62022CJ0186
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a cincea)
19 octombrie 2023 (
*1
)
„Trimitere preliminară – Transporturi – Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 – Servicii publice de transport feroviar și rutier de călători – Domeniu de aplicare – Articolul 1 alineatul (2) – Instalații pe cablu – Atribuire directă a unui contract de servicii publice de transport de către o autoritate locală competentă unui operator intern – Transferul riscului de exploatare – Compensarea obligațiilor de serviciu public”
În cauza C‑186/22,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Consiglio di Stato (Consiliul de Stat, Italia), prin decizia din 7 martie 2022, primită de Curte la 9 martie 2022, în procedura
Sad Trasporto Locale SpA
împotriva
Provincia autonoma di Bolzano,
cu participarea:
Strutture Trasporto Alto Adige SpA A. G.,
CURTEA (Camera a cincea),
compusă din domnul E. Regan (raportor), președinte de cameră, și domnii Z. Csehi, M. Ilešič, I. Jarukaitis și D. Gratsias, judecători,
avocat general: domnul M. Campos Sánchez‑Bordona,
grefier: domnul C. Di Bella, administrator,
având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 30 martie 2023,
luând în considerare observațiile prezentate:
–
pentru Sad Trasporto Locale SpA, de G. Greco și A. Sandulli, avvocati;
–
pentru Provincia autonoma di Bolzano, de L. Fadanelli, P. Mantini, P. Pignatta, L. Plancker și A. Roilo, avvocati;
–
pentru Strutture Trasporto Alto Adige SpA A. G., de P. Mantini, avvocato;
–
pentru Comisia Europeană, de G. Gattinara, P. Messina și F. Tomat, în calitate de agenți,
având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 1 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și nr. 1107/70 ale Consiliului (JO 2007, L 315, p. 1), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) 2016/2338 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 decembrie 2016 (JO 2016, L 354, p. 22) (denumit în continuare „Regulamentul nr. 1370/2007”), precum și a articolului 107 alineatul (1) TFUE.
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Sad Trasporto Locale SpA, pe de o parte, și Provincia autonoma di Bolzano (provincia autonomă Bolzano, Italia), pe de altă parte, în legătură cu atribuirea directă unui operator intern, prin concesiune, a serviciului de transport public de călători pe anumite instalații feroviare și de transport pe cablu în favoarea Strutture Trasporto Alto Adige SpA A. G. (denumită în continuare „STA”).
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Regulamentul nr. 1370/2007
3
Considerentele (33) și (36) ale Regulamentului nr. 1370/2007 au următorul cuprins:
„33)
La punctele 87-95 din [Hotărârea din 24 iulie 2003, Altmark Trans și Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415),] […] Curtea de Justiție a Comunităților Europene a hotărât că o compensație de serviciu public nu constituie un avantaj în sensul articolului [107 TFUE], cu condiția îndeplinirii a patru condiții cumulative. În cazul în care aceste condiții nu sunt îndeplinite și sunt îndeplinite condițiile generale de aplicare a articolului [107] alineatul (1) [TFUE], compensația de serviciu public reprezintă ajutor de stat și se află sub incidența articolelor [93, 106, 107 și 108 TFUE].
[…]
(36)
[…] Orice compensație acordată cu privire la prestarea de servicii publice de transport de călători, altele decât cele reglementate prin prezentul regulament, care riscă să implice ajutoare de stat în sensul articolului [107] alineatul (1) [TFUE], ar trebui să respecte dispozițiile articolelor [93, 106, 107 și 108 TFUE], interpretările relevante ale [Curții de Justiție a Uniunii Europene] și mai ales [Hotărârea din 24 iulie 2003, Altmark Trans și Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415)]. În analizarea unor astfel de cazuri, Comisia [Europeană] ar trebui, în consecință, să aplice principii similare cu cele stabilite prin prezentul regulament sau, după caz, prin alte reglementări în domeniul serviciilor de interes economic general.”
4
Articolul 1 din acest regulament, intitulat „Scopul și domeniul de aplicare”, prevede la alineatele (1) și (2):
„(1)   Scopul prezentului regulament este acela de a defini modul în care, în conformitate cu normele dreptului comunitar, autoritățile competente pot acționa în domeniul transportului public de călători pentru a garanta prestarea de servicii de interes general care sunt, printre altele, mai numeroase, mai sigure, de calitate mai bună sau au costuri mai scăzute decât cele pe care le‑ar fi permis numai acțiunea forțelor pieței.
În acest scop, prezentul regulament stabilește condițiile în care autoritățile competente, atunci când impun sau contractează obligații de serviciu public, compensează operatorii de servicii publice pentru costurile suportate și/sau acordă drepturi exclusive în schimbul îndeplinirii obligațiilor de serviciu public.
(2)   Prezentul regulament se aplică exploatării naționale și internaționale a serviciilor publice de transport de călători pe calea ferată și cu alte moduri de transport pe șine, precum și de transport rutier, cu excepția serviciilor exploatate în principal pentru interesul lor istoric sau turistic. Statele membre pot aplica prezentul regulament transportului în comun pe căi navigabile interioare și, fără a aduce atingere Regulamentului (CEE) nr. 3577/92 al Consiliului din 7 decembrie 1992 de aplicare a principiului liberei circulații a serviciilor la transporturile maritime în interiorul statelor membre (cabotaj maritim) ([JO 1992, L 364, p. 7, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 83]), pe ape maritime naționale.
[…]”
5
Articolul 2 din regulamentul menționat, intitulat „Definiții”, prevede, la literele (a), (e), (h), (i), (j) și (aa), următoarele:
„În sensul prezentului regulament:
(a)
prin «transport public de călători» se înțelege serviciile de transport de călători care sunt de interes economic general și care sunt prestate către public în mod nediscriminatoriu și continuu;
[…]
(e)
prin «obligație de serviciu public» se înțelege o cerință definită sau stabilită de către o autoritate competentă, pentru a asigura servicii publice de transport de călători de interes general, pe care un operator, dacă ar ține seama de propriile sale interese comerciale, nu și le‑ar asuma sau nu și le‑ar asuma în aceeași măsură sau în aceleași condiții fără a fi retribuit;
[…]
(h)
prin «atribuire directă» se înțelege atribuirea unui contract de servicii publice unui anumit operator de serviciu public, fără o procedură competitivă de atribuire prealabilă;
(i)
prin «contract de servicii publice» se înțelege unul sau mai multe acte obligatorii din punct de vedere juridic și care confirmă acordul încheiat între o autoritate competentă și un operator de serviciu public cu scopul de a încredința respectivului operator de serviciu public gestionarea și exploatarea serviciilor publice de transport de călători, sub rezerva unor obligații de serviciu public; în funcție de dreptul statelor membre, contractul poate consta de asemenea într‑o decizie adoptată de către autoritatea competentă:
–
sub forma unui act cu putere de lege sau a unor acte administrative speciale sau
–
care cuprinde condițiile în care autoritatea competentă însăși prestează serviciile sau încredințează prestarea unor astfel de servicii unui operator intern;
(j)
prin «operator intern» se înțelege o entitate cu personalitate juridică distinctă asupra căreia autoritatea locală competentă sau, în cazul unui grup de autorități, cel puțin una dintre autoritățile locale competente exercită un control asemănător cu cel exercitat asupra propriilor sale departamente;
[…]
(aa)
prin «servicii publice de transport feroviar de călători» se înțelege transportul public de călători pe calea ferată, cu excluderea altor moduri de transport de călători pe șine, cum ar fi transportul cu metroul sau tramvaiul.”
6
Articolul 5 din același regulament, intitulat „Atribuirea de contracte de servicii publice”, prevede la alineatul (2):
„Cu excepția cazului în care acest lucru este interzis de dreptul intern, orice autoritate locală competentă, fie că este o autoritate de sine stătătoare sau un grup de autorități care furnizează servicii publice integrate de transport de călători, poate decide să furnizeze ea însăși servicii publice de transport de călători sau să atribuie contracte de servicii publice în mod direct unei entități cu personalitate juridică distinctă asupra căreia autoritatea locală competentă sau, în cazul unui grup de autorități, cel puțin una dintre autoritățile locale competente exercită un control similar celui exercitat asupra propriilor sale departamente.
[…]”
Regulamentul (UE) 2016/424
7
Articolul 3 din Regulamentul (UE) 2016/424 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 martie 2016 privind instalațiile pe cablu și de abrogare a Directivei 2000/9/CE (JO 2016, L 81, p. 1), intitulat „Definiții”, prevede la punctele 1, 7 și 9:
„În sensul prezentului regulament:
1.
«instalație pe cablu» înseamnă un sistem complet instalat in situ constând în infrastructură și subsisteme care este proiectat, construit, asamblat și pus în funcțiune în scopul transportului de persoane, a cărui tracțiune este asigurată de cabluri dispuse de‑a lungul traseului;
[…]
7.
«teleferic» înseamnă o instalație pe cablu în care vehiculele sunt suspendate pe unul sau mai multe cabluri și propulsate de acesta/acestea;
[…]
9.
«funicular» înseamnă o instalație pe cablu în care vehiculele sunt tractate, cu ajutorul uneia sau mai multor frânghii, de‑a lungul unei căi de rulare care poate fi amplasată pe sol sau susținută de structuri fixe”.
Dreptul italian
8
Decreto legislativo n. 50 – Codice dei contratti pubblici (Decretul legislativ nr. 50 privind Codul achizițiilor publice) din 18 aprilie 2016 (GURI nr. 91 din 19 aprilie 2016 – supliment ordinar nr. 10), în versiunea aplicabilă litigiului principal, prevede la articolul 192 alineatul 2:
„În scopul atribuirii interne a unui contract care are ca obiect servicii disponibile pe piață într‑un context de concurență, autoritățile contractante efectuează în prealabil o evaluare a oportunității economice a ofertei entităților interne, având în vedere obiectul și valoarea prestației, și expun în motivarea deciziei de atribuire motivele pentru care nu s‑a recurs la piață, precum și avantajele pentru colectivitate a modului de gestiune reținut, inclusiv prin referire la obiectivele universalității și solidarității, eficienței, economiei și calității serviciului, precum și a utilizării optime a resurselor publice.”
9
Articolul 34 alineatul (20) din decreto‑legge n. 179/2012 – Ulteriori misure urgenti per la crescita del Paese (Decretul‑lege nr. 179 privind alte măsuri urgente pentru dezvoltarea țării) din 18 octombrie 2012 (GURI nr. 245 din 19 octombrie 2012 – supliment ordinar nr. 194), transformat în lege, cu modificări, prin legge n. 221 (Legea nr. 221) din 17 decembrie 2012 (GURI nr. 294 din 18 decembrie 2012 – supliment ordinar nr. 208), prevede:
„În ceea ce privește serviciile publice locale de interes economic, pentru a asigura respectarea dreptului Uniunii Europene, egalitatea dintre operatori și economia gestiunii și a garanta o informare adecvată a entităților vizate, contractul de servicii este atribuit pe baza unui raport întocmit în acest scop, publicat pe site‑ul internet al entității care efectuează atribuirea; acest raport expune motivele și arată că sunt îndeplinite condițiile prevăzute de dreptul Uniunii pentru forma atribuirii alese și definește conținutul precis al obligațiilor de serviciu public și de serviciu universal, indicând, dacă este cazul, compensațiile economice.”
Litigiul principal și întrebările preliminare
10
Prin deciziile din 30 decembrie 1991 și din 15 iunie 2001, ale căror efecte au fost prorogate în mai multe rânduri și, ultima dată, până la 19 martie 2021, pârâta din litigiul principal, provincia autonomă Bolzano, i‑a încredințat reclamantei din litigiul principal, Sad Trasporto Locale SpA, gestionarea serviciilor de transport public local al provinciei menționate, care cuprind instalații fixe de funicular, de teleferic și de tramvai.
11
Prin decizia nr. 243 din 16 martie 2021, pârâta din litigiul principal a atribuit la nivel intern, în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007, serviciile de transport public menționate mai sus către STA, o societate al cărei unic acționar este și care reprezintă, așadar, o entitate distinctă din punct de vedere juridic de aceasta, dar care își desfășoară activitatea în principal cu aceasta și operează exclusiv pe teritoriul provinciei autonome Bolzano, pentru perioada cuprinsă între 19 mai 2021 și 30 aprilie 2030.
12
Transportul cu funicularul și cu tramvaiul reprezintă majoritatea serviciilor de transport a căror gestionare a fost astfel atribuită, transportul cu telefericul constituind 47 % din serviciul global atribuit direct societății STA.
13
Prin această decizie nr. 243, pârâta din litigiul principal a aprobat un contract de servicii publice care prevede plata către STA a unei redevențe contractuale în sarcina pârâtei din litigiul principal, precum și planul economic și financiar privind raportul său cu STA, din care rezultă că veniturile tarifare sunt atribuite pârâtei din litigiul principal, în timp ce eventualele venituri provenite din alte activități comerciale, accesorii prestării serviciului în cauză, sunt atribuite STA.
14
Prin decizia nr. 244 adoptată în aceeași zi ca respectiva decizie nr. 243, pârâta din litigiul principal a impus reclamantei din litigiul principal să continue să furnizeze servicii de transport până când STA va fi însărcinată cu aceasta.
15
Reclamanta din litigiul principal a solicitat, pe calea unei acțiuni în fața Tribunale Regionale di Giustizia Amministrativa del Trentino Alto Adige, Sezione autonoma di Bolzano (Tribunalul Administrativ Regional din Trentin Haut‑Adige, Secția autonomă Bolzano, Italia), anularea deciziilor nr. 243 și nr. 244, precum și a actelor conexe, inclusiv raportul privind atribuirea internă, contractul de servicii în cauză, precum și planul economic și financiar corespunzător.
16
În această privință, reclamanta din litigiul principal a arătat că aceste decizii erau nelegale, în măsura în care articolul 5 alineatele (2)-(6) din Regulamentul nr. 1370/2007 nu se aplica contractelor de servicii publice în discuție în litigiul principal, această dispoziție privind numai contractele de concesiune referitoare la transportul public de călători pe calea ferată sau cu alte moduri de transport de călători pe șine, precum și de transport rutier. Or, litigiul principal ar avea ca obiect un contract de servicii care, pe de o parte, nu ia forma unei concesiuni și, pe de altă parte, privește un serviciu de transport cu telefericul. În consecință, acest litigiu ar trebui soluționat în conformitate cu Codul achizițiilor publice, în special cu articolul 192 alineatul (2) din acesta, care subordonează o atribuire internă existenței unor condiții specifice, în special o motivare consolidată privind imposibilitatea de a lansa o cerere de ofertă și demonstrarea avantajelor unei astfel de atribuiri pentru colectivitate, condiții care nu ar fi îndeplinite în speță.
17
În cursul procedurii, reclamanta din litigiul principal a ridicat, amintind considerentul (33) al Regulamentului nr. 1370/2007, problema compatibilității compensației acordate în cadrul contractului de servicii publice în discuție în litigiul principal cu dispozițiile Tratatului FUE referitoare la ajutoarele de stat, susținând printre altele că nivelul compensației acordate STA nu fusese stabilit pe baza unei analize a costurilor pe care o întreprindere medie, bine administrată și dotată corespunzător cu mijloace de transport, le‑ar fi suportat pentru îndeplinirea obligațiilor de serviciu care îi reveneau.
18
Întrucât Tribunale Regionale di Giustizia Amministrativa del Trentino Alto Adige, Sezione autonoma di Bolzano (Tribunalul Administrativ Regional din Trentin Haut‑Adige, Secția autonomă Bolzano) a respins acțiunea reclamantei din litigiul principal, aceasta din urmă a sesizat Consiglio di Stato (Consiliul de Stat, Italia), instanța de trimitere, cu o cale de atac de reformare. Această instanță are îndoieli în ceea ce privește interpretarea dispozițiilor Regulamentului nr. 1370/2007 și ale Tratatului FUE referitoare la ajutoarele de stat.
19
În special, instanța de trimitere ridică, pe de o parte, problema dacă transportul cu telefericul intră în domeniul de aplicare al acestui regulament, astfel cum este definit la articolul 1 alineatul (2) din acesta, și dacă, pe de altă parte, pentru a aprecia dacă compensația prevăzută de contractul de servicii publice de transport de călători în discuție în litigiul principal constituie un ajutor de stat, în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, supus obligației de notificare prealabilă prevăzute la articolul 108 alineatul (3) TFUE, metodologia care a permis calcularea acestei compensații era conformă cu a patra condiție stabilită de jurisprudența rezultată din Hotărârea din 24 iulie 2003, Altmark Trans și Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415).
20
În aceste condiții, Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Articolul 1 alineatul (2) din [Regulamentul nr. 1370/2007] trebuie interpretat în sensul că se opune aplicării acestui regulament în privința exploatării serviciilor publice naționale și internaționale de transport de călători combinat, în care, pe de o parte, serviciul public de transport are caracter unitar în scopul atribuirii și este prestat cu tramvaiul, cu funicularul și cu telefericul și, pe de altă parte, transportul pe șine absoarbe peste 50 % din serviciul atribuit operatorului în mod global și unitar?
2)
În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare: [a]rticolul 5 alineatele (1) și (2) din [Regulamentul nr. 1370/2007] trebuie interpretat în sensul că impune, inclusiv în legătură cu atribuirea directă în favoarea unui operator intern a unui contract de servicii publice care include transportul de călători cu tramvaiul, verificarea formei juridice a actului de atribuire, având ca efect excluderea din domeniul de aplicare al articolului 5 alineatul (2) din acest regulament a actelor care nu au fost încheiate în forma de contract de concesiune de servicii?
3)
În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare, [a]rticolul 5 punctul 1 litera (b) și articolul 5 punctul 2 din Directiva 2014/23/UE [a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind atribuirea contractelor de concesiune (JO 2014, L 94, p. 1)] trebuie interpretate în sensul că transferarea către entitatea căreia i se atribuie contractul a riscului operațional de exploatare a serviciilor trebuie exclusă atunci când contractul care face obiectul atribuirii: a) se bazează pe costul brut, iar veniturile îi revin autorității contractante; b) prevede în favoarea operatorului, ca venituri din exploatare, doar o remunerație plătită de autoritatea [contractantă], care se calculează în funcție de volumul serviciilor prestate (așadar, cu excluderea riscului referitor la cerere); c) lasă în sarcina autorității contractante riscul operațional de cerere (pentru reducerea remunerațiilor ca urmare a reducerii volumului serviciilor peste anumite limite prestabilite), riscul de reglementare (pentru modificări legislative sau administrative, precum și pentru acordarea cu întârziere a unor autorizații și/sau certificate de către entități competente), riscul financiar (pentru neplata sau plata cu întârziere a remunerațiilor, precum și pentru neajustarea remunerațiilor), precum și riscul de forță majoră (care decurge din modificarea neprevizibilă a condițiilor de prestare a serviciilor); precum și d) transferă entității căreia i se atribuie contractul riscul operațional de ofertă (pentru variațiile costurilor aferente elementelor care nu pot fi controlate de operator – energie, materii prime și materiale), riscul legat de raporturile de muncă (care decurge din variațiile costurilor de personal în temeiul negocierii colective), riscul de exploatare (care decurge dintr‑o dinamică negativă a costurilor de exploatare ca urmare a unor estimări eronate), precum și riscul în materie socială și de mediu (care decurge din evenimente accidentale în cursul executării cu privire la bunuri care servesc la prestarea serviciilor)?
4)
În sfârșit, [articolul] 107 alineatul (1) TFUE și [articolul] 108 alineatul (3) TFUE trebuie interpretate în sensul că, în cadrul unei atribuiri directe a unui contract de servicii publice de transport de călători dispuse de o autoritate locală competentă în favoarea unui operator intern, constituie ajutor de stat supus procedurii de control prealabil prevăzute la articolul 108 alineatul (3) TFUE o compensație pentru obligațiile de serviciu public calculată pe baza costurilor de exploatare care, deși legate de necesitățile previzibile ale serviciului, sunt, pe de o parte, stabilite ținând seama de costurile istorice ale serviciului prestat de operatorul care urmează să fie înlocuit, a cărui concesiune de servicii a fost prelungită pentru o perioadă de peste zece ani, și, pe de altă parte, se raportează la costuri sau la contraprestații aferente tot atribuirii precedente sau, oricum, referitoare la parametri standard de piață, valabili pentru ansamblul operatorilor din domeniu?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la prima întrebare
21
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007 trebuie interpretat în sensul că se opune aplicării acestui regulament unui contract mixt de servicii publice de transport multimodal de călători care cuprinde transportul cu tramvaiul, cu funicularul și cu telefericul, chiar și într‑un context în care transportul feroviar reprezintă majoritatea serviciilor de transport a căror gestionare a fost atribuită.
22
De la bun început, trebuie amintit, pe de o parte, că, potrivit unei jurisprudențe constante, o interpretare a unei dispoziții a dreptului Uniunii nu poate avea ca rezultat să lipsească de orice efect util textul clar și precis al acestei dispoziții. Astfel, din moment ce sensul unei dispoziții a dreptului Uniunii reiese fără ambiguitate chiar din modul de redactare a acesteia, Curtea nu se poate abate de la acest text (a se vedea în acest sens Hotărârea din 20 septembrie 2022, VD și SR, C‑339/20 și C‑397/20, EU:C:2022:703, punctul 71, precum și jurisprudența citată).
23
Pe de altă parte, articolul 9 din Regulamentul nr. 1370/2007 scutește compensațiile plătite în conformitate cu acest regulament de obligația de notificare prealabilă prevăzută la articolul 108 alineatul (3) TFUE. Prin urmare, dispozițiile regulamentului menționat și condițiile prevăzute de acesta trebuie să fie interpretate în mod strict, fiind o atenuare a regulii generale pe care o reprezintă obligația de notificare (a se vedea în acest sens Hotărârea din 21 iulie 2016, Dilly’s Wellnesshotel, C‑493/14, EU:C:2016:577, punctul 37, și Hotărârea din 5 martie 2019, Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, punctul 60).
24
Modul de redactare a articolului 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007, care definește domeniul de aplicare al acestuia, prevede că regulamentul menționat se aplică exploatării naționale și internaționale a serviciilor publice de transport de călători pe calea ferată și cu alte moduri de transport pe șine, precum și de transport rutier, cu excepția serviciilor exploatate în principal pentru interesul lor istoric sau turistic. Se precizează de asemenea că statele membre pot aplica acest regulament transportului în comun de călători pe căi navigabile interioare.
25
Or, în primul rând, trebuie să se constate că Regulamentul nr. 1370/2007 nu definește termenii „transport de călători pe calea ferată și cu alte moduri de transport pe șine”. Cu toate acestea, având în vedere sensul lor obișnuit în limbajul curent, alegerea legiuitorului de a utiliza acești termeni implică faptul că a intenționat să vizeze moduri de transport caracterizate prin deplasarea de vehicule pe o cale formată dintr‑o singură șină sau mai multe șine paralele.
26
În consecință, termenii menționați nu se aplică unui mod de transport precum telefericul. Astfel, telefericul este definit la articolul 3 punctul 7 din Regulamentul 2016/424 ca fiind o instalație pe cablu în care vehiculele sunt suspendate pe unul sau mai multe cabluri și propulsate de acesta/acestea.
27
În al doilea rând, pentru același motiv, acest mod de transport nu ține nici de transportul rutier sau pe căi navigabile interioare, prevăzute de asemenea la articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007.
28
În al treilea rând, Regulamentul nr. 1370/2007 nu conține nicio dispoziție care să urmărească aplicarea acestuia din urmă unor contracte mixte care includ alte moduri de transport decât cele prevăzute la articolul 1 alineatul (2) din acesta, inclusiv într‑un context în care transportul feroviar reprezintă mai mult de 50 % din contractul în cauză.
29
În al patrulea rând, trebuie arătat că articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007 prevede posibilitatea statelor membre de a aplica acest regulament transportului în comun de călători pe căile navigabile interioare. Astfel, întrucât posibilitatea de extindere a domeniului de aplicare al regulamentului menționat este prevăzută în mod expres la articolul 1 alineatul (2) din acesta, fără ca respectiva dispoziție să menționeze transportul cu telefericul, trebuie să se considere că acest mijloc de transport nu poate face obiectul unei asemenea posibilități.
30
Or, pentru motivele expuse la punctul 23 din prezenta hotărâre, articolul 1 alineatul (2) din același regulament, care stabilește domeniul său de aplicare, trebuie să facă obiectul unei interpretări stricte.
31
În consecință, trebuie să se răspundă la prima întrebare că articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007 trebuie interpretat în sensul că acest regulament nu se aplică unui contract mixt de servicii publice de transport multimodal de călători care cuprinde transportul cu tramvaiul, cu funicularul și cu telefericul, chiar și într‑un context în care transportul feroviar reprezintă majoritatea serviciilor de transport a căror gestionare a fost atribuită.
Cu privire la a doua și la a treia întrebare
32
Având în vedere răspunsul dat la prima întrebare, nu este necesar să se răspundă la a doua și la a treia întrebare.
Cu privire la a patra întrebare
33
Prin intermediul celei de a patra întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 107 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că constituie un „ajutor de stat”, în sensul acestei dispoziții, compensația pentru obligațiile de serviciu public plătită unui operator intern în cadrul unei atribuiri directe a unui contract de servicii publice de transport de călători de către o autoritate locală competentă care a fost calculată pe baza costurilor de exploatare care sunt, pe de o parte, calculate ținând seama de costurile anterioare ale serviciului furnizat de operatorul care iese și, pe de altă parte, raportate la costuri sau la contraprestații legate tot de atribuirea anterioară sau, în orice caz, legate de parametri standard ai pieței, valabili pentru toți operatorii din sectorul în cauză.
34
Această întrebare este adresată, astfel cum reiese din explicațiile instanței de trimitere, într‑un context în care sistemul de compensații care trebuie plătite noului operator ar fi fost determinat în special pe baza unor parametri de referință sectoriali uniformi și a unei comparații cu costurile care reies dintr‑un plan economic și financiar referitor la o cerere de ofertă simulată, la rândul său bazat pe conturile de profit și pierdere ale operatorului care iese și care se raportează la anumiți ani precedenți.
35
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că, după cum reiese din considerentul (36) al Regulamentului nr. 1370/2007, din moment ce se acordă o compensație care se raportează la prestarea unui serviciu public de transport de călători care nu intră sub incidența acestui regulament, este necesar să se examineze dacă această compensație constituie un ajutor de stat, în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, caz în care compensația menționată este supusă obligației de notificare prevăzute la articolul 108 alineatul (3) TFUE.
36
Or, rezultă dintr‑o jurisprudență constantă a Curții că sunt considerate ajutoare de stat intervențiile care, sub orice formă, pot favoriza direct sau indirect întreprinderi sau care trebuie considerate ca acordând un avantaj economic pe care întreprinderea beneficiară nu ar fi putut să‑l obțină în condiții de piață normale, și anume în lipsa unei intervenții a statului (a se vedea în acest sens Hotărârea din 27 ianuarie 2022, Sātiņi‑S, C‑238/20, EU:C:2022:57, punctul 41 și jurisprudența citată).
37
Cu toate acestea, potrivit Hotărârii din 24 iulie 2003, Altmark Trans și Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415), o compensație pentru serviciul public nu poate fi calificată drept ajutor de stat dacă patru condiții sunt îndeplinite cumulativ. În primul rând, întreprinderea beneficiară a unei compensații care reprezintă contraprestația serviciilor efectuate pentru a executa obligații de serviciu public trebuie să fie însărcinată efectiv cu executarea unor obligații de serviciu public, iar aceste obligații trebuie să fie definite în mod clar. În al doilea rând, parametrii pe baza cărora se calculează această compensație trebuie stabiliți în prealabil în mod obiectiv și transparent. În al treilea rând, compensația menționată nu poate depăși cadrul a ceea ce este necesar pentru a acoperi în totalitate sau parțial costurile generate de executarea obligațiilor de serviciu public, ținând cont de veniturile care sunt asociate acesteia și de un profit acceptabil pentru executarea acestor obligații. În consecință, în al patrulea rând, în cazul în care alegerea întreprinderii care va avea sarcina executării unor obligații de serviciu public nu este efectuată în cadrul unei proceduri de achiziții publice, aceeași compensație trebuie determinată pe baza unei analize a costurilor pe care o întreprindere medie, bine administrată și dotată corespunzător cu mijloacele necesare pentru a putea îndeplini cerințele de serviciu public impuse, le‑ar fi suportat pentru executarea acestor obligații, ținând seama de veniturile aferente, precum și de un profit rezonabil legat de executarea obligațiilor menționate (a se vedea în acest sens Hotărârea din 24 iulie 2003, Altmark Trans și Regierungspräsidium Magdeburg, C‑280/00, EU:C:2003:415, punctele 89, 90, 92 și 93).
38
Mai precis, prin intermediul celei de a patra întrebări, instanța de trimitere urmărește să afle dacă calculul unei compensații acordate în cadrul unui contract de servicii publice de transport de călători îndeplinește a patra condiție amintită la punctul anterior din prezenta hotărâre atunci când acest calcul este efectuat ținând seama de costurile și de contraprestațiile operatorului care iese, precum și de parametrii standard ai pieței, valabili pentru toți operatorii din sectorul în cauză. Astfel, instanța de trimitere are îndoieli că aceste criterii constituie o bază adecvată pentru calcularea costurilor unei întreprinderi medii, bine administrată și dotată corespunzător cu mijloacele necesare pentru a putea îndeplini cerințele de serviciu public impuse.
39
În acest context, în ceea ce privește, în primul rând, „parametrii standard de piață”, trebuie arătat că una dintre abordările care pot fi utilizate pentru a aprecia dacă această a patra condiție este îndeplinită poate consta în calcularea compensației care trebuie acordată unei întreprinderi căreia i se atribuie un contract de serviciu public în funcție de o medie a costurilor suportate de întreprinderi care furnizează de mai mulți ani pe o piață deschisă concurenței un serviciu comparabil în toate privințele cu serviciul public în discuție în litigiul principal, în funcție de o medie a veniturilor referitoare la executarea obligațiilor de serviciu public pe care le încasează întreprinderile respective și, după caz, a profitului generat ca urmare a acestui serviciu de către acestea. Astfel, se poate prezuma că un asemenea calcul permite determinarea costurilor pe care o întreprindere medie, bine administrată și dotată corespunzător cu mijloacele necesare pentru a putea îndeplini cerințele de serviciu public impuse, le‑ar fi suportat în acest sens, ținând seama de veniturile aferente acestora și de un profit rezonabil pe care aceasta l‑ar putea aștepta pentru desfășurarea unei astfel de activități.
40
Cu toate acestea, pentru ca o asemenea abordare să fie pertinentă, trebuie să se aibă în vedere, mai întâi, ca numărul de întreprinderi care își desfășoară activitatea pe piață astfel luate în considerare să fie suficient de semnificativ, așa încât, deoarece situația specială a unei anumite întreprinderi nu trebuie să facă obiectul unei ponderări disproporționate, o asemenea medie să poată fi considerată ca fiind robustă din punct de vedere statistic și, prin urmare, reprezentativă pentru standardul prevăzut de a patra condiție enunțată în Hotărârea din 24 iulie 2003, Altmark Trans și Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415).
41
În continuare, numai întreprinderile în măsură să execute imediat obligațiile de serviciu public în cauză și, prin urmare, susceptibile să fie considerate ca fiind dotate corespunzător cu mijloacele necesare pentru a putea îndeplini cerințele de serviciu public impuse pot fi luate în considerare în vederea unui astfel de calcul.
42
În sfârșit, deși serviciul oferit de aceste întreprinderi trebuie să fie comparabil cu serviciul public în cauză, în contextul unei atribuiri a unui serviciu public de transport multimodal de călători, o astfel de cerință nu exclude ca, într‑o primă etapă, costul suportat de o întreprindere medie, bine administrată și dotată corespunzător cu mijloacele necesare pentru fiecare dintre elementele acestui serviciu de transport multimodal, să fie calculat separat și ca, într‑o a doua etapă, aceste costuri să fie adăugate cu condiția ca, atunci când este cazul, eventualele efecte de sinergie clar identificabile, care decurg din gestionarea integrată a acestor elemente, să fie luate în considerare în mod corespunzător.
43
Prin urmare, va reveni instanței de trimitere sarcina de a stabili, în lumina acestor elemente, dacă parametrii standard de piață puși în aplicare în speță corespund acestei metodologii.
44
În ceea ce privește, în al doilea rând, aspectul dacă pot fi luate în considerare costurile serviciului furnizat de operatorul care iese, trebuie arătat că criteriul „întreprinderii medii, bine administrată și dotată corespunzător cu mijloacele necesare” nu exclude, în sine, un calcul întemeiat pe costurile anterioare ale serviciului furnizat de operatorul care iese sau referitoare la atribuirea precedentă, cu condiția totuși ca operatorul care iese să poată fi considerat, în raport cu metodele de analiză contabilă și financiară utilizate în mod obișnuit în acest scop, ca fiind o întreprindere medie și bine administrată.
45
În consecință, trebuie să se răspundă la a patra întrebare că articolul 107 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că nu constituie un „ajutor de stat”, în sensul acestei dispoziții, compensația pentru obligațiile de serviciu public plătită unui operator intern în cadrul unei atribuiri directe a unui contract de servicii publice de transport de călători de către o autoritate locală competentă care a fost calculată pe baza costurilor de exploatare care sunt, pe de o parte, determinate ținând seama de costurile anterioare ale serviciului furnizat de operatorul care iese și, pe de altă parte, raportate la costuri sau la contraprestații legate tot de atribuirea anterioară sau, în orice caz, legate de parametri standard ai pieței, valabili pentru toți operatorii din sectorul în cauză, cu condiția ca recurgerea la astfel de elemente să conducă la determinarea unor costuri care le reflectă pe cele pe care o întreprindere medie, bine administrată și dotată corespunzător cu mijloacele necesare pentru a putea îndeplini cerințele de serviciu public impuse, le‑ar fi suportat pentru executarea acestor obligații.
Cu privire la cheltuielile de judecată
46
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a cincea) declară:
1)
Articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și nr. 1107/70 ale Consiliului, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) 2016/2338 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 decembrie 2016,
trebuie interpretat în sensul că
acest regulament nu se aplică unui contract mixt de servicii publice de transport multimodal de călători care cuprinde transportul cu tramvaiul, cu funicularul și cu telefericul, chiar și într‑un context în care transportul feroviar reprezintă majoritatea serviciilor de transport a căror gestionare a fost atribuită.
2)
Articolul 107 alineatul (1) TFUE
trebuie interpretat în sensul că
nu constituie un „ajutor de stat”, în sensul acestei dispoziții, compensația pentru obligațiile de serviciu public plătită unui operator intern în cadrul unei atribuiri directe a unui contract de servicii publice de transport de călători de către o autoritate locală competentă care a fost calculată pe baza costurilor de exploatare care sunt, pe de o parte, determinate ținând seama de costurile anterioare ale serviciului furnizat de operatorul care iese și, pe de altă parte, raportate la costuri sau la contraprestații legate tot de atribuirea anterioară sau, în orice caz, legate de parametri standard ai pieței, valabili pentru toți operatorii din sectorul în cauză, cu condiția ca recurgerea la astfel de elemente să conducă la determinarea unor costuri care le reflectă pe cele pe care o întreprindere medie, bine administrată și dotată corespunzător cu mijloacele necesare pentru a putea îndeplini cerințele de serviciu public impuse, le‑ar fi suportat pentru executarea acestor obligații.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: italiana.