Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MACIEJ SZPUNAR
13 päivänä marraskuuta 2025 (1)
Asia C‑298/23
Inter IKEA Systems BV
vastaan
Algemeen Vlaams Belang VZW,
S,
T,
U,
V ja
Vrijheidsfonds VZW
(Ennakkoratkaisupyyntö – Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel (Brysselin hollanninkielinen yritystuomioistuin, Belgia))
Ennakkoratkaisupyyntö – Tavaramerkit – Tavaramerkin oikeusvaikutukset – Tavaramerkkiin perustuvat oikeudet – Oikeus kieltää kolmatta osapuolta käyttämästä samaa tai samankaltaista merkkiä – Perusteltu syy – Se, että kolmas osapuoli käyttää tällaista merkkiä poliittisessa kampanjassa
I       Johdanto
1.        Vapaalla poliittisella keskustelulla on keskeinen merkitys kaikissa demokraattisissa yhteiskunnissa. Poliittiset toimijat käyttävät erilaisia ilmaisumuotoja, kuten liioittelua tai huumoria, tavoittaakseen mahdollisimman laajan äänestäjäkunnan, kiinnittääkseen huomiota yleisesti tärkeisiin kysymyksiin, korostaakseen kykyään ratkaista ne tai arvostellakseen vastustajiaan. Näitä keskusteluja rajoittavat kuitenkin niihin sovellettavat säännöt ja muiden henkilöiden oikeudet. Kuten nyt käsiteltävästä asiasta ilmenee, näitä rajoja on kuitenkin toisinaan hankala määrittää, koska ne asetetaan punnitsemalla keskenään erilaisia vastakkaisia oikeuksia ja etuja. Nyt käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö koskee direktiivin (EU) 2015/2436(2) ja asetuksen (EU) 2017/1001(3) säännösten tulkintaa ja antaa siten unionin tuomioistuimelle tilaisuuden täsmentää merkityksellisiä arviointiperusteita sananvapauden ja laajalti tunnettujen tavaramerkkien haltijoiden oikeuksien välisen tasapainon löytämiseksi.
II     Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Unionin oikeus
1.     Direktiivi 2015/2436
2.        Direktiivin 2015/2436 10 artiklassa, jonka otsikko on ”Tavaramerkin antamat oikeudet”, säädetään seuraavaa:
”1.      Tavaramerkin haltijalla on rekisteröinnin perusteella tavaramerkkiin yksinoikeudet.
2.      Rajoittamatta ennen rekisteröidyn tavaramerkin hakemis- tai etuoikeuspäivää saatujen haltijoiden oikeuksien soveltamista kyseisen rekisteröidyn tavaramerkin haltijalla on oikeus estää kaikkia kolmansia osapuolia ilman hänen suostumustaan käyttämästä elinkeinotoiminnassa mitään merkkiä tavaroita tai palveluja varten, jos:
a)      merkki on sama kuin tavaramerkki ja sitä käytetään samoja tavaroita tai palveluja varten kuin ne tavarat ja palvelut, joita varten tavaramerkki on rekisteröity;
b)      merkki on sama tai samankaltainen kuin tavaramerkki ja sitä käytetään samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten kuin ne, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, jos tämä aiheuttaa yleisön keskuudessa sekaannusvaaran, mukaan lukien vaara merkin ja tavaramerkin välisestä mielleyhtymästä;
c)      merkki on sama tai samankaltainen kuin tavaramerkki riippumatta siitä, käytetäänkö sitä sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka ovat samoja, samankaltaisia tai ei-samankaltaisia kuin ne, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, kun viimeksi mainittu tavaramerkki on laajalti tunnettu kyseisessä jäsenvaltiossa ja kun merkin aiheeton käyttö merkitsee epäoikeudenmukaisen edun saamista tavaramerkin erottamiskyvystä tai maineesta taikka on haitaksi tavaramerkin erottamiskyvylle tai maineelle.
3.      Edellä 2 kohdassa säädetyin edellytyksin voidaan kieltää erityisesti
a)      merkin paneminen tavaroihin tai niiden päällyksiin;
b)      tavaroiden tarjoaminen tai markkinoille saattaminen tai niiden varastoiminen tällaisia tarkoituksia varten merkkiä käyttäen taikka palvelujen tarjoaminen tai suorittaminen merkkiä käyttäen;
c)      tavaroiden maahantuonti tai maastavienti merkkiä käyttäen;
d)      merkin käyttö toimi- tai liikenimenä taikka toimi- tai liikenimen osana;
e)      merkin käyttäminen liikeasiakirjoissa ja mainonnassa;
f)      merkin käyttö vertailevassa mainonnassa direktiivin 2006/114/EY[(4)] vastaisella tavalla.
– –
6.      Mitä 1, 2, 3 ja 5 kohdassa säädetään, ei estä jäsenvaltioita soveltamasta niiden säännöksiä suojasta muuhun tarkoitukseen kuin tavaroiden tai palvelujen erottamiseksi tapahtuvaa merkin käyttämistä vastaan, jos merkin aiheeton käyttö merkitsee epäoikeudenmukaisen edun saamista tavaramerkin erottamiskyvystä tai maineesta taikka on haitaksi tavaramerkin erottamiskyvylle tai maineelle.”
2.     Asetus 2017/1001
3.        Asetuksen 2017/1001 9 artiklassa, jonka otsikkona on ”EU-tavaramerkin antamat oikeudet”, säädetään seuraavaa:
”1.      EU-tavaramerkin haltijalla on rekisteröinnin perusteella EU-tavaramerkkiin yksinoikeudet.
2.      Rajoittamatta ennen EU-tavaramerkin hakemis- tai etuoikeuspäivää hankittujen oikeuksien soveltamista kyseisen EU-tavaramerkin haltijalla on oikeus kieltää kaikkia kolmansia osapuolia ilman hänen suostumustaan käyttämästä elinkeinotoiminnassa tunnusta tavaroita tai palveluja varten, jos:
a)      tunnus on sama kuin EU-tavaramerkki, ja sitä käytetään samoja tavaroita tai palveluita varten kuin ne tavarat ja palvelut, joita varten EU-tavaramerkki on rekisteröity;
b)      tunnus on sama tai samankaltainen kuin EU-tavaramerkki, ja sitä käytetään samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten kuin ne, joita varten EU-tavaramerkki on rekisteröity, jos tämä aiheuttaa yleisön keskuudessa sekaannusvaaran, mukaan lukien vaara tunnuksen ja tavaramerkin välisestä mielleyhtymästä;
c)      tunnus on sama tai samankaltainen kuin EU-tavaramerkki riippumatta siitä, käytetäänkö sitä sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka ovat samoja tai samankaltaisia tai jotka eivät ole samankaltaisia kuin ne, joita varten EU-tavaramerkki on rekisteröity, jos viimeksi mainittu tavaramerkki on laajalti tunnettu unionissa ja merkin aiheeton käyttö merkitsee EU-tavaramerkin erottamiskyvyn tai maineen epäoikeutettua hyväksi käyttämistä taikka on haitaksi EU-tavaramerkin erottamiskyvylle tai maineelle.
3.      Edellä 2 kohdassa säädetyin edellytyksin voidaan kieltää erityisesti:
a)      tunnuksen paneminen tavaroihin tai tavaroiden päällyksiin;
b)      tavaroiden tarjoaminen tai markkinoille saattaminen tai niiden varastoiminen tällaista tarkoitusta varten tunnusta käyttäen taikka palvelujen tarjoaminen tai suorittaminen tunnusta käyttäen;
c)      tavaroiden maahantuonti tai maastavienti tunnusta käyttäen;
d)      tunnuksen käyttö toimi- tai liikenimenä taikka toimi- tai liikenimen osana;
e)      tunnuksen käyttö liikeasiakirjoissa ja mainonnassa;
f)      tunnuksen käyttö vertailevassa mainonnassa [direktiivin 2006/114] vastaisella tavalla.
– –”
B       Benelux-yleissopimus
4.        Immateriaalioikeuksia (tavaramerkit ja mallit) koskevan Benelux-maiden välisen yleissopimuksen(5) (jäljempänä Benelux-yleissopimus) 2.20 artiklassa, jonka otsikkona on ”Tavaramerkkiin perustuvat oikeudet”, määrätään seuraavaa:
”1.      Tavaramerkin haltijalla on edempänä 2.2 artiklassa tarkoitetun rekisteröinnin perusteella tavaramerkkiin yksinoikeudet.
2.      Rajoittamatta ennen rekisteröidyn tavaramerkin hakemis- tai etuoikeuspäivää saatujen haltijoiden oikeuksien soveltamista ja jollei siviilioikeudellista vastuuta koskevien yleisesti sovellettavien säännösten mahdollisesta soveltamisesta muuta johdu, kyseisen rekisteröidyn tavaramerkin haltijalla on oikeus kieltää kaikkia kolmansia osapuolia ilman hänen suostumustaan käyttämästä merkkiä, jos:
– –
c.      merkki on sama tai samankaltainen kuin tavaramerkki, riippumatta siitä, käytetäänkö sitä sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka ovat samoja tai samankaltaisia tai eivät ole samankaltaisia kuin ne, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, kun viimeksi mainittu tavaramerkki on laajalti tunnettu Benelux-maiden alueella ja kun merkin käyttö elinkeinotoiminnassa ilman perusteltua syytä merkitsee epäoikeudenmukaisen edun saamista tavaramerkin erottamiskyvystä tai maineesta taikka on haitaksi tavaramerkin erottamiskyvylle tai maineelle;
d.      merkkiä käytetään muuhun tarkoitukseen kuin tavaroiden tai palvelujen erottamiseksi, jos merkin käyttö ilman perusteltua syytä merkitsee epäoikeudenmukaisen edun saamista tavaramerkin erottamiskyvystä tai maineesta taikka on haitaksi tavaramerkin erottamiskyvylle tai maineelle.
– –”
III  Pääasian tosiseikat, ennakkoratkaisukysymys ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa
5.        Inter IKEA Systems BV (jäljempänä IKEA), jonka suuri yleisö tuntee itse koottavista huonekaluista ja niiden pakkausten mukana toimitettavista ohjeista, on kolmen Benelux-tavaramerkin ja yhden EU-tavaramerkin haltija; nämä tavaramerkit on rekisteröity useita tavara- ja palveluluokkia varten.
6.        Vlaams Belang
‑puolue esitteli 14.11.2022 pidetyssä julkisessa lehdistötilaisuudessa Belgian turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikkaa koskevan uudistusohjelmansa, joka oli nimeltään ”IKEA-PLAN – Immigratie Kan Echt Anders” (”IKEA-suunnitelma – maahanmuuttopolitiikkaa voidaan oikeasti muuttaa”) ja johon sisältyvien 15 poliittisen ehdotuksen kuvailtiin olevan ”valmiita koottaviksi”. Ohjelmaa esittelevissä kuvissa oli käytetty tavaramerkkejä, joiden haltija IKEA on, sekä henkilöhahmoja, jotka muistuttivat IKEAn tuotteiden kokoamisohjeissa olevia henkilöhahmoja.
Puolueen verkkosivustolla julkaistiin yksityiskohtaisempi poliittinen suunnitelma, jossa mainittiin kyseinen esitys. Lisäksi lehdistötilaisuutta käsiteltiin Vlaams Belangin sosiaalisen median kanavissa, ja asianomaiset jakoivat sitä eteenpäin.
7.        IKEA nosti 22.11.2022 Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brusselissa (Brysselin hollanninkielinen yritystuomioistuin, Belgia), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, loukkauskanteen kahta voittoa tavoittelematonta yhdistystä eli Vrijheidsfondsia ja Algemeen Vlaams Belangia sekä Vlaams Belangia edustavia luonnollisia henkilöitä vastaan.(6) Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin totesi, että kanne voidaan ottaa tutkittavaksi vain siltä osin kuin se koskee Vrijheidsfondsia, joka toteutti Vlaams Belang ‑puolueen kampanjan sen tai sen johtajien nimissä ja lukuun.
8.        Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että Vrijheidsfonds on myöntänyt käyttäneensä tavaramerkkejä, joiden haltija IKEA on, ilman IKEAn suostumusta, ja on sitoutunut lopettamaan niiden käytön siihen saakka, kunnes ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on ratkaissut pääasian. Vrijheidsfonds väittää käyttäneensä näiden tavaramerkkien mainetta tehostaakseen viestiään ja levittääkseen sitä laajemmin, mikä on sen mukaan asetuksen 2017/1001 9 artiklan 2 kohdan c alakohdassa ja direktiivin 2015/2436
10 artiklan 2 kohdan c alakohdassa ja 6 kohdassa tarkoitettu tavaramerkin käytön perusteltu syy.
9.        Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo tästä, että vaikka tavaramerkin haltijan yksinoikeus tavaramerkkiin on Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 17 artiklan 2 kohdassa taattu omistusoikeus, se ei kuitenkaan ole ehdoton.
10.      Yksinoikeuden käyttö rajoittuu nimittäin tilanteeseen, jossa erityisesti se, että kolmas osapuoli käyttää laajalti tunnettua tavaramerkkiä, aiheuttaa haittaa tavaramerkin tehtäville. Lisäksi tavaramerkin tehtävä alkuperän osoittajana, siltä osin kuin se liittyy erityisyyden periaatteeseen (ts. tavaralajiperiaatteeseen), voi vaarantua vain, jos kuluttajille aiheutuu sekaannusvaara tavaramerkillä varustetun tuotteen alkuperän osalta. Tavaramerkin investointitehtävälle voi aiheutua haittaa vain silloin, kun se, että kolmas osapuoli käyttää merkkiä, joka on sama kuin tavaramerkki, samoja tavaroita tai palveluja varten kuin ne tavarat tai palvelut, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, aiheuttaa tavaramerkin haltijalle huomattavaa haittaa tämän käyttäessä kyseistä tavaramerkkiä sellaisen maineen luomiseksi tai ylläpitämiseksi, jolla voidaan houkutella kuluttajia tai saada heidät merkkiuskollisiksi. Samoin haitan aiheuttaminen mainontatehtävälle antaa tavaramerkin haltijalle oikeuden kieltää tavaramerkin käytön vain, jos käyttö aiheuttaa haittaa tavaramerkille sen haltijan myynninedistämistekijänä tai kaupallisen strategian välineenä.
11.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että muuntyyppisissä tavaroissa ja palveluissa käyttämistä vastaan annettavaa suojaa rajoittaa lisäksi kolmannen osapuolen mahdollisuus vedota ”perusteltuun syyhyn”.
12.      Kyseinen tuomioistuin väittää, että perustellun syyn käsitettä on tulkittava Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 10 artiklassa ja perusoikeuskirjan 11 artiklassa suojatun sananvapautta koskevan perusperiaatteen mukaisesti ja että näin ollen nyt käsiteltävä asia koskee samantasoisten perusoikeuksien eli sananvapauden ja omistusoikeuden välistä ristiriitaa.
13.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tästä, että direktiivin 2015/2436 valmistelun yhteydessä Euroopan parlamentti oli aikonut lisätä yksinoikeutta koskevien poikkeusten(7) joukkoon tavaramerkin käytön parodiaa varten, kuten Yhdysvaltojen liittovaltion tavaramerkkilaissa eli vuonna 1946 annetussa Lanham Actissa (15 U.S.C.1125) säädetään. Ehdotusta ei kuitenkaan hyväksytty, eikä seikkoja, jotka voivat kuulua perustellun syyn käsitteen alaan silloin, kun kyse on tavaramerkin käytöstä parodiaa varten, ole ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan vielä määritelty.
14.      Saman tuomioistuimen mukaan unionin tuomioistuin kuitenkin luopui tuomiossa Leidseplein Beheer ja de Vries(8) perustellun syyn käsitteen suppeasta tulkinnasta ja esitti täsmennyksiä, joiden mukaan kyseinen käsite ”ei voi kattaa ainoastaan objektiivisesti ottaen pakottavia syitä, vaan se voi liittyä myös sellaisen kolmannen subjektiivisiin etuihin, joka käyttää merkkiä, joka on sama tai samankaltainen kuin laajalti tunnettu tavaramerkki”.
15.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa myös, että perustellun syyn käsitettä tulkitaan Alankomaissa ja Belgiassa eri tavoin, koska Belgian tuomioistuimet tulkitsevat sitä erittäin suppeasti.
16.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa myös, että Benelux-Gerechtshof (Benelux-tuomioistuin) katsoi tuomiossaan Moët Hennessy Champagne Service v. Cedric Art,(9) että ”taiteellinen vapaus on [Benelux-yleissopimuksen 2.20 artiklan 2 kappaleen d kohdassa] tarkoitettu perusteltu syy käyttää merkkiä, joka on sama tai samankaltainen kuin tavaramerkki, muuhun tarkoitukseen kuin tavaroiden tai palvelujen erottamiseksi, jos taiteellinen ilmaisu on sellaisen luovan muokkausprosessin alkuperäinen tulos, jonka tarkoituksena ei ole aiheuttaa vahinkoa tavaramerkille tai sen haltijalle”.
17.      Kyseisen tuomion taustalla olevien tulkintakysymysten sanamuoto oli lähes sama kuin nyt käsiteltävän ennakkoratkaisukysymyksen. Benelux-tuomioistuin, joka ei ottanut kantaa näissä kysymyksissä tarkoitettujen erityisten arviointiperusteiden merkityksellisyyteen, tulkitsi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan perustellun syyn käsitettä laajasti, kun se katsoi, että sananvapauteen liittyvä peruste voidaan hylätä vain, jos kolmannen osapuolen tarkoituksena oli aiheuttaa haittaa tavaramerkin haltijalle.
18.      Tässä tilanteessa Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel päätti 4.5.2023 tekemällään päätöksellä, joka saapui unionin tuomioistuimeen 8.5.2023, lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Voiko sananvapaus, käsittäen myös poliittisen sananvapauden ja poliittisen parodian, sellaisena kuin se taataan [Euroopan ihmisoikeussopimuksen] 10 artiklassa ja [perusoikeuskirjan] 11 artiklassa, muodostaa perustellun syyn käyttää merkkiä, joka on sama tai samankaltainen kuin unionissa laajalti tunnettu tavaramerkki, [asetuksen 2017/1001] 9 artiklan 2 kohdan c alakohdan ja [direktiivin 2015/2436] 10 artiklan 2 kohdan c alakohdan ja 6 kohdan mukaisessa merkityksessä?
Mitä arviointiperusteita kansallisen tuomioistuimen on tarvittaessa otettava huomioon kyseisten perusoikeuksien välisen tasapainon arvioimiseksi ja mikä merkitys kullekin arviointiperusteelle on annettava?
Voiko kansallinen tuomioistuin ottaa erityisesti huomioon seuraavat arviointiperusteet, ja/tai onko muita arviointiperusteita:
–        se, missä määrin ilmaisulla on kaupallinen luonne tai tavoite
–        se, missä määrin kilpailusyillä on merkitystä asianosaisten välillä
–        se, missä määrin ilmaisu on yleisen edun mukainen, yhteiskunnan kannalta merkityksellinen tai herättää keskustelua
–        edellä mainittujen arviointiperusteiden välinen suhde
–        tavaramerkin, johon on vedottu, tunnettuuden laajuus
–        loukkaavan käytön laajuus, intensiteetti ja järjestelmällisyys ja levinneisyys alueellisesti, ajallisesti ja määrällisesti, myös ottaen huomioon sen, missä suhteessa tällainen käyttö on ilmaisun tavoitteena olevaan sanomaan
–        se, missä määrin ilmaisusta ja ilmaisuun liittyvistä olosuhteista, kuten ilmaisun nimestä ja sen mainostamisesta, aiheutuu haittaa niiden tavaramerkkien, joihin on vedottu, maineelle, erottamiskyvylle ja tuotekuvalle (mainontatehtävä)
–        se, missä määrin ilmaisu ilmentää omaa alkuperäistä panosta, ja se, missä määrin on pyritty välttämään sekaannusta tai mielleyhtymää kyseisiin tavaramerkkeihin
tai vaikutelmaa siitä, että ilmaisun ja tavaramerkin haltijan välillä on kaupallinen tai muu yhteys (alkuperätehtävä), kun otetaan myös huomioon tapa, jolla tavaramerkin haltija on luonut mainonnassa ja viestinnässä tietyn tuotekuvan ja maineen?”
19.      Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet IKEA, Vrijheidsfonds ja Euroopan komissio. Samat osapuolet olivat edustettuina 10.6.2025 pidetyssä istunnossa.
IV     Asian tarkastelu
20.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ennakkoratkaisukysymyksellään unionin tuomioistuimelta lähinnä, mitkä ovat ne arviointiperusteet, jotka on otettava huomioon arvioitaessa sitä, onko olemassa asetuksen 2017/1001 9 artiklan 2 kohdan c alakohdassa ja direktiivin 2015/2436
10 artiklan 2 kohdan c alakohdassa ja 6 kohdassa tarkoitettu perusteltu syy, kun on kyse siitä, että poliittisen puolueen nimissä ja lukuun toimiva yhdistys käyttää merkkiä ohjelmansa levittämiseen ja edistämiseen.
21.      Ennen tämän kysymyksen tarkastelua on tutkittava sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset, koska IKEA kiistää niiden täyttymisen.
A       Tutkittavaksi ottaminen
22.      IKEA väittää kirjallisissa huomautuksissaan, että se on valittanut päätöksestä, jolla nyt käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö on esitetty, ja että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on näin ollen jätettävä pääasia tutkimatta kyseisen valituksen devolutiivisen vaikutuksen vuoksi ja todettava, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa. Lisäksi IKEA viittaa määräykseen Nationale Loterij(10) ja väittää, että vaikka ennakkoratkaisupyyntöä ei peruutettaisi, siihen ei ole tarpeen vastata, koska ennakkoratkaisupyynnön esittämisen perusteena ei ole neuvoa-antavien lausuntojen esittäminen yleisistä tai hypoteettisista kysymyksistä vaan oikeusriidan todelliseen ratkaisemiseen erottamattomasti liittyvä tarve.
23.      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuimen on pidättäydyttävä ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevassa päätöksessä, jonka on saatava aikaan oikeusvaikutuksia siltä osin kuin sitä ei ole peruutettu.(11) Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että IKEAn valitus on jätetty tutkimatta, ja katsoo, että unionin tuomioistuimen on ratkaistava ennakkoratkaisukysymys, eikä se ole peruuttanut ennakkoratkaisupyyntöään.
24.      Toisin kuin määräyksen Nationale Loterij(12) antamiseen johtanutta asiaa, joka koski toisen asteen tuomioistuimen ratkaisemaa oikeusriitaa, jossa kyseinen tuomioistuin oli näin ollen ottanut vastuulleen sen varmistamisen, että unionin oikeutta noudatetaan,(13) nyt käsiteltävän asian kohteena olevaa oikeusriitaa ei ole vielä ratkaistu, etenkään ennakkoratkaisukysymyksessä tarkoitettujen seikkojen osalta.
25.      Tästä seuraa, että ennakkoratkaisukysymys voidaan ottaa tutkittavaksi ja että se on ratkaistava.
B       Asiakysymys
1.     Ennakkoratkaisukysymyksen ulottuvuus
26.      Nyt käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö koskee direktiivin 2015/2436 ja asetuksen 2017/1001 säännösten tulkintaa. On nimittäin yhtäältä niin, että Benelux-tavaramerkit, joiden haltija IKEA on, kuuluvat tavaramerkkidirektiivien(14) perusteella hyväksytyn Benelux-yleissopimuksen suojausjärjestelmän piiriin, joten direktiivissä 2015/2436 määritetään kyseisiin tavaramerkkeihin sovellettava järjestelmä, ja toisaalta niin, että EU-tavaramerkki, jonka haltija IKEA on, kuuluu asetuksen 2017/1001 soveltamisalaan.
27.      Kuten direktiivin 2015/2436 10 artiklan 1 kohdasta ja asetuksen 2017/1001 9 artiklan 1 kohdasta ilmenee, kansallisen tai EU-tavaramerkin haltijalla on rekisteröinnin perusteella tavaramerkkiin yksinoikeudet. Molemmissa säädöksissä kuitenkin säädetään, että yksinoikeuden käyttämiselle on asetettu tiettyjä rajoituksia.
28.      Tältä osin tavaramerkin haltija voi yksinoikeudella suojella sillä tässä ominaisuudessa olevia erityisintressejään eli varmistaa sen, että tavaramerkki pystyy täyttämään tehtävänsä. Näin ollen tätä yksinoikeutta saadaan käyttää ainoastaan niissä tilanteissa, joissa se, että kolmas käyttää merkkiä, aiheuttaa tai voi aiheuttaa haittaa jollekin tavaramerkin tehtävistä. Näihin tehtäviin kuuluvat tavaramerkin keskeinen tehtävä, joka on kyseessä olevan tavaran tai palvelun alkuperän takaaminen kuluttajille, sekä erityisesti kyseisen tavaran tai palvelun laadun takaamista koskeva tehtävä tai tiedottamiseen, investointiin ja mainontaan liittyvät tehtävät.(15)
29.      Näin ollen kansallisen tai EU-tavaramerkin haltija voi direktiivin 2015/2436 10 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdan ja asetuksen 2017/1001 9 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdan nojalla vastustaa saman merkin käyttöä samoja tavaroita tai palveluja varten kuin ne tavarat ja palvelut, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, ja tavaramerkin kanssa saman tai samankaltaisen merkin käyttöä samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten kuin ne, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, jos tämä aiheuttaa sekaannusvaaran.
30.      Kansallista ja unionin tavaramerkkioikeutta koskevassa järjestelmässä laajalti tunnettujen tavaramerkkien suoja on laajempi kuin tavallisten tavaramerkkien suoja.(16) Laajalti tunnetun tavaramerkin haltija voi direktiivin 2015/2436 10 artiklan 2 kohdan c alakohdan ja asetuksen 2017/1001 9 artiklan 2 kohdan c alakohdan nojalla vastustaa sitä, että kolmas osapuoli käyttää merkkiä, vaikka merkki ja tavaramerkki eivät ole samoja eikä sekaannusvaara ole. Näissä säännöksissä säädetään myös, että laajalti tunnettujen tavaramerkkien haltijat voivat kieltää kolmansia osapuolia käyttämästä elinkeinotoiminnassa merkkejä, jotka ovat samoja tai samankaltaisia näiden tavaramerkkien kanssa, jos tämä käyttö merkitsee epäoikeudenmukaisen edun saamista tavaramerkin erottamiskyvystä tai maineesta (”vapaamatkustajuus” eli ”free-riding”) taikka on haitaksi tavaramerkin erottamiskyvylle (”vesittyminen”, ”häviäminen” tai ”hämärtyminen”) tai maineelle (”pilaaminen” tai ”heikentäminen”).(17)
31.      Sekä direktiivillä 2015/2436 että asetuksella 2017/1001 pyritään kuitenkin yleisesti saattamaan tasapainoon yhtäältä tavaramerkin haltijan intressi säilyttää tavaramerkin keskeinen tehtävä ja toisaalta muiden talouden toimijoiden intressi pitää sellaiset merkit vapaina, joilla voidaan osoittaa niiden tavaroita ja palveluja.
32.      Kolmannen osapuolen intressit käyttää elinkeinotoiminnassa merkkiä, joka on samankaltainen kuin laajalti tunnettu tavaramerkki, otetaan huomioon sitä kautta, että mainitun merkin käyttäjällä on mahdollisuus vedota perusteltuun syyhyn.(18) Kun laajalti tunnetun tavaramerkin haltija on nimittäin onnistunut osoittamaan, että kyseessä on jokin direktiivin 2015/2436 10 artiklan 2 kohdan c alakohdassa ja asetuksen 2017/1001 9 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetuista loukkauksista, kolmannen osapuolen, joka on käyttänyt merkkiä, joka on samankaltainen kuin laajalti tunnettu tavaramerkki, on osoitettava, että tällaisen merkin käyttämiselle on kyseisissä säännöksissä tarkoitettu perusteltu syy.(19)
33.      Perustellun syyn käsite, jolla ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii sovittamaan yhteen omistusoikeuden ja sananvapauden, on siten keskeinen nyt käsiteltävän asian kannalta.
34.      Ennen tämän käsitteen tulkintaa on mielestäni hyödyllistä palauttaa lyhyesti mieliin tavaramerkkioikeuden säännösten yleiset soveltamisedellytykset, jotta – kuvaannollisesti ilmaistuna – tasoitetaan tietä kysymyksen tarkastelemiselle jäljempänä.
35.      Jotta tavaramerkin haltija voi direktiivin 2015/2436 10 artiklan 2 kohdan ja asetuksen 2017/1001 9 artiklan 2 kohdan nojalla vastustaa sellaisen merkin käyttöä, joka on sama tai samankaltainen kuin tavaramerkki – etenkin laajalti tunnettu tavaramerkki – käytön on tapahduttava yhtäältä ”elinkeinotoiminnassa” ja toisaalta ”tavaroita tai palveluja varten”. Tässä yhteydessä on huomautettava, että näiden kahden soveltamisedellytyksen välinen ero ei ole selvä ja että – kuten jäljempänä totean(20) – ne näyttävät menevän osittain päällekkäin tietyissä asiayhteyksissä.
36.      Vaikka ennakkoratkaisukysymys ei koske direktiivin 2015/2436 10 artiklan 2 kohdan ja asetuksen 2017/1001 9 artiklan 2 kohdan yleisiä soveltamisedellytyksiä, nämä säännökset eivät ole merkityksettömiä tavoiteltaessa oikeudenmukaista tasapainoa tavaramerkkiin perustuvien oikeuksien ja sananvapauden välillä. Oikeuskirjallisuudessa on nimittäin huomautettu, että tietyissä tilanteissa, jotka vaikuttivat koskevan omistusoikeuden ja sananvapauden välistä ristiriitaa, ei ollut kyse ristiriidasta, koska merkkiä ei käytetty elinkeinotoiminnassa(21) eikä tavaroita tai palveluja varten.(22)
37.      Lisäksi näiden kahden yleisen edellytyksen tarkastelu voisi osoittautua hyödylliseksi ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle, koska sen käsiteltäväksi saatettu kanne perustuu sekä tavaramerkin haltijan yksinoikeutta koskeviin tavaramerkkioikeuden säännöksiin että Benelux-yleissopimuksen 2.20 artiklan 2 kappaleen d kohtaan, joka koskee direktiivin 2015/2436 10 artiklan 6 kohdassa tarkoitettuja loukkauksia, jotka johtuvat merkin käytöstä ”muuhun tarkoitukseen kuin tavaroiden tai palvelujen erottamiseksi”, ja jossa ei edellytetä tämän käytön tapahtuvan elinkeinotoiminnassa.(23)
38.      Tältä osin pääasian asianosaiset olivat istunnossa eri mieltä siitä, täyttyvätkö kyseiset kaksi edellytystä nyt käsiteltävässä asiassa. Vrijheidsfondsin mukaan merkkiä ei kyseisessä tapauksessa käytetty yksityisesti vaan elinkeinotoiminnassa, koska käytön tarkoituksena oli taloudellisen hyödyn saaminen. IKEA sitä vastoin väittää, että tavaramerkkejä, joiden haltija se on, ei käytetty tavaroiden ja palvelujen erottamiseksi, joten sen kanteen tarkastelussa oli otettava huomioon Benelux-yleissopimuksen 2.20 artiklan 2 kappaleen d kohta, jonka sanamuoto vastaa direktiivin 2015/2436 10 artiklan 6 kohdan sanamuotoa.
39.      On huomattava, että ennakkoratkaisukysymys koskee myös viimeksi mainittua säännöstä ja siihen sisältyvää perustellun syyn käsitettä.
40.      Direktiivin 2015/2436 10 artiklan 6 kohdassa säädetään muun muassa, että sen 1 ja 2 kohta eivät estä soveltamasta kansallisia säännöksiä, jotka koskevat tavaramerkin suojaa muuhun tarkoitukseen kuin tavaroiden tai palvelujen erottamiseksi tapahtuvaa merkin käyttöä vastaan, jos merkin aiheeton käyttö (ts. käyttö ilman perusteltua syytä) merkitsee epäoikeudenmukaisen edun saamista tavaramerkin erottamiskyvystä tai maineesta taikka on haitaksi tavaramerkin erottamiskyvylle tai maineelle.
41.      Unionin lainsäätäjän tarkoituksena on siten ollut muistuttaa, että tavaramerkin suojaaminen muuhun tarkoitukseen kuin tavaroiden tai palvelujen erottamiseksi tapahtuvaa merkin käyttöä vastaan ei kuulu unionin oikeudessa toteutetun yhdenmukaistamisen piiriin. Direktiivin 2015/2436 10 artiklan 6 kohdan tulkinta tämän direktiivin johdanto-osan 40 perustelukappaleen(24) ja kyseisen direktiivin edeltäjän vastaavaa säännöstä koskevan oikeuskäytännön valossa vahvistaa tämän tulkinnan.(25)
42.      Näin ollen on todettava, että silloin, kun merkkiä ei käytetä tavaroiden tai palvelujen erottamiseksi, tavaramerkin haltijoille annettavan suojan laajuus ja mahdollisesti sisältö on määritettävä jäsenvaltioiden oikeusjärjestysten perusteella. Jäsenvaltiot voivat päättää, antavatko ne lainsäädäntöä tästä asiasta; jos ne antavat lainsäädäntöä, ne voivat asettaminsa edellytyksin vaatia, että merkki ja tavaramerkki ovat joko samoja tai samankaltaisia tai että niillä on jokin muu yhteys,(26) ja myös päättää perustellun syyn käsitteen käyttämisestä.
43.      Tässä vaiheessa on esitettävä kaksi huomautusta.
44.      Ensiksikin on todettava, että direktiivin 2015/2436 mukaan merkin käytöstä – perustellusta syystä tai ilman perusteltua syytä – muuhun tarkoitukseen kuin tavaroiden tai palvelujen erottamiseksi ei aiheudu oikeudellisia seurauksia. Lisäksi on niin, että koska kyseisen direktiivin 10 artiklan 6 kohdassa olevalla perustellun syyn käsitteellä ei lähtökohtaisesti ole omaa oikeudellista merkitystä, kyseisessä säännöksessä tarkoitetun perustellun syyn olemassaoloa koskevia arviointiperusteita ei ole mahdollista määrittää unionin oikeutta tulkitsemalla. Ehdotan näin ollen, ettei mainittua säännöstä tulkita.
45.      Todettakoon toiseksi, että jäsenvaltio voi päättää sisällyttää perustellun syyn käsitteen kansalliseen lainsäädäntöönsä, joka koskee tavaramerkkien suojaamista muuhun tarkoitukseen kuin tavaroiden tai palvelujen erottamiseksi tapahtuvaa merkin käyttöä vastaan, ja katsoa, että tätä käsitettä käytetään direktiivin 2015/2436 10 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla. Tässä tapauksessa tämän säännöksen tulkinnasta voisi olla hyötyä kansalliselle tuomioistuimelle, jonka käsiteltäväksi on saatettu kyseiseen lainsäädäntöön perustuva kanne. Yhtäältä on kuitenkin niin, että mainittu lainsäädäntö ei kuulu kyseisen direktiivin soveltamisalaan, ja koska muita sovellettavia unionin oikeuden säännöksiä ei ole, se jää unionin oikeuden ulkopuolelle. Tässä jälkimmäisessä tapauksessa perusoikeuskirjaa ei voida soveltaa.(27) Toisaalta on niin, että kun kansallinen tuomioistuin tutkii, onko olemassa perusteltu syy, joka perustuu sananvapauden ja muiden oikeuksien keskinäiseen punnintaan, sen on otettava huomioon, että tätä punnintaa ei tehdä tilanteissa, joissa merkkiä käytetään direktiivissä 2015/2436 tarkoitetulla tavalla ”elinkeinotoiminnassa” ja ”tavaroita ja palveluja varten”. Tämän punninnan tulos ei siis voi olla sama kuin se, johon päädytään tavoiteltaessa oikeudenmukaista tasapainoa sananvapauden ja kyseisen direktiivin nojalla myönnettyjen oikeuksien välillä. Kuten jäljempänä esitän,(28) Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti sananvapauden käyttäminen, joka perustuu merkin käyttöön muualla kuin kaupallisessa toiminnassa, voi saada laajempaa suojaa kuin kyseisellä alalla tapahtuva käyttö.
46.      Tyhjentävyyden vuoksi ja hyödyllisen vastauksen antamiseksi ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle tutkin, merkitseekö sellaisen merkin, joka on sama tai samankaltainen kuin tavaramerkki, käyttö sellaisen poliittisen kampanjan yhteydessä, jonka yhdistys toteuttaa poliittisen puolueen ja sen johtajien nimissä ja lukuun, tavaramerkkioikeuden säännöksissä tarkoitettua käyttöä elinkeinotoiminnassa ja tavaroita tai palveluja varten.
2.     Merkin käyttö elinkeinotoiminnassa ja tavaroita tai palveluja varten
47.      Ennakkoratkaisupyynnöstä ja istunnossa käydyistä keskusteluista ilmenee, että Vrijheidsfondsin sääntömääräisenä tarkoituksena on Vlaams Belangin rahallinen ja aineellinen tukeminen.(29) Vrijheidsfonds toteutti kyseessä olevan kampanjan tässä ominaisuudessa kyseisen poliittisen puolueen nimissä ja lukuun. Lisäksi pääasian vastaajat näyttävät olevan yhtä mieltä siitä, että kyseessä olevia tavaramerkkejä käytettiin mainitun puolueen viestin tehostamiseen, jotta se saisi lisää vastakaikua, ja sen levittämiseen.
48.      Jotta voidaan ratkaista, merkitseekö se, että poliittisen kampanjan puolueen nimissä ja lukuun toteuttanut yhdistys käyttää kyseisen kampanjan yhteydessä merkkiä, joka on sama tai samankaltainen kuin tavaramerkki, merkin sellaista käyttöä elinkeinotoiminnassa ja tavaroita tai palveluja varten, jota kyseisen tavaramerkin haltija voi vastustaa direktiivin 2015/2436 10 artiklan 2 kohdan c alakohdan ja asetuksen 2017/1001 9 artiklan 2 kohdan c alakohdan nojalla, on tutkittava, täyttyvätkö seuraavat edellytykset: ensinnäkin merkkiä käyttää voittoa tavoittelematon yhdistys, toiseksi kyseinen yhdistys toimii kolmannen osapuolen nimissä ja lukuun, kolmanneksi se pyrkii toiminnallaan levittämään poliittista sanomaa kyseisen kolmannen osapuolen edun mukaisesti.
a)     Merkin käyttö voittoa tavoittelemattoman yhteisön toimesta
49.      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan merkkiä käytetään elinkeinotoiminnassa, kun sitä käytetään taloudellisen hyödyn saamiseen tähtäävässä kaupallisessa toiminnassa eikä yksityisesti.(30) Tavaramerkin haltija voi periaatteessa vedota tavaramerkkiin perustuviin yksinoikeuksiin ainoastaan elinkeinonharjoittajiin nähden eli näin ollen vain kaupallisen toiminnan yhteydessä.(31) Jos liiketoimet ylittävät laajuutensa, toistuvuutensa tai muiden ominaispiirteidensä vuoksi yksityisen toiminnan rajat, niiden toteuttaja harjoittaa elinkeinotoimintaa.(32)
50.      Tästä on yhtäältä todettava, että poliittiseen kampanjaan liittyvää toimintaa ei jo sen luonteen vuoksi toteuteta yksityisesti. Tämä on täysin selvää, kun on kyse lehdistötilaisuudesta, joka järjestetään sen varmistamiseksi, että tieto uudesta poliittisesta ohjelmasta, joka asetetaan myöhemmin saataville verkossa, leviää mahdollisimman laajalle.
51.      Toisaalta voitaisiin pohtia, liittyykö tällaiseen yksityisen toiminnan rajat ylittävään toimintaan vaadittava taloudellinen näkökulma, jotta sen voidaan katsoa kuuluvan elinkeinotoiminnan piiriin.
52.      Se, että Vrijheidsfonds on voittoa tavoittelematon yhdistys, ei kuitenkaan ole ratkaiseva seikka selvitettäessä, onko se käyttänyt kyseessä olevia tavaramerkkejä elinkeinotoiminnassa.
53.      Vaikka unionin tuomioistuimella ei vielä ole ollut tilaisuutta tarkastella kysymystä voittoa tavoittelemattomien yhteisöjen elinkeinotoiminnassa toteuttamasta tavaramerkkien käytöstä, jota tavaramerkin haltija voi vastustaa tässä ennakkoratkaisukysymyksessä tarkoitettujen säännösten nojalla, se on antanut tätä koskevia hyödyllisiä ohjeita tuomiossa Verein Radetzky-Orden,(33) joka koskee tosiasiallisen käytön käsitettä.
54.      Tätä käsitettä koskevien näkökohtien asettamiseksi asiayhteyteensä on muistutettava, että tavaramerkki voidaan julistaa menetetyksi, jollei sitä viiden vuoden yhtäjaksoisen määräajan kuluessa ole otettu asianomaisessa jäsenvaltiossa tosiasialliseen käyttöön koskien niitä tavaroita tai palveluita, joita varten se on rekisteröity.(34)
55.      Tästä on todettava yhtäältä, että riippumatta voittoa tavoittelemattoman yhdistyksen toiminnan mahdollisesta taloudellisesta näkökohdasta, jota käsittelen jäljempänä,(35) unionin tuomioistuin on täsmentänyt, että tavaramerkkiä käytetään tosiasiallisesti silloin, kun tällainen yhdistys käyttää tavaramerkkiä suhteissaan yleisöön ilmoittaessaan tapahtumista, liikeasiakirjoissaan sekä mainosmateriaalissaan ja kun yhdistyksen jäsenet käyttävät tavaramerkkiä vastaavia rintamerkkejä lahjoituksia kerätessään ja jakaessaan.(36) Tässä yhteydessä unionin tuomioistuin on korostanut, että tavaroiden tai palvelujen tarjoaminen voittoa tavoittelematta ei ole ratkaisevaa. Se, että hyväntekeväisyysjärjestö ei tavoittele voittoa, ei nimittäin sulje pois sitä, että sen tavoitteena voi olla luoda ja myöhemmin säilyttää markkinat sen tavaroille tai palveluille, joita varten tavaramerkki on rekisteröity.(37) Unionin tuomioistuimen mukaan ei ole myöskään suljettu pois, että aatteellisen yhdistyksen rekisteröimillä tavaramerkeillä olisi olemassaolon peruste sikäli kuin niillä voidaan suojata yhdistystä siltä, että kolmannet osapuolet mahdollisesti käyttävät samoja tai samankaltaisia merkkejä elinkeinotoiminnassa.(38)
56.      Vaikka voittoa tavoittelematon yhdistys voi vedota tavaramerkin käyttöön tavaroiden tai palvelujen yksilöimiseen ja markkinointiin, jotta se ei menetä yksinoikeuttaan tavaramerkkiin, sen – tai minkä tahansa tavaramerkin haltijan – olisi myös voitava vedota tähän yksinoikeuteen suojautuakseen sitä vastaan, että kolmas osapuoli käyttää sen tavaramerkkiä voittoa tavoittelematta tavaroidensa tai palvelujensa yksilöimiseen ja markkinointiin. Kun kolmas osapuoli käyttää merkkiä tällä tavalla kyseiseen tarkoitukseen, käytön on siis myös katsottava tapahtuvan elinkeinotoiminnassa.
57.      Tämä tulkinta saa tukea unionin tuomioistuimen yleisemmästä oikeuskäytännöstä, joka koskee tavaramerkin käytön tosiasiallisuuden arvioinnin edellytyksiä. Tämän arvioinnin on nimittäin perustuttava kaikkiin niihin tosiseikkoihin ja olosuhteisiin, joiden avulla voidaan osoittaa, että tavaramerkkiä todella hyödynnetään kaupallisesti elinkeinotoiminnassa.(39) Muistutan,(40) että unionin tuomioistuimen mukaan se, että voittoa tavoittelematon yhdistys käyttää merkkiä tavaroidensa tai palvelujensa yksilöimiseen tai niiden markkinointiin yleisölle ja niiden erottamiseen muista tavaroista ja palveluista, joilla on toinen alkuperä, merkitsee tällaista kaupallista hyödyntämistä elinkeinotoiminnassa.
58.      Edellä esitetystä ilmenee, että voittoa tavoittelematon yhdistys voi
käyttää merkkiä elinkeinotoiminnassa myös silloin, kun kyseistä merkkiä käytetään julkisesti ja sen tavaroiden tai palvelujen yksilöimiseen ja markkinointiin.
59.      Vrijheidsfonds täydensi istunnossa voittoa tavoittelemattomuutensa osalta vielä, että Belgian parlamentti myöntää puolueille niiden vaalimenestykseen perustuvan määrärahan. Poliittisia kampanjoita koskevien toimien ja tietyn puolueen tai sitä tukevien yhteisöjen käyttöön annettujen varojen välillä on siis epäsuora mutta yksilöitävissä oleva yhteys. Tämä on lisäperuste sille, että Vrijheidsfondsin voidaan katsoa käyttäneen merkkejä elinkeinotoimintaan rinnastettavassa asiayhteydessä. Tuomiossa Verein Radetzky-Orden(41) unionin tuomioistuin kiinnitti samankaltaisen tilanteen osalta huomiota siihen, että erityyppiset voittoa tavoittelemattomat yhdistykset, jotka ensi näkemältä suorittavat palvelujaan maksutta, saavat todellisuudessa tukia tai korvauksia eri muodoissa.
60.      Kun otetaan huomioon, että Vrijheidsfonds myöntää toteuttaneensa kampanjan Vlaams Belangin nimissä ja lukuun, esiin nousee nyt kysymys siitä, katsotaanko merkin käytön tapahtuneen elinkeinotoiminnassa myös silloin, kun kolmas osapuoli ei käytä merkkiä, joka on sama tai samankaltainen kuin tavaramerkki, oman etunsa vaan toisen henkilön edun mukaisesti.
b)     Merkin käyttö kolmannen osapuolen nimissä ja lukuun
61.      Siitä, voidaanko asianomaisen katsoa itse käyttäneen tavaramerkin kanssa samanlaista merkkiä, vaikka hän onkin toiminut toisen taloudellisten intressien mukaisesti, unionin tuomioistuin on täsmentänyt, ettei sillä, kuka omistaa tavaramerkillä varustetut tavarat, ole merkitystä todettaessa, että kyse on käytöstä elinkeinotoiminnassa.(42)
62.      Vaikka – kun otetaan huomioon tämän ratkaisuehdotuksen 57 kohdassa esittämäni toteamukset – kolmannen osapuolen ”taloudelliseksi” luokiteltu intressi voi muodostua markkinoiden luomisesta tai säilyttämisestä sen tavaroille ja palveluille, joilla ei tavoitella voittoa, pelkästään sillä perusteella, että Vrijheidsfonds käytti kyseisiä merkkejä puolueen viestin tehostamiseen ja sen erottamiseen muiden puolueiden viestistä, ei voida katsoa, ettei tällainen käyttö tapahtunut elinkeinotoiminnassa.
63.      Huomautan, että unionin tuomioistuin noudatti samaa päättelyä kuin tämän ratkaisuehdotuksen 61 kohdassa sen tulkinnan tueksi, jonka mukaan kolmas osapuoli käyttää merkkiä tavaramerkkioikeuden säännöksissä tarkoitetulla tavalla ”tavaroita tai palveluja varten” myös silloin, kun kolmas osapuoli toimii sellaisen toisen henkilön lukuun, jolle kyseiset tavarat tai palvelut kuuluvat.(43)
64.      Tällä perusteella tarkastelen seuraavaksi direktiivin 2015/2436 10 artiklan 2 kohdan ja asetuksen 2017/1001 9 artiklan 2 kohdan soveltamisedellytystä, joka koskee merkin käyttöä tavaroita tai palveluja varten. Voidaan nimittäin pohtia, tapahtuuko merkin käyttö poliittisen viestin levittämiseen unionin tavaramerkkioikeuden säännöksissä tarkoitetulla tavalla tavaroita tai palveluja varten.
c)     Merkin käyttö poliittisiin tarkoituksiin
65.      Käytön, jonka tavaramerkin haltija voi kieltää tavaramerkkioikeuden nojalla, on tapahduttava paitsi elinkeinotoiminnassa myös tavaroita tai palveluja varten.
66.      Edellytyksestä, joka koskee merkin käyttöä tavaroita tai palveluja varten, säädetään nimenomaisesti direktiivin 2015/2436 10 artiklan 2 kohdan ja asetuksen 2017/1001 9 artiklan 2 kohdan johdanto-osassa.(44) Kun otetaan huomioon tämän edellytyksen yleinen luonne, sitä sovelletaan myös laajalti tunnettuihin tavaramerkkeihin, ja tällaisille tavaramerkeille annettavan suojan erityispiirteenä on se, että tavaramerkin haltijalla on oikeus kieltää sellaisen merkin käyttö, joka on sama tai samankaltainen kuin sen tavaramerkki, myös sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka ovat täysin erilaisia kuin ne tavarat tai palvelut, joita varten tavaramerkki on rekisteröity. Mainittu edellytys ilmenee lisäksi kyseisen direktiivin 10 artiklan 2 kohdan c alakohdan ja 6 kohdan soveltamisalojen vertailusta. Näiden kahden säännöksen soveltamisalat riippuvat nimittäin siitä, käytetäänkö tavaramerkkiä erottamaan kyseessä olevat tavarat tai palvelut tietystä yrityksestä peräisin oleviksi, eli tavaramerkkinä, vai käytetäänkö sitä muihin tarkoituksiin.(45)
67.      Kuten olen lisäksi todennut,(46) merkkiä käytetään elinkeinotoiminnassa myös silloin, kun voittoa tavoittelematon yhdistys käyttää sitä julkisesti markkinoiden luomiseen ja säilyttämiseen kolmannen osapuolen tavaralle tai palvelulle. Direktiivin 2015/2436 10 artiklan 2 kohdassa ja asetuksen 2017/1001 9 artiklan 2 kohdassa säädetyt kaksi soveltamisedellytystä näyttävät menevän osittain päällekkäin luonnehdittaessa voittoa tavoittelemattoman yhteisön toimesta tapahtunutta käyttöä.
68.      Kun on kyse sen arvioimisesta, onko käyttö tapahtunut tavaroita tai palveluja varten, tämän ratkaisuehdotuksen 63 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee, että sellaisen merkin käyttö, joka on sama tai samankaltainen kuin tavaramerkki, kolmannen osapuolen tai sen henkilön, jonka lukuun tämä kolmas osapuoli toimii, tavaroita tai palveluja varten on toimintaa, jota tavaramerkin haltija voi vastustaa direktiivin 2015/2436 10 artiklan 2 kohdan ja asetuksen 2017/1001 9 artiklan 2 kohdan nojalla.(47)
69.      Tuomiosta Google France ja Google(48) ilmenee lisäksi, että direktiivin 2015/2436 10 artiklan 3 kohdassa ja asetuksen 2017/1001 9 artiklan 3 kohdassa luetellut käyttötarkoitukset, joita tavaramerkin haltija voi vastustaa, ovat käyttöä ”tavaroita tai palveluja varten”. Kyseinen tuomio koskee mainittua direktiiviä ja mainittua asetusta edeltäneitä säädöksiä, joissa mainittiin sellaisina käyttötarkoituksina, joita tavaramerkin haltija voi vastustaa, vain merkin paneminen tavaroihin tai tavaroiden päällyksiin, tavaroiden tai palveluiden tarjoaminen myyntiin merkkiä käyttäen, maahantuonti tai maastavienti merkkiä käyttäen sekä merkin käyttö liikeasiakirjoissa ja mainonnassa.
70.      Nykyisin voimassa olevien säädösten voimassaoloaikana myös merkin käyttö toimi- tai liikenimenä sisältyy ei-tyhjentävään luetteloon niistä merkin käyttötarkoituksista, jotka tavaramerkin haltija voi kieltää. Tämän käyttötarkoituksen lisääminen voisi ensi arviolta antaa aihetta olettaa, että lainsäätäjä on halunnut rajoittaa sen edellytyksen merkitystä, joka koskee merkin käyttöä tavaroita tai palveluja varten. Kyseisten säädösten johdanto-osan perustelukappaleista(49) ilmenee kuitenkin, että tämä lisäys vahvistaa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön, jonka mukaan sellaisen toiminimen, liikenimen tai myymälän merkin, jolla ainoastaan yksilöidään yhtiö tai nimetään liike, käytön ei voida katsoa tapahtuvan tavaroita tai palveluja varten. Sitä vastoin kyse on käyttämisestä tavaroita tai palveluja varten, jos kolmas osapuoli käyttää mainittua merkkiä siten, että hän luo yhteyden merkin, joka on hänen toiminimensä, liikenimensä tai myymälän merkkinsä, ja myymiensä tavaroiden tai tarjoamiensa palvelujen välille.(50) Merkkiä siis käytetään tavaroita tai palveluja varten paitsi silloin, kun sitä käytetään suoraan ja mitä ilmeisimmin kolmannen osapuolen tavaroiden tai palvelujen yksilöimiseen ja markkinointiin, myös silloin, kun sen käyttö on välillisesti yhteydessä tällaisiin tavaroihin ja palveluihin.
71.      Päättelen tästä, että sellaisen merkin, jolla ei ole mitään yhteyttä muun henkilön kuin tavaramerkin haltijan tavaroihin tai palveluihin, käyttöä ei voida pitää käyttönä tavaroita tai palveluja varten.(51) Näin ollen on yhtäältä todettava, että silloin, kun merkkiä, joka on sama tai samankaltainen kuin tavaramerkki, käytetään yksinomaan tämän tavaramerkin haltijan tavaroiden tai palvelujen yhteydessä jopa kyseisen tavaramerkin haltijan tai sen tavaroiden tai palveluiden arvostelemiseksi, tämä käyttö ei tapahdu tilanteessa, jossa tavaramerkin haltija voi tavaramerkkioikeuden säännösten nojalla vastustaa sitä. Toisaalta on niin, että jopa silloin, kun sellaista merkkiä, joka on sama tai samankaltainen kuin tavaramerkki, käytetään parodiaa varten, sen käyttö tapahtuu tavaroita tai palveluja varten, jos se liittyy muun henkilön kuin tavaramerkin haltijan tavaroihin tai palveluihin.
72.      Nyt käsiteltävässä asiassa olen sitä mieltä, ettei tavaramerkin, jonka haltija IKEA on, ja sen käytön välillä ole mitään yhteyttä, kuten IKEA huomautti istunnossa. Mielestäni on myös täysin selvää, että kyseisiä merkkejä ei ole käytetty IKEAa tai sen tuotteita koskevan keskustelun käynnistämistä varten vaan poliittisen puolueen edun mukaisesti sen poliittisen viestin edistämiseen ja sen erottamiseen muiden Belgian puolueiden viestistä.
73.      Näin ollen herää kysymys, onko Vrijheidsfonds käyttänyt merkkiä tavaraa tai palvelua varten.
74.      Tässä yhteydessä pitää paikkansa, että poliittisten kokousten järjestäminen, jolla tarkoitetaan ”henkilöiden kokoontumisen järjestämistä erilaisia poliittisia tarkoituksia varten tai merkityksellisistä kysymyksistä keskustelemiseksi”, on Nizzan sopimuksen mukaiseen luokkaan 45 kuuluva palvelu, joka sisältyy otsakkeen 450238 alla olevaan luetteloon, ja että kyseisen sopimuksen luokat kuvaavat niitä tavaroita ja palveluja, joiden osalta tavaramerkkisuojaa voidaan vaatia elinkeinotoiminnassa. Luokkaan 45 kuuluvat yleisemmin kolmansien osapuolten tarjoamat henkilökohtaiset ja sosiaaliset palvelut yksilöiden tarpeiden täyttämiseksi, joten otsake 450238 näyttää koskevan poliittisen kokouksen logistiikkaan liittyvää palvelua, joka tarjotaan henkilölle, joka haluaa järjestää kokouksen tai osallistua siihen. Nyt käsiteltävässä asiassa tavaramerkkejä, joiden haltija IKEA on, ei kuitenkaan käytetty lehdistötilaisuuden järjestämiseksi tarjottavaa palvelua varten vaan sellaista puolueohjelmaa varten, jota edistettiin tällaisessa kokouksessa käyttäen merkkejä, jotka ovat samoja tai samankaltaisia kuin nämä tavaramerkit.
75.      Poliittinen ohjelma ei itsessään ole tavara eikä palvelu. Sen tarkoituksena on tiedottaminen ja siinä esitellään sen laatineen tai hyväksyneen yhteisön tavoitteet ja toimintasuunnitelma. Se, että merkki, jota käyttäen kyseinen ohjelma julkistetaan, voi yleisön keskuudessa synnyttää mielleyhtymän kyseiseen yhteisöön, ei merkitse, että kyseistä merkkiä käytetään tavaroita tai palveluja varten.(52)
76.      Sitä vastoin silloin, kun merkkiä käytetään tilanteissa, joissa muodostuu yhteys mainitun yhteisön tavaroihin tai palveluihin, käytön on katsottava tapahtuvan tavaroita tai palveluja varten. Käyttö tavaroita varten voi tarkoittaa esimerkiksi sitä, että ohjelman levittämisen yhteydessä käytetty merkki kiinnitetään poliittisen puolueen kannattajille jaettaviin esineisiin, ja käyttö palveluja varten voi merkitä saman tapahtuman järjestämistä samaa merkkiä käyttäen. Mielestäni myös se, että tällaisia esineitä jakava tai tällaisia tapahtumia järjestävä yhteisö käyttää merkkiä itse tekemässään tai teettämässään mainonnassa, on tavaroita tai palveluja varten tapahtuvaa käyttöä.
77.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä, onko Vrijheidsfonds käyttänyt merkkejä, jotka ovat samoja tai samankaltaisia kuin laajalti tunnetut tavaramerkit, elinkeinotoiminnassa ja tavaroita tai palveluja varten. Tähän vastaaminen myöntävästi merkitsee, että direktiivin 2015/2436 10 artiklan 2 kohdan c alakohtaa ja asetuksen 2017/1001 9 artiklan 2 kohdan c alakohtaa voidaan lähtökohtaisesti soveltaa pääasiassa. Jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin sitä vastoin toteaa, että tämä käyttö ei täytä kyseisten säännösten yleisiä soveltamisedellytyksiä, sen on tutkittava pääasian kanne erityisesti sen Benelux-yleissopimuksen määräyksen kannalta, joka koskee direktiivin 2015/2436 10  artiklan 6 kohdassa tarkoitettuja loukkauksia.
78.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tämän jälkeen tutkittava, pystyykö IKEA osoittamaan, että se, että Vrijheidsfonds käytti ilman IKEAn suostumusta tavaramerkkejä, joiden haltija IKEA on, vaikuttaa kyseisten tavaramerkkien vesittymiseen tai pilaamiseen tai on vapaamatkustamista merkitsevä teko.
79.      Kyseinen tuomioistuin ei tässä yhteydessä tiedustele unionin tuomioistuimelta direktiivin 2015/2436 10 artiklan 2 kohdan c alakohdan ja asetuksen 2017/1001 9 artiklan 2 kohdan c alakohdan tulkinnasta siltä osin kuin näissä säännöksissä täsmennetään, minkä tyyppisiä loukkauksia laajalti tunnetun tavaramerkin haltija voi vastustaa. Ennakkoratkaisupyynnöstä ja Vrijheidsfondsin kirjallisista huomautuksista ilmenee lisäksi, että se vetoaa sananvapauteen perusteltuna syynä oikeuttaakseen niiden tavaramerkkien käytön, joiden haltija IKEA on, koska tällaisen syyn olemassaolo arvioidaan sen jälkeen, kun jokin näissä säännöksissä tarkoitettu loukkaus on todettu. Kun otetaan huomioon, että tämä väite ei voi vaikuttaa loukkauksen toteamiseen, keskityn tarkastelussani perustellun syyn käsitteen tulkintaan.
80.      Riippumatta siitä, mihin tulokseen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätyy, perustellun syyn käsitteen tulkinnasta on sille hyötyä sen käsiteltävänä olevan asian ratkaisemisessa, koska tätä käsitettä käytetään kaikissa edellä mainituissa säännöksissä.
3.     Perustellun syyn olemassaolo
a)     Ennakkoratkaisukysymyksen ulottuvuus
81.      IKEA väittää ennakkoratkaisukysymyksen ensimmäisestä osasta, joka koskee sananvapautta, että se on muotoiltu hyvin yleisesti, ja ehdottaa sen muotoilemista uudelleen siten, että se koskee ainoastaan tilannetta, jossa kolmas osapuoli käyttää tavaramerkkiä vain hyödyntääkseen sen mainetta poliittisen viestin tehostamiseksi. IKEAn mukaan myös tämän kysymyksen toinen osa on muotoiltava uudelleen sillä perusteella, että se koskee tiettyjä perustellun syyn olemassaolon arviointiperusteita, joilla ei ole merkitystä, kun taas siinä jätetään huomiotta muita merkityksellisiä perusteita.
82.      Tässä yhteydessä on muistutettava, että yksin kansallisen tuomioistuimen kuuluu päättää unionin tuomioistuimelle esitettävistä kysymyksistä, eivätkä asianosaiset voi muuttaa niiden sisältöä.(53)
83.      Ennakkoratkaisukysymyksen ensimmäinen osa ei sen yleisestä luonteesta riippumatta ole merkityksetön toiseen osaan annettavan vastauksen kannalta. On nimittäin epäselvää, pitäisikö sananvapauden käyttämiseen perustuvat argumentit ottaa huomioon arvioitaessa perustellun syyn olemassaoloa, ja jos pitäisi, niin missä määrin.
84.      Näin ollen, kun otetaan huomioon ennakkoratkaisukysymyksen toinen osa, keskityn tarkastelussani merkin käyttöön poliittisen ohjelman levittämiseen ja edistämiseen, jotta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle voidaan antaa hyödyllinen vastaus. Kyseinen tuomioistuin pyrkii nimittäin selvittämään, mitkä ovat merkitykselliset perusteet omistusoikeuden ja sananvapauden yhteensovittamiselle perustellun syyn olemassaoloa arvioitaessa, eikä myöskään se, että tätä vapautta käytetään poliittisessa asiayhteydessä, ole merkityksetön seikka kyseessä olevien perusoikeuksien punninnan kannalta, kuten jäljempänä osoitan.
b)     Tavaramerkkioikeus ja sananvapaus
85.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii ennakkoratkaisukysymyksensä ensimmäisessä osassa selvittämään, onko asetuksen 2017/1001 9 artiklan 2 kohdan c alakohdassa ja direktiivin 2015/2436 10 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetun perustellun syyn käsitteen avulla mahdollista täyttää perusoikeuskirjan 11 artiklassa taatun sananvapauden suojaa koskevat vaatimukset tavaramerkkioikeuden alalla.
86.      Tästä on todettava, että unionin tavaramerkkilainsäädännössä ei määritellä perustellun syyn käsitettä, ja sitä on näin ollen tulkittava ottaen huomioon sen järjestelmän yleinen rakenne ja tavoitteet, johon tämä käsite kuuluu.(54)
87.      Unionin tuomioistuin on katsonut, että tällä käsitteellä ilmaistaan kyseisen tavaramerkkilainsäädännön yleinen tavoite eli se, että verrataan keskenään yhtäältä tavaramerkin haltijan intressiä säilyttää tavaramerkin keskeinen tehtävä ja toisaalta kolmannen intressiä käyttää elinkeinotoiminnassa tällaista merkkiä kaupan pitämiensä tavaroiden ja palvelujen osoittamiseksi.(55) Tästä seuraa, että mainittu käsite ei voi kattaa ainoastaan objektiivisesti ottaen pakottavia syitä, vaan se voi liittyä myös kolmannen subjektiivisiin etuihin.(56)
88.      Kyse on siitä, voiko merkin käyttäminen poliittisen viestin tehostamiseen olla perusteltu syy ja tarjoaako sananvapaus asianmukaisen arviointikehyksen tällaisen syyn olemassaolon toteamiseksi.
89.      Tämä kysymys esitetään sen vuoksi, että sekä tavaramerkkioikeuksien suojaamiseen että kolmannen osapuolen edun huomioon ottamiseen perusteltuna syynä liittyy kaupallinen näkökohta. On todettava, että tavaramerkkilainsäädäntö ei lähtökohtaisesti tarjoa parhaiten soveltuvia keinoja jännitteiden ratkaisemiseen vapaan poliittisen keskustelun ja sellaisen toisen henkilön, joka ei halua osallistua vapaille ideamarkkinoille, välisten jännitteiden ratkaisemiseen. Tätä lainsäädäntökehystä on kuitenkin sovellettava silloin, kun kolmannen osapuolen toiminta perustuu laajalti tunnettua tavaramerkkiä vastaavan merkin käyttöön ja loukkaa kyseistä tavaramerkkiä.
90.      Tältä osin tavaramerkin haltijan oikeudet suojataan perusoikeuskirjan 17 artiklalla, jonka 2 kohdassa mainitaan nimenomaisesti teollis- ja tekijänoikeudet. Samoin Euroopan ihmisoikeussopimuksen ensimmäisen pöytäkirjan 1 artiklassa taataan oikeus omaisuuden suojaan, ja tämä suoja koskee myös teollis- ja tekijänoikeuksia, tavaramerkit mukaan lukien.(57)
91.      Lisäksi Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklassa ja perusoikeuskirjan 11 artiklassa taataan sananvapaus ”jokaiselle” erottelematta sitä, onko päämääränä voiton tavoittelu vai ei. Kyseisiä määräyksiä ei siis sovelleta vain tietyn tyyppisiin luonteeltaan poliittisiin tietoihin, ideoihin tai ilmaisutapoihin, vaan myös kaupallisiin tietoihin.(58) Riippumatta siitä, käytetäänkö merkkiä poliittisen kampanjan yhteydessä tavaramerkkinä, ei mielestäni ole syytä katsoa, että toiminta, jolla pyritään levittämään ja edistämään poliittista sanomaa, ei voi saada näillä määräyksillä taattua suojaa. Perusoikeuskirjan 11 artiklassa suojataan ilmaistujen ideoiden ja tietojen osalta niiden sisällön lisäksi niiden ilmaisutapa, joten tietyn tyylin tai symbolien valinta poliittisissa yhteyksissä kuuluu kyseisen määräyksen soveltamisalaan.
92.      Kun kyse on useammasta perusoikeudesta, niitä on punnittava suhteessa perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa määrättyihin vaatimuksiin.(59)
93.      Tällaisen tasapainon tavoittelu sisältyy myös Euroopan ihmisoikeussopimuksessa määrättyyn sananvapauden suojamekanismiin, ja kyseisen sopimuksen 10 artiklan 2 kappaleessa määrätään, että tämän vapauden käyttämiselle voidaan asettaa laissa säädettyjä rajoituksia, jotka ovat välttämättömiä demokraattisessa yhteiskunnassa muun muassa ”muiden henkilöiden maineen tai oikeuksien suojaamiseksi”. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin toteaa, että tutkiessaan, onko sananvapauteen puuttuminen tarpeen demokraattisessa yhteiskunnassa ”muiden henkilöiden maineen tai oikeuksien suojaamiseksi”, se voi joutua selvittämään, ovatko kansalliset viranomaiset saavuttaneet oikeudenmukaisen tasapainon kahden sellaisen kyseisellä yleissopimuksella taatun arvon turvaamisessa, jotka voivat tietyissä asioissa vaikuttaa olevan ristiriidassa keskenään.(60)
94.      Perusoikeuksien suojaa koskevien vaatimusten täyttämiseksi unionin oikeudessa on siten varmistettava kyseessä olevien oikeuksien ja vapauksien välinen oikeudenmukainen tasapaino. Tavaramerkkioikeudessa ei kuitenkaan säädetä nimenomaisesti mahdollisuudesta rajoittaa tavaramerkkiin perustuvia oikeuksia sellaisten kolmansien osapuolten eduksi, jotka aikovat käyttää sananvapauttaan.
95.      On nimittäin niin, että kun direktiivin 2015/2436 10 artiklassa ja asetuksen 2017/1001 9 artiklassa kuvaillaan kolmansien osapuolten toimintaa, jota tavaramerkin haltija voi vastustaa, niissä lähinnä määritetään tavaramerkin haltijan yksinoikeuden rajat, kun taas niiden 14 artiklassa säädetään tavaramerkin oikeusvaikutuksiin kohdistuvista rajoituksista.
96.      Ajatus tavaramerkin oikeusvaikutuksiin kohdistuvien rajoitusten luettelon täydentämisestä säätämällä tiettyjen sananvapauden käytön muotojen rajoittamisesta esitettiin direktiivin 2015/2436(61) ja asetuksen 2017/1001(62) valmistelun yhteydessä, mutta ehdotusta ei hyväksytty. Direktiivin 2001/29/EY(63) 5 artiklan 3 kohdan k alakohdassa säädetään tekijänoikeuden alaa koskevasta poikkeuksesta teoksen suojan periaatteeseen karikatyyrin, parodian tai pastissin käytön perusteella, mutta tästä poiketen tavaramerkkeihin sovellettavaan lainsäädäntöön ei unionin oikeuden nykytilassa sisälly vastaavaa säännöstä.
97.      Aluksi on huomautettava, että juuri tavaramerkkiin, erityisesti laajalti tunnettuun tavaramerkkiin, perustuvan yksinoikeuden ulottuvuuden rajoittaminen direktiivin 2015/2436 10 artiklan 2 kohdan ja asetuksen 2017/1001 9 artiklan 2 kohdan yleisillä soveltamisedellytyksillä johtuu pyrkimyksestä löytää oikeudenmukainen tasapaino tavaramerkin haltijoiden oikeuksien ja muiden henkilöiden oikeuksien, mukaan lukien sananvapauden, välillä. Tältä kannalta tarkasteltuna niiden yleisten edellytysten perusteella, joiden mukaan tavaramerkin haltijan yksinoikeus kattaa ainoastaan merkin käytön elinkeinotoiminnassa ja tavaroita ja palveluja varten, on mahdollista jättää tavaramerkkioikeuden soveltamisalan ulkopuolelle merkin tietyt käyttötavat, joissa on kyse sananvapaudesta. Kun otetaan huomioon taipumus tulkita näitä edellytyksiä toiminnallisesti,(64) on kuitenkin olemassa lukuisia tavaramerkkioikeuden soveltamisalaan kuuluvia tilanteita, joissa on kyse sananvapaudesta.
98.      Lähtökohtaisesti voidaan myös todeta, että sananvapauden käyttämistä koskeviin argumentteihin ei voida vedota laajalti tunnettujen tavaramerkkien käytön oikeuttamisperusteena, sillä antaessaan näille tavaramerkeille vahvistetun suojan, joka rajoittuu tiukasti kyseessä oleviin kolmentyyppisiin loukkauksiin, unionin lainsäätäjä on jo punninnut keskenään tällaisten tavaramerkkien haltijoiden oikeuksia ja sananvapautta.
99.      On kuitenkin todettava ensinnäkin, että näin ei ole, koska perustellun syyn käsite mahdollistaa kolmansien osapuolten subjektiivisten etujen huomioon ottamisen tapauskohtaisesti, mikä vahvistaa entisestään käsitteen tarkoitusta suojella perusoikeuksia.
100. Toiseksi on todettava, että direktiivissä 2015/2436 ja asetuksessa 2017/1001 myönnetään, että niitä sovellettaessa on tarpeen punnita keskenään tavaramerkkiin perustuvia oikeuksia ja perusoikeuksia ja ‑vapauksia, erityisesti sananvapautta.(65) Vastaavasti unionin tuomioistuin on nimenomaisesti hylännyt ajatuksen siitä, että ”taiteen, kulttuurin ja kirjallisuuden alalla on jatkuva huoli sananvapauden säilymisestä, mutta tätä huolta ei ole tavaramerkkien alalla”,(66) ja katsonut, että sananvapaus on otettava huomioon tavaramerkin rekisteröinnin epäämisperusteita sovellettaessa.
101. Kolmanneksi on todettava, että perustellun syyn käsitettä lukuun ottamatta unionin tavaramerkkioikeudessa ei ole mekanismia, jolla voitaisiin vastata tarpeeseen punnita keskenään laajalti tunnettuun tavaramerkkiin perustuvia oikeuksia ja sananvapautta.
102. Direktiivin 2015/2436 ja asetuksen 2017/1001 14 artiklan 1 kohdan c alakohdassa mainitaan tavaramerkin vaikutuksiin kohdistuvina rajoituksina tavaramerkin käyttö elinkeinotoiminnassa tavaroiden tai palvelujen tunnistamiseksi kyseisen tavaramerkin haltijan tavaroiksi tai palveluiksi tai viitattaessa tavaroihin tai palveluihin kyseisen tavaramerkin haltijan tavaroina tai palveluina. Lisäksi näiden artiklojen 2 kohdasta ilmenee, että tavaramerkin haltija ei voi kieltää tällaista käyttöä, jos se tapahtuu hyvää liiketapaa noudattaen.
103. Tästä on tärkeää huomauttaa, että oikeuskirjallisuuden mukaan tietyt sananvapauden käytön muodot voivat kuulua kyseisen rajoituksen piiriin.(67) Ensinnäkin on niin, että koska sananvapauden käyttöön liittyviä argumentteja voidaan esittää kyseiseen rajoitukseen vetoamiseksi, ei ole tarpeen sallia sitä, että kolmannet osapuolet vetoavat näihin samoihin argumentteihin perusteltuina syinä.
104. Tältä osin direktiivin 2015/2436 ja asetuksen 2017/1001 14 artiklan 1 kohdan c alakohta koskevat tavaramerkin käyttöä referenssinä (”tavaroiden tai palvelujen tunnistamiseen haltijan tavaroiksi tai palveluiksi tai viitattaessa tavaroihin tai palveluihin haltijan tavaroina tai palveluina”), mutta ne eivät kuitenkaan kata laajemmin muun tyyppisiä toimia, joissa merkkiä käytetään yksinomaan kolmannen osapuolen tavaroiden tai palvelujen yhteydessä.
105. Tällaisen toiminnan osalta sellaisen lausekkeen puuttuminen, jolla rajoitetaan tavaramerkkiin perustuvia oikeuksia sananvapauden kunnioittamisen varmistamiseksi, ei vaikuta herättävän erityisiä epäilyjä silloin, kun on kyse tavallisista tavaramerkeistä, joiden suoja riippuu muun muassa kaksinkertaisesta samuudesta tai sekaannusvaarasta, koska näillä vaatimuksilla rajoitetaan tavaramerkin haltijan yksinoikeuden laajuutta ja jätetään riittävä liikkumavara keskenään ristiriitaisten oikeuksien yhteensovittamista varten. Mainituilla vaatimuksilla ei kuitenkaan ole merkitystä, kun otetaan huomioon laajalti tunnettujen tavaramerkkien vahvistettu suoja. Näin ollen sellaisen tulkinnan hylkääminen, jonka mukaan sananvapauden käyttöä koskevat argumentit voivat olla perusteltu syy, poistaisi kaikki mahdollisuudet punnita keskenään tätä vapautta ja laajalti tunnettujen tavaramerkkien haltijoiden oikeuksia.
106. Koska ei ole annettu muita säännöksiä, joilla voitaisiin sovittaa yhteen laajalti tunnettuun tavaramerkkiin perustuvat oikeudet ja sananvapaus silloin, kun tavaramerkkiä ei käytetä sen haltijan tavaroiden tai palvelujen tunnistamiseen, kyseessä olevien perusoikeuksien suojaa koskevat vaatimukset on voitava täyttää perustellun syyn käsitteen avulla.
107. Tältä osin haluan täsmentää, että sananvapauden käyttäminen ei itsessään ole perusteltu syy. Sitä vastoin tällaisena syynä voidaan pätevästi pitää samoja syitä, joiden nojalla sananvapauden suojelu asetetaan etusijalle punnittaessa sitä suhteessa muiden henkilöiden oikeuksiin.
108. Ehdotan näin ollen, että ennakkoratkaisukysymyksen ensimmäiseen osaan vastataan, että asetuksen 2017/1001 9 artiklan 2 kohdan c alakohdassa ja direktiivin 2015/2436 10 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetun perustellun syyn käsitteen avulla on mahdollista täyttää perusoikeuskirjan 11 artiklassa taatun sananvapauden suojaa koskevat vaatimukset tavaramerkkioikeuden alalla.
109. Tämän toteamuksen perusteella tarkastelen seuraavaksi sananvapauteen perustuvan perustellun syyn olemassaolon arviointiperusteita.
c)     Perustellun syyn olemassaolon arviointiperusteet
110. Ennakkoratkaisukysymyksensä toisessa osassa kansallinen tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta lähinnä, millä perusteilla voidaan todeta, että on olemassa asetuksen 2017/1001 9 artiklan 2 kohdan c alakohdassa ja direktiivin 2015/2436 10 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettu perusteltu syy, joka voisi velvoittaa laajalti tunnetun tavaramerkin haltijan sietämään sitä, että kolmas osapuoli käyttää tavaramerkkiä luvattomasti poliittisen ohjelman levittämiseen ja edistämiseen.
111. Ennakkoratkaisukysymyksessä luetellut kahdeksan perustetta sen arvioimiseksi, onko kyseessä perusteltu syy, vaikuttavat esimerkinomaisilta, koska jotkin niistä eivät vastaa pääasian tosiseikkoja(68) ja ennakkoratkaisukysymys on muotoiltu avoimesti (”onko muita arviointiperusteita”). Keskityn siis ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ongelman ratkaisemisen edellyttämiin tärkeimpiin perusteisiin.
112. Ensinnäkin unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä annetaan perustellun syyn olemassaolon arviointiperusteisiin liittyviä hyödyllisiä ohjeita.
113. Tuomiossa Interflora ja Interflora British Unit(69) unionin tuomioistuin tarkasteli ensin avainsanojen käyttämistä internetin indeksointipalvelussa ja totesi, että kun internetissä esitettävässä mainoksessa, joka perustuu laajalti tunnettua tavaramerkkiä vastaavaan avainsanaan, tarjotaan kyseisen tavaramerkin haltijan tavaroille tai palveluille vaihtoehtoa siten, että kyse ei ole mainitun haltijan tavaroiden tai palvelujen pelkästä matkimisesta, aiheuttamatta vahinkoa tavaramerkin maineelle tai sen erottamiskyvylle ja muutenkaan loukkaamatta kyseisen tavaramerkin tehtäviä, tällainen käyttö kuuluu lähtökohtaisesti normaaliin ja vilpittömään kilpailuun kyseessä olevien tavaroiden ja palveluiden alalla ja että sille on siis perusteltu syy.
114. Unionin tuomioistuin on vastaavasti korostanut tuomiossa Leidseplein Beheer ja de Vries, että sen määrittämiseksi, voidaanko sitä, että kolmas on käyttänyt merkkiä, joka on samankaltainen kuin laajalti tunnettu tavaramerkki, ennen kyseisen tavaramerkin rekisteröintiä koskevan hakemuksen tekemistä, pitää perusteltuna syynä, on otettava huomioon erityisesti mainitun merkin käyttäjän aikomus ja määritettävä, onko merkkiä käytetty vilpittömässä mielessä.(70) Unionin tuomioistuin katsoi tältä osin, että oli määritettävä, merkitsikö merkin käyttö yritystä käyttää hyväksi asianomaisen tavaramerkin mainetta vai tapahtuiko se kyseistä merkkiä aiemmin jo käyttäneen kolmannen osapuolen tuotevalikoiman todellisen laajentumisen yhteydessä.(71)
115. Näistä oikeuskäytännössä esitetyistä näkökohdista voidaan tehdä kaksi päätelmää.
116. Ensinnäkään kolmannen osapuolen aikomusta saavuttaa tulos, joka niillä säännöksillä, joiden tulkintaa kansallinen tuomioistuin pyytää, pyritään kieltämään eli merkin käyttäminen siten, että se merkitsee tavaramerkin erottamiskyvyn tai maineen epäoikeutettua hyväksikäyttöä taikka on niille haitaksi, ei voida pitää perusteltuna syynä. Sen toteaminen, että kyseessä on jokin näistä loukkauksista, on nimittäin mainittujen säännösten soveltamisedellytys, eikä kolmas osapuoli siis voi sen perusteella sivuuttaa niissä säädettyä suojaa. Merkin käyttäminen siten, että pyrkimyksenä on kulkea laajalti tunnetun tavaramerkin vanavedessä, ei voi ilman muita päteviä oikeuttamisperusteita olla perusteltu syy.
117. Toiseksi on todettava, että tällaisen pätevän oikeuttamisperusteen olemassaolo voidaan hyväksyä muun muassa silloin, kun merkin käyttö on välttämätöntä objektiivisesti ottaen pakottavien syiden tai kolmannen osapuolen subjektiivisten etujen vuoksi, mukaan lukien tämän käytön taloudellinen ja kaupallinen merkitys. Kyse ei kuitenkaan saa olla ehdottomasta välttämättömyydestä vaan perusteesta, joka tavaramerkin haltijan etuun verrattuna ja ottaen huomioon sillä alalla, jolla kolmas osapuoli toimii, yleisesti hyväksytyt toimintavaatimukset oikeuttaa velvoittamaan kyseisen tavaramerkin haltijan sietämään sellaisen merkin käyttöä, joka on sama tai samankaltainen kuin sen tavaramerkki.
118. Kuten jo totesin,(72) arvioitaessa sitä, onko olemassa perusteltu syy, joka perustuu myös sananvapauden käyttöön, on löydettävä tasapaino tämän vapauden ja laajalti tunnetun tavaramerkin haltijan oikeuksien välillä.
119. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan erityisen merkityksellinen peruste omistusoikeuden suojan ja sananvapauden punninnassa on se, edistääkö kyseinen ilmaisu yleisen edun mukaista keskustelua, ja jos edistää, niin missä määrin.(73) Poliittisen keskustelun alaan liittyvässä oikeuskäytännössään Euroopan ihmisoikeustuomioistuin kiinnittää huomiota myös ilmaisumuotoon ja sen mahdolliseen satiiriseen luonteeseen.(74)
120. Ennakkoratkaisukysymyksessä mainitaan tältä osin muun muassa vapaus ilmaista poliittisia mielipiteitä ja poliittinen parodia, mikä voi viitata siihen, että Vrijheidsfonds on käyttänyt näitä ilmaisumuotoja.
121. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että vaikka Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklan 2 kappaleessa ei juurikaan jätetä sijaa sananvapauden rajoituksille poliittisen keskustelun ja yleistä etua koskevien kysymysten alalla, sopimusvaltioilla on laaja harkintavalta niiden säännellessä sananvapautta kaupallisella alalla, kun otetaan huomioon, että sananvapauden laajuus on asetettava oikeisiin mittasuhteisiin silloin, kun kyse ei ole henkilön puhtaasti kaupallisesta ilmaisusta vaan hänen osallistumisestaan yleistä etua koskevaan keskusteluun.(75)
122. Tältä osin on totta, että poliittinen ohjelma, jonka levittämisessä käytetään tavaramerkkejä, joiden haltija IKEA on, koskee erittäin arkaluonteista aihetta eli yhden jäsenvaltion turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikkaa, joka kiinnostaa oikeutetusti yleisöä.
123. IKEAn kanne ei kuitenkaan koske poliittisen ohjelman sisältöä vaan tämän ohjelman levittämistä sen tavaramerkkejä käyttäen. Näin ollen arviointi, joka kansallisen tuomioistuimen on tehtävä perustellun syyn osoittamiseksi pääasiassa, ei koske poliittista ohjelmaa sellaisenaan vaan laajalti tunnettuja tavaramerkkejä vastaavan merkin käyttöä tämän ohjelman ja sitä esittelevän poliittisen puolueen näkyvyyden lisäämiseksi.
124. Tästä näkökulmasta tarkasteltuna, ja jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtäväksi kuuluvista selvityksistä muuta johdu, tavaramerkkien, joiden haltija IKEA on, käyttö ei ollut oikeutettua sillä perusteella, että sillä edistettiin yleistä etua koskevaa keskustelua. Turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikkaa koskeva keskustelu ei nimittäin koske lainkaan kyseessä olevia tavaramerkkejä, niiden haltijaa tai sen tavaroita. Lisäksi tämä keskustelu näyttää koskevan aihetta, joka – kuten IKEA istunnossa väitti – on ristiriidassa sen poliittisen puolueettomuuden kanssa. Tästä on korostettava, että kolmannen osapuolen, joka pyrkii vetoamaan perusteltuun syyhyn, on osoitettava, että ilmaisu, joka perustuu merkin käyttöön poliittisen keskustelun alalla, kohdistuu tavaramerkkiin, sen haltijaan tai sen tavaroihin tai palveluihin tai että tavaramerkin haltija on itse aiemmalla toiminnallaan osallistunut kyseessä olevaan yleistä etua koskevaan keskusteluun.
125. Siltä osin kuin on kyse kilpailusuhteesta laajalti tunnetun tavaramerkin haltijan ja sellaisen kolmannen osapuolen välillä, joka käyttää merkkiä, joka on sama tai samankaltainen kuin laajalti tunnettu tavaramerkki, mikä kuuluu ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsemiin arviointiperusteisiin, katson, että sananvapauden rajoituksiin politiikan eri toimijoiden välisen keskustelun yhteydessä on suhtauduttava erityisen varauksellisesti. Poliittisten puolueiden välinen kilpailu on nimittäin luonnollista ja edellyttää vastapuolten esittämien lausumien arvostelemista. Sitä vastoin on mielestäni vaikeampaa antaa samantasoista suojaa sellaisen poliittisen toimijan menettelyille, jonka tarkoituksena on vetää poliittisesti puolueeton yhteisö mukaan keskusteluun toimijan oman viestin tehostamiseksi.
126. Sillä, että tavaramerkki, johon vedotaan, on laajalti tunnettu, minkä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuinkin mainitsee, ei voida kyseenalaistaa tätä toteamusta. On totta, että Vrijheidsfondsin mainitseman Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan suuret yritykset altistuvat väistämättä ja tietoisesti sille, että niiden toimintaa tutkitaan tarkasti ja että sallitun arvostelun rajat ovat niiden osalta väljemmät. Tämä oikeuskäytäntö koskee kuitenkin yhtäältä tilannetta, jossa tietyt lausumat koskevat suurta yritystä. Toisaalta Euroopan ihmisoikeustuomioistuin tunnustaa myös sellaisen ihmisiä ja taloutta laajassa merkityksessä hyödyttävän kilpailevan intressin olemassaolon, joka koskee yritysten kaupallisen menestyksen ja elinkelpoisuuden suojelemista.(76) Sitä, että tavaramerkki on sen haltijan markkinointitoimenpiteiden ansiosta laajalti tunnettu, ei siis voida käyttää perusteena kyseisen tavaramerkin suojan heikentämiselle.
127. Näin ollen sillä perusteella, että ilmaisulla, joka perustuu laajalti tunnettuja tavaramerkkejä vastaavien merkkien käyttöön sellaisen poliittisen ohjelman levittämiseksi, joka ei koske näitä tavaramerkkejä, niiden haltijaa tai sen tavaroita ja palveluja, mahdollisesti edistetään yleistä etua koskevaa keskustelua, ei voida kyseisen haltijan intressi huomioon ottaen sivuuttaa sitä, että kyseinen käyttö on ymmärrettävä yrityksenä ajaa omia etuja kulkemalla laajalti tunnetun tavaramerkin vanavedessä. Tällainen ilmaisumuoto ei voi saada vahvistettua suojaa, joka annetaan yleistä etua koskevaa keskustelua edistävän vapauden käytölle, eikä sitä voida ilman muuta pätevää oikeuttamisperustetta pitää käyttönä, jolle on perusteltu syy.
128. Palatakseni poliittisen parodian käsitteeseen ja merkin käytön mahdollisen satiirisen luonteen merkitykseen täsmennän lopuksi, että kyseinen käsite on kuvaileva eikä sillä ole omaa oikeudellista merkitystä. Poliittisen parodian käsite näyttää viittaavan merkin käyttöön yhtäältä parodian muodossa ja toisaalta poliittisen keskustelun yhteydessä.
129. Sananvapautta koskevasta Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä(77) ja tekijänoikeuksia koskevasta unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä(78) ilmenee tältä osin ensinnäkin, että parodialla on kaksi keskeistä ominaispiirrettä: yhtäältä siinä viitataan olemassa olevaan teokseen mutta poiketaan siitä havaittavissa olevalla tavalla, ja toisaalta se on huumorin tai pilailun ilmentymä. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on siis tutkittava, eroavatko Vrijheidsfondsin käyttämät merkit selvästi IKEAn tavaramerkeistä ja johtuuko niiden humoristisuus Vrijheidsfondsin toimista tai asiayhteydestä, jossa se on niitä käyttänyt, vai onko Vrijheidsfonds esittänyt satiirisen mielipiteen kyseisestä yhtiöstä tai sen tuotteista.
130. Toisaalta on otettava huomioon se, että kyseessä olevien kilpailevien oikeuksien perusteella myös yleistä etua koskevaa keskustelua edistävien lausumien on pysyttävä kohtuuden rajoissa. Näiden lausumien parodinen luonne voi kuitenkin oikeuttaa liioittelun ja todellisuuden vääristelyn. Tästä näkökulmasta tarkasteltuna merkin käytön mahdolliseen satiiriseen luonteeseen liittyvä arviointiperuste on toissijainen yleistä etua koskevan keskustelun edistämiseen liittyvään arviointiperusteeseen nähden: tällaista keskustelua edistävän merkin käyttöön perustuvan ilmauksen parodisuus voi oikeuttaa sen, että kyseinen ilmaisu on jossain määrin liioiteltu.
131. Täydellisyyden vuoksi haluan huomauttaa, että muut ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsemat arviointiperusteet eli merkin käytön laajuus ja sen haitallisuuden aste eivät koske perustellun syyn olemassaoloa vaan sitä, onko kyseessä tavaramerkin loukkaus, joten ne otetaan huomioon arvioinnin aikaisemmissa vaiheissa.
132. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että ennakkoratkaisukysymyksen toiseen osaan vastataan siten, että laajalti tunnetun tavaramerkin haltijaa ei voida velvoittaa perustellun syyn nojalla ja ilman muuta pätevää oikeuttamisperustetta sietämään sitä, että kolmas osapuoli käyttää merkkiä, joka on sama tai samankaltainen kuin sen tavaramerkki, kun sillä, että tavaramerkillä on mahdollista edistää yleistä etua koskevaa keskustelua, ei ole suurempaa painoarvoa kuin sillä, että tämä käyttö on ymmärrettävä yritykseksi levittää ja edistää poliittista ohjelmaa kulkemalla laajalti tunnetun tavaramerkin vanavedessä. Näin on silloin, kun kyseisessä ohjelmassa ei käsitellä tähän tavaramerkkiin, sen haltijaan tai sen tavaroihin tai palveluihin liittyviä kysymyksiä.
V       Ratkaisuehdotus
133. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brusselin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 16.12.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/2436 10 artiklan 2 kohdan c alakohdassa ja Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 9 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetun perustellun syyn käsitteen avulla on mahdollista täyttää Euroopan unionin perusoikeuskirjan 11 artiklassa taatun sananvapauden suojaa koskevat vaatimukset tavaramerkkioikeuden alalla.
Laajalti tunnetun tavaramerkin haltijaa ei voida velvoittaa perustellun syyn nojalla ja ilman muuta pätevää oikeuttamisperustetta sietämään sitä, että kolmas osapuoli käyttää merkkiä, joka on sama tai samankaltainen kuin sen tavaramerkki, kun sillä, että tavaramerkillä on mahdollista edistää yleistä etua koskevaa keskustelua, ei ole suurempaa painoarvoa kuin sillä
, että tämä käyttö on ymmärrettävä yritykseksi levittää ja edistää poliittista ohjelmaa kulkemalla laajalti tunnetun tavaramerkin vanavedessä. Näin on silloin, kun kyseisessä ohjelmassa ei käsitellä tähän tavaramerkkiin, sen haltijaan tai sen tavaroihin tai palveluihin liittyviä kysymyksiä.
1      Alkuperäinen kieli: ranska.
2      Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 16.12.2015 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2015, L 336, s. 1).
3      Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2017, L 154, s. 1).
4      Harhaanjohtavasta ja vertailevasta mainonnasta 12.12.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2006, L 376, s. 21).
5      Haagissa Belgian kuningaskunnan, Luxemburgin suurherttuakunnan ja Alankomaiden kuningaskunnan välillä 25.2.2005 allekirjoitettu sopimus.
6      Vrijheidsfondsin kirjallisista huomautuksista ilmenee, että kyseinen poliittinen puolue on rekisteröimätön yhdistys, jolla ei ole oikeushenkilöllisyyttä, minkä vuoksi pääasiassa kyseessä oleva kanne nostettiin muun muassa kaikkia kyseisen rekisteröimättömän yhdistyksen jäseniä edustavia luonnollisia henkilöitä vastaan.
7      Vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei viitannut asiakirjaan, jossa tämä ehdotus mainitaan, huomautan kuitenkin, että ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 25.2.2014 annetusta Euroopan parlamentin lainsäädäntöpäätöslauselmasta (EUVL 2017, C 285, s. 262) ilmenee, että parlamentti oli ensimmäisen käsittelynsä päätteeksi ehdottanut 14 artiklan, jonka otsikkona on ”Tavaramerkkiin kohdistuvat rajoitukset”, muuttamista siten, että tavaramerkin haltijan yksinoikeutta koskeviin poikkeuksiin lisätään se, että kolmas osapuoli käyttää tavaramerkkiä ”parodiaa, taiteellista ilmaisua, arvostelua tai kommentointia varten”.
8      Tuomio 6.2.2014, Leidseplein Beheer ja de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, 45 ja 46 kohta).
9      Tuomio 14.10.2019 (asia A 2018/1).
10      Määräys 24.3.2009 (C‑525/06, EU:C:2009:179, 10 ja 11 kohta).
11      Ks. erityisesti tuomio 16.12.2008, Cartesio (C‑210/06, EU:C:2008:723, 89 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
12      Määräys 24.3.2009 (C‑525/06, EU:C:2009:179, 10 ja 11 kohta).
13      Määräys 24.3.2009_Nationale Loterij (C‑525/06, EU:C:2009:179, 8 ja 9 kohta).
14      Ks. vastaavasti tuomio 6.2.2014, Leidseplein Beheer ja de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, 43 kohta).
15      Ks. vastaavasti tuomio 22.9.2011, Interflora ja Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, 37 ja 38 kohta).
16      Ks. tuomio 6.2.2014, Leidseplein Beheer ja de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, 39 kohta).
17      Ks. vastaavasti tuomio 18.6.2009, L’Oréal ym. (C‑487/07, EU:C:2009:378, 39–41 kohta).
18      Ks. vastaavasti tuomio 6.2.2014, Leidseplein Beheer ja de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, 41–43 kohta).
19      Ks. tuomio 6.2.2014, Leidseplein Beheer ja de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, 44 kohta).
20      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 63 ja 67 kohta.
21      Ks. Bochaczewski, M., ”Conflicts Between Trade Mark Rights and Freedom of Expression Under EU Trade Mark Law: Reality or Illusion?”, International Review of Intellectual Property and Competition Law, 2020, s. 858. Ks. vastaavasti myös Todorski, T., ”The Concept of ’due Cause’ and its Role in Safeguarding Fundamental Rights under EU Trade Mark Law: How Should the CJEU rule in IKEA, C‑298/23?”, Journal of Intellectual Property Law and Practice, 2024, osa 19, nro 11, s. 814. Kirjoittaja ei kyseenalaista sitä, että soveltamisedellytys, joka koskee merkin käyttöä elinkeinotoiminnassa, voi osaltaan vaikuttaa omistusoikeuden ja sananvapauden välisen tasapainon löytämiseen, mutta pitää tätä vaikutusta riittämättömänä.
22      Ks. Bochaczewski, M., ”Conflicts Between Trade Mark Rights and Freedom of Expression Under EU Trade Mark Law: Reality or Illusion?”, em. teos, s. 861–867, ja Jacques, S., ”The EU Trade Mark System’s lost Sense of Humour”, Intellectual Property Quarterly, 2024, nro 1, s. 20.
23      Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että kyseinen kanne perustuu myös yksityisoikeudellista vastuuta ja vilpillistä kilpailua koskeviin kansallisiin säännöksiin sekä asetuksen 2017/1001 9 artiklan 2 kohdan c alakohtaan ja 17 artiklan 2 kohtaan. Viimeksi mainitun säännöksen mukaan asetuksella ei rajoiteta oikeutta ryhtyä oikeudellisiin EU-tavaramerkkiä koskeviin toimenpiteisiin jäsenvaltioiden oikeuden perusteella erityisesti yksityisoikeudellisen vastuun ja vilpillisen kilpailun osalta.
24      Kyseisen perustelukappaleen mukaan ”[direktiivi 2015/2436] ei saisi estää jäsenvaltioita soveltamasta tavaramerkkeihin muita kuin tavaramerkkilainsäädäntönsä säännöksiä, esimerkiksi niiden vilpillistä kilpailua, yksityisoikeudellista vastuuta tai kuluttajansuojaa koskevia säännöksiä”.
25      Ks. vastaavasti tuomio 21.11.2002, Robelco (C‑23/01, EU:C:2002:706, 31 kohta). Ks. myös julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomerin ratkaisuehdotus Robelco (C‑23/01, EU:C:2002:212, 34 kohta).
26      Ks. vastaavasti tuomio 21.11.2002, Robelco (C‑23/01, EU:C:2002:706, 34 ja 35 kohta).
27      Ks. vastaavasti tuomio 19.11.2019_TSN ja AKT (C‑609/17 ja C‑610/17, EU:C:2019:981, 53 kohta).
28      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 121 kohta.
29      Ks. kyseisen yhdistyksen ja kyseisen poliittisen puolueen osalta myös tuomio 3.9.2014, Deckmyn ja Vrijheidsfonds (C‑201/13, EU:C:2014:2132, 7 kohta).
30      Tuomio 16.7.2015, TOP Logistics ym. (C‑379/14, EU:C:2015:497, 43 kohta).
31      Tuomio 30.4.2020, A (Tavaramerkin loukkaus kuulalaakereiden maahantuonnilla) (C‑772/18, EU:C:2020:341, 23 kohta).
32      Tuomio 12.7.2011, L’Oréal ym. (C‑324/09, EU:C:2011:474, 54 kohta) ja tuomio 30.4.2020, A (Tavaramerkin loukkaus kuulalaakereiden maahantuonnilla) (C‑772/18, EU:C:2020:341, 23 kohta).
33      Tuomio 9.12.2008 (C‑442/07, EU:C:2008:696).
34      Ks. direktiivin 2015/2436 19 artiklan 1 kohta ja asetuksen 2017/1001 18 artiklan 1 kohta.
35      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 59 kohta.
36      Tuomio 9.12.2008_Verein Radetzky-Orden (C‑442/07, EU:C:2008:696, 24 kohta).
37      Tuomio 9.12.2008_Verein Radetzky-Orden (C‑442/07, EU:C:2008:696, 16 ja 17 kohta).
38      Tuomio 9.12.2008_Verein Radetzky-Orden (C‑442/07, EU:C:2008:696, 19 kohta).
39      Ks. vastaavasti tuomio 19.12.2012, Leno Merken (C‑149/11, EU:C:2012:816, 29 kohta).
40      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 55 kohta.
41      Ks. vastaavasti tuomio 9.12.2008_Verein Radetzky-Orden (C‑442/07, EU:C:2008:696, 18 kohta).
42      Ks. tuomio 30.4.2020, A (Tavaramerkin loukkaus kuulalaakereiden maahantuonnilla) (C‑772/18, EU:C:2020:341, 27 kohta).
43      Ks. määräys 19.2.2009, UDV North America (C‑62/08, EU:C:2009:111, 47–51 kohta) sekä tuomio 12.7.2011, L’Oréal ym. (C‑324/09, EU:C:2011:474, 91 kohta) ja tuomio 15.12.2011, Frisdranken Industrie Winters (C‑119/10, EU:C:2011:837, 32 kohta).
44      Vaikka tästä edellytyksestä ei nimenomaisesti säädetty direktiiviä 2015/2436 ja asetusta 2017/1001 edeltäneissä säädöksissä ja vaikka se otettiin käyttöön nykyisessä muodossaan asetuksella 2015/2424, sitä sovellettiin myös ensiksi mainittujen säädösten voimassaoloaikana. Viimeksi mainitun osalta ks. erityisesti määräys 19.2.2009, UDV North America (C‑62/08, EU:C:2009:111, 42 kohta).
45      Tuomio 23.2.1999, BMW (C‑63/97, EU:C:1999:82, 20 kohta).
46      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 58 kohta.
47      Ks. vastaavasti myös tuomio 12.6.2008, O2 Holdings ja O2 (UK) (C‑533/06, EU:C:2008:339, 34 kohta).
48      Ks. tuomio 23.3.2010 (C‑236/08–C‑238/08, EU:C:2010:159, 61 ja 65 kohta).
49      Ks. direktiivin 2015/2436 johdanto-osan 19 perustelukappale ja asetuksen 2017/1001 johdanto-osan 13 perustelukappale.
50      Ks. erityisesti tuomio 11.9.2007, Céline (C‑17/06, EU:C:2007:497, 22 ja 23 kohta).
51      Tällaista tilannetta ei voida rinnastaa tilanteeseen, jossa mainostaja käyttää vertailevassa mainonnassa, jonka tarkoituksena on edistää sen tavaroiden ja palveluiden myyntiä, merkkiä, joka on sama tai samankaltainen kuin kilpailijan tavaramerkki, yksilöidäkseen kyseisen kilpailijan tarjoamat tavarat tai palvelut. Tämä tilanne nimittäin merkitsee käyttöä itse mainostajan tavaroita tai palveluita varten. Ks. tuomio 12.6.2008, O2 Holdings ja O2 (UK) (C‑533/06, EU:C:2008:339, 35 ja 36 kohta).
52      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 70 kohta.
53      Ks. vastaavasti tuomio 6.10.2015, T-Mobile Czech Republic ja Vodafone Czech Republic (C‑508/14, EU:C:2015:657, 28 kohta).
54      Ks. tuomio 6.2.2014, Leidseplein Beheer ja de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, 28 kohta).
55      Ks. tuomio 30.5.2018, Tsujimoto v. EUIPO (C‑85/16 P ja C‑86/16 P, EU:C:2018:349, 90 kohta).
56      Ks. tuomio 6.2.2014, Leidseplein Beheer ja de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, 45 kohta).
57      Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 11.1.2007, Anheuser-Busch Inc. v. Portugali (CE:ECHR:2007:0111JUD007304901).
58      Ks. erityisesti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 24.2.1994, Coca v. Espanja (CE:ECHR:1994:0224JUD001545089, 35 kohta).
59      Ks. vastaavasti tuomio 19.12.2019, Deutsche Umwelthilfe (C‑752/18, EU:C:2019:1114, 45 kohta). On epäselvää, suojataanko perusoikeuskirjan 17 artiklan 2 kohdassa tavaramerkin haltijan ja sen tavaramerkin välisen yhteyden lisäksi myös tavaramerkin mainetta ja sen erottamiskykyä. Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklan 2 kappaleesta ilmenee kuitenkin, että kyseessä olevia intressejä punnittaessa sananvapaus on sovitettava yhteen muiden henkilöiden oikeuksien kanssa eivätkä nämä oikeudet välttämättä ole perusoikeuksia.
60      Ks. erityisesti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 7.2.2012, Axel Springer AG v. Saksa (CE:ECHR:2012:0207JUD003995408, 78–84 kohta).
61      Lainsäädäntöpäätöslauselmasta, joka annettiin 25.2.2014, ilmenee, että Euroopan parlamentti ehdotti ensimmäisen käsittelynsä päätteeksi 14 artiklan, jonka otsikkona on ”Tavaramerkkiin kohdistuvat rajoitukset”, muuttamista siten, että tavaramerkin haltijan yksinoikeutta koskeviin poikkeuksiin lisättäisiin se, että kolmas osapuoli käyttää tavaramerkkiä ”parodiaa, taiteellista ilmaisua, arvostelua tai kommentointia varten”.
62      Ks. Euroopan parlamentin 25.2.2014 antama lainsäädäntöpäätöslauselma ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 muuttamisesta (COM(2013)0161 – C7-0087/2013 – 2013/0088(COD)). Tämä rajoitus koski tavaramerkin käyttöä tavaroiden tai palvelujen tunnistamiseksi tavaramerkin haltijan tavaroiksi tai palveluiksi tai viitattaessa tavaroihin tai palveluihin tavaramerkin haltijan tavaroina tai palveluina, erityisesti silloin, kun käyttäminen ”on tarkoitettu parodiaa, taiteellista ilmaisua, arvostelua tai kommentointia varten”.
63      Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EYVL 2001, L 167, s. 1).
64      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 58 ja 70 kohta.
65      Ks. asetuksen 2017/1001 johdanto-osan 21 perustelukappale ja direktiivin 2015/2436 johdanto-osan 27 perustelukappale.
66      Ks. tuomio 27.2.2020, Constantin Film Produktion v. EUIPO (C‑240/18 P, EU:C:2020:118, 56 kohta).
67      Ks. erityisesti Sosnitza, O., teoksessa Hildebrandt, U. ja Sosnitza, O. (toim.), EU Trade Mark Regulation: Article-by-Article Commentary, München, 2023, Beck - Hart, s. 316.
68      Esimerkkinä voidaan mainita omaa alkuperäistä panosta koskevan perusteen osalta, että Vrijheidsfondsin käyttämien merkkien ja niiden tavaramerkkien, joiden haltija IKEA on, välillä ei ollut havaittavia eroja.
69      Ks. vastaavasti tuomio 22.9.2011, Interflora ja Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, 91 kohta).
70      Ks. tuomio 6.2.2014, Leidseplein Beheer ja de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, 53–56 ja 60 kohta).
71      Ks. vastaavasti tuomio 6.2.2014, Leidseplein Beheer ja de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, 58 ja 59 kohta).
72      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 92 kohta.
73      Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 10.1.2013, Ashby Donald ym. v. Ranska (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908, 39–42 kohta) ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 19.2.2013, Neij ja Sunde Kolmisoppi v. Ruotsi (CE:ECHR:2013:0219DEC004039712). Ks. vastaavasti tältä osin Spielmann, D., ”Copyright in a ‘human rights context’”, teoksessa D. Edward, A. Komninos ja J. MacLennan, Ian S. Forrester – A Scot without Borders, Liber Amicorum, osa 1, Concurrences Review, New York, 2015, s. 264–267 ja 269.
74      Hyväksyttäviä sananvapauden rajoituksia koskevassa Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä ilmaisumuodon luokittelu parodiaksi on keskeisellä sijalla.
Kyseisen tuomioistuimen mukaan karikatyyri ja parodia ovat taiteellisen ilmaisun ja yhteiskunnallisen kommentoimisen muotoja, joilla pyritään liioittelun ja todellisuuden vääristämisen kautta tietenkin provosoimaan ja aiheuttamaan reaktioita. Tästä syystä on erityisen tarkasti tutkittava puuttumista taiteilijan – tai kenen tahansa muun henkilön – oikeuteen ilmaista itseään näillä keinoilla. Ks. vastaavasti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 14.3.2013, Eon v. Ranska (ECLI:CE:ECHR:2013:0314JUD002611810, 58–60 kohta) ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 22.11.2016, Grebneva ja Alisimchik v. Venäjä (CE:ECHR:2016:1122JUD000891805, 64 kohta).
75      Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 10.1.2013, Ashby Donald ym. v. Ranska (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908, 39 kohta).
76      Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 15.2.2005, Steel ja Morris v. Yhdistynyt kuningaskunta (CE:ECHR:2005:0215JUD006841601, 94 kohta).
77      Esimerkkinä voidaan mainita, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on 3.12.2024 antamassaan tuomiossa Yevstifeyev v. Venäjä (CE:ECHR:2024:1203JUD000022618, 55 ja 56 kohta) määritellyt parodiaksi ilmaisumuodon, jossa toistettiin erään videoteoksen merkittäviä osia ja tehtiin satiirin keinoin pilaa kyseisen videon sanomasta.
78      Ks. tuomio 3.9.2014, Deckmyn ja Vrijheidsfonds (C‑201/13, EU:C:2014:2132, 20 kohta).