61999CC0221_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1. Den foreliggende præjudicielle sag vedrører EF-traktatens artikel 5 og 85 (nu artikel 10 EF og 81 EF).
2. For Giudice di pace di Genova (Italien) verserer en sag vedrørende de bestemmelser i italiensk lovgivning, der fastsætter en tarif for de honorarer, som arkitekter og ingeniører opkræver for deres tjenesteydelser. Sagen føres inden for rammerne af den særlige summariske procedure for udstedelse af betalingspålæg, der er omhandlet i artikel 633 ff. i den italienske civilproceslov (herefter »CPC«).
I - National lovgivning
A - Den summariske procedure for udstedelse af betalingspålæg
3. »Procedimento d'ingiunzione« (proceduren til udstedelse af betalingspålæg) er en summarisk procedure, der gør det muligt for fordringshaveren efter en begæring, som indledningsvis ikke meddeles modparten, at opnå et fuldbyrdelsesfundament over for skyldneren.
4. Fordringshaveren indgiver en anmodning med behørig dokumentation til den kompetente ret om at udstede et pålæg til skyldneren om at betale det udestående beløb inden for en bestemt frist (normalt 20 dage) .
5. Hvis det er en person, der udøver et liberalt erhverv, der fremsætter et krav om betaling af honorarer eller refusion, skal anmodningen om pålæg vedlægges regningen på honoraret. I henhold til CPC's artikel 636 skal regningen være underskrevet, og den skal yderligere være vedhæftet en udtalelse fra den kompetente faglige organisation (CPC's artikel 636).
6. Det bestemmes i CPC's artikel 636, stk. 3, at retten skal henholde sig til den faglige organisations udtalelse for så vidt angår det beløb, der kræves betalt, medmindre den afviser anmodningen som følge af utilstrækkelig begrundelse.
7. I henhold til CPC's artikel 643 skal en kopi af betalingspålægget og en kopi af anmodningen forkyndes for skyldneren. Forkyndelsen af disse to dokumenter markerer tidspunktet for sagens påbegyndelse (CPC's artikel 643, stk. 3). Skyldneren kan gøre indsigelse herimod fra forkyndelsestidspunktet og indtil udløbet af den frist, der er blevet fastsat til frivilligt at efterkomme kravet. Hvis debitor gør indsigelse mod betalingspålægget inden for fristen, skal den almindelige kontradiktoriske sagsbehandling i civile sager finde anvendelse (CPC's artikel 645). I modsat fald træffer retten på begæring af kreditor afgørelse om, at betalingspålægget skal fuldbyrdes.
B - Retsregler vedrørende honorarerne
8. Den italienske lovgivning indeholder minimumstariffer for betalingen af de ydelser, der præsteres af ingeniører og arkitekter.
9. Disse tariffer blev oprindeligt fastsat ved lov nr. 143 af 2. marts 1949 om godkendelse af ingeniørernes og arkitekternes faglige tarif .
10. Artikel 2 i den tarif, der er bilagt denne lov, indeholdt fire typer honorarer, der blev fastsat a) med en procentsats, dvs. i forhold til arbejdets værdi, b) mængdemæssigt, dvs. i forhold til den valgte enhedsværdi, c) indsatsmæssigt, dvs. i forhold til tidsforbruget, og d) skønsmæssigt, dvs. at det står helt frit for tjenesteyderen at fastsætte honoraret.
11. I artikel 5 i den nævnte tarif opregnes de tjenesteydelser, for hvilke honorarerne kan fastsættes skønsmæssigt af tjenesteyderen.
12. Proceduren i forbindelse med fastsættelsen af honorarerne blev efterfølgende ændret ved lov nr. 143 af 4. marts 1958 om fastsættelse af tariffen for ingeniørernes og arkitekternes honorarer. Loven bestemmer, at tariffen for honorarerne skal fastsættes ved dekret fra justitsministeren i samarbejde med ministeren for offentlige arbejder efter forslag fra ingeniørernes og arkitekternes nationale råd.
13. De tariffer, der udarbejdes efter denne nye procedure, finder imidlertid ikke anvendelse på de tjenesteydelser, der er omhandlet i artikel 5 i den tarif, der er bilagt lov nr. 143/49. For disse tjenesteydelsers vedkommende kan arkitekterne fortsat fastsætte deres honorarer skønsmæssigt.
C - Arkitekternes nationale råd
14. For så vidt angår de regler, der gælder for arkitekternes nationale råd, er det i artikel 5 i lov nr. 1395 af 24. juni 1923 fastsat, at de arkitekter, der er optaget i fortegnelsen, vælger deres eget råd. Dette råd har bl.a. til opgave efter anmodning at afgive en udtalelse om de faglige tvister og om arkitekternes honorarer og omkostninger.
II - De faktiske omstændigheder og retsforhandlingerne
15. Stefania Rossi er arkitekt i Italien.
16. Ved skrivelse af 29. oktober 1998 anmodede hun Giudice di pace di Genova om at afsige en kendelse, hvorved Guiseppe Conte blev pålagt at betale 2 550 000 ITL for visse tjenesteydelser. I overensstemmelse med CPC's artikel 636 vedlagde Stefania Rossi anmodningen en regning på hendes honorar, der var udstedt på grundlag af bestemmelserne om skønsmæssig fastsættelse af honorarer i artikel 2 og 5 i den tarif, der er bilagt lov nr. 143/49. Hun vedlagde ligeledes en bekræftende udtalelse fra arkitektforeningen i Genova.
17. Den 30. oktober 1998 afsagde Giudice di pace di Genova en kendelse, hvorved hendes anmodning blev imødekommet.
18. Den 18. december 1998 gjorde Giuseppe Conte indsigelse mod betalingspålægget. Han gjorde gældende, at betalingspålægget var ugyldigt, da arkitektrådets udtalelse efter hans opfattelse udgør en vedtagelse »inden for sammenslutninger af virksomheder«, der er i strid med traktatens artikel 85. Giuseppe Conte anmodede retten om at forelægge Domstolen flere præjudicielle spørgsmål vedrørende den italienske ordnings overensstemmelse med fællesskabsretten.
19. I forelæggelseskendelsen har Giudice di pace di Genova anført, at en fortolkning af traktatens artikel 5 og 85 er nødvendig for at kunne afgøre ugyldighedsindsigelsen samt tvistens materielle indhold.
20. I denne forbindelse har retten oplyst, at beføjelsen til at fastsætte tariffen tidligere tilkom de enkelte faglige organisationer. Efter en reform i 1944 overgik beføjelsen til de nationale råd, der er oprettet under det italienske justitsministerium.
21. For så vidt angår den i hovedsagen omhandlede tarif har den forelæggende ret understreget, at »de nationale råd, som vælges af alle dem, der er optaget i fortegnelsen, og som derfor på nationalt plan repræsenterer ingeniør- og arkitekterhvervet, har udarbejdet en tarifbekendtgørelse, som blot er påtegnet af det italienske ministerium for offentlige arbejder, og som fuldt ud er optaget i lov nr. 143 af 2. marts 1949« .
22. Giudice di pace di Genova har tilføjet, at »det i artikel 636 i [CPC] er fastsat, at den kompetente faglige sammenslutnings udtalelse er bindende for den retsinstans, der anmodes om at udstede et betalingspålæg. Domstolene har således ikke noget skøn med hensyn til, om de honorarer, der er fastsat af det tarifudvalg, der er oprettet under den lokale forening, er rimeligt« .
III - De præjudicielle spørgsmål
23. Den italienske ret har følgelig besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende spørgsmål:
»1) Omfatter begrebet virksomhed i Kommissionens beslutninger og i Domstolens praksis personer, der udøver hvervet som arkitekt? Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende, ønskes det oplyst, om de faglige organisationer, arkitekter er medlemmer af, må betragtes som sammenslutninger af virksomheder som omhandlet i traktatens artikel 85, stk. 1?
2) Endvidere ønskes det oplyst, om en national bestemmelse, der ikke bestemmer andet end at meddele en tarif, der er fastsat og vedtaget af ingeniører og arkitekters nationale råd, er forenelig med traktatens artikel 5 og 85, når
a) de endelige retsakter fra de offentlige myndigheder konkret er udformet som en retsakt, der stadfæster, hvad de pågældende nationale råd selvstændigt har vedtaget
b) de endelige retsakter fra de offentlige myndigheder er udformet således, at det er overdraget medlemmerne af de pågældende faglige organisationer at fastsætte tariffen efter eget skøn, også efter at de faglige tjenesteydelser, de har fået i opdrag, er udført
c) de endelige retsakter fra de offentlige myndigheder ikke indeholder bestemmelser om hensyntagen til almenvellets interesser, og heller ikke indeholder minimums- og maksimumsbeløb, inden for hvilke den efter tjenesteyderens skøn fastsatte tarif skal ligge, og
d) de endelige retsakter fra de offentlige myndigheder ikke forpligter tjenesteyderne til på forhånd at meddele og/eller i hvert fald offentliggøre de tariffer, de agter at anvende med hensyn til de tjenesteydelser, de er anmodet om at udføre?
3) Er det foreneligt med traktatens artikel 5, sammenholdt med artikel 85, at det i henhold til nationale bestemmelser, som ikke omhandler hensyntagen til almenvellets interesser, men hvorved det overdrages et tarifudvalg, der er oprettet under en faglig organisation, og som alene består af dennes medlemmer, at vedtage en retsakt, hvorefter honoraret kan fastsættes efter et skøn, og udvalget også godkender det honorar, et medlem har fastsat efter eget skøn, og det med en sådan gyldighed, at det er bindende for den retsinstans, der skal træffe afgørelse vedrørende et betalingspålæg, der er i overensstemmelse med den tariffastsættelse, organisationen selv har vedtaget?«
IV - Forstærkning af virkningerne af en konkurrencebegrænsende aftale (første og andet spørgsmål)
24. Det første præjudicielle spørgsmål vedrører fortolkningen af traktatens artikel 85, stk. 1. Den forelæggende ret har spurgt, om arkitekter, der udøver deres erhverv i Italien, og disses faglige organisationer er omfattet af bestemmelsens anvendelsesområde.
25. Det andet spørgsmål vedrører spørgsmålet om, hvorvidt lov nr. 143/49 er forenelig med fællesskabsretten. Giudice di pace di Genova ønsker oplyst, om de italienske myndigheder tilsidesatte traktatens artikel 5 og 85, da de i forbindelse med vedtagelsen af lov nr. 143/49 forstærkede virkningen af en aftale i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i traktatens artikel 85. I denne forbindelse gør den forelæggende ret opmærksom på, at »de nationale råd, som [...] repræsenterer ingeniør- og arkitekterhvervet, har udarbejdet en tarifbekendtgørelse, som [...] fuldt ud er optaget i lov nr. 143 af 2. marts 1949« .
26. Disse to spørgsmål bør behandles sammen. De har i det væsentlige til formål at afgøre, om traktatens artikel 5 og 85 er til hinder for, at en medlemsstat på grundlag af en tekst, der er udarbejdet af en arkitektforening, vedtager en lov, der bestemmer, at arkitekterne frit kan fastsætte størrelsen af deres honorar for de tjenesteydelser, de præsterer.
27. For at kunne tage stilling til, om en lovregel eller en administrativt fastsat regel er uforenelig med traktatens artikel 5 og 85, kræves efter Domstolens faste praksis, at den nationale regel stadfæster en forudgående aftale, der i sig selv er i strid med traktatens artikel 85, stk. 1 . Med henblik på at vurdere, om de italienske myndigheder har tilsidesat traktatens artikel 5 og 85, er det således nødvendigt først at undersøge, om betingelserne for anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 1, er opfyldt i den foreliggende sag.
28. Traktatens artikel 85, stk. 1, forbyder »alle aftaler mellem virksomheder, alle vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan påvirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formål eller til følge at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet«.
29. Jeg mener ligesom Kommissionen, at det nævnte forbud ikke finder anvendelse i nærværende sag.
30. Det er ubestridt, at den foreliggende sag vedrører bestemmelserne i lov nr. 143/49 om »honorarer, der fastsættes skønsmæssigt af tjenesteyderen« .
31. Det fremgår af sagens akter, at »honorarer, der fastsættes skønsmæssigt« indebærer, at arkitekten har »en skønsmæssig beføjelse til at fastsætte honorarerne vedrørende en stor del af de tjenesteydelser [...] som [...] også kan omfatte de tjenesteydelser, der er omtvistet i den foreliggende sag« . For de tjenesteydelser, der er omhandlet i artikel 5 i den omtvistede tarif, gælder, at »loven hverken indeholder minimums- eller maksimumsbeløb, som tjenesteyderens skønsmæssige fastsættelse af honoraret skal ligge inden for« . Tjenesteyderen og dennes klient »kan således frit aftale honorarernes størrelse og er ikke bundet af hverken nogen øvre eller nedre grænse herfor« .
32. Under disse omstændigheder kan jeg ikke se, hvordan forskrifterne for arkitekternes nationale råd om »honorarer, der fastsættes skønsmæssigt«, skulle kunne begrænse konkurrencen i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i traktatens artikel 85, stk. 1. Hvis tjenesteyderen som fremhævet af Kommissionen helt frit kan fastsætte prisen for sine ydelser, og klienten lige så frit enten kan acceptere prisen, forhandle sig frem til en anden eller henvende sig til en anden arkitekt, er de omtvistede forskrifter ikke til hinder for den frie konkurrence for så vidt angår de omhandlede ydelser.
33. Det fremgår desuden af Domstolens faste praksis, at når en konkurrencebegrænsende aftale, en vedtagelse inden for en sammenslutning af virksomheder eller en samordnet praksis ikke er i strid med traktatens artikel 85, stk. 1, er den nationale regel, der forstærker virkningen heraf automatisk forenelig med traktatens artikel 5 og 85.
34. I overensstemmelse med denne praksis må det fastslås, at traktatens artikel 5 og 85 ikke er til hinder for anvendelsen af bestemmelserne i lov nr. 143/49 om »honorarer, der fastsættes skønsmæssigt«. De omtvistede bestemmelser er forenelige med traktatens artikel 5 og 85, fordi den tekst, der er udarbejdet af arkitekternes nationale råd, ikke er i strid med traktatens artikel 85, stk. 1 .
35. Under disse omstændigheder er det ikke nødvendigt at vide, om de arkitekter, der udøver deres hverv i Italien, skal betegnes som »virksomheder« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i de fællesskabsretlige konkurrenceregler. Det er heller ikke nødvendigt at tage stilling til spørgsmålet om, hvorvidt begrebet sammenslutninger af virksomheder i traktatens artikel 85, stk. 1 omfatter arkitekternes nationale råd. Domstolen kan uden at tage stilling til disse spørgsmål fastslå, at traktatens artikel 5 og 85 ikke er til hinder for bestemmelserne i lov nr. 143/49 om »honorarer, der fastsættes skønsmæssigt«, for de tjenesteydelser, der præsteres af arkitekter .
V - Arkitektrådets udtalelse om honorarernes størrelse (tredje spørgsmål)
36. Det tredje præjudicielle spørgsmål vedrører spørgsmålet, om CPC's artikel 636 er forenelig med fællesskabsretten. Den forelæggende ret har spurgt, om traktatens artikel 5 og 85 er til hinder for en national retsregel, der - inden for rammerne af en summarisk procedure vedrørende udstedelse af betalingspålæg for så vidt angår krav på betaling af et arkitekthonorar - pålægger den nationale ret, at henholde sig til den udtalelse, som denne organisation har afgivet vedrørende betalingen af honoraret.
37. Giudice di pace di Genova ønsker således oplyst, om retten i en situation, hvor skyldneren gør indsigelse mod betalingspålægget, kan se bort fra udtalelsen fra arkitekternes råd i Genova vedrørende Stefania Rossi's honorar.
38. Jeg skal erindre om, at det af Domstolens faste praksis fremgår, at proceduren efter artikel 234 EF er et middel til samarbejde mellem Domstolen og de nationale retsinstanser . Inden for rammerne af dette samarbejde tilkommer det udelukkende den nationale retsinstans, for hvem en tvist er indbragt, og som har ansvaret for den retsafgørelse, som skal træffes, at vurdere, såvel om en præjudiciel afgørelse er nødvendig for, at den kan afsige dom, som relevansen af de spørgsmål, den forelægger Domstolen . Når de af den nationale retsinstans stillede spørgsmål vedrører fortolkningen af en bestemmelse i fællesskabsretten, er Domstolen derfor principielt forpligtet til at træffe afgørelse herom . Domstolen har imidlertid ligeledes bemærket, at Domstolen er beføjet til om fornødent at undersøge de omstændigheder, hvorunder den nationale domstol har forelagt sagen med henblik på at efterprøve sin egen kompetence . Domstolen har mulighed for at afvise at træffe afgørelse vedrørende et præjudicielt spørgsmål, når det klart fremgår, at den ønskede fortolkning savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, når problemet er af hypotetisk karakter, eller når Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan give en brugbar besvarelse af de stillede spørgsmål .
39. Selv om det tredje spørgsmål vedrører fortolkningen af fællesskabsretten (traktatens artikel 5 og 85), mener jeg ikke, at spørgsmålet - henset til ovennævnte praksis - bør antages til realitetsbehandling.
40. Det er i den foreliggende sag ubestridt, at den forelæggende ret skal træffe en afgørelse under den anden del af proceduren vedrørende betalingspålæg i henhold til CPC's artikel 633 ff., dvs. den kontradiktoriske del, der blev indledt ved Giuseppe Conte's indsigelse mod betalingspålægget. Det er ligeledes ubestridt, at den forelæggende ret ønsker oplyst, om den under denne fase af proceduren gyldigt kan se bort fra udtalelsen fra arkitekternes råd i Genova med henblik på at fastsætte størrelsen af Stefania Rossi's honorar.
41. Det fremgår endvidere af sagens akter, at den nationale ret under anden del af proceduren vedrørende udstedelse af betalingspålæg ikke er forpligtet til at henholde sig til den udtalelse, der er afgivet af arkitekternes råd.
Den italienske regering har hertil klart anført, at debitor under denne del af proceduren har mulighed for »at anfægte såvel grundlaget for anmodningen om udstedelse af et betalingspålæg som beløbets størrelse, uden at retten på nogen måde er forpligtet til at henholde sig til den faglige organisations udtalelse« . Kommissionen har ligeledes anført, at »retten ikke er forpligtet til at henholde sig hertil (til udtalelsen) under den del af proceduren, hvor der gøres indsigelse mod betalingspålægget« .
De øvrige oplysninger i sagen bekræfter, at det i henhold til Corte suprema di cassazione's faste praksis gælder, at den udtalelse, der afgives af den kompetente faglige organisation, kun er bindende for retten under den første ensidige del af proceduren i forbindelse med udstedelse af betalingspålæg. En sådan udtalelse mister derimod sin bindende virkning, når debitor gør indsigelse mod tjenesteyderens krav på betaling af honorar og mod kravets størrelse.
42. Det er herefter min opfattelse, at Giudice di pace di Genova's sidste præjudicielle spørgsmål er af hypotetisk karakter. Jeg foreslår derfor, at Domstolen under henvisning til den ovennævnte praksis fastslår, at spørgsmålet ikke kan antages til realitetsbehandling.
VI - Forslag til afgørelse
43. Henset til ovenstående betragtninger vil jeg foreslå, at Domstolen besvarer de to første spørgsmål, der er forelagt af Giudice di pace di Genova, således:
»EF-traktatens artikel 5 og 85 (nu artikel 10 EF og 81 EF) er ikke til hinder for, at en medlemsstat på grundlag af en tekst, der er udarbejdet af en arkitektforening, vedtager en lov, der bestemmer, at arkitekterne frit kan fastsætte størrelsen af deres honorar for de tjenesteydelser, de præsterer.«