62014TJ0639(01)_RES
Asia T‑639/14 RENV II
Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI)vastaanEuroopan komissio
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (laajennettu kuudes jaosto) 12.11.2025
Valtiontuet – Sähköntoimitustariffi – Välityssopimuksen tekeminen tariffin vahvistamiseksi – Kantelun käsittelyn lopettamista koskeva päätös – Päätös, jossa todetaan, ettei kyseessä ole valtiontuki – Oikeus tulla kuulluksi – Etu – Yksityinen sijoittaja ‑arviointiperuste – Monitahoinen taloudellinen arviointi
Kumoamiskanne – Asian saattaminen unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi – Unionin tuomioistuin kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen tuomion ja palauttaa asian unionin yleisen tuomioistuimen ratkaistavaksi – Unionin yleinen tuomioistuin arvioi kaikkia esitettyjä kumoamisperusteita – Poikkeus – Unionin tuomioistuimen lopullisesti ratkaisemat oikeudelliset kysymykset
(Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 191 artikla)
(ks. 36–41 kohta)
Valtiontuet – Käsite – Arviointi yksityisen sijoittajan näkökulmasta – Erimielisyys tariffista valtion määräysvallassa olevan sähköntoimittajan ja sen suurimman asiakkaan välillä – Sähköntoimittajan päätös saattaa erimielisyys välitystuomioistuimen ratkaistavaksi – Sen tutkiminen, antaako kyseinen päätös edun suurimmalle asiakkaalle – Yksityinen sijoittaja ‑arviointiperusteen sovellettavuus – Sähköntoimittajan ei ole mahdollista ennakoida välitystuomiossa vahvistettavaa sähköntoimitustariffia – Vaikutuksettomuus
(SEUT 107 artiklan 1 kohta)
(ks. 46, 51–54 ja 67–85 kohta)
Valtiontuet – Komission suorittama tutkinta – Alustava vaihe ja kontradiktorinen vaihe – Komission velvollisuus aloittaa kontradiktorinen menettely vakavien vaikeuksien vallitessa – Erimielisyys tariffista valtion määräysvallassa olevan sähköntoimittajan ja sen suurimman asiakkaan välillä – Sähköntoimittajan päätös saattaa erimielisyys välitystuomioistuimen ratkaistavaksi – Sen tutkiminen, antaako kyseinen päätös edun suurimmalle asiakkaalle – Arviointi yksityisen sijoittajan näkökulmasta – Komission päätös, jossa todetaan, ettei kyse ole valtiontuesta, aloittamatta muodollista tutkintamenettelyä – Vakavia vaikeuksia, jotka velvoittaisivat komission aloittamaan muodollisen tutkintamenettelyn, ei ole
(SEUT 108 artikla)
(ks. 102–111, 148, 154, 161, 166, 170 ja 174–200 kohta)
Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Peruuttaminen – Lainvastaiset toimet – Komission päätös lopettaa sellaisen kantelun käsittely, jossa vaaditaan sen toteamista, että valtiotukia koskevia EUT-sopimuksen määräyksiä on rikottu – Sellaisen uuden päätöksen tekeminen, jolla kumotaan ja korvataan päätös kantelun käsittelyn lopettamisesta – Päätös, jossa todetaan, ettei kyseessä ole valtiontuki – Alustavan tutkintamenettelyn jälkeen tehty päätös – Komission velvollisuus aloittaa kyseinen menettely alusta – Ei ole
(SEUT 108 artikla)
(ks. 223–226 kohta)
Valtiontuet – Hallinnollinen menettely – Niiden, joita asia koskee, oikeus tulla kuulluiksi – Rajat
(SEUT 108 artikla; neuvoston asetuksen N:o 2015/1589 24 artiklan 2 kohta)
(ks. 227–233 kohta)
Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet – Peruuttaminen – Lainvastaiset toimet – Komission päätös lopettaa sellaisen kantelun käsittely, jossa vaaditaan sen toteamista, että valtiotukia koskevia EUT-sopimuksen määräyksiä on rikottu – Sellaisen uuden päätöksen tekeminen, jolla kumotaan ja korvataan päätös kantelun käsittelyn lopettamisesta – Hyväksyttävyys – Edellytykset
(SEUT 108 artikla)
(ks. 252–259 kohta)
Tiivistelmä
Laajennetussa kokoonpanossa päätösneuvotteluissa toiminut unionin yleinen tuomioistuin vahvistaa Euroopan komission päätöksen, jossa todetaan, että kreikkalaisen valtionyrityksen turvautuminen välitysmenettelyyn sen ja toisen yrityksen välisen kaupallisen riidan ratkaisemiseksi ei merkinnyt SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen myöntämistä. Näin tehdessään unionin yleinen tuomioistuin esittää täsmennyksiä yksityinen markkinataloustoimija ‑periaatteen soveltamisesta määrittääkseen, onko kreikkalainen valtionyritys myöntänyt toiselle kyseessä olevalle yritykselle taloudellisen edun päätöksellään antaa niiden riidan ratkaiseminen välitystuomioistuimen tehtäväksi.
Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI), joka on Kreikan valtion määräysvallassa oleva sähkön tuottaja ja toimittaja, ja sen pääasiallinen asiakas Metlen Energy & Metals AE (jäljempänä Metlen) olivat osallisina riita-asiassa, joka koski DEI:n Metleniltä laskuttamaa sähköntoimitustariffia.
DEI ja Metlen tekivät vuonna 2011 välityssopimuksen, jossa ne päättivät vapaaehtoisesti antaa riitansa ratkaisemisen Rythmistiki Archi Energeiasin (RAE, energia-alan sääntelyviranomainen, Kreikka) pysyvän välityselimen tehtäväksi. Riidan ratkaiseminen on siis annettu sellaisen välitystuomioistuimen tehtäväksi, joka perustettiin välityssopimuksen ja RAE:n pysyvää välitystoimintaa koskevan sääntelyn mukaisesti.
Kyseisen välityssopimuksen mukaan välitystuomioistuimelle annettu tehtävä muodostui siitä, että DEI:n ja Metlenin välisten neuvottelujen perusteella määritetään sähköntoimitustariffi, joka soveltuu Metlenin erityispiirteisiin ja joka kattaa ainakin DEI:lle aiheutuneet kustannukset. Lisäksi välitystuomioistuimen oli otettava huomioon välityssopimuksen osapuolten täsmentämä sääntelykehys, joka sisältää muun muassa RAE:n päätöksen, jossa vahvistetaan suurjänniteasiakkaiden hinnoittelun perusperiaatteet.
Tällä välin Metlen ei edelleenkään maksanut DEI:n kuukausittaisia laskuja kokonaisuudessaan, koska asianosaiset olivat edelleen eri mieltä sovellettavasta tariffista. DEI uhkasi tällöin Metleniä sähkön toimittamisen lopettamisella sille, jos tämä ei maksaisi riidanalaisia laskuja, minkä vuoksi Metlen teki RAE:lle kantelun, jossa se vaati välitoimien määräämistä.
Kyseisen kantelun seurauksena RAE vahvisti 9.5.2012 tekemällään päätöksellä väliaikaisesti Metleniin sovellettavan sähköntoimitustariffin.
DEI teki 15.6.2012 komissiolle kyseisestä päätöksestä kantelun (jäljempänä vuoden 2012 kantelu), jossa se väitti, että RAE:n vahvistama väliaikainen tariffi velvoitti sen toimittamaan sähköä Metlenille sen kustannuksia alempaan hintaan ja merkitsi sääntöjenvastaista valtiontukea.
Välitystuomioistuin vahvisti 31.10.2013 antamallaan ratkaisulla Metleniin sovellettavan energiatariffin ajanjaksolle 1.7.2010–31.12.2013 (jäljempänä välitystuomio).
DEI teki 23.12.2013 komissiolle toisen kantelun valtiontukisääntöjen rikkomisesta, koska välitystuomiossa vahvistettu tariffi oli alempi kuin RAE:n väliaikaisesti vahvistama tariffi.
Komissio ilmoitti DEI:lle 12.6.2014 päivätyllä kirjeellä kyseisen kantelun käsittelyn lopettamisesta (jäljempänä riidanalainen kirje). DEI nosti unionin yleisessä tuomioistuimessa riidanalaista kirjettä koskevan kumoamiskanteen, joka kirjattiin asianumerolla T‑639/14.
Kyseisen menettelyn kuluessa komissio hylkäsi DEI:n kantelut 25.3.2015 tekemällään päätöksellä (jäljempänä ensimmäinen riidanalainen päätös) (
1
) ja totesi yhtäältä, että vuoden 2012 kantelu oli jäänyt vaille kohdetta, ja toisaalta, ettei Metlenille ollut myönnetty SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua etua, koska DEI:n päätös saattaa niiden riidat välitystuomioistuimen ratkaistavaksi oli yksityisen sijoittajan periaatteen mukainen.
DEI nosti tämän jälkeen unionin yleisessä tuomioistuimessa kyseistä ensimmäistä riidanalaista päätöstä koskevan kumoamiskanteen, joka kirjattiin asianumerolla T‑352/15.
Unionin yleinen tuomioistuin päätti 9.2.2016 antamallaan määräyksellä (
2
), että asiassa T‑639/14 nostetusta kanteesta ei ollut enää tarpeen lausua. Unionin tuomioistuin, jolle tehtiin valitus, kumosi kuitenkin kyseisen määräyksen 1.5.2017 (
3
) ja palautti asian unionin yleiseen tuomioistuimeen, jossa se kirjattiin numerolla T‑639/14 RENV.
Komissio teki 14.8.2017 toisen päätöksen, jolla kumottiin ja korvattiin sekä riidanalainen kirje että ensimmäinen riidanalainen päätös (jäljempänä toinen riidanalainen päätös). (
4
) Toisessa riidanalaisessa päätöksessä tukeudutaan samoihin perusteluihin kuin ensimmäisessä riidanalaisessa päätöksessä ja vahvistetaan yhtäältä, että vuoden 2012 kantelu oli jäänyt vaille kohdetta, koska välitystuomiossa vahvistettua tariffia sovellettiin taannehtivasti ja sillä korvattiin RAE:n 9.5.2012 tekemällään päätöksellä vahvistama väliaikainen tariffi, ja toisaalta, että välitystuomio ei merkinnyt SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
DEI nosti unionin yleisessä tuomioistuimessa myös toisen riidanalaisen päätöksen kumoamiseksi kanteen, joka kirjattiin numerolla T‑740/17.
Unionin yleinen tuomioistuin kumosi 22.9.2021 antamallaan tuomiolla (
5
) sekä riidanalaisen kirjeen että ensimmäisen ja toisen riidanalaisen päätöksen ja katsoi, että välitystuomio oli omiaan antamaan Metlenille Kreikan valtiosta johtuvan lainvastaisen edun ja siten mahdollistamaan sääntöjenvastaisen tuen myöntämisen tai sen jatkamisen.
Unionin tuomioistuin, jolle kyseisestä tuomiosta valitettiin, totesi muun muassa, että unionin yleinen tuomioistuin oli tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että välitystuomio oli valtion toimenpide, joka voi merkitä valtiontukea. (
6
)
Unionin tuomioistuimen mukaan komissio oli perustellusti katsonut ensinnäkin, että ainoa valtion toimenpide, joka saattoi merkitä valtiotukea, oli kantajan päätös tehdä välityssopimus Metlenin kanssa, ja toiseksi, että sen selvittämiseksi, myönnettiinkö kyseisellä päätöksellä etu Metlenille, oli selvitettävä, olisiko yksityinen toimija tavanomaisissa markkinaolosuhteissa tehnyt tällaisen päätöksen samoin ehdoin.
Näin ollen unionin tuomioistuin kumosi valituksenalaisen tuomion ja palautti asiat unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jotta tämä antaisi ratkaisun siinä esitetyistä perusteista ja argumenteista, joihin se ei vielä ollut ottanut kantaa.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Toisen riidanalaisen päätöksen kumoamista koskevan kanteensa tueksi DEI riitauttaa kyseisessä päätöksessä käytetyn yksityinen sijoittaja ‑arviointiperusteen sovellettavuuden ja toissijaisesti sen konkreettisen soveltamisen tutkittaessa sitä, onko Metlenille myönnetty etua.
Aluksi unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa, että SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu tuen käsite ei voi kattaa yrityksen hyväksi valtion varoista myönnettyä toimenpidettä, jos yritys olisi voinut saada saman edun normaaleja markkinaolosuhteita vastaavissa olosuhteissa. Kun tällaisen edun myöntämisen edellytyksiä on arvioitava lähtökohtaisesti soveltamalla yksityinen markkinataloustoimija ‑periaatetta, tietyssä tapauksessa konkreettisesti käytettävä arviointiperuste on määritettävä muun muassa kyseessä olevan julkisen yksikön suunnitteleman toimenpiteen luonteen perusteella. Tässä yhteydessä mahdollisesti sovellettaviksi tuleviin konkreettisiin arviointiperusteisiin kuuluu yksityinen sijoittaja ‑arviointiperuste.
Tämän toteamuksen jälkeen unionin yleinen tuomioistuin hylkää aluksi DEI:n eri argumentit, joissa kiistetään yksityinen sijoittaja ‑arviointiperusteen sovellettavuus esillä olevassa asiassa.
Erityisesti DEI:n väitteestä, jonka mukaan sen päätöstä hyväksyä välitysmenettely ei voida tutkia yksityinen sijoittaja ‑arviointiperusteen valossa, koska kyseinen päätös ei ole taloudellista toimintaa, unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että oikeuskäytännön mukaan yksityisen markkinataloustoimijan toimintaa ohjaavat lähtökohtaisesti kannattavuusnäkymät. Saattamalla riidan RAE:n välityselimen ratkaistavaksi DEI pyrki tiettyyn tässä oikeuskäytännössä tarkoitettuun kannattavuuteen, koska kyseisen menettelyllisen valinnan ansiosta se saattoi omien selitystensä mukaan saada perittyä vähintään osan Metlenille kertyneistä veloista mahdollisimman pian.
Koska DEI:n päätöstä turvautua välitysmenettelyyn on tarkasteltava yksityinen sijoittaja ‑arviointiperusteen valossa, unionin yleinen tuomioistuin hylkää valituksesta annettuun tuomioon tukeutuen myös DEI:n väitteen, jonka mukaan sen toimintaa olisi verrattava hypoteettisen yksityisen toimijan toimintaan välitystuomiossa vahvistetun tariffin osalta. Lisäksi se, ettei DEI kyennyt ennakoimaan välitystuomiolla vahvistettavaa hintaa, ei riitä perusteeksi katsoa, ettei yksityinen sijoittaja ‑arviointiperustetta voida soveltaa.
Siltä osin kuin on kyse yksityinen sijoittaja ‑arviointiperusteen soveltamisesta käsiteltävän asian tosiseikkoihin, unionin yleinen tuomioistuin tutkii tämän jälkeen DEI:n väitteet, joilla pyritään osoittamaan, että soveltaessaan kyseistä arviointiperustetta toisessa riidanalaisessa päätöksessä komissio tukeutui ilmeisen virheelliseen arviointiin yhtäältä asian tosiseikoista ja toisaalta niistä tiedoista ja todisteista, joita komission oli arvioitava kyseisen arviointiperusteen valossa.
Tutkiakseen kyseisiä väitteitä unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa aluksi, että komissio teki toisen riidanalaisen päätöksen SEUT 108 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun alustavan tutkinnan päätteeksi. Komission oli siis kyseisen määräyksen tarkoituksen ja sille kuuluvan hyvän hallinnon periaatteen mukaisesti ryhdyttävä tarvittaviin toimenpiteisiin ja varmennuksiin ratkaistakseen mahdollisesti ilmenneet vaikeudet alustavan tutkinnan kuluessa, jotta häivytetään kaikki epäilyt kyseisen toimenpiteen soveltuvuudesta sisämarkkinoille. Jos tämän toimenpiteen alustavalla tutkinnalla ei voitu ratkaista kaikkia toimenpiteen soveltuvuutta sisämarkkinoille koskevaan arviointiin liittyviä vaikeuksia, komissiolla oli velvollisuus aloittaa SEUT 108 artiklan 2 kohdassa määrätty muodollinen tutkintamenettely ilman, että sillä olisi tältä osin harkintavaltaa.
Tämän täsmennyksen valossa unionin yleinen tuomioistuin tutkii, voitiinko DEI:n esittämien argumenttien perusteella yksilöidä epäilyjä siitä, soveltuiko DEI:n päätös välityssopimuksen tekemisestä yhteen valtiontukea koskevan oikeuden kanssa, jolloin komissiolla olisi ollut velvollisuus aloittaa muodollinen tutkintamenettely.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa tältä osin yhtäältä, ettei DEI ole esittänyt seikkoja, joilla voitaisiin kyseenalaistaa komission suorittama riidan taustalla olevien tosiseikkojen ja niiden olosuhteiden arviointi, joiden vallitessa asia saatettiin välitystuomioistuimen käsiteltäväksi, sellaisina kuin ne ilmenevät toisesta riidanalaisesta päätöksestä.
Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin hylkää DEI:n väitteen, jonka mukaan komissiolla olisi pitänyt olla vakavia vaikeuksia arvioida asiayhteyttä, jossa DEI päätti turvautua välitysmenettelyyn, ja erityisesti Metlenin tilannetta ja kyseessä olevia markkinoita.
Se katsoo ensinnäkin, että DEI:n päätös saattaa erimielisyytensä välityselimen ratkaistavaksi on sellaista ”kannattavuutta” koskevan arviointiperusteen mukainen, jota DEI:n tilanteessa oleva hypoteettinen asiantunteva yksityinen sijoittaja, joka toimii normaaleissa markkinaolosuhteissa, olisi tavoitellut, koska kyseinen valinta mahdollisti DEI:n omien selitysten mukaan sen, että se saisi perittyä mahdollisimman nopeasti määrät, jotka Metlen oli sille velkaa.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin korostaa, että unionin tuomioistuimen valituksesta annetussa tuomiossa esittämien vaatimusten mukaisesti komissio yhtäältä tutki ne olosuhteet, joissa DEI oli tehnyt päätöksen turvautua välitysmenettelyyn, ja toisaalta tarkisti, olisiko yksityinen toimija tehnyt mainitun päätöksen samoin ehdoin. Tältä osin DEI ei ole myöskään esittänyt mitään näyttöä, joka viittaisi siihen, että komissiolla olisi pitänyt olla epäilyjä siitä, turvautuisiko tavanomaisesti varovainen ja huolellinen yksityinen toimija, joka on samassa tilanteessa kuin DEI, välitysmenettelyyn.
Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin korostaa, että yksityinen sijoittaja ‑arviointiperusteen tarkastelu ei merkitse sitä, että komission olisi pitänyt osoittaa, että yksityinen toimija olisi tehnyt täysin samanlaisen päätöksen kuin DEI, vaan sitä, että viimeksi mainitun päätös oli järkevä markkinataloudessa, kun otetaan huomioon olosuhteet, joissa se tehtiin.
Edellä esitetyn perusteella unionin yleinen tuomioistuin toteaa, ettei DEI ole osoittanut, että komissiolla olisi pitänyt olla soveltaessaan yksityinen sijoittaja ‑arviointiperustetta käsiteltävän asian tosiseikkoihin epäilyjä, jotka olisivat velvoittaneet sen aloittamaan muodollisen tutkintamenettelyn. Tämän vuoksi se hylkää DEI:n väitteet, joilla kyseenalaistetaan se, miten komissio on soveltanut kyseistä arviointiperustetta toisessa riidanalaisessa päätöksessä.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että toisen riidanalaisen päätöksen antamisajankohtana komissio saattoi oikeutetusti todeta, että vuoden 2012 kantelu jäi vaille kohdetta välitystuomion antamisen jälkeen, ja lisäksi hylkää väitteet, jotka koskevat komission päätöstä olla ryhtymättä toimenpiteisiin vuoden 2012 kantelun johdosta.
Lopuksi unionin yleinen tuomioistuin hylkää DEI:n kanneperusteen, jossa riitautettiin riidanalaisen kirjeen ja ensimmäisen riidanalaisen päätöksen korvaaminen toisella riidanalaisella päätöksellä, koska komissio paitsi peruutti viimeksi mainitulla päätöksellä riidanalaisen kirjeen ja ensimmäisen riidanalaisen päätöksen myös selvensi, minkä toimiensa lainvastaisuuden se tarkoitti korjata, niiden vaatimusten mukaisesti, jotka unionin tuomioistuin asetti tuomiossa DEI v. komissio (C‑228/16 P).
Näiden seikkojen perusteella unionin yleinen tuomioistuin hylkää asiassa T‑740/17 RENV nostetun kanteen ja toteaa, että lausunnon antaminen asiassa T‑639/14 RENV II ja asiassa T‑352/15 RENV nostetuista kanteista raukeaa.
(
1
)	25.3.2015 annettu komission päätös C(2015) 1942 final (asia SA.38101 (2015/NN) (ex 2013/CP) Kreikka - Alouminion SA:lle kustannuksia alempien sähkötariffien muodossa välitystuomion perusteella myönnetyksi väitetty valtiontuki) (EUVL 2015, C 219, s. 2).
(
2
)	Määräys 9.2.2016, DEI v. komissio (T‑639/14, EU:T:2016:77).
(
3
)	Tuomio 31.5.2017, DEI v. komissio (C‑228/16 P, EU:C:2017:409).
(
4
)	14.8.2017 annettu komission päätös C(2017) 5622 final (asia SA.38101 (2015/NN) (ex 2013/CP) – Kreikka – Alouminion SA:lle kustannuksia alempien sähkötariffien muodossa välitystuomion perusteella myönnetyksi väitetty valtiontuki) (EUVL 2017, C 291, s. 2).
(
5
)	Tuomio 22.9.2021, DEI v. komissio (T‑639/14 RENV, T‑352/15 ja T‑740/17, EU:T:2021:604).
(
6
)	Tuomio 22.2.2024, Mytilinaios v. DEI ja komissio (C 701/21 P ja C 739/21 P, EU:C:2024:146) (jäljempänä valituksesta annettu tuomio).