62024CC0296
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL RIMVYDAS NORKUS
prezentate la 12 iunie 2025 (
1
)
Cauzele conexate C‑296/24-C‑307/24 [Jouxy] (
i
)
SM,
PX (C‑296/24)
CY (C‑297/24)
LK,
MF (C‑298/24)
OP,
TD (C‑299/24)
MY,
IX (C‑300/24)
AH,
CJ (C‑301/24)
AE (C‑302/24)
BF,
CG (C‑303/24)
LH (C‑304/24)
TB,
MV (C‑305/24)
KN,
PE (C‑306/24)
NB (C‑307/24)
împotriva
Caisse pour l’avenir des enfants
[cereri de decizie preliminară formulate de Cour de cassation (Curtea de Casație, Luxemburg)]
„Trimitere preliminară – Articolul 45 TFUE – Regulamentul (CE) nr. 883/2004 – Articolul 67 – Libera circulație a lucrătorilor – Egalitate de tratament – Avantaje sociale – Regulamentul (UE) nr. 492/2011 – Articolul 7 alineatul (2) – Alocație familială – Excluderea copilului soțului sau al partenerului lucrătorului nerezident – Diferență de tratament între copiii rezidenți și cei nerezidenți – Noțiunea de «membru de familie» – Noțiune referitoare la «asigurarea întreținerii» unui copil – Criterii de apreciere – Prezumție întemeiată pe domiciliul comun al lucrătorului și al copilului”
I. Introducere
1.
Reclamanții din litigiul principal au reședința, după caz, în Belgia, în Germania și în Franța, dar lucrează în Luxemburg. Prin urmare, aceștia sunt supuși legislației luxemburgheze în materie de securitate socială. Curtea cunoaște conținutul dispozițiilor relevante ale acestei legislații, în special ca urmare a unei cereri de decizie preliminară formulate de conseil supérieur de la sécurité sociale (Consiliul Superior al Securității Sociale, Luxemburg) (
2
), când a avut ocazia să îl prezinte în cadrul juridic al Hotărârii Caisse pour l’avenir des enfants (Copil al soțului unui lucrător frontalier) (
3
), care avea ca obiect o cauză referitoare la aceeași alocație familială ca cea în discuție în prezentele cauze conexate.
2.
Astfel, prezentele cereri de decizie preliminară privesc, din nou, dispozițiile legii luxemburgheze care prevăd că un lucrător frontalier poate beneficia, de la 1 august 2016, de o alocație familială numai pentru copiii care intră sub incidența noțiunii de „membru de familie”, astfel cum este definită de dispozițiile menționate, și anume copiii din căsătorie, copiii din afara căsătoriei și copiii adoptați.
3.
Aceste cereri au fost formulate de Cour de cassation (Curtea de Casație, Luxemburg) în cadrul a 12 litigii între mai mulți lucrători frontalieri, pe de o parte, și Caisse pour l’avenir des enfants (denumită în continuare „CAE”), pe de altă parte, în legătură cu refuzul acesteia din urmă de a acorda o alocație familială acestor lucrători pentru, după caz, un copil al soțului sau al partenerului înregistrat, pentru motivul că acești copii nu aveau nicio legătură de rudenie cu lucrătorii frontalieri în cauză și, prin urmare, nu aveau calitatea de „membru de familie”, astfel cum este definit acest termen de legislația luxemburgheză.
4.
În acest context, instanța de trimitere solicită clarificări cu privire la expresia „asigurarea întreținerii copilului”, o astfel de noțiune fiind stabilită de jurisprudența Curții referitoare la interpretarea articolului 45 TFUE, a articolului 1 litera (i) și a articolului 67 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 (
4
), precum și a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 492/2011 (
5
).
II. Cadrul juridic
A.
Dreptul Uniunii
5.
Pe lângă articolul 45 TFUE, sunt relevante în cadrul prezentei cauze articolul 2 din Directiva 2004/38 (
6
), articolul 1 litera (i), articolul 2 alineatul (1), articolul 3 alineatul (1), articolul 4, articolul 67 și articolul 68 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 883/2004, articolul 7 alineatele (1) și (2), articolul 36 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011, precum și articolul 1 și articolul 2 alineatul (1) litera (c) și alineatul (2) din Directiva 2014/54 (
7
).
B.
Dreptul luxemburghez
6.
Dispozițiile relevante sunt articolele 269 și 270 din code de la sécurité sociale (Codul securității sociale) (
8
).
7.
Articolul 269 din acest cod, intitulat „Condiții de acordare”, prevede la alineatul (1):
„Se introduce o alocație pentru viitorul copiilor, denumită în continuare «alocație familială».
Alocația familială se cuvine:
(a)
oricărui copil care are reședința efectivă și continuă în Luxemburg și domiciliul legal în acest stat;
(b)
membrilor de familie, astfel cum sunt definiți la articolul 270, ai oricărei persoane supuse legislației luxemburgheze și care intră în domeniul de aplicare al regulamentelor europene sau al altui instrument bilateral sau multilateral încheiat de Luxemburg în materie de securitate socială și care prevede plata alocațiilor familiale potrivit legislației țării de încadrare în muncă. Membrii de familie trebuie să aibă reședința într‑o țară vizată de regulamentele sau de instrumentele în cauză.”
8.
Articolul 270 din codul menționat prevede:
„Pentru aplicarea articolului 269 alineatul (1) litera b), sunt considerați membri de familie ai unei persoane și dau dreptul la alocație familială copiii din căsătorie, copiii din afara căsătoriei și copiii adoptați ai acestei persoane.”
III. Situația de fapt din litigiul principal, întrebările preliminare și procedura în fața Curții
9.
Din cele 12 decizii de trimitere în cauzele conexate C‑296/24-C‑307/24 reiese că, întemeindu‑se pe articolele 269 și 270 din Codul securității sociale, CAE a retras reclamanților din litigiile principale (
9
), cu efect de la 1 august 2016, beneficiul alocațiilor familiale primite pentru copiii soției sau ai partenerului lor înregistrat pentru motivul că acești copii, care nu prezentau o legătură de filiație cu reclamanții, nu aveau calitatea de „membru de familie”, în sensul articolului 270 din Codul securității sociale.
10.
Conseil arbitral de la sécurité sociale (Consiliul de Arbitraj al Securității Sociale, Luxemburg) a admis acțiunea reclamanților având ca obiect restabilirea plății alocației familiale în cauză. Conseil supérieur de la sécurité sociale (Consiliul Superior al Securității Sociale, Luxemburg) a confirmat însă, prin reformare, decizia CAE de a retrage reclamanților beneficiul acestei alocații.
11.
Reclamanții au formulat recurs la Cour de cassation (Curtea de Casație), susținând printre altele că această decizie era contrară dreptului Uniunii și în special că aceasta era întemeiată pe o interpretare restrictivă a noțiunii referitoare la „asigurarea întreținerii” copilului nebiologic al lucrătorului frontalier, contrară jurisprudenței rezultate în special din Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants.
12.
Instanța de trimitere arată că, în această hotărâre, interpretând articolul 1 litera (i) și articolul 67 din Regulamentul nr. 883/2004 coroborate cu articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011 și cu articolul 2 punctul 2 din Directiva 2004/38, Curtea a condiționat dreptul lucrătorului frontalier de a beneficia de plata alocației familiale în discuție pentru copilul soției sale, cu care nu avea o legătură de filiație, de dovada că îndeplinește condiția privind asigurarea întreținerii acestui copil.
13.
În ceea ce privește evoluția interpretării acestei condiții de către Curte, instanța de trimitere observă, mai întâi, că respectiva noțiune referitoare la „asigurarea întreținerii” a fost utilizată inițial de Curte pentru a statua, în Hotărârile Bernini (
10
), Meeusen (
11
), Comisia/Țările de Jos (
12
), precum și Giersch ș.a. (
13
), că un lucrător frontalier poate beneficia de plata unei prestații de stat pentru un avantaj social, și anume ajutoare financiare pentru studii superioare, pentru propriul copil, atunci când continuă să asigure întreținerea acestui copil.
14.
În continuare, instanța menționată face trimitere la Hotărârea Depesme ș.a. (
14
), în care Curtea a precizat, tot în contextul unui avantaj social care constă într‑un ajutor financiar pentru studii superioare, dar care privește un copil care nu prezintă o legătură de filiație cu lucrătorul frontalier, domeniul de aplicare al acestei condiții.
15.
În sfârșit, instanța de trimitere arată că Curtea a recurs mai recent la condiția menționată, în Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants (
15
), pentru a stabili dacă un lucrător frontalier putea beneficia de avantajul social reprezentat de plata unei alocații familiale pentru un copil cu care nu are o legătură de filiație. În acest context, Curtea a declarat printre altele că cerința ca un lucrător frontalier să asigure întreținerea copilului rezultă dintr‑o situație de fapt a cărei apreciere revine administrației și, dacă este cazul, instanțelor naționale, pe baza elementelor de probă furnizate de persoana interesată, fără a fi necesar ca acestea să determine motivele contribuției respective și nici să cuantifice întinderea sa exactă.
16.
Instanța de trimitere deduce de aici că, deși aceeași noțiune se înscrie, potrivit jurisprudenței Curții, în cadrul unei situații de fapt, ea nu este totuși exceptată de la controlul Curții. Astfel, referindu‑se la Hotărârea Depesme ș.a. (
16
) în cadrul reglementării referitoare la beneficiul avantajelor sociale, această instanță apreciază că în acest caz este vorba de o noțiune autonomă a dreptului Uniunii care necesită o aplicare și o interpretare uniforme.
17.
În aceste condiții, Cour de cassation (Curtea de Casație), prin deciziile din 25 aprilie 2024, primite la grefa Curții la 26 aprilie 2024, a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare, care sunt redactate în termeni identici în fiecare dintre cauzele conexate C‑296/24-C‑307/24:
„1)
a)
Noțiunea de «asigurarea întreținerii» unui copil, din care decurge calitatea de membru de familie în sensul dispozițiilor dreptului Uniunii, astfel cum a fost stabilită în jurisprudența Curții în cadrul liberei circulații a lucrătorilor și al primirii de către un lucrător frontalier a unui avantaj social legat de desfășurarea de către acesta a unei activități salariate într‑un stat membru, pentru copilul soțului sau al partenerului său înregistrat, cu care nu are o legătură de filiație, privită singură sau în coroborare cu principiul de largă interpretare a dispozițiilor prin care se urmărește să se asigure libera circulație a lucrătorilor, trebuie interpretată în sensul că este îndeplinită și, prin urmare, dă dreptul la acordarea avantajului social,
–
prin simplul fapt al căsătoriei sau al unui parteneriat înregistrat între lucrătorul frontalier și un părinte al copilului;
–
prin simplul fapt al unui domiciliu sau al unei reședințe comune lucrătorului frontalier și copilului;
–
prin simplul fapt că lucrătorul frontalier suportă orice tip de cheltuieli în beneficiul copilului, chiar dacă:
–
ele acoperă alte nevoi decât cele esențiale sau de întreținere;
–
sunt făcute în favoarea unui terț și aduc numai indirect beneficii copilului;
–
nu sunt făcute în interesul exclusiv sau specific al copilului, ci al întregii gospodării;
–
sunt doar ocazionale;
–
sunt mai mici decât cele suportate de părinți;
–
sunt nesemnificative față de nevoile copilului,
–
pentru simplul fapt că respectivele cheltuieli sunt suportate dintr‑un cont comun al lucrătorului frontalier și al soțului sau al partenerului său înregistrat, părinte al copilului, fără a se ține seama de proveniența fondurilor prezente în cont,
–
pentru simplul fapt că respectivul copil are cel mult 21 de ani?
b)
În cazul în care se răspunde negativ la prima întrebare, noțiunea de «asigurarea întreținerii» trebuie interpretată în sensul că este îndeplinită și, prin urmare, dă dreptul la acordarea avantajului social atunci când se regăsesc două sau mai multe dintre aceste împrejurări?
2)
Noțiunea de «asigurarea întreținerii» unui copil, din care decurge calitatea de membru de familie în sensul dispozițiilor dreptului Uniunii, astfel cum a fost stabilită în jurisprudența Curții în cadrul liberei circulații a lucrătorilor și al primirii de către un lucrător frontalier a unui avantaj social legat de desfășurarea de către acesta a unei activități salariate într‑un stat membru, pentru copilul soțului sau al partenerului său înregistrat, cu care nu are o legătură de filiație, privită singură sau în coroborare cu principiul de largă interpretare a dispozițiilor prin care se urmărește să se asigure libera circulație a lucrătorilor, trebuie interpretată în sensul că nu este îndeplinită și, prin urmare, exclude dreptul la acordarea avantajului social,
–
prin simplul fapt că există o obligație de întreținere în sarcina părinților copilului, independent de:
–
aspectul dacă această creanță alimentară este stabilită pe cale judiciară sau pe cale convențională;
–
cuantumul la care a fost stabilită această creanță alimentară;
–
aspectul dacă debitorul își îndeplinește efectiv această datorie de întreținere;
–
aspectul dacă contribuția lucrătorului frontalier compensează neîndeplinirea obligațiilor de către un părinte al copilului,
–
prin simplul fapt că acel copil locuiește periodic, în cadrul exercitării unui drept de vizită și de găzduire sau al unei reședințe alternative ori în alt mod, la celălalt părinte?”
18.
Reclamanții din litigiul principal în fiecare dintre cauzele conexate, CAE, guvernul ceh, precum și Comisia Europeană au depus observații scrise. Curtea a decis să nu organizeze o ședință de audiere a pledoariilor în prezentele cauze.
IV. Analiză
19.
Prin intermediul celor două întrebări preliminare, care, în opinia noastră, trebuie examinate împreună, instanța de trimitere solicită Curții să clarifice în esență interpretarea noțiunii de „asigurarea întreținerii” unui copil, astfel cum a fost stabilită în jurisprudența Curții referitoare la interpretarea articolului 45 TFUE, a articolului 1 litera (i) și a articolului 67 din Regulamentul nr. 883/2004, precum și a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011 și în special în Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants.
20.
În prezentele concluzii, vom prezenta mai întâi câteva considerații generale cu privire la elementele juridice care se află la originea îndoielilor exprimate de instanța de trimitere (secțiunea A), pentru a ne concentra ulterior asupra originii, a evoluției (secțiunea B), apoi a întinderii acestei noțiuni, astfel cum a fost stabilită în jurisprudența Curții (secțiunea C). În sfârșit, pentru a asigura o aplicare uniformă a condiției menționate, vom propune să se stabilească o prezumție întemeiată pe domiciliul comun al lucrătorului frontalier și al copilului soțului sau al partenerului său înregistrat (secțiunea D).
A.
Considerații generale privind elementele juridice care stau la baza îndoielilor instanței de trimitere
21.
Din lectura prezentelor cereri de decizie preliminară rezultă că instanța de trimitere se întemeiază pe jurisprudența Curții în materie și în special pe cea rezultată din Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants. Astfel cum am menționat în introducerea prezentelor concluzii, cauzele care ne preocupă se înscriu în contextul cauzei în care s‑a pronunțat această hotărâre, care privea de asemenea reforma sistemului de acordare a prestațiilor familiale în Luxemburg. Intrată în vigoare la 1 august 2016, această reformă a modificat Codul securității sociale, excluzând printre altele copiii soțului sau ai partenerului din noțiunea de „membru de familie”, definită la articolul 270 din acesta (
17
). În această cauză, Curtea trebuia să stabilească dacă alocația familială în discuție trebuia plătită lucrătorului frontalier pentru copilul soțului său, copil cu care acesta nu avea o legătură de filiație (
18
).
22.
În această privință, astfel cum subliniază însăși instanța de trimitere, în Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants, Curtea a clarificat, într‑o primă etapă, că o alocație familială legată de desfășurarea de către un lucrător frontalier a unei activități salariate într‑un stat membru constituie un avantaj social (
19
), în sensul articolului 45 TFUE și al articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011 (
20
). Într‑o a doua etapă, Curtea a statuat că articolul 1 litera (i) și articolul 67 din Regulamentul nr. 883/2004 coroborate cu articolul 7 alineatul (2) din acest Regulament nr. 492/2011 și cu articolul 2 punctul 2 din Directiva 2004/38 trebuie interpretate în sensul că se opun unor dispoziții ale unui stat membru în temeiul cărora lucrătorii frontalieri pot primi o alocație familială legată de desfășurarea de către aceștia a unei activități salariate în acest stat membru numai pentru propriii copii, fiind excluși cei ai soțului lor cu care nu au o legătură de filiație, însă a căror întreținere o asigură, în condițiile în care toți copiii cu reședința în respectivul stat membru au dreptul să primească această alocație (
21
).
23.
În ceea ce privește prezentele cauze, considerăm important să precizăm că, prin intermediul întrebărilor preliminare, instanța de trimitere nu repune în discuție concluziile desprinse din Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants și din jurisprudența pe care s‑a întemeiat Curtea în această hotărâre (
22
). Mai precis, din deciziile de trimitere reiese că această instanță nu pare să aibă îndoieli că distincția întemeiată pe reședință stabilită de dispozițiile în discuție în litigiul principal constituie o discriminare indirectă pe motiv de cetățenie (
23
). Dimpotrivă, pornind de la această premisă, instanța menționată pare să considere că, în această hotărâre, Curtea a condiționat dreptul lucrătorului frontalier la acordarea alocației familiale pentru copilul soțului sau al partenerului său, cu care nu are o legătură de filiație, de dovada că îndeplinește condiția privind asigurarea întreținerii acestui copil (
24
).
24.
Astfel, incertitudinile instanței de trimitere par să provină din faptul că, după cum reiese din deciziile de trimitere și din observațiile scrise ale părților, în urma Hotărârii Caisse pour l’avenir des enfants, CAE nu mai refuză în mod automat acordarea alocației familiale în cauză lucrătorilor frontalieri nerezidenți pentru copiii soțului sau ai partenerului lor înregistrat. Totuși, ea refuză acordarea acestei alocații pe baza unei aplicări stricte a noțiunii referitoare la „asigurarea întreținerii” care reiese din această hotărâre. Astfel, din moment ce instanța de trimitere consideră că această noțiune constituie o noțiune autonomă de drept al Uniunii, îndoielile pe care această instanță le exprimă privesc numai interpretarea care trebuie dată noțiunii menționate.
25.
Înainte de a prezenta Curții propuneri referitoare la precizările solicitate de instanța de trimitere cu privire la întinderea interpretării aceleiași condiții, considerăm că este important, din motive de claritate, să prezentăm originea sa și evoluția pe care a avut‑o în jurisprudența Curții.
B.
Cu privire la originea și la evoluția interpretării de către Curte a noțiunii referitoare la „asigurarea întreținerii” copilului
26.
După cum se știe, Curtea a utilizat pentru prima dată expresia „asigurarea întreținerii” în cadrul jurisprudenței referitoare la ajutoarele financiare pentru studii superioare acordate copiilor lucrătorilor migranți. Astfel, cerința de a continua „să asigure întreținerea” unui student a permis stabilirea legăturii necesare dintre lucrător și copil.
1. De la Hotărârea Bernini la Hotărârea Depesme ș.a.: cerința privind „asigurarea întreținerii” unui copil ca legătură necesară între lucrător și copil
27.
Deși Curtea s‑a pronunțat deja în anii ’80 cu privire la ajutoarele acordate pentru întreținerea studenților și pentru formarea acestora (
25
), abia începând cu Hotărârea Bernini, pronunțată în cursul anului 1992, aceasta a stabilit cerința referitoare la necesitatea de a continua„să asigure întreținerea” unui copil în cadrul studiilor efectuate în afara statului membru gazdă. În această hotărâre, Curtea a amintit că un lucrător migrant poate invoca articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 (
26
) pentru a obține beneficiul prestațiilor sociale prevăzute de legislația acestui stat membru gazdă în favoarea copiilor lucrătorilor naționali. Ea a precizat totuși, întemeindu‑se pe Hotărârea Lebon (
27
), că acest beneficiu constituie, pentru lucrătorul respectiv, un avantaj social în sensul acestei dispoziții „numai în măsura în care continuă să asigure întreținerea descendentului său” (
28
).
28.
Prin urmare, Curtea a declarat că, atunci când lucrătorul continuă să asigure întreținerea copilului, acesta din urmă se poate prevala de dispoziția menționată pentru a obține o finanțare a studiilor în aceleași condiții ca cele aplicate copiilor lucrătorilor naționali și în special fără să îi poată fi impusă o condiție suplimentară referitoare la reședința sa pe teritoriul statului membru în cauză (
29
).
29.
Ulterior, în Hotărârea Meeusen (
30
), Hotărârea Comisia/Țările de Jos (
31
), sau Hotărârea Giersch ș.a. (
32
), Curtea amintește că membrii de familie în întreținerea unui lucrător migrant sunt beneficiari indirecți ai egalității de tratament acordate acestui lucrător și, în consecință, prestațiile în discuție în aceste cauze, și anume burse de studii superioare, pot fi acordate lucrătorului menționat numai atunci când acesta continuă să asigure întreținerea copilului.
30.
În schimb, în aceste hotărâri, Curtea nu definește noțiunea de „asigurarea întreținerii” unui copil. Totuși, aceste hotărâri permit să se înțeleagă contextul în care se înscrie această condiție. Astfel, Curtea trebuia să stabilească dacă beneficiul prestațiilor de stat în cauză, și anume burse de studii, constituia, pentru lucrătorul migrant, un avantaj social în sensul articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1612/68. Răspunsul afirmativ al Curții la această întrebare a fost însă supus unei condiții, și anume, „lucrătorul [să] continu[e] să asigure întreținerea copilului în cauză” (
33
). Astfel, în măsura în care membrii de familie ai unui lucrător migrant erau beneficiari indirecți ai egalității de tratament acordate acestui lucrător prin dispoziția menționată, această condiție îndeplinea necesitatea de a stabili o legătură a copilului cu lucrătorul menționat pentru a determina, ținând seama de cerințele egalității de tratament a lucrătorilor și de coordonare a sistemelor de securitate socială, dacă statul membru în cauză era obligat să plătească prestația în discuție.
31.
În acest context jurisprudențial, un pas decisiv în dezvoltarea acestei linii jurisprudențiale a fost realizat prin Hotărârea Depesme ș.a. (
34
). În cauza în care s‑a pronunțat această hotărâre, instanța de trimitere, făcând referire la Hotărârea Giersch ș.a., dorea, într‑o primă etapă, să afle dacă expresia „copilul unui lucrător frontalier” cuprindea copiii soțului sau ai partenerului recunoscut de dreptul național al acestui lucrător. Curtea a declarat, întemeindu‑se pe noțiunea de „membru de familie” prevăzută la articolul 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38 (
35
), că prin „copil al unui lucrător frontalier, care poate beneficia indirect de avantajele sociale vizate la articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011, precum finanțarea studiilor [superioare] acordată de un stat membru copiilor lucrătorilor care își desfășoară sau care și‑au desfășurat activitatea în acest stat”, trebuie să se înțeleagă nu numai copilul care are o legătură de filiație cu acest lucrător, ci și copilul soțului sau al partenerului înregistrat al lucrătorului menționat, atunci când acesta din urmă contribuie la întreținerea copilului respectiv (
36
).
32.
În această cauză, instanța de trimitere ridică, într‑o a doua etapă, problema incidenței importanței contribuției lucrătorului frontalier la întreținerea copilului soțului său asupra dreptului acestui copil de a beneficia de un ajutor financiar pentru studii, precum cel în discuție în litigiile principale (
37
). Pentru a răspunde la aceste îndoieli, Curtea a explicat că calitatea de membru de familie al lucrătorului frontalier, care se află în întreținerea acestuia din urmă, rezultă dintr‑o situație de fapt. Curtea și‑a continuat raționamentul, pe de o parte, precizând că este vorba despre un membru de familie a cărui susținere este asigurată de lucrătorul menționat, fără a fi necesar să se determine motivele pentru care s‑a recurs la această susținere și nici să se stabilească dacă persoana interesată poate să se întrețină singură prin exercitarea unei activități remunerate. Pe de altă parte, Curtea a considerat, întemeindu‑se pe Hotărârea Lebon (
38
), că această interpretare este impusă de principiul potrivit căruia dispozițiile care consacră libera circulație a lucrătorilor, care constituie unul dintre fundamentele Uniunii, trebuie interpretate în sens larg (
39
).
33.
În special, ținem să arătăm că, în ceea ce privește calitatea de membru de familie al unui lucrător frontalier care se află în întreținerea acestuia din urmă, Curtea a statuat, ceea ce trebuie subliniat, că această calitate poate să reiasă, atunci când ea privește situația copilului soțului sau al partenerului recunoscut al acestui lucrător, din elemente obiective, precum existența unui domiciliu comun al lucrătorului respectiv și al studentului (
40
). Curtea a declarat astfel că cerința privind „asigurarea întreținerii” unui copil rezultă dintr‑o situație de fapt a cărei apreciere este în sarcina administrației și, dacă este cazul, a instanțelor naționale, fără a fi necesar ca acestea să determine motivele contribuției respective și nici să cuantifice întinderea sa exactă (
41
).
34.
Subliniem că, în pofida lipsei unei definiții precise, Curtea a furnizat, la punctele 58, 60 și 64 din Hotărârea Depesme ș.a. (
42
), elemente care permit schițarea limitelor noțiunii în litigiu, asupra cărora vom reveni în cadrul examinării domeniului său de aplicare (
43
).
2. Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants: caracterul unic al noțiunii de „membri de familie” în dreptul Uniunii
35.
În Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants, al cărei dispozitiv a fost amintit mai sus (
44
), Curtea a transpus jurisprudența expusă la punctele precedente în ceea ce privește alocațiile familiale pentru copiii lucrătorilor frontalieri (
45
). Spre deosebire de cauzele care au dat naștere acestei jurisprudențe, cauza respectivă privea un copil care, la momentul faptelor relevante, era minor (
46
). În aceste condiții, în Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants, Curtea continuă să recurgă la expresia mai largă„asigurarea întreținerii”, o astfel de noțiune fiind stabilită în jurisprudența sa referitoare la bursele de studii superioare expusă mai sus, care include și copiii majori de 21 de ani, în pofida faptului că, astfel cum a constatat Curtea, legiuitorul Uniunii consideră că, în orice caz, se prezumă că copiii se află „în întreținere” până la vârsta de 21 de ani, astfel cum rezultă în special din articolul 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38 (
47
). Vom reveni ulterior asupra acestui element pe care îl considerăm important în cadrul prezentelor cauze (
48
).
36.
În special, în ceea ce privește această noțiune, Curtea, întemeindu‑se îndeosebi pe Hotărârea Depesme ș.a., a utilizat‑o drept criteriu esențial pentru a stabili dacă administrația națională în cauză era obligată să plătească alocația familială în discuție lucrătorului frontalier pentru copilul soțului său cu care acesta nu avea o legătură de filiație. Astfel, referindu‑se la punctul 64 din această hotărâre, Curtea a arătat că cerința potrivit căreia lucrătorul frontalier asigură întreținerea acestui copil rezultă dintr‑o situație de fapt a cărei apreciere revine administrației și, dacă este cazul, instanțelor naționale, pe baza elementelor de probă furnizate de persoana interesată, fără a fi necesar ca acestea să determine motivele contribuției respective și nici să cuantifice întinderea sa exactă (
49
).
C.
Cu privire la domeniul de aplicare al noțiunii referitoare la „asigurarea întreținerii”: importanța aplicării uniforme
37.
Trebuie să se constate că expresia „asigurarea întreținerii unui copil” este o noțiune utilizată ca un fir roșu în toată jurisprudența referitoare, pe de o parte, la ajutoarele financiare pentru studiile superioare ale copiilor lucrătorilor migranți și frontalieri și, pe de altă parte, la alocațiile familiale pentru copiii acestor lucrători frontalieri (
50
). Astfel, în jurisprudența sa, Curtea a intenționat să asigure o interpretare uniformă a acestei condiții, precizând criteriile pe care le‑a utilizat ori de câte ori a recurs la aceasta, întemeindu‑se în același timp pe principiul potrivit căruia dispozițiile care consacră libera circulație a lucrătorilor, care constituie unul dintre fundamentele Uniunii, trebuie interpretate în sens larg (
51
).
1. Cu privire la consecințele care trebuie deduse pentru prezentele cauze din criteriile care rezultă din jurisprudență în vederea interpretării noțiunii în cauză
38.
Lectura jurisprudenței permite să se rețină câteva criterii esențiale de interpretare a noțiunii referitoare la „asigurarea întreținerii” unui copil.
39.
În primul rând, Curtea a amintit că copiii sunt, în orice caz, prezumați a se afla în întreținere până la vârsta de 21 de ani, astfel cum rezultă în special din articolul 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38 (
52
). În această privință, Curtea a considerat că calitatea de membru de familie al copilului soțului sau al partenerului recunoscut al unui lucrător frontalier care se află în întreținerea acestuia din urmă poate reieși în mod obiectiv din existența unui domiciliu comun al acestui lucrător și al copilului (
53
).
40.
În al doilea rând, deși Curtea a precizat că cerința ca lucrătorul frontalier să asigure întreținerea copilului rezultă dintr‑o situație de fapt a cărei apreciere este în sarcina administrației și, dacă este cazul, a instanțelor naționale, pe baza elementelor de probă furnizate de persoana interesată, ea a subliniat de asemenea în mai multe rânduri că în cadrul aprecierii respective nu este necesar ca acestea să determine motivele contribuției respective și nici să cuantifice întinderea sa exactă (
54
).
41.
În speță, considerăm că nu există nicio îndoială, primo, că o aplicare strictă a noțiunii în litigiu de către o administrație națională, precum cea descrisă de instanța de trimitere, care a condus la refuzul de a acorda alocațiile familiale în discuție, nu ia în considerare criteriile de interpretare stabilite de Curte în jurisprudența sa. Prin urmare, aplicarea strictă a acestei noțiuni se traduce printr‑o încălcare a egalității de tratament a lucrătorilor frontalieri care nu este compatibilă nici cu articolul 45 TFUE, nici cu articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011, compromițând astfel principiul interpretării largi a acestor dispoziții, astfel cum este stabilit de Curte (
55
).
42.
Secundo, deși noțiunea menționată trebuie interpretată în cadrul unei situații de fapt, a cărei apreciere revine administrației și, dacă este cazul, instanțelor naționale, trebuie arătat că o lipsă de claritate a criteriilor de apreciere ar fi, pe de o parte, de natură să suscite incertitudini incompatibile cu principiul securității juridice, în măsura în care o astfel de lipsă de claritate a criteriilor de apreciere ar spori dificultățile potențialilor beneficiari de a înțelege întinderea drepturilor lor. Pe de altă parte, lucrătorii în cauză ar fi menținuți într‑o stare de incertitudine cu privire la posibilitățile de care dispun pentru a recurge la articolul 45 TFUE, astfel cum este pus în aplicare prin articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011, deși se supun în mod obligatoriu legislației statului membru de încadrare în muncă (
56
).
43.
Tertio, trebuie arătat că, în pofida hotărârilor deja pronunțate de Curte, CAE continuă să întâmpine dificultăți atunci când este vorba să definească ce anume cuprinde aceeași condiție, astfel cum este utilizată de Curte în jurisprudența sa.
44.
Prin urmare, considerăm că este relevant să se examineze pe scurt originea acestor dificultăți pentru a clarifica această linie jurisprudențială.
2. Cu privire la dificultățile întâmpinate de administrațiile naționale în înțelegerea domeniului de aplicare al noțiunii în cauză
45.
Dorim să subliniem că, în pofida clarificărilor aduse de Curte pentru a ghida administrațiile și, dacă este cazul, instanțele naționale, este evident că jurisprudența rămâne, într‑o anumită măsură, cazuistică atunci când trebuie să se dea o semnificație concretă noțiunii referitoare la „asigurarea întreținerii” unui copil, în general, ținând seama de diversificarea structurilor familiale și, în special, în contextul familiilor recompuse, precum cele în discuție în cauzele principale (
57
). Astfel cum stau dovadă cele 12 cereri preliminare adresate de instanța de trimitere, nu pare ușor pentru administrațiile naționale, precum CAE în speță, să înțeleagă domeniul de aplicare al unei astfel de noțiuni atunci când trebuie să se stabilească dacă, într‑un caz concret, un lucrător asigură întreținerea copilului soțului sau al partenerului său înregistrat.
46.
Pentru a fi mai preciși, vom menționa că, în speță, un exemplu al acestei dificultăți rezultă din faptul că, potrivit CAE, în lumina jurisprudenței Curții, trebuie să se țină seama de diverse elemente, precum timpul petrecut împreună, calitatea relațiilor, faptul de a asigura în mod direct întreținerea copilului, problema domiciliului legal sau a reședinței efective și continue, condițiile de încredințare [a copilului] sau gradul de implicare a părinților biologici sau adoptivi.
47.
În această privință, trebuie să recunoaștem că este dificil să identificăm, printre aceste criterii, precizările făcute de Curte cu privire la domeniul de aplicare al acestei noțiuni (
58
). În special, această situație se regăsește îndeosebi atunci când administrația națională menționată arată că ar reieși din cuprinsul punctului 52 din Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants că împrejurarea că un părinte biologic plătește o pensie alimentară copilului poate avea un impact asupra condiției menționate.
48.
Nu suntem de acord cu această abordare.
49.
Desigur, cuprinsul punctului 52 din hotărârea menționată constituie un element important pentru înțelegerea domeniului de aplicare al aceleiași condiții, însă interpretarea reținută de CAE nu poate fi urmată. Astfel, în ceea ce privește aceeași hotărâre, din decizia de trimitere reieșea că tatăl biologic al copilului nu plătea o pensie alimentară mamei acestuia din urmă. Curtea a subliniat această împrejurare de fapt pentru a asista instanța de trimitere în aprecierea sa, sub rezerva verificărilor pe care trebuia să le efectueze, concluzionând că lucrătorul frontalier, care era soțul mamei acestui copil, contribuia la întreținerea copilului respectiv. Prin urmare, aceste constatări ale Curții nu pot fi considerate, pe de o parte, ca având ca scop stabilirea existenței obligației de plată a unei pensii alimentare de către părintele biologic sau adoptiv ca un criteriu relevant în cadrul evaluării împrejurărilor de fapt care permit să se determine dacă copilul soțului sau al partenerului înregistrat se află în întreținerea lucrătorului frontalier. Pe de altă parte, constatările menționate nu pot fi considerate ca fiind un criteriu care permite excluderea posibilității ca acest lucrător să asigure întreținerea aceluiași copil. Prin urmare, punctul 52 din Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants nu trebuie interpretat ca un indiciu potrivit căruia noțiunea în litigiu ar trebui interpretată în mod restrictiv (
59
).
50.
În această privință, amintim că Curtea a statuat deja că nici calitatea de membru de familie care se află în întreținere nu presupune un drept la întreținere. Aceasta a precizat că, dacă ar fi așa, reîntregirea familiei ar depinde de legislațiile naționale, care variază de la un stat la altul, lucru care ar conduce la aplicarea neuniformă a dreptului Uniunii (
60
). În plus, arătăm de asemenea că Curtea a subliniat în mai multe rânduri că, pentru a aprecia dacă lucrătorul frontalier „contribuie la întreținerea” copilului, nu este necesar ca administrațiile și instanțele naționale să determine motivele contribuției respective și nici să cuantifice întinderea sa exactă (
61
).
51.
Acestea fiind amintite, în opinia noastră, noțiunea menționată trebuie să primească o interpretare coerentă în toate statele membre. Prin urmare, având în vedere originea și evoluția jurisprudențială a noțiunii respective și în vederea asigurării aplicării sale uniforme, trebuie să se stabilească dacă un criteriu de legătură obiectiv, întemeiat pe jurisprudența Curții, ar putea conduce la o prezumție simplă, contribuind astfel la respectarea principiului securității juridice.
52.
Prin urmare, vom examina relevanța unei astfel de prezumții în cadrul prezentelor cauze.
D.
Cu privire la prezumția referitoare la domeniul de aplicare al noțiunii referitoare la „asigurarea întreținerii” unui copil
1. Observații introductive cu privire la originile unei prezumții simple întemeiate pe un factor de legătură obiectiv
53.
În Hotărârea Depesme ș.a., Curtea schițează limitele unei prezumții referitoare la domeniul de aplicare al noțiunii referitoare la „asigurarea întreținerii” unui copil.
54.
În primul rând, reiese din această jurisprudență că este necesar să se rețină o interpretare largă a unei astfel de condiții. Astfel, Curtea amintește că, atunci când se apreciază dacă, într‑un anumit caz, lucrătorul frontalier asigură întreținerea copilului soțului sau al partenerului său înregistrat, revine administrațiilor și, dacă este cazul, instanțelor naționale sarcina de a ține seama de principiul potrivit căruia dispozițiile care consacră libera circulație a lucrătorilor, care constituie unul dintre fundamentele Uniunii, trebuie interpretate în sens larg (
62
).
55.
În al doilea rând, această noțiune trebuie să țină seama de definiția noțiunii de „membru de familie” prevăzute la articolul 2 punctul 2 din Directiva 2004/38. Astfel, din jurisprudența citată anterior reiese că noțiunea de „membru de familie” al lucrătorului frontalier care poate beneficia în mod indirect de egalitatea de tratament, în temeiul articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011, corespunde noțiunii de „membru de familie”, în sensul articolului 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38, care cuprinde soțul sau partenerul cu care cetățeanul Uniunii a contractat un parteneriat înregistrat, descendenții direcți în vârstă de cel mult 21 de ani sau care se află în întreținerea sa, precum și descendenții direcți ai soțului sau ai partenerului (
63
). În această privință, Curtea amintește că legiuitorul Uniunii consideră că copiii sunt, în orice caz, prezumați a se afla în întreținere până la vârsta de 21 de ani, astfel cum rezultă aceasta în special din această din urmă dispoziție (
64
).
56.
În al treilea și ultimul rând, din aceeași jurisprudență rezultă că, pe de o parte, calitatea de membru de familie al copilului soțului sau al partenerului recunoscut al unui lucrător frontalier care se află „în întreținerea” acestuia din urmă poate reieși în mod obiectiv din existența unui domiciliu comun al lucrătorului respectiv și al copilului (
65
) și că, pe de altă parte, pentru a aprecia dacă lucrătorul frontalier asigură întreținerea acestui copil, nu este nicidecum necesar să se determine motivele contribuției lucrătorului frontalier la întreținerea copilului și nici să se cuantifice întinderea exactă a acesteia (
66
).
2. Cu privire la prezumția simplă întemeiată pe domiciliul comun al lucrătorului și al copilului în cauză
57.
Ținând seama de aceste trei elemente, apreciem că este pe deplin relevant să se considere, aplicând mutatis mutandis Hotărârea Depesme ș.a. în prezentele cauze, realitatea unei prezumții simple întemeiate pe existența unui domiciliu comun al lucrătorului frontalier și al copilului soțului sau al partenerului înregistrat. Astfel cum subliniază Comisia, sunt elemente de stabilitate care dezvăluie o comunitate familială de natură să stabilească faptul că lucrătorul frontalier asigură întreținerea copilului soțului sau al partenerului său înregistrat care locuiește sub acoperișul său. Cu alte cuvinte, se prezumă în mod legitim că acest copil beneficiază în mod indirect de alocațiile familiale în cauză din moment ce locuiește la domiciliul comun și, prin urmare, trăiește într‑o comunitate familială cu acest lucrător. Domiciliul comun este suficient pentru a da dreptul la aceste alocații familiale în aceleași condiții precum cele aplicate copiilor care au o legătură de filiație cu lucrătorul sau celor aflați într‑o situație comparabilă cu cea a copiilor care au reședința în statul membru de încadrare în muncă (
67
).
58.
Acestea fiind spuse și ținând seama de realitatea cotidiană a familiilor recompuse, considerăm că este important să adăugăm trei elemente suplimentare.
59.
În primul rând, această prezumție ar trebui să includă atât domiciliul comun complet (
68
), cât și domiciliul parțial (
69
) al lucrătorului frontalier și al copilului soțului sau al partenerului înregistrat.
60.
În al doilea rând, prezumția menționată trebuie să se aplice nu numai copiilor minori, ci și tinerilor majori în vârstă de cel mult 21 de ani, fără venituri proprii, care trăiesc în gospodăria lucrătorului frontalier și care îndeplinesc în rest criteriile prevăzute de legislația statului membru de încadrare în muncă, în speță legislația luxemburgheză, care reglementează acordarea alocației familiale în cauză (
70
). În lipsa unei astfel de interpretări, ar exista temerea unei incertitudini juridice considerabile în acest tip de situații.
61.
În al treilea și ultimul rând, în ipoteza în care, în pofida faptului că lucrătorul frontalier și copilul soțului sau al partenerului său înregistrat au un domiciliu comun, acest lucrător nu ar contribui, în realitate, în niciun mod la cheltuielile legate de întreținerea acestui copil, administrația statului membru în care desfășoară o activitate salariată ar trebui să aibă posibilitatea de a refuza acordarea alocației familiale în cauză (
71
).
3. Cu privire la compatibilitatea prezumției întemeiate pe domiciliul comun cu regulile de prioritate în caz de cumul din Regulamentul nr. 883/2004
62.
Trebuie arătat că prezumția întemeiată pe domiciliul comun este compatibilă cu regulile de prioritate în caz de cumul, prevăzute de Regulamentul nr. 883/2004. Astfel, conform articolului 2 alineatul (1) din acest regulament, lucrătorii frontalieri salariați în Luxemburg, precum reclamanții din litigiile principale, la fel ca familiile acestora, intră în domeniul de aplicare personal al regulamentului menționat (
72
). În această calitate, ei sunt supuși, după cum se știe, sistemului de securitate socială luxemburghez.
63.
Astfel, ținând seama de natura specifică a prestațiilor familiale și de un posibil cumul de drepturi la aceste prestații care ar proveni din două state membre, articolul 68 din același regulament prevede reguli de prioritate în caz de cumul al căror scop este de a preveni o suprapunere a prestațiilor pentru același copil pentru aceleași perioade (
73
). În temeiul articolului 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 883/2004, reclamanții din litigiul principal sunt supuși, așadar, legislației luxemburgheze în materie de alocații familiale numai pentru diferența dintre cuantumul alocațiilor familiale datorate în Luxemburg și cel plătit în statul lor membru de reședință. Este vorba de mecanismul „supliment reprezentând diferența”, care corespunde, în sensul articolului 68 alineatul (1) litera (b) punctul (i) din acest regulament (
74
), plății „celei mai mari valori a prestațiilor prevăzute de legislațiile conflictuale”.
64.
Prin urmare, în măsura în care prestațiile sunt prevăzute de legislația a două state membre cu același titlu, existența unui domiciliu comun pentru copilul soțului sau al partenerului înregistrat și pentru lucrătorul frontalier ar stabili o legătură suficientă între acest copil și lucrătorul respectiv pentru a considera că statul membru în care acesta din urmă își desfășoară activitatea salariată – în speță Luxemburg – trebuie să plătească alocația familială în cauză.
65.
Din ansamblul considerațiilor care precedă rezultă că noțiunea referitoare la „asigurarea întreținerii” unui copil al soțului sau al partenerului înregistrat al unui lucrător frontalier, astfel cum a fost utilizată de Curte în jurisprudența privind interpretarea articolului 45 TFUE, a articolului 1 litera (i) și a articolului 67 din Regulamentul nr. 883/2004, precum și a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011, trebuie înțeleasă în sensul că se prezumă în mod legitim că acest copil beneficiază indirect de alocațiile familiale în cauză, din moment ce locuiește la domiciliul lucrătorului și trăiește într‑o comunitate familială cu acesta din urmă. Existența unui astfel de domiciliu comun dă dreptul la o alocație familială prevăzută în statul membru în care lucrătorul respectiv își desfășoară activitatea salariată în aceleași condiții cu cele aplicate copiilor care au o legătură de filiație cu acesta din urmă.
V. Concluzie
66.
Având în vedere considerațiile care precedă, propunem Curții să răspundă la întrebările preliminare adresate de Cour de Cassation (Curtea de Casație, Luxemburg) după cum urmează:
Noțiunea referitoare la „asigurarea întreținerii” unui copil al soțului sau al partenerului înregistrat al unui lucrător frontalier, astfel cum a fost utilizată de Curte în jurisprudența privind interpretarea articolului 45 TFUE, a articolului 1 litera (i) și a articolului 67 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială, precum și a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 492/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 aprilie 2011 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii, trebuie înțeleasă în sensul că se prezumă în mod legitim că copilul soțului sau al partenerului înregistrat al unui lucrător frontalier beneficiază indirect de alocațiile familiale în cauză, din moment ce locuiește la domiciliul comun și, prin urmare, trăiește într‑o comunitate familială cu lucrătorul respectiv. Existența unui astfel de domiciliu comun dă dreptul la o alocație familială prevăzută în statul membru în care lucrătorul respectiv își desfășoară activitatea salariată în aceleași condiții cu cele aplicate copiilor care au o legătură de filiație cu acesta din urmă.
(
1
)	Limba originală: franceza.
(
i
)	Numele prezentei cauze este un nume fictiv. El nu corespunde numelui real al niciuneia dintre părțile din procedură.
(
2
)	Prin Decizia din 17 decembrie 2018.
(
3
)	Hotărârea din 2 aprilie 2020 (C‑802/18, denumită în continuare „Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants”, EU:C:2020:269). Într‑un context factual diferit, a se vedea Hotărârea din 16 mai 2024, Hocinx (C‑27/23, denumită în continuare „Hotărârea Hocinx, EU:C:2024:404).
(
4
)	Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO 2004, L 166, p. 1, rectificare în JO 2004, L 200, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82).
(
5
)	Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 5 aprilie 2011 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii (JO 2011, L 141, p. 1).
(
6
)	Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO 2004, L 158, p. 77, rectificări în JO 2004, L 229, p. 35, și în JO 2005, L 197, p. 34, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).
(
7
)	Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 16 aprilie 2014 privind măsurile de facilitare a exercitării drepturilor conferite lucrătorilor în contextul liberei circulații a lucrătorilor (JO 2014, L 128, p. 8).
(
8
)	În versiunea aplicabilă de la 1 august 2016, data intrării în vigoare a Legii din 23 iulie 2016 de modificare a Codului securității sociale și a Legii modificate din 4 decembrie 1967 privind impozitul pe venit și de abrogare a Legii modificate din 21 decembrie 2007 privind bonificația pentru copil (Mémorial A 2016, p. 2348) (denumit în continuare „Codul securității sociale”).
(
9
)	În cauzele C‑296/24 (Jouxy), C‑300/24 (Meyervibert), C‑304/24 (Barloup) și C‑305/24 (Choinquand), CAE le-a retras lui SM, MY, LH și TB, care au reședința în Franța și lucrează în Luxemburg, cu efect de la 1 august 2016, beneficiul alocației familiale primite pentru copilul soțiilor lor, PX, IX și, respectiv, MV, născut dintr‑o căsătorie anterioară. În cauza C‑297/24 (Broslon), CAE i‑a retras lui CY, care are reședința în Franța și lucrează în Luxemburg, beneficiul alocației familiale primite pentru copilul soției sale, născut dintr‑o căsătorie anterioară. În cauza C‑301/24 (Pailvier), CAE i‑a retras lui AH, care are reședința în Franța și lucrează în Luxemburg, beneficiul alocației familiale primite pentru cei doi copii ai partenerei sale înregistrate, CJ, născuți dintr‑o relație anterioară. În cauzele C‑303/24 (Vochal) și C‑306/24 (Gonre), CAE le-a retras lui BF și lui KN, care au reședința în Franța și lucrează în Luxemburg, cu efect de la 1 august 2016, beneficiul alocației familiale primite pentru copiii soțiilor lor, CG și, respectiv, PE, născuți dintr‑o relație anterioară. În cauza C‑299/24 (Hicindt), CAE i‑a retras lui OP, care are reședința în Belgia și lucrează în Luxemburg, beneficiul alocației familiale primite pentru copilul soției sale, TD, născut dintr‑o căsătorie anterioară. În cauzele C‑298/24 (Caraneux) și C‑307/24 (Momeut), CAE le-a retras lui LK și lui NB, care au reședința în Belgia și lucrează în Luxemburg, cu efect de la 1 august 2016, beneficiul alocației familiale primite pentru cei doi copii ai partenerei (MF) și, respectiv, ai soției sale, născuți dintr‑o căsătorie anterioară. În cauza C‑302/24 (Prudnez), CAE i‑a retras lui AE, care are reședința în Germania și lucrează în Luxemburg, cu efect de la 1 august 2016, beneficiul alocației familiale primite pentru copilul soției sale, născut dintr‑o căsătorie anterioară.
(
10
)	A se vedea Hotărârea din 26 februarie 1992 (C‑3/90, denumită în continuare „Hotărârea Bernini, EU:C:1992:89, punctele 25 și 29).
(
11
)	A se vedea Hotărârea din 8 iunie 1999 (C‑337/97, EU:C:1999:284, punctul 19).
(
12
)	A se vedea Hotărârea din 14 iunie 2012 (C‑542/09, EU:C:2012:346, punctul 35).
(
13
)	A se vedea Hotărârea din 20 iunie 2013 (C‑20/12, denumită în continuare „Hotărârea Giersch ș.a., EU:C:2013:411, punctul 39).
(
14
)	A se vedea Hotărârea din 15 decembrie 2016 (C‑401/15-C‑403/15, denumită în continuare „Hotărârea Depesme ș.a., EU:C:2016:955, punctele 58-60).
(
15
)	Punctele 50 și 51 din această hotărâre.
(
16
)	Punctul 58 din această hotărâre.
(
17
)	Trebuie amintit că o alocație familială precum cea prevăzută la articolul 269 alineatul (1) din Codul securității sociale intră în domeniul de aplicare ratione materiae al dreptului Uniunii ca prestație familială, în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (j) din Regulamentul nr. 883/2004, și ca avantaj social, în sensul articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011. Reiese dintr‑o jurisprudență constantă că aceeași prestație poate intra simultan în domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 883/2004 și al Regulamentului nr. 492/2011. A se vedea în această privință Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants (punctele 42-46 și jurisprudența citată). Cu privire la aplicabilitatea articolului 3 alineatul (1) litera (j) și a articolului 67 din Regulamentul nr. 883/2004, precum și a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011 în privința unor fapte precum cele în discuție în litigiul principal, a se vedea Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants (punctele 33-47 și 65-69, precum și jurisprudența citată). Cu privire la relația dintre regulamentele menționate, a se vedea de asemenea Concluziile avocatului general Richard de la Tour prezentate în cauza Comisia/Austria (Indexarea prestațiilor familiale) (C‑328/20, EU:C:2022:45, punctul 127). A se vedea în special Fuchs, M., și Cornelissen, R. (ed.), EU Social Security Law – A Commentary on EU Regulations 883/2004 and 987/2009, C. H. Beck‑Hart‑Nomos, 2015, p. 28, alineatul 21, precum și Morsa, M., Sécurité sociale, libre circulation et citoyenneté européennes, 2012, Anthemis, p. 344 și urm.
(
18
)	Amintim că articolul 1 litera (f) din Regulamentul nr. 883/2004 prevede că „prin «lucrător frontalier» se înțelege orice persoană care desfășoară o activitate salariată sau independentă într‑un stat membru și care este rezidentă în alt stat membru, în care se întoarce de regulă zilnic sau cel puțin o dată pe săptămână”. Articolul 1 litera (z) din acest regulament prevede că sunt «prestații familiale»: toate prestațiile în natură sau în numerar pentru acoperirea cheltuielilor familiei, cu excepția avansurilor din pensiile alimentare și a alocațiilor speciale de naștere sau de adopție prevăzute în anexa I”. În temeiul articolului 2 alineatul (1) din regulamentul menționat, acesta „se aplică resortisanților unuia dintre statele membre, […] [sau] care sunt rezidenți într‑un stat membru și care se află sau s‑au aflat sub incidența legislației unuia sau mai multor state membre, precum și membrilor de familie și urmașilor acestora”. Prin urmare, în conformitate cu această dispoziție, lucrători precum reclamanții din litigiul principal intră în domeniul de aplicare ratione personae al Regulamentului nr. 883/2004.
(
19
)	Cu privire la noțiunea de „avantaj social”, a se vedea în special Hotărârea din 31 mai 1979, Even și ONPTS (207/78, EU:C:1979:144, punctul 22), Hotărârea din 12 mai 1998, Martínez Sala (C‑85/96, EU:C:1998:217, punctul 25), și Hotărârea din 18 decembrie 2019, Generálny riaditeľ Sociálnej poisťovne Bratislava ș.a. (C‑447/18, EU:C:2019:1098, punctul 47 și jurisprudența citată).
(
20
)	Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants (punctul 32 și punctul 1 din dispozitiv). Amintim că, în conformitate cu articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 492/2011, „[l]ucrătorul resortisant al unui stat membru nu poate fi tratat diferit, pe teritoriul celorlalte state membre, față de lucrătorii naționali, pe criterii de cetățenie, în ceea ce privește condițiile de încadrare în muncă și de muncă”. Alineatul (2) al acestui articol prevede că „[a]cesta beneficiază de aceleași avantaje sociale și fiscale ca și lucrătorii naționali”. Cu privire la această dispoziție, a se vedea Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants (punctul 26) și Hotărârea Hocinx (punctul 26).
(
21
)	Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants (punctul 71 și punctul 2 din dispozitiv). Este bine cunoscut faptul că libertatea de circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii, asigurată de articolul 45 TFUE, constituie unul dintre fundamentele Uniunii. În special, alineatul (2) al acestui articol prevede că libera circulație a lucrătorilor „implică eliminarea oricărei discriminări pe motiv de cetățenie între lucrătorii statelor membre, în ceea ce privește încadrarea în muncă, remunerarea și celelalte condiții de muncă”. În această privință, Curtea a arătat, la punctul 70 din Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants, că articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011 este expresia particulară, în domeniul specific al acordării avantajelor sociale, a principiului egalității de tratament consacrat la articolul 45 alineatul (2) TFUE și trebuie interpretat în același mod ca această din urmă dispoziție. A se vedea de asemenea Hotărârea Depesme ș.a. (punctul 35), precum și Hotărârea din 18 decembrie 2019, Generálny riaditeľ Sociálnej poisťovne Bratislava ș.a. (C‑447/18, EU:C:2019:1098, punctul 39).
(
22
)	A se vedea în special Hotărârea Depesme ș.a., precum și jurisprudența citată în această hotărâre.
(
23
)	În această privință, a se vedea Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants (punctele 54-64 și jurisprudența citată). În special, în ceea ce privește articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011, Curtea a amintit, la punctul 56 din această hotărâre, că o astfel de distincție întemeiată pe reședință, care este susceptibilă să producă efecte mai ales în detrimentul resortisanților altor state membre, în măsura în care nerezidenții sunt, cel mai adesea, persoane care nu au cetățenia statului respectiv, constituie o discriminare indirectă pe motiv de cetățenie care nu ar putea fi admisă decât cu condiția de a fi justificată în mod obiectiv. A se vedea de asemenea Hotărârea Giersch ș.a. (punctul 44), Hotărârea din 14 decembrie 2016, Bragança Linares Verruga ș.a. (C‑238/15, EU:C:2016:949, punctul 43), precum și Hotărârea din 10 iulie 2019, Aubriet (C‑410/18, EU:C:2019:582, punctul 28).
(
24
)	A se vedea punctul 12 din prezentele concluzii.
(
25
)	În ceea ce privește ajutoarele pentru continuarea studiilor universitare în scop profesional pentru persoane care au desfășurat o activitate profesională, a se vedea Hotărârea din 21 iunie 1988, Lair (39/86, EU:C:1988:322, punctele 21-24). În ceea ce privește ajutoarele pentru studii de nivel secundar sau postliceal efectuate într‑o școală tehnică superioară, a se vedea Hotărârea din 15 martie 1989, Echternach și Moritz (389/87 și 390/87, EU:C:1989:130, punctele 31-36).
(
26
)	Regulamentul Consiliului din 15 octombrie 1968 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Comunității (JO 1968, L 257, p. 2, Ediție specială, 5/vol.1, p. 11). Amintim că textul articolului 7 alineatul (2) din acest regulament a fost reluat la articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011. În plus, articolul 41 al doilea paragraf din acest din urmă regulament prevede că trimiterile la Regulamentul nr. 1612/68 se interpretează ca trimiteri la Regulamentul nr. 492/2011 menționat.
(
27
)	Hotărârea din 18 iunie 1987 (316/85, denumită în continuare „Hotărârea Lebon, EU:C:1987:302, punctul 13). Considerăm că acest aspect este important pentru o bună înțelegere a originii noțiunii în litigiu. Astfel, Curtea a statuat că, „atunci când un lucrător resortisant al unui stat membru a fost angajat pe teritoriul unui alt stat membru și și‑a exercitat dreptul de a rămâne în acest stat, descendenții săi care au împlinit vârsta de 21 de ani și care nu se mai află în întreținerea sa nu se pot prevala de dreptul la egalitate de tratament garantat de dreptul [Uniunii] pentru a pretinde să beneficieze de o prestație socială prevăzută de legislația statului membru gazdă […]. Astfel, acest beneficiu nu constituie, în speță, pentru lucrător, un avantaj social în sensul articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1612/68, în măsura în care acesta nu mai asigură întreținerea descendentului său” (sublinierea noastră). Subliniem că, în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea Lebon, copilul avea vârsta de peste 21 de ani la momentul faptelor. Amintim că articolul 10 alineatul (1) litera (a) din acest regulament prevedea că descendenții lucrătorului trebuiau să aibă vârsta sub 21 de ani sau să se afle în întreținerea sa.
(
28
)	Hotărârea Bernini (punctul 25). Sublinierea noastră.
(
29
)	A se vedea Hotărârea Bernini (punctele 23, 25, 27 și 29).
(
30
)	Hotărârea din 8 iunie 1999 (C‑337/97, EU:C:1999:284, punctul 19). În cauza în care s‑a pronunțat această hotărâre, era vorba despre copilul unui lucrător frontalier. În această privință, trebuie arătat că, la punctul 21 din această hotărâre, Curtea a subliniat că „[a]l patrulea considerent al Regulamentului nr. 1612/68, care prevede[a] în mod expres că dreptul la liberă circulație [trebuia] recunoscut «fără discriminare, lucrătorilor „permanenți”, sezonieri și frontalieri, precum și celor angajați în activități de prestare de servicii», precum și articolul 7 din acesta se refer[ea], fără rezerve, la «[l]ucrătorul resortisant al unui stat membru»”. Curtea a dedus de aici și a declarat, în Hotărârea din 27 noiembrie 1997, Meints (C‑57/96, EU:C:1997:564, punctul 51), „că un stat membru nu poate subordona acordarea unui avantaj social în sensul articolului 7 alineatul (2) [din acest regulament]” condiției ca beneficiarii avantajului să aibă reședința pe teritoriul național al acestui stat”. Sublinierea noastră. A se vedea în această privință O’Leary, S., „The curious case of frontier workers and study finance: Giersch”, Common Market Law Review, nr. 51, 2014, p. 601-622, în special p. 609, și Turmo, A., „The pernicious influence citizenship rights on workers’ rights in the EU – The case of student finance”, Social Justice, Brexit and Other Challenges, Cambien, N., Kochenov, D., și Muir, E. (editori), Brill, Nijhoff, 2020, p. 305-334.
(
31
)	Hotărârea din 14 iunie 2012 (C‑542/09, EU:C:2012:346, punctele 34 și 35).
(
32
)	Punctele 38 și 39 din această hotărâre.
(
33
)	A se vedea în special Hotărârea Giersch ș.a. (punctele 38 și 39, precum și jurisprudența citată). În special, în Hotărârea Bernini (punctul 25), Curtea a utilizat o formulare echivalentă, și anume „lucrătorul continuă să asigure întreținerea descendentului său”.
(
34
)	Amintim că cererile de decizie preliminară prezentate în cadrul cauzelor în care s‑a pronunțat Hotărârea Depesme ș.a. se situau în contextul modificărilor aduse legislației luxemburgheze ca urmare a Hotărârii Giersch ș.a. (punctele 12-16).
(
35
)	Amintim că legiuitorul Uniunii apreciază că trebuie considerați „membri de familie”, în sensul articolului 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38, „descendenții direcți [ai cetățeanului Uniunii] în vârstă de cel mult 21 de ani sau care se află în întreținerea sa, precum și descendenții direcți ai soțului sau ai partenerului [înregistrat]”. A se vedea Hotărârea Depesme ș.a. (punctele 51 și 57).
(
36
)	A se vedea Hotărârea Depesme ș.a. (punctele 57 și 64, precum și dispozitivul). În ceea ce privește caracterul unic al noțiunii de „membri de familie” în dreptul Uniunii menționate la nota de subsol precedentă din prezentele concluzii, Curtea a luat în considerare, pe de o parte, evoluția legislației Uniunii și faptul că articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 492/2011 nu este decât preluarea, fără modificări, a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1612/68 și, pe de altă parte, considerentul (1), articolul 1 și articolul 2 alineatul (2) din Directiva 2014/54. Aceste din urmă dispoziții atestă voința legiuitorului Uniunii de a prelua la articolul 2 din Directiva 2004/38 noțiunea de „membru de familie”, astfel cum a fost definită de jurisprudența Curții referitoare la Regulamentul nr. 1612/68, care a fost abrogat și înlocuit prin Regulamentul nr. 492/2011. A se vedea în această privință Hotărârea Depesme ș.a. (punctele 46 și 47), precum și Concluziile avocatului general Wathelet prezentate în aceste cauze conexate (C‑401/15-C‑403/15, EU:C:2016:430, punctele 39-43).
(
37
)	A se vedea Hotărârea Depesme ș.a. (punctul 33).
(
38
)	Punctele 21-23 din această hotărâre.
(
39
)	A se vedea Hotărârea Depesme ș.a. (punctul 58). O astfel de interpretare largă ține de faptul că noțiunea de „lucrător” – precum și cea de „activitate salariată” – este centrală în definirea domeniului de aplicare al uneia dintre libertățile fundamentale garantate de tratat. A se vedea Hotărârea din 3 iunie 1986, Kempf (139/85, EU:C:1986:223, punctul 13), și Hotărârea din 3 iulie 1986, Lawrie‑Blum (66/85, EU:C:1986:284, punctul 16).
(
40
)	A se vedea Hotărârea Depesme ș.a. (punctele 59 și 60). A se vedea în această privință Concluziile avocatului general Wathelet prezentate în aceste cauze conexate (C‑401/15-C‑403/15, EU:C:2016:430, punctul 67).
(
41
)	Hotărârea Depesme ș.a. (punctul 64 și dispozitivul).
(
42
)	A se vedea punctele 32 și 33 din prezentele concluzii.
(
43
)	A se vedea în această privință punctele 37-40, precum și 53-56 din prezentele concluzii. A se vedea cu privire la această condiție „Any news from Luxembourg? On student aid, frontier workers and stepchildren: Bragança Linares Verruga and Depesme”, Common Market Law Review, nr. 55, 2018, p. 901-922, în special p. 917.
(
44
)	A se vedea punctul 22 din prezentele concluzii. În această hotărâre, Curtea a arătat că o alocație familială precum cea prevăzută la articolul 269 alineatul (1) din Codul securității sociale este plătită pentru toți copiii care au reședința în Luxemburg și pentru toți copiii lucrătorilor nerezidenți care au o legătură de filiație cu aceștia din urmă. În consecință, această alocație este acordată, independent de orice apreciere individuală și discreționară a nevoilor personale, pe baza unei situații definite de lege. A se vedea în această privință articolul 1 litera (z) din Regulamentul nr. 883/2004. Astfel, după cum a subliniat Curtea, prestația menționată reprezintă o contribuție publică la bugetul familial, destinată să reducă cheltuielile care decurg din întreținerea copiilor. A se vedea Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants (punctele 37-39). A se vedea de asemenea Hotărârea din 14 iunie 2016, Comisia/Regatul Unit (C‑308/14, EU:C:2016:436, punctul 60), și Hotărârea din 21 iunie 2017, Martinez Silva (C‑449/16, EU:C:2017:485, punctele 22 și 23, precum și jurisprudența citată).
(
45
)	A se vedea punctele 27-34 din prezentele concluzii. O astfel de transpunere nu are nimic surprinzător: așa cum sublinia avocatul general La Pergola în Concluziile prezentate în cauza Meeusen (C‑337/97, EU:C:1999:38, punctul 19), bursele de studii și alocațiile familiale sunt, într‑adevăr, unele și celelalte ajutoare financiare destinate creșterii, întreținerii și educației copiilor.
(
46
)	A se vedea Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants (punctul 18). În această privință, considerăm oportun să arătăm că alocația familială în discuție în această cauză și în prezentele cauze este datorată până în luna în cursul căreia copilul împlinește vârsta de 18 ani. Cu toate acestea, o prelungire a plății alocației este posibilă până la vârsta de 25 de ani a copilului dacă acesta urmează studii care îndeplinesc criteriile stabilite de legislația luxemburgheză relevantă. A se vedea în această privință https://cae.public.lu/fr/allocations/majorite-de-l-enfant/que-devez-vous-savoir-/prolongement-jusqu-a-l-age-de-25-ans.html.
(
47
)	A se vedea Hotărârea Depesme ș.a. (punctul 62).
(
48
)	A se vedea nota de subsol 67 și punctul 60 din prezentele concluzii.
(
49
)	A se vedea Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants (punctele 50 și 71).
(
50
)	A se vedea nota de subsol 45 din prezentele concluzii.
(
51
)	A se vedea în această privință punctele 32 și 37 din prezentele concluzii.
(
52
)	A se vedea Hotărârea Depesme ș.a. (punctul 62).
(
53
)	A se vedea Hotărârea Depesme ș.a. (punctele 59 și 60).
(
54
)	Hotărârea Depesme ș.a. (punctul 64 și dispozitivul), precum și Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants (punctele 50 și 71).
(
55
)	În această privință, amintim că, în lumina obiectivului Regulamentului nr. 883/2004, care este acela de a asigura o coordonare între regimurile naționale distincte fără a organiza un regim comun de securitate socială, Curtea a statuat că, deși este adevărat că persoanele care au dreptul la prestații familiale sunt stabilite în conformitate cu dreptul național, nu este mai puțin adevărat că statele membre trebuie să respecte dreptul Uniunii, în speță dispozițiile referitoare la libera circulație a lucrătorilor; a se vedea Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants (punctele 68 și 69).
(
56
)	A se vedea în această privință nota de subsol 18 din prezentele concluzii. Este de la sine înțeles că, dincolo de această incompatibilitate, o interpretare strictă a noțiunii în litigiu ar crea situații în care, în cadrul aceluiași cuplu, lucrătorul frontalier, și anume tatăl vitreg sau mama vitregă a copilului soțului sau al partenerului său înregistrat, ar beneficia de alocații familiale pentru frații vitregi sau surorile vitrege ale acestui copil, dar nu și pentru copilul respectiv. Acest aspect fusese deja invocat de avocatul general Wathelet în Concluziile prezentate în cauzele conexate Depesme ș.a. (C‑401/15-C‑403/15, EU:C:2016:430, punctele 59-61).
(
57
)	A se vedea în această privință Hotărârea Hocinx.
(
58
)	A se vedea punctele 27-35 din prezentele concluzii.
(
59
)	A se vedea punctul 37 din prezentele concluzii.
(
60
)	A se vedea Hotărârea Lebon (punctul 21).
(
61
)	A se vedea Hotărârea Depesme ș.a. (punctul 64 și dispozitivul), precum și Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants (punctele 50 și 71).
(
62
)	A se vedea Hotărârea Lebon (punctele 21-23) și Hotărârea Depesme ș.a. (punctul 58).
(
63
)	A se vedea în această privință Hotărârea Depesme ș.a. (punctul 51), precum și Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants (punctul 51 și jurisprudența citată). A se vedea de asemenea nota de subsol 36 din prezentele concluzii.
(
64
)	A se vedea Hotărârea Depesme ș.a. (punctul 62).
(
65
)	A se vedea în acest sens Hotărârea Depesme ș.a. (punctele 59 și 60).
(
66
)	Hotărârea Depesme ș.a. (punctul 64 și dispozitivul), precum și Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants (punctele 50 și 71).
(
67
)	Nu propunem Curții să stabilească o prezumție întemeiată pe definiția noțiunii de „membru de familie” prevăzute la articolul 2 punctul 2 din Directiva 2004/38, potrivit căreia copiii soțului sau ai partenerului înregistrat în vârstă de cel mult 21 de ani se află în întreținerea lucrătorului frontalier, pentru următoarele motive. Pe de o parte, astfel cum am menționat deja la punctul 35 din prezentele concluzii, considerăm că, deși un copil se prezumă, în temeiul acestei dispoziții, că se află în întreținere până la vârsta de 21 de ani, Curtea a preferat să utilizeze, în jurisprudența sa, expresia mai largă „asigurarea întreținerii” (a se vedea jurisprudența citată la punctele 13 și 28-31 din prezentele concluzii). Pe de altă parte, pentru motivele expuse la punctele 62-64 din prezentele concluzii, considerăm că, contrar acestei prezumții, cea întemeiată pe domiciliul comun este compatibilă cu regulile de prioritate în caz de cumul, prevăzute de Regulamentul nr. 883/2004.
(
68
)	Cu alte cuvinte situația în care copilul locuiește tot timpul cu lucrătorul frontalier cu care nu are o legătură de filiație.
(
69
)	Domiciliul comun parțial privește în special situațiile privind încredințarea comună a copilului între părinții biologici sau adoptivi. În aceste ipoteze, copilul locuiește în principal în căminul format din lucrătorul frontalier și unul dintre părinții săi biologici sau adoptivi, locuind în același timp periodic la celălalt părinte biologic sau adoptiv, pentru o perioadă limitată sau pentru șederi mai scurte în cadrul unui drept de vizită și de găzduire (precum alternarea weekendurilor sau anumite vacanțe școlare), al unui domiciliu alternativ ori în alt mod. În plus, este posibil ca unii copii să își fi pierdut unul dintre părinți sau să nu îl fi cunoscut niciodată.
(
70
)	În această privință, considerăm că este important să se arate că, în cazul special al tinerilor majori în vârstă de cel mult 21 de ani, această prezumție nu poate modifica condițiile stabilite de legislația statului membru de încadrare în muncă pentru acordarea alocațiilor familiale. În special, alocația familială în cauză este datorată, în principiu, până la vârsta de 18 ani a copilului, cu posibilitatea unei prelungiri până la împlinirea de către copil a vârstei de 25 de ani în cazul în care acesta urmează studii care îndeplinesc criteriile stabilite de legislația luxemburgheză relevantă. A se vedea în această privință nota de subsol 46 din prezentele concluzii. Astfel, în ipoteza în care copilul major în vârstă de cel mult 21 de ani în cauză nu ar mai avea domiciliul împreună cu lucrătorul frontalier ca urmare a continuării „studiilor secundare sau asimilate” într‑un alt oraș, acest lucrător ar trebui să poată dovedi pe baza altor elemente obiective că, în pofida lipsei unui domiciliu comun, continuă să asigure întreținerea copilului.
(
71
)	Ar putea fi vorba despre cazul excepțional în care reiese cu claritate din dosar că, în pofida existenței unui domiciliu comun, copilul nu locuiește într‑o comunitate familială cu acest lucrător. De exemplu, în situații singulare în care 1) lucrătorul menționat nu contribuie la plata chiriei sau nu este proprietarul casei sau al apartamentului pe care îl împarte cu soțul sau partenerul înregistrat și cu copilul și 2) nu suportă niciuna dintre cheltuielile comune ale căminului, fie pentru că utilizează întregul său salariu în scopuri private, fie pentru că rezultă din acordurile încheiate de părinții biologici sau adoptivi ai copilului că toate nevoile copilului sunt acoperite în totalitate.
(
72
)	A se vedea Hotărârea Caisse pour l’avenir des enfants (punctul 41). A se vedea de asemenea nota de subsol 18 din prezentele concluzii.
(
73
)	Amintim că articolul 68 alineatul (1) litera (b) punctul (i) din Regulamentul nr. 883/2004, referitor la regulile de prioritate în caz de cumul, prevede că, „[î]n cazul în care, pentru aceleași perioade și pentru aceiași membri de familie, se prevăd prestații în legislația a mai mult de un stat membru, se aplică […] reguli de prioritate”. Astfel, „în cazul prestațiilor ce se plătesc de către mai mult de un stat membru cu același titlu, ordinea de prioritate se stabilește cu trimitere la următoarele criterii subsidiare: (i) în cazul drepturilor dobândite în temeiul unei activități salariate sau independente, locul de reședință al copiilor, cu condiția să existe activitatea menționată și, în subsidiar, după caz, cea mai mare valoare a prestațiilor prevăzută de legislațiile conflictuale”. Sublinierea noastră. Rezultă de aici în special, astfel cum explică Comisia, că, dacă un lucrător frontalier care lucrează în Luxemburg locuiește împreună cu soția sa și cu copilul acesteia din urmă în Belgia, autoritatea competentă belgiană plătește o alocație familială pentru copil mamei acestuia. În această situație, Luxemburgul nu intervine decât dacă alocația familială pe care o plătește este mai mare decât cea acordată de Belgia și numai pentru diferență.
(
74
)	Amintim că articolul 68 alineatul (2) din Regulamentul nr. 883/2004 prevede că, „[î]n cazul cumulului de drepturi, prestațiile familiale se acordă în conformitate cu legislația desemnată ca având prioritate în conformitate cu alineatul (1). Drepturile la prestații familiale acordate în temeiul altei sau altor legislații conflictuale se suspendă până la valoarea prevăzută de prima legislație și se acordă, după caz, sub forma unui supliment reprezentând diferența, pentru partea care depășește această valoare”. A se vedea în special Morsa, M., op. cit., p. 352 și urm.