökseen liittyvien tietojen yhteenveto ranskaksi, englanniksi ja saksaksi sekä viittaus internetsivuun, jolla oli lisätietoja muilla kielillä, mukaan lukien puolaksi. Koska päätökseen ei haettu muutosta, siitä tuli lainvoimainen.
3.
Asiassa toimivaltaisen puolalaisen tuomioistuimen on pääasiassa päätettävä Alankomaiden viranomaisten tekemästä seuraamuspäätöksen täytäntöönpanohakemuksesta. Ajoneuvon kuljettaja vastustaa täytäntöönpanoa sillä perusteella, että hän ei ole saanut päätöksestä käännöstä puolan kielelle.
4.
Onko puolalainen tuomioistuin tässä tilanteessa velvollinen –vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta taloudellisiin seuraamuksiin 24.2.2005 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2005/214/YOS (
2
) säännösten mukaisesti – tunnustamaan kyseisen päätöksen ja määräämään sen täytäntöön pantavaksi, vai onko kyseisen tuomioistuimen kieltäydyttävä sen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sillä perusteella, että ajoneuvon kuljettajan oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin on loukattu? Tämä on unionin tuomioistuimelle käsiteltävässä asiassa esitetyn ennakkoratkaisupyynnön ydinkysymys.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Unionin oikeus
5.
Puitepäätöksen 2005/214 johdanto-osan toisessa ja neljännessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(2)
Vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta olisi sovellettava myös oikeus- tai hallintoviranomaisten määräämiin taloudellisiin seuraamuksiin niiden täytäntöönpanon helpottamiseksi muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa seuraamukset on määrätty.
– –
(4)
Tähän puitepäätökseen olisi kuuluttava tieliikennerikkomusten johdosta määrätyt sakkorangaistukset.”
6.
Kyseisen puitepäätöksen 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään, että kyseisessä puitepäätöksessä tarkoitetaan:
”a)
’päätöksellä’ lopullista päätöstä, jossa luonnollinen tai oikeushenkilö velvoitetaan taloudellisen seuraamuksen suorittamiseen ja jonka on antanut:
– –
ii)
päätöksen antaneen valtion muu viranomainen kuin tuomioistuin teon johdosta, joka mainitun valtion lainsäädännön nojalla on rikos, edellyttäen, että kyseisellä henkilöllä on ollut tilaisuus saattaa asia sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa;
– –
b)
’taloudellisella seuraamuksella’ velvollisuutta maksaa:
i)
rahasumma, joka on päätöksessä määrätty maksettavaksi jonkin rangaistavan teon johdosta;
– –”
7.
Puitepäätöksen 2005/214 5 artiklan 1 kohdassa määritetään kyseisen päätöksen soveltamisala ja säädetään seuraavaa:
”Seuraavat rangaistavat teot, mikäli ne ovat päätöksen antaneessa valtiossa rangaistavia ja sellaisina kuin ne on määritelty päätöksen antaneen valtion lainsäädännössä, edellyttävät päätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa tämän puitepäätöksen mukaisesti ja ilman kaksoisrangaistavuuden tutkimista:
– –
–
tieliikennerikkomukset, mukaan lukien ajo- ja lepoaikoja sekä vaarallisia aineita koskevien säännösten rikkominen,
– –”
8.
Puitepäätöksen 2005/214 6 artiklassa säädetään, että ”täytäntöönpanovaltion toimivaltaisten viranomaisten on tunnustettava ja pantava täytäntöön 4 artiklan mukaisesti lähetetty päätös ilman muita muodollisuuksia ja toteutettava viipymättä kaikki sen täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet, jollei toimivaltainen viranomainen päätä vedota johonkin 7 artiklan mukaisista perusteista tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kieltäytymiselle”.
9.
Puitepäätöksen 7 artiklan, joka koskee tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteita, 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on 1 kohdassa ja 2 kohdan c ja g alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa, ennen kuin se tekee päätöksen olla tunnustamatta päätöstä ja panematta sitä täytäntöön joko kokonaan tai osittain, kuultava päätöksen antaneen valtion toimivaltaista viranomaista asianmukaisin keinoin ja tarvittaessa pyydettävä sitä toimittamaan mahdolliset tarvittavat tiedot viipymättä.”
10.
Puitepäätöksen 20 artiklan 3 kohdassa säädetään, että ”kukin jäsenvaltio voi, mikäli 4 artiklassa tarkoitetun todistuksen perusteella on aihetta olettaa, että Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklassa vahvistettuja perusoikeuksia tai oikeudellisia perusperiaatteita on rikottu, päättää olla tunnustamatta ja panematta täytäntöön päätöksiä. Sovelletaan 7 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä”.
B
Puolan oikeus
11.
Puolan rikosprosessilain (Kodeks postępowania karnego, jäljempänä rikosprosessilaki) 611fg §:n 1 momentin 9 kohdan mukaan puolalaisella tuomioistuimella on oikeus kieltäytyä taloudellista seuraamusta koskevan lainvoimaisen ratkaisun täytäntöönpanosta, jos todistuksen sisällöstä käy ilmi, että henkilölle, jota ratkaisu koskee, ei ole asianmukaisesti ilmoitettu mahdollisuudesta ja oikeudesta valittaa kyseisestä ratkaisusta.
C
Alankomaiden oikeus
12.
Centraal Justitieel Incassobureau (sakkojen perimisestä vastaava keskusvirasto, Alankomaat) (jäljempänä CJIB) on keskushallintovirasto, jonka vastuulla on Alankomaiden kuningaskunnan alueella tehdyistä rangaistavista teoista määrättyjen sakkojen kerääminen ja periminen. CJIB:n antaman sakkomääräyksen voi riitauttaa kuuden viikon määräajassa officier van justitiessa (syyttäjänvirasto, Alankomaat).
III Tosiseikat, kansallinen menettely ja ennakkoratkaisukysymys
13.
D.P. – joka on Puolassa asuva Puolan kansalainen – joutui 11.7.2019 paikallisen poliisiviranomaisen pysäyttämäksi Alankomaissa. Poliisiviranomainen ilmoitti kyseiselle ajoneuvon kuljettajalle puolan kielen puhelintulkin (tolkentelefoon) avustuksella puolaksi, että hän oli rikkonut tieliikennelakia kuljettamalla tiellä ajoneuvoa, jonka kahden renkaan profiilit eivät olleet määräysten mukaisia. Lisäksi poliisiviranomainen ilmoitti kuljettajalle, että hänelle määrättäisiin 210 euron sakko ja että hänellä oli oikeus pysyä vaiti sekä oikeus tiedonsaantiin ja käännöksiin, ja lopuksi selvitti hänelle keinot sakon riitauttamiseksi.
14.
CJIB määräsi sakon 22.7.2019 antamallaan päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös) ja antoi sen kirjeitse tiedoksi ajoneuvon kuljettajalle. Päätös oli laadittu hollanniksi, mutta siihen oli liitetty i) päätöksen keskeisten kohtien käännökset ranskaksi, englanniksi ja saksaksi ja ii) samoilla kielillä laaditut viittaukset CJIB:n verkkosivustoon, jolla oli myös puolankielistä tietoa muun muassa käytettävissä olevista muutoksenhakukeinoista ja keinoista pyytää lisätietoja CJIB:ltä.
15.
Riidanalainen päätös tuli lainvoimaiseksi syyskuussa 2019, koska siihen ei ollut haettu muutosta.
16.
CJIB:n hakemus ajoneuvon kuljettajalle määrätyn taloudellisen seuraamuksen täytäntöönpanosta saapui Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodziin (Łódź-Śródmieścien piirioikeus, Łódź, Puola) 21.1.2020.
17.
Kyseinen tuomioistuin pyysi CJIB:tä ilmoittamaan, oliko riidanalaisesta päätöksestä toimitettu D.P:lle puolankielinen käännös. CJIB vastasi tähän kieltävästi. Ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa D.P. vahvisti, että hän oli marras-/joulukuussa 2019 saanut kirjeen Alankomaista. Kyseinen ajoneuvon kuljettaja kuitenkin väitti, ettei hän ymmärtänyt kirjeen sisältöä, koska siinä ei ollut tietoja puolaksi.
18.
Koska Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi on epävarma asian kannalta merkityksellisten puitepäätöksen 2005/214 säännösten tulkinnasta, se päätti 7.7.2020 lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Voiko täytäntöönpanovaltion viranomainen kieltäytyä säännösten, joilla puitepäätöksen [2005/214] 20 artiklan 3 kohta saatetaan osaksi kansallista oikeutta, nojalla panemasta täytäntöön taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöstä sillä perusteella, että oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin on loukattu, jos kyseinen päätös on toimitettu seuraamuksen saaneelle ilman, että päätöstä on käännetty kielelle, jota vastaanottaja ymmärtää?”
19.
Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (Łódźin alueellinen syyttäjänvirasto, Puola), Alankomaiden ja Puolan hallitukset sekä Euroopan komissio. Samat osapuolet myös vastasivat kirjallisesti unionin tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin.
IV Asian tarkastelu
20.
Ennakkoratkaisupyynnöllään kansallinen tuomioistuin haluaa lähinnä selvittää, onko puitepäätöksen 2005/214 säännöksiä (ja erityisesti 20 artiklan 3 kohtaa) tulkittava siten, että täytäntöönpanovaltion kansallinen tuomioistuin voi kieltäytyä tunnustamasta ja panemasta täytäntöön päätöksen antaneen valtion lainvoimaista päätöstä, jolla yksityinen velvoitetaan maksamaan taloudellinen seuraamus (jäljempänä seuraamuspäätös), jos kyseisestä päätöksestä ei ole toimitettu hänelle käännöstä kielelle, jota hän ymmärtää.
21.
Tässä ratkaisuehdotuksessa esitän ensin joitakin alustavia huomautuksia selventääkseni, mitkä ovat asiaan sovellettavat unionin oikeuden säännökset (A). Tämän jälkeen tarkastelen ennakkoratkaisupyynnössä esiin tuotua ongelmaa: onko yksityisellä puitepäätöksen 2005/214 mukaan oikeus saada käännös päätöksestä, jonka täytäntöönpanoa haetaan (B)?
A
Alustavat huomautukset: asian kannalta merkitykselliset oikeussäännöt
22.
Aluksi on tarpeen selventää, mitkä ovat pääasiassa kyseessä olevaan tapaukseen sovellettavat oikeussäännöt.
23.
Alankomaiden hallituksen toimittamien tietojen mukaan seuraamuspäätös tehtiin kansallisen oikeuden mukaisessa menettelyssä, jossa oli kaksi vaihetta: suullinen vaihe, joka käytiin tulkin avustuksella poliisin tienvarsitarkastuksen aikana, ja kirjallinen vaihe, joka käytiin useita viikkoja myöhemmin CJIB:ssä. Päätös, jonka täytäntöönpanoa käsiteltävässä asiassa haetaan, on siten ajoneuvon kuljettajalle kirjeitse lähetetty päätös, joka oli laadittu hollanniksi mutta johon sisältyi yhteenveto tiedoista ranskaksi, englanniksi ja saksaksi sekä viittaus CJIB:n verkkosivustoon, jolla oli lisätietoja muun muassa puolaksi.
24.
Tällainen (seka)menettely on jotakuinkin erilainen kuin poliisiviranomaisen toimittama suullinen menettely, joka saatetaan kokonaisuudessaan päätökseen paikan päällä. Esimerkkinä jälkimmäisestä menettelystä voitaisiin mainita tilanne, jossa ajoneuvon kuljettaja, joka pysäytetään välittömästi tieliikennerikkomuksen tekemisen (esim. ylinopeudella ajon tai punaisia valoja päin ajon) jälkeen, myöntää syyllistyneensä poliisin havaitsemaan rikkomukseen ja jossa hänelle asetetaan tietty määräaika sakon maksamiseen. Tässä tilanteessa menettely käydään kokonaisuudessaan ajoneuvon kuljettajan läsnä ollessa, ja poliisi antaa seuraamuspäätöksen – eli täytäntöönpanoperusteen – heti paikan päällä.
25.
Pääasiassa kyseessä oleva tilanne ei ole tällainen. Käsiteltävässä asiassa on ymmärtääkseni niin, että kansallisen oikeuden mukaan vasta CJIB:n antama lainvoimainen kirjallinen päätös päättää hallinnollisen menettelyn.
26.
Mitkä tällaisessa tilanteessa ovat käsiteltävään asiaan sovellettavat ja sen kannalta merkitykselliset unionin oikeuden säännökset?
27.
Ennakkoratkaisupyynnössään kansallinen tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta tulkitsemaan puitepäätöksen 2005/214 säännöksiä. Kyseistä säädöstä todellakin sovelletaan käsiteltävään asiaan.
28.
Ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta on pyydetty tunnustamaan ja panemaan täytäntöön puitepäätöksen 2005/214 4 artiklan mukaisesti lähetetty päätös. Täytäntöön pantava päätös on puitepäätöksen 2005/214 1 artiklan a alakohdan ii alakohdan mukainen ”lopulli[nen] päätö[s], jossa luonnollinen tai oikeushenkilö velvoitetaan taloudellisen seuraamuksen suorittamiseen” ja jonka on antanut ”päätöksen antaneen valtion muu viranomainen kuin tuomioistuin teon johdosta, joka mainitun valtion lainsäädännön nojalla on rikos, edellyttäen, että kyseisellä henkilöllä on ollut tilaisuus saattaa asia sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”. Lisäksi ”tieliikennerikkomukset” mainitaan nimenomaisesti puitepäätöksen 2005/214 5 artiklassa vahvistetussa luettelossa rangaistavista teoista, jotka edellyttävät päätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa, jos asiaan liittyvät edellytykset täyttyvät.
29.
Sitä vastoin direktiiviä (EU) 2015/413 (
3
) ja direktiiviä 2010/64/EU (
4
) – joihin sekä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin että jotkin osapuolista ovat viitanneet puitepäätöksen 2005/214 mahdollisina ”innoittajina” – ei kumpaakaan sovelleta käsiteltävään asiaan ratione materiae.
30.
Direktiiviä 2015/413, jonka tavoitteena on helpottaa rajat ylittävää tietojenvaihtoa liikenneturvallisuuteen liittyvistä liikennerikkomuksista, sovelletaan ainoastaan sen 2 artiklassa nimenomaisesti lueteltuihin tekoihin. Ei ole kiistetty, että tämä luettelo on tyhjentävä. (
5
) Luettelossa ei mainita renkaiden profiilia koskevien määräysten rikkomista. Lisäksi erityisesti direktiivin 2015/413 1 artiklasta, 4 artiklan 1 kohdasta ja johdanto-osan toisesta ja kahdeksannesta perustelukappaleesta ilmenee, että kyseisen säädöksen tavoitteena on varmistaa liikenneturvallisuuteen liittyvien liikennerikkomusten tutkinnan tehokkuus, jotta niistä vastuussa oleville henkilöille voidaan määrätä seuraamus. Direktiivi 2015/413 ei siis koske näiden seuraamusten täytäntöönpanoa.
31.
Oikeudesta tulkkaukseen ja käännöksiin rikosoikeudellisissa menettelyissä annetusta direktiivistä 2010/64 on todettava, että sen 1 artiklan 3 kohdasta ilmenee, että ”kun jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään, että jokin muu viranomainen kuin tuomioistuin, jolla on toimivalta rikosasioissa, määrää rangaistuksen vähäisistä rikkomuksista, ja tällaisen rangaistuksen määräämisestä on mahdollista valittaa tällaiseen tuomioistuimeen, tätä direktiiviä sovelletaan ainoastaan kyseisessä tuomioistuimessa tällaisen valituksen johdosta käytävään menettelyyn”. (
6
) Sen johdanto-osan 16 perustelukappaleessa tehdään selväksi, että ”vähäisiin rikkomuksiin” voivat kuulua ”liikennerikkomukset – –, joita tapahtuu runsaasti ja jotka saatetaan havaita liikenteenvalvonnan johdosta”. Samasta johdanto-osan perustelukappaleesta myös ilmenee, että unionin lainsäätäjä katsoi, että ”tällaisissa tilanteissa olisi kohtuutonta edellyttää, että toimivaltainen viranomainen takaa kaikki [direktiivin 2010/64] mukaiset oikeudet”. (
7
)
32.
Käsiteltävässä asiassa yksityinen, jota täytäntöön pantava päätös koskee, ei ole käyttänyt oikeuttaan hakea muutosta kyseiseen päätökseen toimivaltaisessa Alankomaiden tuomioistuimessa. Käsiteltävässä asiassa ei siten ole pantu vireille sellaista tuomioistuinmenettelyä, jossa voitaisiin soveltaa direktiiviä 2010/64. Vaikka tällainen menettely olisikin vireillä, direktiivin 2010/64 säännöksiä sovellettaisiin sen yhteydessä eikä ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevan menettelyn yhteydessä.
33.
Näin ollen on selvää, että unionin oikeudessa nyt tarkasteltavaan tilanteeseen sovelletaan (ainoastaan) puitepäätöksen 2005/214 säännöksiä. Jos kyseistä puitepäätöstä sovelletaan, on luonnollisestikin sovellettava myös Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) määräyksiä. Käsiteltävässä asiassa erityisen merkitykselliseltä vaikuttaa perusoikeuskirjan 47 artiklassa taattu oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin.
34.
Tarkastelen seuraavaksi käsiteltävässä asiassa esiin tuotua pääkysymystä edellä esitettyjen seikkojen valossa.
B
Oikeus saada käännös puitepäätöksen 2005/214 nojalla täytäntöön pantavasta päätöksestä
35.
Ennakkoratkaisupyynnöllä halutaan lähinnä selvittää, onko puitepäätöksen 2005/214 mukaan niin, että seuraamuspäätökseen, jonka täytäntöönpanoa haetaan, on tilanteessa, jossa se on laadittu muulla kuin täytäntöön panevan jäsenvaltion virallisella kielellä, lähtökohtaisesti liitettävä käännös kyseisestä päätöksestä.
36.
Mielestäni tähän kysymykseen on vastattava kieltävästi.
37.
Ensinnäkään puitepäätöksen 2005/214 säännöksiin ei sisälly minkäänlaista nimenomaista tai implisiittistä velvoitetta toimittaa käännöstä alkuperäisestä päätöksestä, jonka täytäntöönpanoa haetaan (1). Toiseksi niistä yleisistä oikeusperiaatteista tai perusoikeuksista, joihin puitepäätöksen 2005/214 20 artiklan 3 kohdassa viitataan, ei nähdäkseni voida johtaa myöskään yleistä velvoitetta toimittaa käännöstä (2 ja 3).
38.
Selvennän kuitenkin, ettei edellä esitetty sulje pois sitä, että tietyissä tilanteissa sillä, ettei seuraamuspäätöksestä ole toimitettu käännöstä, on saatettu loukata seuraamuksen saaneen henkilön oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin päätöksen antaneessa valtiossa käydyssä menettelyssä, jolloin täytäntöönpanovaltio voi perustellusti kieltäytyä tunnustamasta ja panemasta täytäntöön kyseistä päätöstä. Käännöksen puuttuminen ei siis automaattisesti tarkoita sitä, että seuraamuksen saaneen henkilön oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin on loukattu. Sen määrittäminen, onko seuraamuksen saaneen henkilön oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin loukattu, edellyttää kaikkien asian kannalta merkityksellisten seikkojen tapauskohtaista arviointia. Tämän ratkaisuehdotuksen viimeisessä osassa koetan antaa ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle ohjeita siitä, miten tällainen arviointi on käsiteltävässä asiassa tehtävä (4).
1. Puitepäätöksen 2005/214 sanamuoto ja tarkoitus
39.
Puitepäätöksen 2005/214 6 artiklassa säädetään, että ”täytäntöönpanovaltion toimivaltaisten viranomaisten on tunnustettava ja pantava täytäntöön 4 artiklan mukaisesti lähetetty päätös ilman muita muodollisuuksia ja toteutettava viipymättä kaikki sen täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet, jollei toimivaltainen viranomainen päätä vedota johonkin 7 artiklan mukaisista perusteista tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kieltäytymiselle”. (
8
)
40.
Tämän säännöksen sanamuoto on varsin selvä: kun pyynnön esittäneet viranomaiset ovat täyttäneet puitepäätöksessä säädetyt muodollisuudet, täytäntöönpanovaltion viranomaisten on lähtökohtaisesti tunnustettava päätös ja toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen täytäntöön panemiseksi. Täytäntöönpanevat viranomaiset eivät voi edellyttää pyynnön esittäneiltä viranomaisilta ”muita muodollisuuksia”eivätkä kieltäytyä tunnustamisesta ja täytäntöön panemisesta, paitsi jos vedotaan johonkin tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteista. Nämä perusteet luetellaan puitepäätöksen 2005/214 7 artiklassa, ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan kyseisen päätöksen 20 artiklan 3 kohdassa lisätään yksi peruste tunnustamisesta kieltäytymiselle. (
9
)
41.
Tätä taustaa vasten on ensinnäkin todettava, ettei puitepäätöksessä 2005/214 missään kohden säädetä, että muodollisuuksiin, jotka pyynnön esittäneiden viranomaisten on täytettävä voidakseen hakea yksityiselle määrättävää taloudellista seuraamusta koskevan päätöksen tunnustamista ja täytäntöönpanoa, kuuluu käännöksen toimittaminen kyseisestä päätöksestä. (
10
)
42.
Toiseksi se, että täytäntöön pantavasta päätöksestä ei ole toimitettu käännöstä, ei kuulu puitepäätöksen 2005/214 7 artiklassa säädettyihin tunnustamisen ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteisiin. Tämä on erityisen merkityksellistä, kun otetaan huomioon, että kyseisen säännöksen 2 kohtaan sisältyy laiminlyöntejä, jotka – kuten käsiteltävässä asiassa väitetysti tapahtunut laiminlyönti – voivat vaikuttaa seuraamuksen saaneen henkilön puolustautumisoikeuksien käyttämiseen. Niiden joukossa mainitaan nimenomaisesti se, että kyseiselle henkilölle ei ole annettu riittäviä tietoja käytettävissä olevista oikeuskeinoista (7 artiklan 2 kohdan g alakohta), että kyseistä henkilöä ei ole asianmukaisesti haastettu toimivaltaiseen tuomioistuimeen (7 artiklan 2 kohdan i alakohdan i alakohta) tai että päätöstä ei ole annettu asianmukaisesti tiedoksi kyseiselle henkilölle (7 artiklan 2 kohdan i alakohdan iii alakohta).
43.
Myös puitepäätöksen 2005/214 tavoite näyttää puoltavan kyseisen puitepäätöksen 6 ja 7 artiklan suppeaa tulkintaa.
44.
Kuten unionin tuomioistuin on korostanut, puitepäätöksen 2005/214 tavoitteena on ”ottaa käyttöön rajat ylittävää tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskeva tehokas mekanismi sellaisten päätösten osalta, joilla määrätään lainvoimaisesti luonnolliselle henkilölle tai oikeushenkilölle taloudellinen seuraamus”. (
11
) Unionin tuomioistuin on myös selventänyt, että ”puitepäätöksen rakenteen taustalla oleva vastavuoroisen tunnustamisen periaate” tarkoittaa, että ”[4 artiklan mukaisesti lähetetyn päätöksen] tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteita on tulkittava suppeasti”. (
12
)
45.
Nämä toteamukset ovat kyseisen instrumentin tarkoituksen mukaisia: täytäntöönpanovaiheessa taustalla oleva päätös (kuvaannollisesti) ”sulautetaan” toiseen asiakirjaan, jossa se esitetään tiivistetysti ja jossa sitä selitetään lyhyesti ja yksinkertaisesti: puitepäätöksen 2005/214 4 artiklassa tarkoitettuun todistukseen, jonka vakiolomake on kyseisen päätöksen liitteessä. Keskinäisen luottamuksen periaatteen mukaan täytäntöönpanovaltion on pidettävä todistuksen sisältöä luotettavana, jollei sillä ole mitään syitä katsoa toisin. Tämä selittää, miksi puitepäätöksen 2005/214 16 artiklassa säädetyt kielivaatimukset koskevat todistusta eivätkä sen taustalla olevaa päätöstä. (
13
)
46.
Tässä yhteydessä 16 artiklan 2 kohta vaikuttaa merkitykselliseltä. Siinä säädetään, että ”päätöksen täytäntöönpanoa voidaan lykätä ajaksi, joka on tarpeen sen käännättämiseksi täytäntöönpanovaltion kustannuksella”. Kyseisessä säännöksessä vahvistetaan, että puitepäätöksen 2005/214 mukaan i) täytäntöönpanovaiheessa on keskeistä se, millä kielellä todistus on laadittu, ja että ii) alkuperäisestä päätöksestä ei automaattisesti vaadita käännöstä.
47.
Näin ollen katson, että puitepäätöksen 2005/214 säännöksissä ei nimenomaisesti tai implisiittisesti edellytetä, että yksityiselle, jota vastaan seuraamuspäätöksen täytäntöönpanoa haetaan, on toimitettava täydellinen käännös kyseisestä päätöksestä tietylle kielelle.
48.
Käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa kuitenkin kyseisen puitepäätöksen 20 artiklan 3 kohtaan, jonka mukaan ”kukin jäsenvaltio voi, mikäli 4 artiklassa tarkoitetun todistuksen perusteella on aihetta olettaa, että Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklassa vahvistettuja perusoikeuksia tai oikeudellisia perusperiaatteita on rikottu, päättää olla tunnustamatta ja panematta täytäntöön päätöksiä”. (
14
)
49.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen näkemyksen mukaan se, ettei seuraamuksen saaneelle henkilölle toimitettu riidanalaisen päätöksen käännöstä, voi merkitä yhtäältä yksityiselle vastaisten päätösten kääntämistä koskevan yleisen periaatteen ja toisaalta sen seurauksena oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden loukkaamista.
50.
Tarkastelen seuraavaksi näitä kysymyksiä.
2. Oikeus käännökseen unionin oikeuden perustavanlaatuisena oikeusperiaatteena
51.
Ensinnäkin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että se, ettei puitepäätöksessä 2005/214 ole erityistä säännöstä täytäntöön pantavan päätöksen kielestä, johtuu siitä, että puitepäätöksen antamisesta on jo kulunut suhteellisen pitkä aika. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että unionin lainsäätäjän (nykyinen) tahto tässä asiassa voidaan päätellä vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueesta annettuihin uudempiin säädöksiin sisältyvistä kielivaatimuksia koskevista säännöksistä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa erityisesti direktiivin 2010/64 ja direktiivin 2015/413 säännöksiin, joihin sisältyy tiettyjä jäsenvaltioiden viranomaisille asetettuja velvoitteita toimittaa käännös päätöksistä, joiden täytäntöönpanoa haetaan.
52.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lähinnä esittää, että muista unionin oikeuden säädöksistä voitaisiin johtaa yleinen periaate, joka edellyttäisi, että viranomaiset toimittaisivat käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisissa tilanteissa käännöksen kaikista asiakirjoista, joilla on yksityiselle vastaisia vaikutuksia, hänen äidinkielelleen (tai mahdollisesti muulle kielelle, jota hän ymmärtää).
53.
Tämä väite ei ole mielestäni vakuuttava.
54.
Ensinnäkin asiassa BV minulla oli tilaisuus selventää, miksi Euroopan unionin tuomioistuinten ei tulisi mielestäni antaa kovinkaan paljon arvoa lainsäätäjän oletetulle lainsäädäntötarkoitukselle silloin, kun tätä tarkoitusta ei ole millään tavoin ilmaistu annetussa ja voimassa olevassa lainsäädännössä. Mielestäni unionin lainsäädännön tulkinnan kannalta merkityksellisiä ovat tekstissä ilmaistut seikat yhdessä tekstin johdanto-osan perustelukappaleissa ilmaistun lainsäätäjän tarkoituksen kanssa. Lainsäädäntömenettelyn aikana ilmaistuilla tai ilmaistuiksi väitetyillä aikomuksilla ja ajatuksilla, jotka eivät sisälly kyseisen lainsäädännön tekstiin, ei sen sijaan pitäisi olla merkitystä. (
15
)
55.
Näin on a fortiori oltava silloin, kun unionin lainsäätäjän väitettyä tarkoitusta ei voida päätellä kyseiseen lainsäädäntömenettelyyn liittyvistä asiakirjoista, vaan se on pääteltävä muista lainsäätämisjärjestyksessä hyväksytyistä unionin säädöksistä, jotka on annettu kyseessä olevan toimen antamisen jälkeen ja jotka eivät sitä paitsi liity viimeksi mainittuun.
56.
Toiseksi en missään tapauksessa ole vakuuttunut siitä, että sitä, että unionin lainsäätäjä on väitetysti tarkoittanut säätää nimenomaisesti, että kaikki yksityisille vastaiset päätökset on käännettävä, voitaisiin päätellä muista unionin toimista. Eri oikeusvälineisiin sisältyvien merkityksellisten säännösten pintapuolinenkin tarkastelu osoittaa, että unionin lainsäätäjällä on itse asiassa ollut useita eri lähestymistapoja tähän kysymykseen.
57.
Esimerkiksi rikosoikeudellisia menettelyjä koskevissa unionin direktiiveissä ymmärrettävästikin annetaan menettelyn kohteena oleville yksityisille laajempaa suojaa. Näille unionin direktiiveille ei kuitenkaan voida määrittää mitään yhtenäistä kaavaa. Direktiivissä 2010/64 edellytetään, että ”keskeiset asiakirjat” käännetään ”epäiltyjen tai syytettyjen henkilöiden äidinkielellä tai jollakin muulla kielellä, jota he puhuvat tai ymmärtävät”. (
16
) Tiedonsaantioikeudesta rikosoikeudellisissa menettelyissä annetussa direktiivissä 2012/13/EU (
17
) edellytetään, että jäsenvaltioiden ”on varmistettava, että epäilty tai syytetty, joka on pidätetty tai menettänyt vapautensa, saa viipymättä kirjallisena oikeuksia koskevan ilmoituksen”. Se on laadittava ”selkeällä ja helposti ymmärrettävällä kielellä” ja ”kielellä, jota hän ymmärtää”. (
18
)
58.
Kun kyse ei ole rikosoikeudellisia menettelyjä koskevista unionin säännöksistä, yksityiset eivät tavallisesti voi johtaa subjektiivisia kielellisiä oikeuksia eri sääntelyaloilla annetuista unionin säädöksistä. Sikäli kuin näissä säädöksissä edes säädetään kielikysymyksistä, se tapahtuu yleensä jäsenvaltioiden keskinäisen avunannon helpottamiseksi. Vaikka seuraamuksen saaneen henkilön tilanne otettaisiinkin huomioon, ei silti ole mitään takeita siitä, että hän ymmärtää kyseessä olevan asiakirjan, koska se voidaan toimittaa hänelle esimerkiksi sen jäsenvaltion virallisella kielellä, jossa hänellä on kotipaikka, (
19
) tai sen jäsenvaltion kielellä, jossa tieliikennerikkomukseen osallisena ollut ajoneuvo on rekisteröity. (
20
)
59.
Euroopan unionissa ei siten ole tällä hetkellä mitään yhtenäistä lähestymistapaa rajojen yli toimitettavien asiakirjojen kieleen. Pyynnön esittäneen jäsenvaltion viranomaisten velvollisuudelle toimittaa asiakirjoja ja/tai tietoja seuraamuksen saaneen henkilön kielellä voidaan asettaa enemmän tai vähemmän painoarvoa sen mukaan, mikä on kyseessä olevan unionin lainsäädännön erityinen tarkoitus. Mielestäni direktiivin 2010/64 ja direktiivin 2015/413 (tai ylipäänsä minkään muunkaan välineen) säännösten ei siten voida tulkita viittaavan siihen, että unionin lainsäätäjällä on ollut tietty todellinen tai yleinen tarkoitus, joka on sama riippumatta siitä, mistä oikeusvälineestä on kyse – vaikka oletettaisiinkin (quod non), että tällaisella tarkoituksella on tulkinnallista merkitystä.
60.
Asia on pikemminkin päinvastoin. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen puitepäätökselle 2005/214 ehdottamaa tulkintaa näyttää olevan vaikea sovittaa yhteen unionin lainsäätäjän tarkoituksen kanssa, kun otetaan huomioon direktiivin 2015/413 ja direktiivin 2010/64 selkeät säännökset.
61.
Toisaalta käännösvaatimuksen laajentaminen koskemaan mistä tahansa tieliikennerikkomuksista määrättyjen seuraamusten täytäntöönpanopäätöksiä merkitsisi direktiivin 2015/413 2 artiklan poislukemista kyseisestä säädöksestä. Kuten edellä 30 kohdassa mainittiin, kyseisessä artiklassa vahvistettu tekojen luettelo on tyhjentävä. Lisäksi kyseisen oikeusvälineen tarkoitus poikkeaa puitepäätöksen 2005/214 tarkoituksesta, joten rinnastusten tekeminen näiden kahden oikeusvälineen välillä edellyttää tiettyä varovaisuutta.
62.
Toisaalta direktiivin 2010/64 johdanto-osan 16 perustelukappaleesta ilmenee, että unionin lainsäätäjä katsoi, että jos kyseessä on vähäinen rikkomus, kuten liikennerikkomus, josta seuraamuksen määrää hallintoviranomainen, ”olisi kohtuutonta edellyttää, että toimivaltainen viranomainen takaa [kyseisessä direktiivissä vahvistetut] oikeudet” tulkkaukseen ja käännöksiin. (
21
) Tämä lausuma viittaa siihen, että unionin lainsäätäjä on tehnyt tällä alalla selkeän valinnan.
63.
Väite, jonka mukaan puitepäätöksen 2005/214 säännöksiä on tulkittava uudempien oikeusvälineiden valossa, on sitäkin hämmentävämpi, kun otetaan huomioon, että unionin lainsäätäjä muutti kyseistä puitepäätöstä vuonna 2009 (
22
) lisäämättä siihen tätä koskevaa erityissäännöstä. Viimeisten kymmenen vuoden kuluessa unionin lainsäätäjällä olisi halutessaan ollut hyvät mahdollisuudet tarkistaa uudelleen kyseisen puitepäätöksen sanamuotoa. Se ei kuitenkaan selvästikään ole halunnut tehdä niin.
64.
Totean lopuksi ja unionin lainsäätäjän väitetystä tarkoituksesta riippumatta, että mielestäni ei ole olemassa mitään yleistä periaatetta, joka edellyttäisi, että nyt kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa kansallisten viranomaisten on toimitettava kaikista asiakirjoista, joilla on yksityiselle vastainen vaikutus, käännös hänen äidinkielelleen (tai mahdollisesti muulle kielelle, jota hän ymmärtää).
65.
Mielestäni se, ettei tästä kysymyksestä ole olemassa mitään yleistä periaatetta, saa, vaikkakin epäsuorasti, lisävahvistusta niistä eri unionin säännöksistä, jotka koskevat mahdollisia seurauksia siitä, että tiedoksiannettavaa tai tunnustettavaa tointa taikka kyseiseen toimeen liittyviä tietoja ei ole annettu tietyllä kielellä. Unionin lainsäätäjä ei nimittäin useissakaan oikeusvälineissä ole antanut tästä kysymyksestä erityisiä säännöksiä. (
23
) Silloinkin, kun se on niitä antanut, ne ovat hyvin erilaisia. (
24
)
66.
Näin ollen vaikuttaa melko kaukaa haetulta ajatella, että unionin tuomioistuin voisi pelkästään perusoikeuskirjan 47 artiklassa taatun oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden perusteella johtaa yleisen velvoitteen, jonka mukaan rajat ylittävissä tilanteissa kaikkien jäsenvaltioiden hallintoviranomaisten on toimitettava kaikista yksityiselle vastaisista toimista täydellinen käännös hänen äidinkielelleen (tai muulle kielelle, jota hän ymmärtää).
67.
Jopa direktiivissä 2010/64 – jota, kuten edellä 29 ja 32 kohdassa mainittiin, ei sovelleta käsiteltävään asiaan – velvoitetaan toimittamaan täydelliset käännökset ainoastaan ”keskeisistä asiakirjoista”. (
25
) Tämä siitä huolimatta, että direktiivillä 2010/64 on nimenomaan tarkoitus kehittää pidemmälle Euroopan ihmisoikeussopimuksessa ja perusoikeuskirjassa vahvistettuja vähimmäisvaatimuksia. (
26
)
68.
Kansalliselle hallinnolle aiheutuisi tällaisesta velvoitteesta merkittävä ja usein varmasti suhteeton rasite. Siksi ei ole suinkaan sattumaa, ettei unionin primaarioikeudesta tai johdetusta oikeudesta löydy tällaista laajaa velvoitetta. Perussopimusten laatijat ja unionin lainsäätäjä ovat toistuvasti omaksuneet melko varovaisen ja käytännönläheisen lähestymistavan kielellisiin oikeuksiin. Edellä mainituista käytännön ongelmista riippumatta sekä jäsenvaltiot että unionin toimielimet ovat hyvin tietoisia siitä, että kielisääntöjen antaminen edellyttää toisinaan myös poliittisesti ja/tai sosiaalisesti arkaluonteisia valintoja.
69.
Sama varovainen ja käytännönläheinen suhtautuminen kielellisiin oikeuksiin on nähtävissä unionin tuomioistuinten oikeuskäytännössä. Silloin, kun unionin tuomioistuimia on esimerkiksi pyydetty tunnustamaan ja säilyttämään unionin oikeuteen perustuvia kielellisiä oikeuksia, ne ovat pyrkineet varmistamaan asianomaisten henkilöiden suojelun ja jättäneet samalla tietyn harkintavallan toimivaltaisille viranomaisille. (
27
) Ennen muuta unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä ei ole jälkeäkään mistään kansallisille hallintoviranomaisille asetetusta laajasta velvoitteesta toimittaa käännökset kaikista ulkomailla tiedoksi annetuista tai täytäntöön pannuista asiakirjoista.
70.
Edellä esitetyn perusteella katson, ettei unionin oikeuteen sen nykytilassa sisälly yleistä periaatetta, joka velvoittaisi kaikki jäsenvaltioiden hallintoviranomaiset toimittamaan kaikista yksityiselle vastaisista toimista täydellisen käännöksen hänen äidinkielelleen (tai muulle kielelle, jota hän ymmärtää).
3. Oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden loukkaaminen alkuperäisessä menettelyssä
71.
Seuraavaksi on tarkasteltava kysymystä siitä, tarkoittaako se, ettei riidanalaisesta päätöksestä toimitettu käännöstä puolan kielelle (tai muulle kielelle, jota seuraamuksen saanut henkilö saattoi ymmärtää), väistämättä sitä, että alkuperäisessä hallintomenettelyssä on loukattu perusoikeuskirjan 47 artiklassa tarkoitettua oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, mikä vaikuttaa kyseisen päätöksen myöhempään tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon. (
28
)
72.
Mielestäni näin ei ole.
73.
Sekä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen että unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö näyttää tukevan näkemystä, jonka mukaan se, onko nyt kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa loukattu yksityisen oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, riippuu kunkin asian olosuhteista.
74.
SEU 6 artiklan 3 kohdasta ja perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdasta seuraa, että perusoikeuskirjan 47 artiklaa on tulkittava ja sovellettava yhdenmukaisesti Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan (”Oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin”) kanssa. (
29
) Käsiteltävän asian osapuolet ovat pitkälti samaa mieltä siitä, että jälkimmäisen määräyksen 3 kappaletta – joka koskee ”rikoksesta syytettyjä” – sovelletaan käsiteltävään tapaukseen.
75.
Olen tästä samaa mieltä. Kuten unionin tuomioistuin äskettäin totesi, (
30
) Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan vähäisetkin liikennerikkomukset luokitellaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaa sovellettaessa rikoksiksi riippumatta siitä, miten ne on luokiteltu kansallisessa oikeudessa. (
31
) Lisäksi Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on tehnyt selväksi, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 3 kappaleessa vahvistetut oikeudet on taattava kaikissa menettelyn vaiheissa, oikeudenkäyntiä edeltävä vaihe mukaan luettuna. (
32
)
76.
Vähimmäisoikeuksiin, jotka Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 3 kappaleen mukaan on taattava jokaiselle rikoksesta syytetylle, kuuluvat ”oikeus saada viipymättä yksityiskohtainen tieto häneen kohdistettujen syytteiden sisällöstä ja perusteista hänen ymmärtämällään kielellä” (a kohta). Tietoihin, jotka kyseiselle henkilölle on annettava kielellä, jota hän ymmärtää, sisältyvät – kuten Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on selventänyt – paitsi ”syytteen peruste ja teot, joihin hänen väitetään syyllistyneen ja joihin syyte perustuu, myös kyseisille teoille annettu oikeudellinen luonnehdinta”. (
33
)
77.
Tietojen tulisi olla riittävän yksityiskohtaisia, (
34
) jotta kyseinen yksityinen kykenee käyttämään puolustautumisoikeuksiaan tehokkaasti ja konkreettisesti etenkin siten, että ”hänellä on mahdollisuus esittää tuomioistuimelle oman näkemyksensä tapahtumista”. (
35
) Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on kuitenkin korostanut, että tietojen riittävyyttä ei voida arvioida abstraktisti, vaan se ”vaihtelee kunkin asian olosuhteiden mukaan”. (
36
)
78.
Kielestä, jolla tiedot on annettava, on erityisesti todettava, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on katsonut, ettei sen välttämättä tarvitse olla kyseisen yksityisen äidinkieli. (
37
) Se voi olla erityisesti sen jäsenvaltion kieli, jonka tuomioistuimessa asiaa käsitellään, edellyttäen että kyseisellä henkilöllä on tämän kielen riittävä taito. (
38
) Jos näin ei ole, Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 3 kappaleen sanamuodon mukaan tiedot on annettava millä tahansa muulla kielellä, jota kyseinen henkilö ymmärtää. (
39
) Tiedoksiannoissa käytettävän kielen riittävää taitoa on arvioitava muun muassa sen rikoksen, josta syytettyä syytetään, ja asianomaisten viranomaisten hänelle osoittamien tiedoksiantojen monimutkaisuuden perusteella. (
40
) Jäsenvaltioiden viranomaisilla on laaja harkintavalta päättäessään tämän arvioimiseen parhaiten soveltuvista keinoista. (
41
)
79.
Siitä, millä tavoin syytetylle on annettava tieto häntä vastaan nostetun syytteen luonteesta ja perusteista, Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on todennut, ettei Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 3 kappaleessa aseteta mitään tiettyä muotovaatimusta. (
42
) Merkityksellisiä tietoja ei välttämättä tarvitse ”antaa kirjallisesti eikä kääntää kirjallisesti”. (
43
) Näin ollen ”suullisesti annettu kielellinen apu voi täyttää yleissopimuksen vaatimukset”. (
44
) Kyseisten asiakirjojen kääntämisestä on todettu, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 3 kappale ”ei tarkoita sitä, että jokaisesta asiakirjoihin otetusta asiakirjatodisteesta tai virallisesta asiakirjasta voitaisiin vaatia kirjallinen käännös”. (
45
)
80.
Edellä mainitusta Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä siis ilmenee, että i) sen määrittäminen, onko oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin loukattu, edellyttää tapauskohtaista arviointia, ii) annettavien tietojen on oltava riittävän yksityiskohtaisia, jotta rikoksesta syytetty voi käyttää puolustautumisoikeuksiaan konkreettisesti ja tehokkaasti, iii) tiedot voidaan antaa millä tahansa kielellä, jota kyseinen henkilö ymmärtää, ja tapauksen mukaan jopa suullisesti, ja iv) kaikista asiakirjoista ei tarvitse toimittaa kirjallista käännöstä.
81.
Näitä periaatteita – jotka sulkevat pois kaiken automatiikan ja edellyttävät tiettyä joustavuutta – on sovellettava sitäkin suuremmalla syyllä nyt kyseessä olevan kaltaisissa tilanteissa. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on toistuvasti todennut, että rikossyytteitä on eriasteisia ja että rikosoikeuden kovan ytimen ulkopuolelle jäävissä tilanteissa Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 3 kappaleessa vahvistettuja rikosoikeudellisia takeita ”ei ole välttämättä sovellettava koko laajuudessaan”. (
46
) Mielestäni tämä pätee erityisesti pääasiassa kyseessä olevan kaltaisiin vähäisiin liikennerikkomuksiin. (
47
)
82.
Tarkastelen seuraavaksi unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, ja on korostettava, että unionin tuomioistuimella ei ole vielä ollut tilaisuutta antaa oikeudesta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin yhtä laajaa ja yksityiskohtaista oikeuskäytäntöä kuin se, jonka Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on kehittänyt. Tähän mennessä antamissaan ratkaisuissa unionin tuomioistuin on kuitenkin useaan otteeseen lainannut nimenomaisesti Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 3 kappaletta koskevia Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomioita ja sisällyttänyt niistä johdetut periaatteet unionin oikeusjärjestykseen. (
48
)
83.
Samoin puolustautumisoikeuksista ja oikeudesta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin – jotka nyt kyseessä olevan kaltaisissa tapauksissa väistämättä liittyvät läheisesti oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaan oikeuteen – unionin tuomioistuin on vakiintuneesti todennut, että ”sitä, onko puolustautumisoikeuksia ja oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin loukattu, on arvioitava kunkin yksittäistapauksen erityisten olosuhteiden perusteella, muun muassa tarkastelemalla kyseessä olevan toimen luonnetta, sen toteuttamisen asiayhteyttä ja kyseistä alaa koskevia oikeussääntöjä”. (
49
)
84.
Ennen kaikkea unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä, joka koskee syytetyn oikeutta puitepäätöksen 2005/214 mukaiseen riittävään tiedonsaantiin, on noudatettu samankaltaista lähestymistapaa. Tuomiossa CJIB unionin tuomioistuin totesi, että jäsenvaltioiden viranomaisilla on tiettyä harkintavaltaa päättäessään tavasta, jolla tiedot on toimitettava. Ratkaisevaa on se, että ”tiedoksianto on tehokas ja puolustautumisoikeuksien käyttö taataan”, (
50
) ja kansallisen tuomioistuimen asiana on tarkastaa tämä kussakin yksittäistapauksessa. (
51
)
85.
Edellä esitetyn valossa on todettava, että sen määrittäminen, onko pääasiassa kyseessä olevassa tilanteessa mahdollisesti loukattu oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, edellyttää sitä, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tutkii kaikki asian kannalta merkitykselliset seikat sen selvittämiseksi, onko kyseinen yksityinen voinut saada ymmärtämällään kielellä riittävät tiedot teosta, josta häntä syytetään, ja onko hän siten voinut käyttää asianmukaisesti puolustautumisoikeuksiaan.
86.
Puitepäätöksen 2005/214 20 artiklan 3 kohdan sanamuoto näyttää vahvistavan asian kannalta merkityksellisistä säännöksistä esittämäni tulkinnan, sillä kyseisen säännöksen mukaan täytäntöönpanosta voidaan kieltäytyä, ”mikäli 4 artiklassa tarkoitetun todistuksen perusteella on aihetta olettaa, että – – perusoikeuksia tai oikeudellisia perusperiaatteita on rikottu”. (
52
) Kyseisestä säännöksestä ilmenee, ettei kieltäytyminen voi perustua abstrakteihin tai yleisiin syihin, vaan se edellyttää sitä, että täytäntöönpaneva tuomioistuin arvioi kunkin asian erityisolosuhteet sellaisina, kuin ne ilmenevät asiakirja-aineistosta. (
53
)
87.
Tällainen tulkinta näyttää myös olevan paremmin linjassa vastavuoroisen tunnustamisen ja keskinäisen luottamuksen periaatteita koskevan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön kanssa. Unionin tuomioistuin on vakiintuneesti katsonut, että kyseiset periaatteet edellyttävät ”etenkin vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta sitä, että kukin jäsenvaltio katsoo – jollei kyse ole poikkeuksellisista olosuhteista –, että kaikki muut jäsenvaltiot noudattavat unionin oikeutta ja aivan erityisesti unionin oikeudessa tunnustettuja perusoikeuksia”. (
54
) Kun jäsenvaltiot soveltavat unionin oikeutta, niitä ”voidaan tämän saman oikeuden nojalla vaatia olettamaan, että muut jäsenvaltiot noudattavat perusoikeuksia”. (
55
)
88.
Edellä esitetyn perusteella on pääteltävä, että se, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaista päätöstä ei anneta tiedoksi seuraamuksen saaneelle henkilölle siten, että sen mukana on käännös kielelle, jota hän ymmärtää, ei väistämättä johda siihen, että alkuperäisessä hallintomenettelyssä on loukattu unionin oikeuden yleistä periaatetta tai oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin.
89.
Näin ollen ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle on mielestäni vastattava, että puitepäätöksen 2005/214 20 artiklan 3 kohtaa ei voida tulkita siten, että kansallinen tuomioistuin voi kieltäytyä riidanalaisen päätöksen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta pelkästään sillä perusteella, että riidanalaista päätöstä ei ole käännetty puolaksi.
90.
Kyseisen puitesopimuksen 20 artiklan 3 kohdan mukaan kansallinen tuomioistuin voi kuitenkin kieltäytyä päätöksen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta, jos se kaikkien asian olosuhteiden tapauskohtaisen arvioinnin perusteella toteaa, että pyynnön esittäneen jäsenvaltion viranomaiset eivät ole antaneet syytetylle riittäviä tietoja syytteen luonteesta ja perusteista kielellä, jota hän ymmärtää.
91.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana on tietenkin tehdä tämä arviointi käsiteltävässä asiassa. (
56
) Auttaakseni kyseistä tuomioistuinta koetan kuitenkin jäljempänä antaa sille joitakin käsiteltävää asiaa koskevia ohjeita unionin tuomioistuimelle toimitettujen tietojen valossa.
4. Käsiteltävä asia
92.
Asiakirja-aineiston tietojen perusteella ei ole mielestäni ilmeistä, että ajoneuvon kuljettajan oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin on tosiasiallisesti loukattu. Samalla tätä mahdollisuutta ei kuitenkaan voida täysin sulkea pois. Tällaisen ratkaisun antaminen edellyttäisi ennakkoratkaisua pyytäneeltä tuomioistuimelta tiettyä varovaisuutta ja kyseessä olevan tilanteen yksityiskohtaista arviointia.
93.
Alankomaiden hallitus selitti kirjelmissään, että paikallinen poliisiviranomainen ilmoitti vakiintuneiden menettelyjen mukaisesti ajoneuvon kuljettajalle puolan kielen puhelintulkin välityksellä puolaksi i) tieliikennerikkomuksesta, johon hän oli väitetysti syyllistynyt, ii) hänelle määrättävän seuraamuksen määrästä, iii) hänen oikeudestaan pysyä vaiti, iv) mahdollisuudesta riitauttaa hänelle määrätty seuraamus ja v) hänen oikeudestaan oikeudelliseen apuun sekä käännöksiin ja tulkkaukseen.
94.
Kuten edellä 24 kohdassa mainittiin, käsiteltävässä asiassa täytäntöön pantavaa päätöstä ei tehnyt poliisiviranomainen eikä sitä tehty välittömästi paikan päällä ajoneuvon kuljettajan läsnä ollessa (tulkin avustuksella). Tuolla hetkellä kuljettajalle ainoastaan ilmoitettiin kyseistä päätöksestä, jonka teki myöhemmin CJIB. Kyseinen päätös, joka oli laadittu hollanniksi, toimitettiin ajoneuvon kuljettajalle kirjeellä, jossa oli lisäselityksiä ranskaksi, englanniksi ja saksaksi sekä kyseisillä kielillä laadittu viittaus CJIB:n verkkosivustolle, jolla on tietoja puolaksi.
95.
Saattoiko ajoneuvon kuljettaja siten perustellusti jättää huomiotta kyseisen päätöksen ja siihen liittyvät tiedot, jotka annettiin hänen Alankomaiden viranomaisilta saamassaan kirjeessä, ja pätevästi väittää olleensa tietämätön täytäntöön pantavasta päätöksestä?
96.
Tältä osin olen Puolan hallituksen kanssa samaa mieltä siitä, ettei ajoneuvon kuljettajan asemassa olevan yksityisen voida edellyttää ottavan aktiivisesti selville tietoja, jotka viranomaiset ovat jättäneet antamatta hänelle kielellä, jota hän ymmärtää. (
57
)
97.
Mielestäni käsiteltävässä asiassa tehtävässä arvioinnissa ei kuitenkaan voida tyytyä tähän. Asianomaiset henkilöt ovat nimittäin ensisijaisesti itse vastuussa siitä, että he noudattavat asianmukaista huolellisuutta puolustaessaan etujaan. (
58
) Lisäksi, kuten Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on vakiintuneesti todennut, lähtökohtaisesti ”Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan sanamuoto tai henki ei estä henkilöä luopumasta vapaaehtoisesti oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin takeista nimenomaisesti tai hiljaisesti”. (
59
)
98.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on siten arvioitava huolellisesti nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä oleva tilanne, koska kaikki tilanteet eivät suinkaan ole samanlaisia. Erityisesti seuraavat kaksi tilannetta on erotettava toisistaan.
99.
Yhtäältä on menettelyjä, jotka käydään täysin vastaajan poissa ollessa. Tällaisissa tilanteissa henkilö voi todellakin saada täysin yllättäen toisesta jäsenvaltiosta kirjeen, joka koskee sellaista kyseisen jäsenvaltion lain väitettyä rikkomista, josta hän ei ole saanut ennakkoilmoitusta, ja joka on laadittu kielellä, jota hän ei ymmärrä.
100.
Toisaalta on tilanteita, joissa henkilö saa toisesta jäsenvaltiosta kirjeen sen jälkeen, kun hän on jo osallistunut jonkinlaiseen menettelyyn kyseisessä jäsenvaltiossa. Vaikka kirje on laadittu kielellä, jota hän ei ymmärrä, hän tietää, että se koskee väitettyä rikkomusta, josta ajoneuvon kuljettajalle on ilmoitettu jo aiemmin, ja että kirjeessä lähinnä toistetaan hänelle paikan päällä annetut tiedot.
101.
Nähdäkseni ensin mainitussa tilanteessa oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden loukkaaminen on paljon todennäköisempää kuin jälkimmäisessä. Ei tietenkään ole poissuljettua, että myös jälkimmäisessä tilanteessa voi olla kyse seuraamuksen saaneen henkilön oikeuksien loukkaamisesta. Näin voi olla esimerkiksi silloin, kun lainvoimainen päätös eroaa olennaisin osin syytetylle aiemmin annetuista tiedoista, jolloin hän ei voi käyttää asianmukaisesti puolustautumisoikeuksiaan. Jos kuitenkaan lainvoimainen päätös ei olennaisesti eroa seuraamuksen saajalle jo aiemmin suullisesti ilmoitetuista keskeisistä kohdista, väitettä siitä, ettei hän ole kyennyt ymmärtämään tai päättelemään, mitä ulkomaisilta viranomaisilta saatu kirje koski, on mielestäni vaikeampi hyväksyä.
102.
Kuten jo selitin, tämän kysymyksen ratkaiseminen on viime kädessä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä. Sen olisi lähinnä määritettävä, oliko ajoneuvon kuljettaja siitä huolimatta, että CJIB:n päätös oli laadittu kielellä, jota hän ei ymmärtänyt, saanut aiemmin poliisiviranomaiselta riittävät tiedot erityisesti teosta, josta häntä syytettiin, kyseisen teon seurauksista ja poliisin lausunnon riitauttamiseksi käytettävissä olevista oikeuskeinoista. Tässä oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin koskevassa arvioinnissa on otettava huomioon pyynnön esittäneessä jäsenvaltiossa käyty menettely kokonaisuudessaan sekä kaikki ajoneuvon kuljettajalle kyseisen menettelyn kuluessa annetut tiedot.
103.
Mikäli kyseinen tuomioistuin on epävarma sovellettavasta Alankomaiden laista ja asian kannalta merkityksellisistä tosiseikoista, se voi pyytää apua pyynnön esittäneen valtion viranomaisilta. Kuten puitepäätöksen 2005/214 7 artiklan 3 kohdasta ja 20 artiklan 3 kohdasta ilmenee, ”ennen kuin [täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen] tekee päätöksen olla tunnustamatta päätöstä ja panematta sitä täytäntöön joko kokonaan tai osittain, [sen on] kuultava päätöksen antaneen valtion toimivaltaista viranomaista asianmukaisin keinoin ja tarvittaessa pyydettävä sitä toimittamaan mahdolliset tarvittavat tiedot viipymättä”.
104.
Kuten puitepäätöksen 7 artiklan 3 kohdan sanamuodosta seuraa, kuuleminen on pakollista ja sen on tapahduttava ennen kuin tehdään päätös olla tunnustamatta seuraamuspäätöstä ja panematta sitä täytäntöön joko kokonaan tai osittain. Kyseinen säännös näet ilmentää puitepäätöksen 2005/214 taustalla olevia vastavuoroisen tunnustamisen ja vilpittömän yhteistyön periaatteita.
105.
Edellä esitetyn valossa ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa siten, että puitepäätöksen 2005/214 säännökset ovat esteenä sille, että kansallinen tuomioistuin kieltäytyy tunnustamasta ja panemasta täytäntöön päätöksen antaneen valtion hallintoviranomaisen lainvoimaista päätöstä, jossa yksityinen velvoitetaan taloudellisen seuraamuksen suorittamiseen, pelkästään sillä perusteella, että kyseiselle yksityiselle ei ole toimitettu tästä päätöksestä käännöstä kielelle, jota hän ymmärtää.
106.
Kansallinen tuomioistuin voi puitepäätöksen 2005/214 20 artiklan 3 kohdan perusteella kieltäytyä päätöksen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta, jos se kaikkien asian kannalta merkityksellisten seikkojen tapauskohtaisen arvioinnin perusteella toteaa, että pyynnön esittäneen jäsenvaltion viranomaiset eivät ole antaneet syytetylle riittäviä tietoja syytteen luonteesta ja perusteesta kielellä, jota hän ymmärtää.
V Ratkaisuehdotus
107.
Ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
–
Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta taloudellisiin seuraamuksiin 24.2.2005 tehdyn puitepäätöksen 2005/214/YOS säännökset ovat esteenä sille, että kansallinen tuomioistuin kieltäytyy tunnustamasta ja panemasta täytäntöön päätöksen antaneen valtion hallintoviranomaisen lainvoimaista päätöstä, jossa yksityinen velvoitetaan taloudellisen seuraamuksen suorittamiseen, pelkästään sillä perusteella, että tälle yksityiselle ei ole toimitettu käännöstä kyseisestä päätöksestä kielellä, jota hän ymmärtää.
–
Kansallinen tuomioistuin voi puitepäätöksen 2005/214 20 artiklan 3 kohdan perusteella kieltäytyä päätöksen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta, jos se kaikkien asian olosuhteiden tapauskohtaisen arvioinnin perusteella toteaa, että pyynnön esittäneen jäsenvaltion viranomaiset eivät ole antaneet syytetylle riittäviä tietoja syytteen luonteesta ja perusteista kielellä, jota hän ymmärtää.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	EUVL 2005, L 76, s. 16.
(
3
)	Liikenneturvallisuuteen liittyviä liikennerikkomuksia koskevan rajat ylittävän tietojenvaihdon helpottamisesta 11.3.2015 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2015, L 68, s. 9).
(
4
)	Oikeudesta tulkkaukseen ja käännöksiin rikosoikeudellisissa menettelyissä 20.10.2010 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2010, L 280, s. 1).
(
5
)	Tältä osin ks. mm. direktiivin 2015/413 johdanto-osan seitsemäs ja yhdeksäs perustelukappale ja 11 artikla.
(
6
)	Kursivointi tässä.
(
7
)	Kursivointi tässä.
(
8
)	Kursivointi tässä.
(
9
)	Ks. tuomio 14.11.2013, Baláž (C-60/12, EU:C:2013:733, 28 kohta) ja tuomio 5.12.2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Taloudellisten seuraamusten tunnustaminen ja täytäntöönpano) (C-671/18, EU:C:2019:1054, 30 kohta).
(
10
)	Ks. erityisesti sen 4 artikla, joka on noudatettavien muodollisuuksien ja toimitettavien asiakirjojen kannalta olennaisin säännös.
(
11
)	Ks. tuomio 14.11.2013, Baláž (C-60/12, EU:C:2013:733, 27 kohta) ja tuomio 5.12.2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Taloudellisten seuraamusten tunnustaminen ja täytäntöönpano) (C-671/18, EU:C:2019:1054, 29 kohta). Kursivointi tässä. Ks. äskettäin myös julkisasiamies Richard de la Tourin ratkaisuehdotus LU (C-136/20, EU:C:2021:412, 85 ja 86 kohta).
(
12
)	Ks. tuomio 14.11.2013, Baláž (C-60/12, EU:C:2013:733, 29 kohta) ja tuomio 5.12.2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Taloudellisten seuraamusten tunnustaminen ja täytäntöönpano) (C-671/18, EU:C:2019:1054, 31 kohta). Kursivointi tässä.
(
13
)	Tämä kuvastaa unionin lainsäätäjän useissa tällä alalla antamissaan säädöksissä noudattamaa yleistä lähestymistapaa. Ne kaikki perustuvat vakiolomakkeeseen tai todistukseen, joka on kyseisen säädöksen liitteessä ja joka korvaa taustalla olevan päätöksen siinä vaiheessa, kun se käytännössä tunnustetaan ja pannaan täytäntöön. Tällaista vakiomuotoista asiakirjaa, joka sisältää taustalla olevan päätöksen pääkohdat, päätettiin käyttää näiden järjestelmien perustana nimenomaan siksi, että vältyttäisiin Euroopan unionin monikielisyydestä aiheutuvilta ongelmilta ja hankaluuksilta.
(
14
)	Kursivointi tässä.
(
15
)	Ks. ratkaisuehdotukseni BV (C-129/19, EU:C:2020:375, 117–123 kohta).
(
16
)	Direktiivin 2010/64 johdanto-osan 22 perustelukappale ja 3 artikla.
(
17
)	22.5.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2012, L 142, s. 1). Kyseistä direktiiviä ei sitä paitsi sovelleta käsiteltävään asiaan. Sen 2 artiklan 2 kohdassa säädetään, että ”kun jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään, että jokin muu viranomainen kuin tuomioistuin, jolla on toimivalta rikosasioissa, määrää rangaistuksen vähäisistä rikkomuksista, ja tällaisen rangaistuksen määräämisestä on mahdollista valittaa tällaiseen tuomioistuimeen, tätä direktiiviä sovelletaan ainoastaan kyseisessä tuomioistuimessa tällaisen valituksen johdosta käytävään menettelyyn”.
(
18
)	Direktiivin 2012/13 4 artikla.
(
19
)	Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) No 1215/2012 (EUVL 2012, L 351, s. 1) 43 artiklan 2 kohta.
(
20
)	Direktiivin 2015/413 5 artikla.
(
21
)	Tuomiolla Sleutjes – johon tietyt osapuolet viittasivat – ei siten ole merkitystä käsiteltävän asian kannalta. Kyseisessä tuomiossa unionin tuomioistuin yksinkertaisesti sovelsi direktiivin 2010/64 säännöksiä tilanteeseen, joka, toisin kuin nyt käsiteltävä tilanne, kuului kyseisen direktiivin soveltamisalaan, koska seuraamuksen oli määrännyt tuomioistuin. Ks. tuomio 12.10.2017, Sleutjes (C-278/16, EU:C:2017:757, 10, 25 ja 27 kohta).
(
22
)	Ks. puitepäätösten 2002/584/YOS, 2005/214/YOS, 2006/783/YOS, 2008/909/YOS ja 2008/947/YOS muuttamisesta henkilöiden prosessuaalisten oikeuksien parantamiseksi sekä vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisen edistämiseksi sellaisten päätösten osalta, jotka on tehty vastaajan ollessa poissa oikeudenkäynnistä, 26.2.2009 annettu neuvoston puitepäätös 2009/299/YOS (EUVL 2009, L 81, s. 24).
(
23
)	Ks. esim. direktiivin 2015/413 5 artikla, direktiivin 2010/64 3 artikla tai direktiivin 2012/13 4 ja 5 artikla, joissa jäsenvaltioiden viranomaisille on säädetty velvoitteita, joiden rikkomisesta ei ole säädetty seurauksia.
(
24
)	Vertaa puitepäätöksen 2005/214 säännöksiä esim. oikeudenkäynti- ja muiden kuin oikeudenkäyntiin liittyvien asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa (asiakirjojen tiedoksianto) 25.11.2020 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2020/1784 (EUVL 2020, L 405, s. 40) 9 ja 12 artiklaan ja keskinäisestä avunannosta veroihin, maksuihin ja muihin toimenpiteisiin liittyvien saatavien perinnässä 16.3.2010 annetun neuvoston direktiivin 2010/24/EU (EUVL 2010, L 84, s. 1) 22 artiklaan.
(
25
)	Ks. sen 3 artiklan 1 ja 2 kohta.
(
26
)	Ks. sen johdanto-osan seitsemäs perustelukappale.
(
27
)	Ks. tarkemmin ratkaisuehdotukseni An tAire Talmhaíochta Bia agus Mara, Éire agus an tArd-Aighne (C-64/20, EU:C:2021:14, 71–82 kohta) yksittäisine oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
28
)	Tästä on myös huomautettava, että puitepäätöksen 2005/214 johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa todetaan muun muassa, että ”tässä puitepäätöksessä kunnioitetaan perusoikeuksia ja noudatetaan Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklassa tunnustettuja ja Euroopan unionin perusoikeuskirjasta, erityisesti sen VI luvusta, kuvastuvia periaatteita” (alaviitenumero poistettu). Lisäksi puitepäätöksen 2005/214 3 artiklassa säädetään, että ”tämä puitepäätös ei aiheuta muutoksia velvoitteeseen kunnioittaa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklassa vahvistettuja perusoikeuksia ja oikeudellisia perusperiaatteita”.
(
29
)	Perusoikeuskirjan selityksistä (EUVL 2007, C 303, s. 17) käy myös ilmi, että kyseinen 48 artiklan 2 kohta vastaa Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 3 kappaletta ja että sillä on perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdan mukaisesti sama merkitys ja kattavuus kuin kyseisellä määräyksellä. Ks. myös tuomio 5.6.2018, Kolev ym. (C-612/15, EU:C:2018:392, 105 kohta).
(
30
)	Tuomio 22.6.2021, Latvijas Republikas Saeima (Liikennerikkomuspisteet) (C-439/19, EU:C:2021:504, 86–93 kohta).
(
31
)	Ks. mm. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 21.2.1984, Öztürk v. Saksa (CE:ECHR:1984:0221JUD000854479, 46–54 kohta) ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen päätös 19.10.2004, Falk v. Alankomaat (CE:ECHR:2004:1019DEC006627301, s. 7). Kursivointi tässä. Ks. viimeksi myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 8.10.2020, Bajčić v. Kroatia (CE:ECHR:2020:1008JUD006733413, 27 ja 28 kohta).
(
32
)	Ks. esim. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 20.10.2015, Dvorski v. Kroatia (CE:ECHR:2015:1020JUD002570311, 76 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
33
)	Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 25.3.1999, Pélissier ja Sassi v. Ranska (CE:ECHR:1999:0325JUD002544494, 51 kohta).
(
34
)	Ibid.
(
35
)	Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 24.2.2009, Protopapa v. Turkki (CE:ECHR:2009:0224JUD001608490, 80 kohta) ja tuomio 19.12.1989, Kamasinski v. Itävalta (CE:ECHR:1989:1219JUD000978382, 74 kohta).
(
36
)	Ks. mm. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 25.7.2000, Mattoccia v. Italia (CE:ECHR:2000:0725JUD002396994, 60 kohta).
(
37
)	Ks. vastaavasti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 28.8.2018, Vizgirda v. Slovenia (CE:ECHR:2018:0828JUD005986808, 90 kohta).
(
38
)	Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 19.12.1989, Brozicek v. Italia (CE:ECHR:1989:1219JUD001096484, 41 kohta).
(
39
)	Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 18.10.2006, Hermi v. Italia (CE:ECHR:2006: 1018JUD001811402, 68 kohta).
(
40
)	Ibid., 71 kohta.
(
41
)	Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 28.8.2018, Vizgirda v. Slovenia (CE:ECHR:2018:0828JUD005986808, 84 kohta).
(
42
)	Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 17.2.2004, Tabaï v. Ranska (CE:ECHR:2004:0217DEC007380501, s. 4).
(
43
)	Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 18.10.2006, Hermi v. Italia (CE:ECHR:2006:1018JUD0018, 68 kohta).
(
44
)	Ibid., 69 ja 70 kohta.
(
45
)	Ibid., 70 kohta.
(
46
)	Ks. erityisesti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 23.11.2006, Jussila v. Suomi (CE:ECHR:2006:1123JUD007305301, 43 kohta).
(
47
)	Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä, joka sallittavuuden arviointia Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan kannalta ja perustuu tunnettuun Engel-tapaukseen (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 8.6.1976, Engel ym. v. Alankomaat, CE:ECHR:1976:0608JUD000510071, 80–82 kohta), asetettu joustavuuden vaatimus ja vaatimus asian olosuhteiden tapauskohtaisesta arvioinnista asiakysymyksen arvioinnin yhteydessä ovat väistämätön seuraus rikoksen käsitteen kärsimästä inflaatiosta. Jos vähäisetkin rikkomukset, joista määrättävät seuraamukset ovat melko lieviä, kuten käsiteltävässä asiassa kyseessä oleva liikennerikkomus, luokitellaan rikoksiksi, syytetyn perusoikeuksien väitettyä loukkausta arvioitaessa on välttämättä tehtävä ero erilaisten ja vakavuudeltaan eriasteisten rikosten välillä, ja myöhemmässä vaiheessa tämä ero on tehtävä uudelleen, jotta järjestelmä saadaan palautettua jonkinlaiseen kohtuulliseen tasapainoon. Jäsenvaltiot voivat tietenkin perustellusti päättää tarjota enemmän takeita (jotka voivat käydä hyvinkin kalliiksi hallinnolle ja aiheuttaa sille melkoisen hallinnollisen taakan) tapon tai terroriteon kaltaisista rikoksista syytetyille henkilöille kuin henkilöille, joille on määrätty pysäköintisakko tai jotka on saatu kiinni ajamasta renkailla, joissa on liian matala profiili.
(
48
)	Ks. mm. tuomio 13.6.2019, Moro (C-646/17, EU:C:2019:489, 55 kohta) ja tuomio 15.10.2015, Covaci (C-216/14, EU:C:2015:686, 39 kohta).
(
49
)	Ks. mm. tuomio 26.7.2017, Sacko (C-348/16, EU:C:2017:591, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kursivointi tässä.
(
50
)	Tuomio 5.12.2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Taloudellisten seuraamusten tunnustaminen ja täytäntöönpano) (C-671/18, EU:C:2019:1054, 35 kohta).
(
51
)	Ibid., 42 ja 50 kohta.
(
52
)	Kursivointi tässä. Todistuksen vakiolomake on puitepäätöksen 2005/214 4 artiklan 2 kohdan mukaan kyseisen päätöksen liitteessä.
(
53
)	Todistuksen merkityksestä ks. edellä 45 kohta.
(
54
)	Ks. tuomio 25.7.2018, Minister for Justice and Equality (Tuomioistuinjärjestelmän puutteet) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
55
)	Ibid., 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
56
)	Ks. analogisesti määräys 28.4.2016, Alta Realitat (C-384/14, EU:C:2016:316, 57 ja 58 kohta).
(
57
)	Ks. vastaavasti 14.5.2020, Staatsanwaltschaft Offenburg (C-615/18, EU:C:2020:376, 57 ja 64 kohta) ja kyseisessä asiassa esittämäni ratkaisuehdotus (EU:C:2020:9, 61 ja 62 kohta).
(
58
)	Ks. esim. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 4.10.2001, Teuschler v. Saksa (CE:ECHR:2001:1004DEC004763699). Tämä ilmentää tunnettua ja yleisesti tunnustettua periaatetta, jonka latinankielinen nimitys on maxim vigilantibus (non dormientibus) iura (succurrunt).
(
59
)	Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 24.2.2009, Protopapa v. Turkki (CE:ECHR:2009:0224JUD001608490, 82–86 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).