62003CJ0170_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci C‑170/03,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES podaná rozhodnutím Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) ze dne 11. dubna 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 14. dubna 2003, v řízení
proti
J. H. M. Feronovi,
SOUDNÍ DVŮR (první senát),
ve složení P. Jann, předseda senátu, A. Rosas, K. Lenaerts, S. von Bahr (zpravodaj) a K. Schiemann, soudci,
generální advokát:  M. Poiares Maduro,
vedoucí soudní kanceláře:  M.-F. Contet, vrchní rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 18. března 2004,
s ohledem na vyjádření předložená:
– za nizozemskou vládu S. Terstal, jako zmocněnkyní,
– za Komisi Evropských společenství R. Lyalem a H. van Vliet, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 19. května 2004,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 1 odst. 2 písm. c) a čl. 3 prvního pododstavce písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 918/83 ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla (Úř. věst. L 105, s. 1; Zvl. vyd. 02/01, s. 419).
2. Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi J. H. M. Feronem a Staatssecretaris van Financiën, který J. H. M. Feronovi odmítl udělit výjimku ze zaplacení poplatku z vozidla, které mu dal k dispozici jeho zaměstnavatel.
Spor v původním řízení a právní rámec
3. Podle předkládacího rozhodnutí J. H. M. Feron pracoval v Rakousku jako zaměstnanec u Océ Österreich GmbH (dále jen „zaměstnavatel“). Od 18. října 1996 do 14. prosince 1997 tento zaměstnavatel dal J. H. M. Feronovi k výlučné dispozici vozidlo jak k osobnímu užívání, tak k činnostem, které vykonával pro zmíněného zaměstnavatele. V tomto období byl zaměstnavatel vlastníkem vozidla. Nicméně v rámci svého přeložení do Nizozemí J. H. M. Feron dne 15. prosince 1997 uplatnil předkupní právo, které mu bylo uděleno v době uvedení zmíněného vozidla do provozu, a odkoupil vozidlo od svého zaměstnavatele. V lednu 1998 J. H. M. Feron opustil své bydliště v Rakousku a dne 10. února 1998 se nechal zapsat jako obyvatel obce Venlo (Nizozemsko). Nizozemské orgány mu odmítly udělit výjimku ze zaplacení poplatku z osobních vozidel a motocyklů [(„belasting van personenauto’s en motorrijwielen“), dále jen „BPM“)] za uvedené vozidlo. Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch, kterému byl předložen opravný prostředek, zrušil zmíněné zamítavé rozhodnutí a udělil J. H. M. Feronovi výjimku ze zaplacení BPM. Staatssecretaris van Financiën podal kasační stížnost k Hoge Raad der Nederlanden.
4. Posledně uvedený poznamenává, že podle čl. 1 odst. 2 Wet op de belasting van personenauto’s en motorrijwielen (zákona o poplatcích z osobních vozidel a motocyklů) ze dne 24. prosince 1992, BPM musí být zaplacen v době zápisu osobního vozidla nebo motocyklu do registru silničních vozidel na základě  Wegenverkeerswet (zákona o silničním provozu) z roku 1994. Z ustanovení článku 14 tohoto zákona ve spojení s čl. 2 odst. 2 a čl. 4 odst. 1 a 4 Uitvoeringsbesluit belasting van personenauto’s en motorrijwielen (prováděcí vyhlášky o poplatcích z osobních vozidel a motocyklů) ze dne 24. prosince 1992, ve znění vyhlášky ze dne 14. listopadu 1997, vyplývá, že osvobození od poplatků dlužných při registraci osobních vozidel a motocyklů pocházejících ze zahraničí, a zejména z jiného členského státu, je přiznáno v případě, kdy by toto vozidlo podléhalo v době svého propuštění do volného oběhu osvobození od cla na základě nařízení č. 918/83.
5. Předkládající soud shledává, že v rámci použití článku 2 zmíněného nařízení se osvobození od BPM vztahuje na motorové vozidlo určené k osobnímu užívání ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. c) téhož nařízení, dovezené ze zahraničí fyzickou osobou, která přenesla svůj obvyklý pobyt do Nizozemska, pokud toto vozidlo bylo v držení dotčené osoby a bylo touto osobou užíváno po dobu nejméně šesti měsíců přede dnem, ke kterému ukončila obvyklý pobyt v zemi původu, ve smyslu čl. 3 prvního pododstavce písm. a) nařízení č. 918/83 a pokud je předmětné vozidlo v novém obvyklém místě pobytu dotčené osoby určeno ke stejnému účelu užívání v souladu s čl. 3 prvním pododstavcem písm. b) téhož nařízení.
6. Podle Hoge Raad der Nederlanden, z článku 2 ve spojení s článkem 3 nařízení č. 918/83 vyplývá, že osvobození se vztahuje na majetek, který byl v držení dotčené osoby jako osobní majetek po dobu nejméně šesti měsíců.
7. Podle předkládajícího soudu zde vyvstává první otázka, zda majetek užívaný současně k pracovním a osobním účelům musí být považován za osobní majetek.
8. Předkládající soud uvádí, že je rovněž otázkou, jaký význam má pojem „držení“ ve smyslu čl. 3 prvního pododstavce písm. a) nařízení č. 918/83. Táže se zejména, zda tento pojem zahrnuje případ, kdy osoba může s dotčeným majetkem nakládat na základě právního vztahu s jinou osobou, která je jeho vlastníkem a která dala tento majetek k dispozici v rámci svého podniku, přičemž zároveň umožnila jeho osobní užívání.
Předběžné otázky
9. Usnesením ze dne 11. dubna 2003 Hoge Raad der Nederlanden rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1) Je namístě považovat osobní vozidlo, které je dáno k dispozici fyzické osobě jejím zaměstnavatelem a je užíváno zmíněnou osobou současně k pracovním a osobním účelům, za osobní majetek ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. c) nařízení […] č. 918/83 […]?
2) Je namístě vykládat ustanovení čl. 3 písm. a) tohoto nařízení, podle kterého musel být majetek v držení dotčené osoby nejméně šest měsíců přede dnem, ke kterému ukončila obvyklý pobyt v třetí zemi původu, v tom smyslu, že dotčená osoba, která disponovala majetkem, ať za úplatu nebo zdarma, v rámci pracovní činnosti, kterou vykonávala pro vlastníka tohoto majetku, je jeho držitelem ve smyslu výše uvedeného ustanovení?
3) Má skutečnost, že v průběhu celého období šesti měsíců dotčená osoba měla právo na koupi tohoto vozidla, vliv na zodpovězení druhé otázky?“
K předběžným otázkám
10. Nařízení č. 918/83 uvedené v položených otázkách se týká osvobození od cla Společenství z dovozu z třetích států, a nevztahuje se přímo na spor v původním řízení. Ustanovení uvedeného nařízení se totiž použijí na tento spor pouze na základě ustanovení nizozemského práva, které na tato ustanovení práva Společenství odkazuje.
11. V tomto ohledu postačí poznamenat, že se Soudní dvůr mnohokráte prohlásil příslušným rozhodovat o předběžných otázkách týkajících se ustanovení předpisů Společenství v situacích, v nichž skutkové okolnosti v původním řízení spadaly mimo rozsah působnosti práva Společenství, ale na které se zmíněná ustanovení vztahovala na základě vnitrostátního práva (viz zejména rozsudky ze dne 17. července 1997, Leur-Bloem, C‑28/95, Recueil, s. I‑4161, bod 27; Giloy, C‑130/95, Recueil, s. I‑4291, bod 23, a ze dne 3. prosince 1998, Schoonbroodt, C‑247/97, Recueil, s. I‑8095, bod 14).
12. Na položené otázky je tedy namístě odpovědět.
13. Svými třemi otázkami, které je třeba zkoumat společně, se Hoge Raad der Nederlanden táže, zda takové osobní vozidlo, jako je vozidlo dotčené v původním řízení, může být považováno za osobní majetek v souladu s čl. 1 odst. 2 písm. c) nařízení č. 918/83, který může být osvobozen od cla na základě článků 2 a 3 zmíněného nařízení.
14. V tomto ohledu je namístě upřesnit, že ze znění těchto ustanovení ve vzájemném spojení vyplývá, že osobní majetek k tomu, aby mohl být takto osvobozen od cla, musí být obecně v držení dotčené osoby a musí být touto osobou užíván jako osobní majetek nejméně šest měsíců přede dnem, ke kterému ukončila obvyklý pobyt v zemi původu. Mimoto osobní majetek musí být v novém obvyklém místě pobytu určen ke stejnému účelu užívání.
15. Ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. c) nařízení č. 918/83 se „osobním majetkem“ rozumí věci určené k osobnímu užívání osoby nebo pro potřeby její domácnosti, zejména osobní motorová vozidla.
16. V daném případě měl J. H. M. Feron vozidlo k dispozici od svého zaměstnavatele v době od 18. října 1996 do 14. prosince 1997 současně k osobnímu užívání a k činnostem, které vykonával pro zmíněného zaměstnavatele.
17. Otázka, zda osobní majetek užívaný k těmto dvěma účelům v průběhu šesti měsíců před přenesením pobytu J. H. M. Ferona může být považován za osobní majetek, nebyla v nařízení č. 918/83 výslovně vyřešena.
18. Taková možnost přitom není v rozporu se systematikou nebo cíli zmíněného nařízení.
19. Jednak čl. 1 odst. 2 písm. c) nařízení č. 918/83 výslovně stanoví, že některý majetek potřebný k výkonu povolání dotčené osoby může být považován za osobní majetek.
20. Jednak podle téhož ustanovení je především podstatné, aby osobní majetek svou povahou nebo množstvím nesvědčil o obchodním záměru.
21. Při absenci výslovného ustanovení v tomto směru tak výlučně osobní užívání nelze za všech okolností považovat jako nezbytné k tomu, aby byl majetek považován za osobní majetek ve smyslu nařízení č. 918/83.
22. Osobní vozidlo takové, jako je dotčené vozidlo v původním řízení, užívané jak k osobním, tak k pracovním účelům, musí být rovněž považováno za takový osobní majetek.
23. Krom toho dotčené osobní vozidlo v původním řízení bylo dne 15. prosince 1997 odkoupeno od zaměstnavatele J. H. M. Feronem a podle předkládacího rozhodnutí bylo J. H. M. Feronem výlučně osobně užíváno po dovozu tohoto vozidla do jeho nového státu pobytu.
24. Z toho vyplývá, že osobní vozidlo takové, jako je dotčené vozidlo v původním řízení, musí být považováno za osobní majetek užívaný dotčenou osobou po dobu nejméně šesti měsíců přede dnem, ke kterému tato osoba ukončila obvyklý pobyt v zemi původu, a určený ke stejnému účelu užívání v novém obvyklém místě pobytu dotčené osoby, ve smyslu nařízení č. 918/83.
25. Je namístě přezkoumat, zda takové vozidlo, jako je dotčené vozidlo v původním řízení, může být považováno za vozidlo v držení dotčené osoby po uvedenou dobu šesti měsíců.
26. V tomto ohledu z požadavků jak jednotného používání práva Společenství, tak zásady rovnosti vyplývá, že znění ustanovení práva Společenství, které výslovně neodkazuje na právo členských států za účelem vymezení smyslu a rozsahu tohoto ustanovení, musí být běžně vykládáno autonomním a jednotným způsobem v celém Společenství (rozsudky ze dne 18. ledna 1984, Ekro, 327/82, Recueil, s. 107, bod 11, ze dne 19. září 2000, Linster, C‑287/98, Recueil, s. I 6917, bod 43, a ze dne 9. listopadu 2000, Yiadom, C‑357/98, Recueil, s. I‑9265, bod 26).
27. Z toho vyplývá, že pojem „držení“ uvedený v článku 3 nařízení č. 918/83 musí být předmětem autonomního výkladu.
28. Jak poznamenává generální advokát v bodě 81 svého stanoviska, zmíněný pojem se v různých právních řádech vyznačuje zejména kontrolou, kterou osoba vykonává nad věcí, nezávisle na skutečnosti, zda tato osoba je, nebo není jejím vlastníkem.
29. Použití tohoto pojmu v nařízení č. 918/83 s sebou nese to, že osvobození nesmí být omezeno na majetek, který je součástí jmění dotčené osoby po dobu nejméně šesti měsíců před změnou pobytu, ale týká se rovněž ostatního majetku, nad nímž dotčená osoba po tuto dobu vykonává účinnou a skutečnou kontrolu.
30. V daném případě dal zaměstnavatel dotčené osobní vozidlo J. H. M. Feronovi k úplné a výlučné dispozici a udělil mu na toto vozidlo předkupní právo.
31. Za těchto okolností se jeví, že J. H. M. Feron vykonával účinnou a skutečnou kontrolu nad uvedeným vozidlem, a že se toto vozidlo tedy nacházelo v jeho držení po dobu nejméně šesti měsíců přede dnem, ke kterému ukončil svůj obvyklý pobyt v zemi původu.
32. S přihlédnutím k předcházejícímu je na položené otázky třeba odpovědět tak, že osobní vozidlo takové, jako je dotčené vozidlo v původním řízení, je považováno za osobní majetek ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. c) nařízení č. 918/83, který lze osvobodit od cla na základě článků 2 a 3 tohoto nařízení.
33. S ohledem na odpověď na položené otázky není nezbytné zkoumat použitelnost směrnice Rady 83/183/EHS ze dne 28. března 1983 o osvobození od daní, které se vztahuje na trvalý dovoz osobního majetku jednotlivců z členského státu (Úř. věst. L 105, s. 64; Zvl. vyd. 09/01, s. 117), které se dovolává Komise.
K nákladům řízení
34. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu před vnitrostátním soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření účastníků řízení se nenahrazují.
Výrok
Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
Osobní vozidlo takové, jako je dotčené vozidlo v původním řízení, je považováno za osobní majetek ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. c) nařízení Rady (EHS) č. 918/83 ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla, který lze osvobodit od cla na základě článků 2 a 3 tohoto nařízení.