61993CJ0349_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-349/93,
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään johtava oikeudellinen neuvonantaja Antonino Abate ja oikeudellisen osaston virkamies Vittorio Di Bucci, prosessiosoite Luxemburgissa oikeudellisen osaston virkamiehen Georgios Kremlisin toimisto, Centre Wagner, Kirchberg,
kantajana,
vastaan
Italian tasavalta, asiamiehenään ulkoministeriön kansainvälisoikeudellisten asioiden osaston päällikkö, professori Luigi Ferrari Bravo, avustajanaan valtionasiamies Pier Giorgio Ferri, prosessiosoite Luxemburgissa Italian suurlähetystö, 5, rue Marie-Adélaide,
vastaajana,
jossa vaaditaan toteamaan, että jättäessään vaatimatta EFIM-konserniin kuuluville Aluminia- ja Comsal-yhtiölle vuonna 1987 perusteettomasti suoritetun valtion tuen palauttamista Italian tasavalta on jättänyt täyttämättä sille ETY:n perustamissopimuksen, ja erityisesti kahdelle alumiinialan julkiselle yritykselle, Aluminialle ja Comsalille, Italian hallituksen myöntämästä valtion tuesta 24 päivänä toukokuuta 1989 tehdyn komission päätöksen 90/224/ETY (EYVL 1990, N:o L 118, s. 42(1)), mukaan kuuluvat velvollisuudet,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa jaoston puheenjohtaja F. A. Schockweiler
(esittelevä tuomari), tuomarit G. F. Mancini, C. N. Kakouris, J. L. Murray ja G. Hirsch,
julkisasiamies: F. G. Jacobs,
kirjaaja: R. Grass,
ottaen huomioon esittelevän tuomarin kertomuksen,
kuultuaan julkisasiamiehen 19.1.1995 pidetyssä suullisessa käsittelyssä esittämän ratkaisuehdotuksen,
antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Euroopan yhteisöjen komissio nosti yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamoon 7.7.1993 jättämällään kannekirjelmällä ETY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti kanteen, jossa vaaditaan toteamaan, että jättäessään vaatimatta EFIM-konserniin kuuluville Aluminia- ja Comsal-yhtiöille vuonna 1987 perusteettomasti suoritetun valtion tuen palauttamista, Italian tasavalta on jättänyt täyttämättä sille ETY:n perustamissopimuksen, ja erityisesti kahdelle alumiinialan julkiselle yritykselle, Aluminialle ja Comsalille, Italian hallituksen myöntämästä valtion tuesta 24 päivänä toukokuuta 1989 tehdyn komission päätöksen 90/224/ETY (EYVL 1990 L 118, s. 42, jäljempänä päätös), mukaan kuuluvat velvollisuudet.
2 Komissio totesi päätöksessään, että Italian hallituksen Aluminia- ja Comsal-yrityksille myöntämä tuki ei soveltunut yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, koska tämä tuki oli myönnetty perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan määräysten vastaisesti. Komissio päätti, että Italian hallituksen oli poistettava mainittu tuki ja vaadittava tuensaajayrityksiltä tuen palauttamista (1 artikla). Italian hallituksen oli annettava komissiolle tieto päätöksen noudattamiseksi toteuttamistaan toimenpiteistä kahden kuukauden määräajassa siitä, kun päätös oli annettu sille tiedoksi (2 artikla).
3 Yhteisöjen tuomioistuin hylkäsi 3.10.1991 antamallaan tuomiolla (asia C-261/89, Italia v. komissio, Kok. 1991, s. I-4437) tätä päätöstä vastaan nostetun mitätöimiskanteen.
4 Pyydettyään turhaan Italian hallitusta antamaan sille tiedon niistä toimenpiteistä, joita se aikoi toteuttaa yhteisöjen tuomioistuimen tuomion johdosta päätöksen noudattamiseksi, komissio lähetti 26.6.1992 sille virallisen huomautuksen, jossa se kehotti sitä panemaan tuomion täytäntöön ennen heinäkuun loppua 1992.
5 Italian viranomaiset pyysivät 14.10.1992 päivätyllä kirjeellä ylimääräistä määräaikaa viitaten tarpeeseen käsitellä tuen palauttamiskysymystä osana julkisten yritysten laajempaa yksityistämissuunnitelmaa, jonka Italian hallitus aikoi toteuttaa.
6 Komissio asetti 10.3.1993 päivätyllä kirjeellään päätöksen täytäntöönpanon määräpäiväksi 31.3.1993.
7 Koska tähän kirjeeseen ei millään tavoin vastattu, komissio nosti kanteen yhteisöjen tuomioistuimessa perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan perusteella.
8 Komissio esitti kanteensa tueksi, että Italian tasavalta oli rikkonut perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan määräyksiä, koska tämä ei ollut vielä kanteen jättämispäivänä, eli yli viisi ja puoli vuotta laittoman tuen suorittamisesta, korjannut velvollisuutensa laiminlyöntiä.
9 Kiistämättä velvollisuutta panna päätös täytäntöön Italian tasavalta on esittänyt selvityksen EFIM:n selvitystilamenettelystä ja alumiinialan saneeraussuunnitelman toteuttamisesta täytäntöönpanolle aiheutuvista objektiivisista vaikeuksista. Tarkoituksena oli ollut panna päätös täytäntöön vilpittömässä yhteistyössä komission kanssa, jolle oli annettu tieto saneeraussuunnitelmasta sen arvioimiseksi, oliko suunnitelma perustamissopimuksen 92 artiklan mukainen.
10 Komission nostaman kanteen aiheellisuuden ratkaisemiseksi on syytä todeta, että Italian hallitus velvoitettiin päätöksessä selvästi vaatimaan tuen palauttamista.
11 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jäsenvaltio ei voi puolustautuakseen vedota sisäisen oikeusjärjestyksensä säännöksiin, käytäntöön tai olosuhteisiin vapautuakseen sille yhteisöoikeuden mukaan kuuluvien velvollisuuksien täytäntöönpanosta (ks. erityisesti asia C-5/89, komissio v. Saksa, tuomio 20.9.1990, Kok. 1990, s. I-3437, 18 kohta).
12 Ainoa mahdollinen peruste, johon jäsenvaltio voi puolustautuakseen vedota komission perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisesti nostamaa velvollisuuden täyttämättä jättämistä koskevaa kannetta vastaan, on täydellinen mahdottomuus panna päätös asianmukaisesti täytäntöön (ks. asiat 52/84, komissio v. Belgia, tuomio 15.1.1986, Kok. 1986, s. 89, 14 kohta, 94/87, komissio v. Saksa, tuomio 2.2.1989, Kok. 1989, s. 175, 8 kohta ja C-183/91, komissio v. Kreikka, tuomio 10.6.1993, Kok. 1993, s. 3131, 10 kohta).
13 Tästä huolimatta jäsenvaltion, joka täytäntöönpannessaan valtion tuesta tehtyä komission päätöstä kohtaa ennalta-arvaamattomia ja odottamattomia vaikeuksia tai joka tällöin havaitsee sellaisia seurauksia, joita komissio ei ollut ottanut huomioon, on saatettava nämä ongelmat viimeksi mainitun arvioitaviksi ja ehdotettava sopivia muutoksia kyseiseen päätökseen. Komission ja jäsenvaltion on tällaisessa tilanteessa oltava vaikeuksien voittamiseksi vilpittömässä mielessä yhteistyössä erityisesti perustamissopimuksen 5 artiklan sisältöön vaikuttavan vilpitöntä yhteistyötä koskevien jäsenvaltioiden ja yhteisöjen toimielinten molemminpuolisten velvoitteiden mukaisesti noudattaen täysin perustamissopimuksen, ja erityisesti sen valtion tukea koskevia määräyksiä (ks. edellä mainitut tuomiot, komissio v. Belgia, tuomio 15.1.1986, 16 kohta, komissio v. Saksa, tuomio 2.2.1989, 9 kohta ja komissio v. Kreikka, tuomio 10.6.1993, 19 kohta).
14 On syytä todeta tässä suhteessa, että Italian tasavalta ei ollut 14.10.1992 mennessä, eli yli vuosi mitätöimiskanteen hylkäämistä koskevasta yhteisöjen tuomioistuimen tuomiosta, vastannut komission lukuisiin kehotuksiin ryhtyä täytäntöönpanemaan päätöstä.
15 Esillä olevassa asiassa vastaajana oleva hallitus on tyytynyt ilmoittamaan komissiolle päätöksen toteuttamisessa esiintyneistä oikeudellisista ja käytännöllisistä vaikeuksista ryhtymättä minkäänlaisiin toimenpiteisiin periäkseen tuen takaisin kysymyksessä olevilta yrityksiltä ja ehdottamatta komissiolle päätöksen vaihtoehtoisia toteuttamistapoja, joiden avulla väitetyt vaikeudet olisi pyritty voittamaan. Italian hallitus on itse asiassa tyytynyt selvittämään hyvin yleisluontoisin ilmaisuin EFIM:n selvitystilaan liittyviä vaikeuksia ja perustelemaan kysymyksessä olevien tukien perimättä jättämistä saneerausohjelmassa kaavailtuja uusia tukimuotoja koskevalla käsittelyllä.
16 Tällaisissa oloissa on todettava, että Italian tasavallan esittämä väite päätöksen täytäntöönpanon täydellisestä mahdottomuudesta ei ole perusteltu. Italian tasavalta ei myöskään ole osoittanut ennalta-arvaamattomien ja odottamattomien vaikeuksien olemassaoloa eikä todistanut, että se olisi ollut yhteistyössä komission kanssa voittaakseen mahdolliset tämän laatuiset vaikeudet.
17 Edellä esitetyn vuoksi on syytä todeta velvollisuuksien täyttämättä jättäminen komission vaatimuksissa esitetyn sisältöisenä.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
18 Työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan sanamuodon mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Koska vastaaja on hävinnyt asian, on syytä velvoittaa se korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(kuudes jaosto)
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1) Jättäessään vaatimatta EFIM-konserniin kuuluville Aluminia- ja Comsal-yhtiöille vuonna 1987 perusteettomasti suoritetun valtion tuen palauttamista, Italian tasavalta on jättänyt täyttämättä sille ETY:n perustamissopimuksen, ja erityisesti kahdelle alumiinialan julkiselle yritykselle, Aluminialle ja Comsalille, Italian hallituksen myöntämästä valtion tuesta 24 päivänä toukokuuta 1989 tehdyn komission päätöksen 90/224/ETY, mukaan kuuluvat velvollisuudet.
2) Italian tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1) - Päätöksestä ei ole suomenkielistä versiota. Käännös tehty yhteisöjen tuomioistuimessa.