AVIZUL NR. 1/91 AL CURŢIIdin 14 decembrie 1991„Proiect
de acord între Comunitate, pe de o parte, și statele Asociației
Europene a Liberului Schimb, pe de altă parte, privind crearea Spațiului
Economic European”Curtea de Justiție a
fost sesizată cu o cerere de emitere a unui aviz, depusă la grefa Curții
la 14 august 1991, formulată de Comisia Comunităților Europene în
temeiul articolului 228 alineatul (1) al doilea paragraf din Tratatul de
instituire a Comunității Economice Europene, care prevede:„Consiliul,
Comisia sau un stat membru pot obține avizul Curții de Justiție cu
privire la compatibilitatea acordului avut în vedere cu dispozițiile
prezentului tratat. În cazul în care avizul Curții de Justiție este
negativ, acordul poate intra în vigoare numai în condițiile stabilite,
după caz, la articolul 236.”I – Prezentarea cererii de emitere a unui avizPrin
această cerere, Comisia a solicitat avizul Curții cu privire la
compatibilitatea dispozițiilor Tratatului CEE cu un proiect de acord
privind crearea Spațiului Economic European (denumite în continuare „acordul” și, respectiv, „Spațiul EE”)
și, în special, cu mecanismul jurisdicțional pe care acest acord
intenționează să îl creeze. Se are în vedere încheierea de către
Comunitate a unui acord de asociere în temeiul articolului 238 din
tratat.Acordul face obiectul negocierilor
dintre Comisie, în temeiul mandatului conferit de Consiliu la 18 martie
1990, acționând în numele Comunității în conformitate cu o decizie a
Consiliului, și statele membre ale Asociației Europene a Liberului
Schimb și Principatul Liechtenstein, care a depus oficial o cerere de
aderare la AELS la 1 martie 1991 (denumite în continuare „țările AELS”
sau „statele AELS”).Textul acordului (al cărui conținut nu era încă definitiv) a fost anexat la cererea de emitere a unui aviz.Curtea
emite avizul în temeiul versiunii în limba engleză a textului
acordului. Acest text a fost comunicat de Comisie, prin scrisoarea din
30 octombrie 1991, în versiunea dinaintea semnării.În
motivarea cererii de emitere a unui aviz, Comisia a precizat că acordul
prevede un sistem de control jurisdicțional pentru soluționarea
diferendelor dintre părțile contractante și a conflictelor interne din
cadrul AELS, precum și proceduri de consolidare a omogenității juridice
în cadrul Spațiului EE. Deși are convingerea că acest sistem prezintă
garanții sigure pentru Comunitate, Comisia, pentru a asigura securitatea
juridică, a estimat totuși ca fiind oportună consultarea Curții în
temeiul articolului 228 din tratat, în special cu privire la anumite
aspecte specifice ale sistemului preconizat.II – ProceduraÎn
conformitate cu articolul 107 alineatul (1) din Regulamentul de
procedură al Curții, cererea de emitere a unui aviz a fost comunicată
Consiliului și statelor membre. Comisia, precum și guvernele Regatului
Unit, Regatului Belgiei și Regatului Spaniei au prezentat observații
scrise.Curtea a solicitat Comisiei,
Consiliului și guvernelor statelor membre să răspundă la câteva
întrebări care le‑au fost adresate în scris. Acestea au fost
reprezentate la ședința care s‑a desfășurat cu ușile închise la sediul
Curții la 26 noiembrie 1991, în timpul căreia au răspuns la întrebările
respective.Avocații generali au fost
ascultați de Curte în camera de consiliu, în conformitate cu articolul
108 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, la 3 decembrie 1991.III – Analiza acorduluiAntecedenteDin
1973, relațiile comerciale dintre Comunitate și țările AELS, precum și
Liechtenstein, au fost reglementate prin acorduri de liber schimb
bilaterale. În ianuarie 1989, președintele Comisiei a propus, în fața
Parlamentului European, îmbunătățirea și intensificarea relațiilor între
Comunitate și AELS. Întrucât această propunere a fost primită în mod
favorabil de țările AELS, au fost organizate reuniuni care au avut drept
rezultat luarea deciziei de începere a negocierilor oficiale. În acest
scop, Consiliul a autorizat Comisia „să deschidă negocierile cu țările
AELS și cu Liechtenstein în vederea încheierii unui acord între
Comunitate și țările menționate, acționând ca interlocutor unic, cu
privire la crearea Spațiului Economic European”. Aceste negocieri au
fost deschise în mod oficial la 1 iulie 1990.Conținutul acorduluiAcordul
cuprinde un preambul și nouă părți: 1) obiective și principii, 2)
libera circulație a mărfurilor, 3) libera circulație a persoanelor, a
serviciilor și a capitalurilor, 4) concurență și alte reguli comune, 5)
dispoziții orizontale referitoare la cele patru libertăți (politica
socială, protecția consumatorului, mediul, statistici și dreptul
societăților comerciale), 6) cooperarea în afara celor patru libertăți,
7) dispoziții instituționale, 8) mecanismul financiar și 9) dispoziții
generale și finale.Singurul considerent al acordului are următorul conținut:„Considering
the objective to establish a dynamic and homogeneous European Economic
Area, based on common rules and equal conditions of competition and
providing for the adequate means of enforcement including at the
judicial level, and achieved on the basis of equality and reciprocity
and of an overall balance of benefits, rights and obligations for the
Contracting Parties.”Articolul 1 alineatul (1) din acord prevede:„The
aim of this Agreement of association is to promote a continuous and
balanced strengthening of trade and economic relations between the
Contracting Parties with equal conditions of competition, and the
respect of the same rules, with a view to creating a homogeneous
European Economic Area, hereinafter referred to as the EEA.”Articolul 6 din acord este formulat după cum urmează:„Without
prejudice to future developments of case‑law, the provisions of this
Agreement, in so far as they are identical in substance to corresponding
rules of the Treaty establishing the European Economic Community and
the Treaty establishing the European Coal and Steel Community and to
acts in application of these two Treaties, shall in their implementation
and application be interpreted in conformity with the relevant rulings
of the Court of Justice of the European Communities given prior to the
date of signature of this Agreement.”Articolul 7 din acord prevede:„Acts
referred to or contained in the Annexes to this Agreement or in
decisions of the EEA Joint Committee shall be binding upon the
Contracting Parties and be, or be made, part of their internal legal
order as follows:(a)      an
act corresponding to an EEC regulation shall as such be made part of
the internal legal order of the Contracting Parties;(b)      an
act corresponding to an EEC directive shall leave to the authorities of
the Contracting Parties the choice of form and method of
implementation.”Protocolul 35, intitulat
„Protocol 35 on the implementation of EEA rules”, al cărui articol 1
face trimitere la articolul 7 din acordul menționat, are următorul
cuprins:„Whereas this Agreement aims at
achieving a homogeneous European Economic Area, based on common rules,
without requiring any Contracting Party to transfer legislative powers
to any institution of the European Economic Area;andwhereas this consequently will have to be achieved through national procedures;Article 1The
Contracting Parties take into account that when implementing a part of
an act corresponding to an EEC directive, which is clear, precise and
unconditional, subparagraph (a) of Article 7 of the Agreement shall
apply.Article 2For
cases of possible conflicts between implemented EEA rules and other
statutory provisions, the Contracting Parties undertake to introduce, if
necessary, a statutory provision to the effect that EEA rules shall
prevail in these cases.”Partea VII,
intitulată „Institutional provisions” (articolele 89-120), cuprinde
patru capitole. Capitolul 1, intitulat „The structure of the
association”, cuprinde cinci secțiuni, prima dintre acestea referindu‑se
la Consiliul Spațiului EE. Consiliul Spațiului EE, compus din membri ai
Consiliului și din membri ai Comisiei Comunităților Europene, precum și
un membru al guvernului fiecărui stat AELS, este responsabil în special
cu stabilirea orientărilor generale și cu asigurarea impulsului politic
în cadrul aplicării acordului. Secțiunea 2 se referă la Comitetul mixt
care, compus din reprezentanți ai părților contractante, are sarcina de a
asigura aplicarea efectivă a acordului și funcționarea acestuia.
Secțiunea 3, intitulată „The EEA courts”, cuprinde următoarele
dispoziții:„Article 951.
An independent EEA Court, functionally integrated with the Court of
Justice of the European Communities, is hereby established. The EEA
Court shall exercise the functions which follow from Article 96. Each
EFTA State shall nominate one Judge to the Court.2. The Court, when sitting in plenary session,(1)
shall be composed of five Judges of the Court of Justice of the
European Communities and, on the basis of rotation, three of the Judges
nominated by the EFTA States.3. At the request of the Court, the EEA Council may allow it to establish Chambers, each consisting of three or five Judges.(2)4.
The Presidency of the Court shall be held alternatively by one of the
Judges of the Court of Justice of the European Communities and by one of
the Judges nominated by the EFTA States.Article 961. The EEA Court is competent for:(a)      the settlement of disputes between the Contracting Parties;(b)      actions concerning the surveillance procedure regarding the EFTA States;(c)      appeals
concerning decisions in the field of competition initiated by the EFTA
Surveillance Authority.2. The EEA Court may be seized by:(a)      the
EEA Joint Committee or the Contracting Parties in cases for settlement
of disputes in accordance with Article 117;(b)      a
natural or legal person or by the EFTA Surveillance Authority on appeal
against decisions given by the EEA Court of First Instance in the field
of competition in accordance with Article 102;(c)      the
EC Commission or the EFTA Surveillance Authority in cases of conflict
of competence arising under the provisions of Chapter 1 of Part IV.3.
In addition, the EEA Court may be seized under the provisions of a
separate agreement between the EFTA States establishing an EFTA
Surveillance Authority by:(a)      the
EFTA Surveillance Authority under the surveillance procedure referred
to in Article 116 regarding the fulfilment of the obligations under this
Agreement by the EFTA States;(b)      an
EFTA State or a natural or legal person in actions against the EFTA
Surveillance Authority.Article 97The
Contracting Parties concerned, and the surveillance authorities, i.e.
the EC Commission and the EFTA Surveillance Authority, as the case may
be, shall take the necessary measures to comply with the judgments of
the EEA Court.Article 98The EEA Court shall have unlimited jurisdiction in regard to penalties imposed by the EFTA Surveillance Authority.Article 99Actions
brought before the EEA Court shall not have suspensory effect. The EEA
Court may, however, if it considers that circumstances so require, order
that application of the contested act be suspended.Article 100The EEA Court may, where seized in accordance with Article 96(2) (b) or (3), prescribe any necessary interim measures.Article 1011.
An independent EEA Court of First Instance, attached to the EEA Court,
is hereby established. It shall ensure the legal control of decisions of
the EFTA Surveillance Authority relating to competition rules
applicable to undertakings. Each EFTA State shall nominate one Judge to
the Court.2. The EEA Court of First
Instance shall be composed of three of the Judges nominated by the EFTA
States, on the basis of rotation, and two Judges of the Court of First
Instance of the European Communities.3. The
Presidency of the Court shall be held alternatively by one of the
Judges nominated by the EFTA States and by one of the Judges of the
Court of First Instance of the European Communities.Article 102The
EEA Court of First Instance shall have jurisdiction at first instance
in actions brought by a natural or legal person against a decision by
the EFTA Surveillance Authority, relating to the implementation of the
competition rules applicable to undertakings, if that decision is
addressed to that person or if it is of direct and individual concern to
him.In addition, the EEA Court of First Instance shall have the competences conferred on the EEA Court in Articles 98 to 100.The
EEA Court of First Instance shall also be competent to give rulings in
actions against the EFTA Surveillance Authority in accordance with
provisions to be laid down in a separate agreement between the EFTA
States establishing the EFTA Surveillance Authority.Article 1031.
The Statutes of the EEA Court and of the EEA Court of First Instance,
including, in particular, the rules on the functioning of the two
Courts, the appointment of the Judges and the Presidents and their terms
of office are laid down in Protocol 33.(3)2. The EEA Court and the EEA Court of First Instance shall adopt their rules of procedure, to be approved by the EEA Council.Article 1041.
In order to ensure as uniform as possible an interpretation of this
Agreement, in full deference to the independence of courts, the EEA
Court, the EEA Court of First Instance, the Court of Justice of the
European Communities, the Court of First Instance of the European
Communities and the Courts of the EFTA States shall, when applying and
interpreting respectively the provisions of this Agreement or provisions
of the Treaty establishing the European Economic Community and the
Treaty establishing the European Coal and Steel Community, as amended or
supplemented, or of the acts adopted in pursuance thereof, which are
identical in substance to the provisions of this Agreement, pay due
account to the principles laid down by any relevant decisions delivered
by the other Courts.A system of exchange of
information concerning judgments by courts of last instance shall be
set up by the EEA Joint Committee. This system shall comprise:(a)      transmission
to the Registrar of the EEA Court of judgments delivered by such courts
on the interpretation and application of, on the one hand, this
Agreement or, on the other hand, the Treaty establishing the European
Economic Community and the Treaty establishing the European Coal and
Steel Community, as amended or supplemented, as well as the acts adopted
in pursuance thereof in so far as they concern provisions which are
identical in substance to those of this Agreement;(b)      classification
of these judgments by the Registrar of the EEA Court including, as far
as necessary, the drawing up and publication of translations and
abstracts;(c)      communication
by the Registrar of the EEA Court of the relevant documents to the
competent national authorities, to be designated by each Contracting
Party.2. Provisions on the possibility for
an EFTA State to allow a court or tribunal to ask the Court of Justice
of the European Communities to express itself(4) on the interpretation of an EEA rule are laid down in Protocol 34.Article 105Decisions
under this Agreement by the EFTA Surveillance Authority and the EC
Commission which impose a pecuniary obligation on persons other than
States, shall be enforceable. The same shall apply to such judgments
under this Agreement by the EEA Court, the EEA Court of First Instance,
the Court of Justice of the European Communities and the Court of First
Instance of the European Communities.Enforcement
shall be governed by the rules of civil procedure in force in the State
in the territory of which it is carried out. The order for its
enforcement shall be appended to the decision, without other formality
than verification of the authenticity of the decision, by the authority
which each Contracting Party shall designate for this purpose and shall
make known to the other Contracting Parties, the EFTA Surveillance
Authority, the EC Commission, the EEA Court, the EEA Court of First
Instance, the Court of Justice of the European Communities and the Court
of First Instance of the European Communities.When
these formalities have been completed on application by the party
concerned, the latter may proceed to enforcement in accordance with the
law of the State in the territory of which enforcement is to be carried
out, by bringing the matter directly before the competent authority.Enforcement
may be suspended only by decision of the EEA Court or of the EEA Court
of First Instance. However, the courts of the States concerned shall
have jurisdiction over complaints that enforcement is being carried out
in an irregular manner.”Protocolul 34, la
care face trimitere articolul 104 alineatul (2), intitulat „Protocol 34
on the possibility for courts and tribunals of EFTA States to request
the Court of Justice of the European Communities to express itself on
the interpretation of EEA rules corresponding to EC rules”, are
următorul cuprins:„Article 1When
a question of interpretation of provisions of the Agreement, which are
identical in substance to the provisions of the Treaties establishing
the European Communities, as amended or supplemented, or of acts adopted
in pursuance thereof, arises in a case pending before a court or
tribunal of an EFTA State, the court or tribunal may, if it considers
this necessary, ask the Court of Justice of the European Communities to
express itself on such a question.Article 2An
EFTA State which intends to make use of this Protocol shall notify the
Depositary and the Court of Justice of the European Communities to what
extent and according to what modalities the Protocol will apply to its
courts and tribunals.Article 3The Depositary shall notify the Contracting Parties of any notification under Article 2.”Secțiunile
4 și 5 din capitolul 1 al părții VII din acord se referă la cooperarea
parlamentară și, respectiv, la cooperarea între partenerii economici și
sociali.Capitolul 2 este consacrat procesului de decizie.Capitolul 3, intitulat „Surveillance procedure and settlement of disputes”, cuprinde următoarele dispoziții:„Article 1161.
The EFTA States shall establish an independent surveillance authority
(EFTA Surveillance Authority) as well as procedures similar to those
existing in the Community including procedures for ensuring the
fulfilment of obligations under this Agreement and for control of the
legality of acts of the EFTA Surveillance Authority regarding
competition.The fulfilment of the
obligations under this Agreement shall be monitored by, on the one hand,
the EFTA Surveillance Authority and, on the other, the EC Commission
acting in conformity with the Treaty establishing the European Economic
Community, the Treaty establishing the European Coal and Steel Community
and this Agreement.2. In order to ensure a
uniform surveillance throughout the EEA, the EFTA Surveillance
Authority and the EC Commission shall cooperate, exchange information
and consult each other on surveillance policy issues and individual
cases.3. The EC Commission and the EFTA Surveillance Authority shall receive any complaints concerning the application(5) of this Agreement. They shall inform each other of complaints received.4.
Each of these bodies shall examine all complaints falling within its
competence and shall pass to the other body any complaints which fall
within the competence of that body.5. In
case of disagreement between these two bodies with regard to the action
to be taken in relation to a complaint or with regard to the result of
the examination, either of the bodies may refer the matter to the EEA
Joint Committee which shall deal with it in accordance with Article 117.Article 1171. The EEA Joint Committee or a Contracting Party may bring a matter under dispute which concerns the application(6) of this Agreement before the EEA Court in accordance with the following provisions.2.
The EEA Joint Committee shall be provided with all information which
might be of use in making possible an in‑depth examination of the
situation, with a view to settling the dispute and finding a solution
acceptable to the Contracting Parties.3. A
Contracting Party may bring a matter under dispute before the EEA Court.
In doing so it shall, however, first submit the matter to the EEA Joint
Committee. If it is not resolved after two consecutive meetings of the
Committee, either the Committee shall, unless otherwise decided, or a
Contracting Party may, bring the matter before the EEA Court. For the
Community, it shall be for the EC Commission to bring the matter before
the EEA Court.”IV – Rezumatul observațiilor scrise prezentate de instituții și de guverneObservații generaleComisia
subliniază că acordul are o natură foarte diferită de cea a acordurilor
de asociere încheiate de Comunitate până în prezent. Acordul va prelua
nu numai acquis‑ul comunitar existent la data semnării sale, ci și
dreptul comunitar care urmează a fi stabilit în domeniile reglementate
de acord. În ceea ce privește conținutul acordului, Comisia subliniază
faptul că legăturile dintre Comunitate și țările AELS se întemeiază
direct pe Tratatul CEE și pe actele adoptate de instituțiile Comunității
în temeiul acestuia. Procedura de decizie prevăzută de acord reflectă,
pe de o parte, interesul de a extinde acquis‑ul comunitar la Spațiul EE
și de a‑l dezvolta ulterior în cadrul acestui Spațiu, păstrând în
același timp autonomia decizională a Comunității, și, pe de altă parte,
respectarea voinței statelor suverane care nu intenționează nici să
transfere competențe în favoarea organelor acordului, nici să le confere
acestora competență legislativă.Obiectivul
acordului este acela de a institui un spațiu economic omogen în care ar
urma să se aplice cât mai uniform cu putință un drept în esență identic
cu cel în vigoare în interiorul CEE.După
ce amintește că sistemul jurisdicțional prevăzut prin acord urmărește
trei obiective, și anume soluționarea diferendelor dintre părțile
contractante, soluționarea conflictelor interne din cadrul AELS și
consolidarea omogenității juridice în cadrul Spațiului EE, Comisia
precizează că aceste diferite competențe urmează a fi exercitate fie de o
Curte a Spațiului Economic European (denumită în continuare „Curtea
SEE”), care ar fi independentă, însă ar fi integrată, din punct de
vedere funcțional, în Curtea de Justiție, și de un Tribunal de Primă
Instanță al SEE, independent, însă funcționând pe lângă Curtea SEE, fie
de Curtea de Justiție însăși. Componența Curții SEE și cea a
Tribunalului SEE ar permite judecătorilor Curții de Justiție, prezenți
în aceste două instanțe, să valorifice vasta lor experiență, pe de o
parte, în dreptul comunitar în cadrul Comunității și, pe de altă parte,
în proiecția acestuia în Spațiului EE, precum și să asigure în acest mod
aplicarea uniformă a acestui drept.Pentru
soluționarea diferendelor dintre părțile contractante, Curtea SEE poate
fi sesizată fie de Comitetul mixt, fie direct de una dintre părțile
contractante în cazul în care Comitetul mixt nu a soluționat conflictul
după două reuniuni consecutive.În ceea ce
privește conflictele interne din cadrul AELS, se pot distinge două
categorii. În primul rând, diferendele dintre Autoritatea de
Supraveghere și statele membre ale AELS, și anume procedurile privind
încălcarea obligațiilor pe care Autoritatea AELS de Supraveghere ar fi
determinată să le intenteze împotriva statelor membre ale AELS pentru
neîndeplinirea obligațiilor care le revin în temeiul acordului, precum
și acțiunile împotriva deciziilor adoptate de această autoritate în
domeniul ajutoarelor de stat. Curtea SEE ar avea competența de a
soluționa aceste probleme. În al doilea rând, cauzele de concurență pe
care Tribunalul de Primă Instanță al SEE ar avea competența de a le
soluționa în primă instanță, Curtea SEE putând fi sesizată cu apel
împotriva deciziilor pronunțate de Tribunal.Referitor
la consolidarea omogenității juridice, acordul prevede trei proceduri
specifice. Prima corespunde, în mare parte, celei prevăzute de
Protocolul nr. 2, anexat la Convenția privind competența judiciară
și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (Convenția de
la Lugano), cu privire la interpretarea uniformă a acestei convenții. A
doua procedură vizează posibilitatea țărilor AELS de a interveni în
cauzele preliminare cu care este sesizată Curtea de Justiție. A treia
procedură dă posibilitatea instanțelor din țările AELS de a sesiza
Curtea de Justiție cu o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare
referitoare la orice problemă de interpretare a acordului.În
opinia Comisiei, sistemul jurisdicțional preconizat evită o serie de
probleme. Astfel, acesta permite să se evite ca o altă instanță decât
Curtea de Justiție să aibă competența de a interpreta acordul cu titlu
preliminar, ca aplicarea acordului de către Curtea SEE să se efectueze
fără a se cunoaște dreptul comunitar și jurisprudența Curții de
Justiție, ca regulile de concurență să se aplice în mod dezordonat, ca
operatorii economici să fie privați de accesul la controlul
jurisdicțional pe calea unei cereri de pronunțare a unei hotărâri
preliminare și ca statele AELS să fie supuse competenței unor instanțe
străine.Comisia solicită avizul Curții cu privire la patru aspecte:1.      compatibilitatea
prezenței judecătorilor Curții de Justiție în compunerea Curții SEE cu
termenii Avizului Curții de Justiție din 26 aprilie 1977 (referitor la
proiectul de acord privind instituirea unui Fond european pentru
dezarmarea navelor de navigație interioară, Avizul 1/76, Rec.,
p. 741);2.      compatibilitatea
cu Tratatul CEE a unui drept de intervenție în cauzele comunitare cu
care este sesizată Curtea de Justiție extins la statele membre ale AELS;3.      posibilitatea
de a permite instanțelor din statele membre ale AELS să adreseze Curții
de Justiție întrebări cu privire la interpretarea acordului, fără
modificarea Tratatului CEE;4.      dacă articolul 238 din Tratatul CEE permite structura jurisdicțională prevăzută de acord.Participarea membrilor Curții de Justiție la o altă instanțăComisia solicită
să se stabilească dacă trebuie să se aprecieze, precum în Avizul 1/76,
citat anterior, că judecătorii Curții de Justiție nu pot face parte
dintr‑o altă instanță sau dacă trebuie să se aprecieze, mai degrabă, că
termenii acestui aviz nu au relevanță în speță. În această privință,
Comisia precizează că acordul este diferit de cel care a făcut obiectul
Avizului 1/76. Pe de o parte, Curtea SEE nu ar avea competența care era
atribuită Tribunalului Fondului european pentru dezarmarea navelor de
navigație interioară, și anume aceea de a pronunța hotărâri preliminare
cu privire la interpretarea acordului, și, pe de altă parte, în pofida
independenței lor jurisdicționale, Curtea SEE și Tribunalul de Primă
Instanță al SEE ar fi integrate, din punct de vedere funcțional, în
Curtea de Justiție.În opinia guvernului spaniol, răspunsul
la întrebarea adresată nu poate fi decât negativ din mai multe motive.
În primul rând, obiectivul dispozițiilor articolului 167 din Tratatul
CEE și ale articolelor 2, 4 și 16 din Statutul Curții de Justiție este
acela de a garanta posibilitatea Curții de a‑și îndeplini sarcina care
îi este atribuită, și anume respectarea legii în interpretarea și
aplicarea tratatelor, în mod complet imparțial, evitând orice presiune
sau opinie preconcepută.În al doilea rând,
Curtea a declarat în Avizul 1/76 faptul că Acordul privind Fondul
european pentru dezarmarea navelor de navigație interioară era
incompatibil cu Tratatul CEE, întrucât instanța prevăzută de acest acord
era compusă din șase membri ai Curții de Justiție și ar fi existat
posibilitatea ca aceștia să trebuiască să se pronunțe, în calitate de
membri ai acelei instanțe, cu privire la probleme pe care ar fi trebuit
să le soluționeze și în calitate de membri ai Curții de Justiție, astfel
încât imparțialitatea deplină cu care aceasta din urmă trebuie să
acționeze ar fi fost compromisă. Or, ar exista riscul ca o astfel de
situație să apară și în speță. Astfel, se poate imagina posibilitatea ca
judecătorii Curții de Justiție să interpreteze și să aplice, în
calitate de membri ai Curții SEE, norme comunitare pe care ulterior
trebuie să le interpreteze și să le aplice din nou, în calitate de
membri ai Curții de Justiție. Guvernul spaniol consideră că, într‑o
astfel de ipoteză, judecătorul care ar fi participat la deliberările
Curții SEE nu va mai putea judeca cu imparțialitatea cerută. În cazul în
care acesta s‑ar abține, în conformitate cu articolul 16 din statut,
Curtea de Justiție ar putea să se găsească, astfel cum se subliniază în
avizul menționat anterior, în imposibilitatea materială de a întruni
cvorumul prevăzut la articolul 15 din statut.Guvernul
spaniol adaugă alte trei precizări. Mai întâi, acesta subliniază că,
chiar dacă Curtea SEE nu are competența să pronunțe hotărâri preliminare
cu privire la interpretarea acordului, situația este diferită în cazul
Curții de Justiție, care, în conformitate cu jurisprudența sa, va avea
întotdeauna competența să interpreteze cu titlu preliminar orice acord
încheiat între Comunitate și țările AELS. În consecință, nici nu se
aduce atingere, nici nu este denaturat conținutul Avizului 1/76, citat
anterior, în esența acestuia.Apoi, guvernul
spaniol declară că nu împărtășește punctul de vedere al Comisiei
conform căruia Avizul 1/76 nu s‑ar aplica în cazul de față, pentru
motivul că, din punct de vedere funcțional, Curtea SEE și Tribunalul de
Primă Instanță al SEE ar fi integrate în Curtea de Justiție. Astfel,
potrivit articolului 7 din dispozițiile instituționale din acord, Curtea
SEE este un organism independent și nu este subordonată în niciun mod
Curții de Justiție.În sfârșit, guvernul
spaniol arată că articolul 104 din dispozițiile instituționale din
proiectul de acord nu răspunde la întrebarea în ce măsură o hotărâre a
Curții SEE este obligatorie pentru Curtea de Justiție atunci când
aceasta examinează o problemă asupra căreia s‑a pronunțat deja Curtea
SEE.Guvernul belgian este de acord
cu analiza Comisiei cu privire la relevanța pe care o are în speță
Avizul 1/76. Curtea SEE nu va avea competența de a pronunța hotărâri
preliminare, spre deosebire de cazul Tribunalului Fondului european
pentru dezarmarea navelor de navigație interioară. În plus, Curtea SEE
va fi integrată, din punct de vedere funcțional, în Curtea de Justiție,
dar își va păstra întreaga independență. Prezența judecătorilor Curții
de Justiție nu modifică natura juridică a Curții SEE. În ceea ce
privește lipsa competenței de a pronunța hotărâri preliminare, guvernul
belgian arată că atât Curtea de Justiție, cât și Curtea SEE sunt
obligate să se pronunțe asupra acelorași norme de drept comunitar.În opinia guvernului Regatului Unit,
împrejurarea că judecătorii Curții de Justiție sunt membri și ai Curții
SEE este compatibilă cu Tratatul CEE și cu Avizul 1/76. Raționamentul
Curții de Justiție în acel aviz era condiționat de faptul că competența
Tribunalului Fondului cu privire la interpretarea acordului se exercita
în paralel cu cea a Curții de Justiție.Articolul
16 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție, privind
incompatibilitatea unui judecător de a participa la soluționarea unei
cauze în care a fost implicat anterior ca avocat, consilier sau
judecător, are legătură cu imposibilitatea de a fi în mod succesiv
judecător și parte în cadrul aceleiași cauze. Acesta nu se referă la
poziția unui judecător care participă în mod succesiv la soluționarea
unor cauze diferite, care privesc probleme asemănătoare sau chiar
identice, precum în cazul în care Curtea de Justiție se pronunță, cu
titlu preliminar, cu privire la aspecte de drept asemănătoare sau
identice cu cele asupra cărora s‑a pronunțat deja în cadrul unei
proceduri în neîndeplinirea obligațiilor, în conformitate cu articolul
169 din tratat. Nefiind ținută de hotărârile sale anterioare, Curtea
poate oricând să se îndepărteze de jurisprudența sa soluționând o
problemă de drept într‑un mod diferit.După
ce analizează acordul și instrumentele conexe care au făcut obiectul
Avizului 1/76, guvernul Regatului Unit concluzionează că, în contextul
acelei cauze, ar fi existat posibilitatea ca judecătorii comunitari
vizați să fie influențați de deciziile anterioare ale Tribunalului
Fondului. Astfel, acquis‑ul comunitar ar fi putut fi compromis în mod
indirect, de exemplu prin influența principiilor de drept internațional
public care au fost înlocuite în contextul ordinii juridice comunitare.
Tocmai acest risc ar fi determinat Curtea de Justiție să se opună, prin
Avizul 1/76, ca judecătorii Curții să facă parte din Tribunalul
Fondului.În plus, Regatul Unit arată că
dificultățile care stau la baza solicitării Avizului 1/91 sunt foarte
diferite de cele care au stat la baza Avizului 1/76. În privința
normelor referitoare la Fondul european pentru dezarmarea navelor de
navigație interioară, problema era că judecătorii Curții de Justiție
care ar fi fost solicitați să facă parte din Tribunalul Fondului ar fi
trebuit să asigure două sarcini incompatibile. Pe de o parte, în
calitate de membri ai Curții de Justiție, le revenea sarcina de a
proteja acquis‑ul comunitar în interpretarea anumitor acte
adoptate de instituții și, pe de altă parte, în calitate de membri ai
Tribunalului Fondului, le revenea sarcina de a controla un sistem
juridic întemeiat pe principii de drept internațional public diferite de
cele care formează acquis‑ul comunitar. În opinia Regatului
Unit, acordul nu ridică nicio problemă în această privință, în măsura în
care judecătorii Curții de Justiție și cei ai Curții SEE au obligația
să aplice aceleași norme și principii și, astfel, să protejeze acquis‑ul
comunitar.În ceea ce privește componența
Curții SEE, guvernul Regatului Unit arată că cinci dintre cei
treisprezece membri ai Curții de Justiție vor face parte din aceasta.
Având în vedere că ședința plenară se constituie din șapte judecători,
ar trebui să existe posibilitatea ca ședința plenară să se întrunească
fără ca vreunul dintre aceștia să fi participat la pronunțarea unei
decizii anterioare a Curții SEE. În cazul în care participarea a cinci
judecători ai Curții de Justiție la activitățile Curții SEE ar ridica
probleme administrative, articolul 165 din Tratatul CEE prevede o
modalitate care permite să se facă față situației care ar rezulta din
adoptarea acordului.Dreptul de intervenție extinsÎn opinia Comisiei, Curtea
de Justiție a autorizat deja intervenția unor țări terțe în temeiul
articolului 37 din statut. Cu toate acestea, în cazul de față, s‑ar avea
în vedere un drept mai sistematic care ar necesita o comunicare a
întrebărilor preliminare către statele AELS, asemănătoare comunicării
către statele membre. Prin urmare, Comisia solicită să se stabilească
dacă se impune modificarea articolului 20 din statut.În opinia guvernului spaniol, răspunsul
la a doua întrebare trebuie să fie afirmativ. Articolul 20 din statut
este suficient de clar. Acesta prevede în mod explicit faptul că doar
destinatarii comunicărilor, enumerați în mod limitativ, pot prezenta
observații scrise într‑o procedură preliminară și pot participa la
ședință. Deși nu s‑a pronunțat niciodată cu privire la posibilitatea
unei țări terțe de a prezenta observații într‑o cauză preliminară,
Curtea a dat totuși o interpretare restrictivă listei persoanelor
interesate menționate la articolul 20 din statut.Guvernul
spaniol consideră că, prin menționarea articolului 37 din statut,
Comisia a confundat două tipuri de procedură care sunt radical diferite.
Astfel, în cazul intervenției în susținerea concluziilor uneia dintre
părți, există mai multe părți care apără mai multe teze, și anume un
reclamant, un pârât și un terț care apare a posteriori. Acest
terț este cunoscut sub denumirea „coadyuvante” în terminologia
procedurală spaniolă. Acesta trebuie să se limiteze la intervenția în
susținerea concluziilor uneia dintre părțile principale. În acest sens,
trebuie să se țină seama de faptul că articolul 37 prevede două condiții
cu privire la intervenția altor persoane decât statele membre și
instituțiile comunitare: pe de o parte, acestea trebuie să justifice un
interes în soluționarea litigiului și, pe de altă parte, litigiul nu
trebuie să se desfășoare între statele membre, între instituțiile
Comunităților sau între state membre, pe de o parte, și instituțiile
Comunităților, pe de altă parte. Prin urmare, intervenția unei țări
terțe, admisă de Curte în Ordonanța din 23 februarie 1983, Chris
International Foods/Comisia (91/98 și 200/82, Rec., p. 417),
trebuie să respecte aceste două condiții.Guvernul
spaniol concluzionează că articolul 20 din statut ar trebui să fie
modificat în cazul în care se dorește ca toate statele AELS să poată
prezenta observații în cadrul unei proceduri preliminare și că articolul
37 trebuie să rămână limitat la problema intervenției în susținerea
concluziilor unei părți principale în cadrul unei acțiuni directe.
Intervenția este total diferită de participarea la o procedură
preliminară, astfel încât nici măcar interpretarea largă a articolului
37 nu ar putea, în niciun caz, să modifice conținutul clar și precis al
articolului 20.Guvernul belgian arată
că revizuirea articolului 37 este necesară dacă se dorește să se
permită statelor AELS să intervină în cele trei categorii de litigii în
care intervenția unei persoane juridice nu este permisă. Pentru a
autoriza statele AELS care nu sunt părți în litigiu să depună observații
în cadrul unei proceduri preliminare, se impune revizuirea articolului
20.Guvernul Regatului Unit consideră
că procedura preconizată pentru intervenția statelor AELS în litigiile
pendinte în fața Curții de Justiție impune modificarea articolului 37.
Nu ar fi suficient să se prevadă în acord un drept de intervenție în
favoarea acestor țări, întrucât acordul în sine nu modifică statutul.
Prin urmare, ar fi necesar să se recurgă la procedura prevăzută la
articolul 188 al doilea paragraf din Tratatul CEE. Această dispoziție
prevede posibilitatea modificării de către Consiliu a dispozițiilor
titlului III din statut, la solicitarea Curții de Justiție și după
consultarea Comisiei și a Parlamentului European. Guvernul Regatului
Unit consideră, de asemenea, că se impune modificarea articolului 20
pentru a permite statelor membre ale AELS să prezinte observații în
cadrul unei proceduri preliminare. De asemenea, ar trebui să fie
modificate articolele 17, 18 și 39 din statut.Întrebările preliminare adresate de instanțele din țările AELSÎn opinia guvernului spaniol, răspunsul
la a treia întrebare trebuie să fie negativ. Cererea de pronunțare a
unei hotărâri preliminare este un instrument de cooperare între Curtea
de Justiție și instanțele naționale. Acest caracter de cooperare între
instanțe are drept consecință directă faptul că numai organele
jurisdicționale din statele membre au dreptul să sesizeze Curtea, în
conformitate cu articolul 177 din Tratatul CEE. Pentru ca organele
jurisdicționale din statele AELS să poată, de asemenea, să sesizeze
Curtea de Justiție cu titlu preliminar, ar trebui modificat articolul
177 din Tratatul CEE, adăugând la textul „instanțe dintr‑un stat membru”
o referire la organele jurisdicționale dintr‑un stat terț cu care
Comunitatea a încheiat un acord internațional.Guvernul belgian consideră
că articolul 177 trebuie să fie revizuit pentru a permite sesizarea
Curții de Justiție de către instanțele din statele membre ale AELS.Guvernul Regatului Unit arată,
mai întâi, că articolul 177 vizează și o instanță a unui stat membru
care își are sediul în teritoriile de peste mări, reglementată de partea
a patra din Tratatul CEE (a se vedea Hotărârea din 12 decembrie 1990,
Kaefer și Procacci, C‑100/89, Rec., p. I‑4647). Cu toate că această
dispoziție nu se aplică stricto sensu decât în cazul instanțelor
din statele membre, Curtea de Justiție a statuat că al doilea paragraf
al acestei dispoziții se aplică în privința unei instanțe care nu face
parte din sistemul jurisdicțional al unui stat membru, dacă aceasta este
situată într‑un teritoriu care face parte dintr‑un stat membru, dacă
dreptul comunitar se aplică într‑o măsură limitată pe acest teritoriu și
dacă dreptul comunitar prevede o dispoziție adecvată în acest sens
(Hotărârea din 3 iulie 1991, Barr și Montrose, C‑355/89, Rec.,
p. I‑3479).Apoi, Regatul Unit arată că
articolul 177 permite Curții de Justiție să pronunțe o hotărâre
preliminară cu privire la interpretarea acordurilor internaționale la
care Comunitatea este parte. Curtea de Justiție poate, de asemenea, să
pronunțe o hotărâre preliminară cu privire la interpretarea acordurilor
încheiate în conformitate cu articolul 220 din tratat. Acordul va fi un
acord internațional încheiat în conformitate cu articolul 238 din
tratat. Prin urmare, s‑ar avea în vedere atât un acord internațional
încheiat în conformitate cu tratatul, cât și un act adoptat de
instituții. În consecință, nimic nu împiedică Curtea de Justiție să
pronunțe o hotărâre preliminară cu privire la interpretarea acordului.
Hotărârile Curții de Justiție menționate anterior pledează în favoarea
compatibilității dispozițiilor preconizate cu Tratatul CEE.Articolul 238 din tratatComisia
solicită să se stabilească dacă articolul 238 permite o structură
jurisdicțională de tipul celei pe care ar institui‑o acordul. În cazul
în care articolul 238 nu ar permite o asemenea structură, această
dispoziție din tratat ar trebui modificată, astfel încât procedurile
speciale menționate de aceasta să includă crearea unui sistem
jurisdicțional care să fie integrat, din punct de vedere funcțional, în
Curtea de Justiție și care să garanteze specificitatea și integritatea
dreptului comunitar.În opinia guvernului spaniol, articolul
238 reprezintă un temei juridic suficient pentru încheierea de către
Comunitate a unui acord de asociere cu o uniune de state sau cu o
organizație internațională, precum acordul care urmează să fie încheiat
cu AELS. Cu toate acestea, situația este diferită în cazul în care
conținutul unui astfel de acord este incompatibil cu tratatul. În speță,
incompatibilitatea rezultă din mecanismul jurisdicțional preconizat.
Prin urmare, se impune modificarea tratatului înainte de încheierea
acordului.Guvernul belgian arată că
articolul 238 nu permite crearea mecanismului jurisdicțional preconizat
fără modificarea prealabilă a Tratatului CEE. În principiu, nimic nu
împiedică modificarea articolului 238 din tratat. Cu toate acestea, ar
fi mai judicios, în speță, să se extindă modificările la celelalte
articole relevante din tratat, precum și la articolele din Statutul
Curții de Justiție pentru a garanta o coerență și o securitate juridică
maximă.În opinia guvernului Regatului Unit, expresia
„acțiuni comune și proceduri speciale” din cuprinsul articolului 238
din tratat permite includerea în acordurile vizate de această dispoziție
a unor proceduri jurisdicționale. Astfel de proceduri pot chiar să
contribuie la buna funcționare a acestor acorduri. Aceasta este
situația, în special, în cazul dispozițiilor care prevăd o soluționare
pe cale judiciară a eventualelor litigii, întrucât favorizează
executarea corespunzătoare a acordului de către părți.Poziția CurțiiI1.      În
prezentul aviz, Curtea se limitează să examineze, în conformitate cu
cererea Comisiei, compatibilitatea cu Tratatul CEE a sistemului de
control jurisdicțional pe care acordul intenționează să îl creeze.
Celelalte dispoziții ale acordului, în special cele referitoare la
procesul de decizie și la repartizarea competențelor în domeniul
concurenței, nu sunt examinate în prezentul aviz.2.      Acordul
urmează să fie încheiat între statele membre ale Asociației Europene a
Liberului Schimb, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele
membre ale acesteia, pe de altă parte. În ceea ce privește Comunitatea,
acordul va fi încheiat de Consiliu, după primirea avizului conform al
Parlamentului European, în temeiul articolului 238 din Tratatul CEE.3.      Acordul
urmărește crearea unui Spațiu Economic European care să cuprindă
teritoriile statelor membre ale Comunității și teritoriile țărilor AELS.
Din preambulul acordului rezultă că părțile contractante preconizează
crearea unui Spațiu EE dinamic și omogen, bazat pe norme comune și
condiții concurențiale egale, și că acestea prevăd mijloacele adecvate
de punere în aplicare a acordului, inclusiv la nivel judiciar. În
temeiul articolului 1 din acord, acesta urmărește să promoveze
consolidarea continuă și echilibrată a relațiilor comerciale și
economice dintre părțile contractante în condiții concurențiale egale și
respectarea acelorași norme.4.      Normele
aplicabile în relațiile dintre statele care fac parte din Spațiul EE se
referă la libera circulație a bunurilor, a persoanelor, a serviciilor
și a capitalurilor, precum și la regimul concurenței. Aceste norme sunt,
în esență, cele ale dispozițiilor corespondente din Tratatele CEE și
CECO și din actele adoptate în aplicarea acestor tratate. Astfel cum a
precizat Comisia în cererea de emitere a unui aviz formulată, părțile
contractante intenționează să extindă la Spațiului EE dreptul comunitar
care urmează a fi stabilit în domeniile reglementate de acord, pe măsura
creării, dezvoltării sau modificării acestuia.II5.      Obiectivul
asigurării omogenității în interpretarea și aplicarea dreptului în
Spațiul EE, astfel cum este precizat la articolul 1 din acord, ar trebui
să fie realizat prin utilizarea unor dispoziții identice din punct de
vedere textual cu dispozițiile corespondente din dreptul comunitar și
prin crearea unui sistem jurisdicțional.6.      Acordul
instituie o instanță, Curtea SEE, pe lângă care funcționează un
Tribunal de Primă Instanță. Competența Curții SEE este definită la
articolul 96 alineatul (1) din acest acord. Această competență se referă
la soluționarea diferendelor dintre părțile contractante, a acțiunilor
formulate în cadrul procedurii de supraveghere cu privire la statele
AELS și, în domeniul concurenței, a căilor de atac formulate împotriva
deciziilor adoptate de Autoritatea AELS de Supraveghere.7.      De asemenea, sistemul jurisdicțional prevede următoarele mecanisme.8.      Articolul
6 din acord prevede că, în cadrul punerii lor în aplicare, dispozițiile
acordului trebuie să fie interpretate în conformitate cu jurisprudența
Curții de Justiție anterioară datei semnării acordului, referitoare la
dispozițiile corespondente din Tratatele CEE și CECO și din actele
adoptate în aplicarea acestor tratate.9.      Articolul
104 alineatul (1) din acord prevede că, cu ocazia aplicării sau a
interpretării dispozițiilor acestui acord sau a dispozițiilor Tratatelor
CEE și CECO, astfel cum au fost modificate sau completate, sau a
actelor adoptate în aplicarea tratelor menționate, Curtea de Justiție,
Curtea SEE, Tribunalul de Primă Instanță al CE, Tribunalul de Primă
Instanță al SEE și instanțele statelor AELS vor ține seama în mod
corespunzător de principiile care decurg din deciziile pronunțate de
către celelalte Curți sau Tribunale, astfel încât să se asigure o
interpretare a acordului cât mai uniformă cu putință.10.    Articolul
95 din acord prevede că din componența Curții SEE vor face parte opt
judecători, dintre care cinci judecători ai Curții de Justiție. La
solicitarea Curții SEE, Consiliul SEE poate autoriza Curtea SEE să
instituie camere de trei sau de cinci judecători. Ținând seama de natura
litigiilor, Statutul Curții SEE va preciza numărul adecvat de
judecători ai Curții de Justiție și ai Curții AELS. Articolul 101
prevede că din componența Tribunalului de Primă Instanță al SEE vor face
parte cinci judecători, dintre care trei numiți de statele AELS, iar
doi judecători de la Tribunalul de Primă Instanță al Comunităților
Europene.11.    Protocolul
34, la care face trimitere articolul 104 alineatul (2) din acord,
cuprinde dispoziții cu privire la posibilitatea statelor AELS de a
permite instanțelor lor să adreseze Curții de Justiție solicitarea de a
decide cu privire la interpretarea dispozițiilor acordului.12.    În
sfârșit, o apostilă la Protocolul 34 prevede dreptul de intervenție al
statelor AELS în cauzele cu care este sesizată Curtea de Justiție.III13.    Înainte
de a examina problemele ridicate de cererea de emitere a unui aviz
formulată de Comisie, trebuie realizată o comparație între obiectivele
și contextul acordului, pe de o parte, și obiectivele și contextul
dreptului comunitar, pe de altă parte.14.    Identitatea
dintre termenii dispozițiilor acordului și cei ai dispozițiilor
comunitare corespondente nu înseamnă că acestea trebuie neapărat
interpretate în mod identic. Astfel, un tratat internațional trebuie să
fie interpretat nu doar în funcție de termenii în care este redactat, ci
și în lumina obiectivelor sale. Articolul 31 din Convenția de la Viena
privind dreptul tratatelor din 23 mai 1969 prevede, în acest sens, că un
tratat trebuie să fie interpretat cu bună‑credință, potrivit sensului
obișnuit ce urmează a fi atribuit termenilor tratatului în contextul lor
și în lumina obiectului și a scopului acestuia.15.    În
ceea ce privește compararea obiectivelor dispozițiilor acordului cu
obiectivele dreptului comunitar, trebuie constatat că acordul vizează
aplicarea unui regim de liber schimb și de concurență în relațiile
economice și comerciale dintre părțile contractante.16.    În
schimb, în ceea ce privește Comunitatea, regimul de liber schimb și de
concurență pe care acordul urmărește să îl extindă la întregul teritoriu
al părților contractante s‑a dezvoltat și s‑a încadrat în ordinea
juridică comunitară, ale cărei obiective îl depășesc pe acela urmărit
prin acord.17.    Astfel,
în special din articolele 2, 8A și 102A din Tratatul CEE rezultă că
acesta urmărește realizarea unei integrări economice care să conducă la
crearea unei piețe interne și a unei uniuni economice și monetare. Pe de
altă parte, articolul 1 din Actul Unic European precizează că tratatele
comunitare, în ansamblul lor, au drept obiectiv să contribuie la
realizarea unui progres concret către unitatea europeană.18.    Din
considerațiile care precedă rezultă că dispozițiile Tratatului CEE care
reglementează libera circulație și concurența, departe de a reprezenta
un scop în sine, nu sunt decât mijloace pentru realizarea acestor
obiective.19.    Contextul
în care se înscrie obiectivul acordului diferă, de asemenea, de
contextul în care sunt urmărite obiectivele comunitare.20.    Astfel,
Spațiul EE trebuie să se realizeze în temeiul unui tratat internațional
care nu creează, în esență, decât drepturi și obligații între părțile
contractante și care nu prevede niciun transfer de drepturi suverane în
favoarea organelor interguvernamentale pe care le instituie.21.    În
schimb, Tratatul CEE, deși a fost încheiat sub forma unui acord
internațional, reprezintă totuși carta constituțională a unei comunități
de drept. Potrivit unei jurisprudențe constante a Curții de Justiție,
tratatele comunitare au creat o nouă ordine juridică de drept
internațional, în favoarea căreia statele și‑au limitat drepturile
suverane, în domenii din ce în ce mai extinse, și ale cărei subiecte
sunt nu numai statele membre, ci și resortisanții acestora (a se vedea
în special Hotărârea din 5 februarie 1963, Van Gend en Loos, 26/62,
Rec., p. 1). Caracteristicile esențiale ale ordinii juridice
comunitare astfel constituite sunt, în special, supremația acestuia în
raport cu dreptul statelor membre și efectul direct al unei întregi
serii de dispoziții aplicabile statelor membre și resortisanților lor.22.    Din
aceste considerații rezultă faptul că omogenitatea normelor de drept pe
întreg teritoriul Spațiului EE nu este garantată de identitatea de
conținut sau de redactare a dispozițiilor dreptului comunitar și a
dispozițiilor corespondente ale acordului.23.    Prin
urmare, trebuie să se examineze dacă acordul prevede alte mijloace de
garantare a acestei omogenități.24.    Articolul
6 urmărește acest obiectiv prevăzând că normele acordului trebuie să
fie interpretate în conformitate cu jurisprudența Curții de Justiție
referitoare la normele corespondente din dreptul comunitar.25.    Totuși,
acest mecanism de interpretare nu permite asigurarea omogenității
juridice dorite, iar aceasta din două motive.26.    Mai
întâi, acest articol nu privește decât jurisprudența Curții de Justiție
anterioară datei semnării acordului. Întrucât această jurisprudență va
evolua, va fi dificil să se facă distincție între jurisprudența nouă în
raport cu cea veche și, prin urmare, între trecut și viitor.27.    Apoi,
cu toate că articolul 6 din acord nu precizează în mod clar dacă
vizează jurisprudența Curții de Justiție în ansamblul său și, în
special, jurisprudența privind efectul direct și supremația dreptului
comunitar, din Protocolul 35 la acord rezultă că, fără a recunoaște
principiul efectului direct și principiul supremației care se impun în
temeiul acestei jurisprudențe, părțile contractante se angajează doar să
introducă în ordinile lor juridice câte o dispoziție legislativă care
să permită ca dispozițiile acordului să se aplice cu prioritate față de
dispozițiile legislative contrare.28.    Prin
urmare, respectarea jurisprudenței Curții de Justiție, impusă la
articolul 6 din acord, nu se extinde la elemente esențiale din această
jurisprudență care sunt inconciliabile cu caracteristicile acordului. În
consecință, articolul 6, în sine, nu este în măsură să asigure
obiectivul de omogenitate a dreptului pe întreg teritoriul Spațiului EE,
nici pentru trecut, nici pentru viitor.29.    Din
considerațiile care precedă rezultă că obiectivul de omogenitate în
interpretarea și aplicarea dreptului în Spațiul EE nu poate fi realizat
din cauza divergențelor existente între obiectivele și contextul
acordului, pe de o parte, și obiectivele și contextul dreptului
comunitar, pe de altă parte.IV30.    Examinarea
problemei dacă sistemul jurisdicțional preconizat este de natură să
submineze autonomia ordinii juridice comunitare în urmărirea atingerii
obiectivelor sale caracteristice trebuie să se efectueze ținând seama
tocmai de contradicția subliniată mai sus.31.    Această
examinare se va referi, mai întâi, la interpretarea noțiunii de parte
contractantă pe care Curtea SEE va fi chemată să o formuleze în
exercitarea competențelor sale și, apoi, la incidența jurisprudenței
acesteia asupra interpretării dreptului comunitar.32.    În
ceea ce privește primul aspect, trebuie amintit că, în temeiul
articolului 96 alineatul (1) litera (a) din acord, Curtea SEE are
competența de a soluționa diferendele dintre părțile contractante și că,
în temeiul articolului 117 alineatul (1) din acest acord, Comitetul
mixt al Spațiului EE sau orice parte contractantă poate sesiza Curtea
SEE cu acest tip de diferende.33.    Articolul
2 litera (c) din acord definește noțiunea de părți contractante. Pentru
Comunitate și statele sale membre, această noțiune vizează, după caz,
fie Comunitatea și statele membre ale acesteia, fie Comunitatea, fie
statele membre. Alegerea între aceste trei posibilități trebuie dedusă
din dispozițiile relevante ale acordului în fiecare caz în parte și din
competențele Comunității și, respectiv, ale statelor membre, astfel cum
rezultă din Tratatele CEE și CECO.34.    Astfel,
este posibil ca, atunci când este sesizată cu un diferend privind
interpretarea sau aplicarea uneia sau a mai multor dispoziții ale
acordului, Curtea SEE să trebuiască să interpreteze noțiunea „parte
contractantă”, în sensul articolului 2 litera (c) din acord, pentru a
stabili dacă, în sensul dispoziției în litigiu, expresia „parte
contractantă” se referă la Comunitate, la Comunitate și la statele
membre ale acesteia sau numai la statele membre. Prin urmare, Curtea SEE
va trebui să se pronunțe cu privire la competențele Comunității și,
respectiv, ale statelor membre în domeniile reglementate de dispozițiile
acordului.35.    Prin
urmare, competența atribuită Curții SEE în temeiul articolului 2 litera
(c), al articolului 96 alineatul (1) litera (a) și al articolului 117
alineatul (1) din acord poate aduce atingere repartizării competențelor
definite de tratate și, astfel, autonomiei sistemului juridic comunitar a
cărei respectare este asigurată de Curtea de Justiție, în temeiul
articolului 164 din Tratatul CEE. Această competență exclusivă a Curții
de Justiție este confirmată la articolul 219 din Tratatul CEE, conform
căruia statele membre se angajează să nu supună un diferend cu privire
la interpretarea sau aplicarea acestui tratat unui alt mod de
soluționare decât cele prevăzute de acesta. Articolul 87 din Tratatul
CECO cuprinde o dispoziție în același sens.36.    Prin urmare, atribuirea acestei competențe Curții SEE este incompatibilă cu dreptul comunitar.37.    În
ceea ce privește cel de al doilea aspect, trebuie constatat, cu titlu
introductiv, că acordurile internaționale încheiate în conformitate cu
procedura prevăzută la articolul 228 din tratat sunt obligatorii pentru
instituțiile comunitare și pentru statele membre ale acesteia și că,
potrivit unei jurisprudențe constante a Curții de Justiție, dispozițiile
acestor acorduri și actele adoptate de organele lor fac parte
integrantă din ordinea juridică comunitară din momentul intrării lor în
vigoare.38.    În
această privință, trebuie precizat că acordul este un act adoptat de
una dintre instituțiile Comunității, în sensul articolului 177 primul
paragraf litera (b) din Tratatul CEE, și că, prin urmare, Curtea are
competența să pronunțe o hotărâre preliminară cu privire la
interpretarea acestuia. De asemenea, Curtea are competența să se
pronunțe cu privire la acest acord atunci când statele membre ale
Comunității nu își îndeplinesc obligațiile care le revin în temeiul
acestuia.39.    Or,
atunci când un acord internațional prevede un sistem jurisdicțional
propriu care include o instanță competentă să soluționeze diferendele
dintre părțile contractante la acest acord și, în consecință, să
interpreteze dispozițiile acestuia, deciziile acelei instanțe sunt
obligatorii pentru instituțiile Comunității, inclusiv pentru Curtea de
Justiție. De asemenea, aceste decizii sunt obligatorii atunci când
Curtea de Justiție este chemată să se pronunțe, în cadrul unei proceduri
preliminare sau al unei acțiuni directe, cu privire la interpretarea
acordului internațional, în măsura în care acesta face parte integrantă
din ordinea juridică comunitară.40.    Un
acord internațional care prevede un astfel de sistem jurisdicțional
este, în principiu, compatibil cu dreptul comunitar. Astfel, competența
Comunității în domeniul relațiilor internaționale și capacitatea
acesteia de a încheia acorduri internaționale implică, în mod
obligatoriu, posibilitatea de a se supune deciziilor unei instanțe
create sau desemnate în temeiul unor asemenea acorduri, în măsura în
care se referă la interpretarea și aplicarea dispozițiilor lor.41.    Cu
toate acestea, acordul în cauză reia o parte esențială a normelor,
inclusiv a celor din dreptul derivat, care reglementează relațiile
economice și comerciale în interiorul Comunității și care constituie, în
marea lor majoritate, dispoziții fundamentale ale ordinii juridice
comunitare.42.    Astfel,
acest acord are ca efect includerea în ordinea juridică comunitară a
unui vast ansamblu de norme juridice care se juxtapun unui grup de norme
comunitare a căror formulare este identică.43.    În
plus, în preambulul acordului și la articolul 1 din acesta, părțile
contractante și‑au exprimat intenția de a asigura aplicarea uniformă a
dispozițiilor acordului pe întregul lor teritoriu. Or, obiectivul
aplicării uniforme și egalității condițiilor de concurență, care este
urmărit în acest mod și reflectat la articolul 6 și la articolul 104
alineatul (1) din acord, vizează, în mod obligatoriu, atât interpretarea
dispozițiilor acestui acord, cât și interpretarea dispozițiilor
corespunzătoare din ordinea juridică comunitară.44.    Cu
toate că articolul 6 din acord obligă Curtea SEE să interpreteze
dispozițiile acordului în lumina jurisprudenței relevante a Curții de
Justiție anterioare datei semnării acordului, Curtea SEE nu va mai avea
această obligație în ceea ce privește deciziile pronunțate de Curtea de
Justiție după această dată.45.    În
consecință, obiectivul acordului care vizează asigurarea omogenității
dreptului pe întreg teritoriul Spațiului EE determină nu doar
interpretarea normelor proprii acestui acord, ci și pe cea a normelor
corespunzătoare din dreptul comunitar.46.    Prin
urmare, condiționând interpretarea viitoare a normelor comunitare din
domeniul liberei circulații și al concurenței, mecanismul jurisdicțional
prevăzut prin acord aduce atingere articolului 164 din Tratatul CEE și,
în sens mai larg, chiar fundamentelor Comunității.V47.    Pericolul
reprezentat de sistemul jurisdicțional prevăzut prin acord pentru
autonomia ordinii juridice comunitare nu este diminuat în niciun mod de
faptul că articolele 95 și 101 din acord urmăresc crearea unor legături
organice între Curtea SEE și Curtea de Justiție, prevăzând că judecători
ai Curții de Justiție fac parte din Curtea SEE și din camerele
acesteia, la fel cum judecători ai Tribunalului de Primă Instanță al
Comunităților Europene fac parte din Tribunalul de Primă Instanță al
SEE.48.    Dimpotrivă,
există temerea că aplicarea acestor dispoziții ar putea accentua
problemele generale care decurg din sistemul jurisdicțional preconizat
de acord.49.    În
acest sens, trebuie amintit că Curtea SEE trebuie să asigure buna
funcționare a unui regim de liber schimb și de concurență în cadrul unui
tratat internațional care nu creează obligații decât între părțile
contractante.50.    În
schimb, Curtea de Justiție trebuie să asigure respectarea unei ordini
juridice speciale și să contribuie la dezvoltarea acesteia, în vederea
atingerii obiectivelor enunțate în special la articolele 2, 8A și 102A
din Tratatul CEE și realizării unei Uniuni Europene între statele
membre, astfel cum rezultă din Declarația solemnă de la Stuttgart din 19
iunie 1983 (punctul 2.5) la care face trimitere primul considerent al
Actului Unic European. În acest context, liberul schimb și concurența nu
constituie decât mijloace destinate atingerii acestor obiective.51.    Prin
urmare, în funcție de Curtea la ale cărei activități participă, și
anume Curtea de Justiție sau Curtea SEE, judecătorii Curții de Justiție,
membri ai Curții SEE, vor trebui să aplice și să interpreteze aceleași
dispoziții, însă în conformitate cu abordări, metode și concepte
diferite, pentru a ține seama de natura fiecărui tratat și de
obiectivele sale specifice.52.    În
aceste condiții, va fi foarte dificil, dacă nu chiar imposibil, pentru
acești judecători să abordeze, cu o independență de spirit absolută,
atunci când fac parte din Curtea de Justiție, problemele la a căror
judecare au participat în cadrul Curții SEE.53.    Cu
toate acestea, întrucât sistemul jurisdicțional prevăzut prin acord
este, în orice situație, incompatibil cu Tratatul CEE, nu este necesar
să se examineze mai pe larg această problemă și nici problema dacă acest
sistem este de natură să ridice rezerve serioase cu privire la
încrederea pe care justițiabilii o vor putea avea în capacitatea Curții
de Justiție de a‑și exercita funcțiile în deplină independență.VI54.    Trebuie
să se examineze dacă mecanismul prevăzut la articolul 104 alineatul (2)
din acord, privind interpretarea dispozițiilor acestuia, este
compatibil cu dreptul comunitar.55.    În
temeiul articolului 104 alineatul (2) din acord, dispozițiile cu
privire la posibilitatea unui stat AELS de a permite unei instanțe să
adreseze Curții de Justiție solicitarea de a decide cu privire la
interpretarea acordului sunt prevăzute de Protocolul 34.56.    În
conformitate cu articolul 1 din acest protocol, atunci când apare o
problemă de interpretare a dispozițiilor acordului, care sunt identice
în substanță cu dispozițiile tratatelor comunitare într‑un caz pendinte
înaintea uneia dintre instanțele unui stat AELS, aceasta din urmă poate
solicita Curții de Justiție, în cazul în care consideră necesar, să
decidă cu privire la acea problemă.57.    Articolul
2 din Protocolul 34 prevede că un stat membru AELS care intenționează
să se folosească de acest protocol notifică depozitarului acordului și
Curții de Justiție în ce măsură și în funcție de ce modalități
protocolul menționat se va aplica instanțelor sale.58.    Rezultă
că această procedură se caracterizează prin faptul că lasă statelor
AELS posibilitatea de a permite sau de a nu permite instanțele lor să
adreseze întrebări Curții de Justiție și că nu prevede nicio obligație
pentru instanțele acestor state ale căror hotărâri nu sunt supuse
vreunei căi de atac în dreptul intern. Pe de altă parte, nu se
garantează faptul că răspunsurile pe care Curtea de Justiție ar fi
astfel chemată să le dea ar avea un efect obligatoriu pentru instanțele
care au sesizat‑o. Această procedură este diferită în mod fundamental de
cea prevăzută la articolul 177 din Tratatul CEE.59.    Este
adevărat că niciuna dintre dispozițiile Tratatului CEE nu se opune ca
un acord internațional să confere Curții de Justiție competența de a
interpreta dispozițiile unui astfel de acord în scopul aplicării sale în
țări terțe.60.    Mi
mult, nicio obiecție de principiu nu poate fi formulată împotriva
libertății lăsate statelor AELS de a permite sau de a nu permite
instanțelor lor să adreseze întrebări Curții și nici împotriva absenței
obligației unora dintre aceste instanțe de a sesiza Curtea de Justiție.61.    În
schimb, este imposibil să se admită ca răspunsurile pe care Curtea de
Justiție le dă instanțelor statelor AELS să aibă un efect pur
consultativ și să nu aibă efecte obligatorii. O astfel de situație ar
denatura funcția Curții de Justiție, astfel cum este concepută de
Tratatul CEE, și anume aceea a unei instanțe ale cărei hotărâri au un
caracter obligatoriu. Chiar și în cazul foarte special al articolului
228, avizul Curții de Justiție are efectul obligatoriu prevăzut la acest
articol.62.    În
plus, trebuie arătat că interpretarea dată acordului de Curtea de
Justiție ca răspuns la întrebările adresate de instanțele statelor AELS
trebuie, de asemenea, să fie luată în considerare de către instanțele
statelor membre ale Comunității atunci când trebuie să se pronunțe cu
privire la aplicarea acordului. Or, absența efectului obligatoriu al
acestor răspunsuri pentru instanțele statelor AELS poate provoca
incertitudine cu privire la valoarea lor juridică pentru instanțele
statelor membre ale Comunității.63.    Pe
de altă parte, nu trebuie exclusă posibilitatea ca instanțele statelor
membre să fie determinate să considere că lipsa efectului obligatoriu al
interpretărilor date de Curtea de Justiție în temeiul Protocolului 34
se extinde și la hotărârile pe care aceasta din urmă le pronunță în
temeiul articolului 177 din Tratatul CEE.64.    În
această măsură, mecanismul în cauză aduce atingere securității juridice
care este indispensabilă pentru buna funcționare a procedurii
preliminare.65.    Din
considerațiile care precedă rezultă că articolul 104 alineatul (2) din
acord și Protocolul 34 la acesta sunt incompatibile cu dreptul comunitar
întrucât nu garantează un efect obligatoriu pentru răspunsurile
solicitate Curții de Justiție în temeiul acestui protocol.VII66.    În
continuare, trebuie să se examineze dreptul prevăzut în favoarea
statelor AELS de a interveni în cauzele pendinte în fața Curții. O
apostilă la Protocolul 34 prevede că articolele 20 și 37 din Protocolul
privind Statutul Curții de Justiție trebuie să fie modificate pentru a
permite un astfel de drept de intervenție.67.    În
această privință, este suficient să se arate că aceste două articole
figurează în titlul III din Protocolul privind Statutul Curții și că, în
conformitate cu articolul 188 al doilea paragraf din Tratatul CEE,
Consiliul, hotărând în unanimitate, la cererea Curții de Justiție și
după consultarea Comisiei și a Parlamentului European, poate modifica
dispozițiile acestui titlu.68.    Rezultă
că atribuirea unui drept de intervenție în favoarea statelor AELS în
cauzele pendinte în fața Curții de Justiție nu necesită o modificare a
Tratatului CEE, în sensul articolului 236 din acesta.VIII69.    Prin
ultima întrebare formulată, Comisia solicită să se stabilească dacă
articolul 238 din Tratatul CEE, care se referă la încheierea de către
Comunitate a unor acorduri de asociere cu unul sau mai multe state sau
organizații internaționale, permite crearea unui sistem jurisdicțional
de tipul celui prevăzut prin acord. În acest sens, Comisia a anunțat că,
în cazul unui aviz negativ din partea Curții, această dispoziție ar
putea fi modificată astfel încât să permită instaurarea unui astfel de
sistem.70.    Astfel
cum s‑a arătat deja la punctul 40, un acord internațional care prevede
un sistem jurisdicțional dotat cu o instanță care are competența să
interpreteze dispozițiile acestuia nu este, în principiu, incompatibil
cu dreptul comunitar și poate, în consecință, să se întemeieze pe
articolul 238 din Tratatul CEE.71.    Cu
toate acestea, articolul 238 din Tratatul CEE nu oferă niciun temei
pentru crearea unui sistem jurisdicțional care să aducă atingere
articolului 164 din același tratat și, în sens mai larg, chiar
fundamentelor Comunității.72.    Din
aceleași motive, modificarea acestei dispoziții în sensul indicat de
Comisie nu poate remedia incompatibilitatea cu dreptul comunitar a
sistemului jurisdicțional prevăzut prin acord.În concluzie_CURTEADueSlynn Joliepreședintepreședinte de cameră președinte de camerăSchockweiler Grévisse Kapteynpreședinte de cameră președinte de camerăpreședinte de camerăMancini Kakouris Moitinho de AlmeidajudecătorjudecătorjudecătorRodriguez Iglesias        Dïez de Velascojudecător       judecătorZuleeg       Murrayjudecător       judecătorPronunțat la Luxemburg, la 14 decembrie 1991.GrefierJ.‑G. Giraud1
–      All disputes between Contracting
Parties or cases when the EEA Court is seized by the EEA Joint Committee
will be dealt with in plenary session.2
–      An appropriate balance of ECJ and
EFTA Judges, taking into account the nature of the cases, shall be laid
down in the Statute of the EEA Court.3 –      The Statutes shall contain provisions on qualifications for the Judges.4 –      In French "s'exprime".5
–      Agreed Minutes will ensure that
the term "application" also covers implementation of the Agreement.6
–      In an agreed Minute it will be
clarified that this also includes interpretation in the sense of the
Ministerial Declaration of 14 May 1991.