62012CC0482_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Az Európai Unió Bírósága bíróság. Célja a felek közötti jogviták anyagi jogi és eljárási jogi szabályok alapján való rendezése. Kötelező érvényű határozatokat hoz, és főszabály szerint hipotetikus kérdésekre vonatkozóan nem fogalmaz meg véleményt.(2) Márpedig a vizsgált ügy egy teljes mértékben elvont helyzet valamennyi tulajdonságával rendelkezik, mivel nem egyértelmű, hogy miért van szükség az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés Bíróság általi megválaszolására. Bár igaz, hogy a kivételesen bonyolult ügyekből kiindulva nem lehet jó jogot alkotni, a nem létező viták azonban vitathatatlanul sokkal rosszabb jogot eredményeznek.
2. Ez sajnálatos, mivel a jelen ügyben nem csekély jelentőséggel bír az az érdemi kérdés, amellyel kapcsolatban a Bíróság döntését kérik. Ismét az igazságszolgáltatás hatékonyabbá tételére irányuló erőfeszítések kerülnek ugyanis szembe a hatékony bírói jogvédelemhez való joggal – nevezetesen a fogyasztók ezen jogával.
3. Az Okresný súd Prešov (eperjesi kerületi bíróság, Szlovákia) előzetes döntéshozatal iránti kérelmével a tekintetben vár iránymutatást, hogy összeegyeztethetők‑e többek között a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló 93/13/EGK irányelvvel(3) a hitel kifizetésének hitelező általi, bíróságon kívüli módon való követelését lehetővé tévő szlovák szabályok, amelyekkel végrehajtási eljárást (a továbbiakban: a szóban forgó eljárás) kezdeményeznek az adós biztosítékul szolgáló vagyonára vonatkozóan.
I – Jogi háttér
A – Az uniós jog
4. A 93/13 irányelv 6. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A tagállamok előírják, hogy fogyasztókkal kötött szerződésekben az eladó vagy szolgáltató által alkalmazott tisztességtelen feltételek a saját nemzeti jogszabályok rendelkezései szerint nem jelentenek kötelezettséget a fogyasztóra nézve, és ha a szerződés a tisztességtelen feltételek kihagyásával is teljesíthető, a szerződés változatlan feltételekkel továbbra is köti a feleket.”
5. A 93/13 irányelv 7. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„A tagállamok a fogyasztók és a szakmai versenytársak érdekében gondoskodnak arról, hogy megfelelő és hatékony eszközök álljanak rendelkezésre ahhoz, hogy megszüntessék az eladók vagy szolgáltatók fogyasztókkal kötött szerződéseiben a tisztességtelen feltételek alkalmazását.”
B – A nemzeti jog
6. A szlovák polgári törvénykönyv (Občianský zákonník) a biztosíték tárgyát képező dologra vonatkozó végrehajtás tekintetében többek között az alábbi rendelkezéseket tartalmazza:
„151j. cikk
(1) Amennyiben a biztosítékkal biztosított hitel nem kerül megfelelően és időben visszafizetésre, a biztosított hitelező a biztosítékul szolgáló dologra vonatkozóan végrehajtási eljárást kezdeményezhet. Amennyiben e törvénykönyv vagy más külön törvény eltérően nem rendelkezik, a biztosított hitelező a biztosítékul szolgáló dologra vonatkozó végrehajtás keretében a szerződésben meghatározott módon vagy [...] külön törvény [...] szerint a biztosíték tárgyát képező dolog árverése útján nyerhet kielégítést, avagy a külön törvények [...] alapján követelheti a biztosíték tárgyát képező dolog értékesítésén keresztül történő teljesítést.
(2) Amennyiben a biztosítékkal biztosított hitel nem kerül megfelelően és időben visszafizetésre, a biztosított hitelező abban az esetben is kielégítést nyerhet a biztosítékul szolgáló dologból, vagy követelheti a teljesítést, ha a hitelkövetelés elévült.
[…]
151m. cikk
(1) Amennyiben külön törvény eltérően nem rendelkezik [...], a biztosított hitelező a biztosítékot előíró szerződésben meghatározott módon vagy árverésen az azt követő harminc nap elteltével értékesítheti a biztosítékul szolgáló dolgot, hogy a biztosítékot nyújtó személyt, valamint – amennyiben nem ugyanazon személyről van szó – az adóst értesítették a biztosítékul szolgáló dologra vonatkozó végrehajtási eljárás megindításáról [...].
(2) A biztosítékul szolgáló dologra vonatkozó végrehajtási eljárás megindításáról szóló értesítést követően a biztosítékot nyújtó személy, valamint a biztosított hitelező megállapodhatnak abban, hogy a biztosított hitelező már az (1) bekezdés szerinti határidő lejártát megelőzően jogosult a biztosítékul szolgáló dolognak a biztosítékot előíró szerződésben meghatározott módon vagy árverésen történő értékesítésére.
(3) A hitelnek a biztosítékot előíró szerződésben meghatározott módon történő visszafizetése értekében a biztosítékul szolgáló dologra vonatkozó végrehajtást megindító, biztosított hitelező a végrehajtás során bármikor megváltoztathatja a végrehajtás módját, és árverésen értékesítheti a biztosítékul szolgáló dolgot, vagy külön törvények alapján követelheti a [hitelnek] a biztosítékul szolgáló dolog értékesítése útján történő visszafizetését. A biztosított hitelező a biztosítékul szolgáló dologra vonatkozó végrehajtás módjának megváltoztatásáról köteles tájékoztatni a biztosítékot nyújtó személyt.”
7. A Zákon č. 527/2002 Z.z. o dobrovol’ných dražbách (az önkéntes árverésről szóló 527/2002. sz. Z. z. törvény) értelmében:
„17. cikk – Nyilvános árverés meghirdetése
(1) Az árverés vezetője az értékesítést nyilvános árverési hirdetmény nyilvánosságra hozatalával teszi közzé […]
(3) Amennyiben az árverésre bocsátott tárgy lakás, ház vagy egyéb épület […], az árverés vezetője legalább az árverés kezdete előtt 30 nappal nyilvánosságra hozza a nyilvános árverésről szóló hirdetményt. Az árverés vezetője továbbá megfelelő időn belül továbbítja a nyilvános árverésről szóló hirdetményt a minisztériumhoz a [hivatalos] Kereskedelmi Közlönyben való megjelentetés érdekében […]
[…]
(5) Az árverés vezetője a fenti (2)–(4) bekezdésben meghatározott határidőkön belül továbbítja a nyilvános árverésről szóló hirdetményt a következő személyeknek:
a) a nyilvános árverést kezdeményező személynek; a biztosított hitelező adósának; és amennyiben nem azonos az adóssal, az árverésre bocsátott tulajdon tulajdonosának […]
[…]
21. cikk – Az árverés vezetőjének hibája és a nyilvános árverés semmissége
[…]
(2) A jelen törvénykönyv bármely rendelkezésének megsértése esetén az a személy, aki arra hivatkozik, hogy a jogsértés sérti a jogait, a bíróságtól a nyilvános árverés semmissé nyilvánítását kérheti. Ezt a jogot a nyilvános árverést követő három hónapon belül lehet érvényesíteni, kivéve ha az árverés az e személy tulajdonában álló és az árverés időpontjában hivatalosan lakóhelyéül szolgáló házat vagy lakást érintette, és a semmisség iránti kérelem alapja bűncselekmény elkövetése […], ebben az esetben az értékesítés semmissé nyilvánítása kérhető e három hónapos időszak elteltét követően is.
[…]
(5) Amennyiben a vevő nem teljesít, vagy a bíró semmissé nyilvánítja az értékesítést, az árverés a leütéstől kezdődő hatállyal semmisnek minősül.
[…]
29. cikk – Az árverés tárgyának átadása
[…]
(2) Amennyiben az árverés tárgyát képező dolog [lakás, ház vagy egyéb épület], az előző tulajdonos a nyilvános árverési hirdetményben szereplő feltételek mellett, és a megfelelő időben köteles átadni az árverés tárgyát képező dolgot a közjegyzői okirat hiteles másolatának, valamint az azonosítást lehetővé tévő okmánynak az árverési vevő általi bemutatása ellenében.”
II – A tényállás, az eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
8. P. Macinský és E. Macinská nyugdíjasok, és együtt élnek a szlovákiai Eperjesen. 2011. április 29‑én a Macinskí házaspár 5000 euró összegű hitelt vett fel a Financreal s.r.o. társaságtól számos fennálló hitel visszafizetése érdekében. A hitel biztosítékaként a Macinskí házaspár lakóhelyéül szolgáló ingatlanra vonatkozóan zálogjog került megállapításra. A hitelszerződés értelmében a hitelt 84 hónap alatt 209,52 euró összegű részletekben kellett visszafizetni. Amikor a Macinskí házaspár állítólag több alkalommal elmulasztotta megfizetni a havi részleteket, a Financreal elhatározta, hogy intézkedik velük szemben.
9. 2011. október 17‑én a Financreal társaság a Macinskí házaspárral szemben fennálló hitelkövetelését átruházta a hitelbehajtással foglalkozó Getfin s.r.o. társaság részére. A Getfin s.r.o. társaság a 2011. október 26‑i levelében a hitel teljes összegének visszafizetését követelte. A Getfin s.r.o. szerint a hiteltartozás ekkor 21 057 euró összeget tett ki.
10. 2011. november 12‑i levelében a Macinskí házaspár vitatta a követelés érvényességét, és a szerintük indokolatlan hitelnövekedés (hat hónapon belül több mint 300%‑os növekedésről van szó) felülvizsgálatát kérte a Financreal társaságtól.
11. 2011. november 21‑én a Getfin társaság keresetet indított a Macinskí házaspárral szemben az Okresný súd Prešov előtt. Ezzel egyidejűleg megbízta a Dražby a reality s.r.o. magánjogi társaságot (a továbbiakban: Dražby) a követelés bíróságon kívül történő érvényesítése érdekében.
12. 2011. december 1‑jén a Dražby arról értesítette a Macinskí házaspárt, hogy a biztosítékul szolgáló dologra vonatkozóan bíróságon kívüli módon elindítja a végrehajtást, a házaspár lakásának „önkéntes árveréssel” történő eladása útján, azaz, hogy tervezi a szóban forgó eljárás megindítását. Ezzel egyidejűleg arról tájékoztatták a Macinskí házaspárt, hogy a hitel összege jelenleg 22 646 euró.
13. 2012. január 11‑én a Macinskí házaspár ideiglenes intézkedésre irányuló eljárásban eredményesen kérte az Okresný súd Prešov előtt a biztosítékul szolgáló dologra vonatkozóan a bíróságon kívül elindított végrehajtás felfüggesztését.(4)
14. 2012. február 1‑jén a Dražby elvetette a Macinskí házaspár lakásának „önkéntes” árverésre bocsátására irányuló tervét.
15. A fenti 11. pontban említett eljárással összefüggésben 2012. március 21‑én hozott ítéletében (megtalálható a Bírósághoz előterjesztett nemzeti ügyiratokban) az Okresný súd Prešov arra kötelezte a Macinskí házaspárt, hogy a Getfin részére fizessen meg 4290,48 euró összeget, mivel a szerződésben meghatározott kamatot erkölcsileg elfogadhatatlannak minősítette, és következésképpen megállapította a szerződés érvénytelenségét. Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés szerint ez az ítélet még nem jogerős. A Bíróság kérdésére válaszolva azonban a Macinskí házaspár 2013. szeptember 4‑i levelében azt állította, hogy jogerőre emelkedett. A tárgyaláson a szlovák kormány megerősítette ezt.(5)
16. A fenti 13. pontban hivatkozott, ideiglenes intézkedésről szóló eljárással kapcsolatban az Okresný súd Prešov kifejti, hogy az önkéntes árverésről szóló törvény értelmében az „önkéntes árverés” a biztosítékul szolgáló dologra vonatkozó, bíróságon kívüli végrehajtás. Igazságszolgáltatási szerv vagy független bíróság nem értékeli az intézkedés indokoltságát, az „önkéntes” kifejezés pedig jogi kifejezés, amely abban az esetben is alkalmazandó, amikor az adós nem ért egyet a nyilvános árveréssel. Az Okresný súd Prešov kifejti továbbá, hogy az „önkéntes árverés” lehetővé teszi a hitelező számára a tartozás összegének bírósági határozat nélküli megállapítását.(6)
17. A szóban forgó eljárás 93/13 irányelvvel való összeegyeztethetőségére irányuló kétségeire tekintettel az Okresný súd Prešov 2012. augusztus 27‑én felfüggesztette az eljárást, és az alábbi kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a [93/13 irányelvet], hogy azzal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, mint amilyen az Občianský zákonník (polgári törvénykönyv) alapügyben szóban forgó egyéb jogszabályi rendelkezésekkel összefüggésben értelmezett 151j. cikkének (1) bekezdésében foglalt rendelkezés, amely a hitelező számára oly módon teszi lehetővé a tisztességtelen szerződési feltételekből eredő kötelezettség teljesítésének a követelését, hogy a hitelező a szerződési feltételek valamely igazságszolgáltatási szerv vagy egyéb független bíróság által történő vizsgálata nélkül a fogyasztó tiltakozása, valamint vitás kérdés fennállásának a ténye ellenére a biztosítékul szolgáló dologra vonatkozóan az ingatlan dolog eladása útján végrehajtást kezdeményezhet?”
18. Írásbeli észrevételeket terjesztett elő a Macinskí házaspár, a szlovák és a német kormány, valamint a Bizottság. A 2013. szeptember 11‑i tárgyaláson a szlovák és a német kormány, valamint a Bizottság szóbeli észrevételeket terjesztett elő.
III – Értékelés
19. A vizsgált ügy számos különböző kérdést vet fel.
20. Először, a fenti tények ismeretében nem utolsó sorban a szlovák és a német kormány megkérdőjelezi a szóban forgó ügy elfogadhatóságát.
21. Másodszor, érdemi szempontból, a kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy a szóban forgó eljárás összeegyeztethető‑e a 93/13 irányelvvel. A szlovák és a német kormány igenlő válasz mellett foglal állást, míg a Macinskí házaspár és a Bizottság ellenkező álláspontot képvisel.
22. Harmadszor, a szlovák kormány kérte az ítélet időbeli hatályának korlátozását, amennyiben a szóban forgó eljárás összeegyeztethetetlen lenne a 93/13 irányelvvel.
23. A következőkben bemutatom azokat az indokokat, amelyek alapján úgy hiszem, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elfogadhatatlan.
24. Az érdemi kérdés tekintetében a Bíróságnak már volt lehetősége meglehetősen hasonló körülményekkel bíró ügyek eldöntésére.(7) Ezek az ítéletek egyértelművé teszik az ítélkezési gyakorlatot, még akkor is, ha a szóban forgó ügy alkalmat adna a Bíróságnak ezen ítélkezési gyakorlata finomítására.
25. Arra az esetre azonban, ha a Bíróság úgy határoz, hogy – a hasonló kérdésekkel foglalkozó ügyek(8) nagy számára tekintettel – pergazdaságossági okokból megválaszolja az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést, megmagyarázom azt, hogy véleményem szerint bizonyos feltételek mellett a 93/13 irányelv miért nem zárja ki a szóban forgóhoz hasonló eljárást.(9)
26. Végül röviden foglalkozom az ítélet időbeli hatályának korlátozására irányuló kérdéssel.
A – Az elfogadhatóságról
27. A szlovák és a német kormány írásbeli beadványában és a tárgyaláson is megkérdőjelezte a szóban forgó előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságát.
28. A szlovák kormány álláspontja szerint az előzetes döntéshozatalra utaló végzés nem tartalmazza az összes ténybeli és jogi elemet, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a Bíróság hasznos választ adhasson az elé terjesztett kérdésekre. A szlovák kormány ezen túlmenően azzal érvel, hogy a vita tisztán hipotetikus jellegű, valamint, hogy a kérdést előterjesztő bíróság nem bizonyította azt, hogy az alapügy eldöntéséhez miért szükséges a kérdés megválaszolása. Ez a kormány azzal is érvel, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló végzés nem fejti ki a kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott egyéb uniós jogszabályok, azaz a 2005/29/EK irányelv(10) és a 2009/22/EK irányelv(11) relevanciáját. A német kormány csatlakozik a szlovák kormány által képviselt alapvető állásponthoz.
29. 2013. szeptember 4‑i levelében a Macinskí házaspár azt állította, hogy a 2012. március 21‑i ítélet jogerőre emelkedett, de a szóban forgó eljárás ennek ellenére kezdeményezhető a Getfin kifizetetlen, 4290,48 euró összegű kintlévősége tekintetében. Ennek megfelelően továbbra is szükséges lenne a Bíróság válasza. A tárgyaláson a Bizottság is azzal érvelt, hogy az ügy nem hipotetikus jellegű.
30. Az EUMSZ 267. cikk értelmében kizárólag az ügyben eljáró és határozathozatalra hivatott nemzeti bíróság hatáskörébe tartozik annak megítélése, hogy – tekintettel az ügy különleges jellemzőire – szükségesek és relevánsak‑e a Bíróságnak feltett kérdései. Következésképpen, ha a feltett kérdések az uniós jog értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság főszabály szerint köteles határozatot hozni. A Bíróság csak akkor utasíthatja el a nemzeti bíróságok által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelmet, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson.
31. Álláspontom szerint, és a szlovák és a német kormány érvelésével ellentétben, a Bíróságnak elegendő ténybeli és jogi elem áll rendelkezésére a válaszadáshoz.
32. A Bíróság által feltett kérdésekre adott válaszok ismeretében azonban egyetértek e kormányokkal abban, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésnek elfogadhatatlannak kell lennie, mivel a válasznak nem lesz hatása a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő ügyre.
33. Valóban, kiemelném először azt, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló végzés megállapítja, hogy a Dražby elállt a nyilvános árverés megtartásától. Az Okresný súd Prešov ugyanakkor azon az alapon igazolja kérelmét, hogy „[a]mennyiben az ideiglenes intézkedés joghatása megszűnik, a hitelező ismételten kezdeményezheti a biztosítékul szolgáló dologra vonatkozó, bíróságon kívüli végrehajtást, és mindaddig élhet ezzel, amíg a végrehajtásra a zálogjog alapján valamilyen módon nem kerül sor”.
34. El kell ismernem, hogy nem értettem meg teljesen azt, hogy a szlovák eljárási jog értelmében hogyan foglalkozhat tovább ezzel az Okresný súd Prešov, mivel tény, hogy az árverés nem folytatódik, tekintet nélkül arra a kockázatra, hogy a Dražby ismét megindíthatja a szóban forgó eljárást. Elképzelhető, hogy ez a kockázat fennállt az előzetes döntéshozatalra utaló végzés meghozatalakor, azaz 2012. augusztus 27‑én. Ahogyan azonban a fenti 15. pontban említettem, a Bíróság által ezt követően kapott információk értelmében a 2012. március 21‑i ítélet jogerőre emelkedett. A szlovák kormány még azt is kijelentette a tárgyaláson, hogy a Getfin ténylegesen megtámadta a 2012. március 21‑i ítéletet, és ezt végül elutasították 2013. május 13‑án.(12) Következésképpen nem látok lehetőséget arra, hogy a Dražby ismét megindíthassa ugyanezt az eljárást.
35. Ezen túlmenően a 2012. március 21‑i ítélet, amely – a Bizottság által a tárgyaláson előadottakkal ellentétesen – a Financreal kivételével ugyancsak az alapügyben szereplő feleket érintette, semmisnek tekintette az e felek között létrejött hitelszerződést. Ez az értékelés e szerződés valamennyi feltételére vonatkozott, beleértve a szóban forgó eljárásra vonatkozó feltételeket is.
36. Sajnálatos módon, az együttműködés szelleme ellenére, amelyben az előzetes döntéshozatali eljárást le kell folytatni, az Okresný súd Prešov hivatalból egyszer sem tartotta szükségesnek a Bírósággal megosztani a 2012. március 21‑i ítélet joghatásaira és ezen ítélet eredményére vonatkozó információkat.(13) Az előzetes döntéshozatalra utaló végzéshez mellékelt ezen ítéletet maga az Okresný súd Prešov hozta, jóllehet más összetételű tanácsban.
37. Ennek megfelelően úgy tűnik, hogy legalábbis 2013. május 13‑át követően már nem létezik olyan szerződés, amely a Getfin felé állítólag fennálló 21 057 euró összegű tartozással kapcsolatban jogalapot biztosítana a szóban forgó eljárás esetében. Ugyanezen okból nincs szükség az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés eldöntésére.
38. Ezt az álláspontot nem kérdőjelezi meg az Aziz‑ügyben hozott ítélet.
39. Az Aziz‑ügyben szintén megkérdőjelezték az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatóságát. Az abban az ügyben előzetes döntéshozatalra előterjesztett két kérdés közül inkább az első hasonlít az Okresný súd Prešov által előterjesztett kérdéshez. Pontosabban lényegében azzal érveltek, hogy a spanyol jog bírósági végrehajtásra vonatkozó szabályainak összeegyeztethetőségére irányuló kérdésre az – ügyet érdemben tárgyaló – spanyolországi Juzgado de lo Mercantil No 3 de Barcelona által várt válasz semmilyen hatással nem lesz a spanyolországi Juzgado de Primera Instancia No 5 de Martorell előtt folyamatban lévő bírósági végrehajtási eljárásra. Ez azért van így, mert a végrehajtási eljárásra már sor került akkor, amikor az ügyben eljáró nemzeti bíróság meghozta az előzetes döntéshozatalra utaló határozatát. Azzal érveltek, hogy az eseményekre úgymond már sor került. A Bíróság nem találta úgy, hogy ez elfogadhatatlanná tette volna a kérdést.
40. A jelenleg vizsgált ügyben azonban más a helyzet. A végrehajtásra (a nyilvános árverésre) nem került sor, és szerződés amelyet – a Bíróság számára elérhetővé tett tények alapján – semmisnek tekintettek, semmiképpen nem nyújt többé jogalapot a szóban forgó eljáráshoz.
41. El kell ismerni, hogy úgy tűnik, az Aziz‑ügyben a Bíróság bizonyos fokig nagyvonalú megközelítést alkalmazott a válasznak a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő jogvita tekintetében való relevanciája esetében, és úgy tűnik, hogy teljes mértékben a kérdést előterjesztő bíróság javára vette figyelembe az ügyben felmerült kétséget.(14) A Bíróság pusztán azt állapította meg, hogy a kérdést „tág értelemben kell érteni”, valamint, hogy „nem tűnik nyilvánvalónak, hogy az uniós jognak a […] kért értelmezése semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával”(15) .
42. A jelen ügyben mindazonáltal nem indokolt az ilyen megközelítés. Mivel ugyanis a Dražby eltekintett a végrehajtási eljárástól, és a szerződést semmisnek tekintették, nem tűnik lehetségesnek az, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre adandó válasz releváns lehet a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő jogvitában (ha létezik egyáltalán ilyen jogvita), vagy akár bármely más járulékos kérdésben (mint amilyen a lenti 55. pontban szerepel). Úgy tűnik, ezt alátámasztja az a tény, hogy sem a Getfin, sem a Financreal nem mutatott érdeklődést a Bíróság előtt folyamatban lévő eljárás iránt.
43. Mégis foglalkozni kell a tárgyaláson felmerült bizonyos kérdésekkel.
44. A tárgyaláson a szlovák kormány azt állította, hogy a kérdést előterjesztő bíróságtól kapott információk értelmében az alapügy tárgya nem a Macinskí házaspár és a (jogait a megállapodás értelmében később a Getfinnek átadó) Financreal közötti hitelszerződés volt, sokkal inkább a hitelszerződéstől teljesen elkülönülő, biztosítékról szóló szerződés. Az ezen állítás következményeinek tisztázására feltett kérdésre adott válaszában a szlovák kormány azt állította, hogy a szlovák jog értelmében a biztosítékról szóló szerződések joghatása főszabály szerint megszűnik akkor, ha semmissé válik az a kötelezettség, amelyre tekintettel biztosítják a teljesítést, kivéve ha a biztosítékról szóló megállapodás kifejezetten rendelkezik joghatása ilyen helyzetben való fenntartásáról.
45. Meglehetősen megdöbbentőnek tartom ezt a kinyilatkoztatást.
46. Az EUMSZ 267. cikk keretében a Bíróság eleve „kizárólag a nemzeti bíróság által rendelkezésére bocsátott tények alapján ítélheti meg a[z uniós] jogi rendelkezés értelmezését vagy érvényességét”(16) . Ezen túlmenően nincs abban a helyzetben, hogy ítélkezzen a legelső alkalommal a Bíróság előtti tárgyalás során felmerült és vitatott ténybeli és jogi kérdések tekintetében, amelyek sem az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban, sem pedig az érdekeltek által benyújtott írásbeli észrevételekben nem szerepelnek.(17)
47. E tekintetben az előzetes döntéshozatalra utaló végzés a bevezető részben egyszerűen megállapítja, hogy az előtte folyamatban lévő eljárásra „[i.] pénzügyi biztosíték tárgyát képező dologra vonatkozó végrehajtás felfüggesztése, [ii.] kötbér és hitelnyújtáshoz, valamint ‑kezeléshez kapcsolódó járulékos költségek semmisségének megállapítása, valamint [iii.] vagyoni kártérítés” tárgyában kerül sor. Ezen túlmenően a végzés aktuális tartalma csupán egyetlen szerződésre hivatkozik, nem pedig kettőre. Ez az érvelés nem követhető, mert az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben semmi nem utal annak az elméletnek az alátámasztására, hogy az alapügyben vitatott szerződés elkülönül a 2012. március 21‑i ítélettel semmissé nyilvánított szerződéstől.
48. Még ha azonban a vita kedvéért feltételezhetnénk is azt, hogy valóban létezett
egy különálló, biztosítékról szóló szerződés, ez akkor sem befolyásolná a jelenleg vizsgált ügyet.
49. Először, azzal lehet érvelni, hogy az ilyen különálló, biztosítékról szóló szerződés alapot adhat a 4290,48 euró összegű hitel 2012. március 21‑i ítélettel elrendelt, Getfinnek való visszafizetésének végrehajtására. Úgy tűnik – legalábbis valamennyire –, hogy ezt az álláspontot képviseli a Macinskí házaspár, akik 2013. szeptember 4‑i levelükben azt írták, hogy bár az ítélet jogerőre emelkedett, nem védi meg őket attól, hogy ismét megindítsák ellenük a szóban forgó eljárást.(18)
50. Itt kell hangsúlyoznom azt, hogy a Getfin által jelenleg a Macinskí házaspárral szemben érvényesített igény az eredeti állapot helyreállítása iránti igény. A 2012. március 21‑i ítéletben a kérdést előterjesztő bíróság ugyanis úgy tekintette, hogy a szerződésben meghatározott kamatláb erkölcsileg elfogadhatatlan, és következésképpen a szerződés semmis. A kérdést előterjesztő bíróság az ítélet rendelkező részében tehát elrendelte az eredeti hitel – azaz 4290,48 euró – fennmaradó részének 84 részletben történő visszafizetését. Ez a tartozás most bírói döntés alapján létezik, nem pedig szerződéses alapon, bár szerződéses megállapodás adott alapot a bíróság előtti eljárásra.
51. Jellegénél fogva az ilyen követelés kívül esik a 93/13 irányelv tárgyi hatályán, mivel ez az 1. cikk (1) bekezdése értelmében fogyasztói szerződésekre vonatkozik. A 93/13 irányelv értelmezése következésképpen nem bír jelentőséggel az alapügy tekintetében.
52. Másodszor azzal is lehet érvelni, hogy a kérdést előterjesztő bíróság ténylegesen azt várja a Bíróságtól, hogy azon jogszabály 93/13 irányelvvel való összeegyeztethetőségéről hozzon döntést, amely, mint olyan, lehetővé teszi a fogyasztók és a kereskedők között olyan tartalmú, általános biztosítékról szóló szerződések megkötését, hogy a szóban forgó eljárást megindítják, amennyiben a fogyasztó elmulasztja a kereskedővel szembeni bármely
kötelezettsége teljesítését.
53. Bár érdekes, az ilyen kérdésnek mégsincs egyáltalán semmi alapja az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben bemutatott körülmények között. Hipotetikus jellegű kérdésben nem kívánok véleményt nyilvánítani.
54. Mindezek alapján nem foglalkozom tovább a szlovák kormány által említett „két különálló szerződésről” szóló elmélettel.
55. A kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő ügynek nyilvánvalóan ugyancsak részét képező kártérítés iránti kérelem tekintetében semmi nem utal arra, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre adandó válasz szükséges lenne a tekintetben, hogy a Getfin és/vagy a Financreal kötelezhető‑e ilyen kár megtérítésére azért, mert megindította a Macinskí házaspárral szemben a szóban forgó eljárást. Ugyanis, bár az előzetes döntéshozatalra utaló végzés megállapítja, hogy a Macinskí házaspár igényli a kártérítés ezen formáját, a kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésben nem említi ezt a problémát, és nem is magyarázza meg azt, hogy az önkéntes árverésről szóló törvény 21. cikkének (2) és (5) bekezdésével szabályozott eljárásokkal összefüggésben megítélhet‑e kártérítést, és ha igen, hogyan. Ennél is fontosabb, hogy a 2012. március 21‑i ítélet szerint ezen eljárásokkal összefüggésben a Macinskí házaspár valóban előterjesztett kártérítésre irányuló viszontkeresetet a Getfinnel szemben, amelyet mint megalapozatlant elutasítottak a rendelkező részben.(19) Ez az ítélet, ahogyan említettem, jogerőre emelkedett, és a károkról való döntés következésképpen res judicata, és a kérdés lezárult.(20)
56. Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés 2005/29 irányelvre és 2009/22 irányelvre hivatkozása tekintetében, ezek az irányelvek – a szlovák és a német kormány észrevételeivel összhangban – nem tűnnek relevánsnak a szóban forgó ügy vonatkozásában. A kérdést előterjesztő bíróság valóban egyszerűen csak megemlíti ezeket az irányelveket – és néhány rendelkezésüket(21) – anélkül, hogy kifejtené, miért lennének alkalmazandóak. A kérdést előterjesztő bíróság így nem mutatja be, hogy hogyan minősíti tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatnak a szóban forgó eljárást, és azt sem, hogy a vitatott ügy miként érinti a fogyasztók kollektív érdekeinek védelme érdekében a jogsértés megszüntetésére irányuló, feljogosított egység által indított eljárás alkalmazását.(22) Sokatmondó, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés szövege sem említi egyik irányelvet sem. Következésképpen nem tehetik elfogadhatóvá az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést.
57. Következésképpen nem látom, hogy a Bíróság ítélete hogyan lehetne szükséges ahhoz, hogy a kérdést előterjesztő bíróság megoldhassa az előtte folyamatban lévő jogvitát, sokkal inkább pusztán elvont értékelést tartalmazna a szóban forgó eljárás 93/13 irányelvvel való összeegyeztethetőségével kapcsolatban. A fogyasztói érdekek védelme tekintetében bármilyen jó szándékú is a kérdést előterjesztő bíróság, „élő” eljárás nélkül lehetetlen ilyen értékelést adni. Nincs továbbá szükség arra, hogy javasoljuk a Bíróság hipotetikus jellegű kérdésekre vonatkozó állandó ítélkezési gyakorlatának felülvizsgálatát.(23)
58. Mindezek alapján elfogadhatatlannak tartom az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést.
59. Ennek ellenére a nemzeti bíróság feladata az előtte folyamatban lévő ügyben meghatározni a Bíróság válaszának szükségességét és hasznosságát, valamint a megfelelő időzítést. Ha valamilyen okból a Bíróság nem kíván beleavatkozni a kérdést előterjesztő bíróság által végzett értékelésbe, és az EUMSZ 267. cikk szerinti eljárást szükségszerűen jellemző együttműködés szellemisége értelmében azt választja, hogy megválaszolja az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést, akkor a következő megfontolásokat ajánlom.
B – A szóban forgó eljárás 93/13 irányelvvel való összeegyeztethetőségéről
1. A fogyasztó cselekvési kötelezettségére irányuló általános észrevételek
60. Amint azt a globális pénzügyi válság mutatja, amelyből Európa és a világ többi része lassan felépül, a nyitott piacgazdaság egyik sarokköve a jól működő és egészséges hitelrendszer. Ez olyan különös biztonsági és végrehajtási rendszerek tervezésére ösztönözheti a jogalkotókat, amelyek a hitelrendszer támogatása érdekében többé‑kevésbé előnyösek az üzleti ágazatnak. A vizsgált ügyben az a kérdés merül fel, hogy a szóban forgó eljárás túl messzire megy‑e a kereskedők fogyasztókkal szembeni előnyben részesítésében.
61. A kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt szeretné tudni, hogy ellentétes‑e a 93/13 irányelvvel az, ha valamely tagállam olyan eljárási szabályokkal rendelkezik, amelyek bíróságon kívüli módon, következésképpen – esetlegesen – bírósági felülvizsgálat nélkül is lehetővé teszik egy fogyasztói szerződés tisztességtelen feltételére alapozott követelés érvényesítését.
62. A Bíróságnak ennek megfelelően olyan kérdéssel kell foglalkoznia, amelyet nem döntött el sem a Banco Español de Crédito ügyben hozott ítéletben, sem az Aziz‑ügyben hozott ítéletben, amelyet Kokott főtanácsnok azonban felvetett az indítványában(24), nevezetesen: összeegyeztethető‑e a 93/13 irányelvvel az, ha valamely tagállam arra kötelezi a fogyasztókat, hogy kezdeményezzenek eljárást az állítólag tisztességtelen feltételt tartalmazó szerződés végrehajtásának felfüggesztése vagy megakadályozása érdekében? Más szóval, összeegyeztethető‑e a 93/13 irányelvvel az, ha a fogyasztónak kell „megtennie az első lépést”?
63. E kérdéseket a Bíróságnak a nemzeti bíróságok 93/13 irányelv szerinti felelőssége és szerepe tekintetében kialakított ítélkezési gyakorlata fényében kell megvizsgálni. Ezen ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis a nemzeti bíróság hivatalból köteles vizsgálni a 93/13 irányelv hatálya alá tartozó szerződési feltétel tisztességtelen jellegét, ezzel ellensúlyozván a fogyasztó és az eladó vagy szolgáltató közötti egyenlőtlen helyzetet, amennyiben a rendelkezésére állnak az e tekintetben szükséges jogi és ténybeli elemek.(25)
64. A következőkben kifejtett okokból meggyőződésem, hogy a szóban forgó eljárás elegendő szinten biztosítja a fogyasztók jogainak a 93/13 irányelv által előírt hatékony védelmét.
65. Azzal kezdem, hogy megvizsgálom a 93/13 irányelv szövegét. Ezt követően áttérek a releváns ítélkezési gyakorlat (azaz a Banco Español de Crédito ügyben hozott ítéletből és az Aziz‑ügyben hozott ítéletből eredő ítélkezési gyakorlat) áttekintésére, majd kifejtem azt, hogy álláspontom szerint miért kellene igenlő választ adni a fenti 62. pontban szereplő kérdésre.
66. Az irányelv bizonyos pozitív szabályokat határoz meg a fogyasztói szerződések tisztességtelen feltételei tekintetében, különösen tartalmazza ezen feltételek meghatározását a 3. cikk (1) bekezdésében. Ezt kiegészítve a 6. cikk (1) bekezdése olyan szabályok meghozatalára kötelezi a tagállamokat, amelyek értelmében az ilyen feltételek „nem jelentenek kötelezettséget a fogyasztóra nézve”. A 7. cikk (1) bekezdése továbbá annak biztosítását írja elő a tagállamoknak, hogy „megfelelő és hatékony eszközök álljanak rendelkezésre ahhoz, hogy megszüntessék a tisztességtelen feltételek alkalmazását”.
67. Mivel a 93/13 irányelv hallgat e konkrét kérdésről, nem mondhatjuk azt, hogy szabályozza a követelések érvényesítését, beleértve a fogyasztókkal szemben támasztott követelésekét. Következésképpen az ilyen szabályok főszabály szerint a tagállamok eljárási autonómiájának körébe tartoznak, figyelembe véve azonban az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés együttesen ható elveit.(26) Hozzátehetem, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben vagy a Bírósághoz továbbított nemzeti ügyiratokban semmi nem enged arra következtetni, hogy a 93/13 irányelv szerinti fogyasztókra alkalmazandó szlovák eljárási szabályok eltérnek az összehasonlítható helyzeteket a nemzeti jog értelmében szabályozó szabályoktól.(27) Következésképpen úgy tűnik, hogy csak a 93/13 irányelv hatékony érvényesüléséről van szó.
68. A szóban forgóhoz hasonló eljárás tényleges érvényesülés elvével való összeegyeztethetőségének kérdése megköveteli a releváns ítélkezési gyakorlatban, nevezetesen a Banco Español de Crédito ügyben hozott ítéletben és az Aziz‑ügyben hozott ítéletben való nagyobb fokú elmélyülést.(28) A vizsgált ügyhöz hasonlóan ugyanis e két ítélet mindegyike valamely különös eljárással összefüggésben a nemzeti bíróság 93/13 irányelv szerinti kötelezettségeinek meghatározásával foglalkozott,(29) és nem azzal a kérdéssel, hogy a nemzeti bíróság eljárhat‑e hivatalból, vagy köteles‑e hivatalból eljárni. E két ítéletet úgy értelmezem, hogy alapvetően azt mondják ki, hogy annyiban ellentétes a tényleges érvényesülés elvével a kereskedők által a nemzeti jogban biztosított különös eljáráshoz fordulás annak érdekében, hogy a fogyasztókat lényegében megfosszák a 93/13 irányelv által elérni kívánt védelemtől, amennyiben ez a gyakorlatban lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé teszi annak a védelemnek az alkalmazását, amelyben a 93/13 irányelv a fogyasztókat kívánja részesíteni.(30) A szóban forgó eljárás tekintetében nem gondolom, hogy az megfosztja a fogyasztókat ettől a védelemtől.
69. Meggyőződésem, hogy a fogyasztókkal szembeni, nyilvános árverés formájában megvalósuló végrehajtási eljárások esetében a nemzeti eljárási jogban léteznie kell bizonyos garanciáknak a gyengébb fél, jelen esetben a fogyasztó védelme érdekében.(31) Természetesen ez különösen releváns a bíróságon kívüli eljárások esetében. Ilyen garanciák hiányában a tagállamok nem teljesítik a 93/13 irányelv 7. cikkének (1) bekezdése szerinti, arra irányuló kötelezettségeiket, hogy megelőzzék a fogyasztóra nézve kötelezettséget jelentő tisztességtelen feltételeket, és hogy biztosítsák azt, hogy megfelelő és hatékony eszközök álljanak rendelkezésre a tisztességtelen feltételek alkalmazásának megszüntetéséhez.
70. Fennáll még a kérdés: mikor válik lehetetlenné, vagy, ahogyan gyakoribb, rendkívül nehézzé a 93/13 irányelv által a fogyasztóknak biztosítani kívánt védelem alkalmazása? Az erre a kérdésre adandó válasz nem magától értetődő, és eseti alapú megközelítést igényel. Ezzel összefüggésben e nemzeti szabályokat a különböző nemzeti hatóságok előtti eljárás egészében betöltött helyükre, az eljárás különböző szakaszaira és sajátosságaira figyelemmel kell megvizsgálni.(32) Ez magában foglalhatja a fogyasztók rendelkezésére álló jogorvoslatoknak és a nemzeti bíróságok beavatkozási lehetőségének átfogó vizsgálatát.
71. Ezzel összefüggésben hasznos ismét megfontolni az Aziz‑ügyből és a Banco Español de Credito ügyből levonható tanulságokat.
72. Ahogyan ugyanis a fenti 39. pont utalt rá, az Aziz‑ügy is több eljárással foglalkozott: végrehajtási eljárással és érdemi eljárással. A végrehajtási eljárás szinte befejezett volt abban az időpontban, amikor megkezdődött a hitelszerződés feltételeinek tisztességességéről szóló ítélkezési eljárás. Ezen túlmenően a fogyasztót már kilakoltatták az otthonából. A spanyol jog értelmében különálló ítélkezési eljárást kellett kezdeményeznie a feltételek tisztességessége tekintetében, mivel a végrehajtásról rendelkező bíróság nem foglalkozhatott ezzel a kérdéssel. Ezen túlmenően az ilyen helyzetben a spanyol jog értelmében főszabály szerint rendelkezésre álló egyetlen jogorvoslat csak utólagos gazdasági kártérítésből állt volna. A Bíróság a 93/13 irányelvvel összeegyeztethetetlennek minősítette az ilyen helyzetet.(33)
73. Álláspontom szerint az Aziz‑ügy olyan körülményekre jelent példát, amelyek közt lehetetlen hatékony védelmet biztosítani a fogyasztók számára.(34) Az ügyet később érdemben tárgyaló nemzeti bíróság ugyanis nem tudta hatályon kívül helyezni a végrehajtásról szóló határozatot – legalábbis túl késő volt már ehhez. Ez a nemzeti bíróság csak gazdasági kártérítést nyújthatott, amely elégtelennek minősült.
74. A Banco Español de Crédito ügy másrészről azon körülményekre látszik példát hozni, amelyek között a fogyasztónak nem kifejezetten lehetetlen, de rendkívül nehéz
hatékonyan megvédeni a jogait.
75. A Banco Español de Crédito ügy egy egyoldalú, „fizetési meghagyásos” eljárás szabályaival foglalkozott. Ez az eljárás mint olyan ennek megfelelően nem volt „végrehajtási eljárás”, sokkal inkább érdemi kérdésekkel foglalkozó egyszerűsített eljárás. A releváns spanyol jog többek között megállapította, hogy az adósnak a fizetési meghagyásról szóló értesítés kézhezvételét követő 20 napon belül ellentmondással kell élnie. Ellentmondás előterjesztése esetén leállították a sürgősségi eljárást, és az eljárás kontradiktórius jellegűvé vált.(35) Különböző indokok(36) alapján a Bíróság megállapította, hogy a fogyasztók általában nem éltek ellentmondással az eljárásban, következésképpen a 93/13 irányelvvel összeegyeztethetetlennek tartotta a szóban forgó spanyol jogot.
76. Visszatérve ahhoz a kérdéshez, hogy a fogyasztó számára mikor válik rendkívül nehézzé jogainak hatékony érvényesítése, úgy tűnik, hogy ez is a fogyasztóvédelmet korlátozó érdek fontosságán múlik. Úgy tűnik, az ítélkezési gyakorlat azt sugallja, hogy meghatározott jogos érdekek másoknál jobb eséllyel előzik meg a fogyasztók védelmét.(37)
77. Egyértelművé kell tenni mindazonáltal azt, hogy a német kormány által a tárgyaláson kifejtetteknek megfelelően a tényleges érvényesülés elve csak azt követeli meg, hogy a nemzeti eljárási szabályok ne tegyék rendkívül nehézzé a fogyasztó számára jogai gyakorlását. Különösen azt nem követeli meg, hogy az ezen jogok gyakorlása „könnyű” legyen, vagy különösen kedvező bánásmódban részesüljön.(38) Az ilyen álláspont elfogadása megfosztaná az eljárási autonómiát gyakorlati érvényesülésétől, és ezen túlmenően ellentmondana annak a ténynek, hogy a 93/13 irányelv csupán minimális harmonizációt biztosít.(39)
78. Mindezek fényében összességében önmagában nem találom túlzónak azt megkövetelni a fogyasztóktól, hogy kezdeményezzenek jogi eljárást a kereskedő ellen az olyan végrehajtási eljárás felfüggesztése vagy megakadályozása érdekében, mint amelyről szó van.
79. Úgy tűnik, ezt megerősíti az ítélkezési gyakorlat. A Banco Español de Crédito ügyben hozott ítéletben úgy tűnt, a Bíróság nem utasítja el eleve azt az álláspontot, miszerint főszabály szerint jogszerű az, hogy a hitelezők könnyen hozzáférnek az igazságszolgáltatáshoz, és az eljárások gyorsan zajlanak.(40) Ezen túlmenően az Asturcom Telecomunicaciones ügyben hozott ítéletben megállapította, hogy a nemzeti bíróságnak nem kell egy jogait nem ismerő fogyasztó eljárási jellegű mulasztását pótolnia, és nem kell kompenzálnia a fogyasztó tétlenségét sem.(41) Következésképpen egyetértek Kokott főtanácsnokkal abban, hogy általánosan megfogalmazva nem tűnik önmagában a fogyasztó hatékony jogvédelme rendkívüli megnehezítésének az, ha a fogyasztónak valamely eljárás megindítása révén először meg kell teremtenie annak feltételeit, hogy az eljáró bíróság a szerződési feltételeket megvizsgálja.(42) Valójában nem lenne teljes mértékben pontos úgy jellemezni a fogyasztót terhelő kötelezettséget, hogy az az e tekintetben minden megelőző motivációt nélkülöző, saját kezdeményezésre induló cselekvési
kötelezettség; ez sokkal inkább a kereskedő tervezett cselekvésére való reagálási kötelezettség. Hangsúlyoznám, hogy az Aziz‑ügyben hozott ítéletben a Bíróság nem kifejezetten azt a tényt kifogásolta, hogy a fogyasztónak érdemi ítélkezési eljárásokat kell kezdeményeznie a Juzgado de lo Mercantil No 3 de Barcelona előtt; végeredményben sokkal inkább az a tény vezetett a Bíróság ítéletéhez, hogy ezen eljárások teljes mértékben feleslegesek voltak.
80. Attól tartok továbbá, hogy valójában nem szolgálna semmilyen célt a kötelező ex ante bírósági felülvizsgálat követelménye, amelyet a Bizottság támogatni látszik.(43) Valamennyi releváns körülmény egyéni értékelését igényli ugyanis annak értékelése, hogy valamely feltétel tisztességtelen‑e.(44) Bár a Banco Español de Crédito ügyben hozott ítéletben az első fokon eljáró bíróság állást foglalhatott a fogyasztó közreműködése nélkül, általában nem ez a helyzet. Ellenkezőleg, az ilyen bíróság nem tud – és nem is köteles – a fogyasztótól függetlenül eljárni, kivéve ha rendelkezik a szükséges jogi és ténybeli elemek mindegyikével.
81. Végül álláspontomon önmagában nem változtat az a tény, hogy a kérdéses tulajdon esetleg a fogyasztó családi otthona. Harmonizált szabályok hiányában pusztán az a tény, hogy a kérdéses tulajdon a fogyasztó otthona, nem tarthatja vissza a tagállamokat annak megkövetelésétől, hogy a fogyasztó indítson eljárást a bíróságon kívüli végrehajtási eljárással szemben.
82. Mindezek után hangsúlyoznám azonban azt, hogy amennyiben a szóban forgó eljárással érintett tulajdon a fogyasztó otthona, különleges garanciáknak kell fennállni. Az ilyen garanciák biztosításának elmaradása problematikus lehet az alapvető jogok szempontjából.(45) A családi otthon elvesztése ugyanis a fogyasztó jogaiba való beavatkozás egyik legszélsőségesebb formája.(46) Mivel az otthon tiszteletben tartása az Európai Unió Alapjogi Chartájának 7. cikkében biztosított jog, és a 93/13 irányelvet ennek fényében kell értelmezni,(47) az ilyen jelentőségű zavarás kockázatának kitett személynek képesnek kell lennie arra, hogy független bírói testülettel vizsgáltathassa felül az ilyen intézkedés arányosságát.(48)
83. Összességében úgy vélem, hogy összeegyeztethető a 93/13 irányelvvel az, ha valamely tagállam elvárja a fogyasztótól a cselekvést az állítólag tisztességtelen feltételt tartalmazó szerződés végrehajtásának felfüggesztése vagy megakadályozása érdekében. Ezen elvi kérdés tisztázását követően most rátérek a szóban forgó eljárás különös jellemzőire.
2. A szóban forgó eljárás értékelése
84. A szóban forgó eljárás tekintetében a szlovák polgári törvénykönyv 151m. cikkének (1) bekezdéséből következik, hogy – kivéve különös szabályok fennállását – nyilvános árverésre legkorábban az adós (vagy adott esetben a biztosítékot nyújtó személy) végrehajtásról való értesítését követő 30 napon kerülhet sor. Az önkéntes árverésről szóló törvény 17. cikkének (3) bekezdése értelmében hasonlóképpen nyilvános árverésre legkorábban a megtartandó árverésről a Kereskedelmi Közlönyben közzétett hirdetményt követő 30 napon kerülhet sor. E törvény 17. cikkének (5) bekezdése azt is előírja, hogy az árverés vezetőjének ugyanezen határidőn belül az adóssal és (amennyiben az adóstól eltérő személy) az ingatlan tulajdonosával együtt tájékoztatnia kell a nyilvános árverést kezdeményező személyt a megtartandó nyilvános árverésről. A tárgyaláson a szlovák kormány elismerte, hogy ezek a határidők párhuzamosan telhetnek, azaz valamennyi releváns fél és testület értesítésétől számított legalább 30 napos időszakot jelentenek.
85. A nyilvános árverés megtartását követően az önkéntes árverésről szóló törvény 21. cikkének (2) bekezdése értelmében a tulajdon értékesítését főszabály szerint a rákövetkező három hónapban lehet megtámadni.
86. Ez alatt az időszak alatt az adós továbbra is használhatja a nyilvános árverésre bocsátott tulajdont. Az önkéntes árverésről szóló törvény 20. cikkének (13) bekezdésével összhangban értelmezett 29. cikke értelmében azonban, amennyiben a nyilvános árverés tárgyát képező dolog ingatlan, az adós (vagy adott esetben a biztosítékot nyújtó személy) az értékesítés után megfelelő időn belül köteles átadni azt, a nyilvános árverésen való értékesítés közjegyzői okiratba foglalását követően.
87. A Bizottság azzal érvel, hogy ez egyenértékű a fogyasztó ezen tulajdontól való megfosztásával. Bizonyos mértékig rokonszenvezek ezzel az állásponttal.(49) Igaz ugyan, hogy kielégítőnek tartom a szlovák kormány által a tárgyaláson előadott érveket, miszerint az önkéntes árverésről szóló törvény 29. cikke nem akadályozza meg az adóst abban, hogy bíróságtól kérje a szóban forgó eljárás felfüggesztését és a tulajdon átadását akkor is, ha az értékesítésre már sor került.(50) Amennyiben helyes a nemzeti jog ilyen értelmezése – és ezt a kérdést előterjesztő bíróságnak kell ellenőriznie –, akkor nem gondolom, hogy e törvény 29. cikke önmagában megnehezítené a helyzetet, feltéve hogy az eljáró bíróság elvégzi a lenti 97. pontban szereplő cselekményt.
88. Ezen túlmenően, amennyiben az adós valóban átadta a tulajdonát, lehetőség van e tulajdon visszaszerzésére, ha a nyilvános árverésen való értékesítést semmissé nyilvánítják az önkéntes árverésről szóló törvény 21. cikkének (5) bekezdése értelmében, és a megtámadást bejegyzik az ingatlan‑nyilvántartásba.(51) Az ezen törvény 21. cikkének (3) bekezdése értelmében a nyilvános árverésen való értékesítést kifogásoló félnek kell tájékoztatnia a hatáskörrel rendelkező hatóságot erről a megtámadásról.
89. Következésképpen, ahogyan a nemzeti jogot értelmezem, arra lehet következtetni, hogy a fogyasztónak valamennyi vonatkozó értesítést követően legalább 30 nap áll rendelkezésére a nyilvános árverés ex ante
kifogásolására,(52) ex post
pedig az értékesítést követően legfeljebb három hónap (vagy még több, amennyiben az értékesítés bűncselekménnyel van összefüggésben).
90. Következésképpen a fogyasztónak potenciálisan összességében legalább négy hónap áll rendelkezésére a nyilvános árverésen való értékesítés megtámadására.
91. Ez nem összehasonlítható a Banco Español de Crédito ügyben szereplő, kifogásolásra rendelkezésre álló 20 napos időtartammal, amely rendkívül megnehezítette a fogyasztó 93/13 irányelv szerinti, védelemre irányuló jogainak gyakorlását .
92. Mindezen túlmenően nem gondolom, hogy a szóban forgó eljárás pusztán utólagos gazdasági kártérítésre korlátozná a fogyasztó jogait, amely az Aziz‑ügyben hozott ítélet értelmében elismerten nem lenne elegendő.
93. Igaz, hogy az alapügy bizonyos szempontból egy „fordított Aziz‑ügyet” valósít meg.(53) Az Aziz‑ügyben szóban forgó végrehajtási eljárásokra alkalmazandó spanyol jogtól(54) eltérően azonban a fentiek alapján úgy tűnik, hogy a szlovák jog értelmében létezik a szóban forgó eljárás kifogásolása – még annak lehetősége is, hogy a 93/13 irányelvvel való összeegyeztethetetlenségére alapozva felfüggesztik az eljárást. Ezt az alapügy körülményei is tanúsítják.
94. E körülmények azt mutatják, hogy a szóban forgó eljárás nem teszi rendkívül nehézzé a fogyasztó jogainak tényleges gyakorlását. Mivel ugyanis a kérdést előterjesztő bíróság rendelkezésére álltak a többek között a megtámadott szerződésbe a 93/13 irányelvvel ellentétesen beillesztett kötbérkikötések némelyikének tisztességessége tekintetében kétségek kifejezését lehetővé tévő szükséges jogi és ténybeli elemek, ideiglenes intézkedést hozott a nyilvános árverés felfüggesztéséről, és e Bíróság elé terjesztette az ügyet. A Bizottság által felhozott azon érv ellenére tett így, hogy az önkéntes árverésről szóló törvény 21. cikke (2) bekezdésének szövegéből nem teljesen egyértelmű az, hogy az ilyen bíróságnak valóban van‑e hatásköre a nyilvános árverési eljárás semmissé nyilvánítására azzal az indokolással, hogy meghatározott szerződéses feltételek tisztességtelenek.(55) A kérdést előterjesztő bíróság következésképpen helyesen a lehető legteljesebb mértékig úgy alkalmazta belső eljárási szabályait, hogy elérje a 93/13 irányelv 6. cikkének (1) bekezdésével összhangban értelmezett 7. cikkének (1) bekezdésében meghatározott eredményt.(56)
95. Természetesen lehet érvelni azzal, hogy csupán különleges találékonyságukról tesz tanúbizonyságot az a tény, miszerint a Macinskí házaspár a megfelelő időben sikeresen indított eljárást a nyilvános árverésen való értékesítéssel szemben, és nem tekinthető annak bizonyítékának, hogy hatékonyan biztosítják a fogyasztóvédelmet, különösen a sérülékenyebb fogyasztók tekintetében.(57)
96. Kétségtelen mindazonáltal, hogy az önkéntes árverésről szóló törvény 21. cikke a nyilvános árverésekkel szemben valóban jogorvoslati lehetőséget bocsát a fogyasztók rendelkezésére. Igaz, hogy ez a jogorvoslati lehetőség a fogyasztó cselekvését igényli. Mindazonáltal, ahogyan a fenti 78. és 79. pontban kifejtettem, ezt önmagában nem tartom a hatékony fogyasztóvédelem rendkívüli korlátozásának. E terület harmonizálásának hiányában a tagállamok feladata meghatározni a fogyasztóvédelem megfelelőnek tartott szintjét a végrehajtási eljárásokban, amíg a fogyasztókat nem fosztják meg a 93/13 irányelv által biztosítani kívánt védelemtől. Mindazonáltal különösen sérülékeny személyek esetében ezt úgy kell érteni, hogy a tagállamok felelőssége e szabályok alapvető jogokkal való összeegyeztethetősége.(58)
97. Ezen túlmenően nyilvánvalóan egyértelművé kell tenni azt, hogy amennyiben a fogyasztó a szlovák bíróságok előtt az önkéntes árverésekről szóló törvény 21. cikke értelmében megtámadta a nyilvános árverésen való értékesítést, akkor ez a megtámadás kiváltja a Bíróság nemzeti bíróságok 93/13 irányelv szerinti felelőssége és szerepe tekintetében kialakított, a fenti 63. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatának alkalmazását. Ez azt jelenti, hogy amennyiben valamely nemzeti bíróság rendelkezésére állnak az e tekintetben szükséges jogi és ténybeli elemek, akkor hivatalból értékelnie kell azt, hogy tisztességtelen‑e a szóban forgóhoz hasonló végrehajtási eljárás alapját képező fogyasztói szerződés valamely feltétele. Igenlő válasz esetén az említett bíróság feladata valamennyi, a nemzeti jog értelmében ebből eredő következményt meghatározni abból a célból, hogy a szóban forgó feltétel ne jelentsen kötelezettséget a fogyasztóra nézve. Ez magában foglalhatja – szükség esetén – az értékesítést vagy annak hatásait felfüggesztő ideiglenes intézkedések elrendelését, a feltétel tisztességességéről szóló végső döntés meghozataláig; ha például az ilyen döntés eltérő bírósági hatáskörbe tartozik.(59)
98. Mivel a szóban forgó ügy tényállása azt mutatja, hogy ez a szlovák jog értelmében lehetséges, azt javaslom, amennyiben a Bíróság meg kívánja válaszolni az előzetes döntéshozatalra előterjesztet kérdést, hogy – feltéve, hogy a nemzeti bíróság hatáskörrel rendelkezik az előző pont szerinti intézkedésre, amelyet a kérdést előterjesztő bíróságnak kell ellenőriznie – a Bíróság mondja ki, hogy a 93/13 irányelv nem zárja ki a szóban forgóhoz hasonló eljárást.
C – Az ítélet időbeli hatályának korlátozására irányuló kérelemről
99. A szlovák kormány kérte, hogy a Bíróság korlátozza a jelen ügyben hozandó ítélet időbeli hatályát, amennyiben azt állapítaná meg, hogy a szóban forgó eljárás sérti a 93/13 irányelvet. Következésképpen a következő megfontolások csupán abban az esetben relevánsak, ha a Bíróság nem ért egyet velem sem az elfogadhatóság, sem az ügy érdemi elbírálása tekintetében.
100. Először arra a tényre hívnám fel a figyelmet, hogy azon értelmezés célja, amelyet a Bíróság valamely uniós jogszabály kapcsán fejt ki, hogy megmagyarázza és pontosítsa e szabály hatályát és jelentőségét, amely szerint azt a hatálybalépésének időpontjától értelmezni és alkalmazni kellett volna. Továbbá a – Bíróság által így értelmezett – szabályt alkalmazni kell az értelmezésről határozó ítélet előtt keletkezett és létrejött jogviszonyokkal kapcsolatban egyaránt. Következésképpen a Bíróság főszabály szerint csak kivételes körülmények között korlátozhatja ítéletének időbeli hatályát.(60)
101. A Bíróság két feltétel (együttes) fennállása esetén korlátozza ítéletének időbeli hatályát. Először meg kell állapítani a „súlyos gazdasági következmények felmerülésének kockázatát”. E következményeknek különösen az érvényes és hatályos szabályozás alapján jóhiszeműen létrejött jogviszonyok magas száma miatt kell felmerülniük. Másodszor, a jogellenes gyakorlat alapja a kérdéses uniós rendelkezések értelmezését és hatályát illető objektív és jelentős bizonytalanság kellett, hogy legyen. Ezzel összefüggésben a Bíróság különös jelentőséget tulajdonított más tagállamok vagy a Bizottság magatartásának, amely hozzájárulhatott a kérdéses jogellenes magatartáshoz.(61)
102. Kérelmében a szlovák kormány táblázatban mutatta be a szóban forgó eljárás 2003 és 2012 közötti előfordulásának gyakoriságát. Az eljárások száma 2012‑re 3916‑ra nőtt a 2003‑ra jellemző 217‑ről. A szlovák kormány megállapítja, hogy 2004. május 1‑je és 2012. december 31. között összesen 17 309 nyilvános értékesítésre került sor. Mindezek alapján a szlovák kormány azzal érvel, hogy nagyszámú ügylet jött létre jóhiszeműen abban a hiszemben, hogy a szóban forgó eljárás összeegyeztethető a 93/13 irányelvvel.
103. A tárgyaláson feltett kérdésre válaszolva azonban a szlovák kormány kijelentette, hogy ezek az adatok összesített adatok voltak. Következésképpen nem tudta megjelölni, hogy e nyilvános értékesítések közül hányra került sor fogyasztói szerződés alapján, azaz egy fogyasztót és egy kereskedőt érintő helyzetben, nem pedig egyéb szerződéses helyzetben. Még megalapozott becslést sem tudott tenni.
104. Mivel a szlovák kormány még objektíven megbecsülni sem tudja a fogyasztókat érintő és állítólag jóhiszeműen létrejött jogviszonyok számát, a Bíróság nem lehet meggyőződve arról, hogy a jogbiztonság elvével összhangban szükséges az ítélet időbeli hatályának korlátozása. Következésképpen el kell utasítani a kérelmet.
105. Ennek megfelelően nem szükséges foglalkozni azzal a kérdéssel, hogy az állítólag jóhiszeműen létrejött jogviszonyoknak nagyobb súlyt kell‑e biztosítani, mint a fogyasztók azon jogának, hogy a Bíróság ítéletére hivatkozva jogorvoslatot kérhessenek a 93/13 irányelv megsértéséért. Ugyanezért nem kell megvizsgálni, hogy a Banco Español de Crédito ügyben hozott ítéletben és az Aziz‑ügyben hozott ítéletben (amelyekben nem kérték ezen ítéletek időbeli hatályának korlátozását) szereplő elvek megszüntették‑e a szóban forgó eljárás 93/13 irányelvvel való összeegyeztethetősége tekintetében felmerülő bármely bizonytalanságot.
106. Mindezek alapján az ítélet időbeli hatálya korlátozásának elutasítása nem zárja ki a cselekmények elévülésére vonatkozó szlovák szabályok alkalmazását annyiban, amennyiben összeegyeztethetőek az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elveivel. E tekintetben elegendő megjegyezni, hogy a szlovák kormány által készített táblázat értelmében néhány nyilvános árverésre több mint 10 évvel ezelőtt került sor.
107. Mindezek alapján, amennyiben a Bíróság elfogadhatónak tartja az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést, és a szóban forgó eljárást összeegyeztethetetlennek tartja a 93/13 irányelvvel, akkor nem támogatom az ítélete időbeli hatályának korlátozását.
IV – Végkövetkeztetések
108. Mindezek fényében azt javaslom, hogy a Bíróság nyilvánítsa elfogadhatatlannak az Okresný súd Prešov (Szlovákia) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést.
(1) .
(2)
–	Lásd többek között a C‑346/93. sz. Kleinwort Benson ügyben 1995. március 28‑án hozott ítélet (EBHT 1995., I‑615. o.) 24. pontját; lásd továbbá a Bíróság 1/91. sz. 1991. december 14‑i véleményének (EBHT 1991., I‑6079. o.) 61. pontját.
(3)
–	Az 1993. április 5‑i tanácsi irányelv (HL L 95., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 326. o.).
(4)
–	A kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben nem közli, hogy mikor szűnik meg (ha megszűnik egyáltalán) az ideiglenes intézkedés joghatása.
(5)
–	Ezen túlmenően a szlovák kormány a tárgyalásra való felkészülés során azt állította, hogy – kivételesen – nem hivatalosan kapcsolatban állt a kérdést előterjesztő bírósággal, és tudomására jutott, hogy a Getfin megtámadta a 2012. március 21‑i ítéletet, de ezt 2013. május 13‑án elutasították.
(6)
–	Ezért úgy tűnik számomra, hogy az ilyen eljárás egyetlen „önkéntes” eleme az a tény, miszerint (nyilvánvalóan) az adós hozzájárulásával került sor az azon kitételt tartalmazó eredeti megállapodás megkötésére, hogy a hitelező jogosult ilyen végrehajtási eljárást kezdeményezni.
(7)
–	Lásd különösen a C‑618/10. sz. Banco Español de Crédito ügyben 2012. június 14‑én hozott ítéletet és a C‑415/11. sz. Aziz‑ügyben 2013. március 14‑én hozott ítéletet. Lásd még a C‑537/12. és C‑116/13. sz., Banco Popular Español és Banco de Valencia egyesített ügyeket; amelyek végzés útján lényegében helybenhagyják az Aziz‑ügy kimenetelét.
(8)
–	Lásd a C‑34/13. sz. Kušionová‑ügyben a Bíróság előtt jelenleg folyamatban lévő eljárást, amelyben a Krajský súd v Prešove (eperjesi regionális bíróság; Szlovákia) számos, lényegében a jelen eljárásban szereplőkkel azonos témákat érintő kérdés eldöntésében kérte a Bíróság előzetes döntését. Lásd még a C‑280/13. sz. Barclays Bank ügyben a Bíróság előtt jelenleg folyamatban lévő eljárást.
(9)
–	Egyértelmű, hogy az EUMSZ 267. cikk szerinti eljárásban a Bíróság nem ítélkezhet a nemzeti jogi rendelkezés uniós joggal való összeegyeztethetőségéről. Mindazonáltal a nemzeti bíróság rendelkezésére bocsáthatja az uniós jog olyan értelmezését, amely lehetővé teszi a nemzeti bíróság számára ennek eldöntését.
(10)
–	A belső piacon az üzleti vállalkozások fogyasztókkal szemben folytatott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatairól, valamint a 84/450/EGK tanácsi irányelv, a 97/7/EK, a 98/27/EK és a 2002/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvek, valamint a 2006/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2005. május 11‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv („Irányelv a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról”) (HL L 149., 22. o.).
(11)
–	A fogyasztói érdekek védelme érdekében a jogsértés megszüntetésére irányuló eljárásokról szóló, 2009. április 23‑i tanácsi irányelv (HL L 110., 30. o.).
(12)
–	Ez az utolsó információ azonban nem volt ellenőrizhető, mivel sem a Getfin, sem a Macinskí házaspár nem vett részt a Bíróság előtti tárgyaláson.
(13)
– Ezzel kapcsolatban kiemelném, hogy amint az megállapításra került az Ajánlások a nemzeti bíróságok figyelmébe az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek előterjesztésére vonatkozóan című dokumentum (HL 2012. C 338., 1. o.) 30. pontjában, az ilyen eljárásokban a Bíróság előtti előzetes döntéshozatali eljárás megfelelő menete és annak hatékony érvényesülése érdekében az előzetes döntéshozatalra utaló bíróság feladata, hogy felhívja a Bíróság figyelmét minden olyan közbenső eljárási cselekményre, amely hatással lehet a Bíróság elé terjesztett kérelmére,
(14)
–	Ezt bizonyítja Kokott főtanácsnok Aziz‑ügyre vonatkozó indítványának 35–37. pontja, aki egyetértett azzal, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés első látásra hipotetikus jellegű, megválaszolása azonban hatással lehet a végrehajtási eljárást követő kártérítés lehetőségére.
(15)
–	Lásd az Aziz‑ügyben hozott ítélet 38. és 39. pontját.
(16)
–	Lásd többek között a C‑235/95. sz., Dumon és Froment ügyben 1998. július 16‑án hozott ítélet (EBHT 1998., I‑4531. o.) 25. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(17)
–	E tekintetben lásd a C‑236/02. sz. Slob‑ügyben 2004. február 12‑én hozott ítélet (EBHT 2004., I‑1861. o.) 29. pontját és a C‑226/07. sz. Flughafen Köln/Bonn ügyben 2008. július 17‑én hozott ítélet (EBHT 2008., I‑5999. o.) 37. pontját.
(18)  – Azzal érvelnek, hogy a 2012. március 21‑i ítélet nem érvényteleníti a hitelszerződést, sem a biztosítékot, és hogy a Getfint állítólag nem köti a tartozásnak az ítélet rendelkező részében történő újrakalkulálása. Ez utóbbi követelést illetően azonban ugyanebben a levélben azt is állítják, hogy a szlovák polgári eljárásjogi törvény 151. cikkének (2) bekezdése értelmében az ítélet rendelkező része kötelező a felekre.
(19)
–	A 2012. március 21‑i ítélet indokolása értelmében a szerződést a szlovák polgári törvénykönyv szerződések érvénytelenségére vonatkozó általános szabályai értelmében nyilvánították semmisnek, nem pedig a fogyasztóvédelem különös szabályai értelmében, amelyekre ezen ítélet értelmében hivatkozni kell, ha a fogyasztóvédelemről szóló 250/2007. sz. törvény 5. cikkének (3) bekezdése értelmében kártérítést követelnek.
(20)
–	Emlékeztetni kell arra, hogy a Financreal átadta a Getfinnek a később semmisnek nyilvánított hitelszerződésből fakadó, visszafizetésre irányuló jogát. A kérdést előterjesztő bíróság nem említi azt a lehetőséget, hogy a Financreal – vagy aGetfin – a szerződéses feltételek tisztességes voltától eltérő okokból kötelezhető lenne kártérítés fizetésére a fogyasztónak.
(21)
–	A 2005/29 irányelv 11. cikkének (1) és (2) bekezdése és a 2009/22 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése és 2. cikke.
(22)
–	Lásd e tekintetben a Banco Español de Crédito ügyben hozott ítélet 59. és 60. pontját, valamint 85–87. pontját.
(23)
–	Ezen ítélkezési gyakorlat újabb alkalmazása tekintetében lásd a C‑82/13. sz. Società cooperativa Madonna dei miracoli ügyben hozott ítélet 12. és 14. pontját, a C‑180/12. sz. Stoilov i Ko ügyben 2013. október 24‑én hozott ítélet 47. pontját és a C‑313/12. sz. Romeo‑ügyben hozott ítélet 39. és 40. pontját.
(24)
–	Lásd Kokott főtanácsnok Aziz‑ügyre vonatkozó indítványának 55. és 56. pontját.
(25)
–	Lásd többek között az Aziz‑ügyben hozott ítélet 46. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(26)
–	Hivatkozom a Banco Español de Crédito ügyben hozott ítélet 46. pontjára és az Aziz‑ügyben hozott ítélet 50. pontjára; lásd e tekintetben a C‑397/11. sz. Jőrös‑ügyben 2013. május 30‑án hozott ítélet 50. pontját. A Lisszaboni Szerződés hatálybalépése óta már a tényleges érvényesülés elvének szempontjait is magában foglalja az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése.
(27)
–	Az önkéntes árverésről szóló törvény 21. cikkének (2) bekezdése bizonyos esetekben, amikor az értékesítésre bűncselekmény eredményeképpen kerül sor, hosszabb időszakot biztosít a nyilvános érverésen történt értékesítés semmissé nyilvánítására irányuló eljárás kezdeményezéséhez. Ez azonban nyilvánvalóan nem zárja ki a fogyasztó tulajdonának tisztességtelen szerződéses feltétel alapján történő nyilvános árverezését, amelyet az ilyen bűncselekménnyel összefüggésben köthettek ki.
(28)
–	A nemzeti bíróságok 93/13 irányelv szerinti kötelezettségei tekintetében lásd továbbá a C‑40/08. sz. Asturcom Telecomunicaciones ügyben 2009. október 6‑án hozott ítéletet (EBHT 2009., I‑9579. o.) a választottbírósági ítélet végrehajtása tekintetében, és a Jőrös‑ügyben hozott ítéletet többek között azon tény tekintetében, hogy a nemzeti jog csak meghatározott bíróságokat jelölt ki a feltételezetten tisztességtelen feltételekkel kapcsolatos ügyek tárgyalására (lásd az ügyben előterjesztett második kérdést).
(29)
– Lásd a Banco Español de Crédito ügyben hozott ítélet 45. pontját és az Aziz‑ügyben hozott ítélet 49. pontját. Míg a Bíróság az Aziz‑ügyben hozott ítélet 49. pontjában prima facie
megkülönböztette az ügyet a Banco Español de Crédito ügytől, számomra ennek oka úgy tűnik, hogy pusztán a két ügy valamennyire eltérő eljárási tényezőiben rejlett (lásd a lenti 72. és 75. pontot).
(30)
–	E tekintetben lásd a Banco Español de Crédito ügyben hozott ítélet 55. és 56. pontját és az Aziz‑ügyben hozott ítélet 62. és 63. pontját.
(31)
–	Lásd a Banco Español de Crédito ügyben hozott ítélet 39. pontját és az Aziz‑ügyben hozott ítélet 44. pontját.
(32)
–	Lásd a Banco Español de Crédito ügyben hozott ítélet 49. pontját és az Aziz‑ügyben hozott ítélet 53. pontját.
(33)
– Lásd az Aziz‑ügyben hozott ítélet 59. és 60. pontját.
(34)
– A Banco Popular Español és Banco de Valencia ügyben nemrégiben hozott végzés viszont szintén a lehetetlenséget példázza (lásd az 54. és 55. pontot).
(35)
–	Lásd a Banco Español de Crédito ügyben hozott ítélet 25. és 26. pontját. Trstenjak főtanácsnok indítványában ezen túlmenően megemlítette, hogy amennyiben ellentmondanak a fizetési meghagyásnak, az eljárás akkor is kontradiktóriussá válik; lásd az 51. és 68. pontot.
(36)
–	A Bíróság hivatkozott a rendelkezésre álló idő rövidségére; a védelemhez esetlegesen szükséges költségekre; arra, hogy a fogyasztók nem ismerik a jogaikat; valamint a fizetési meghagyás alkalmazásának lakonikus tartalmára (lásd az ítélet 54. pontját).
(37)
–	Az Asturcom Telecomunicaciones ügyben a fogyasztók hatékony védelme állt szemben a res judicata
elvével. A Bíróság ez utóbbi javára döntött, hangsúlyozva ezen elv fontosságát (lásd az ítélet 35–37. pontját). A Banco Español de Crédito ügyben hozott ítéletben mindazonáltal megállapították, hogy a hitelezők igazságszolgáltatáshoz való egyszerű hozzáférésének ösztönzése, és a gyorsított eljárások ilyen körülmények között nem előzhetik meg a hatékony fogyasztóvédelem alkalmazását. Érdekes módon úgy tűnik, hogy a Bíróság az előbbi ügyben hozott ítéletében csökkentette, az utóbbiban pedig emelte a hatékony fogyasztóvédelem szintjét. A legfrissebb, Jőrös‑ügyben hozott ítéletben a Bíróság megállapította, hogy a tagállamok saját jogrendszer felállítására irányuló joga főszabály szerint megelőzi a nemzeti bíróság tisztességtelen feltétel hivatalból való megsemmisítésére irányuló jogát, ha más bíróság rendelkezik az erre irányuló hatáskörrel. A nemzeti bíróság belső eljárási szabályait mindazonáltal lehetőség szerint oly módon kell értelmezni, hogy elérjék a 93/13 irányelv 6. cikkének (1) bekezdésében kitűzött célt (lásd a Jőrös‑ügyben hozott ítélet 50–52. pontját).
(38)
–	A Bíróság szerint ugyanis a 93/13 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének csupán az a célja, hogy helyreállítsa az egyensúlyt a fogyasztó és a kereskedő között; lásd többek között az Aziz‑ügyben hozott ítélet 45. pontját.
(39)
–	Lásd a 93/13 irányelv 8. cikkét és (12) preambulumbekezdését.
(40)
–	Lásd a Banco Español de Crédito ügyben hozott ítélet 51. pontját.
(41)
–	Lásd az Asturcom Telecomunicaciones ügyben hozott ítélet 47. pontját.
(42)
–	Lásd Kokott főtanácsnok Aziz‑ügyben ismertetett indítványának 55. pontját. Hasonló álláspontot fejtett ki Trstenjak főtanácsnok a Banco Español de Crédito ügyben ismertetet indítványának 74. pontjában, bár a Bíróság elismerten nem osztotta azt az álláspontot.
(43)
–	Kiemelném továbbá azt, hogy külön költséget jelenthet a kereskedőnek a kötelező ex ante
bírósági felülvizsgálat (például az eljárás megindításának bírósági díját), még ha a kérdéses szerződés nem is tartalmaz tisztességtelen feltételeket.
(44)
–	Lásd a 93/13 irányelv 4. cikkének (1) bekezdését, valamint 3. cikkének (3) bekezdését, amely a tisztességtelennek tekinthető feltételek 93/13 irányelvhez mellékelt jelzésszerű és nem teljes felsorolására hivatkozik; lásd e tekintetben továbbá az Aziz‑ügyben hozott ítélet 66. pontját és 68–71. pontját.
(45)
–	E tekintetben lásd az EJEB, 2013. július 25‑i Rousk kontra Svédország ítéletet, 27183/04. számú kereset, amely egy adós otthonának a 6721 SEK (mintegy 800 euró) összegű adótartozás megfizetésére irányuló, hatósági kérésre történő nyilvános értékesítésével, és ebből fakadó kilakoltatásával foglalkozott (lásd különösen az EJEB megállapításait az ítélet 91. §‑ában, valamint a 137–139. §‑ban); valamint a 2009‑ben hozott Zehentner kontra Ausztria ítéletet, 20082/02. számú kereset, amely egy, két magánfél közötti ügyben keletkezett, mintegy 2150 euró összegű hitel visszafizetését biztosító magántulajdon bírósági értékesítésével foglalkozott, ahol az adós cselekvőképtelen volt, következésképpen képtelen volt megfelelően védekezni az igénnyel szemben (lásd különösen az ítélet 54., 59., 61., 75. és 76. §‑át).
(46)
–	E tekintetben lásd az Aziz‑ügyben hozott ítélet 61. pontját.
(47)  – Lásd a Bíróság előtt jelenleg folyamatban lévő C‑363/12. sz. Z‑ügyre vonatkozó indítványom 73. pontját és a 38. lábjegyzetben hivatkozott ítélkezési gyakorlatot. Lásd többek között Lenaerts, K., „Exploring the Limits of the EU Charter of Fundamental Rights”, European Constitutional Law Review, (8)2012, 376. o. A tagállamok eljárási autonómiája, az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elve, valamint a Charta közötti kölcsönhatás tekintetében lásd a C‑93/12. sz. Agrokonsulting‑ügyben 2013. június 27‑én hozott ítélet 59–61. pontját.
(48)
–	Lásd a Rousk kontra Svédország ítéletet, 137. §.
(49)
–	E tekintetben lásd még a Zehentner kontra Ausztria ítéletet, 54. §.
(50)
–	A szlovák kormány Kušionová‑ügyben kifejtett észrevételei értelmében a szlovák polgári eljárásjogi törvény 74. cikkének (1) bekezdése és 76. cikke (1) bekezdésének f) pontja ugyanis általános hatáskörrel ruházza fel a bíróságokat ideiglenes intézkedések meghozatalára az előttük folyamatban lévő eljárásban.
(51)
–	További részletekért a földnyilvántartásról és az ingatlanok tekintetében a tulajdonjog és egyéb jogok nyilvántartásáról szóló, 162/1995. sz. törvény 39. cikkének (3) bekezdésére, valamint 43. cikkének (2) bekezdésére hivatkozom. E rendelkezésekből az következik, hogy amennyiben megtámadásról tájékoztatják, akkor a Földnyilvántartási Szolgálat addig tartja nyilván ezt az információt, amíg a megtámadást elbírálják. Ettől eltérő összefüggésben lásd az Aziz‑ügyben hozott ítélet 56–58. pontját.
(52)
–	Hozzá kell tennem, hogy a fogyasztót még az értékesítésről szóló tájékoztatás nyilvánosságra hozatala előtt sem akadályozza meg semmi abban, hogy a bíróságtól kérje annak kimondását, hogy valamely szerződéses feltétel tisztességtelen.
(53)
–	Az Aziz‑üggyel ellentétesen a jelen ügyben a szóban forgó eljárás 93/13 irányelvvel való összeegyeztethetőségének kérdése a fogyasztóval szembeni követelés érvényesítése tekintetében merült fel, és nem az érdemi eljárásban. Ezen túlmenően a végrehajtásra vonatkozó alapügyet a fogyasztó indította, míg az érdemi eljárást a kereskedő.
(54)
–	Lásd az Aziz‑ügyben hozott ítélet 54. és 55. pontját.
(55)
–	Az önkéntes árverésről szóló törvény 7. cikkének (2) bekezdésére hivatkozva a szlovák kormány megerősítette a tárgyaláson, hogy a szlovák bíróságok rendelkeznek ilyen hatáskörrel.
(56)
–	Lásd e tekintetben a Jőrös‑ügyben hozott ítélet 52. pontját.
(57)
–	E tekintetben az ítélkezési gyakorlat nem teszi egyértelművé, hogy a fogyasztónak mennyire kell jól tájékozottnak és aktívnak lennie. Úgy tűnik, a Banco Español de Crédito ügyben hozott ítélet és az Aziz‑ügyben hozott ítélet a fogyasztók egy sérülékenyebb típusát részesíti előnyben, míg az Asturcom Telecomunicaciones ügyben hozott ítélet inkább azt várja el a fogyasztótól, hogy inkább bonus pater familias
peres fél legyen. Az egyértelműség hiányát kiélezi az a tény, hogy az Asturcom Telecomunicaciones ügyben Trstenjak főtanácsnok arra ösztönözte a Bíróságot, hogy kötelezze a kérdést előterjesztő bíróságot a tisztességtelen szerződéses feltételt tartalmazó szerződésen alapuló választottbírósági ítélet végrehajtásának megakadályozására (lásd a főtanácsnok Asturcom Telecomunicaciones ügyben ismertetett indítványának 76. pontját) – amelyet a Bíróság nem követett –, és ezt követően azzal érvelt a Banco Español de Crédito ügyben (ugyancsak eredménytelenül), kifejezetten hivatkozva erre az eredményre, hogy a Bíróságnak olyan fogyasztói modellt kell elfogadnia, aki „megfelelően tájékozott, figyelmes és körültekintő” (lásd a főtanácsnok Banco Español de Crédito ügyre vonatkozó indítványának 72. és 73. pontját).
(58)
–	Az adós vitathatóan a szokásosnál sérülékenyebb helyzetben volt az Emberi Jogok Európai Bírósága mindkét, fent hivatkozott ítéletében. A Rousk kontra Svédország ügyben a hitelező az állam volt, és a Zehentner kontra Ausztria ügyben az adós cselekvőképtelen volt.
(59)
–	E tekintetben lásd a Jőrös‑ügyben hozott ítélet 50–52. pontját.
(60)
–	Lásd a C‑338/11–C‑347/11. sz., FIM Santander Top 25 Euro Fi egyesített ügyekben 2012. május 10‑én hozott ítélet 59. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot. A Bíróság továbbá következetesen megállapította, hogy az ilyen korlátozásra kizárólag ugyanazon ítéletben kerülhet sor, amely a kért értelmezésről szól. Lásd például a C‑292/04. sz., Meilicke és társai ügyben 2007. március 6‑án hozott ítélet (EBHT 2027., I‑1835. o.) 36. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(61)
–	Lásd többek között a FIM Santander Top 25 Euro Fi ügyben hozott ítélet 60. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.