62017CC0654
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
EVGENIJE TANČEVA
přednesené dne 3. dubna 2019 (
1
)
Věc C‑654/17 P
Bayerische Motoren Werke AG a Freistaat Sachsen
proti
Evropské komisi
„Kasační opravný prostředek – Regionální podpora velkým investičním projektům – Podpora, kterou poskytlo Německo společnosti BMW na projekt týkající se výroby elektromobilů v Lipsku – Rozhodnutí prohlašující opatření podpory za částečně neslučitelné s vnitřním trhem – Přiměřenost podpory – Nařízení (ES) č. 800/2008 – Vedlejší účastenství v řízení před Tribunálem“
Obsah
I. Právní rámec
II. Skutkový stav
III. Řízení před Tribunálem, usnesení ze dne 11. května 2015 a napadený rozsudek
IV. Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastníků řízení
V. K hlavnímu kasačnímu opravnému prostředku
A. K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku, jenž vychází z porušení čl. 107 odst. 3 SFEU
1. Argumenty účastníků řízení
2. Posouzení
a) Přípustnost
b) K věci samé
1) První část prvního důvodu kasačního opravného prostředku
2) K druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku
3) Třetí část prvního důvodu kasačního opravného prostředku
4) Ke čtvrté části prvního důvodu kasačního opravného prostředku
B. K druhému důvodu kasačního opravného prostředku, jenž se týká porušení článku 288 SFEU, článku 3 a čl. 13 odst. 1 obecného nařízení o blokových výjimkách a zásady zákazu diskriminace
1. Argumenty účastníků řízení
2. Posouzení
a) Přípustnost
b) K věci samé
1) K první části druhého důvodu kasačního opravného prostředku
i) Úvod
ii) Komise má výlučnou pravomoc posuzovat slučitelnost podpory, a to bez ohledu na její výši
iii) Podpora, která splňuje podmínky obecného nařízení o blokových výjimkách, není existující podporou
iv) Slučitelnost lze posoudit s ohledem na kritérium proporcionality stanovené ve sdělení z roku 2009
v) Závěr
2) K druhé části druhého důvodu kasačního opravného prostředku
VI. K vedlejšímu kasačnímu opravnému prostředku
A. Argumentace účastnic řízení
B. Posouzení
1. Přípustnost vedlejšího kasačního opravného prostředku
a) K přípustnosti vedlejšího kasačního opravného prostředku podaného proti usnesení ze dne 11. května 2015
b) K přípustnosti vedlejšího kasačního opravného prostředku podaného proti napadenému rozsudku v rozsahu, v němž obsahuje rozhodnutí o povolení vstupu vedlejšího účastníka do řízení
c) K přípustnosti vedlejšího kasačního opravného prostředku proti napadenému rozsudku v rozsahu, v němž bere v úvahu argumenty předložené výhradně Freistaat Sachsen
d) K neexistenci povinnosti Soudního dvora rozhodnout z moci úřední o přípustnosti vedlejšího účastenství v řízení v prvním stupni
2. K věci samé
a) K prvnímu důvodu vedlejšího kasačního opravného prostředku vycházejícímu z porušení čl. 40 druhého pododstavce statutu Soudního dvora
b) K druhému důvodu vedlejšího kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z nesprávné kvalifikace skutkového stavu
c) K třetímu důvodu vedlejšího kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z údajného porušení pravidel upravujících důkazní břemeno
VII. K nákladům řízení
VIII. Závěry
1.
Tímto kasačním opravným prostředkem se společnost Bayerische Motoren Werke AG (dále jen „společnost BMW“) domáhá, aby Soudní dvůr zrušil rozsudek Tribunálu (
2
), kterým posledně uvedený zamítl žalobu na částečnou neplatnost rozhodnutí Komise C(2014) 4531 final o státní podpoře, kterou Spolková republika Německo zamýšlela poskytnout společnosti BMW na výstavbu nového výrobního závodu v Lipsku (Německo) na výrobu dvou nových modelů automobilů, a to elektromobilu „i3“ a hybridního automobilu „i8“ (dále jen „dotčené rozhodnutí“) (
3
).
2.
V dotčeném rozhodnutí měla Komise za to, že dostupnost státní podpory vedla společnost BMW k rozhodnutí investovat v Lipsku spíše než na jiném místě, o kterém bylo uvažováno, a to v Mnichově (Německo), kde by byl projekt dle interních dokumentů společnosti o 17 milionů eur méně nákladný než v Lipsku. Komise dospěla k názoru, že podpora, která byla oznámena ve výši přibližně 45 milionů eur, byla slučitelná s vnitřním trhem pouze do výše rozdílu mezi náklady společnosti BMW na investici do Lipska a náklady investice v Mnichově, tedy pouze do výše 17 milionů eur. Výše podpory, která přesáhla 17 milionů eur, byla prohlášena za neslučitelnou s vnitřním trhem.
3.
Napadeným rozsudkem Tribunál zamítl kasační opravný prostředek podaný společností BMW, kterým se domáhala zrušení dotčeného rozhodnutí v rozsahu, v němž byla za neslučitelnou s vnitřním trhem prohlášena ta část oznámené podpory, která přesahuje částku 17 milionů eur.
4.
Kasační opravný prostředek podaný Soudnímu dvoru vznáší zejména otázku přiměřenosti podpory. V této věci rovněž vyvstává otázka přípustnosti vstupu vedlejšího účastníka do řízení před Tribunálem. Komise totiž podala vedlejší kasační opravný prostředek, v němž žádá Soudní dvůr, aby zrušil zaprvé usnesení Tribunálu (
4
), kterým tento soud vyhověl návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení, jenž byl podán Freistaat Sachsen (Sasko, Německo), ve kterém se nachází Lipsko, a zadruhé napadený rozsudek v tom rozsahu, v němž zohledňuje argumentaci předloženou výlučně vedlejším účastníkem, a tak obsahuje rozhodnutí týkající se přípustnosti vedlejšího účastenství.
I. Právní rámec
5.
Článek 6 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 800/2008 ze dne 6. srpna 2008, kterým se v souladu s články 87 a 88 Smlouvy o ES prohlašují určité kategorie podpory za slučitelné se společným trhem (dále jen „obecné nařízení o blokových výjimkách“) (
5
), stanoví:
„Regionální investiční podpora poskytnutá ve prospěch velkých investičních projektů musí být Komisi oznámena, pokud celková výše podpory ze všech zdrojů přesahuje 75 % maximální výše podpory, kterou by mohla získat investice se způsobilými náklady ve výši 100 milionů eur, při použití prahové hodnoty platné pro podporu pro velké podniky ve schválené mapě regionální podpory ke dni poskytnutí podpory.“
6.
Článek 13 odst. 1 obecného nařízení o blokových výjimkách zní:
„Režimy regionální investiční podpory a podpory zaměstnanosti jsou slučitelné se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 Smlouvy a jsou vyňaty z oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy, pokud jsou splněny podmínky stanovené v tomto článku.
[…]“
II. Skutkový stav
7.
Dne 30. listopadu 2010 oznámilo Německo Komisi svůj záměr poskytnout podporu společnosti BMW ve formě investičního příspěvku v celkové výši 45257273 eur (
6
) na základě Investitionszulagengesetz 2010 (zákon o investičních podporách) ze dne 7. prosince 2008, v platném znění (dále jen „IZG“) (
7
), za účelem vybudování nového závodu na výrobu elektrického automobilu i3 a hybridního automobilu i8 v Lipsku.
8.
Dne 13. července 2011 Komise rozhodla zahájit formální vyšetřovací řízení upravené v čl. 108 odst. 2 SFEU.
9.
Dne 9. července 2014 Komise přijala dotčené rozhodnutí, ve kterém, jak bylo uvedeno v bodě 2 výše, dospěla k závěru, že oznámená podpora je slučitelná s vnitřním trhem pouze do výše 17 milionů eur, která odpovídala rozdílu mezi náklady investice v Lipsku a náklady investice v Mnichově. Část oznámené podpory převyšující 17 milionů eur, tj. částka ve výši 28257273 eur, byla neslučitelná s vnitřním trhem.
III. Řízení před Tribunálem, usnesení ze dne 11. května 2015 a napadený rozsudek
10.
Dne 19. září 2014 společnost BMW podala žalobu na neplatnost dotčeného rozhodnutí v rozsahu, v němž prohlásilo částku podpory převyšující částku 17 milionů eur za neslučitelnou s vnitřním trhem. Podpůrně se společnost BMW domáhala zrušení dotčeného rozhodnutí v rozsahu, v němž prohlásilo za neslučitelnou s vnitřním trhem částku podpory, která přesáhla částku 17 milionů eur, ale nepřesáhla částku vyňatou z oznamovací povinnosti podle čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách (jež v projednávané věci činí 22,5 milionů eur).
11.
Dne 16. ledna 2015 podal Freistaat Sachsen návrh na vstup do řízení na podporu společnosti BMW. Usnesením ze dne 11. května 2015 povolil předseda pátého senátu Tribunálu vedlejší účastenství Freistaat Sachsen. Předseda pátého senátu Tribunálu rozhodl, že Freistaat Sachsen měl zájem na rozhodnutí sporu předloženého Tribunálu ve smyslu čl. 40 druhého odstavce statutu Soudního dvora Evropské unie, neboť prohlášením podpory za slučitelnou s vnitřním trhem pouze ve výši 17 milionu eur Komise odepřela Freistaat Sachsen prospěch z hospodářských účinků vyplývajících z poskytnutí podpory v oznámené výši, takže dotčené rozhodnutí mělo reálný dopad na hospodářství regionu.
12.
Napadeným rozsudkem Tribunál zamítl žalobu směřující k částečnému zrušení dotčeného rozhodnutí.
13.
Tribunál zamítl první žalobní důvod, který vycházel z porušení čl. 108 odst. 3 SFEU. Zaprvé Tribunál konstatoval, že Komise nezanedbala provedení pečlivého a nestranného přezkumu v průběhu předběžného přezkumného řízení a že mohla zahájit formální vyšetřovací řízení z toho důvodu, že nelze vyloučit možné překročení prahových hodnot stanovených v bodě 68 Pokynů k regionální podpoře na období 2007–2013 (dále jen „pokyny k regionální podpoře“) (
8
). Zadruhé Tribunál konstatoval, že Komise provedla pečlivý a nestranný přezkum rovněž v průběhu formálního vyšetřovacího řízení a že mohla posoudit, zda byla splněna kritéria stanovená ve sdělení Komise o kritériích pro podrobné posouzení regionální podpory pro velké investiční projekty (dále jen „sdělení z roku 2009“) (
9
), bez ohledu na to, zda byly uvedené prahové hodnoty překročeny. Zatřetí se Komise nedopustila zjevného pochybení při použití sdělení z roku 2009.
14.
Tribunál zamítl druhý žalobní důvod, který vycházel z porušení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Zaprvé Komise správně konstatovala, že podle článku 22 odst. 2 sdělení z roku 2009 měla podpora pobídkový účinek, protože to dávalo společnosti BMW pobídku k provedení investice v Lipsku spíše než v Mnichově. Zadruhé se Komise nedopustila nesprávného posouzení, když dospěla k závěru, že rozdíl mezi náklady investice v Lipsku a náklady investice v Mnichově činil 17 milionu eur a že podpora byla přiměřená pouze do výše této částky. Zatřetí k určení, že část podpory převyšující částku 17 milionů eur byla neslučitelná s vnitřním trhem, nebyla Komise povinna provádět hospodářskou analýzu a prokázat, že tato část podpory by měla negativní účinky na hospodářskou soutěž. Začtvrté Komise správně konstatovala, že posouzení skutečných nákladů, které Německo poskytlo po oznámení podpory, nemohlo být zohledněno.
15.
Nakonec Tribunál zamítl i třetí žalobní důvod, který byl vznesený podpůrně a jenž vycházel z toho, že Komise porušila článek 108 odst. 3 SFEU a obecné nařízení o blokových výjimkách tím, že prohlásila podporu za slučitelnou do výše 17 milionů eur, tj. do částky, která byla nižší, než je částka vyňatá z oznamovací povinnosti podle čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách (v projednávané věci to je 22,5 milionů eur). Regionální podpora, jako je tomu v projednávané věci, která překročila individuální prahové hodnoty oznamovací povinnosti stanovené v čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách, musí být posuzována nikoli podle obecného nařízení o blokových výjimkách, ale ve světle kritérií stanovených ve sdělení z roku 2009. Komise nepřekročila své pravomoci, jestliže omezila částku podpory na částku nižší, než je částka vyňatá z oznamovací povinnosti, a to vzhledem k tomu, že u podpory vyňaté z oznamovací povinnosti se pouze předpokládá, že je slučitelná s vnitřním trhem.
IV. Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastníků řízení
16.
Kasačním opravným prostředkem se společnost BMW, podporovaná Freistaat Sachsen, domáhá toho, aby Soudní dvůr:
–
napadený rozsudek zrušil;
–
zrušil dotčené rozhodnutí v rozsahu, v jakém považuje za neslučitelnou s vnitřním trhem částku podpory ve výši 28257273 eur, tedy část oznámené podpory převyšující částku 17 milionů eur;
–
podpůrně zrušil dotčené rozhodnutí v rozsahu, v němž zakazuje a považuje za neslučitelnou s vnitřním trhem tu část podpory, která nepřekročila částku vyňatou z oznamovací povinnosti stanovenou v čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách, ale překročila částku 17 milionů eur;
–
uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
17.
Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zamítl kasační opravný prostředek jako nepřípustný a v každém případě jako neopodstatněný;
–
uložil společnosti BMW náhradu nákladů řízení.
18.
Komise podala vedlejší kasační opravný prostředek, v němž žádá, aby Soudní dvůr:
–
zrušil usnesení ze dne 11. května 2015;
–
zrušil rozhodnutí obsažené v napadeném rozsudku týkající se přípustnosti vstupu vedlejšího účastníka do řízení a posouzení argumentů předložených Freistaat Sachsen nad rámec těch, které předložila společnost BMW;
–
rozhodl v postavení soudu v prvním stupni o návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení a zamítl tento návrh jako neopodstatněný;
–
uložil společnosti BMW náhradu nákladů řízení.
19.
Freistaat Sachsen navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zamítl vedlejší kasační opravný prostředek;
–
uložil Komisi náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku.
20.
Společnost BMW navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zamítl vedlejší kasační opravný prostředek;
–
uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
21.
Na jednání, které se konalo dne 23. ledna 2019, společnost BMW, Freistaat Sachsen a Komise přednesly ústní vyjádření.
V. K hlavnímu kasačnímu opravnému prostředku
22.
Společnost BMW předložila dva důvody kasačního opravného prostředku. Zaprvé tvrdí, že Tribunál porušil čl. 107 odst. 3 SFEU, když dospěl k závěru, že Komise mohla omezit výši podpory na 17 milionů eur, aniž provedla hospodářskou analýzu za účelem ověření, že část podpory přesahující 17 milion eur by vedla k narušení hospodářské soutěže. Zadruhé společnost BMW tvrdí, že Tribunál porušil článek 288 SFEU, článek 3 a čl. 13 odst. 1 obecného nařízení o blokových výjimkách, jakož i zákaz diskriminace tím, že dospěl k závěru, že se Komise nedopustila pochybení, když omezila částku podpory na částku nižší, než je částka vyňatá z oznamovací povinnosti stanovené v čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách, tedy částka 22,5 milionů eur.
A. K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku, jenž vychází z porušení čl. 107 odst. 3 SFEU
1.
Argumenty účastníků řízení
23.
Svým prvním důvodem kasačního opravného prostředku společnost BMW tvrdí, že Tribunál porušil čl. 107 odst. 3 SFEU, když v bodech 145 až 149 napadeného rozsudku rozhodl, že Komise mohla omezit podporu na částku 17 milionů eur, tj. na částku odpovídající rozdílu mezi náklady investice v Lipsku a náklady investice v Mnichově, aniž by ověřila, že část podpory přesahující 17 milionů eur by vedla k narušení hospodářské soutěže.
24.
První důvod kasačního opravného prostředku je rozdělen na čtyři části.
25.
V rámci první části svého prvního důvodu kasačního opravného prostředku společnost BMW tvrdí, že nelze předpokládat, že jakákoli částka podpory přesahující částku, která je v souladu s bodem 33 sdělení z roku 2009 považována za přiměřenou, tj že jakákoli částka podpory přesahující tento rozdíl v nákladech, vede k narušení hospodářské soutěže. Ostatně čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU zakazuje pouze podpory, které „nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem“. Komise tedy nemůže prohlásit za neslučitelnou s vnitřním trhem částku podpory přesahující tento rozdíl v nákladech bez vymezení relevantního trhu a bez posouzení postavení příjemce na tomto trhu.
26.
V rámci druhé části svého prvního důvodu kasačního opravného prostředku společnost BMW tvrdí, že konstatování Tribunálu v bodě 149 napadeného rozsudku, že Komise nebyla povinna ověřit, že část podpory přesahující 17 milionů eur narušuje hospodářskou soutěž, je v rozporu s judikaturou.
27.
V rámci třetí části svého prvního důvodu kasačního opravného prostředku společnost BMW tvrdí, že Tribunál měl Komisi vytknout, že nerozptýlila pochybnosti ohledně přesného vymezení relevantního trhu a postavení příjemce na daném trhu.
28.
V rámci čtvrté části svého prvního důvodu kasačního opravného prostředku společnost BMW tvrdí, že konstatováním, že podpora ve výši 17 milionů eur byla dostačujícím důvodem k přijetí rozhodnutí o investici v Lipsku, Tribunál zkreslil skutkový stav. Důvodem je skutečnost, že toto rozhodnutí bylo přijato na základě předpokladu, že podpora bude poskytnuta až do výše téměř 50 milionů eur.
29.
Komise tvrdí, že první důvod kasačního opravného prostředku je zcela nepřípustný a částečně neopodstatněný.
30.
Komise se domnívá, že první část prvního důvodu kasačního opravného prostředku je nepřípustná, neboť představuje nový důvod. V rámci první části svého prvního důvodu kasačního opravného prostředku společnost BMW před Soudním dvorem tvrdí, že Tribunál konstatováním, že Komise nebyla povinna posuzovat negativní účinky na hospodářskou soutěž, porušil čl. 107 odst. 1 SFEU. Před Tribunálem však společnost BMW namítala porušení třetího odstavce článku 107 SFEU, a nikoli prvního odstavce tohoto ustanovení.
31.
Komise se domnívá, že druhá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku je rovněž nepřípustná. Buď se navrhovatelka dovolává porušení čl. 107 odst. 1 SFEU, které představuje nový důvod, a je proto nepřípustný, nebo se navrhovatelka dovolává porušení čl. 107 odst. 3 SFEU. Nicméně v posledně uvedeném případě zřetelně vyplývá z judikatury citované navrhovatelkou, že tím, co skutečně napadá, je kvalifikace dotčeného státního opatření jako státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, což opět představuje nový důvod. V každém případě je druhá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku neopodstatněná, neboť za účelem prohlášení podpory ve výši přesahující 17 milionů eur za neslučitelnou s vnitřním trhem nebyla Komise povinna posoudit, zda by tato částka vedla k narušení hospodářské soutěže.
32.
Komise se domnívá, že třetí část prvního důvodu kasačního opravného prostředku je nepřípustná. V rozsahu, v němž opět namítá porušení čl. 107 odst. 1 SFEU, se jedná o nový důvod. V rozsahu, v němž namítá porušení čl. 107 odst. 3 SFEU, nesplňuje požadavky čl. 168 odst. 1 písm. d) a čl. 169 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora. V každém případě je třetí část prvního důvodu kasačního opravného prostředku neopodstatněná.
33.
Komise se domnívá, že čtvrtá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku je nepřípustná, jelikož navrhovatelka neupřesnila, které body napadeného rozsudku napadá. V každém případě je čtvrtá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku neopodstatněná, jelikož Tribunál v bodě 154 napadeného rozsudku konstatoval, že dokumenty, které údajně prokazují, že rozdíl mezi náklady investice v Lipsku a náklady investice v Mnichově činily téměř 50 milionů eur, a nikoli 17 milionů eur, byly vypracovány až po přijetí rozhodnutí o investici v Lipsku, a nemohly být tudíž Komisí použity. Kromě toho je povinností dotyčného členského státu, aby poskytl veškeré informace a umožnil tak Komisi ověřit, že podmínky slučitelnosti byly splněny.
34.
Společnost BMW tvrdí, že první důvod kasačního opravného prostředku je přípustný.
35.
Freistaat Sachsen se plně ztotožňuje s připomínkami předloženými společností BMW. Tvrdí, že Tribunál porušil čl. 107 odst. 3 SFEU. Zaprvé Komise pochybila při konstatování, že možný výrobkový trh by měl zahrnovat nejnižší úroveň, pro kterou jsou k dispozici statistické údaje, což znamená trh s elektromobily, a také pochybila tím, že nevymezila relevantní zeměpisný trh. Tribunál nesprávně konstatoval, že nebylo nutné se zabývat otázkou vymezení trhu, neboť Komise mohla zahájit formální vyšetřovací řízení i v případě, že prahové hodnoty stanovené v bodě 68 pokynů k regionální podpoře nebyly překročeny. Zadruhé tím, že Tribunál konstatoval, že Komise mohla omezit výši podpory na rozdíl v nákladech, nesprávně asimiloval pojem pobídkového účinku s pojmem přiměřenosti podpory. Zatřetí Tribunál nesprávně konstatoval, že Komise je povinna ověřit negativní účinky na hospodářskou soutěž pouze poté, co dospěje k názoru, že podpora je nezbytná.
2.
Posouzení
36.
V napadeném rozhodnutí prohlásila Komise za neslučitelnou s vnitřním trhem tu část oznámené podpory, která přesahovala rozdíl mezi náklady investice v Lipsku a náklady investice v Mnichově, tj. část oznámené podpory přesahující částku ve výši 17 milionů eur. V prvním důvodu kasačního opravného prostředku společnost BMW tvrdí, že Tribunál porušil čl. 107 odst. 3 SFEU když konstatoval, že Komise mohla omezit výši podpory na rozdíl v nákladech, aniž provedla hospodářskou analýzu za účelem ověření, že část podpory přesahující tento rozdíl by vedla k narušení hospodářské soutěže.
a)
Přípustnost
37.
Zaprvé je třeba zamítnout námitku Komise o nepřípustnosti první, druhé a třetí části prvního důvodu kasačního opravného prostředku, podle které jsou tyto části založeny na tvrzení o porušení čl. 107 odst. 1 SFEU, avšak tyto námitky nebyly vzneseny před Tribunálem. Je pravda, že v kasačním opravném prostředku je uveden odkaz na první odstavec článku 107 SFEU a že porušení tohoto pododstavce nebylo před Tribunálem namítáno. Nicméně v kasačním opravném prostředku je uveden odkaz také na třetí odstavec článku 107 SFEU, který byl před Tribunálem namítán. Z argumentů předložených společností BMW, které se týkají posouzení přiměřenosti podpory, zcela zjevně vyplývá, že první důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení třetího, nikoli prvního odstavce článku 107 SFEU.
38.
Zadruhé námitka nepřípustnosti třetí části prvního důvodu kasačního opravného prostředku uplatněná Komisí z důvodu, že v tomto ohledu nebyly poskytnuty žádné argumenty, jak to vyžaduje čl. 168 odst. 1 písm. d) jednacího řádu Soudního dvora, musí být odmítnuta. V rámci třetí části svého prvního důvodu kasačního opravného prostředku společnost BMW tvrdí, že aby mohlo být opatření podpory prohlášeno za neslučitelné s vnitřním trhem, Komise musí prokázat, že má negativní účinky na hospodářskou soutěž, a za tímto účelem musí vymezit relevantní trh a posoudit postavení příjemce na tomto trhu. Tímto společnost BMW předkládá argumenty na podporu žalobního důvodu vycházejícího z toho, že nerozptýlením pochybností týkajících se vymezení trhu Komise porušila čl. 107 odst. 3 SFEU.
39.
Podobně musí být odmítnuta námitka Komise o nepřípustnosti třetí části prvního důvodu kasačního opravného prostředku z důvodu, že neupřesňuje body napadeného rozsudku, které jsou napadány, jak to vyžaduje čl. 169 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora. V prvním důvodu kasačního opravného prostředku je uveden odkaz na body 145 až 149 napadeného rozsudku. V těchto bodech Tribunál konstatoval, že Komise není povinna prokazovat za účelem omezení opatření podpory na částku považovanou za přiměřenou, že část podpory přesahující tuto částku má negativní účinky na hospodářskou soutěž a že by posílila postavení příjemce na trhu. Proto třetí část prvního důvodu kasačního opravného prostředku, jak je shrnut v předchozím bodě, právem napadá body 145 až 149 napadeného rozsudku.
40.
Zatřetí námitce nepřípustnosti čtvrté části prvního důvodu kasačního opravného prostředku vznesené Komisí z důvodu, že neupřesňuje body napadeného rozsudku, které jsou napadány, musí být podle mého názoru vyhověno. Je tomu tak proto, že v rámci čtvrté části svého prvního důvodu kasačního opravného prostředku společnost BMW tvrdí, že Tribunál zkreslil skutkový stav a důkazy, když konstatoval, že rozhodnutí o investici v Lipsku bylo přijato na základě předpokladu, že podpora bude poskytnuta ve výši 17 milionů eur, nikoli téměř 50 milionů eur. Tato otázka je Tribunálem řešena v bodech 154 až 161 napadeného rozsudku. Nicméně v prvním důvodu kasačního opravného prostředku je uveden odkaz jen na body 145 až 149 napadeného rozsudku.
41.
Mám tedy za to, že první, druhá a třetí část prvního důvodu kasačního opravného prostředku jsou přípustné, ale čtvrtá část tohoto důvodu kasačního opravného prostředku je nepřípustná.
b)
K věci samé
1) První část prvního důvodu kasačního opravného prostředku
42.
V první části svého prvního důvodu kasačního opravného prostředku společnost BMW tvrdí, že Tribunál porušil čl. 107 odst. 3 SFEU, když konstatoval, že Komise mohla předpokládat, že část oznámené podpory přesahující rozdíl mezi náklady investice v Lipsku a náklady investice v Mnichově bude vést k narušení hospodářské soutěže. Komise byla podle společnosti BMW povinna prokázat, že tato část podpory vedla k narušení hospodářské soutěže a za tímto účelem provést hospodářskou analýzu.
43.
Mám za to, že je třeba první část prvního důvodu kasačního opravného prostředku zamítnout.
44.
Podle sdělení z roku 2009 se nevyžaduje, aby Komise k prohlášení opatření podpory za neslučitelné s vnitřním trhem musela prokázat, že by narušovalo hospodářskou soutěž.
45.
Sdělení z roku 2009 stanoví kritéria, která se použijí k posouzení slučitelnosti regionální podpory poskytnuté pro velké investiční projekty (
10
), pokud, jako v projednávané věci (
11
), bylo zahájeno formální vyšetřovací řízení (
12
). Podle uvedeného sdělení musí Komise zvážit kladný účinek, který regionální podpora může mít, „zejména pokud se jedná o podporu soudržnosti prostřednictvím přilákání investic do znevýhodněných oblastí“, s „potenciální[mi] negativní[mi] účinky“ na konkurenty příjemce a jiné regiony (
13
).
46.
Na jedné straně by Komise měla posoudit kladné účinky opatření regionální podpory. Uvedené opatření by se mělo v první řadě snažit napomoci ke snížení rozdílů mezi úrovněmi rozvoje různých regionů v EU; zadruhé musí být vhodným nástrojem k dosažení tohoto cíle; zatřetí musí mít pobídkový účinek a začtvrté musí být přiměřené. (
14
) Pokud jde zejména o třetí podmínku, ta je splněna ve dvou možných scénářích: buď tehdy, když by se investice bez podpory nerealizovala (první scénář), nebo pokud by v důsledku neposkytnutí podpory byla investice provedena na jiném místě (druhý scénář). V projednávané věci bylo zjištěno, že podpora má pobídkový účinek podle druhého scénáře, neboť v případě neposkytnutí podpory by byla investice provedena v Mnichově, nikoliv v Lipsku (
15
). Pokud jde o čtvrtou podmínku, podpora se považuje za přiměřenou za situace uvedené ve druhém scénáři, jestliže je rovna rozdílu mezi náklady příjemce na investici v podporované oblasti a náklady investice v jiném regionu. V projednávané věci byla výše podpory omezena na částku 17 milionů eur, protože rozdíl pro společnost BMW mezi náklady investice v Lipsku a náklady investice v Mnichově činil 17 milionů eur (
16
).
47.
Na druhé straně kladné účinky popsané v předchozím bodě by měly být vyváženy s negativními účinky, které opatření podpory může mít na hospodářskou soutěž, kterými jsou tržní síla a vytvoření nebo zachování neúčinných tržních struktur, a jeho negativní účinky na obchod (
17
).
48.
Nicméně podle sdělení z roku 2009 Komise může provést ověření vyváženosti pouze tehdy, pokud prokázala, že opatření podpory je nezbytné k uskutečnění investice v dotyčném podporovaném regionu, jak je popsáno výše v bodě 46. Podle bodu 52 uvedeného sdělení „poté, co Komise určí, že podpora je nezbytná jako pobídka k uskutečnění investice v dotyčném regionu, posoudí vyváženost pozitivních účinků [...] a jejích negativních účinků“ (
18
).
49.
Naopak, pokud Komise zjistí, že opatření podpory není nutné, může toto opatření prohlásit za neslučitelné s vnitřním trhem, aniž by ověřila, zda toto opatření narušuje hospodářskou soutěž.
50.
Z toho vyplývá, že v případě, že opatření podpory není nutné k uskutečnění investice v dotyčném podporovaném regionu, toto opatření může být prohlášeno za neslučitelné s vnitřním trhem i tehdy, když zde jsou důkazy (předložené dotyčným členským státem), že opatření nebude mít za následek narušení hospodářské soutěže, nebo že by zvýšilo konkurenci. Účinky opatření podpory na hospodářskou soutěž, ať již negativní či pozitivní, které není shledáno za nezbytné, jednoduše nejsou podle sdělení z roku 2009 zohledněny.
51.
Musím zdůraznit, že odkaz v bodě 52 sdělení z roku 2009 na podporu, která byla shledána „nezbytn[ou] jako pobídka k uskutečnění investice v dotyčném regionu“, je třeba chápat jako odkaz na podporu, u které bylo shledáno, že má nejen pobídkový účinek, ale že je také přiměřená. Pokud je podpora nezbytná, avšak nepřiměřená, může být část podpory přesahující přiměřenou částku prohlášena za neslučitelnou s vnitřním trhem, i když jsou důkazy o tom, že by neměla za následek narušení hospodářské soutěže. V tomto ohledu připomínám, že část podpory přesahující přiměřenou částku může být považována za takovou, která nemá žádný pobídkový účinek. Kromě toho by bylo v rozporu s opodstatněním regionální podpory dospět k závěru, že neexistence negativních účinků opatření podpory na hospodářskou soutěž kompenzuje jeho nepřiměřenou výši, takže je třeba ho prohlásit za slučitelné s vnitřním trhem.
52.
Docházím k závěru, že podle sdělení z roku 2009 není Komise povinna pro omezení výše oznámené podpory na rozdíl mezi náklady investice v daném regionu a náklady investice v jiném místě prokázat, že část podpory přesahující tento rozdíl v nákladech by měla za následek narušení hospodářské soutěže.
53.
Podotýkám, že společnost BMW nezpochybnila legalitu sdělení z roku 2009.
54.
Z toho vyplývá, že se Tribunál nedopustil pochybení, když dospěl k závěru uvedenému v bodě 146 napadeného rozsudku, že pokud jde o část podpory, která byla shledána nepřiměřenou z důvodu překročení rozdílu mezi náklady investice v Lipsku a náklady investice v Mnichově, Komise mohla „předpokládat“, že by mohla narušit hospodářskou soutěž a že nebyla povinna před prohlášením této části podpory za neslučitelnou s vnitřním trhem „analyzovat potenciální pozitivní účinky“.
2) K druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku
55.
Ve druhé části svého prvního důvodu kasačního opravného prostředku společnost BMW tvrdí, že konstatování Tribunálu, že Komise může prohlásit za neslučitelnou s vnitřním trhem tu část podpory přesahující rozdíl v nákladech, aniž by prokázala, že tato část narušuje hospodářskou soutěž, je v rozporu s judikaturou.
56.
Podle mého názoru je třeba druhou část prvního důvodu kasačního opravného prostředku zamítnout.
57.
Společnost BMW se odvolává na rozsudek ve věci Wam, ve kterém Soudní dvůr konstatoval, že Komisi „přísluší zejména přezkoumat, zda sporné podpory mohly […] narušit hospodářskou soutěž“ (
19
). Nicméně toto prohlášení se týká kvalifikace opatření podpory jako státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, nikoli posouzení slučitelnosti této podpory s vnitřním trhem. Navíc ve věci Wam Soudní dvůr konstatoval, a to v bodě následujícím po bodě obsahujícím výše citované tvrzení, že Komise „nebyla povinna provést hospodářskou analýzu skutečné situace na dotčeném trhu“ za účelem kvalifikace státního opatření jako státní podpory (
20
).
58.
Je pravda, že Tribunál neměl v bodě 149 napadeného rozsudku vycházet z posledně uvedené citace z rozsudku ve věci Wam, jelikož tato citace se týká kvalifikace státního opatření jako státní podpory, a nikoli posouzení slučitelnosti podpor. To však nic nemění na tom, že Tribunál v bodě 146 napadeného rozsudku správně rozhodl, že pro konstatování, že nepřiměřená podpora je neslučitelná s vnitřním trhem, není Komise povinna analyzovat pozitivní účinky na hospodářskou soutěž, jež může tato podpora mít, jinými slovy, že Komise není v tomto ohledu povinna provést hospodářskou analýzu.
59.
Společnost BMW se rovněž opírá o rozsudek ve věci Smurfit Kappa, která se týkala regionální podpory pro velký investiční projekt (výstavba papírny v Brandenburg-Nordost). Je pravda, že v tomto rozsudku Tribunál konstatoval, že se Komise nemohla za účelem prohlášení podpory za slučitelnou „omezi[t] na ověření, že nevýhody způsobené dotovaným projektem a spočívající v narušení hospodářské soutěže jsou nízké, ale neověři[t], že výhody spočívající v regionálním rozvoji převáží nad těmito nevýhodami, ať už jsou jakkoliv nízké.“ (
21
) Zdůrazňuji však, že ve věci Smurfit Kappa sám Tribunál poznamenal, že v době vydání rozhodnutí napadeného v tomto rozsudku ještě nebylo sdělení z roku 2009 přijato (
22
).
60.
Kromě toho společnost BMW vychází z rozsudku ve věci Kotnik, kde Soudní dvůr rozhodl, že „přijetím takového sdělení [...] se tedy Komise nezbavuje povinnosti zkoumat konkrétní výjimečné okolnosti, na které členský stát poukáže v konkrétním případě, aby se domohl přímého použití čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU, ani povinnosti odůvodnit, že odmítla takové žádosti vyhovět“ (
23
). Z toho však nevyplývá, že v projednávané věci měla Komise posoudit slučitelnost dotčené podpory nikoli podle sdělení z roku 2009, ale podle čl. 107 odst. 3 SFEU. Pokud totiž sdělení stanoví kritéria pro posouzení slučitelnosti některých podpor, lze posoudit slučitelnost přímo podle čl. 107 odst. 3 SFEU pouze na žádost dotyčného členského státu, který musí právně dostačujícím způsobem prokázat, že existují mimořádné okolnosti vyžadující si přímou použitelnost tohoto ustanovení (
24
). V projednávané věci se však netvrdí, že Německo požádalo o přímé použití čl. 107 odst. 3 SFEU.
61.
Mám tedy za to, že druhá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku musí být zamítnuta.
3) Třetí část prvního důvodu kasačního opravného prostředku
62.
V třetí části svého prvního důvodu kasačního opravného prostředku společnost BMW tvrdí, že Tribunál porušil čl. 107 odst. 3 SFEU tím, že nevytkl Komisi, že nerozptýlila pochybnosti ohledně relevantního trhu a postavení příjemce na daném trhu. Kdyby Komise definovala relevantní trh, musela by zjistit, že příjemce na tomto trhu neměl žádnou tržní sílu, takže nebylo nutné omezit částku oznámené podpory na 17 milionů eur.
63.
Je pravda, že podle bodu 37 sdělení z roku 2009, „aby mohla Komise posoudit podíly na trhu a případnou nadměrnou kapacitu na trhu nacházejícím se ve strukturálním úpadku, musí vymezit relevantní trh výrobku a relevantní zeměpisný trh“. Tento bod je však součástí oddílu 3 sdělení z roku 2009, který se týká negativních účinků podpory. Dospěl jsem k závěru, že tyto účinky nemusí být posouzeny, pokud byla podpora shledána za nepřiměřenou. Proto v takovém případě Komise „nemusí“ vymezit relevantní trh.
64.
V důsledku toho je třeba třetí část prvního důvodu kasačního opravného prostředku zamítnout.
4) Ke čtvrté části prvního důvodu kasačního opravného prostředku
65.
Ve čtvrté části svého prvního důvodu kasačního opravného prostředku společnost BMW tvrdí, že Tribunál zkreslil skutkový stav a důkazy konstatováním, že rozhodnutí o investici v Lipsku bylo přijato na základě předpokladu, že podpora bude poskytnuta do výše 17 milionů eur, nikoli téměř 50 milionů eur.
66.
Jak bylo uvedeno výše v bodě 40, čtvrtá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku je podle mého názoru nepřípustná. Pokud by ji však Soudní dvůr považoval za přípustnou, prokáži, že v každém případě je neopodstatněná.
67.
V tomto ohledu stačí uvést, že dle dokumentů společnosti z prosince 2009 bylo odhadováno, že rozdíl v nákladech mezi oběma lokalitami činil 17 milionů eur (
25
), a že teprve až v září 2012, tedy poté, co byl projekt na investici v Lipsku oznámen Komisi dne 30. listopadu 2010 (
26
), Německo uvedlo, že by k původní částce ve výši 17 milionů eur měly být připočteny dodatečné náklady ve výši 29 milionů eur (
27
). Tribunál se tudíž nedopustil žádného zkreslení skutečností nebo důkazů, když v bodě 160 napadeného rozsudku rozhodl, že rozhodnutí o investici v Lipsku bylo přijato na základě rozdílu v nákladech ve výši 17 milionů eur a že není možné zohlednit dodatečné náklady ve výši 29 milionu eur.
68.
Mám tedy za to, že první důvod kasačního opravného prostředku by měl být zamítnut jako částečně nepřípustný (pokud jde o čtvrtou část) a částečně neopodstatněný (pokud jde o první, druhou a třetí část).
B. K druhému důvodu kasačního opravného prostředku, jenž se týká porušení článku 288 SFEU, článku 3 a čl. 13 odst. 1 obecného nařízení o blokových výjimkách a zásady zákazu diskriminace
1.
Argumenty účastníků řízení
69.
Druhý důvod kasačního opravného prostředku podporuje návrhové žádání vznesené podpůrně, které směřuje ke zrušení dotčeného rozhodnutí v rozsahu, v němž byla prohlášena za neslučitelnou s vnitřním trhem ta část podpory, která přesahuje částku 17 milionů eur, avšak nepřesahuje prahovou hodnotu oznamovací povinnosti stanovenou v čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách, která v projednávané věci činí 22,5 milionu eur.
70.
Druhý důvod kasačního opravného prostředku je rozdělen na dvě části.
71.
V první části svého druhého důvodu kasačního opravného prostředku společnost BMW tvrdí, že Tribunál porušil zaprvé článek 288 SFEU a zadruhé článek 3 a čl. 13 odst. 1 obecného nařízení o blokových výjimkách tím, že potvrdil v dotčeném rozhodnutí přijaté omezení výše podpory na nižší částku, než je částka vyňatá z oznamovací povinnosti.
72.
Zaprvé společnost BMW tvrdí, že Tribunál porušil článek 288 SFEU. Potvrzením v dotčeném rozhodnutí přijatého omezení výše podpory na nižší částku, než je stanovená v čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách, Tribunál umožnil, aby se rozhodnutí odchýlilo od nařízení, a tím porušil článek 288 SFEU. To je v rozporu s cílem regionální podpory a režimem obecného nařízení o blokových výjimkách.
73.
Zadruhé společnost BMW tvrdí, že Tribunál porušil článek 3 a čl. 13 odst. 1 obecného nařízení o blokových výjimkách. Podpora v částce nižší než prahová hodnota stanovená v čl. 6 odst. 2 tohoto nařízení musí být považována za slučitelnou s vnitřním trhem a jako taková za existující podporu ve smyslu čl. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (
28
).
74.
V druhé části svého druhého důvodu kasačního opravného prostředku společnost BMW tvrdí, že Tribunál porušil zásadu zákazu diskriminace tím, že potvrdil v dotčeném rozhodnutí přijaté omezení podpory na nižší částku, než která je vyňata z oznamovací povinnosti. Je tomu tak proto, že kterémukoliv konkurentu společnosti BMW by mohla být poskytnuta podpora ve výši rovnající se částce stanovené v čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách.
75.
Komise tvrdí, že druhý důvod kasačního opravného prostředku je nepřípustný, neboť se jedná o nově uplatňovaný důvod, a že je v každém případě neopodstatněný.
76.
Komise se domnívá, že první část druhého důvodu kasačního opravného prostředku je neopodstatněná. Podpora, která je vyňatá z oznamovací povinnosti podle článku 3 a čl. 13 odst. 1 obecného nařízení o blokových výjimkách, nepředstavuje existující podporu ve smyslu čl. 1 písm. b) nařízení č. 659/1999. Konkrétně, nepředstavuje schválenou podporu ve smyslu bodu ii) tohoto ustanovení.
77.
Komise se domnívá, že druhá část druhého důvodu kasačního opravného prostředku je neopodstatněná. Zaprvé tvrzení společnosti BMW je hypotetické. Zadruhé by tomuto hypotetickému konkurentovi byla poskytnuta podpora ve výši stanovené v čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách pouze tehdy, jestliže by byly splněny všechny podmínky stanovené v tomto nařízení. Zatřetí by společnost BMW nebyla ve stejné situaci jako tento konkurent, neboť jemu by byla poskytnuta vyňatá podpora, přičemž společnosti BMW by byla poskytnuta schválená podpora. Začtvrté, pokud by zde došlo k nerovnému zacházení, potom by bylo přičitatelné dotyčnému členskému státu, nikoli Komisi.
78.
V odpovědi na to společnost BMW tvrdí, že první a druhá část druhého důvodu kasačního opravného prostředku jsou přípustné, protože nejsou novými žalobními důvody.
79.
Dle tvrzení Freistaat Sachsen Tribunál porušil zaprvé článek 288 SFEU a zadruhé článek 3 a čl. 13 odst. 1 obecného nařízení o blokových výjimkách tím, že potvrdil v dotčeném rozhodnutí přijaté omezení výše podpory na nižší částku, než je částka vyňatá z oznamovací povinnosti. Podle Freistaat Sachsen podpora, která nepřesahuje prahovou hodnotu oznamovací povinnosti podle čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách, nemůže vyvolávat pochybnosti o hospodářské soutěži. Podpora by měla být poskytnuta až do výše této prahové hodnoty, a to v souladu s poznámkou pod čarou k bodu 56 sdělení z roku 2009. Jakékoli jiné řešení by vedlo k nepříznivému zacházení s oznámenou podporou a porušovalo by zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání.
2.
Posouzení
80.
Druhý důvod kasačního opravného prostředku podporuje návrhové žádání vznesené podpůrně, které se domáhá zrušení dotčeného rozhodnutí v rozsahu, v němž je za neslučitelnou s vnitřním trhem prohlášena ta část podpory, která přesahuje částku 17 milionů eur, ale nepřesahuje limit stanovený v čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách. Tímto důvodem kasačního opravného prostředku společnost BMW namítá zaprvé porušení článku 288 SFEU, jakož i článku 3 a čl. 13 odst. 1 obecného nařízení o blokových výjimkách a zadruhé zásadu zákazu diskriminace.
a)
Přípustnost
81.
Komise se domnívá, že první a druhá část druhého důvodu kasačního opravného prostředku jsou nepřípustné, jelikož nebyly uplatněny před Tribunálem.
82.
Podle mého názoru by měly být tyto námitky nepřípustnosti zamítnuty.
83.
Zaprvé Komise tvrdí, že důvod vycházející z porušení článku 3 a čl. 13 odst. 1 obecného nařízení o blokových výjimkách představuje nový důvod.
84.
Je pravda, že ve své žalobě k Tribunálu společnost BMW namítala pouze porušení obecného nařízení o blokových výjimkách. Neupřesnila, které ustanovení tohoto nařízení Komise údajně porušila. Zejména nijak neodkázala na článek 3 nebo čl. 13 odst. 1 obecného nařízení o blokových výjimkách. Nicméně námitka společnosti BMW vznesená před Tribunálem, že „i v případě oznámení musí být vždy podpora v částce do výše prahové hodnoty oznamovací povinnosti považována za slučitelnou s vnitřním trhem“, musí být vykládána jen jako odkaz na článek 3 a čl. 13 odst. 1 obecného nařízení o blokových výjimkách, a to vzhledem k tomu, že právě tato ustanovení stanoví, že podpora splňující podmínky stanovené v tomto nařízení (zejména podpora, která je pod prahovou hodnotou oznamovací povinnosti stanovené v čl. 6 odst. 2 uvedeného nařízení) je slučitelná s vnitřním trhem. Proto nelze důvod vycházející z porušení článku 3 a čl. 13 odst. 1 obecného nařízení o blokových výjimkách považovat za nový důvod.
85.
Zadruhé Komise tvrdí, že důvod společnosti BMW vycházející z porušení článku 288 SFEU nebyl uplatněn před Tribunálem.
86.
Tvrzení společnosti BMW předložená Soudnímu dvoru lze shrnout následovně. Obecné nařízení o blokových výjimkách svěřilo členským státům pravomoc posuzovat slučitelnost s vnitřním trhem u podpory, která nepřekračuje prahovou hodnotu stanovenou v čl. 6 odst. 2 uvedeného nařízení, čímž byla Komise zbavena této pravomoci. V důsledku toho jestliže Komise vykonává tuto pravomoc, jako v projednávané věci, a posuzuje slučitelnost s vnitřním trhem podpory, která nepřekračuje tuto prahovou hodnotu, porušuje rozhodnutí tohoto orgánu článek 288 SFEU. Z tohoto ustanovení vyplývá, že nařízení, na rozdíl od rozhodnutí, mají obecnou působnost, a v důsledku toho mají před rozhodnutími přednost.
87.
Je pravda, že v řízení před Tribunálem společnost BMW nevznesla žalobní důvod vycházející z porušení článku 288 SFEU. Nicméně ve své žalobě před Tribunálem společnost BMW namítala, že omezením výše podpory na částku nižší, než je vyňatá z oznamovací povinnosti, „Komise překročila své pravomoci a neoprávněně omezila pravomoci [Německa] poskytnout podporu bez předchozího oznámení v rámci schváleného režimu IZG“. Proto i když nebyl učiněn žádný odkaz na článek 288 SFEU, nemůže být důvod vycházející z toho, že Komise neměla žádnou pravomoc posoudit slučitelnost části podpory nepřekračující limit stanovený v čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách a že hierarchie norem byla porušena, považován za nový důvod.
88.
Zatřetí Komise tvrdí, že důvod vycházející z porušení zásady zákazu diskriminace je nový.
89.
V tomto ohledu stačí poukázat na to, že ve své žalobě k Tribunálu společnost BMW namítala, že pokud by tento soud dospěl k závěru, že se Komise nedopustila pochybení, když omezila podporu na částku nižší, než je prahová hodnota pro oznamovací povinnost, „vedlo by to k protiprávní diskriminaci společnosti BMW v srovnání s ostatními příjemci podpory, kteří by mohli získat na základě IZG podporu až do výše 22,5 milionu eur.“ V důsledku toho není žalobní důvod vycházející z porušení zásady zákazu diskriminace nový.
90.
Domnívám se proto, že druhý důvod kasačního opravného prostředku je přípustný.
b)
K věci samé
91.
Ve svém druhém důvodu kasačního opravného prostředku, který byl vznesen podpůrně, společnost BMW tvrdí, že podpora oznámená ve výši 45257273 eur měla být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem až do výše prahové hodnoty oznamovací povinnosti stanovené v čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách, která v tomto případě činí 22,5 milionu eur (
29
). Komise však tuto podporu prohlásila za slučitelnou s vnitřním trhem pouze do výše 17 milionů eur, tj. do výše rozdílu mezi náklady investice v Lipsku a náklady investice v Mnichově. Z tohoto důvodu společnost BMW tvrdí, že jestliže Tribunál dospěl k závěru, že se Komise nedopustila pochybení, když prohlásila oznámenou podporu za slučitelnou s vnitřním trhem do výše 17 milionů eur, a nikoli 22,5 milionu eur, potom porušil zaprvé článek 288 SFEU a článek 3 a čl. 13 odst. 1 obecného nařízení o blokových výjimkách a zadruhé zásadu zákazu diskriminace.
1) K první části druhého důvodu kasačního opravného prostředku
i) Úvod
92.
Důvod, proč podle společnosti BMW měla být dotčená podpora prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem do výše prahové hodnoty oznamovací povinnosti stanovené v čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách, je, že Komise nemá pravomoc posuzovat slučitelnost opatření podpor, jejichž výše nepřesahuje uvedenou prahovou hodnotu. S přijetím nařízení o blokových výjimkách byla tato pravomoc podle společnosti BMW skutečně přenesena na členské státy. Proto v případě, že výše podpory nepřesahuje prahovou hodnotu oznamovací povinnosti podle čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách, a dotčený členský stát shledá, že všechny podmínky stanovené v uvedeném nařízení byly splněny, je tato podpora slučitelná. Komise nemůže posuzovat slučitelnost této podpory, natož rozhodnout o její neslučitelnosti s vnitřním trhem. Jestliže však částka podpory přesahuje prahovou hodnotu oznamovací povinnosti podle čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách, Komise může pouze posoudit slučitelnost části podpory přesahující tuto prahovou hodnotu, přičemž pouze tato část může být prohlášena za neslučitelnou s vnitřním trhem. Pokud jde o část podpory, která je nižší než uvedený práh, je Komise povinna ji prohlásit za slučitelnou. Z toho podle společnosti BMW vyplývá, že Tribunál se dopustil nesprávného posouzení, když konstatoval, že Komise mohla v dotčeném rozhodnutí omezit podporu na částku nižší než prahová hodnota oznamovací povinnosti stanovené v čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách.
93.
Komise tvrdí, že má výlučnou pravomoc posuzovat slučitelnost podpor. V tomto ohledu nezáleží na tom, zda výše podpory přesahuje či nepřesahuje prahovou hodnotu oznamovací povinnosti podle čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách. Proto pokud na jedné straně částka podpory nepřekročí uvedenou prahovou hodnotu a dotyčný členský stát shledá, že všechny podmínky stanovené v uvedeném nařízení jsou splněny, může Komise i přesto prohlásit podporu za neslučitelnou s vnitřním trhem. Je tomu tak proto, že podpora, kterou dotčený členský stát shledá za splňující všechny podmínky obecného nařízení o blokových výjimkách, nemůže být považována za schválenou podporu. Na druhé straně, pokud částka podpory přesahuje prahovou hodnotu oznamovací povinnosti podle čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách, Komise může posoudit slučitelnost celé částky této podpory. Může rozhodnout, že uvedená podpora je zcela neslučitelná s vnitřním trhem.
94.
Z níže uvedených důvodů mám za to, že je třeba první část druhého důvodu kasačního opravného prostředku zamítnout. Podle mého názoru má Komise pravomoc posuzovat slučitelnost opatření podpor i tehdy, pokud jejich výše nepřesahuje prahovou hodnotu oznamovací povinnosti podle čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách. Z toho vyplývá, že jestliže částka opatření podpory přesahuje prahovou hodnotu, jak tomu je v projednávané věci, Komise má pravomoc posoudit slučitelnost celé částky této podpory a není povinna prohlásit podporu za slučitelnou až do výše částky vyňaté z oznamovací povinnosti.
ii) Komise má výlučnou pravomoc posuzovat slučitelnost podpory, a to bez ohledu na její výši
95.
Z judikatury vyplývá, že provádění systému preventivní kontroly záměrů nových podpor, zřízeného podle čl. 108 odst. 3 SFEU, přísluší Komisi a vnitrostátním soudům, přičemž jejich role se vzájemně doplňují, avšak jsou odlišné. Zatímco posouzení slučitelnosti opatření podpor s vnitřním trhem spadá do výlučné pravomoci Komise, jejíž činnost je přezkoumatelná soudy Unie, přísluší vnitrostátním soudům, aby zajistily ochranu práv jednotlivců vůči možnému porušení zákazu stanoveného v čl. 108 odst. 3 SFEU ze strany státních orgánů až do konečného rozhodnutí Komise (
30
).
96.
Nesouhlasím s argumentem společnosti BMW, že s přijetím obecného nařízení o blokových výjimkách byla pravomoc posoudit slučitelnost podpor, jejichž částka nepřesahuje práh oznamovací povinnosti stanovené v čl. 6 odst. 2 tohoto nařízení, přenesena na členské státy.
97.
V tomto ohledu připomínám, že obecné nařízení o blokových výjimkách stanoví obecná kritéria slučitelnosti, která vychází ze zkušeností Komise v oblastech spadajících do působnosti uvedeného nařízení (
31
). Z článku 3 obecného nařízení o blokových výjimkách vyplývá, že pokud opatření podpory (
32
) splňuje podmínky stanovené v kapitole I tohoto nařízení a příslušná ustanovení kapitoly II tohoto nařízení, je „slučitelné s [vnitřním] trhem ve smyslu čl. [107 odst. 3 SFEU] a [je] vyňat[o] z oznamovací povinnosti podle čl. [108 odst. 3 SFEU]“. Článek 13 odst. 1 obecného nařízení o blokových výjimkách, který se vztahuje na regionální podporu, má podobné znění. Naproti tomu v případě, že opatření podpory nesplňuje podmínky obecného nařízení o blokových výjimkách, musí být oznámeno Komisi, která provede individuální posouzení slučitelnosti s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 SFEU. Podpora nemůže být poskytnuta, dokud Komise nevydá konečné rozhodnutí. Tak je tomu zejména v případě, pokud částka opatření podpory přesahuje prahovou hodnotu oznamovací povinnosti podle čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách, která v projednávaném případě činí 22,5 milionu eur (
33
).
98.
Je na dotyčném členském státu, aby posoudil, zda opatření podpory splňuje podmínky uvedené v obecném nařízení o blokových výjimkách a zda v důsledku toho může být poskytnuto bez předchozího oznámení Komisi. Jak uvedla Komise ve svém návrhu předpisu, který se poté stal zmocňovacím nařízením (
34
), přijetí nařízení o skupinových výjimkách, jako je obecné nařízení o blokových výjimkách, odráží „decentralizaci kontroly státní podpory“ (
35
).
99.
Nicméně rozhodnutí dotyčného členského státu, že opatření podpory splňuje podmínky uvedené v obecném nařízení o blokových výjimkách, nebrání tomu, aby Komise mohla ověřit, zda jsou tyto podmínky splněny, a pokud by tomu tak nebylo, aby mohla prohlásit opatření podpory za neslučitelné s vnitřním trhem.
100.
Je tomu tak proto, že zaprvé pravomoc posoudit slučitelnost opatření podpor byla svěřena Komisi čl. 107 odst. 3 SFEU. Nechápu, jak by takové nařízení, jako je obecné nařízení o blokových výjimkách, mohlo Komisi zbavit pravomoci svěřené jí primárním právem.
101.
Proto v případech, kdy zúčastněná strana, jako je konkurent příjemce, podá stížnost, ve které například namítá, že státní opatření bylo poskytnuto v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU, neboť nesplňuje podmínky stanovené v obecném nařízení o blokových výjimkách, je Komise povinna to přezkoumat (
36
). To vyplývá z čl. 10 odst. 1 druhého pododstavce nařízení č. 659/1999 (
37
).
102.
Zadruhé, jestliže dotyčný členský stát shledá, že opatření podpory splňuje podmínky uvedené v obecném nařízení o blokových výjimkách, nemůže být toto zjištění považováno za prohlášení o slučitelnosti. Při ověřování, zda jsou splněny podmínky obecného nařízení o blokových výjimkách, vnitrostátní soud použije obecná kritéria slučitelnosti stanovená Komisí na základě jejích zkušeností (
38
). Neprovádí individuální posouzení opatření podpory podle čl. 107 odst. 3 SFEU nebo, pokud jde o regionální podporu pro velké investiční projekty, podle sdělení z roku 2009. Pouze posledně uvedené posouzení, k jehož provedení má Komise výlučnou pravomoc, může vést k prohlášení o slučitelnosti (
39
). Jak uvádí oznámení o prosazování, „vnitrostátní soud může pouze posoudit, zda jsou splněny všechny podmínky stanovené obecným nařízením o blokových výjimkách. Pokud tomu tak není, nemůže posuzovat slučitelnost opatření podpory, jelikož toto posouzení je výlučnou pravomocí Komise“ (
40
).
103.
Proto jestliže vnitrostátní soud shledá, že projekt podpory splňuje podmínky obecného nařízení o blokových výjimkách, představuje toto zjištění pouhý předpoklad slučitelnosti, „předpoklad slučitelnosti se společným trhem“, jak Tribunál správně konstatoval v bodě 177 napadeného rozsudku.
iii) Podpora, která splňuje podmínky obecného nařízení o blokových výjimkách, není existující podporou
104.
Z toho vyplývá, že v souladu s tvrzením Komise a v rozporu s tvrzením společnosti BMW nepředstavuje podpora, kterou dotyčný členský stát shledá za splňující podmínky stanovené v obecném nařízení o blokových výjimkách, „existující podporu“ ve smyslu čl. 1 písm. b) nařízení č. 659/1999. Podle bodu ii) tohoto ustanovení může být existující podporou zejména podpora, „[která byla] schválen[a] Komisí nebo Radou“. Podpora, kterou dotyčný členský stát shledá za splňující podmínky obecného nařízení o blokových výjimkách, nebyla „schválena“, jelikož její slučitelnost s vnitřním trhem je pouze předpokládána. Nebyla schválena „Komisí nebo Radou“ (
41
), jelikož posouzení bylo provedeno dotyčným členským státem. Měl bych v této souvislosti zmínit, že v případě, kdy členský stát shledá, že opatření podpory splňuje podmínky uvedené v obecném nařízení o blokových výjimkách, musí tento členský stát poskytnout Komisi pouze souhrnné informace týkající se tohoto opatření (
42
). Samozřejmě tento souhrn neobsahuje všechny informace, které musí být poskytnuty v případě oznámení opatření podpory (
43
).
105.
V důsledku toho podpora, u které bylo dotyčným členským státem chybně zjištěno, že splňuje podmínky nařízení o blokových výjimkách, představuje „novou podporu“ ve smyslu čl. 1 písm. c) nařízení č. 659/1999. Jako nová podpora musí být oznámena Komisi (
44
), která posoudí její slučitelnost s vnitřním trhem.
106.
Z toho vyplývá, že Tribunál se nedopustil nesprávného posouzení, když v bodě 176 napadeného rozsudku dospěl k závěru, že dotčená podpora nepředstavuje schválenou existující podporu.
107.
Kromě toho musím zdůraznit, že na rozdíl od toho, co tvrdí společnost BMW, z poznámky pod čarou k bodu 56 sdělení z roku 2009 nevyplývá, že v projednávané věci si Německo ponechává pravomoc poskytnout podporu do výše prahové hodnoty oznamovací povinnosti stanovené v čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách.
108.
Poznámka pod čarou k bodu 56 sdělení z roku 2009 stanoví, že: „Je-li podpora udělena na základě stávajícího režimu regionální podpory, je však třeba poznamenat, že členskému státu zůstává možnost udělit takovouto podporu do výše, která odpovídá maximální přípustné částce, kterou může podle platných pravidel dostat investice se způsobilými výdaji ve výši 100 milionů eur.“
109.
Pravomoc, kterou si členský stát ponechal podle této poznámky pod čarou, se vztahuje na podporu poskytnutou na základě „stávajícího“ režimu, tj. zejména na podporu, u které bylo rozhodnuto o jejím schválení ze strany Komise podle čl. 1 písm. b) bodu ii) nařízení č. 659/1999. Tato pravomoc se nevztahuje na případy, kdy je podpora poskytnuta na základě režimu, který byl vyňat z oznamovací povinnosti, tedy na základě režimu podpory, jehož slučitelnost s vnitřním trhem se pouze předpokládá, jelikož dotyčný členský stát konstatoval, že splnil podmínky obecného nařízení o blokových výjimkách. Režim, který byl vyňat z oznamovací povinnosti, není „existující podporou“.
110.
V projednávané věci je právním základem pro oznámené podpory IZG (
45
). Německo se domnívalo, že IZG splnil podmínky stanovené v obecném nařízení o blokových výjimkách a že byl vyňat z oznamovací povinnosti a je slučitelný s vnitřním trhem (
46
). Proto IZG není „existující“ podporou a společnost BMW se nemůže dovolávat poznámky pod čarou k bodu 56 sdělení z roku 2009 a tvrdit, že Německo si zachovává pravomoc poskytnout podporu do výše prahové hodnoty oznamovací povinnosti stanovené v čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách.
111.
Na rozdíl od toho, co tvrdí společnost BMW, z rozsudku ve věci Diputación Foral de Álava nevyplývá, že Komise má pravomoc posuzovat pouze část podpory přesahující tento práh. V tomto rozsudku Tribunál konstatoval, že podpora poskytnutá v rámci schváleného režimu podpor „představuje novou podporu v rozsahu, v němž přesahuje horní hranici stanovenou v jejím rozhodnutí o schválení“. (
47
) Ve věci Diputación Foral de Álava však Komise vydala rozhodnutí o schválení dotčeného režimu podpory. Naproti tomu v projednávané věci nebylo žádné takové rozhodnutí vydáno. Jak proto Tribunál správně konstatoval v bodě 181 napadeného rozsudku, Komise mohla posoudit slučitelnost celé částky dotčené podpory, aniž by tím porušila zásady stanovené v Diputación Foral de Álava.
112.
Z toho vyplývá, že Tribunál se nedopustil nesprávného posouzení, když v bodě 179 napadeného rozsudku konstatoval, že poznámka pod čarou k bodu 56 sdělení z roku 2009 Komisi nebrání, aby posoudila, zda dotčená podpora byla přiměřená, vzhledem k tomu, že tato podpora „musí být posouzena jako individuální podpora, a nikoli jako podpora poskytnutá v rámci schváleného režimu regionální podpory“.
113.
Mám za to, že Komise má pravomoc posuzovat slučitelnost opatření podpory i v případě, že výše podpory nepřesáhne prahovou hodnotu oznamovací povinnosti podle čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách.
114.
Z toho vyplývá, že když částka oznámené podpory překročí tento práh, jako v projednávané věci, může Komise posoudit slučitelnost celé částky podpory, a že na rozdíl od toho, co tvrdí společnost BMW, není povinna prohlásit podporu za slučitelnou až do výše částky, která je vyňata z oznamovací povinnosti.
115.
Rovněž z toho vyplývá, jak uvedu níže, že Komise může provést toto posouzení slučitelnosti s použitím nikoli jen kritérií stanovených v obecném nařízení o blokových výjimkách, ale i dalších kritérií, jako jsou ty, které jsou stanoveny ve sdělení z roku 2009.
iv) Slučitelnost lze posoudit s ohledem na kritérium proporcionality stanovené ve sdělení z roku 2009
116.
V této souvislosti je třeba odkázat na rozsudek ve věci Freistaat Sachsen (
48
).
117.
V tomto rozsudku Soudní dvůr rozhodl, že pokud částka podpory přesahuje individuální práh oznamovací povinnosti stanovený v nařízení o blokových výjimkách (
49
), může Komise podporu posoudit nejen podle kritérií stanovených v uvedeném nařízení, ale také podle dalších kritérií nebo jiných nástrojů unijního práva. Zaprvé kritéria stanovená v uvedeném nařízení o blokových výjimkách mohou být použita vzhledem k tomu, že se použijí hmotněprávní ustanovení tohoto nařízení, na rozdíl od ustanovení, které stanoví výjimku z oznamovací povinnosti. Zadruhé mohou být použita kritéria, která nejsou uvedena v tomto nařízení o blokových výjimkách. V tomto ohledu vycházel Soudní dvůr z bodu 4 odůvodnění nařízení č. 68/2001, který stanoví, že tímto nařízením není dotčena možnost členských států oznamovat programy podpory, přičemž „taková oznámení bude Komise hodnotit zejména s ohledem na kritéria stanovená v tomto nařízení, nebo v souladu s použitelnými hlavními směry a rámci Společenství, pokud takové směry a rámce existují“ (
50
). Podle Soudního dvora použití pojmu „zejména“ v bodě 4 odůvodnění nařízení č. 68/2001 znamená, že podpora musí být zkoumána zejména, ale nikoli výlučně ve světle kritérií stanovených v uvedeném nařízení (
51
). Proto by Komise mohla uplatnit kritérium, které není stanoveno v nařízení č. 68/2001 a požadovat, aby podpora k provedení posuzovaných opatření ve vzdělávání byla nezbytná (
52
).
118.
Stejně tak v projednávané věci může Komise za účelem prohlášení dotčené podpory za slučitelnou s vnitřním trhem požadovat, aby splňovala kritérium uvedené v bodě 33 sdělení z roku 2009, tj. že částka podpory je omezena na rozdíl mezi náklady investice v Lipsku a náklady investice v Mnichově (17 milionů eur). V tomto ohledu připomínám, že bod 7 odůvodnění obecného nařízení o blokových výjimkách, stejně jako bod 4 odůvodnění nařízení č. 68/2001, uvádí, že „není dotčena možnost členských států oznamovat“ opatření regionální podpory, a že tato opatření podpory „bud[ou] Komisí posuzována [zejména] na základě podmínek stanovených v tomto nařízení a v souladu s kritérii vyplývajícími z konkrétních pokynů nebo rámců, které Komise přijala“ (
53
).
119.
Proto se Tribunál nedopustil nesprávného posouzení, když v bodě 173 napadeného rozsudku konstatoval, že dotčená podpora by měla být posouzena podle sdělení z roku 2009, pokynů k regionální podpoře a čl. 107 odst. 3 SFEU.
v) Závěr
120.
Z toho vyplývá, že konstatováním, že Komise mohla omezit podporu na částku nižší, než která je vyňata z oznamovací povinnosti stanovené v čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách, Tribunál neporušil článek 3 a čl. 13 odst. 1 obecného nařízení o blokových výjimkách, vzhledem k tomu, že tato ustanovení stanoví pouze předpoklad slučitelnosti podpory, která splňuje podmínky tohoto nařízení. Jestliže částka opatření podpory přesahuje zmíněnou prahovou hodnotu, tato ustanovení nebrání Komisi v posouzení slučitelnosti tohoto opatření s ohledem na jiná kritéria než ta, jež jsou stanovena v obecném nařízení o blokových výjimkách, ani v konstatování, že na základě těchto kritérií je podpora slučitelná s vnitřním trhem do částky, která je nižší než ta, jež je osvobozena od oznamovací povinnosti podle čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách.
121.
Z toho rovněž vyplývá, že Tribunál neporušil článek 288 SFEU, vzhledem k tomu, že napadené rozhodnutí je v souladu s obecným nařízením o blokových výjimkách.
122.
Mám tedy za to, že je třeba první část druhého důvodu kasačního opravného prostředku zamítnout.
2) K druhé části druhého důvodu kasačního opravného prostředku
123.
V druhé části svého druhého důvodu kasačního opravného prostředku společnost BMW tvrdí, že Tribunál porušil zásadu zákazu diskriminace, když konstatoval, že Komise mohla omezit podporu poskytnutou společnosti BMW na částku nižší, než která je vyňatá z oznamovací povinnosti, přičemž kterékoliv konkurentovi společnosti BMW by byla na základě IZG poskytnuta podpora do výše prahové hodnoty oznamovací povinnosti stanovené v čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách.
124.
V tomto ohledu stačí uvést, že jakákoliv podpora poskytnutá hypotetickému konkurentovi společnosti BMW podle IZG bez předchozího oznámení Komisi by nepředstavovala existující podporu ve smyslu čl. 1 písm. b) nařízení č. 659/1999. Naproti tomu v projednávané věci byla podpora poskytnutá společnosti BMW prohlášena Komisí za slučitelnou s vnitřním trhem v dotčeném rozhodnutí (i když pouze do výše 17 milionů eur), a je z tohoto důvodu existující podporou. Z toho vyplývá, jak tvrdí Komise, že tento hypotetický konkurent a společnost BMW se nenacházejí ve srovnatelné situaci a že druhá část druhého důvodu kasačního opravného prostředku musí být zamítnuta jako neopodstatněná.
125.
Mám tedy za to, že druhý důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut v plném rozsahu. V důsledku toho musí být kasační opravný prostředek zamítnut.
VI. K vedlejšímu kasačnímu opravnému prostředku
A. Argumentace účastnic řízení
126.
Komise podala vedlejší kasační opravný prostředek. Navrhuje, aby Soudní dvůr zrušil na jedné straně usnesení ze dne 11. května 2015, kterým byl Freistaat Sachsen povolen vstup do řízení jako vedlejšímu účastníku k žalobě směřující k částečnému zrušení dotčeného rozhodnutí, a na druhé straně rozhodnutí obsažené v napadeném rozsudku, kterým bylo vedlejší účastenství shledáno jako přípustné a bylo umožněno zohlednit argumenty uplatněné vedlejším účastníkem. Komise rovněž navrhuje, aby Soudní dvůr vydal konečné rozhodnutí ve věci a zamítl návrh Freistaat Sachsen na vstup do řízení jako vedlejší účastník.
127.
Komise tvrdí, že její vedlejší kasační opravný prostředek je přípustný.
128.
V tomto ohledu Komise tvrdí, že rozhodnutí ze dne 11. května 2015 a rozhodnutí obsažené v napadeném rozsudku týkající se přípustnosti vedlejšího účastenství může být předmětem vedlejšího kasačního opravného prostředku podle čl. 178 odst. 1 nebo odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora. Podle Komise rozhodnutí, kterým Tribunál chybně vyhověl návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení, může být napadeno kasačním opravným prostředkem podaným proti konečnému rozsudku, a to z důvodu porušení pravidel řízení, kterým došlo k nepříznivému ovlivnění zájmů Komise. Tím, že Tribunál v bodech 20, 21, 27, 31, 55, 57, 77, 97, 98, 124, 152, 163, 176, 177 a 180 napadeného rozsudku zohlednil argumenty předložené Freistaat Sachsen, předmět sporu rozšířil a nepříznivě ovlivnil procesní zájmy Komise.
129.
Na podporu svého vedlejšího kasačního opravného prostředku vznáší Komise tři důvody kasačního opravného prostředku.
130.
Ve svém prvním důvodu kasačního opravného prostředku Komise namítá, že Tribunál porušil čl. 40 druhý pododstavec statutu Soudního dvora, když v bodě 20 výše uvedeného usnesení ze dne 11. května 2015 konstatoval, že Freistaat Sachsen má zájem na rozhodnutí sporu, a proto mohl vstoupit do řízení před Tribunálem z důvodu údajných hospodářských dopadů vyplývajících z umístění investice v Lipsku. Komise má za to, že strana má zájem na rozhodnutí sporu jen tehdy, jestliže toto rozhodnutí může změnit její právní postavení.
131.
Ve svém druhém důvodu kasačního opravného prostředku Komise namítá, že pokud by měl Soudní dvůr za to, že zájem na rozhodnutí sporu předloženého Tribunálu může být ekonomické povahy, dopustil se Tribunál nesprávného posouzení, když konstatoval, že Freistaat Sachsen takový zájem měl. Může mít pouze zájem na žalobě směřující ke zrušení napadeného rozhodnutí v plném rozsahu, ale nikoliv na žalobě směřující ke zrušení dotčeného rozhodnutí v rozsahu, v němž byla částka podpory přesahující 17 milionů eur prohlášena za neslučitelnou s vnitřním trhem.
132.
Ve svém třetím důvodu kasačního opravného prostředku Komise namítá, že Tribunál porušil pravidla týkající se důkazního břemene, neboť nevyžadoval, aby Freistaat Sachsen předložil důkazy na podporu tvrzení, že měl hospodářský zájem na rozhodnutí sporu.
133.
Freistaat Sachsen tvrdí, že vedlejší kasační opravný prostředek je nepřípustný a v každém případě neopodstatněný. Má za to, že vedlejší kasační opravný prostředek je nepřípustný, neboť zaprvé rozhodnutí Tribunálu povolit vstup vedlejšího účastníka do řízení nespadá do působnosti čl. 178 odst. 1 nebo odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora a zadruhé čl. 57 první pododstavec statutu Soudního dvora zakotvuje opravný prostředek proti rozhodnutí Tribunálu, kterým se zamítá návrh na vstup vedlejšího účastníka do řízení, nikoliv proti vyhovění tomuto návrhu. V každém případě je vedlejší kasační opravný prostředek neopodstatněný, neboť k tomu, aby osobě bylo povoleno vedlejší účastenství ve sporu před Tribunálem, stačí, že má ekonomický zájem na rozhodnutí sporu.
134.
Společnost BMW tvrdí, že vedlejší kasační opravný prostředek je nepřípustný, protože Komise nevysvětlila, jak Tribunál nepříznivě zasáhl procesní zájmy Komise, když v napadeném rozsudku zohlednil argumenty předložené Freistaat Sachsen. Společnost BMW dále tvrdí, že vedlejší kasační opravný prostředek je neúčinný, jelikož dotčené argumenty byly vzneseny nejen Freistaat Sachsen, ale rovněž společností BMW. Vedlejší kasační opravný prostředek je v každém případě neopodstatněný.
B. Posouzení
135.
Vedlejším kasačním opravným prostředkem se Komise domáhá zrušení zaprvé rozhodnutí ze dne 11. května 2015, a zadruhé zrušení napadeného rozsudku v tom rozsahu, v němž Tribunál i) rozhodl o přípustnosti vedlejšího účastenství a ii) v bodech 20, 21, 27, 31, 55, 57, 77, 97, 98, 124, 152, 163, 176, 177 a 180 vzal v úvahu argumentaci předloženou výlučně Freistaat Sachsen (na rozdíl od argumentů, které byly předloženy Freistaat Sachsen a společností BMW).
136.
Společnost BMW a Freistaat Sachsen tvrdí, že vedlejší kasační opravný prostředek je nepřípustný a v každém případě neopodstatněný.
137.
Měl bych zdůraznit, že kdyby Soudní dvůr dospěl k závěru, jak já navrhuji, že je třeba kasační opravný prostředek zamítnout, mohl by mít za to, že o vedlejším kasačním opravném prostředku není třeba rozhodovat.
138.
Důvodem je skutečnost, že v projednávané věci vedlejší kasační opravný prostředek směřuje ke zrušení napadeného rozsudku v rozsahu, v němž se týká rozhodnutí, kterým byl povolen vstup vedlejšího účastníka do řízení, a v rozsahu, v němž v důsledku toho zohledňuje argumenty uplatněné vedlejším účastníkem. Pokud by Soudní dvůr dospěl k závěru, že se Tribunál v tomto ohledu dopustil pochybení, neznamená to, že by měl být napadený rozsudek zrušen. Tento rozsudek může být zrušen pouze tehdy, pokud by Soudní dvůr shledal, že se Tribunál dopustil nesprávného posouzení, když zamítl návrhové žádání nebo námitku účastníka řízení, a nikoli vedlejšího účastníka. Důvodem je to, že vedlejší účastník řízení není oprávněn prosazovat svá vlastní návrhová žádání nebo vznášet své námitky (
54
). Jestliže by Soudní dvůr rozhodl, že kasační opravný prostředek musí být zamítnut, potom by napadený rozsudek byl potvrzen, i kdyby Soudní dvůr konstatoval, že se Tribunál dopustil nesprávného posouzení tím, že vyhověl návrhu Freistaat Sachsen na vstup vedlejšího účastníka do řízení (
55
). Zdůrazňuji, že sama Komise tvrdí, že i kdyby Soudní dvůr rozhodl, že se Tribunál dopustil nesprávného posouzení tím, že vyhověl návrhu Freistaat Sachsen na vstup vedlejšího účastníka do řízení, by napadený rozsudek neměl být zrušen (ale procesní pochybení před Tribunálem by byla zhojena).
139.
Pro úplnost však vedlejší kasační opravný prostředek prozkoumám. Mám za to, že je nepřípustný, a že kromě toho, že je neúčinný, je v každém případě neopodstatněný.
1.
Přípustnost vedlejšího kasačního opravného prostředku
140.
Freistaat Sachsen tvrdí, že vedlejší kasační opravný prostředek je nepřípustný, jelikož jednak čl. 57 první pododstavec statutu Soudního dvora zakotvuje opravný prostředek proti rozhodnutí Tribunálu, kterým byl zamítnut návrh na vstup do řízení, nikoli proti rozhodnutí tohoto soudu povolující vedlejší účastenství; a zadruhé proti tomuto posledně uvedenému rozhodnutí nelze podat opravný prostředek ve smyslu čl. 178 odst. 1 nebo odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora.
141.
Vedlejší kasační opravný prostředek je podle mého názoru zcela nepřípustný. Níže uvedu důvody, proč jsem dospěl k tomuto závěru.
142.
V této souvislosti budu posuzovat zaprvé přípustnost vedlejšího kasačního opravného prostředku podaného proti usnesení ze dne 11. května 2015; zadruhé přípustnost vedlejšího kasačního opravného prostředku podaného proti napadenému rozsudku v rozsahu, v němž tento rozsudek obsahuje rozhodnutí týkající se přípustnosti návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení; a zatřetí přípustnost vedlejšího kasačního opravného prostředku podaného proti napadenému rozsudku v rozsahu, v němž Tribunál v tomto rozsudku zohlednil argumenty, které údajně předložil výlučně Freistaat Sachsen. Nakonec se budu zabývat argumentem Komise, podle kterého je Soudní dvůr povinen rozhodnout z moci úřední o přípustnosti návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení před Tribunálem, jestliže vedlejší účastník v prvním stupni podá vedlejší kasační opravný prostředek Soudnímu dvoru nebo pokud, jako v projednávané věci, vedlejší účastník v prvním stupni předloží své vyjádření Soudnímu dvoru.
a)
K přípustnosti vedlejšího kasačního opravného prostředku podaného proti usnesení ze dne 11. května 2015
143.
Mám za to, že vedlejší kasační opravný prostředek podaný Komisí proti usnesení ze dne 11. května 2015, kterým Tribunál vyhověl návrhu Freistaat Sachsen na vstup vedlejšího účastníka do řízení, je nepřípustný, jelikož proti rozhodnutí, kterým se povoluje vstup vedlejšího účastníka do řízení, není možné podat opravný prostředek.
144.
V tomto ohledu čl. 178 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora stanoví, že vedlejší kasační opravný prostředek směřuje k zrušení „rozhodnutí Tribunálu“. Článek 178 odst. 2 tohoto jednacího řádu dále stanoví, že vedlejší kasační opravný prostředek může rovněž směřovat ke zrušení „výslovného nebo implicitního rozhodnutí týkajícího se přípustnosti žaloby před Tribunálem“.
145.
Zaprvé usnesení ze dne 11. května 2015 nespadá pod čl. 178 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora, neboť se jedná o rozhodnutí týkající se přípustnosti vedlejšího účastenství v řízení před Tribunálem, nikoli rozhodnutí týkající se přípustnosti žaloby před tímto soudem.
146.
Zadruhé mám za to, že toto usnesení nespadá ani pod čl. 178 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora.
147.
V tomto ohledu musí být článek 178 jednacího řádu Soudního dvora vykládán ve spojení s čl. 56 prvním pododstavcem statutu Soudního dvora (
56
). Toto posledně uvedené ustanovení definuje rozhodnutí, proti kterým lze podat opravný prostředek, a to zaprvé „konečná rozhodnutí Tribunálu“, zadruhé rozhodnutí uvedeného soudu, „která řeší věc pouze částečně“, a zatřetí rozhodnutí „o otázce týkající se příslušnosti nebo přípustnosti“.
148.
Rozhodnutí povolit vstup vedlejšího účastníka do řízení nelze považovat za konečné rozhodnutí ve smyslu čl. 56 prvního pododstavce statutu Soudního dvora (
57
). Nemůže být ani považováno za rozhodnutí, které řeší meritorní otázky pouze částečně (
58
). Vyvstává však otázka, zda rozhodnutí povolit vstup vedlejšího účastníka do řízení může být považováno za rozhodnutí o procesní otázce týkající se námitky nepřípustnosti, vzhledem k tomu, že výše uvedené ustanovení neupřesňuje, zda se týká nepřípustnosti žaloby nebo nepřípustnosti vedlejšího účastenství.
149.
Podle judikatury lze proti rozhodnutí Tribunálu, kterým je zamítnuta námitka nepřípustnosti žaloby, podat kasační opravný prostředek (a vedlejší kasační opravný prostředek), i když Tribunál zamítl žalobu jako neopodstatněnou (
59
). Toto rozhodnutí může být považováno za rozhodnutí o procesní otázce týkající se námitky nepřípustnosti ve smyslu čl. 56 prvního pododstavce statutu Soudního dvora.
150.
Naopak, u těchto rozhodnutí bylo shledáno, že proti nim nelze podat opravný prostředek: rozhodnutí předsedy Tribunálu, že dvě věci nebudou spojeny (
60
); usnesení, kterým Tribunál uložil Komisi povinnost předložit určité dokumenty (
61
); usnesení, kterým Soud pro veřejnou službu rozhodl, že není příslušný a věc postoupí Tribunálu v souladu s čl. 8 odst. 2 přílohy statutu Soudního dvora (
62
); usnesení, kterým Soud pro veřejnou službu nařizuje vypuštění určitých částí z písemných podání z důvodu jejich hanlivé povahy (
63
); rozhodnutí, kterým vedoucí soudní kanceláře Tribunálu odmítne vyhovět žádosti žalobce, aby se mohl nechat zastupovat zástupcem ve věcech ochranných známek a průmyslových vzorů (Trade Mark and Design Litigator) (
64
); usnesení o zamítnutí žádosti o právní pomoc (
65
); rozhodnutí o zamítnutí návrhu na vyloučení soudce (
66
); a rozhodnutí Tribunálu o přerušení řízení do doby, než Soudní dvůr vynese svůj rozsudek ve věci, která mu byla předložena, týkající se návrhu na zrušení téhož opatření, jako je napadáno před Tribunálem (
67
). Tato rozhodnutí proto nejsou rozhodnutími, která představují rozhodnutí o procesní otázce ve smyslu čl. 56 prvního pododstavce statutu Soudního dvora (jinak by bylo možné proti nim podat opravný prostředek).
151.
Mám za to, že rozhodnutí povolit vstup vedlejšího účastníka do řízení nelze považovat za rozhodnutí o otázce týkající se přípustnosti ve smyslu článku 56 prvního pododstavce statutu Soudního dvora. Je pravda, že na rozdíl od většiny rozhodnutí citovaných v předchozím bodě, rozhodnutí povolit vstup vedlejšího účastníka do řízení nelze považovat za pouhé organizační opatření, vzhledem k tomu, že i) vedlejší účastník řízení v prvním stupni může podat proti rozsudku Tribunálu kasační opravný prostředek (
68
), a ii) jestliže je podán kasační opravný prostředek účastníkem řízení v prvním stupni, je považován za účastníka řízení před Soudním dvorem (
69
). Skutečností však zůstává, že rozhodnutí citovaná výše v bodě 149, u kterých bylo zjištěno, že je lze napadnout opravným prostředkem, se vztahují k přípustnosti žaloby, nikoli k vedlejšímu účastenství. Z toho podle mého názoru vyplývá, že rozhodnutí povolit vstup vedlejšího účastníka do řízení nelze považovat za rozhodnutí o procesní otázce, a že tudíž nespadá do působnosti čl. 56 prvního pododstavce statutu Soudního dvora.
152.
Zatřetí musím zdůraznit, že čl. 57 první pododstavec statutu stanoví, že je možné podat opravný prostředek proti rozhodnutí o zamítnutí návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení a že tento opravný prostředek může podat osoba, jejíž návrh byl zamítnut. Z tohoto ustanovení a contrario vyplývá, že nelze podat opravný prostředek proti rozhodnutí o povolení vstupu vedlejšího účastníka do řízení.
153.
Začtvrté je toto v souladu s podpůrnou povahou vedlejšího účastenství. Podle čl. 40 čtvrtého pododstavce statutu Soudního dvora a čl. 132 odst. 2 jednacího řádu se návrhová žádání obsažená v návrhu na vstup do řízení omezí, zcela nebo částečně, na podporu návrhového žádání jednoho z hlavních účastníků řízení (
70
). Kromě toho vedlejší účastník řízení nemůže vznést důvody, které nebyly uplatněny účastníkem řízení podporovaným vedlejším účastníkem (
71
). Proto jestliže by osobě bylo chybně povoleno vedlejší účastenství, předmět sporu by to nezměnilo.
154.
Z toho vyplývá, že vedlejší kasační opravný prostředek podaný proti usnesení ze dne 11. května 2015 je nepřípustný.
b)
K přípustnosti vedlejšího kasačního opravného prostředku podaného proti napadenému rozsudku v rozsahu, v němž obsahuje rozhodnutí o povolení vstupu vedlejšího účastníka do řízení
155.
Vedlejší kasační opravný prostředek se domáhá nejen zrušení usnesení ze dne 11. května 2015, ale rovněž napadeného rozsudku, a to v rozsahu, v němž obsahuje rozhodnutí, kterým bylo vyhověno návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení, jenž podal Freistaat Sachsen.
156.
Souhlasím s Komisí, že napadený rozsudek obsahuje (implicitní) rozhodnutí, kterým je povolen vstup do řízení vedlejšího účastníka. Jinak by v tomto rozsudku nebyla žádná zmínka o argumentech předložených Freistaat Sachsen.
157.
Avšak na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, mám za to, že proti tomuto rozhodnutí nelze podat opravný prostředek.
158.
Jak jsem již uvedl výše v bodech 148 až 151, rozhodnutí Tribunálu povolující vstup vedlejšího účastníka do řízení není „rozhodnutím“ ve smyslu čl. 56 prvního pododstavce statutu Soudního dvora. Pro určení, zda rozhodnutí Tribunálu musí být považováno za „rozhodnutí“ ve smyslu tohoto ustanovení, není důležité, zda je obsaženo v samostatném aktu, jako je rozhodnutí ze dne 11. května 2015, nebo zda je součástí napadeného rozsudku.
159.
Kromě toho se důvody uvedené v bodě 153 tohoto stanoviska, které se týkají vedlejšího kasačního opravného prostředku podaného proti usnesení ze dne 11. května 2015, vztahují také na vedlejší kasační opravný prostředek podaný proti napadenému rozsudku v tom rozsahu, v němž obsahuje rozhodnutí o přípustnosti vedlejšího účastenství.
160.
Vedlejší kasační opravný prostředek podaný proti napadenému rozsudku v rozsahu, v němž obsahuje rozhodnutí, kterým bylo vyhověno návrhu na povolení vstupu vedlejšího účastníka do řízení podaném Freistaat Sachsen, je nepřípustný.
161.
To však pouze znamená, že rozhodnutí Tribunálu povolující vstup vedlejšího účastníka do řízení nemůže být předmětem kasačního opravného prostředku, neboť se nejedná o „rozhodnutí“ ve smyslu čl. 56 prvního pododstavce statutu Soudního dvora, a tudíž není možné proti němu podat opravný prostředek. To neznamená, že by přípustnost vedlejšího účastenství v řízení v prvním stupni nebylo možno napadnout u Soudního dvora.
162.
Ve skutečnosti je možné přípustnost vedlejšího účastenství v řízení v prvním stupni napadnout ve formě důvodu namítajícího nedostatky řízení před Tribunálem ve smyslu čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora. Tento důvod však bude prozkoumán Soudním dvorem pouze tehdy, pokud je vznesen v rámci kasačního opravného prostředku, který je přípustný. Aby kasační opravný prostředek byl přípustný, musí se domáhat zrušení „rozhodnutí“ Tribunálu ve smyslu čl. 56 prvního pododstavce statutu Soudního dvora. Jinými slovy, jeho předmětem musí být jiné rozhodnutí, než kterým je povolen vstup vedlejšího účastníka do řízení, neboť – jak jsem již prokázal výše – posledně uvedené není „rozhodnutím“ ve smyslu tohoto ustanovení.
163.
Například ve věci Gaki-Kakouri Soudní dvůr zkoumal důvod vycházející z toho, že odmítnutím důkazů navržených účastníkem řízení Tribunál porušil čl. 85 odst. 3 svého jednacího řádu, zásadu kontradiktornosti a zásadu rovnosti zbraní. V uvedené věci se však kasační opravný prostředek nedomáhal zrušení rozhodnutí Tribunálu, kterým byly důkazy odmítnuty. Kasační opravný prostředek směřoval ke zrušení rozhodnutí, v jehož výroku Tribunál zamítl žalobu podanou proti rozhodnutí Soudního dvora, kterým Soudní dvůr odmítl přiznat žalobkyni, vdově bývalého soudce tohoto soudu, pozůstalostní důchod (
72
).
164.
V projednávané věci ve svém vedlejším kasačním opravném prostředku Komise tvrdí, že nejenže lze podat kasační opravný prostředek (
73
) proti rozhodnutí obsaženému v napadeném rozsudku, kterým Tribunál vyhověl návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení podanému Freistaat Sachsen, ale také že toto rozhodnutí představuje nedostatky řízení ve smyslu čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora. V tomto ohledu zdůrazňuji, že důvod vycházející z toho, že rozhodnutí o povolení vstupu vedlejšího účastníka do řízení je nedostatkem řízení, je uplatněn v rámci vedlejšího kasačního opravného prostředku, který směřuje ke zrušení právě tohoto rozhodnutí. Naproti tomu ve věci Gaki-Kakouri důvod vycházející z toho, že rozhodnutí o odmítnutí důkazů způsobilo nedostatky řízení, byl uplatněn v rámci kasačního opravného prostředku, který směřoval ke zrušení jiného rozhodnutí Tribunálu, které bylo obsaženo ve výroku napadeného rozsudku. V projednávané věci proto Soudní dvůr nemůže prozkoumat důvod, který vychází z nedostatků řízení před Tribunálem, protože je vznesen ve vedlejším kasačním opravném prostředku, který je nepřípustný vzhledem k tomu, že nesměřuje ke zrušení „rozhodnutí“ ve smyslu čl. 56 prvního pododstavce statutu Soudního dvora (
74
).
c)
K přípustnosti vedlejšího kasačního opravného prostředku proti napadenému rozsudku v rozsahu, v němž bere v úvahu argumenty předložené výhradně Freistaat Sachsen
165.
Nakonec vedlejší kasační opravný prostředek směřuje ke zrušení napadeného rozsudku v rozsahu, v němž bere v úvahu argumenty předložené výhradně Freistaat Sachsen v bodech 20, 21, 27, 31, 55, 57, 77, 97, 98, 124, 152, 163, 176, 177 a 180.
166.
Nechápu, jak by při vyhovění nebo odmítnutí argumentů, nikoliv žalobních důvodů či návrhových žádání, mohla být tato činnost Tribunálu považována za přijímání „rozhodnutí“ ve smyslu čl. 56 prvního pododstavce statutu Soudního dvora. Proto je vedlejší kasační opravný prostředek podaný proti napadenému rozsudku v rozsahu, v němž bere v úvahu argumenty předložené výhradně Freistaat Sachsen, nepřípustný.
167.
V každém případě je neúčinný. V těch bodech napadeného rozsudku, které uváděla Komise, Tribunál buď nerozhodoval o argumentech předložených vedlejším účastníkem (
75
), nebo posuzoval argumenty předložené vedlejším účastníkem a společností BMW (
76
), nebo argumenty předložené výlučně Freistaat Sachsen zamítl (
77
).
d)
K neexistenci povinnosti Soudního dvora rozhodnout z moci úřední o přípustnosti vedlejšího účastenství v řízení v prvním stupni
168.
Ve věci Stadtwerke Schwäbisch Hall Soudní dvůr rozhodl, že při rozhodování o opravném prostředku podle čl. 56 statutu Soudního dvora musí, v případě potřeby z úřední povinnosti, rozhodnout o přípustnosti žaloby v prvním stupni (
78
).
169.
Komise se opírá o tento rozsudek při tvrzení, že Soudní dvůr je povinen rozhodnout z moci úřední o přípustnosti návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení před Tribunálem, jestliže vedlejší účastník v prvním stupni podá vedlejší kasační opravný prostředek před Soudním dvorem nebo jestliže předloží Soudnímu dvoru své vyjádření.
170.
Tento argument nelze uznat.
171.
V projednávané věci Komise zpochybňuje přípustnost vedlejšího účastenství před Tribunálem, nikoli přípustnost žaloby před tímto soudem, která se projednávala ve věci Stadtwerke Schwäbisch Hall a v pozdější judikatuře (
79
). Zdůrazňuji, že pokud by Soudní dvůr rozhodl, že se Tribunál dopustil nesprávného posouzení tím, že vyhověl návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení, nemělo by to žádný dopad na přípustnost žaloby před Tribunálem (
80
).
172.
Je pravda, že pokud by Tribunál nesprávně vyhověl návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení, může vedlejší účastník řízení v prvním stupni podat proti rozsudku Tribunálu kasační opravný prostředek a může u Soudního dvora vznést důvody, které nebyly předloženy účastníkem řízení, kterého podporoval v prvním stupni (
81
). Nicméně musím poukázat na to, že podle čl. 40 druhého pododstavce statutu Soudního dvora může každá osoba vstoupit do řízení před Tribunálem, pokud tato osoba může prokázat zájem na rozhodnutí sporu, který byl předložen tomuto soudu. Musím rovněž připomenout, že podle čl. 56 druhého pododstavce statutu Soudního dvora vedlejší účastníci řízení v prvním stupni mohou podat proti rozsudku Tribunálu opravné prostředky pouze tehdy, pokud se jich tento rozsudek přímo týká. Mám za to, že osoba, která nemá žádný zájem na rozhodnutí sporu předloženého Tribunálu, a tudíž tedy nemá právo vstoupit do řízení před tímto soudem, nemůže být považována za osobu, které se rozsudek přímo týká. V každém případě mohou ostatní účastníci řízení před Soudním dvorem předložit vyjádření v reakci na vyjádření vedlejšího účastníka v prvním stupni.
173.
Mám za to, že vedlejší kasační opravný prostředek je nepřípustný v plném rozsahu.
174.
Nicméně pro úplnost ukážu, že je v každém případě neopodstatněný.
2.
K věci samé
175.
Na podporu svého vedlejšího kasačního opravného prostředku Komise uplatňuje tři důvody opravného prostředku, které vychází z porušení čl. 40 druhého pododstavce statutu Soudního dvora, nesprávné právní kvalifikace skutkových okolností a z porušení pravidel týkajících se důkazního břemene.
a)
K prvnímu důvodu vedlejšího kasačního opravného prostředku vycházejícímu z porušení čl. 40 druhého pododstavce statutu Soudního dvora
176.
Ve svém prvním důvodu vedlejšího kasačního opravného prostředku Komise tvrdí, že Tribunál porušil čl. 40 druhý pododstavec statutu Soudního dvora tím, že v bodě 20 usnesení ze dne 11. května 2015 konstatoval, že Freistaat Sachsen měl zájem na rozhodnutí sporu předloženého Tribunálu, protože napadeným rozhodnutím mu byla odepřena hospodářská výhoda vyplývající z podpory ve výši přibližně 45 milionu eur tak, že její výše byla omezena na částku 17 milionů eur.
177.
Podle čl. 40 druhého pododstavce statutu Soudního dvora může každá osoba vstoupit do řízení vedených před soudy Unie, pokud prokáže zájem na rozhodnutí sporu předloženého jednomu ze soudů.
178.
Podle ustálené judikatury Soudního dvora musí být pojem „zájem na rozhodnutí sporu“ ve smyslu uvedeného ustanovení čl. 40 druhého pododstavce vymezován z hlediska samotného předmětu sporu a je nutno ho chápat jako přímý a trvající zájem na rozhodnutí o návrhových žádáních, a nikoli jako zájem týkající se uplatňovaných důvodů či argumentů. Pojem „rozhodnutí sporu“ znamená požadované konečné rozhodnutí, jak je uvedeno ve výroku rozsudku. V tomto ohledu je třeba zejména ověřit, zda je žadatel o vedlejší účastenství přímo dotčen napadeným opatřením a zda je dán jeho zájem na rozhodnutí sporu. Zájem na rozhodnutí sporu lze v zásadě považovat za dostatečně přímý pouze v případě, že toto rozhodnutí je schopné změnit právní postavení osoby podávající návrh na vstup do řízení jako vedlejší účastník (
82
).
179.
Komise tvrdí, že zájem na rozhodnutí sporu ve smyslu čl. 40 druhého pododstavce statutu Soudního dvora může být pouze právním zájmem, nikoliv hospodářským zájmem.
180.
Freistaat Sachsen a společnost BMW tvrdí, že dostačující je hospodářský zájem. Opírají se o usnesení ve věci Ramondín, ve kterém Soudní dvůr rozhodl, že Comunidad Autónoma de La Rioja měla zájem na výsledku žaloby směřující ke zrušení rozhodnutí, kterým Komise prohlásila za neslučitelný režim podpory přijatý Territorio Histórico de Álava. V tomto usnesení Soudní dvůr uvedl, že Comunidad Autónoma de La Rioja má hranici s Territorio Histórico de Álava a že Ramondín, podnik se sídlem v La Rioja, který byl založen v roce 1971, získal prospěch z napadeného režimu podpory, když se přemístil do Álava (
83
).
181.
Je pravda, jak zdůrazňuje Komise, že judikatura citovaná výše v bodě 178 vyžaduje, aby se v důsledku rozhodnutí dotčeného případu právní postavení navrhovatele vedlejšího účastenství změnilo, nebo se změnit mohlo.
182.
Nicméně podle této judikatury platí tento požadavek pouze „zpravidla“. Poznamenávám, že ve věci Ramondín se mělo za to, že Comunidad Autónoma de La Rioja má zájem na rozhodnutí sporu, protože režim podpory způsobil přemisťování některých podniků založených v La Rioja a měl negativní dopad na konkurenční postavení těch podniků, které v La Rioja zůstaly. V projednávané věci se napadené rozhodnutí týká výstavby nového výrobního zařízení v Sasku a navrhovatelem vedlejšího účastenství je právě Freistaat Sachsen. Kontext se týká regionální podpory a navrhovatelem vedlejšího účastenství je podporovaný region, jehož hospodářský rozvoj je posílen dotčenou podporou. Mám za to, že v této situaci může být hospodářský zájem považován za dostatečně přímý. Okolnosti projednávané věci se liší od skutkových okolností ve věci Provincia di Ascoli Pisceno, ve které Soudní dvůr konstatoval, že italský region, jehož hospodářská struktura byla údajně závislá především na výrobě obuvi, neměl žádný zájem na výsledku žaloby směřující ke zrušení nařízení ukládajícího antidumpingové clo na dovoz určité obuvi se svrškem z usně pocházející z Číny (
84
).
183.
Je pravda, jak tvrdí Komise, že ve věci Ramondín podala Comunidad Autónoma de La Rioja Komisi stížnost, avšak v projednávané věci tak Freistaat Sachsen neučinil. Nicméně ve věci Ramondín se Tribunál na tento prvek neodvolával. Kromě toho z judikatury vyplývá, že účast ve správním řízení a podání stížnosti patří mezi skutečnosti, které mohou prokázat zájem na rozhodnutí sporu (
85
). Nevyplývá z toho, že by podání stížnosti bylo podmínkou pro prokázání tohoto zájmu.
184.
První důvod vedlejšího kasačního opravného prostředku je tedy třeba zamítnout.
b)
K druhému důvodu vedlejšího kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z nesprávné kvalifikace skutkového stavu
185.
Ve svém druhém důvodu kasačního opravného prostředku Komise tvrdí, že pokud by měl Soudní dvůr za to, že zájem na rozhodnutí sporu ve smyslu čl. 40 prvního pododstavce jeho statutu může být hospodářským zájmem, potom Tribunál nesprávně konstatoval, že Freistaat Sachsen měl takový zájem. Podle Komise by Freistaat Sachsen měl zájem na rozhodnutí o žalobě směřující ke zrušení napadeného rozhodnutí v plném rozsahu. Nemá zájem na rozhodnutí o žalobě směřující ke zrušení napadeného rozhodnutí v tom rozsahu, ve kterém bylo rozhodnuto, že částka podpory vyšší než 17 milionů eur je neslučitelná s vnitřním trhem.
186.
Mám za to, že druhý důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut. Dle mého názoru má Freistaat Sachsen zájem na prospěchu z hospodářských dopadů vyplývajících z podpory, jejíž výše odpovídá trojnásobku částky prohlášené za slučitelnou v dotčeném rozhodnutí.
187.
Druhý důvod vedlejšího kasačního opravného prostředku je tudíž nutné zamítnout jako neopodstatněný.
c)
K třetímu důvodu vedlejšího kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z údajného porušení pravidel upravujících důkazní břemeno
188.
Ve svém třetím důvodu kasačního opravného prostředku Komise tvrdí, že Tribunál tím, že od Freistaat Sachsen nepožadoval předložení důkazu, že měl zájem na rozhodnutí sporu, porušil pravidlo, které stanoví, že je obvyklé pro osoby tvrdící určité skutečnosti, aby na podporu svého nároku předložily důkaz o těchto skutečnostech.
189.
Připomínám, že v bodě 19 usnesení ze dne 11. května 2015 Tribunál poznamenal, že Freistaat Sachsen tvrdí, že dotčená podpora by vytvořila 800 pracovních míst, vytvořila by synergie v regionálním automobilovém průmyslu a podporovala by předávání znalostí, a urychlila by inovační proces. Je pravda, že Freistaat Sachsen nepředložil žádný důkaz na podporu těchto tvrzení. Je však také pravda, že ve svém vyjádření k návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení Komise nezpochybňovala tato skutková tvrzení a že Tribunál v bodě 20 usnesení ze dne 11. května 2015 zdůraznil, že tato tvrzení nebyla zpochybněna. Mám za to, že za těchto okolností Tribunál neporušil pravidla týkající se důkazního břemene.
190.
Je proto třeba zamítnout třetí důvod vedlejšího kasačního opravného prostředku jako neopodstatněný.
191.
Mám za to, že vedlejší kasační opravný prostředek musí být zamítnut.
VII. K nákladům řízení
192.
Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu rozhodne Soudní dvůr o nákladech řízení, není-li kasační opravný prostředek opodstatněný.
193.
Podle čl. 138 odst. 1 jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 uvedeného jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že společnost BMW neměla ve věci úspěch a Komise požadovala náhradu nákladů řízení, ponese společnost BMW vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí v původním řízení. Článek 184 odst. 4 jednacího řádu stanoví, že pokud se řízení o kasačním opravném prostředku účastní vedlejší účastník řízení v prvním stupni, může Soudní dvůr rozhodnout, že tento účastník řízení ponese vlastní náklady řízení. Poněvadž se Freistaat Sachsen účastnil řízení o kasačním opravném prostředku, ponese vlastní náklady řízení vynaložené v uvedeném řízení.
194.
Pokud jde o vedlejší kasační opravný prostředek, jelikož Komise neměla úspěch ve věci a Freistaat Sachsen požadoval náhradu nákladů řízení, je třeba Komisi uložit, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení, které vznikly Freistaat Sachsen v rámci vedlejšího kasačního opravného prostředku. Poněvadž se společnost BMW zúčastnila řízení o vedlejším kasačním opravném prostředku, měla by nést vlastní náklady řízení vynaložené v uvedeném řízení.
VIII. Závěry
195.
Navrhuji proto, aby Soudní dvůr:
–
zamítl kasační opravný prostředek;
–
zamítl vedlejší kasační opravný prostředek;
–
uložil společnosti Bayerische Motoren Werke AG nést vlastní náklady řízení a nahradit náklady řízení vynaložené Evropskou komisí v souvislosti s řízením o hlavním kasačním opravném prostředku;
–
uložil Freistaat Sachsen nést vlastní náklady řízení o hlavním kasačním opravném prostředku;
–
uložil Evropské komisi, aby nesla vlastní náklady řízení a nahradila náklady řízení vynaložené Freistaat Sachsen v souvislosti s vedlejším kasačním opravným prostředkem;
–
uložil společnosti Bayerische Motoren Werke AG nést vlastní náklady vynaložené v souvislosti s vedlejším kasačním opravným prostředkem.
(
1
) – Původní jazyk: angličtina.
(
2
) – Rozsudek ze dne 12. září 2017, Bayerische Motoren Werke v. Komise, T‑671/14, EU:T:2017:599 (dále jen „napadený rozsudek“).
(
3
) – Rozhodnutí ze dne 9. července 2014 o státní podpoře SA.32009 (2011/C) (ex 2010/N), kterou Německo zamýšlí poskytnout společnosti BMW AG na velký investiční projekt v Lipsku (Úř. věst. 2016, L 113, s. 1).
(
4
) – Usnesení ze dne 11. května 2015, Bayerische Motoren Werke v. Komise, T‑671/14, nezveřejněné, EU:T:2015:322 (dále jen „usnesení ze dne 11. května 2015“).
(
5
) – Úř. věst. 2008, L 214, s. 3.
(
6
) – Musím upřesnit, že podpora byla oznámena ve výši 49 milionů eur, a že na základě změny oznámení ze strany Německa byla tato částka snížena na 48,125 milionu eur (45257273 milionu eur v diskontované hodnotě) (viz bod 22 a 189 odůvodnění dotčeného rozhodnutí).
(
7
) – BGBl. 2008 I, s. 2350. IZG mělo blokovou výjimku pod X 167/2008 (Úř. věst. 2009, C 280, s. 7).
(
8
) – Úř. věst. 2006, C 54, s. 13 Podle článku 68 pokynů k regionální podpoře musí Komise zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU, pokud zaprvé výše regionální podpory poskytnuté velké investici „překročí 75 % maximální výše podpory, kterou smí dostat investice se způsobilými výdaji 100 milionů eur“, a to při použití platného limitu regionální podpory, a zadruhé buď na příjemce podpory připadá více než 25 % objemu prodeje daného výrobku, nebo výrobní kapacita vytvořená projektem podpory představuje více než 5 % trhu.
(
9
) – Úř. věst. 2009, C 223, s. 3.
(
10
) – Velké investiční projekty jsou projekty se způsobilými výdaji nad 50 milionů eur (viz bod 60 pokynů k regionální podpoře).
(
11
) – Viz body 2 až 4 odůvodnění dotčeného rozhodnutí
(
12
) – Jak bylo uvedeno výše, Komise musí zahájit formální vyšetřovací řízení v případě, že prahové hodnoty stanovené v bodě 68 pokynů k regionální podpoře jsou překročeny (viz výše poznámka pod čarou 8). Poznámka pod čarou č. 63 pokynů k regionální podpoře uvádí, že Komise „dále upřesní kritéria“, jež se použijí v takové situaci k posouzení slučitelnosti. Tyto pokyny byly přijaty Komisí v podobě sdělení z roku 2009 (viz bod 8 tohoto sdělení).
(
13
) – Viz bod č. 2 sdělení z roku 2009.
(
14
) – Viz body 11 až 36 sdělení z roku 2009.
(
15
) – Viz bod 22 sdělení z roku 2009 a bod 173 odůvodnění dotčeného rozhodnutí.
(
16
) – Viz bod 33 sdělení z roku 2009, jakož i body 175 a 189 odůvodnění dotčeného rozhodnutí.
(
17
) – Viz body 37 až 51 sdělení z roku 2009.
(
18
) – Zvýraznění provedeno autorem tohoto stanoviska.
(
19
) – Rozsudek ze dne 30. dubna 2009, Komise v. Itálie a Wam, C‑494/06 P, EU:C:2009:272, bod 57.
(
20
) – Rozsudek ze dne 30. dubna 2009, Komise v. Itálie a Wam, C‑494/06 P, EU:C:2009:272, bod 58.
(
21
) – Rozsudek ze dne 10. července 2012, Smurfit Kappa Group v. Komise, T‑304/08, EU:T:2012:351, bod 94.
(
22
) – Rozsudek ze dne 10. července 2012, Smurfit Kappa Group v. Komise, T‑304/08, EU:T:2012:351, bod 95.
(
23
) – Rozsudek ze dne 19. července 2016, Kotnik a další, C‑526/14, EU:C:2016:570, bod 41.
(
24
) – Rozsudek ze dne 8. března 2016, Řecko v. Komise (C‑431/14 P, EU:C:2016:145, body 72 až 75).
(
25
) – Viz bod 85 a 175 odůvodnění dotčeného rozhodnutí.
(
26
) – Viz bod 1 odůvodnění dotčeného rozhodnutí.
(
27
) – Viz bod 101 a 176 odůvodnění dotčeného rozhodnutí.
(
28
) – Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. 1999, L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).
(
29
) – Viz níže poznámka pod čarou č. 33.
(
30
) – Rozsudky ze dne 21. listopadu 1991, Féderation nationale du commerce extérieur des produits alimentaires a Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, C‑354/90, EU:C:1991:440, body 8 až 11, ze dne 5. října 2006, Transalpine Ölleitung in Österreich a další, C‑368/04, EU:C:2006:644, body 36 až 38, ze dne 21. listopadu 2013, Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, body 27 a 28, a ze dne 23. ledna 2019, Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C‑387/17, EU:C:2019:51, body 54 a 55.
(
31
) – Viz bod 4 odůvodnění nařízení Rady (ES) č. 994/98 ze dne 7. května 1998 o použití článků 92 a 93 Smlouvy o založení Evropského společenství na určité kategorie horizontální státní podpory (dále jen „zmocňovací nařízení“) (Úř. věst. 1998, L 142, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 312). Zmocňovací nařízení umožňuje Komisi přijímat nařízení o blokových výjimkách ve vztahu k určitým kategoriím podpory. Obecné nařízení o blokových výjimkách bylo přijato na základě zmocňovacího nařízení.
(
32
) – Obecné nařízení o blokových výjimkách se vztahuje na státní opatření, která představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU (viz čl. 2 odst. 1 tohoto nařízení).
(
33
) – Podle čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách, regionální podpora poskytnutá ve prospěch velkých investičních projektů „musí být Komisi oznámena, pokud celková výše podpory ze všech zdrojů přesahuje 75 % maximální výše podpory, kterou by mohla získat investice se způsobilými náklady ve výši 100 milionů eur“, při použití regionální prahové hodnoty platné v dotyčném podporovaném regionu. Je nesporné, že dotyčný projekt podpory představuje velký investiční projekt, tj. projekt se způsobilými náklady nad 50 milionů eur (viz výše poznámka pod čarou č. 10). V Lipsku byla prahová hodnota regionální podpory platná v době poskytnutí podpory ve výši 30 % (viz bod 11 odůvodnění dotčeného rozhodnutí a mapa regionální státní podpory pro Německo: 2007–2013, Úř. věst. 2006, C 295, s. 6). Prahovou hodnotou oznamovací povinnosti podle čl. 6 odst. 2 obecného nařízení o blokových výjimkách proto bylo 22,5 milionu eur (75 % x 30 % x 100 milionu eur) (viz bod 201 odůvodnění dotčeného rozhodnutí a bod 182 napadeného rozsudku).
(
34
) – Viz výše poznámku pod čarou č. 31.
(
35
) – Viz bod 3.2 odůvodnění návrhu nařízení Rady (ES) o použití článků 92 a 93 Smlouvy o ES na určité kategorie horizontální státní podpory, který Komise předložila dne 15. července 1997 (COM (97) 396 final). Podle bodu 3.1 uvedeného odůvodnění návrhu by přijetí nařízení o skupinových výjimkách „vedlo k tomu, že by kontrola státní podpory prováděná Komisí byla účinnější v důsledku toho, že by Komise nemusela zkoumat oznámení režimů podpor a individuálních podpor, a to za situace, kdy Komise dostává velký počet oznámení o záměrech poskytnout nebo upravit podpory, které jsou slučitelné s [vnitřním] trhem proto, že splňují kritéria slučitelnosti stanovená Komisí“. Viz rovněž bod 2.1 „Stanoviska Hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Rady (ES) o použití článků 92 a 93 Smlouvy o ES na určité kategorie horizontální státní podpory“ (Úř. věst. 1998, C 129, s. 70).
(
36
) – Rozsudek ze dne 9. září 2009, Diputación Foral de Álava a další v. Komise, T‑30/01 až T‑32/01 a T‑86/02 až T‑88/02, EU:T:2009:314, bod 260.
(
37
) – Čl. 10 odst. 1 druhý pododstavec nařízení č. 659/1999 stanoví, že Komise „musí“ posoudit jakoukoli stížnost, pokud je podaná zúčastněnou stranou ve smyslu čl. 1 písm. h) uvedeného nařízení a prostřednictvím vyplněného formuláře uvedeného v čl. 20 odst. 2 první pododstavec téhož nařízení.
(
38
) – Viz výše bod 95.
(
39
) – Viz Sinnaeve, I., „Block Exemptions for State aid: More Scope for State Aid Control by Member States and Competitors“, Common Market Law Review, svazek 38 (2001), číslo 6, s. 1479 (s. 1495). Viz též Berghofer, M., „The General Block Exemption Regulation: A Giant on Feet of Clay’, European State Aid Law Quarterly, svazek 8 (2009), číslo 3, s. 323 (s. 328 a poznámka pod čarou 55).
(
40
) – Viz bod 16 oznámení Komise o prosazování právní úpravy státní podpory vnitrostátními soudy (dále jen „oznámení o prosazování“) (Úř. věst. 2009, C 85, s. 1).
(
41
) – Odkaz na schválení Rady je odkaz na pravomoc přiznanou Radě čl. 108 odst. 2 třetím pododstavcem SFEU prohlásit za „výjimečných okolností“ státní opatření za slučitelné s vnitřním trhem.
(
42
) – Viz čl. 9 odst. 1 a příloha III obecného nařízení o blokových výjimkách.
(
43
) – Viz formulář v příloze I nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení č. 659/1999 (Úř. věst. 2004, L 140, s. 1; Zvl. vyd. 08/04, s. 3).
(
44
) – Pokud by byla poskytnuta, musela by být považována za „protiprávní podporu“ ve smyslu čl. 1 písm. f) nařízení č. 659/1999 (stanovisko generálního advokáta M. Watheleta ve věci Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2018:768, bod 107).
(
45
) – Viz bod 12 odůvodnění dotčeného rozhodnutí.
(
46
) – Souhrn uvedený v čl. 9 odst. 1 obecného nařízení o blokových výjimkách byl předán Komisi, která ho následně zveřejnila v Úředním věstníku (Informace sdělené členskými státy o státních podporách poskytovaných podle nařízení č. 800/2008, Úř. věst. 2009, C 280, s. 5).
(
47
) – Rozsudek ze dne 6. března 2002, Diputación Foral de Álava a další v. Komise, T‑127/99, T‑129/99 a T‑148/99, EU:T:2002:59, bod 229.
(
48
) – Rozsudek ze dne 21. července 2011, Freistaat Sachsen a Land Sachsen-Anhalt v. Komise, C‑459/10 P, nezveřejněný, EU:C:2011:515.
(
49
) – Ve věci Freistaat Sachsen bylo použitelné nařízení o blokové výjimce nařízení Komise (ES) č. 68/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na podpory na vzdělávání (Úř. věst. 2001, L 10, s. 20; Zvl. vyd. 08/02, s. 128).
(
50
) – Zvýraznění provedeno autorem tohoto stanoviska.
(
51
) – Rozsudek ze dne 21. července 2011, Freistaat Sachsen a Land Sachsen-Anhalt v. Komise, C‑459/10 P, nezveřejněný, EU:C:2011:515, bod 31.
(
52
) – Rozsudek ze dne 21. července 2011, Freistaat Sachsen a Land Sachsen-Anhalt v. Komise, C‑459/10 P, nezveřejněný, EU:C:2011:515, bod 33.
(
53
) – Zvýraznění provedeno autorem tohoto stanoviska.
(
54
) – Viz níže bod 153.
(
55
) – Obdobně viz usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 12. října 2000, Comunidad Autónoma del País Vasco a další v. Rada, C‑299/00 P (I), nezveřejněné, EU:C:2000:566.
(
56
) – Je pravda, že článek 56 první pododstavec statutu Soudního dvora se týká opravného prostředku, a nikoli vedlejšího opravného prostředku. Avšak vzhledem k tomu, že v tomto statutu neexistuje žádné ustanovení týkající se konkrétně vedlejších kasačních opravných prostředků, nevidím žádný důvod, proč by se ustanovení vztahující se na kasační opravné prostředky nemohly použít i na vedlejší kasační opravné prostředky.
(
57
) – Konečné rozhodnutí Tribunálu ve smyslu čl. 56 prvního pododstavce statutu Soudního dvora je rozhodnutí, jímž bylo řízení u tohoto soudu ukončeno. Následující rozhodnutí by dle mého názoru měla být považována za konečná: rozsudek, kterým je vyhověno žalobě nebo je zamítnuta; rozhodnutí, ve kterém Tribunál konstatuje, že není třeba vydat rozhodnutí ve věci samé (rozsudek Soudního dvora ze dne 18. listopadu 2010, ArchiMEDES v. Komise, C‑317/09 P, nezveřejněný, EU:C:2010:700, body 94 a 95); rozhodnutí pro zmeškání (rozsudky ze dne 13. listopadu 2008, Komise v. Alexiadou (C‑436/07 P, nezveřejněné, EU:C:2008:623, bod 7; ze dne 21. dubna 2015, Anbouba v. Rada, C‑605/13 P, EU:C:2015:248, bod 14; a ze dne 9. června 2015, Navarro v. Komise, T‑556/14 P, EU:T:2015:368, bod 5); a rozsudek o zamítnutí žádostí o přezkum (rozsudky ze dne 18. března 1999, de Compte v. Parlament, C‑2/98 P, EU:C:1999:158, body 15 až 23, a ze dne 8. července 1999, DSM v. Komise, C‑5/93 P, EU:C:1999:364, bod 30).
(
58
) – Rozhodnutí Tribunálu, které řeší meritorní otázky pouze částečně, může být například rozhodnutí, kterým Tribunál konstatuje, že došlo k založení mimosmluvní odpovědnosti Unie, ale nerozhoduje o výši náhrady škody (viz například rozsudek ze dne 16. července 2009, Komise v. Schneider Electric, C‑440/07 P, EU:C:2009:459).
(
59
) – Rozsudky ze dne 21. ledna 1999, Francie v. Comafrica a další, C‑73/97 P, EU:C:1999:13; ze dne 26. února 2002, Rada v. Boehringer, C‑23/00 P, EU:C:2002:118, bod 50; ze dne 23. března 2004, Veřejný ochránce práv v. Lamberts, C‑234/02 P, EU:C:2004:174, body 31 až 33; ze dne 22. února 2005, Komise v. max.mobil, C‑141/02 P, EU:C:2005:98, body 45 až 52; ze dne 7. června 2007, Wunenburger v. Komise, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, bod 37; a ze dne 10. září 2009, Komise v. Ente per le Ville vesuviane a Ente per le Ville vesuviane v. Komise, C‑445/07 P a C‑455/07 P, EU:C:2009:529, bod 40. Musím uvést, že pokud jde o vedlejší kasační opravné prostředky, tato věc nyní spadá do působnosti čl. 178 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora, neboť toto ustanovení, na rozdíl od čl. 169 odst. 1 tohoto řádu (který se týká odvolání), nestanoví, že předmětem vedlejšího kasačního opravného prostředku musí být rozhodnutí Tribunálu „jak je uvedené ve výroku tohoto rozhodnutí“.
(
60
) – Rozsudek ze dne 8. ledna 2002, Francie v. Monsanto a Komise, C‑248/99 P, EU:C:2002:1, bod 46, a usnesení ze dne 28. listopadu 2008, Combescot v. Komise, C‑526/07 P, EU:C:2008:665, bod 36.
(
61
) – Usnesení ze dne 4. října 1999, Komise v. ADT Projekt, C‑349/99 P, EU:C:1999:475.
(
62
) – Rozsudek ze dne 4. září 2008, Gualtieri v. Komise, T‑413/06 P, EU:T:2008:309, body 21 až 29; usnesení ze dne 8. července 2010, Marcuccio v. Komise, T‑166/09 P, EU:T:2010:299, body 26 až 33; a usnesení ze dne 12. června 2012, Strack v. Komise, T‑65/12 P, EU:T:2012:285, body 8 až 15.
(
63
) – Usnesení ze dne 14. prosince 2007, Nijs v. Účetní dvůr, T‑311/07 P, EU:T:2007:394.
(
64
) – Usnesení ze dne 10. července 2009, Hasbro, C‑59/09 P, nezveřejněné, EU:C:2009:452.
(
65
) – Usnesení ze dne 12. února 2015, Meister v. Komise, C‑327/14 P, nezveřejněný, EU:C:2015:99, body 22 a 23.
(
66
) – Usnesení ze dne 29. října 2015, De Nicola v. EIB, T‑377/15 P, nezveřejněný, EU:T:2015:851.
(
67
) – Usnesení ze dne 26. listopadu 2003, Associazione bancaria italiana a další v. Komise, C‑366/03 P až C‑368/03 P, C‑390/03 P, C‑391/03 P a C‑394/03 P, nezveřejněný, EU:C:2003:638.
(
68
) – Za předpokladu, že se ho v souladu s požadavkem článku 56 druhého pododstavce statutu Soudního dvora rozsudek Tribunálu „přímo týká“.
(
69
) – Rozsudek ze dne 11. února 1999, Antillean Rice Mills a další v. Komise, C‑390/95 P, EU:C:1999:66, bod 20.
(
70
) – Rozsudek ze dne 10. listopadu 2016, DTS Distribuidora de Televisión Digital v. Komise, C‑449/14 P, EU:C:2016:848, bod 121. Jak uvedl generální advokát K. Roemer, „naše řízení neumožňuje takové vedlejší účastenství, v rámci kterého by třetí strana mohla uplatňovat vlastní nároky vůči oběma stranám hlavního sporu“ (stanovisko generálního advokáta K. Roemera ve spojených věcech Belgie v. Vloeberghs a Vysoký úřad, 9/60-TO a 12/60-TO, EU:C:1962:17, s. 188).
(
71
) – Rozsudky ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C‑399/12, EU:C:2014:2258, bod 27; ze dne 10. listopadu 2016, DTS Distribuidora de Televisión Digital v. Komise, C‑449/14 P, EU:C:2016:848, bod 121; a ze dne 25. října 2017, Komise v. Rada (CMR-15), C‑687/15, EU:C:2017:803, bod 23.
(
72
) – Rozsudek ze dne 14. dubna 2005, Gaki-Kakouri v. Soudní dvůr, C‑243/04 P, nezveřejněný, EU:C:2005:238, body 33 a 34.
(
73
) – Jak jsem již uvedl výše v bodech 157 až 160, proti tomuto rozhodnutí nelze podat opravný prostředek a vedlejší kasační opravný prostředek je tedy nepřípustný v rozsahu, v němž směřuje ke zrušení tohoto rozhodnutí.
(
74
) – Ani rozhodnutí Tribunálu, kterým bylo vyhověno návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení předloženého Freistaat Sachsen, ani jeho rozhodnutí, kterým byly odmítnuty argumenty předložené Freistaat Sachsen, nemohou být považována za „rozhodnutí“ ve smyslu článku 56 prvního pododstavce statutu Soudního dvora (viz výše bod 158 a bod 166 níže).
(
75
) – Body 20, 21 a 27 jsou součástí oddílu napadeného rozsudku nadepsané „Řízení a návrhová žádání účastníků řízení“. Body 31, 57, 77, 152 a 163 uvedeného rozsudku jednoduše shrnují argumenty předložené vedlejším účastníkem. V bodě 55 Tribunál konstatoval, že není potřebné rozhodnout o podání Freistaat Sachsen.
(
76
) – Viz body 124, 176 a 177 napadeného rozsudku.
(
77
) – Viz body 97, 98 a 180 napadeného rozsudku.
(
78
) – Rozsudek ze dne 29. listopadu 2007, Stadtwerke Schwäbisch Hall a další v. Komise, C‑176/06 P, nezveřejněný, EU:C:2007:730, bod 18.
(
79
) – Rozsudek ze dne 23. dubna 2009, Sahlstedt a další v. Komise, C‑362/06 P, EU:C:2009:243, body 21 až 23; usnesení ze dne 23. září 2009, Complejo Agrícola v. Komise, C‑415/08 P, nezveřejněný, EU:C:2009:574, body 21 a 22; usnesení ze dne 23. září 2009, Calebus v. Komise, C‑421/08 P, nezveřejněný, EU:C:2009:575, body 21 a 22; r- ozsudek Soudního dvora ze dne 27. října 2011, Rakousko v. Scheucher – Fleisch a další, C‑47/10 P, EU:C:2011:698, bod 97; usnesení ze dne 15. února 2012, Internationaler Hilfsfonds v. Komise, C‑208/11 P, nezveřejněné, EU:C:2012:76, bod 34; a ze dne 5. září 2013, ClientEarth v. Rada, C‑573/11 P, nezveřejněné, EU:C:2013:564, bod 20; rozsudky ze dne 27. února 2014, Stichting Woonlinie a další v. Komise, C‑133/12 P, EU:C:2014:105, bod 32; a rozsudek ze dne 20. září 2018, Španělsko v. Komise, C‑114/17 P, EU:C:2018:753, bod 48.
(
80
) – Je tomu tak proto, že vedlejší účastenství je závislé na sporu mezi hlavními účastníky, nikoli naopak. Pokud je návrh na zahájení řízení prohlášen za nepřípustný, je vedlejší účastenství bezpředmětné (usnesení ze dne 19. července 2017, Lysoform Dr. Hans Rosemann a Ecolab Deutschland v. ECHA, C‑663/16 P, nezveřejněné, EU:C:2017:568, body 47 a 48).
(
81
) – Rozsudek ze dne 11. února 1999, Antillean Rice Mills a další v. Komise, C‑390/95 P, EU:C:1999:66, body 21 a 22.
(
82
) – Usnesení místopředsedy Soudního dvora ze dne 6. října 2015, Metalleftiki kai Etairia Larymnis Larko v. Komise, C‑385/15 P (I), nezveřejněné, EU:C:2015:681, body 6 a 7; ze dne 1. března 2016, Cousins Material House Ltd v. Komise, C‑635/15 P (I), nezveřejněné, EU:C:2016:166, body 5 a 6; a ze dne 17. května 2018, Spojené státy americké v. Apple Sales International a další, C‑12/18 P (I), nezveřejněné, EU:C:2018:330, body 7 a 8; usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 11. června 2018, Comune di Milano v. Rada, C‑182/18, nezveřejněné, EU:C:2018:445, bod 8; ze dne 20. září 2018, Crédit Mutuel Arkéa v. ECB, C‑152/18 P a C‑153/18 P, nezveřejněné, EU:C:2018:765, body 6 až 8; ze dne 9. října 2018, Polsko v. Komise, C‑181/18 P, nezveřejněné, EU:C:2018:826, body 5 a 6; a ze dne 9. října 2018, PGNiG Supply & Trading v. Komise, C‑117/18 P, nezveřejněné, EU:C:2018:897, body 5 a 6.
(
83
) – Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 6. března 2003Ramondín SA a Ramondín Cápsulas v. Komise, C‑186/02 P, EU:C:2003:141, body 9 a 10.
(
84
) – Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 25. ledna 2008, Provincia di Ascoli Piceno a Comune di Monte Urano v. Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory a další, C‑461/07 P (I), nezveřejněné, EU:C:2008:46, bod 17.
(
85
) – Usnesení místopředsedy Soudního dvora ze dne 11. června 2018, Comune di Milano v. Rada, C‑182/18, nezveřejněné, EU:C:2018:445, bod 16.