62022TJ0462_RES
Cauza T‑462/22
Millennium BCP Participações, SGPS, Sociedade Unipessoal, LdașiBCP África, SGPS, Lda
împotriva
Comisiei Europene
Hotărârea Tribunalului (Camera a cincea) din 6 noiembrie 2024
„Ajutoare de stat – Zona liberă Madeira – Schemă de ajutoare pusă în aplicare de Portugalia – Decizie prin care se constată neconformitatea schemei cu Deciziile C(2007) 3037 final și C(2013) 4043 final prin care această schemă este declarată incompatibilă cu piața internă și prin care se dispune recuperarea ajutoarelor plătite în temeiul acesteia – Obligația de motivare – Noțiunea de «ajutor existent» în sensul articolului 1 litera (b) punctul (ii) din Regulamentul (UE) 2015/1589 – Lipsa unei derogări de la condiția privind crearea sau menținerea locurilor de muncă în Regiunea Autonomă Madeira – Principiul bunei administrări – Principiul cooperării loiale – Încredere legitimă – Securitate juridică”
Ajutoare acordate de state – Decizie a Comisiei prin care se constată incompatibilitatea unui ajutor cu piața internă – Obligația de motivare – Conținut – Identificarea beneficiarului ajutorului – Luare în considerare a contextului și a ansamblului normelor juridice care reglementează materia
[art. 296 TFUE]
(a se vedea punctele 25-40)
Ajutoare acordate de state – Ajutoare existente și ajutoare noi – Calificare drept ajutor existent – Interpretarea modalităților schemei de ajutor – Elemente care trebuie luate în considerare – Textul deciziei de autorizare, conținutul notificării efectuate de statul membru în cauză și informații suplimentare
[art. 108 alin. (3) TFUE; Regulamentul 2015/1589 al Consiliului, art. 1 lit.(c)]
(a se vedea punctele 56, 58, 66 și 67)
Ajutoare acordate de state – Interzicere – Derogări – Notificarea unui proiect de ajutor – Obligația de colaborare a statului membru care solicită o derogare
[art. 4 alin. (3) TUE; art. 108 alin. (3) TFUE; Regulamentul nr. 659/1999 al Consiliului, considerentul (6)]
(a se vedea punctele 57 și 92)
Ajutoare acordate de state – Ajutoare existente și ajutoare noi – Măsură de modificare a unei scheme de ajutoare existente – Punerea în aplicare a schemei prin derogare de la una dintre condițiile stabilite în decizia de aprobare a Comisiei – Derogare care nu a fost notificată în mod valabil Comisiei – Modificare ce afectează conținutul schemei – Calificare drept ajutor nou
[art. 108 alin. (3) TFUE; Regulamentul 2015/1589 al Consiliului, art. 1 lit.(b) pct. (ii) și lit. (c)]
(a se vedea punctele 70-83, 93 și 97)
Ajutoare acordate de state – Ajutoare existente și ajutoare noi – Examinare de către Comisie a schemei de ajutor notificate – Principiul bunei administrări – Obligație de diligență și de imparțialitate – Conținut
(art. 108 alin. (3) TFUE; Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, art. 41)
(a se vedea punctele 89-91)
Ajutoare acordate de state – Recuperarea unui ajutor ilegal și incompatibil – Încălcarea principiului încrederii legitime – Inexistență
[art. 108 alin. (3) TFUE]
(a se vedea punctele 102-109)
Ajutoare acordate de state – Recuperarea unui ajutor ilegal și incompatibil – Încălcarea principiului securității juridice – Inexistență
[art. 107 TFUE]
(a se vedea punctele 111-117)
Rezumat
Tribunalul respinge acțiunea formulată de două societăți împotriva deciziei Comisiei Europene (
1
) prin care se declară incompatibile cu piața internă anumite ajutoare acordate unor întreprinderi stabilite pe insula Madeira, în aplicarea unei scheme autorizate în prealabil, și prin care se dispune recuperarea acestora (
2
). În acest cadru, Tribunalul precizează în special întinderea informațiilor pe care statele membre trebuie să le furnizeze Comisiei cu ocazia notificării unei măsuri de ajutor pentru a‑i permite să efectueze examinarea acesteia cu diligența necesară, având în vedere cerințele inerente principiului cooperării loiale.
Pentru promovarea dezvoltării regionale și a diversificării structurii economice a insulei Madeira, Republica Portugheză a pus în aplicare o schemă de ajutoare într‑o zonă delimitată în această insulă, denumită Zona liberă Madeira (ZFM).
Această schemă, aprobată inițial de Comisie în 1987 ca ajutor regional compatibil, a fost modificată în 2002. În 2007, Comisia a autorizat o a treia schemă, care a fost modificată din nou în 2013 (
3
) (denumită în continuare „regimul III”).
Regimul III, astfel cum a fost aprobat de Comisie, lua forma unei reduceri a impozitului pe venit aplicabil persoanelor juridice pe profiturile rezultate din activități desfășurate efectiv și material în Madeira, a unei scutiri de la plata taxelor municipale și locale, precum și a unei scutiri de la plata impozitului pe transferul de bunuri imobiliare pentru înființarea unei întreprinderi în ZFM, până la cuantumul maxim al ajutorului bazat pe plafoane stabilite în funcție de numărul de locuri de muncă menținute de beneficiar.
În urma unui exercițiu de monitorizare a regimului menționat pentru anii 2012 și 2013, Comisia a decis să deschidă procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 108 alineatul (3) TFUE.
La finalul procedurii menționate, ea a constatat, prin decizia din 4 decembrie 2020, că regimul III, astfel cum a fost pus în aplicare de Portugalia, era substanțial diferit de cel autorizat prin deciziile din 2007 și din 2013. Calificând acest regim drept „ajutor nou” pus în aplicare în mod ilegal și incompatibil cu piața internă, Comisia a dispus recuperarea sa de la beneficiari.
Reclamantele, Millennium BCP Participações, SGPS, Sociedade Unipessoal, Lda și BCP África, SGPS, Lda, sunt societăți de administrare a participațiilor sociale (denumite în continuare „SAPS”) beneficiare ale regimului III. Acestea au introdus o acțiune în anulare împotriva Deciziei 2022/1414 în măsura în care le privește.
Aprecierea Tribunalului
În susținerea acțiunii formulate, reclamantele reproșează printre altele Comisiei că a săvârșit o eroare de drept prin includerea SAPS între beneficiarii acoperiți de obligația de recuperare în cazul nerespectării condiției referitoare la crearea sau la menținerea locurilor de muncă în Regiunea autonomă Madeira (denumită în continuare „RAM”). Astfel, acestea susțin că, în temeiul unei derogări care face parte integrantă din regimul III, astfel cum a fost notificat Comisiei, SAPS nu erau supuse acestei condiții, astfel încât ajutorul care le‑a fost plătit nu era un „ajutor nou”, ci un „ajutor existent” corespunzător ajutorului autorizat de Comisie prin Deciziile din 2007 și din 2013.
Cu titlu introductiv, Tribunalul amintește că calificarea drept „ajutor existent” sau drept „ajutor nou” a regimului III, astfel cum a fost pusă în aplicare în favoarea SAPS, depinde nu numai de textul însuși al deciziilor de autorizare adoptate de Comisie, ci și de conținutul notificării efectuate de statul membru în cauză, precum și de informațiile suplimentare furnizate de acesta în urma unor cereri de informații suplimentare. În acest cadru, trebuie de asemenea să se țină seama de comportamentul acestui stat membru cu ocazia notificării schemei, în lumina obligației sale de colaborare față de Comisie.
În speță, reiese din ansamblul notificării regimului III, în special în anul 2006 (denumită în continuare „notificarea din 2006”), precum și din corespondența ulterioară dintre Comisie și autoritățile portugheze că derogarea în cauză nu a fost menționată decât în temeiurile legale anexate la notificare, în special într‑o dispoziție din proiectul de decret‑lege privind statutul avantajelor fiscale notificat Comisiei (
4
). În schimb, nicio mențiune cu privire la această derogare nu a fost făcută nici în formularul de notificare, nici în memorandumul explicativ care o însoțea.
Or, ținând seama de modul de redactare a dispoziției în cauză, precum și de expunerea de motive a proiectului de decret‑lege notificat, Comisia putea considera în mod rezonabil că, asemenea tuturor întreprinderilor chemate să beneficieze de regimul III, SAPS erau supuse condiției privind crearea sau menținerea locurilor de muncă în RAM. În plus, din memorandumul explicativ care însoțește notificarea din 2006, precum și în special din expunerea de motive a proiectului de decret‑lege notificat reiese că intenția autorităților portugheze era de a obliga orice întreprindere care dorea să beneficieze de regimul III să creeze sau să mențină locuri de muncă în RAM.
Din ansamblul acestor elemente rezultă că autoritățile portugheze nu au atras niciodată atenția Comisiei asupra faptului că proiectul de decret‑lege notificat putea fi aplicat în sensul că ar permite SAPS să beneficieze de regimul III fără a fi supuse condiției referitoare la crearea sau menținerea unor locuri de muncă în RAM. Astfel, prin notificarea din 2006 și prin schimburile ulterioare, Republica Portugheză nu a furnizat Comisiei toate informațiile necesare care ar fi permis acesteia din urmă, mai întâi, să constate existența unei derogări pentru SAPS de la condiția menționată, în continuare, să examineze compatibilitatea unei asemenea derogări cu Tratatul FUE și, în sfârșit, să își formeze o opinie în această privință, deși derogarea aplicabilă SAPS făcea ca în practică aceste întreprinderi să beneficieze de ajutoare de stat acordate în condiții net mai avantajoase decât cele prevăzute de regimul general aplicabil celorlalte întreprinderi.
Tribunalul consideră de asemenea că reclamantele susțin fără succes că Comisia ar fi încălcat dreptul la bună administrare prin faptul că nu a efectuat o examinare diligentă a notificării din 2006.
Într‑adevăr, autoritățile portugheze nu i‑au permis Comisiei să știe că îi fusese prezentată o derogare de la condiția privind crearea sau menținerea unor locuri de muncă în RAM pentru SAPS în vederea evaluării acesteia. Acestea nu au explicat nici modul în care derogarea menționată era proporțională cu obiectivul urmărit de ajutor și compatibilă cu piața internă, în condițiile în care condiția privind crearea sau menținerea locurilor de muncă constituia o condiție de acces a regimului III, în special în măsura în care aceasta servea la cuantificarea contribuției la obiectivul dezvoltării regionale, precum și a nivelului și a proporționalității avantajelor conferite.
Astfel, dacă autoritățile portugheze aveau intenția să supună această derogare aprecierii Comisiei, principiul cooperării loiale care li se impune ar fi trebuit să le determine să atragă mai mult atenția Comisiei asupra existenței unei astfel de derogări, care ridică îndoieli cu privire la compatibilitatea sa cu piața internă și, prin urmare, să furnizeze explicații cu privire la această compatibilitate.
În aceste condiții, nu se poate reproșa Comisiei că a încălcat principiul bunei administrări sau că nu și‑a îndeplinit obligația de diligență prin faptul că nu și‑a dat seama că o dispoziție cu privire la care autoritățile portugheze nu furnizaseră explicații putea fi interpretată în sensul că permitea o derogare de la condiția referitoare la crearea sau menținerea locurilor de muncă în RAM.
Așadar, întrucât nu a fost notificată în mod valabil, nu se poate considera că o derogare de la condiția referitoare la crearea sau menținerea locurilor de muncă în RAM a fost autorizată prin decizia din 2007.
O asemenea autorizare poate cu atât mai puțin să decurgă din decizia din 2013 cu cât aceasta cuprinde menționarea unui angajament al Republicii Portugheze de a „elimina orice tratament preferențial al unor entități precum [SAPS] atunci când se confirmă că tratamentul lor în ZFM conferă efectiv un avantaj în raport cu regimul general portughez aplicabil SAPS”.
Întrucât celelalte motive invocate, întemeiate pe încălcarea obligației de motivare a Comisiei și pe încălcarea principiilor protecției încrederii legitime și securității juridice, s‑au dovedit de asemenea nefondate, Tribunalul respinge acțiunea în totalitate.
(
1
)	Decizia (UE) 2022/1414 a Comisiei din 4 decembrie 2020 privind schema de ajutoare SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) pusă în aplicare de Portugalia pentru Zona Franca da Madeira (ZFM) – Regimul III (JO 2022, L 217, p. 49).
(
2
)	Hotărârea care face obiectul prezentului rezumat intervine în urma respingerii, devenită definitivă, a întregii acțiuni având ca obiect anularea aceleiași decizii, introduse de Republica Portugheză [Hotărârea din 21 septembrie 2022, Portugalia/Comisia (Zona liberă Madeira), T‑95/21, EU:T:2022:567, confirmată prin Hotărârea Curții din 4 iulie 2024, Portugalia/Comisia (Zona liberă Madeira), C‑736/22 P, nepublicată, EU:C:2024:579].
(
3
)	Decizia Comisiei din 27 iunie 2007 adoptată în cazul N421/2006 și Decizia Comisiei din 2 iulie 2013 adoptată în cazul SA.34160 (2011/N) (denumite în continuare „deciziile din 2007 și din 2013”).
(
4
)	Articolul 34 A alineatul 5 din Statutul avantajelor fiscale incluse în proiectul de decret‑lege notificat.