62011CC0568_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Bevezetés
1. Az Unió által követett, a cukorrépa- és cukornád-termelői foglalkoztatottságának és életszínvonalának garantálására(2) irányuló cél az alapja a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelemnek. Utóbb az alapügy felperese uniós támogatásban részesült e célból, amely támogatást cukorból lizin-szulfát előállítására fizették számára. Később azonban kételyei támadtak az illetékes dán hatóságoknak a tekintetben, hogy az előállított termék valóban megfelel-e az uniós támogatáshoz szükséges feltételeknek. Végül megtagadták a további kifizetéseket, és visszakövetelték a már nyújtott támogatásokat.
2. Ezen összefüggésben a jelen eljárásban először is azt kell tisztázni, hogy az előállított lizin-szulfát feljogosít-e termelési visszatérítés formájában nyújtott uniós támogatásra. Az eljárás mindenekelőtt azonban alkalmat kínál az uniós támogatások nyújtása tekintetében a bizalomvédelem elve vonatkozásában évtizedek alatt kialakult ítélkezési gyakorlat tisztázására.
II – Jogi háttér
3. 2006-ig a cukorfeldolgozásra nyújtott termelési visszatérítéseket az 1265/2001 rendelet(3) szerint ítélték oda. E rendelet mind a termelési visszatérítésre vonatkozó jogosultság feltételei, mind pedig az ahhoz kapcsolódó közigazgatási eljárás tekintetében tartalmaz előírásokat.
A – A termelési visszatérítésre vonatkozó jogosultság
4. Az 1265/2001 rendelet 14. cikke (1) bekezdése első albekezdésének b) pontja szerint a visszatérítési igazolás kiadása „jogosultságot teremt az igazolásban feltüntetett termelési visszatérítés kifizetésére […] miután az alapterméket a visszatérítési igazolásban megállapított feltételeknek megfelelően feldolgozták”.
5. Az 1. cikk (1) bekezdésének meghatározása szerint „alaptermékek” többek között a cukor, „amelyeket az I. mellékletben felsorolt vegyipari termékek gyártása során használnak fel”. Ezen I. melléklet tartalmazza a Kombinált Nómenklatúra kódjaira vonatkozó táblázatot. A táblázatban szerepel többek között:
„29. árucsoport	Szerves vegyi anyagok a 2905 43 00 és a 2905 44 vámtarifaszám alá tartozó termékek kivételével
[…]
korábbi 38. árucsoport	A vegyipar különböző termékei a 380910, a 3809 91 00, a 3809 92 00, a 3809 93 00 és a korábbi 3824 60 vámtarifa alszám alá tartozók kivételével”.
6. A Kombinált Nómenklatúrát a vám- és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló, 1987. július 23-i 2658/87/EGK tanácsi rendelet(4) I. melléklete állapítja meg. E rendelet 12. cikkének (1) bekezdése szerint a 2004 és 2006 közötti, a jelen eljárás tekintetében releváns időszakra vonatkozó I. mellékletetet az 1789/2003(5), az 1810/2004(6) és az 1719/2005(7) rendelet határozta meg. A vonatkozó rendelkezésekre tekintettel az I. melléklet három változata megegyezik.
7. A Kombinált Nómenkaltúra 29. árucsoportja tartalmazza a „Lizin és észterei, és ezek sói” 2922 41 00 vámtarifaalszámot. A Kombinált Nómenklatúra 29. árucsoportjához fűzött 1. megjegyzés kiegészítésképpen a következőket írja elő:
„1. Eltérő rendelkezés hiányában ebbe az árucsoportba tartoznak:
a) az elkülönített, vegyileg meghatározott szerves vegyületek akkor is, ha szennyeződést tartalmaznak;
[…]
e) a fenti a), b) vagy c) pontban megnevezett termékek más oldatai, ha az ilyen oldás szokásos és kizárólag biztonsági vagy szállítási okokból szükséges kiszerelés, és az oldóanyag hozzáadása nem teszi a terméket az általános felhasználástól eltérő, más célra alkalmassá;
f) az előbbi a), b), c), d) vagy e) pontban megnevezett termékek a tartósításukhoz vagy szállításukhoz szükséges stabilizáló anyagok […] hozzáadásával;
g) a fenti a), b), c), d), e) vagy f) pontban megnevezett termékek, az azonosítások megkönnyítése céljából vagy biztonsági okokból pormentesítő vagy színező- vagy szagosítóanyag hozzáadásával is, ha ezek hozzáadása nem teszi a terméket az általános felhasználástól eltérő, más célra alkalmassá;
[…]”.
8. A 38. árucsoportban, amely a „vegyipar különféle termékeire” vonatkozik, található a 3824 vámtarifaszám az alábbi termékleírással: „[…]; másutt nem említett vegyipari és rokon ipari termékek és készítmények […]”.
9. Végül a Kombinált Nómenklatúra 23. árucsoportja tartalmazza az „Állatok etetésére szolgáló készítmény” 2309 vámtarifaszámot.
B – A termelési visszatérítésre vonatkozó eljárás
10. A közigazgatási eljárás tekintetében az 1265/2001 rendelet 2. cikke előírja:
„(1) A termelési visszatérítést az a tagállam nyújtja, amelynek területén az alaptermékek feldolgozására sor kerül.
(2) A tagállam csak akkor nyújthat visszatérítést, ha vámfelügyelet vagy azzal azonos garanciákat nyújtó közigazgatási ellenőrzés biztosítja, hogy az alaptermékeket a 3. cikkben említett kérelemben előírt célra használják fel.”
11. Az 1265/2001 rendelet 3. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1) Termelési visszatérítés csak azoknak a feldolgozóknak nyújtható, akik lehetővé teszik a 2. cikk (2) bekezdésében előírt ellenőrzés bármikori elvégzését, és, akik kérelmet nyújtottak be, amely meghatározza azt a vegyipari terméket, amelynek előállítása során az alaptermék felhasználásra kerül.
(2) Az érintett tagállam a visszatérítésre való jogosultságot a feldolgozóknak az (1) bekezdésben említett előzetes elismeréséhez kötheti.”
A kérdést előterjesztő bíróság megállapította, hogy az alapeljárásban alkalmazandó dán jog előírta a dán vámhatóságok előzetes elismerésének szükségességét.
12. A visszatérítési igazolás, amely az 1265/2001 rendelet 14. cikke (1) bekezdésének első elbekezdése szerint jogosultságot teremt termelési visszatérítés kifizetésére, a 12. cikk (3) bekezdésének d) pontja szerint tartalmazza „az alaptermék felhasználását”.
13. A termelési visszatérítés iránti kérelem a 10. cikk (1) bekezdése második albekezdésének c) pontja szerint tartalmazza „annak a vegyipari terméknek a vámtarifaszámát és megnevezését, amelynek gyártásához az alapterméket felhasználják”.
14. Az 1265/2001 rendelet 13. cikkének b) pontja szerint, amely mind a termelési visszatérítés iránti kérelemre, mind pedig a visszatérítési igazolásra vonatkozik:
„az alaptermék felhasználásának megjelölése – az érdekelt tagállam illetékes hatóságainak kérelmére és jóváhagyásával – csupán a Kombinált Nómenklatúra azon árucsoportjából állhat, amely alá az előállításra kerülő vegyipari termék vagy termékek tartoznak”.
15. A tagállamok által nyújtott termelési visszatérítéseket a jelen ügyre vonatkozó időszakban az 1258/1999 rendelet(8) 1. cikkének (1) bekezdése és (2) bekezdésének b) pontja, valamint 2. cikkének (2) bekezdése szerint az Európai Közösségek általános költségvetéséből finanszírozzák.(9) E rendelet 8. cikke (1) bekezdésének első albekezdése többek között az alábbi kötelezettséget írja elő a tagállamok számára:
„(1) A tagállamok a nemzeti törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseknek megfelelően megteszik azokat az intézkedéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy:
[…]
b) megakadályozzák és kezeljék a szabálytalanságokat;
c) behajtsák a szabálytalanság, illetve gondatlanság miatt elveszett összegeket.”
16. A „szabálytalanságot” a 2988/95 rendelet(10) 1. cikkének (2) bekezdése a következőképpen határozza meg „a közösségi jog valamely rendelkezésének egy gazdasági szereplő általi, annak cselekménye vagy mulasztása útján történő megsértése, amelynek eredményeként a Közösségek általános költségvetése […]kárt szenved[…] vagy szenvedn[e] […], […] indokolatlan kiadási tételek miatt”.
III – Az alapeljárás és a Bíróság előtti eljárás
17. A dán Agroferm A/S társaság (a továbbiakban: Agroferm) Dániában 2004. augusztustól 2006. júniusig lizin-szulfátot termelt, amelyet erjesztési eljárás révén cukorból nyert ki és takarmányadalékként értékesített. 2004. augusztustól 2006. márciusig az Agroferm a felhasznált cukor után összesen 70,6 millió dán korona összegben kapott termelési visszatérítést, amely jelenleg körülelül 9,5 millió eurónak felel meg.
18. Az Agroferm 2004. május 19-én a termelési visszatérítésekre tekintettel „előzetes elismerés” iránti kérelmet nyújtott be a dán vámhatósághoz. A kérelemben az Agroferm előadta, hogy lizin előállítását tervezi, amelyet a Kombinált Nómenklatúra 2922 41 00 vámtarifaalszáma alá kell sorolni. 2004. június 16-án a dán vámhatóság 2007. május hónap végéig megadta az elismerést. Ezt követően a dán élelmiszer-kereskedelmi hatóság a kiállítástól öt hónapig érvényes visszatérítési igazolásokat állított ki.
19. A dán vámhatóság 2005. októberben és 2006. márciusban mintát vett az Agroferm által előállított termékekből. A minták elemzése kimutatta, hogy azok 66%-ban lizin-szulfátból álltak, egyebekben pedig az előállítási eljárás melléktermékeiből, túlnyomó részben sejtmassza formájában. 2006. május 9-én a dán élelmiszer-kereskedelmi hatóság elutasította a termelési visszatérítések további kifizetését, azzal az indokkal, hogy kétely merült fel az elállított termékek besorolását illetően.
20. Ugyenezen hatóság végül 2006. november 22-én felszólította az Agrofermet 86,6 millió dán koronának megfelelő, kamatokkal növelt termelési visszatérítés visszafizetésére. Ezt támadja az Agroferm az alapeljárásban, azzal az indokkal, hogy jogosan, legalábbis jóhiszeműen részesült a kifizetésekben. Egyébiránt kéri további, a már engedélyezett termelési visszatérítéseknek a termelés 2006 júniusában történő leállításáig való kifizetését.
21. Ezen összefüggésben a jogvitát elbíráló Vestre Landsret az EUMSZ 267. cikk szerint az alábbi kérdéseket terjesztette a Bíróság elé előzetes döntéshozatal céljából:
1. A[z] 1719/2005[…] rendelet I. melléklete szerinti 2309 vámtarifaszáma, 2922 vámtarifaszáma vagy 3284 vámtarifaszáma alá kell-e besorolni azt a terméket, amelyet coryne-bacterium glutamicummal
való fermentálással állítanak elő cukorból, és amely […] az előállítási folyamatból fakadó szennyeződések (változatlan nyersanyagok, a gyártási folyamat során felhasznált reagensek és melléktermékek) mellett körülbelül 65%-ban lizin-szulfátból áll?
Ezzel összefüggésben jelentőséggel bír-e, ha a szennyeződéseket annak érdekében tartják meg tudatosan, hogy a termék különösen alkalmas legyen takarmánygyártásra, vagy az erre való alkalmasság fokozása érdekében, vagy ha azért tartják meg a szennyeződéseket, mert eltávolításuk nem szükséges vagy nem kifizetődő? Ezen esetekben milyen iránymutatásokat kell ennek értékelése során alkalmazni?
A válasz szempontjából jelentőséggel bír-e az, hogy olyan lizintartalmú termékeket is elő lehet állítani, beleértve a „tiszta” (≥98%) lizint és a lizin-HCl-termékeket, amelyek lizintartalma magasabb, mint a fent bemutatott lizin-szulfáté, és ezzel összefüggésben jelentőséggel bír-e, hogy a fent bemutatott lizin-szulfát termék lizinszulfát- és sz ennyeződéstartalma megfelel a más gyártók lizin-szulfát termékeiben található mennyiségnek? Ezen esetekben milyen iránymutatásokat kell ennek értékelése során alkalmazni?
2. Amennyiben a jogszerűség elve értelmében feltételezzük, hogy a gyártás nem tartozott a visszatérítési rendszer hatálya alá, akkor ellentétes-e az uniós joggal, ha a nemzeti hatóságok a jogbiztonság és a bizalomvédelem nemzeti elvével összhangban a jelen ügyhöz hasonló esetben eltekintenek azon visszatérítési összegek visszafizetésének elrendelésétől, amelyeket a gyártó jóhiszeműen fogadott el?
3. Amennyiben a jogszerűség elve értelmében feltételezzük, hogy a gyártás nem tartozott a visszatérítési rendszer hatálya alá, akkor ellentétes-e az uniós joggal, ha a nemzeti hatóságok a jogbiztonság és a bizalomvédelem nemzeti elvével összhangban a jelen ügyhöz hasonló esetben tiszteletben tartják azokat a kötelezettségeket (visszatérítési bizonyítványokat), amelyek határidőhöz kötöttek, és amelyeket a gyártó jóhiszeműen fogadott el?
22. A Bíróság előtti eljárásban az Agroferm, a dán kormány és a Bizottság írásban, valamint a 2012. november 22-i szóbeli tárgyaláson is részt vett.
IV – A jogkérdésről
23. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgya mind a termelési visszatérítés nyújtásának jogi feltételei, mind pedig azon jogok, amelyek a termelési visszatérítésre vonatkozó eljárás keretében a nemzeti hatóságok eljárásával kapcsolatos bizalomvédelem szempontjából felmerülhetnek.
24. A kérdést előterjesztő bíróság első kérdése annak tisztázására irányul, hogy az Agroferm által előállított termék megalapoz-e az uniós jog szerint termelési visszatérítésre való jogosultságot (lásd az A. pontot). A második és a harmadik kérdést arra az esetre terjeszti elő a bíróság, ha a dán hatóságok nem nyújthatnak termelési visszatérítést az Agrofermnek. E kérdések azon jogosultságok tisztázására irányulnak, amelyek a kérelmezőt a dán hatóságokkal szembeni bizalomvédelem alapján megilletik (lásd ehhez a B. és a C. pontot).
A – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről: a Kombinált Nómenklatúrába történő besorolás
25. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy az Agroferm által előállított termék az 1719/2005 rendelet I. mellékletében található változat szerinti Kombinált Nómenklatúra 2309 vámtarifaszáma, 2922 vámtarifaszáma vagy 3824 vámtarifaszáma alá tartozik. Mivel e rendelet a 2. cikke szerint csak 2006. január 1-jén lépett hatályba, az alapeljárás viszont a 2004 és 2006 közötti évek termelési visszatérítéseire vonatkozik, a kérdést előterjesztő bíróság kérdését úgy kell értelmezni, hogy az a Kombinált Nómenklatúra vonatkozó években hatályos változatának értelmezésére vonatkozik.(11)
26. Amint az az 1265/2001 rendelet 1. cikkének (1) bekezdésével és I. mellékletével összefüggésben értelmezett 2. cikkének (1) bekezdéséből és 14. cikke (1) bekezdése első albekezdésének b) pontjából következik, a termelési visszatérítésre való jogosultság attól függ, hogy a Kombinált Nómenklatúra mely vámtarifaszáma alá kell sorolni az Agroferm által előállított terméket. Fennállt volna a jogosultság, ha e terméket a Kombinált Nómenklatúra 2922 vagy 3824 vámtarifaszáma alá, míg nem állt volna fenn, ha a 2309 vámtarifaszáma alá kellett besorolni.
1. A 2922 vámtarifaszám
27. Az Agroferm álláspontja szerint az általuk előállított termékre a 2922 41 00 KN-kód vonatkozik, amely a 2922 vámtarifaszám egyik vámtarifaalszáma. E vámtarifaalszám alá tartoznak többek között a lizinsók. A kérdést előterjesztő bíróság megállapította, hogy az előállított lizin-szulfát esetében ilyen lizinsóról van szó. Mindenesetre az Agroferm által előállított termék csak 65%-ban áll lizin-szulfátból, egyebekben pedig túlnyomó részben az előállítási eljárásból eredő sejtmasszából.
28. Annak megállapítása érdekében, hogy a termék a 2922 41 00 vámtarifaalszám alá tartozik-e, a Bíróság által a tarifális besorolások keretében kialakított alapelveket kell figyelembe venni. Ugyanakkor a jelen esetben termelési visszatérítésre vonatkozó ügyről, nem pedig vámjogi kérdésről van szó. Az 1265/2001 rendelet kifejezetten utal azonban a vámjogi célokból létrehozott Kombinált Nómenklatúrára.(12) Ezen értelmezési alapelvek szerint a jogbiztonság biztosítása és az ellenőrzések megkönnyítése érdekében az áruk tarifális besorolásának meghatározó szempontját alapvetően azok objektív, a Kombinált Nómenklatúra vámtarifaszámának és az árucsoportok megjegyzéseinek szövegében meghatározott jellemzőiben és tulajdonságaiban kell keresni.(13)
29. A 29. árucsoporthoz fűzött 1. megjegyzés a) pontja szerint ezen árucsoporthoz és a 2922 41 00 vámtarifaalszám alá csak „az elkülönített, vegyileg meghatározott szerves vegyületek akkor is, ha szennyeződést tartalmaznak” tartoznak. Eszerint két, egymásnak ellentmondó objektív feltételnek kell teljesülnie. Egyrészt az árucsoportba tartozó vegyületeknek „elkülönítettnek” és „vegyileg meghatározottnak” kell lenniük, másrészt viszont „szennyeződést” is tartalmazhatnak.
30. A dán kormány, valamint a Bizottság álláspontja szerint nem teljesülnek e megjegyzésben foglalt feltételek, mivel az előállítási eljárás után visszamaradt sejtmasszát nem távolították el, és ezáltal a termék nem az előírt tisztasági fokkal rendelkezik.
31. A megjegyzésből – a szennyeződések tolerálása révén –egyértelműen kitűnik, hogy az „elkülönítettségre” és „vegyileg meghatározottságra” vonatkozó előírás nem követeli meg a vegyület 100%-os tisztasági fokát. Ennek oka, hogy az ilyen követelmény általában technikailag nem teljesíthető. Mivel a vegyületnek alapvetően „elkülönítettnek” kell lennie, nem beszélhetünk puszta szennyeződésről, ha a termék további anyagokat tartalmaz, jóllehet technikailag lehetséges magasabb tisztasági fok. A kérdést előterjesztő bíróság szerint éppen ez az eset áll fenn, így az Agroferm termékében található sejtmassza esetében nem puszta szennyeződésről van szó. Mivel csak a termék objektív jellemzői döntőek, e tekintetben nem bír jelentőséggel, hogy a kérdést előterjesztő bíróság megállapítása szerint kereskedelmileg nincs értelme a magasabb tisztasági foknak.
32. Egyébiránt a 29. árucsoporthoz fűzött egyéb megjegyzésekkel történő összehasonlításból kitűnik, hogy valamely termék – szándékosan a vegyületben található, bizonyos célt szolgáló – alkotóelemei nem tekinthetők szennyeződéseknek. Hiszen a Kombinált Nómenklatúra 29. árucsoportjához fűzött 1. megjegyzés e)–g) pontja szabályozza, hogy milyen célból és milyen feltételekkel nem káros a vizes oldattól eltérő oldat vagy más anyagok hozzáadása. Az ilyen jellegű követelmények nem bírnának jelentőséggel, ha az ilyen anyagok hozzáadását már az a) pont értelmében szennyeződésnek lehetne tekinteni. Azonban nemcsak az utólagos hozzáadás, hanem anyagoknak bizonyos célból a termékben hagyása sem tekinthető puszta szennyeződésnek. Másként az előállítási eljárás kialakításával megkerülhetők lennének a 29. árucsoporthoz fűzött 1. megjegyzés e)–g) pontjában foglalt követelmények.
33. A kérdést előterjesztő bíróság megállapításai alapján az Agroferm termékében található sejtmassza bizonyos célokat szolgál. Először is a lizin-szulfátban található nedvesség megkötésének megakadályozását szolgálja, másodszor pedig a sejtmassza javítja a vegyület takarmányra történő felhasználásra való alkalmasságát. Ezen összefüggésben sem tekinthető a sejtmassza a 29. árucsoporthoz fűzött 1. megjegyzés a) pontja szerinti puszta szennyeződésnek.
34. E megállapításokra tekintettel nem kell kitérni a Bizottság által kiegészítésképpen hivatkozott, a Vámigazgatások Világszervezete keretében a harmonizált áruleíró és kódrendszert illetően kidolgozott magyarázó megjegyzésekre. Ezek ugyan az állandó ítélkezési gyakorlat szerint fontos segédeszközök a Kombinált Nómenklatúra értelmezéséhez, nem rendelkeznek azonban jogi kötőerővel.(14) Következésképpen a jogi kötőerővel rendelkező Kombinált Nómenklatúra és különösen a 29. árucsoporthoz fűzött 1. megjegyzés értelmezéséből eredő megállapításokhoz vizsonyítva másodrangúak.
35. Az Agroferm által előállított terméket tehát nem a Kombinált Nómenklatúra 2922 41 00 vámtarifaalszáma alá kell sorolni, mivel nem teljesülnek vonatkozásásban a 29. árucsoporthoz fűzött 1. megjegyzés a) pontjában foglalt feltételek.
2. A 2309 vámtarifaszám
36. A dán kormány és a Bizottság álláspontja szerint az Agroferm által előállított terméket ehelyett a 2309 vámtarifaszám alá kell sorolni. E vámtarifaszám az „Állati takarmányozásra szolgáló készítményekre” vonatkozik.
37. Valamely áru rendeltetése akkor lehet a tarifális besorolás objektív szempontja, ha szorosan az adott áru lényegéhez kapcsolódik, és e kapcsolat az áru objektív jellemzői és tulajdonságai alapján megállapítható.(15) A jelen ügyben vitatott terméket ugyan csak takarmány adalék anyagaként forgalmazták, és így a kérdést előterjesztő bíróság szerint az objektív tulajdonságai alapján predesztinált. Az Agroferm szerint ezért nem lehetséges a 2309 vámtarifaszám alá sorolás.
38. Mindenesetre a 2309 vámtarifaszám nem utal arra, hogy a készítményeket olyan termékekre kell korlátozni, amelyeket önállóan takarmányozásra lehet alkalmazni. Az Agroferm által előállított terméket ezért a Kombinált Nómenklatúra 2309 vámtarifaszáma alá kell sorolni.
3. A 3824 vámtarifaszám
39. Mivel a Kombinált Nómenklatúra 3824 vámtarifaszáma csak olyan készítményekre vonatkozik, amelyek „másutt nem említettek”, és az Agroferm által előállított terméket, mint láttuk, a 2309 vámtarifaszám alá kell sorolni, nem tartozik a 3824 vámtarifaszám alá.
4. Közbenső következtetés
40. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre azt a választ kell tehát adni, hogy az olyan terméket, mint amilyen az alapügyben vitatott termék, amely 65%-ban lizin-szulfátból és egyebekben az előállítási eljárásból eredő szennyeződésekből áll, és amelyet állati takarmányozásra használnak, a Kombinált Nómenklatúra 2309 vámtarifaszáma alá kell sorolni.
B – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdéről: a kifizetett termelési visszatérítés visszafizetése
41. Második kérdését a kérdést előterjesztő bíróság arra az esetre terjeszti elő, ha az Agroferm az előállított termék vonatkozásában nem jogosult termelési visszatérítésre. Mint láttuk, a terméket nem olyan vámtarifaszám alá kell sorolni, amely az 1265/2001 rendelet szerint termelési visszatérítésre való jogosultságot teremt. Ezáltal a második kérdés választ nyer.
42. E kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy az uniós jogot sérti-e, ha a nemzeti hatóságok a nemzeti
jog szerint figyelembe veendő bizalomvédelem és jogbiztonság alapelvére tekintettel a jelen eljáráshoz hasonló eljárásban elmulasztják a visszatérítés összegének visszakövelését.
1. A bizalomvédelem uniós jogi alapelvének alkalmazása
43. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés nyilvánvalóan a közös agrárpolitikára vonatkozó, többször megerősített ítélkezési gyakorlat háttérében került előterjesztésre, amely szerint nem sérti
az uniós jogot, ha a nemzeti jog a jogalap nélkül felvett pénzbeni támogatás visszakövetelésekor figyelembe veszi az uniós jogrend részét képező jogbiztonság és bizalomvédelem elvét.(16)
44. Ezen ítélkezési gyakorlat azt a benyomást keltheti, hogy a tagállamok mérlegelési jogkörébe tartozik annak eldöntése, hogy az uniós jogban szabályozott pénzbeni támogatások visszakövetelésekor alkalmazzák-e a bizalomvédelem elvét. Ezáltal az uniós jog szerint ezen esetekben ugyan lehetséges lenne a nemzeti jog szerint helyt adni a bizalomvédelemnek. Ezzel egyidőjűleg ezen nézőpont azonban, amint azt a bizottság is megállapítja, azzal jár, hogy nem tiltott az az uniós jog alapján az ilyen bizalomvédelem.
45. Ezen nézőpont azonben nem követendő.
46. A tagállamok ugyanis kötelesek
az uniós jog végrehajtásánál figyelembe venni a bizalomvédelem elvét, amint az az uniós jogban
minden tagállamra egységesen meghatározott (lásd ebben a tekintetben az a) pontot). Ezért az uniós jogban meghatározott bizalomvédelem elvét az uniós jogban szabályozott pénzbeni támogatások visszakövetelésekor legalább akkor figyelembe kell venni, ha – mint a jelen esetben – a visszakövetelés szintén uniós jogalapon nyugszik (lásd ebben a tekintetben a b) pontot).
a) Bizalomvédelem az uniós jog nemzeti hatóságok által történő végrehajtásakor
47. Különösen a hozzáadottérték-adóra vonatkozó uniós jogban megfelel a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának, ha a tagállamoknak az uniós szabályozások végrehajtása során a bizalomvédelem uniós jogi elvét tiszteletben kell tartaniuk.(17) A közös agrárpolitika keretében is többször megállapította azonban a Bíróság, hogy a bizalomvédelem uniós jogi elvét minden, az uniós jogot alkalmazó belföldi hatóság köteles tiszteletben tartani.(18)
48. Ezzel szemben, ha a tagállamok számára nyitva áll annak a lehetősége, hogy az uniós jog alkalmazásakor a bizalomvédelem különböző nemzeti jogi elveit alkalmazzák, ez végeredményét tekintve az uniós jog egyes tagállamokban történő eltérő alkalmazásához vezetne. Míg bizonyos tagállamok korlátozott bizalomvédelmet biztosítanak, más tagállamok az ott letelepedett vállalkozások javára és adott esetben a közösségi költségvetés terhére nagyvonalabbúak lehetnek. Az uniós jog ilyen értelmezését különösen azért kell elutasítani, mivel az ilyen eltérő bánásmód a verseny jelentős torzulásához vezetne a tagállamok között.
49. Ezenkívül a bizalomvédelem uniós jogi elvének érvényessége nem függhet attól, hogy az uniós jogot az adott esteben uniós hatóság vagy a tagállam hatja-e végre. Ugyan az ítélkezési gyakorlat szerint valamely uniós aktussal szemben a bizalomvédelem elvére csak akkor lehet hivatkozni, amennyiben maga az Unió teremtett korábban olyan helyzetet, amely alkalmas e bizalom előidézésére.(19) Az ilyen jogos elvárás mind az uniós jogalkotó, mind az uniós hatóságok eljárásából következhet.(20)
50. Egyebekben nem áll fenn ellentmondás a bizalomvédelem uniós jogi elvének tagállamokra kötelező ereje és azon állandó ítélkezési gyakorlat között, amely szerint valamely tagállam – uniós szabályozással ellentétes – gyakorlata nem alapozhat meg jogos elvárást egy olyan magánszemélyben, aki az így létrehozott helyezetből előnyhöz jut.(21) E megállapítás ugyanis összefügg azzal, hogy a jogellenes magatartásba vetett bizalom főszabály szerint nem jogosult védelemre. Mivel a bizalomvédelem elvére nem lehet hivatkozni valamely uniós jogi szöveg egyértelmű rendelkezésével szemben, és az uniós jogot alkalmazni köteles nemzeti hatóság – uniós joggal ellentétes – magatartása nem alapozhat meg a gazdasági szereplőben jogos elvárást az uniós joggal ellentétes bánásmódra vonatkozóan.(22) Ez érinti azonban a bizalomvédelem uniós jogi tárgyi hatályát is, és többek között nem kérdőjelezi meg, hogy a nemzeti hatóságok által a végrehajtási aktusaik során főszabály szerinti kötelesek azt alkalmazni.(23)
b) Az uniós jog végrehajtása az uniós jogban szabályozott pénzbeni támogatások visszakövetelésekor
51. A jelen esetben a dán hatóságok kötelesek lettek volna tehát tiszteletben tartani a bizalomvédelem uniós jogi elvét, mivel a termelési visszatérítések visszakövetelésekor uniós jogot hajtottak végre.
52. E tekintetben kételyek merülhetnek fel a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata vonatkozásában, amely szerint a nemzeti bíróságoknak az uniós jog alapján a jogalap nélkül felvett összeg visszafizetésére vonatkozó jogvitákat – uniós rendelkezés hiányában – nemzeti jogukat alkalmazva kell eldönteniük.(24)
53. Mindenesetre a jelen ügyben az 1258/1999 rendelet 8. cikke (1) bekezdése első albekezdésének c) pontja révén uniós rendelkezés áll fenn, amely előírja a szabálytalanság miatt elveszett összegek tagállami hatóságok által történő behajtását.(25) A szabálytalanságnak a 2988/95 rendelet 1. cikkének (2) bekezdése szerinti tényállása teljesül a jelen ügyben, mivel az Agroferm nem lett volna jogosult termelési visszatérítésre. Így a Dán Királyság az uniós jog szerint köteles volt azt visszakövetelni.
54. E tekintetben a Bíróság a Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening és társai egyesített ügyekben hozott ítéletében megállapította, hogy a tagállamok visszakövetelésre irányuló uniós jogi kötelezettsége egyben a behajtás jogalapja is. Ebben az eljárásban arra vártak választ a Bíróságtól, hogy a 4253/88 rendelet(26) 23. cikkének (1) bekezdésében a tagállamok vonatkozásában megállapított „a visszaélésből […] származó veszteség megtérítésére” irányuló kötelezettség jogalapnak minősül-e a jogalap nélküli kedvezményezettől való visszakövetelésre. A Bíróság azt a választ adta, hogy a kötelezettségetalapít a tagállamok számára, anélkül hogy ehhez nemzeti jogi felhatalmazásra szükség lenne.(27) Ebből az következik, hogy a tagállamoknak az előírásban szabályozott visszakövetelésre irányuló kötelezettsége egyidejűleg önálló uniós jogalapnak minősül a kedvezményezettől a nemzeti hatóságok által történő visszakövetelésre.
55. Ha ezáltal a visszakövetelés uniós jogalapon nyugszik, logikus, hogy a nemzeti hatóságok csak a bizalomvédelem uniós jogi elvét alkalmazhatják. Éppen ezt állapította meg a Bíróság a Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening és társai egyesített ügyekben hozott ítéletében.(28)
56. Ebben az összefüggésben a jelen eljárásban nem kell határozni arról, hogy a bizalomvédelem uniós jogi elvét már azért is alkalmazni kell-e, mivel a termelési visszatérítés nyújtását uniós jog, nevezetesen az 1265/2001 rendelet szabályozza. A jelen visszakövetelés során minden esetben tiszteletben kell tartaniuk a dán hatóságoknak bizalomvédelem uniós jogi elvét, mivel az 1258/1999 rendelet 8. cikke (1) bekezdése első albekezdésének c) pontját hajtják végre.
2. A bizalomvédelem uniós jogi elvének anyagi hatálya
57. Annak érdekében, hogy a Bíróság hasznos választ adjon a kérdést előterjesztő bíróság számára, állást kell, hogy foglaljon a jelen eljárásban a bizalomvédelem uniós jogi elve tárgyi hatályát illetően. Más szavakkal a jelen ügyben az a kérdés merül fel, hogy valamely feldolgozó olyan helyzetben, mint amilyen az Agroferm helyzete, a bizalomvédelem uniós jogi elvére hivatkozva megtagadhatja-e a számára nyújtott termelési visszatérítés visszafizetését.
58. A bizalomvédelem először is a vállalkozás jóhiszeműségét, azaz valamely támogatás jogszerűségébe vetett bizalmat feltételez.(29) Ez a jóhiszeműség akkor sem áll fenn, ha a vállalkozás elmulasztott olyan vizsgálatokat, amelyeket el kellett volna végeznie.(30) Jóhiszeműség nem származhat tehát gondatlanságból. E tekintetben kétely merül fel az Agroferm esetében, mivel fel kellett volna tennie magának a kérdést, hogy az olyan termék, amely csak 65%-ban áll lizin-szulfátból, lehet-e a Kombinált Nómenklatúra 29. árucsoportjához fűzött 1. megjegyzés a) pontja szerinti „elkülönített” és „vegyileg meghatározott” vegyület, és kérhetett volna a Vámkódex(31) 12. cikke szerinti kötelező érvényű származási felvilágosítást.
59. A bizalomvédelemhez szükséges jóhiszeműségen kívül az ítélkezési gyakorlat szerint a közigazgatási hatóságok aktusai ésszerű bizalmat kellett, hogy keltsenek az elővigyázatos és körültekintő gazdasági szereplő tudatában.(32) Egyrészt annak vizsgálatáról van szó, hogy a jóhiszeműséget a hatóságok magatartására alapították-e, másrészt pedig, hogy a hatóságok magatartásából eredő bizalom jogosan keletkezett-e. Erre, amint láttuk,(33) különösen akkor kell tagadó választ adni, ha a hatóság valamely egyértelmű uniós jogi rendekezéssel szemben járt el. Ezáltal valamely hatóság eljárását mindig az alapul szolgáló uniós joggal összefüggésben kell megítélni.
60. Az Agroferm ésszerű és jogos bizalmának fennállását illetően először is meg kell állapítani, hogy a 2004. június 16-tól 2007. május végéig biztosított „előzetes elismerés” nem alapozhatott meg jogos bizalmat. Hiszen, amint azt a dán kormány helyesen előadta, ezen elismerés az 1265/2001 rendelet 3. cikkének (2) bekezdése szerint csak a feldolgozóra vonatkozik, nem pedig az előállított termékre.
61. A rendelet szerint meg kell ettől különböztetni a visszatérítési igazolást, amely az 1265/2001 rendelet 14. cikkének (1) bekezdése szerint önmagában jogosultságot teremt termelési visszatérítés kifizetésére. Amint az az 1265/2001 rendelet 18. és 20. cikkéből kitűnik, visszatérítési igazolás nélkül sem előleg, sem termelési visszatérítés kifizetésére nem kerülhet sor.
62. Az 1265/2001 rendelet 10. cikke szerint visszatérítési igazolás iránti kérelemben a rendelkezés (1) bekezdése második albekezdésének c) pontja szerint meg kell adni annak a terméknek a vámtarifaszámát, amelynek gyártásához az alapterméket felhasználják. A kérelmezőnek így magának be kell sorolnia a Kombinált Nómenklatúrába az előállítandó terméket és nem csupán a termék leírását kell tehát megadnia. A visszatérítési igazolást az 1265/2001 rendelet 12. cikke (3) bekezdésének d) pontja szerint csak bizonyos vámtarifaszám vagy a Kombinált Nómenklatúra meghatározott árucsoportja vonatkozásásban adják ki, amint az a rendelet 13. cikke b) pontjának eltérő rendelkezéséből következik.
63. A fentiekből következik, hogy a feldolgozó csak akkor hivatkozhat bizalomvédelemre a termelési visszatérítés odaítélésekor, ha az általa előállított termék az igazolásban megadott vámtarifaszám, illetve a Kombinált Nómenklatúra megadott árucsoportjába sorolandó. Még ha a dán hatóságok a visszatérítési igazolás vonatkozásában nem is vették figyelembe ezen adatokat – amely vonatkozásban az előzetes döntéshozatal iránti kérelem nem tartalmaz utalást –, az Agrofermnek nem lehetett jogos elvárása, mivel a dán hatóságok eljárása egyértelműen sértette az uniós jogot.
3. Közbenső következtetés
64. Így az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a nemzeti hatóságok a jogalap nélküli termelési visszatérítés 1265/2001 rendelet szerinti visszakövetelésekor kötelesek tiszteletben tartani a bizalomvédelem uniós jogi elvét. Valamely feldolgozó bizalma csak akkor lehet jogos, ha valóban a visszatérítési igazolásban a vámtarifaszám szerint megadott terméket állítja elő.
C – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésről: odaítélt termelési visszatérítés kifizetése
65. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság végül azt kívánja megtudni, hogy ellentétes-e az uniós joggal a jogbiztonság és a bizalomvédelem nemzeti jogban tiszteletben tartandó elvére tekintettel már odaítélt termelési visszatérítést kifizetni.
66. E kérdés – az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdéstől eltérően – nem a bizalomvédelem alapelvének a már kifizetett termelési visszatérítés visszakövetelése keretében történő figyelembevételére vonatkozik. Sokkkal inkább arról van szó, hogy a nemzeti hatóságok jóváhagyásának helyt kell-e adni, jóllehet e hatóságok megállapították, hogy jogellenes a termelési visszatérítés nyújtása.
67. E tekintetben először is meg kell állapítani, hogy a tagállamok az 1258/1999 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerint kötelesek megakadályozni a szabálytalanságokat. Így nemcsak a c) pont szerinti jogellenesen kifizetett termelési visszatérítéseket kell visszakövetelniük, hanem tartózkodniuk kell a jogellenes kifiztetésektől is.
68. Jóllehet a jelen ügyben alkalmazandó bizalomvédelem uniós jogi elve nem zárja ki, hogy valamely visszatérítési igazolásba vetett jogos bizalom esetében odaítéljék a már jóváhagyott, de még nem kifizetett termelési visszatérítést.
69. A jelen ügyben az ilyen bizalom, amint már megállapításra került, csak olyan mértékben jogos, amennyiben a feldolgozó valóban a visszatérítési igazolásban a vámtarifaszám szerint meghatározott terméket állítja elő. Ezen okból a harmadik kérdésre adott válasz megegyezik a második kérdésre adott válasszal.
V – Végkövetkeztetések
70. A fentiek alapján azt javasolom, hogy a Bíróság a Vestre Landsret által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
1) Az olyan terméket, mint amilyen az alapügyben vitatott termék, amely 65%-ban lizin-szulfátból és egyebekben az előállítási eljárásból eredő szennyeződésekből áll, és amelyet állati takarmányozásra használnak, a 2658/87/EGK rendeletnek az 1789/2003/EK, az 1810/2004/EK és az 1719/2005/EK rendeletből eredő változata szerinti I. mellékletében foglalt Kombinált Nómenklatúra 2309 vámtarifaszáma alá kell sorolni.
2) A nemzeti hatóságok az 1265/2001/EK rendelet szerinti jogalap nélküli termelési visszatérítés visszakövetelésekor és kifizetésekor kötelesek tiszteletben tartani a bizalomvédelem uniós jogi elvét. Valamely feldolgozónak az 1265/2001/EK rendelet 12. cikke szerinti visszatérítési igazolásba vetett bizalma csak akkor lehet jogos, ha az általa előállított terméket az igazolásban megadott vámtarifaszám alá kell sorolni.
(1) .
(2)  – Lásd a cukorágazat piacának közös szervezéséről szóló, 2001. június 19-i 1260/2001/EK tanácsi rendelet (HL L 178., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 33. kötet, 17. o.) második preambulumbekezdését.
(3)  –	A vegyiparban használt egyes cukortermékekre nyújtott termelési visszatérítések tekintetében az 1260/2001/EK tanácsi rendelet alkalmazása részletes szabályainak megállapításáról szóló, 2001. június 27-i 1265/2001/EK bizottsági rendelet (HL L 178., 63. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 33. kötet, 76. o.).
(4)  –	HL L 256., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 2. kötet, 382. o., a legutóbb a 2000. január 31-i 254/2000/EK tanácsi rendelettel (HL L 28., 16. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 9. kötet, 357. o.) módosított változata.
(5)  –	A vám- és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló 2658/87/EGK tanácsi rendelet I. mellékletének módosításáról szóló, 2003. szeptember 11-i 1789/2003/EK bizottsági rendelet (HL L 281., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 14. kötet, 3. o.).
(6)  –	A vám- és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló 2658/87/EGK tanácsi rendelet I. mellékletének módosításáról szóló, 2004. szeptember 7-i 1810/2004/EK bizottsági rendelet (HL L 327., 1. o.).
(7)  –	A vám- és statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló 2658/87/EGK tanácsi rendelet I. mellékletének módosításáról szóló, 2005. október 27-i 1719/2005/EK bizottsági rendelet (HL L 286., 1. o.).
(8)  –	A közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 1999. május 17-i 1258/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 160., 103. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 414. o.).
(9)  –	Lásd a 2. lábjegyzetben hivatkozott 1260/2001 rendelet (36) preambulumbekezdését.
(10)  –	Az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. december 18-i 2988/95/EK, Euratom tanácsi rendelet (HL L 312., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 1. kötet, 340. o.).
(11)  –	Lásd a fenti 6. pontot.
(12)  – Lásd a. C-201/96. sz. LTM-ügyben 1997. november 6-án hozott ítélet (EBHT 1997., I-6147. o.) 13–16. pontját és a C-270/96. sz. Laboratoires Sarget ügyben 1998. március 12-én hozott ítélet (EBHT 1998., I-1121. o.) 11–15. pontját.
(13)  –	Lásd többek között a 40/88. sz. Weber-ügyben 1989. május 25-én hozott ítélet (EBHT 1989., 1395. o.) 13. pontját, a C-142/06. sz. Olicom-ügyben 2007. július 18-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-6675. o.) 16. pontját és a C-524/11. sz. Lowlands Design Holding ügyben 2012. szeptember 6-án hozott ítélet 23. pontját.
(14)  – Lásd a C-467/03. sz. Ikegami-ügyben 2005. március 17-én hozott ítélet (EBHT 2005., I-2389. o.) 17. pontját, a C-400/05. sz. B.A.S. Trucks ügyben 2007. január 11-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-311. o.) 28. pontját és a C-423/10. sz. Delphi Deutschland ügyben 2011. május 18-án hozott ítélet (EBHT 2011., I-4003. o.) 24. pontját); lásd továbbá többek között a C-215/10. sz. Pacific World és FDD International ügyben 2011. július 28-án hozott ítélet (EBHT 2011., I-7255. o.) 29. pontját, amelyek a megjegyzéseket „lényeges eszköznek” tekintik.
(15)  –	A C-459/93. sz. Thyssen Haniel Logistic ügyben 1995. június 1-jén hozott ítélet (EBHT 1995., I-1381. o.) 13. pontja, a 13. lábjegyzetben hivatkozott Olicom-ügyben hozott ítélet 18. pontja és a C-320/11., C-330/11., C-382/11. és C-383/11. sz., DIGITALNET egyesített ügyekben 2012. november 22-én hozott ítélet 43. pontja.
(16)  – A 265/78. sz. Ferwerda-ügyben 1980. március 5-én hozott ítélet (EBHT 1980., 617. o.) rendelkező része; a 205/82–215/82. sz., Deutsche Milchkontor és társai egyesített ügyekben 1983. szeptember 21-én hozott ítélet (EBHT 1983, 2633. o.) 30. pontja; a C-366/95. sz. Steff-Houlberg Export és társai ügyben 1998. május 12-én hozott ítélet (EBHT 1998., I-2661. o.) 16. pontja; a C-80/99–C-82/99.sz. Flemmer és társai egyesített ügyekben 2001. október 9-én hozott ítélet (EBHT 2001., I-7211.o.) 60. pontja és a C-336/00. sz. Huber-ügyben 2002. szeptember 19-én hozott ítélet (EBHT 2002, I-7699. o.) 56. pontja; lásd továbbá a C-158/06. sz. ROM-projecten ügyben 2007. június 21-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-5103. o.) 24. pontját a strukturális alapok vonatkozásában.
(17)  – Lásd többek között a C-381/97. sz. Belgocodex-ügyben 1998. december 3-án hozott ítélet (EBHT 1998., I-8153. o.) 26. pontját, a C-62/00.sz. Marks & Spencer ügyben 2002. július 11-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-6325. o.) 44. pontját és a C-107/10. sz. Enel Maritsa Iztok 3 ügyben 2011. május 12-én hozott ítélet (EBHT 2011., I-3873. o.) 29. pontját.
(18)  – Lásd a 316/86. sz. Krücken-ügyben 1988. április 26-án hozott ítélet (EBHT 1988., 2213. o.) 22. pontját és a C-31/91–C-44/91. sz., Lageder és társai egyesített ügyekben 1993. április 1-jén hozott ítélet (EBHT 1993., I-1761. o.) 33. pontját.
(19)  – Lásd a C-63/93. sz., Duff és társai ügyben 1996. február 15-én hozott ítélet (EBHT 1996., I-569. o.) 20. pontját, a C-14/01. sz. Niemann-ügyben 2003. március 6-án hozott ítélet (EBHT 2003., I-2279. o.) 56. pontját és a C-606/10. sz. Association nationale d'assistance aux frontières pour les étrangers ügyben 2012. június 14-én hozott ítélet 78. pontját.
(20)  –	Lásd e tekintetben különösen a 19. lábjegyzetben hivatkozott Duff és társai ügyben hozott ítélet 20. és 14. pontját és a 19. lábjegyzetben hivatkozott Niemann-ügyben hozott ítélet 56. és azt követő pontjait.
(21)  –	Az 5/82. sz. Maizena-ügyben 1982. december 15-én hozott ítélet (EBHT 1982., 4601. o.) 22. pontja, a 18. lábjegyzetben hivatkozott Lageder és társai ügyben hozott ítélet 34. pontja, és a 19. lábjegyzetben hivatkozott Association nationale d'assistance aux frontières pour les étrangers ügyben hozott ítélet 81. pontja.
(22)  –	A 18. lábjegyzetben hivatkozott Krücken-ügyben hozott ítélet 24. pontja; a 18. lábjegyzetben hivatkozott Lageder és társai ügyben hozott ítélet 35. pontja; a C-94/05. sz. Emsland-Stärke-ügyben 2006. március 16-án hozott ítélet (EBHT 2006., I-2619. o.) 31. pontja és a C-153/10. sz. Sony Supply Chain Solutions (Europe) ügyben 2011. április 7-én hozott ítélet (EBHT 2011., I-2775. o.) 47. pontja, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(23)  –	Lásd e tekintetben a 18. lábjegyzetben hivatkozott Krücken-ügyben hozott ítélet 22–24. pontját és a 18. lábjegyzetben hivatkozott Lageder és társai ügyben hozott ítélet 33–35. pontját.
(24)  –	Lásd a 16. lábjegyzetben hivatkozott Deutsche Milchkontor és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 19. pontját és a C-383/06–C-385/06. sz., Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening és társai egyesített ügyekben 2008. március 13-án hozott ítélet (EBHT 2008., I-1561. o.) 48. pontját.
(25)  –	Az 1258/1999 rendelet 8. cikke (1) bekezdése első albekezdése c) pontjának az e különleges visszakövetelésre irányuló kötelezettsége elsőbbséget élvez a 2988/95 rendelet 4. cikke szerinti általános kötelezettséggel szemben, lásd a 2052/88/EGK rendeletnek a különböző strukturális alapok tevékenységeinek egymás között, valamint az Európai Beruházási Bank és az egyéb meglévő pénzügyi eszközök műveleteivel történő összehangolása tekintetében történő végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1988. december 19-i 4253/88/EGK tanácsi rendelet (HL L 374., 1. o.) 23. cikkének (1) bekezdésére tekintettel a 24. lábjegyzetben hivatkozott Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 39. pontját és a C-465/10. sz. Chambre de commerce et d’industrie de l’Indre ügyben 2011. december 21-én hozott ítélet (EBHT 2011., I-14081. o.) 33. pontját.
(26)  – A 25. lábjegyzet hivatkozását.
(27)  – Lásd a 24. lábjegyzetben hivatkozott Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 31. és 40. pontját.
(28)  – Lásd a 24. lábjegyzetben hivatkozott Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening egyesített ügyekben hozott ítélet 53. pontját.
(29)  – Lásd a 16. lábjegyzetben hivatkozott Huber-ügyben hozott ítélet 58. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(30)  –	Lásd ebben az értelemben a 16. lábjegyzetben hivatkozott Steff-Houlberg Export és társai ügyben hozott ítélet 21. pontját és a C-298/96. sz. Oelmühle és Schmidt Söhne ügyben 1998. július 16-án hozott ítélet (EBHT 1998., I-4767. o.) 29. pontját.
(31)  – A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12-i 2913/92/EK tanácsi rendeletnek (HL L 302., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 4. kötet, 307. o.) az 1996. december 19-i 82/97/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL 1997. L 17., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 8. kötet, 179. o.) módosított változata.
(32)  – Lásd a C-181/04–C-183/04. sz., Elmeka egyesített ügyekben 2006. szeptember 14-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-8167. o.) 32. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(33)  – Lásd a fenti 50. pontot.