62007CC0251
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 22. mail 2008 (
1
)
Kohtuasi C-251/07
Gävle Kraftvärme AB
versus
Länsstyrelsen i Gävleborgs län
„Keskkond — Direktiiv 2000/76/EÜ — Jäätmete põletamine — Soojus- ja elektrienergia koostootmisjaama liigitamine — Mõisted „põletusrajatis” ja „koospõletusrajatis””
I. Sissejuhatus
1.
Käesolev kohtuasi puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. detsembri 2000. aasta direktiivi 2000/76/EÜ jäätmete põletamise kohta (
2
) (edaspidi „jäätmepõletusdirektiiv”) tõlgendamist. Täpsemalt tuleb selgitada, kas soojus- ja elektrienergia koostootmisjaama (edaspidi „koostootmisjaam” (
3
)) tuleb hinnata tervikuna või tuleb üksikuid katlaid eraldi käsitleda, ning kuidas eristada põletusrajatisi koospõletusrajatistest.
II. Õiguslik raamistik
2.
Jäätmepõletusdirektiivi artikkel 1 määratleb direktiivi eesmärgid:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on vältida või võimaluse piires vähendada jäätmete põletamisest ja koospõletamisest tulenevat kahjulikku mõju keskkonnale, eelkõige õhu, pinnase ja pinna- ja põhjavee saastamist heitmetega ning sellest tulenevaid ohte inimeste tervisele.
See eesmärk saavutatakse rangete käitamistingimuste ja tehniliste nõuete abil, ühenduses asuvatele jäätmete põletus- ja koospõletusrajatistele heitmete piirväärtuste kehtestamisega ja direktiivi 75/442/EMÜ nõuete täitmise kaudu.”
3.
Põletusrajatise ja koospõletusrajatise mõisted on täpsemalt määratletud artikli 3 punktides 4 ja 5:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
1) – 3)[…]
4)
põletusrajatis –mis tahes paikne või liikuv tehniline üksus ja varustus, mida kasutatakse jäätmete soojustöötluseks, olenemata sellest, kas põlemisel tekkiv soojus kasutatakse ära või mitte. See hõlmab jäätmete põletamist oksüdeerimise teel ja muud soojustöötlust nagu utmine, gaasistamine või plasmatöötlus, kuivõrd saadavad ained seejärel põletatakse.
See mõiste hõlmab tegevuskohta ja kogu põletusrajatist, sealhulgas kõiki põletusliine, jäätmete vastuvõtu-, säilitus- ja kohapealseid eeltöötlusseadmeid, jäätmete etteandesüsteeme, kütuse- ja õhuvarustussüsteeme, [katelt], heitgaaside töötlemisseadmeid, kohapealseid seadmeid jääkide ja heitvee töötlemiseks ja ladustamiseks, korstnat ning seadmeid ja süsteeme põletamise juhtimiseks ja põletustingimuste pidevaks ülesmärkimiseks ja jälgimiseks;
5)
koospõletusrajatis –mis tahes paikne või liikuv rajatis, mille peamine otstarve on energia või aineliste toodete tootmine ja:
—
milles kasutatakse põhi- või lisakütusena jäätmeid, või
—
kus jäätmeid töödeldakse kõrvaldamise eesmärgil soojusega.
Kui koospõletamine toimub nii, et rajatise peamine otstarve ei ole energia või aineliste toodete tootmine, vaid hoopis jäätmete soojustöötlemine, käsitletakse rajatist punktis 4 määratletud põletusrajatisena.
See mõiste hõlmab tegevuskohta ja kogu rajatist, sealhulgas kõiki koospõletusliine, jäätmete vastuvõtu-, säilitus- ja kohapealseid eeltöötlusseadmeid, jäätmete etteandesüsteeme, kütuse- ja õhuvarustussüsteeme, [katelt,] heitgaaside töötlemisseadmeid, jääkide ja heitvee töötlemise ja ladustamise kohapealseid seadmeid, korstnat ning põletamise juhtimise ja põletustingimuste pideva ülesmärkimise ja jälgimise seadmeid ja süsteeme;
[…]” [täpsustatud tõlge]
4.
Artikli 6 lõiked 1 ja 2 sätestavad põletusrajatiste ja koospõletusrajatiste käitamisele erinevad nõuded:
„1.   Põletusrajatiste käitamisel saavutatakse selline põlemistase, et räbu ja koldetuha orgaanilise süsiniku kogusisaldus on alla 3% või nende põletuskadu on alla 5% aine kuivmassist. Vajaduse korral kasutatakse sobivaid jäätmete eeltöötlusvõtteid.
Põletusrajatised kavandatakse, varustatakse, ehitatakse ja neid käitatakse nii, et tekkiv gaas kuumeneb pärast viimast põlemisõhu etteannet juhitavalt ja ühtlaselt isegi ebasoodsaimates tingimustes kaheks sekundiks temperatuurini 850 °C mõõdetuna põlemiskambri siseseina juures või mõnes muus pädeva asutuse heakskiidetud esindavas punktis. Selliste ohtlike jäätmete põletamisel, mis sisaldavad kloorina väljendatud halogeenitud orgaanilisi aineid üle 1%, tuleb vähemalt kaheks sekundiks saavutada temperatuur 1100 °C.
Põletusrajatise iga liin varustatakse vähemalt ühe abipõletiga. See põleti peab ise tööle hakkama, kui põlemisgaaside temperatuur langeb pärast viimast põlemisõhu etteannet alla 850 °C või 1100 °C, sõltuvalt olukorrast. Samuti kasutatakse seda rajatise käivitamisel ja seiskamisel tagamaks, et sõltuvalt olukorrast säiliks temperatuur 850 °C või 1100 °C kogu kõnealuste toimingute vältel ja seni, kuni põlemiskambris on veel põlemata jäätmeid.
Käivitamisel ja seiskamisel või siis, kui põlemisgaasi temperatuur langeb sõltuvalt olukorrast allapoole 850 °C või 1100 °C, ei lasta abipõletisse kütust, mis võib põhjustada suuremaid heitmeid kui need, mis tekivad gaasiõli, nagu on määratletud nõukogu direktiivi 75/716/EMÜ artikli 1 lõikes 1, veeldatud gaasi või maagaasi põlemisel.
2.   Koospõletusrajatised kavandatakse, varustatakse, ehitatakse ja käitatakse nii, et jäätmete koospõletamisel tekkiv gaas kuumeneb juhitavalt ja ühtlaselt isegi ebasoodsaimates tingimustes kaheks sekundiks temperatuurini 850 °C. Selliste ohtlike jäätmete koospõletamisel, mis sisaldavad kloorina väljendatud halogeenitud orgaanilisi aineid üle 1%, tuleb saavutada temperatuur 1100 °C.”
5.
Lõpetuseks tuleb viidata direktiivi põhjendusele 13, mis käsitleb suhet nõukogu 24. septembri 1996. aasta direktiiviga 96/61/EÜ saastuse kompleksse vältimise ja kontrolli kohta (
4
):
„Käesolevas direktiivis sätestatud heitmete piirväärtuste järgimist tuleks käsitleda direktiivi 96/61/EÜ nõuete täitumiseks vajaliku, kuid mitte piisava eeldusena. Nende nõuete täitmine võib eeldada rangemaid heitmete piirväärtusi käesolevas direktiivis sätestatud saasteainete puhul, heitmete piirväärtusi muude ainete ja keskkondade osas ning muid asjakohaseid tingimusi.”
III. Asjaolud ja eelotsuse küsimused
6.
Gävle Kraftwärme AB on Gävle Energiakontserni kuuluv äriühing, mis on omakorda Gävle valla omandis oleva osalusega aktsiaseltsi tütarettevõtja. Tema ülesanne on muu hulgas toota kaugkütet Gävle kaugküttevõrgu jaoks.
7.
Gävle Kraftwärme käitab koostootmisjaama Johannes. See on äriühingule kuuluv kaugküttevõrgu põhitootmisüksus, mis toodab samaaegselt nii soojus- kui elektrienergiat. Üksus koosneb tahke kütuse katlast, katlast nr 1, mis saavutab pärast veel käimasoleva laiendamise lõppemist kogusoojusvõimsuse 85 MW. Soojusenergiat toodetakse peamiselt bioloogilise kütuse, sh puidujäätmete põletamisega, katseliselt aga ka jäätmetest saadud kütuste lisamisega.
8.
Gävle Kraftwärme plaanib järgnevalt koostootmisjaama laiendamist ühe või kahe katla võrra, mille maksimaalne soojusvõimsus kokku oleks 85 MW. Äriühingul on kavas kõigepealt rajada uus maksimaalselt 50 MW-ne jäätmepõletuskatel, katel nr 2 majapidamis- ja tööstusjäätmete põletamiseks. Vajaduse korral rajatakse seejärel biokütusekatel, katel nr 3, mille võimsus kataks tulevase vajaduse kuni 85 MW. Siiski ei ole välistatud, et Gävle Kraftwärme otsustab uut jäätmepõletuskatelt mitte ehitada. Sel juhul võib ta rajada uue suurema biokütusekatla maksimaalvõimsusega 85 MW, mis kataks kogu tulevase vajaduse.
9.
Gävle Kraftwärme esitas seetõttu taotluse loa saamiseks koostootmisjaama Johannes käitamiseks maksimaalse kogusoojusvõimsusega 170 MW. Taotlus hõlmas loa saamist olemasoleva 85 MW kogutootlikkusega tahkekütusekatla (katel nr 1) käitamise jätkamiseks ning uue, maksimaalselt 50 MW kogusoojusvõimsusega jäätmepõletuskatla (katel nr 2) ja samuti uue, maksimaalselt 85 MW kogusoojusvõimsusega biokütusekatla (katel nr 3) rajamiseks ja käikulaskmiseks. Mõlema uue katla võimsus kokku ei ületaks siiski 85 MW. Taotlus hõlmas ka loa saamist muude laiendatud käitamise jaoks nõutavate muudatuste ja seadmete tarbeks.
10.
Taotlus näeb ette maksimaalselt 150000 tonni jäätmetel põhineva tahke kütuse põletamise aastas kateldes nr 1 ja nr 2. Maksimaalselt10000 tonni sellest jäätmekogusest koosneb ohtlikest jäätmetest pinnatöötlusega või puidukaitsevahenditega töödeldud puidu vormis.
11.
Loa andmiseks pädev ametiasutus oli seisukohal, et üksuse peamine otstarve on energiatootmine ning andis talle seega – vastavalt Gävle Kraftwärme taotlusele – koospõletusrajatisena tegutsemise loa. Riiklik regionaalhaldusüksus (Länsstyrelsen i Gävleborgs) esitas selle otsuse peale kaebuse. Ta oli seisukohal, et katel nr 2 tuleb liigitada mitte koospõletusrajatiseks, vaid põletusrajatiseks. Esimeses astmes see kaebus rahuldati.
12.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses on praegu Gävle Kraftwärme esitatud apellatsioonkaebus. Kaebuses ei nõustuta katelde liigitamisega eri liikidesse. Pigem on kogu Johannese tehas rajatis, mida tuleb hinnata kui tervikut.
13.
Seega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus, Högsta domstolen, eelotsust järgmistes küsimustes:
„1.
Kas jäätmepõletusdirektiivi tõlgendamisel tuleb juhul, kui koostootmisjaam koosneb mitmest üksusest (katlad), iga sellist üksust käsitada rajatisena või tuleb hinnang anda koostootmisjaama kui terviku kohta?
2.
Kas nimetatud direktiivi tõlgendamisel tuleb jäätmete põletamiseks ehitatud rajatis, mille peamine otstarve on energiatootmine, liigitada põletusrajatiseks või koospõletusrajatiseks?”
14.
Kirjalikus menetluses osalesid Austria Vabariik, Rootsi Kuningriik ja Euroopa Ühenduste Komisjon. 17. aprillil 2008 toimunud suulises menetluses osales ainult komisjon.
IV. Õiguslik hinnang
A. Esimene eelotsuse küsimus – rajatise mõiste
15.
Högsta domstolen esitab kõigepealt küsimuse, kas mitmest üksusest (katlad) koosneva koostootmisjaama puhul tuleb iga sellist üksust käsitada rajatisena või tuleb hinnang anda koostootmisjaama kui terviku kohta.
16.
Jäätmepõletusdirektiiv eristab põletusrajatisi ja koospõletusrajatisi. Saksakeelse versiooni artikli 3 punkti 4 kohaselt on põletusrajatis iga technische Einheit (tehniline üksus) või Anlage (rajatis). Teised keeleversioonid väldivad mõiste „rajatis” topelt kasutamist. Nii defineerib prantsuskeelne versioon mõiste installation kui équipement või unité technique, inglise keeles määratletakse plant kui technical unit või equipment. Rootsikeelne versioon järgib mõlemat viimati nimetatud keeleversiooni, sest ta defineerib mõiste förbränningsanläggning (põletusrajatis) kui teknisk enhet (tehniline üksus) või utrustning (varustus).
17.
Põletusrajatised on seega tehnilised üksused või varustus.
18.
Mõiste „koospõletusrajatis” määratlemisel jäätmepõletusdirektiivi artikli 3 punkti 5 alusel on keeleversioonid seevastu kooskõlas: see defineeritakse alati kui rajatis. Seda ei saa siiski mõista nii, et koospõletusrajatise puhul kehtib teine rajatise mõiste kui põletusrajatise puhul. Vastupidi, see mõiste põhineb kaudselt põletusrajatise mõistel.
19.
Rajatise mõiste ühtsus nähtub eriti sõnastuse osas pea täielikult kattuvates jäätmepõletusdirektiivi artikli 3 punkti 4 teises lõigus ja punkti 5 kolmandas lõigus antud täpsustustest. Nende sätete kohaselt hõlmab see mõiste tegevuskohta ja kogu põletusrajatist või koospõletusrajatist, sealhulgas kõiki põletusliine, jäätmete vastuvõtu-, säilitus- ja kohapealseid eeltöötlusseadmeid, jäätmete etteandesüsteeme, kütuse- ja õhuvarustussüsteeme, katelt, heitgaaside töötlemisseadmeid, kohapealseid seadmeid jääkide ja heitvee töötlemiseks ja ladustamiseks, korstnat ning seadmeid ja süsteeme põletamise juhtimiseks ja põletustingimuste pidevaks ülesmärkimiseks ja jälgimiseks.
20.
Selles rajatise mõiste täpsustuses ei ole juttu kateldest mitmuses, vaid ainult ühest katlast. See kõneleb arusaama kasuks, et rajatis koosneb tavaliselt vaid ühest (
5
) katlast.
21.
See tõlgendus vastab jäätmepõletusdirektiivi artikli 6 lõike 1 kohastele põletusrajatistele esitatavatele teatud tingimustele, kuna neid saab rakendada vaid ühele katlale. Artikli 6 lõike 1 esimene lõik nõuab sellist põlemistaset, et räbu ja koldetuha orgaanilise süsiniku kogusisaldus on alla 3% või nende põletuskadu on alla 5% aine kuivmassist. Mitme katla samaaegne käsitlemine ei võimaldaks teha mingeid järeldusi põlemistaseme kohta.
22.
Samuti peab põletusrajatisel jäätmepõletusdirektiivi artikli 6 lõike 1 kolmanda ja neljanda lõigu kohaselt olema abipõleti (
6
). Seejuures vajab iga katel eraldi abipõletit.
23.
Seega tuleb põhimõtteliselt iga katla – koos selle juurde kuuluvate seadmetega – puhul hinnata, kas tegemist on põletusrajatise või koospõletusrajatisega.
24.
Austria ja Rootsi valitsuse väited tõstatavad siiski küsimuse, mil määral võib mitut katelt käsitada ühe rajatisena. Selle kasuks kõneleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2001. aasta direktiivi 2001/80/EÜ teatavate suurtest põletusseadmetest õhku eralduvate saasteainete piiramise kohta (
7
) artikli 2 punkti 7 kolmandas lõigus sätestatud põletusseadme mõiste: „Kui kaks või enam uut eraldi seadet on tehnilisi ja majanduslikke tegureid arvesse võttes paigaldatud nii, et nendest lähtuvat heitgaasi on pädevate asutuste hinnangu kohaselt võimalik väljutada ühise korstna kaudu, siis loetakse selliste seadmete kombinatsioon üheks tervikuks”.
25.
Nagu komisjon õigesti välja toob, puudutab see säte siiski teist direktiivi, millel on teised eesmärgid. Selle rakendamine põletusrajatistele ja koospõletusrajatistele on seega mõeldav alles pärast põhjalikku analüüsi.
26.
Nii oleks põhimõtteliselt võimalik käsitleda mitut koospõletusrajatist heitmete piirväärtuste rakendamisel ühtse tervikuna, kuna need väärtused on direktiivi II.2 lisa kohaselt suuremate põletusrajatiste puhul rangemad. Seda küsimust ei ole käesolevas asjas siiski vaja lahendada.
27.
Mingil juhul ei tohi rajatise osade kombineerimise abil hiilida kõrvale keskkonnakaitse sätetest. See läheks vastuollu jäätmepõletusdirektiivi artiklis 1 sätestatud eesmärgiga vähendada kahjulikku mõju keskkonnale ja ohtu inimeste tervisele. Seetõttu peab näiteks mitmest katlast koosneval põletusrajatisel olema eraldi abipõleti iga katla jaoks.
28.
Kaitsesätte lubamatu rikkumisega oleks eelkõige tegemist siis, kui põletusrajatised ja koospõletusrajatised oleks kombineeritud nii, et tulemusena loodud rajatisele tervikuna laieneksid üksnes osaliselt vähem ranged (
8
) nõuded, mis kehtivad koospõletusrajatistele. Seetõttu lükkavad kõik pooled põletusrajatiste ja koospõletusrajatiste kombinatsiooni tagasi.
29.
Seega tuleb jäätmepõletusdirektiivi kohaldamisel mitmest üksusest (katlad) koosnevale koostootmisjaamale põhimõtteliselt iga sellist üksust, st iga katelt koos selle juurde kuuluva varustusega, käsitada rajatisena. Siiski on võimalik käsitleda paljusid üksteisega seotud rajatisi jäätmepõletusdirektiivi üksikute sätete kohaldamise eesmärgil ühe rajatisena, kui sellega ei rikuta sätteid, mille eesmärk on vähendada kahjulikku mõju keskkonnale ja ohtu inimeste tervisele.
B. Teine eelotsuse küsimus – rajatise liigitamine
30.
Teise eelotsuse küsimusega soovib Högsta domstolen selgitust, kas direktiivi tõlgendamisel tuleb jäätmete põletamiseks ehitatud rajatis, mille peamine otstarve on aga energiatootmine, liigitada põletusrajatiseks või koospõletusrajatiseks.
31.
Nende kahe rajatise liigi eristamine on jäätmepõletusdirektiivi seisukohast keskse tähtsusega, sest nimetatud direktiiv näeb nendele rajatise liikidele ette erinevad nõuded. Seetõttu on välistatud, et üks ja sama rajatis võib samal ajal olla nii põletusrajatis kui ka koospõletusrajatis.
32.
Saksakeelne ja tõenäoliselt ka rootsikeelne jäätmepõletusdirektiivi artikli 3 punkti 4 kohane põletusrajatise mõiste on formuleeritud suhteliselt lahtiselt: põletusrajatisega on tegemist juba siis, kui rajatist kasutatakse jäätmete soojustöötluseks (saksakeelne versioon (
9
)) või rajatis on selleks määratud (rootsikeelne versioon (
10
)). Esmapilgul tuleks jäätmete põletamiseks konstrueeritud rajatis liigitada nende definitsioonide kohaselt põletusrajatiseks. Seetõttu paneb Rootsi valitsus ette eristada põletusrajatisi koospõletusrajatistest nimetatud definitsiooni alusel. Koospõletusrajatised direktiivi mõttes oleks Rootsi valitsuse seisukoha kohaselt rajatised, mis ei ole põletusrajatised.
33.
See näib siiski vastuoluline. Taoline põletusrajatiste definitsioon ei eristaks rajatisi üksteisest, vaid hõlmaks vältimatult kõik koospõletusrajatised. (
11
) Koospõletusrajatisi iseloomustatakse jäätmepõletusdirektiivi artikli 3 punkti 5 kohaselt nende peamise otstarbe kaudu, milleks on energia või aineliste toodete tootmine. Siiski kasutatakse neid või nad on määratud ka jäätmete soojustöötluseks. Vastasel juhul ei oleks nad koospõletusrajatised, vaid muud põletusrajatised.
34.
Nimetatud kahe rajatise liigi eristamise vajadus tuleneb hoopis – nagu komisjon esile toob – jäätmepõletusdirektiivi artikli 3 punkti 5 teisest lõigust. Selle sätte kohaselt käsitatakse rajatist põletusrajatisena, kui koospõletamine toimub nii, et rajatise peamine otstarve ei ole energia või aineliste toodete tootmine, vaid hoopis jäätmete soojustöötlemine.
35.
Seega tuleb nimetatud rajatise liike eristada nende peamise otstarbe järgi: kui selleks on jäätmete soojustöötlemine, siis on tegemist põletusrajatisega; kui peamine otstarve on aga energia või aineliste toodete tootmine, siis on tegemist koospõletusrajatisega.
36.
Lisaks sellele on seos peamise otstarbega palju selgemini arusaadav jäätmepõletusdirektiivi artikli 3 lõike 4 põletusrajatise mõiste prantsuskeelsest definitsioonist kui saksa- või rootsikeelsest versioonist: prantsuskeelse versiooni kohaselt peab rajatis olema spetsiaalselt määratud jäätmete soojustöötluseks (destiné spécifiquement).
37.
Kuna õigusakti üksteisest lahknevaid keeleversioone tuleb õigusakti üldisest ülesehitusest ja eesmärgist lähtudes ühtselt tõlgendada, (
12
) tuleb jäätmepõletusdirektiivi artikli 3 punkti 4 prantsuskeelsele versioonile tuginedes tõlgendada nii, et ei tekiks vastuolu artikli 3 punkti 5 teise lõiguga.
38.
Nagu toob välja Austria valitsus, on peamisele otstarbele orienteerumine kooskõlas ka jäätmete kõrvaldamise ja jäätmete taaskasutamise eristamist käsitleva kohtupraktikaga. Selle alusel on jäätmete taaskasutamise toimingu oluline tunnus jäätmete raamdirektiivi (
13
) artikli 3 lõike 1 punkti b ning direktiivi põhjenduse 4 kohaselt asjaolu, et selle peamine eesmärk on jäätmetele kasuliku funktsiooni andmine, asendades jäätmetega muid materjale, mida oleks selle funktsiooni täitmiseks tulnud kasutada, mistõttu on võimalik säästa loodusressursse. (
14
) Seega kujutab eriti jäätmete põletamine endast taaskasutamise meetodit, kui selle peamine eesmärk on jäätmetele kasuliku funktsiooni andmine, kasutades neid energiatootmiseks ning asendades selle abil esmaseid energiaallikaid, mida oleks tulnud selle funktsiooni täitmiseks muidu kasutada. (
15
)
39.
Ilma et see viiks teistsuguse tulemuseni, vaidleb Rootsi valitsus õigustatult selle lahenduse vastu, mis – nagu toob välja ka komisjon – piirab rangemate keskkonnakaitse nõuete kohaldamist põletusrajatistele. Erisused seisnevad peamiselt üksnes põletusrajatistele kohaldatavates jäätmepõletusdirektiivi artikli 6 lõike 1 sätetes. Need määravad kindlaks räbu ja koldetuha orgaanilise süsiniku sisalduse või nende põletuskao ning nõuavad abipõleti olemasolu. (
16
) Artikli 6 lõike 4 kohaselt on vähemalt abipõleti puhul võimalik siiski lubada erandeid, kui peetakse kinni direktiivis antud piirväärtustest.
40.
Ühenduse seadusandja on need erisused sõnaselgelt ette näinud. Lisaks näib ta olevat lähtunud eeldusest, et juba jäätmepõletusdirektiivis koospõletusrajatistele kehtestatud nõuded tugevdavad keskkonnakaitset märgatavalt. Nii nähtub jäätmepõletusdirektiivi ettepaneku põhjendustest, et komisjoni arvates ei hõlmanud seni kehtinud direktiivid koospõletusrajatisi. (
17
)
41.
Jäätmepõletusdirektiiviga on seadusandja vähemalt lähendanud koospõletusrajatistele esitatavaid nõudeid põletusrajatiste suhtes kehtivatele nõuetele. Nõuete eesmärgiks on, et kütuse hulka kuuluvatele jäätmetele kehtiksid samad nõuded nagu jäätmete põletamisele kui sellisele. Ka muudele kütustele määratakse piirväärtused, mis näivad osaliselt rangemad kui direktiivist 2001/80 tulenevad nõuded. Segatud töötlemata olmejäätmete või üle 40% ulatuses ohtlike jäätmete põletamise puhul kehtivad jäätmepõletusdirektiivi artikli 7 lõike 4 ja lõike 2 teise lõigu kohaselt põletusrajatistele rakendatavad piirväärtused.
42.
Peale selle tuleb viidata asjaolule, et jäätmepõletusdirektiivi nõuded ei ole ammendavad, vaid vastavalt selle direktiivi põhjendusele 13 võib direktiivi 96/61 alusel kehtestada rangemaid nõudeid. Lisaks sellele, eriti kui viimati nimetatud direktiivi ei saa kohaldada, võivad liikmesriigid EÜ artikli 176 alusel kehtestada rangemaid meetmeid (
18
).
43.
Kas ka tegelikult liigitataks pea kõik rajatised koospõletusrajatisteks, nagu pelgab Rootsi valitsus, vajaks praktikas kontrollimist. Selles osas on eelkõige oluline, kuidas tehakse kindlaks rajatise peamine otstarve. See peab tulenema objektiivsetest asjaoludest, (
19
) eriti kui käitaja subjektiivset eesmärki ei saa kontrollida.
44.
Nagu märgib Rootsi valitsus, ei saa koospõletusrajatiseks liigitamine sõltuda üksnes sellest, kas jäätmete põletamisel tekkivat energiat kasutatakse. Vastupidi, jäätmepõletusdirektiivis on koguni kahes kohas, nimelt artikli 4 lõike 2 punktis b ja artikli 6 lõikes 6 sätestatud, et ka põletusrajatised kasutavad tekkiva soojuse võimaluse piires ja võimalikult suures ulatuses ära.
45.
Kui rajatis on tehniliselt plaanitud üksnes jäätmete põletamiseks, siis on see vähemalt tõendiks, et energiatootmine ei ole põletamise peamine otstarve. See kehtib seda enam, kui rajatise käitajad arvestavad energiatootmise võimalusega, juhul kui sobivaid jäätmeid ei tarnita. Teistsugune on olukord siis, kui rajatist käitatakse peamiselt või ajuti täielikult muu kütusega. (
20
)
46.
Kindlasti on oluline ka jäätmete põletamise majanduslik käsitlus. Kui jäätmeid ostetakse ja nendega asendatakse kalleid alternatiivkütuseid, siis näitab see, et peamine otstarve on energiatootmine. Kaugkütte tootmise puhul on oluliseks aspektiks ka küttejaotuse infrastruktuuri rajamise investeerimiskulud võrreldes põletusseadme rajamise kuludega.
47.
Kui aga põletamise eest tasutakse makse, mis ületavad energiatootmisest saadavat kasu, tuleb eeldada, et jäätmete põletamine on peamine otstarve. Veelgi enam vastab see tõele siis, kui rajatis on jäätmemajanduse infrastruktuuri osa.
48.
Nagu ka komisjon rõhutab, ning vastupidi Rootsi valitsuse kartusele, on eespool toodud kaalutlustega võrreldes teisejärguline, kas rajatist käitab ettevõtja, kelle peaeesmärk on jäätmekäitlus või hoopis energiatootmine. Kuna oluline on käsitleda eraldi iga rajatist, põhimõtteliselt isegi iga katelt ning selle juurde kuuluvat varustust, ei saa kogu ettevõtja peaeesmärk olla määrav.
49.
Siiski on komisjon suulises menetluses esitatud küsimusele vastates samuti õigesti esile toonud, et rajatise peamine otstarve ei ole määratud alatiseks, vaid kaalutlemise seisukohast olulised asjaolud võivad muutuda. Seega ei saa välistada, et uus omanik muudab rajatise käitamist nii, et selle peamist otstarvet tuleb uuesti hinnata.
50.
Kokkuvõttes tuleb seega tuvastada, et jäätmete põletamiseks ehitatud rajatise liigitamine sõltub sellest, kas selle peamine otstarve on jäätmete soojustöötlemine või energia või aineliste toodete tootmine. Peamine otstarve peab tulenema objektiivsetest asjaoludest.
V. Ettepanek
51.
Seega teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsusetaotlusele järgmiselt:
1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. detsembri 2000. aasta direktiivi 2000/76/EÜ jäätmete põletamise kohta kohaldamisel mitmest üksusest (katlad) koosnevale koostootmisjaamale tuleb põhimõtteliselt iga sellist üksust, st iga katelt koos selle juurde kuuluva varustusega, käsitada rajatisena. Siiski on võimalik käsitleda paljusid üksteisega seotud rajatisi selle direktiivi üksikute sätete kohaldamise eesmärgil ühe rajatisena, kui sellega ei rikuta sätteid, mille eesmärk on vähendada kahjulikku mõju keskkonnale ja ohtu inimeste tervisele.
2.
Jäätmete põletamiseks ehitatud rajatise liigitamine põletusrajatiseks direktiivi 2000/76/EÜ artikli 3 punkti 4 tähenduses või koospõletusrajatiseks selle direktiivi artikli 3 punkti 5 tähenduses sõltub sellest, kas rajatise peamine otstarve on jäätmete soojustöötlemine või energia või aineliste toodete tootmine. Peamine otstarve peab tulenema objektiivsetest asjaoludest.
(
1
)	Algkeel: saksa.
(
2
)	EÜT L 332, lk 91; ELT eriväljaanne 15/05, lk 353.
(
3
)	Vt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta direktiivi 2004/8/EÜ soojus- ja elektrienergia koostootmise stimuleerimiseks siseturu kasuliku soojuse nõudluse alusel, millega muudetakse direktiivi 92/42/EMÜ (ELT L 52, lk 50; ELT eriväljaanne 12/03, lk 3), artiklis 3 sätestatud mõistet.
(
4
)	EÜT L 257, lk 26; ELT eriväljaanne 15/03, lk 80.
(
5
)	See, kuidas käsitleda eraldi põletuskatelt mitteomavat rajatist, on peatselt Euroopa Kohtus menetletava kohtuasja C-317/07: Lahti Energia esemeks (vt sellekohane teade ELT 2007, C 211, lk 26).
(
6
)	Vt abipõleti kui jäätmepõletusrajatiste jaoks parima olemasoleva tehnika kohta Reference Document on the Best Available Techniques for Waste Incineration, august 2006, lk 269 jj (http://ec.europa.eu/comm/environment/ippc/brefs/wi_bref_0806.pdf). Komisjon töötas selle dokumendi koostöös liikmesriikide ekspertidega välja direktiivi 96/61 alusel.
(
7
)	EÜT L 309, lk 1; ELT eriväljaanne 15/06, lk 299.
(
8
)	Vt selle kohta täpsemalt käesoleva ettepaneku punkt 39.
(
9
)	Saksakeelne versioon on erinevalt teistest keeleversioonidest ilmselt orienteeritud nõukogu 16. detsembri 1994. aasta direktiivi 94/67/EÜ ohtlike jäätmete põletamise kohta (EÜT L 365, lk 34; ELT eriväljaanne 15/02, lk 413) artikli 2 punkti 2 tekstile.
(
10
)	„Förbränningsanläggning: varje stationär eller mobil teknisk enhet eller utrustning avsedd för värmebehandling av avfall med eller utan återvinning av alstrad värme.”
(
11
)	Vt kohtujurist Jacobsi 26. septembri 2002. aasta ettepanek kohtuasjas C-228/00: komisjon vs. Saksamaa (EKL 2003, lk I-1439, punkt 80). Kohtujurist lähtus sellest, et varem kehtinud jäätmepõletusdirektiivid, mis sisaldasid saksakeelsele versioonile sarnast põletusrajatise definitsiooni, olid kohaldatavad ka jäätmete taaskasutamise rajatistele. Tegemist oli nõukogu 8. juuni 1989. aasta direktiiviga 89/369/EMÜ uutest olmejäätmete põletustehastest lähtuva õhusaaste vältimise kohta (EÜT L 163, lk 32; ELT eriväljaanne 15/01, lk 349); nõukogu 21. juuni 1989. aasta direktiiviga 89/429/EMÜ olemasolevatest olmejäätmete põletustehastest lähtuva õhusaaste vähendamise kohta (EÜT L 203, lk 50; ELT eriväljaanne 15/01, lk 358) ja eespool 9. joonealuses märkuses viidatud direktiiviga 94/67.
(
12
)	12. novembri 1969. aasta otsus kohtuasjas 29/69: Stauder (EKL 1969, lk 419, punkt 3); 24. oktoobri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-72/95: Kraaijeveld jt (EKL 1996, lk I-5403, punkt 28); 23. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-300/05: ZVK (EKL 2006, lk I-11169, punkt 16) ja 14. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C-56/06: Euro Tex (EKL 2007, lk I-4859, punkt 27).
(
13
)	See kohtupraktika põhineb nõukogu 15. juuli 1975. aasta direktiivil 75/442/EMÜ jäätmete kohta (EÜT L 194, lk 39; ELT eriväljaanne 15/01, lk 23) nõukogu 18. märtsi 1991. aasta direktiiviga 91/156/EMÜ (EÜT L 78, lk 32; ELT eriväljaanne 15/02, lk 3) kehtestatud versioonis ja komisjoni 24. mai 1996. aasta otsusel 96/350/EMÜ (EÜT L 135, lk 32; ELT eriväljaanne 15/03, lk 59). See direktiiv tühistati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2006. aasta direktiiviga 2006/12/EÜ jäätmete kohta (ELT L 114, lk 9) ning asendati ilma sisuliste muudatusteta konsolideeritud versiooniga.
(
14
)	27. veebruari 2002. aasta otsus kohtuasjas C-6/00: ASA (EKL 2002, lk I-1961, punkt 69); 19. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas C-444/00: Mayer Parry Recycling (EKL 2003, lk I-6163, punkt 63) ja 7. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-103/02: komisjon vs. Itaalia (EKL 2004, lk I-9127, punkt 62).
(
15
)	13. veebruari 2003. aasta otsused kohtuasjas C-228/00: komisjon vs. Saksamaa (EKL 2003, lk I-1439, punkt 46) ja kohtuasjas C-458/00: komisjon vs. Luksemburg (EKL 2003, lk I-1553, punkt 37), samuti 3. aprilli 2003. aasta otsus kohtuasjas C-116/01: SITA (EKL 2003, lk I-2969, punkt 53).
(
16
)	Vt selle kohta eespool käesoleva ettepaneku punktid 4 ja 21 jj.
(
17
)	KOM(1998) 558 (lõplik), lk 7 ja 13. Vt ka vastupidine arvamus kohtujurist Jacobsi ettepanekus eespool 11. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas C-228/00, mis lähtus vähemalt jäätmete taaskasutamise juhtudel nende direktiivide kohaldatavusest. Euroopa Kohus ei ole selles küsimuses seisukohta võtnud.
(
18
)	Vt 14. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-6/03: Deponiezweckverband Eiterköpfe (EKL 2005, lk I-2753).
(
19
)	Vt õigusvastaste eesmärkide tuvastamise kohta 21. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-255/02: Halifax jt (EKL 2006, lk I-1609, punkt 75) ja 8. novembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-251/06: Ing. Auer (EKL 2007, lk I-9689, punkt 46); ühendusesisese tarne tuvastamise kohta käibemaksuõiguse valdkonnas 27. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-409/04: Teleos jt (EKL 2007, lk I-7797, punkt 39 jj); ühenduse meetme õigusliku aluse valiku kohta 26. märtsi 1987. aasta otsus kohtuasjas 45/86: komisjon vs. nõukogu (EKL 1987, lk 1493, punkt 11); 11. juuni 1991. aasta otsus kohtuasjas C-300/89: komisjon vs. nõukogu (titaandioksiidi kohtuasi) (EKL 1991, lk I-2867, punkt 10) ja 23. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-440/05: komisjon vs. nõukogu (EKL 2007, lk I-9097, punkt 61); samuti andmete töötlemise eesmärgi kohta minu 8. mai 2008. aasta ettepanek kohtuasjas C-73/07: Satakunnan Markkinapörssi ja Satamedia (EKL 2007, lk I-7075, punkt 85).
(
20
)	Koospõletust käsitlevad seisukohad dokumendis Reference Document on Best Available Techniques for Large Combustion Plants, juuli 2006, lk 489 jj (http://ec.europa.eu/comm/environment/ippc/brefs/lcp_bref_0706.pdf), tuginevad eeldusele, et jäätmed on üksnes väike osa kasutatud kütusest. Komisjon töötas selle dokumendi välja koostöös liikmesriikide ekspertidega direktiivi 96/61 alusel.