62009CC0194_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Družba Alcoa Trasformazioni Srl (v nadaljevanju: Alcoa) s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 25. marca 2009 v zadevi Alcoa Trasformazioni proti Komisiji (T‑332/06, v nadaljevanju: izpodbijana sodba)(2) in razglasitev delne ničnosti Odločbe Komisije 2006/C 214/03 o začetku postopka na podlagi člena 88(2) Pogodbe ES glede državne pomoči C 36/06 (prej NN 38/06) – Ugodnejše cene električne energije za energetsko intenzivne panoge v Italiji(3) (v nadaljevanju: sporna odločba) v delu, v katerem se ta odločba nanaša na cene električne energije za tovarni aluminija, ki sta v lasti družbe Alcoa.
2. Posebnost zadeve je v tem, da se tožba, ki jo je vložila družba Alcoa, nanaša na odločbo Komisije o uvedbi formalnega postopka preiskave v zvezi s podaljšanjem ureditve z ugodnejšo ceno za družbo Alcoa, za katero je Komisija leta 1995 ugotovila, da ni državna pomoč, in ne na dokončno odločbo, sprejeto na podlagi člena 88(2) ES.
3. V teh okoliščinah mora Sodišče preučiti zlasti pravne učinke odločbe Komisije, v kateri je ugotovljeno, da ukrep ni državna pomoč v smislu člena 87(1) ES, in uporabo načela zaupanja v pravo.
I – Pravni okvir
4. V členu 1 Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena [88 ES] (UL L 83, str. 1), ki je začela veljati 16. aprila 1999, so navedene naslednje upoštevne opredelitve:
„(a) ‚pomoč‘ pomeni vse ukrepe, ki izpolnjujejo merila, določena v členu [87](1) [ES];
(b) ‚veljavna pomoč‘ pomeni:
(i) […] vso pomoč, ki je obstajala pred začetkom veljavnosti Pogodbe v zadevnih državah članicah, to je sheme pomoči in individualno pomoč, ki se je začela izvajati pred začetkom veljavnosti Pogodbe in se še vedno uporablja;
(ii) odobreno pomoč, to je sheme pomoči in individualno pomoč, ki sta jo odobrila Komisija ali Svet;
[…]
(v) pomoč, za katero se šteje, da je veljavna, ker je mogoče ugotoviti, da takrat, ko se je začela izvajati, ni bila pomoč, pozneje pa je postala pomoč zaradi razvoja skupnega trga in je država članica ni spremenila. Če nekateri ukrepi postanejo pomoč zaradi liberalizacije dejavnosti s pravnimi predpisi Skupnosti, se takšni ukrepi ne štejejo kot veljavna pomoč po datumu, določenem za liberalizacijo;
(c) ‚nova pomoč‘ pomeni vsako pomoč, to je sheme pomoči ali individualno pomoč, ki ni veljavna pomoč, vključno s spremembami veljavne pomoči;
[…]
(f) ‚nezakonita pomoč‘ pomeni novo pomoč, ki se izvaja v nasprotju s členom [88](3) [ES];
[…]“
5. V skladu s členom 2(1) Uredbe št. 659/1999 „mora zadevna država članica vsak načrt za dodeljevanje nove pomoči pravočasno prijaviti Komisiji“. Člen 3 te uredbe določa, da se nova pomoč „ne izvaja, preden Komisija sprejme ali se šteje, da je sprejela, odločbo o odobritvi takšne pomoči“.
6. Člen 4(4) te uredbe določa:
„Če Komisija po predhodni preučitvi ugotovi, da obstajajo dvomi o združljivosti prijavljenega ukrepa s skupnim trgom, potem se odloči za začetek postopka na podlagi člena [88](2) [ES] (v nadaljnjem besedilu ‚odločba o začetku formalnega postopka preiskave‘).“
7. Člen 6(1) te uredbe določa:
„Odločba o začetku formalnega postopka preiskave vsebuje povzetek bistvenih dejanskih in pravnih vprašanj, vključuje predhodno oceno Komisije o značaju pomoči predlaganega ukrepa in izpostavi dvome o njegovi združljivosti s skupnim trgom. Odločba od zadevne države članice in drugih zainteresiranih strank zahteva, da pošljejo pripombe v predpisanem roku, ki navadno ni daljši od enega meseca. V ustrezno upravičenih primerih lahko Komisija predpisano obdobje podaljša.“
8. V zvezi z nepriglašenimi ukrepi člen 10(1) Uredbe št. 659/1999 določa, da „[č]e ima Komisija podatke iz katerega koli vira o domnevni nezakoniti pomoči, te podatke brez odlašanja preveri“. Člen 13(1) te uredbe določa, da se ta pregled, če je smiselno, konča z odločbo o začetku formalnega postopka preiskave.
9. Postopek v zvezi z veljavnimi sistemi pomoči je določen v členih od 17 do 19 Uredbe št. 659/1999. Člen 18 te uredbe določa, da če Komisija „ugotovi, da veljavna shema pomoči ni ali ni več združljiva s skupnim trgom, izda priporočilo, v katerem zadevni državi članici predlaga primerne ukrepe“. Če država članica ne sprejme predlaganih ukrepov, lahko Komisija na podlagi člena 19(2) te uredbe sproži formalni postopek preiskave.
II – Dejstva, postopek in izpodbijana sodba
10. Alcoa je družba italijanskega prava in lastnica dveh tovarn primarnega aluminija v Portovesmu na Sardiniji in v Fusini v Benečiji. Ti tovarni je na pritožnico prenesla družba Alumix SpA, ko se je privatizirala.
11. Komisija je z Odločbo 96/C 288/04, ki je bila sporočena Italijanski republiki in objavljena 1. oktobra 1996(4) (v nadaljevanju: odločba Alumix), med drugim ugotovila, da ugodnejša cena za dobavo električne energije, ki jo je podjetje ENEL zaračunavalo tovarnama, ki ju je pridobila družba Alcoa, ni državna pomoč v smislu člena 87(1) ES. Ugodnejšo ceno je leta 1992 določil medresorski ministrski odbor za cene z odločbo št. 13 z dne 24. julija 1992. V skladu s členom 2 uredbe-zakona z dne 19. decembra 1995(5) (v nadaljevanju: uredba-zakon iz leta 1995) se je ta cena uporabljala do 31. decembra 2005. V zvezi s tem je Komisija med drugim menila, da „je podjetje ENEL, s tem ko je [tovarnama, ki ju je pridobila pritožnica,] za proizvodnjo primarnega aluminija zaračunavalo ceno, ki pokriva njegove spremenljive stroške in prispeva k njegovim stalnim stroškom, ravna[lo] [kot subjekt, ki deluje v normalnih tržnih pogojih], ker so te cene omogočale, da je dobavljalo električno energijo svojim največjim industrijskim strankam v regijah, kjer obstajajo velike presežne zmogljivosti za proizvodnjo električne energije“.
12. Iz spisa je razvidno, da je bila javna organizacija Cassa Conguaglio per il settore elettrico (izravnalni sklad za elektroenergetski sektor, v nadaljevanju: izravnalni sklad) z odločbo organa za električno energijo in plin (v nadaljevanju: organ) št. 148/04 z dne 9. avgusta 2004 zadolžena za upravljanje ugodnejše cene. Na tej podlagi je izravnalni sklad družbi Alcoa iz drugih dajatev, ki jih plačujejo vsi odjemalci električne energije v Italiji, neposredno povrnil razliko med ceno, ki jo je zaračunavalo podjetje ENEL, in ugodnejšo ceno, določeno z uredbo‑zakonom iz leta 1995.
13. Leta 2005 so italijanski organi sprejeli uredbo-zakon št. 35 z dne 14. marca 2005, ki je postala zakon št. 80 z dne 14. maja 2005 (redna priloga h GURI št. 91 z dne 14. maja 2005, v nadaljevanju: uredba-zakon iz leta 2005). V skladu s členom 11(11) tega zakona je bila ugodnejša cena za tovarni družbe Alcoa podaljšana do 31. decembra 2010.
14. Z odločbo organa za električno energijo (odločba organa št. 217/05 z dne 13. oktobra 2005, sprejeta na podlagi člena 11(11) in (13) uredbe-zakona iz leta 2005) so bila določena podrobna pravila za izvajanje člena 11(11). Določala so, da se cena za leto 2004 uporablja tudi v letu 2005 in da se sme, če se povečajo referenčne letne cene na borzah energije v Frankfurtu na Majni in Amsterdamu, cena za tovarni družbe Alcoa povečati za največ 4 % na leto.
15. Ob upoštevanju teh elementov je Komisija sprejela sporno odločbo o začetku postopka na podlagi člena 88(2) ES v zvezi z novimi pomočmi.
16. Družba Alcoa je 29. novembra 2006 pri Splošnem sodišču vložila tožbo za razglasitev ničnosti sporne odločbe o začetku formalnega postopka preiskave. Prvič, trdila je, da je Komisija ceno električne energije za njeni tovarni napačno opredelila kot državno pomoč, čeprav naj jima ta cena, ki je tržna, ne bi dajala nobene ugodnosti. Drugič, Komisiji je očitala, da je kršila načeli varstva zaupanja v pravo in pravne varnosti, ker naj bi bila ta odločba v nasprotju z odločbo Alumix. Tretjič, podredno je trdila, da je Komisija zadevni ukrep napačno preučila v okviru postopka za nove pomoči, namesto v okviru postopka za veljavne pomoči.
17. Splošno sodišče je s sodbo z dne 25. marca 2009 tožbo zavrnilo.
III – Pritožba
18. Družba Alcoa v podporo pritožbi navaja dva pritožbena razloga, ki se delita na več posamičnih očitkov.
19. Družba Alcoa s prvim pritožbenim razlogom očita Splošnemu sodišču, da je napačno uporabilo pravo, ko je menilo, da Komisija lahko začne postopek, ne da bi preučila, ali ugotovitve iz odločbe Alumix še veljajo. Splošno sodišče naj bi torej napačno uporabilo pravo, prvič, ker se je pri preverjanju sporne odločbe omejilo na očitne napake; drugič, ker ni uporabilo sodne prakse in temeljnih načel prava Unije, v skladu s katerimi mora Komisija upoštevati svoje prejšnje odločbe v isti zadevi; tretjič, ker se je za ugotovitev, da je Komisija lahko upravičila začetek formalnega postopka preiskave, oprlo na nezadostne dokaze; četrtič, ker je presodilo, da je odločba Alumix časovno omejena; petič, ker ni ugotovilo, da je Komisija v sporni odločbi kršila načeli dobrega upravljanja in pravice do izjave_-kjlsadfj in, šestič, ker je ugotovilo, da je sporna odločba zadostno obrazložena.
20. Družba Alcoa z drugim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je menilo, da se postopek, ki se uporablja za nove pomoči, lahko uporabi za obravnavani primer. Družba Alcoa v podporo temu pritožbenemu razlogu Splošnemu sodišču očita, prvič, da se je oprlo na sodno prakso v zvezi s podaljšanjem združljive pomoči; drugič, da je odločbo Alumix razlagalo kot časovno omejeno odločbo; tretjič, da se je napačno oprlo na tehnične spremembe iz let 1999 in 2004 in, četrtič, da je kršilo nujnost varstva pravne varnosti in zaupanja v pravo v okviru začetka formalnega postopka.
21. Zato družba Alcoa predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe in razglasitev ničnosti Odločbe Komisije 2006/C 214/03, ki je bila vročena Italijanski republiki 19. julija 2006, v delu, v katerem se nanaša na cene električne energije za tovarni aluminija v lasti družbe Alcoa. Podredno predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe in vrnitev zadeve v razsojanje Splošnemu sodišču v skladu s sodbo Sodišča. Družba Alcoa predlaga, naj se Komisiji naloži plačilo stroškov, vključno z vrnitvijo zneskov, ki so ji bili izplačani kot plačilo stroškov, ki jih je priglasila v postopku na prvi stopnji.
22. Komisija predlaga, naj se pritožba zavrne in se pritožnici naloži plačilo stroškov, vključno s stroški, priglašenimi v postopku na prvi stopnji.
IV – Uvod
23. Za uvod ugotavljam, da se v tej pritožbi postavlja vprašanje, pod kakšnimi pogoji je ukrep, za katerega je Komisija ugotovila, da ni državna pomoč v smislu člena 87(1) ES, mogoče šteti za drugačen ukrep, potem ko so nacionalni organi vanj vnesli nekatere spremembe in ga podaljšali.
24. Ugotavljam, da je temeljna razlika med stališčema družbe Alcoa in Komisije v tem, da gre po mnenju družbe Alcoa za podaljšanje ukrepa, ki ga je Komisija že preučila, po mnenju Komisije pa gre za drugi ukrep, ki ga je zato mogoče preučiti samo z vidika novih pomoči.
25. V zvezi s tem je treba takoj navesti, da sklepanje Splošnega sodišča temelji na ugotovitvi, navedeni v točki 132 izpodbijane sodbe, v skladu s katero zadevnega ukrepa ni mogoče šteti za veljavno pomoč, ne le ker zajema drugačno obdobje, kot je bilo preučeno v odločbi Alumix, ampak tudi ker ne gre za to, da ENEL zaračunava ceno, določeno z uredbo-zakonom iz leta 1995, ki je tržna cena, ampak za to, da izravnalni sklad dodeli povračilo, s katerim izravna razliko med ceno, ki jo zaračunava ENEL, in ceno, določeno z uredbo-zakonom iz leta 1995, kakor je bila podaljšana z uredbo-zakonom iz leta 2005. Po mnenju Splošnega sodišča gre torej za drugačen ukrep.
V – Splošne ugotovitve o ukrepih, ki niso državna pomoč, in o morebitni spremembi njihove opredelitve
26. V členu 88 Pogodbe ES sta določena in urejena redno preverjanje državnih pomoči in nadzor nad njimi, ki ju opravlja Komisija. Na podlagi člena 88(1) ES mora Komisija redno preverjati vse sisteme pomoči, ki obstajajo v državah članicah. V zvezi z novimi pomočmi, ki jih imajo države namen dodeliti, je s Pogodbo uveden predhodni postopek, brez katerega se nobena pomoč ne more šteti za zakonito dodeljeno pomoč. Na podlagi člena 88(3), prvi stavek, ES je treba Komisiji priglasiti vse načrte za dodelitev ali spremembo pomoči, preden se začnejo izvajati.
27. V zvezi s tem je torej treba razlikovati med, po eni strani, predhodnim postopkom preverjanja pomoči iz člena 88(3) ES, katerega edini cilj je omogočiti Komisiji, da si oblikuje prvo mnenje o delni ali popolni združljivosti pomoči, in po drugi strani, formalnim postopkom preiskave iz člena 88(2) ES. Ta omogoča temeljito preučitev državnih ukrepov in ima dva cilja. Po eni strani je njegov cilj ščititi pravice morebitnih tretjih zadevnih oseb, po drugi strani pa omogočiti Komisiji, da je popolnoma seznanjena z vsemi podatki o zadevi, preden sprejme odločitev.(6)
28. Sodišče je v zadevi Belgija in Forum 187 proti Komisiji imelo priložnost odločiti o posledicah odločbe Komisije, s katero je spremenila presojo iz prejšnje odločbe, v kateri je ugotovila, da ukrep ni državna pomoč.(7)
29. Poleg tega je generalni pravobranilec Léger v sklepnih predlogih, predstavljenih v tej zadevi, navedel, da odločba, v kateri Komisija ugotavlja, da ukrep ni državna pomoč v smislu člena 87(1) ES, ne ustvarja pravnega položaja, ki se lahko pogosto spremeni v okviru pooblastila za odločanje po prostem preudarku, zlasti na področju, kot je skupna ureditev trgov, katere cilj je stalno prilagajanje spremembam različnih gospodarskih razmer.(8)
30. Iz tega je po mnenju generalnega pravobranilca Légerja mogoče sklepati, da kadar je bil nacionalni ukrep priglašen Komisiji v skladu s členom 88(3) ES in je Komisija sprejela odločbo, v skladu s katero ta ukrep ni pomoč v smislu člena 87(1) ES, so država, ki je uvedla ta ukrep, in upravičenci ukrepa po izteku roka za pritožbo zoper to odločbo lahko prepričani, da ta shema ni v nasprotju s pravili Skupnosti o državnih pomočeh. Zainteresirane strani torej upravičeno menijo, da je o taki odločbi praviloma mogoče podvomiti le ob razvoju skupnega trga.(9)
31. Strinjam se s tem sklepanjem in opozarjam, da velike razlike med obravnavano zadevo in zgoraj navedeno zadevo Belgija in Forum 187 proti Komisiji ne dovoljujejo, da se analiza zadevnega primera omeji na to ugotovitev.
32. V zgoraj navedeni zadevi Belgija in Forum 187 proti Komisiji je bilo ugotovljeno, da ukrep po priglasitvi ni bil veliko spremenjen.(10) Vendar je bistveno vprašanje v okviru te pritožbe vprašanje posledic, povezanih s spremembami ukrepa, ki je pred tem veljal za ukrep, ki ne spada na področje uporabe člena 87(1) ES.
33. V zvezi s tem je mogoče dobiti koristne informacije iz naslednje sodne prakse.
34. Po eni strani navajam, da je Sodišče v okviru priglašenih ukrepov presodilo, da prepoved izvajanja iz člena 93(3), zadnji stavek, Pogodbe ES (postal člen 88(3), zadnji stavek, ES) velja za celotno shemo pomoči v zadnji različici, ki so jo sprejeli nacionalni organi. Če je bil prvotno priglašeni načrt medtem spremenjen in Komisija o teh spremembah ni bila obveščena, prepoved velja za spremenjeni načrt, razen če ni domnevna sprememba v resnici drugi ukrep pomoči, ki mora biti predmet ločene presoje in ki ne more vplivati na Komisijino presojo prvotnega načrta. V zadnjem primeru prepoved velja le za ukrep pomoči, ki je nastal s spremembo.(11)
35. Po drugi strani pa po mnenju Sodišča iz vsebine in ciljev določb člena 93 Pogodbe ES (postal člen 88 ES) izhaja, da se ukrepi, katerih namen je dodelitev ali sprememba pomoči, pri čemer se spremembe nanašajo na obstoječe pomoči ali prvotne načrte, o katerih je bila obveščena Komisija, štejejo za nove pomoči, za katere velja obveznost priglasitve iz te določbe.(12)
36. Poleg tega ugotavljam, da je Splošno sodišče v svoji sodni praksi poskušalo omejiti značilnosti sprememb veljavne pomoči.(13) Vendar menim, da je treba značilnosti podaljšanja ali spremembe ter posledice, ki iz tega izhajajo, preučiti za vsak posamezen primer, kar po mojem mnenju izključuje določitev pravila ali splošnih meril v zvezi z uvedenimi spremembami.
37. Menim, da ukrep, za katerega je Komisija v preteklosti ugotovila, da ni državna pomoč, lahko spada na področje uporabe člena 87(1) ES, zlasti v naslednjih primerih.
38. Najprej, z uporabo pojma „razvoj skupnega trga“ v členu 1(b)(v) Uredbe št. 659/1999, v katerem je pojasnjeno, da je treba ukrep, ki ob začetku
izvajanja ni bil pomoč, kljub temu šteti za veljavno pomoč, če je pozneje postal „pomoč zaradi razvoja skupnega trga“. Ukrep zato postane veljavna pomoč.
39. Nato, če Komisija spremeni presojo ukrepa, zlasti na temelju strožje uporabe pravil o državnih pomočeh, se za ukrep lahko uporabi postopek v zvezi z veljavnimi pomočmi.(14)
40. Nazadnje, če država članica ukrep spremeni tako, da dobi značilnosti, opisane v členu 87(1) ES, in postane drugačen od preučenega, ta ukrep postane nova pomoč.
41. Nagibam se k mnenju, da gre v obravnavanem primeru za zadnji navedeni primer.
42. V zvezi s primerom, ko Komisija za neki ukrep ugotovi, da ni državna pomoč, preprosto podaljšanje tega ukrepa seveda ne more povzročiti, da Komisija spremeni svojo presojo. Samoumevno je namreč, da za ureditev, ki v bistvu ostaja enaka, to je da ukrep še vedno nima značilnosti državne pomoči, veljajo zagotovila v zvezi z njeno združljivostjo s pravom Unije, ki jih je Komisija izrazila v svoji odločbi o tem ukrepu.
43. V primeru preprostega podaljšanja sheme ali ukrepa se zdi primerno, da se, če se trg razvije, po analogiji uporabijo določbe členov 1(b)(v) in od 17 do 19 Uredbe št. 659/1999.
44. Vendar podaljšanje ureditve, potem ko je Komisija sprejela odločbo, s katero ugotavlja, da ukrep ni pomoč, skupaj z vsebinsko spremembo ukrepa – kar je njegova bistvena sprememba –­ lahko povzroči, da se izvajana ureditev ponovno preuči. Ukrep se namreč lahko spremeni v ukrep, ki lahko spada na področje uporabe člena 87(1) ES. Tak ukrep je nujno drugačen od prejšnje ureditve.
45. V zvezi s tem je obveznost Komisije, da opravi prečno analizo narave sprememb. Če ureditev ne bi bila državna pomoč, bi se Komisija z dovolj temeljito preučitvijo morala prepričati, ali gre za podaljšanje brez sprememb ali z veliko spremembo, preden bi začela predhodni postopek.
46. Po mojem mnenju je ta zahteva povezana z varstvom zaupanja v pravo in pravne varnosti.
47. Kot je poudaril generalni pravobranilec Léger, vprašanje, ali nacionalni ukrep spada na področje uporabe člena 87(1) ES ali ne, ni odvisno od diskrecijske presoje. Dejstvo, da ima Komisija široko diskrecijsko pravico pri ugotavljanju, ali nacionalni ukrep spada na področje uporabe te določbe, kadar preučitev pogojev, zahtevanih v tej določbi, vključuje zapletene ekonomske presoje, ne pomeni, da lahko ta institucija kadar koli po prostem preudarku spremeni svojo presojo obstoja pomoči.(15)
48. V zvezi s tem opozarjam, da se lahko spremembe ukrepa izvedejo na več ravneh.
49. Poudariti je treba, da je lahko ob zamenjavi javnega organa, ki dodeli ukrep, to je organa, pri katerem izvira neka ureditev, za katero je bilo ugotovljeno, da ni pomoč, ta zamenjava povsem formalna. Zato naj bi bil pri ugotavljanju, ali je bila sprememba velika, po navadi odločilen ekonomski učinek.
50. Sprememba je lahko tudi vsebinska, če se nanaša na podrobna pravila za izvajanje ukrepa, to je pravila za usmerjanje sredstev, s katerimi se ukrep financira.
51. V tem primeru menim, da ne gre za povsem formalno spremembo. Dvojna sprememba – po eni strani v zvezi s subjektom, pri katerem izvira domnevna ugodnost, to je prehodom z javnega podjetja, ki ima zgodovinski monopol, na javno organizacijo, in po drugi strani v zvezi z načinom financiranja, ki se kaže kot prehod z ugodnejše cene na davkom podobne dajatve, ki jih plačujejo vsi odjemalci električne energije – lahko prispeva k temu, da se ta sprememba opredeli kot velika. Posledica tega je lahko to, da se zadevni ukrep šteje za drugačen ukrep, s čimer je lahko utemeljena odločitev Komisije, da začne formalni postopek preiskave.
52. Poleg tega dejstvo, da je pristojni organ preučil pravno opredelitev ukrepa, temu organu ne sme preprečiti, da bi zadevni ukrep ponovno preučil, če na podlagi novih upoštevnih informacij dvomi o njegovi združljivosti z veljavnimi pravili. Če se ukrep, za katerega je bilo ugotovljeno, da ni državna pomoč, lahko spremeni tako, da nastane drugačen ukrep, mora Komisija imeti možnost uporabiti omenjeni postopek.
53. Ko Komisija konča predhodno fazo pregleda državnega ukrepa, ima tri možnosti: odloči lahko, da zadevni državni ukrep ni državna pomoč, ali da ta ukrep, čeprav je pomoč, ne vzbuja dvomov o združljivosti s skupnim trgom ali da bo začela formalni postopek preiskave.(16)
54. V tem primeru v zvezi z ugodnejšo ceno za družbo Alcoa iz spisa izhaja, da je Komisija sprejela sporno odločbo o začetku formalnega postopka preiskave zaradi dvomov, ki so se ji porodili v predhodni fazi. Dokončna odločba o ugotovljeni nezdružljivosti sheme subvencioniranja cen v korist družbe Alcoa je bila sprejeta 19. novembra 2009.(17)
VI – Prvi očitek iz drugega pritožbenega razloga
55. Predlagam, da najprej preučim ta očitek, saj menim, da razkriva elemente, ki so bistveni za rešitev spora.
A – Stališča strank
56. Družba Alcoa očita Splošnemu sodišču, da se je v sklepanju oprlo na sodbo Splošnega sodišča Diputación Foral de Álava in drugi(18), zato da je trdilo, da že samo podaljšanje lahko spremeni ukrep v novo pomoč. Vendar se ta sodba nanaša na podaljšanje ukrepa, ki je bil opredeljen kot združljiva pomoč, medtem ko gre v obravnavanem primeru za ukrep, za katerega je Komisija ugotovila, da ni pomoč. Po mnenju družbe Alcoa je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker ni upoštevalo pravnih razlik med ugotovitvijo, da je pomoč združljiva, in ugotovitvijo, da ukrep ni pomoč.
57. Družba Alcoa meni, da če je ugotovljeno, da ukrep ni pomoč, ga lahko sprememba tržnih pogojev spremeni v pomoč, vendar podaljšanje ukrepa samo po sebi ne more imeti takega učinka. V tem primeru se torej uporabi člen 1(b)(v) Uredbe št. 659/1999, ki določa, da se ukrep obravnava kot veljavna, in ne kot nova pomoč.
58. Komisija poudarja, da sporna odločba ne temelji le na podaljšanju ukrepa, ampak tudi na spremembi ukrepa v teoretično ceno. Ta sprememba ukrepa zadošča za utemeljitev začasne opredelitve iz člena 11(11) uredbe-zakona iz leta 2005 kot nove pomoči.
B – Presoja
59. S tem temeljnim očitkom družba Alcoa Splošnemu sodišču očita, da je napačno uporabilo pravo, ker je sklepanje oprlo na sodno prakso, ki je po njenem mnenju ni mogoče prenesti na ukrepe, ki niso pomoč, in menilo, da se v tem primeru uporablja postopek za nove pomoči.
60.
V zvezi s tem opozarjam, da je Splošno sodišče v točki 128 izpodbijane sodbe v odgovoru na trditev družbe Alcoa, da bi morala Komisija preučiti zadevni ukrep v okviru postopka za veljavne pomoči, in ne v okviru postopka za nove pomoči, ker ta ukrep ni velika sprememba ukrepa, na katerega se nanaša odločba Alumix, pravilno opozorilo na sodno prakso o spremembah veljavne pomoči. Sklicevalo se je tudi na sodno prakso o podaljšanju pomoči, ki se že izvajajo.
61. Splošno sodišče je nato v točki 129 sodbe to sodno prakso uporabilo za obravnavani primer, pri čemer je menilo, da mora podaljšanje ali sprememba ukrepa, ki ni državna pomoč, povzročiti, da se izvede postopek za nove pomoči.
62. Splošno sodišče je v podporo tej ugotovitvi v točkah 130 in 131 podrobno preučilo naravo izvedenih sprememb. V točki 134 je tudi zavrnilo trditev družbe Alcoa, da je šlo v tem primeru za nepomembne spremembe.
63. V zvezi s tem ugotavljam, da je iz točke 129 izpodbijane sodbe jasno razvidno, da je Komisija po podaljšanju ukrepa, za katerega je ugotovila, da ni državna pomoč, pooblaščena le za uporabo postopka za nove pomoči.
64. Vendar taka načelna ugotovitev ne izhaja neposredno iz sodne prakse, ki jo je navedlo Splošno sodišče v prejšnji točki sodbe in se nanaša na primer spremembe veljavne pomoči. Poleg tega menim, da je v nasprotju z zgornjimi ugotovitvami v zvezi z učinki odločbe, na podlagi katere Komisija meni, da ukrep ne spada na področje uporabe člena 87(1) ES.
65. Prav tako taka načelna ugotovitev ne upošteva ugotovitev, ki izhajajo iz načela zaupanja v pravo, ker če ni velikih sprememb ukrepa ali izjemoma novih upoštevnih informacij, ki bi bile na voljo, ko je Komisija zavzela stališče, se upravičenci in udeleženci na trgu upravičeno zanesejo na presojo Komisije iz prejšnje odločbe, razen če se po analogiji ne uporablja člen 1(b)(v) Uredbe št. 659/1999, ki se nanaša na učinke, ki jih ima razvoj skupnega trga na ukrep, ki je postal državna pomoč.
66. Zato menim, da je Splošno sodišče v presoji iz točke 129 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo. Kljub temu menim, da to ne more povzročiti razveljavitve izpodbijane sodbe.
67. Splošno sodišče se v resnici ni oprlo na to ugotovitev, da bi potrdilo uporabo postopka za nove pomoči. Kot izhaja iz točke 130 izpodbijane sodbe, sklepanje Splošnega sodišča ne temelji na podaljšanju zadevnega ukrepa, temveč na tem, da je ta ukrep drugačen od tistega, ki ga je Komisija preučila v okviru odločbe Alumix.
68. Kot izhaja iz točk 131 in 132 izpodbijane sodbe, ukrep, ki je bil preučen v sporni odločbi, po mnenju Splošnega sodišča pokriva drugačno obdobje in temelji na drugačnem mehanizmu upravljanja.
69. Tako iz točk od 130 do 133 izhaja, da je Splošno sodišče preučilo vse okoliščine, na podlagi katerih je Komisija sprejela sporno odločbo v tej zadevi. Ta presoja Splošnega sodišča v zvezi z velikimi spremembami zadevnega ukrepa, na podlagi katerih je mogoče meniti, da gre za drugačen ukrep, je torej vprašanje presoje dejstev.
70. Vendar ne smemo pozabiti, da se lahko pritožba zoper sodbo Splošnega sodišča na podlagi splošnega načela, določenega v členu 58 Statuta Sodišča, nanaša samo na pravna vprašanja. Presoja glede dejanskega stanja, ki jo je opravilo Splošno sodišče, torej ne more biti predmet nadzora Sodišča, razen v primeru izkrivljanja dejstev ali dokazov.(19)
71. Ker Splošnemu sodišču ni mogoče očitati nobenega izkrivljanja, je treba ta očitek šteti za neutemeljen v delu, v katerem se z njim skuša izpodbijati presojo Splošnega sodišča, ki je menilo, da je ukrep, preučen v sporni odločbi, drugačen od ukrepa, ki ga je Komisija preučila v okviru odločbe Alumix.
72. Prav tako je treba opozoriti, da je Sodišče, če je Splošno sodišče ugotovilo ali presodilo dejstva, pristojno, da na podlagi člena 225 ES opravlja nadzor nad pravno opredelitvijo teh dejstev in pravnimi posledicami, ki jih je iz tega izpeljalo Splošno sodišče.(20)
73. Tako je lahko Splošno sodišče v zvezi z omenjenimi ugotovitvami dejanskega stanja v točki 132 izpodbijane sodbe, da je utemeljilo uporabo postopka za nove pomoči za drugačen ukrep, ugotovilo, da ta ukrep pokriva drugačno obdobje in uvaja nov mehanizem, česar ni mogoče izpodbijati.
74. Zato kljub temu, da je prvi očitek iz drugega pritožbenega razloga utemeljen, ker se nanaša na to, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je v obrazložitvi izpodbijane sodbe navedlo načelno ugotovitev, da Komisija lahko preuči podaljšani ukrep samo v okviru postopka za nove pomoči, ta očitek ne more ovreči izpodbijane sodbe.
VII – Prvi pritožbeni razlog
A – Prvi očitek iz prvega pritožbenega razloga
1. Stališča strank
75. S prvim očitkom iz prvega pritožbenega razloga družba Alcoa trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je menilo, da se prvi tožbeni razlog družbe Alcoa nanaša na začasna vprašanja, v zvezi s katerimi mora biti nadzor Splošnega sodišča omejen na očitne napake.
76. S tem da družba Alcoa navaja, da se začetek formalnega postopka zoper ukrepe, za katere je bilo izrecno ugotovljeno, da niso pomoči, razlikuje od začetka postopka zoper ukrepe, ki niso predmet take ugotovitve, trdi, da mora Komisija, zato da prejšnje ugotovitve o neobstoju pomoči ne bi izgubile smisla, v predhodni preučitvi pred
začetkom formalnega postopka vsaj ugotoviti, ali obstajajo razlogi za prepričanje, da ugotovitve, na katere se je oprla pri svojem sklepanju, ne veljajo več, ter v odločbi o začetku postopka navesti razloge za to.
77. Komisija odgovarja, da je po njenem mnenju Splošno sodišče uporabilo ustrezno raven nadzora, to je raven, ki se uporablja za začasno odločbo.(21)
2. Presoja
78. Po mnenju družbe Alcoa je Splošno sodišče, s tem da je menilo, da gre za problematiko obsega nadzora nad odločbami o začetku postopka, spremenilo in omejilo predmet očitka družbe Alcoa.
79. V zvezi s tem želim opozoriti, da se splošno načelo upravnega prava, ki ga priznavajo pravni sistemi več držav članic, zavzema za omejitev možnosti izpodbijanja aktov, ki so le pripravljalni, z ničnostno tožbo.(22) Poudarjam, da so samo pripravljalni akti, ki imajo samostojne pravne učinke, lahko predmet ločenega sodnega postopka. Vendar imajo odločbe o začetku predhodne preučitve lahko posebne in pomembne pravne učinke za zadevne strani, zato jih mora biti mogoče izpodbijati. Vendar pa, da se ohrani polni učinek nujne razlike med predhodnim postopkom in vsebinsko presojo iz člena 88 ES, ni mogoče, da za prvi primer veljajo enake pravne zahteve kot za drugega.
80. Ob upoštevanju začasnosti odločbe o začetku formalnega postopka preiskave, ki vključuje predhodno oceno predlaganega ukrepa, s katero želi Komisija ugotoviti, ali ima ta ukrep značilnosti državne pomoči, mora biti nadzor zakonitosti, ki ga izvaja sodišče Skupnosti, omejen, kajti samo na podlagi dokončne odločbe, ki temelji na informacijah, pridobljenih v fazi preučitve, lahko zainteresirane strani razpravljajo o vseh upoštevnih elementih in jih izpodbijajo.
81. Zato je Splošno sodišče v točkah 60 in 61 izpodbijane sodbe pravilno presodilo, da mora biti nadzor zakonitosti odločbe o začetku formalnega postopka preiskave, ki ga izvaja to sodišče, omejen.
82. Zato je treba prvi očitek iz prvega pritožbenega razloga šteti za neutemeljen.
83. Preučiti je treba še problematiko ravnanj, ki bi jih Komisija morala opraviti pred odločbo o začetku formalnega postopka, ki jo bom obravnaval skupaj z drugim očitkom iz prvega pritožbenega razloga.
B – Drugi očitek iz prvega pritožbenega razloga
1. Stališča strank
84. S tem očitkom družba Alcoa trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker ni uporabilo sodne prakse, v skladu s katero mora Komisija upoštevati svoje prejšnje odločbe v isti zadevi.(23) Sodba naj bi bila napačna zaradi presoje, da Komisiji ni bilo treba ugotavljati, ali merila, na podlagi katerih je v odločbi Alumix ugotovila, da ni ugodnosti, še veljajo.
85. Komisija odgovarja, da je sklicevanje družbe Alcoa na „ukrep“ brez razlikovanja neprimerno. Poleg tega Komisija poudarja razliko v primerjavi z dejanskimi okoliščinami, na katerih je temeljila odločba Alumix, v skladu s katerimi je podjetje ENEL dobavljalo električno energijo družbi Alcoa po dogovorjeni ceni. Sporna določba pa temelji na dejstvu, da država družbi Alcoa povrne del cene, ki jo plača podjetju ENEL. Zgoraj navedena sodna praksa v zadevi Italgrani II zato ne velja in Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava, ko je presodilo, da trditve družbe Alcoa, da so cene, ki jih je bila deležna, tržne, niso upoštevne.
2. Presoja
86. Za uvod opozarjam, da je Sodišče v sodbi Italgrani I(24) ugotovilo, da mora Komisija, če obstaja splošna shema pomoči, upoštevati prejšnjo odločbo v zvezi s to shemo, ko preverja individualno pomoč, ki spada na področje uporabe zadevne sheme. Sodišče je v sodbi Italgrani II(25) dodalo, da če bi Komisija lahko kadar koli odstopila od svojih odločb, bi to povzročilo stalno negotovost, ki bi lahko kršila načeli zaupanja v pravo in pravne varnosti.
87. Seveda je v sodni praksi v zadevah Italgrani I in Italgrani II poudarjeno, da mora Komisija preučiti ugotovitve iz prejšnje odločbe, preden začne formalni postopek preiskave. Vendar se navedena sodna praksa nanaša na primer veljavnih pomoči in zadeva odnos med odobreno shemo pomoči in individualno pomočjo, s katero se ta shema izvaja. Individualne pomoči so torej samo ukrepi za izvajanje splošne sheme pomoči. Menim, da v obravnavani zadevi to ne velja, ker gre za ukrep, ki ga je Splošno sodišče opredelilo kot drugačen ukrep.
88. Če mora torej Komisija upoštevati svojo prejšnjo odločbo, ko preuči spremembo veljavne pomoči, ta ugotovitev ne sme omejiti obsega njene presoje v zvezi s preučitvijo nepriglašenih ukrepov, ki so nastali z veliko spremembo ukrepa, ki predhodno ni bil opredeljen kot državna pomoč. V takem primeru je treba uporabiti člen 10(1) Uredbe št. 659/1999.
89. Poleg tega v zvezi s pogoji za sprejetje formalne odločitve opozarjam, da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je postopek iz člena 88(2) ES nujno potreben, če se Komisija pri presoji združljivosti pomoči s skupnim trgom sreča z resnimi težavami. Komisija se lahko omeji na postopek predhodne preučitve iz člena 88(3) ES in sprejme pozitivno odločbo za priglašeni državni ukrep le, če je že na podlagi prve preučitve prepričana, da tega ukrepa ni mogoče opredeliti kot državno pomoč v smislu člena 87(1) ES ali da je združljiv s skupnim trgom, čeprav gre za državno pomoč. Če pa je prva preučitev privedla do tega, da si je Komisija ustvarila drugačno mnenje glede združljivosti pomoči ali pa ni mogla razrešiti vseh težav pri presoji zadevnega ukrepa, ima institucija dolžnost, da zbere vsa potrebna stališča in da zato sproži postopek iz člena 88(2) ES.(26)
90. Iz sodne prakse je torej jasno razvidno, da Komisija nima nobene diskrecijske pravice glede začetka formalnega postopka preiskave, če po predhodni preučitvi še vedno resno dvomi o naravi zadevnega ukrepa ali njegovi združljivosti s skupnim trgom.
91. Ista načela je treba uporabiti, kadar Komisija dvomi o morebitni opredelitvi preučenega ukrepa kot državne pomoči v smislu člena 87(1) ES. Zato Komisiji ni mogoče očitati, da je začela ta postopek, čeprav v odločbi, ki jo je s tem namenom sprejela, izraža dvom o tem, da imajo ukrepi, ki so predmet te odločbe, naravo pomoči v smislu člena 87(1) ES.
92. Nazadnje je v zvezi s sklepanjem Splošnega sodišča iz točke 70 izpodbijane sodbe razvidno, da je Splošno sodišče, s tem da se je oprlo na pojem zapletene presoje, ki jo mora opraviti Komisija v formalnem postopku preiskave, trditev družbe Alcoa, da bi morala Komisija ugotoviti, ali so merila, na podlagi katerih je ugotovila neobstoj ugodnosti v odločbi Alumix, še veljavna, opredelilo kot neupoštevno.
93. Glede na začasnost sporne odločbe, ki odraža dvome Komisije in se ne nanaša na temeljito analizo preučenega ukrepa, menim, da je tak odgovor pravno utemeljen.
94. Zato predlagam, da se ta očitek zavrne kot neutemeljen.
C – Tretji očitek iz prvega pritožbenega razloga
1. Stališča strank
95. Družba Alcoa trdi, da se je Splošno sodišče za ugotovitev, da je Komisija pooblaščena za začetek formalnega postopka preiskave zoper cene, odobrene družbi Alcoa, oprlo na samo dva elementa, in sicer na ugotovitev, da so sredstva, iz katerih se financira znižanje cen, državna, in na to, da je dejstvo, da je družba Alcoa prejemala nadomestila prek izravnalnega sklada, povzročilo znižanje splošne cene za dobavo električne energije.
96. Vendar po mnenju družbe Alcoa ta elementa ne zadoščata za utemeljitev tega, da je Komisija začela ta postopek, ker sta obstajala že ob sprejetju odločbe Alumix.
97. Komisija meni, da ta očitek samo ponavlja druge trditve. Meni, da je Splošno sodišče zavrnilo trditev družbe Alcoa v zvezi z običajnimi tržnimi razmerami in da se v pritožbi ta zavrnitev ne izpodbija.
2. Presoja
98. Opozarjam, da se izpodbijano sklepanje Splošnega sodišča v okviru tega očitka nanaša na presojo morebitne očitne napake, ki bi jo storila Komisija.
99. Glede na odgovor na prvi očitek iz prvega pritožbenega razloga menim, da je treba ta očitek zavrniti kot neutemeljen.
D – Četrti očitek iz prvega pritožbenega razloga in drugi očitek iz drugega pritožbenega razloga
100. Ker se četrti očitek iz prvega pritožbenega razloga prekriva z drugim očitkom iz drugega pritožbenega razloga, ju je treba preučiti skupaj.
1. Stališča strank
101. Po mnenju družbe Alcoa je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je menilo, da je presoja Komisije v odločbi Alumix časovno omejena.
102. Po mnenju družbe Alcoa je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi menilo, da je odločba Alumix časovno omejena. Vendar po njenem mnenju ta odločba ne vsebuje nobene izrecne časovne omejitve v zvezi s trajanjem njene veljavnosti. V nasprotju s trditvami v izpodbijani sodbi, čeprav je uredba-zakon iz leta 1995 časovno omejena, iz tega ni mogoče logično sklepati, da taka omejitev velja tudi za odločbo Alumix.
103. Družba Alcoa navaja, da se trije elementi, na katere je Komisija oprla svojo odločbo Alumix, in sicer (i) cena, (ii) pogoji na trgu z električno energijo na Sardiniji in v Benečiji, za katerega je značilna presežna zmogljivost, in (iii) družba Alcoa kot kupec, ki je eden največjih odjemalcev v Italiji, niso spremenili. Ker poleg tega Komisija ni navedla, da so se po njenem mnenju ti pogoji spremenili, sta Italijanska republika in družba Alcoa povsem utemeljeno menili, da lahko upravičeno ohranita isto ceno.
104. Komisija odgovarja, da je, če se pogoji na trgu niso spremenili, težko razumeti, zakaj ENEL preprosto še naprej ne zaračunava take cene, kot je cena iz odločbe Alumix, in zakaj je v italijanski zakonodaji cena, odobrena družbi Alcoa, opisana kot „onere“. Analiza ugodnosti v odločbi Alumix je temeljila na načelu subjekta v tržnem gospodarstvu, družba Alcoa pa nikdar ni poskusila razložiti, zakaj naj bi se plačila iz izravnalnega sklada ujemala s tem načelom.
105. Komisija navaja še, da se odločba, kakršna je odločba Alumix, nikdar ne sprejme v pravni praznini. Pred odločbo Alumix je bila namreč sprejeta uredba‑zakon iz leta 1995 in ni sporno, da je bila v njej cena električne energije določena za deset let.
2. Presoja
106. Najprej ugotavljam, da je Splošno sodišče v točki 106 izpodbijane sodbe pravilno navedlo, da je bila presoja Komisije v odločbi, v skladu s katero cena, ki jo je podjetje ENEL zaračunavalo tovarnama od leta 1996 do leta 2005, ni bila državna pomoč, opravljena ob upoštevanju tržnih pogojev, kot jih je Komisija lahko upoštevala za to obdobje.
107. V točki 132 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče poudarilo tudi, da ukrep, na katerega se nanaša sporna odločba, pokriva drugačno obdobje kot odločba Alumix, čemur družba Alcoa v pritožbi ne nasprotuje.
108. Menim, da že samo ta ugotovitev ustrezno odgovori na očitek družbe Alcoa, v skladu s katerim naj bi Splošno sodišče napačno ugotovilo, da je odločba Alumix časovno omejena. Družba Alcoa je namreč v zvezi s to točko izpodbijano sodbo napačno razumela.
109. Poleg tega Splošno sodišče v točkah 105 in 107 izpodbijane sodbe v resnici ni presodilo, ali je odločba Alumix časovno omejena, ampak je v okviru presoje morebitne kršitve načela zaupanja v pravo navedlo ustrezne odlomke iz sporne odločbe, iz katerih je razvidno, da se je Komisija oprla na tako ugotovitev.
110. Ker so navedbe iz sporne odločbe pravilne, Splošno sodišče ni izkrivilo pritožbe ali izpodbijanega akta.(27)
111. Nazadnje, res je, da je Sodišče pristojno za nadzor nad tem, kako Splošno sodišče razume in razlaga pravni akt, kot je odločba Komisije, če gre za morebitno napačno uporabo prava. Vendar v tem primeru ni bilo očitano in ne more biti ugotovljeno napačno razumevanje točk 44 in 47 obrazložitve sporne odločbe.
112. Opozarjam, da je časovni obseg odločbe Alumix omejen na elemente, ki jih je Komisija preučila, ko je sprejela navedeno odločbo. V zvezi z ugotovitvijo, da ugodnejše cene niso bile državna pomoč, menim, da Komisiji ni bilo treba natančneje določiti časovnega obsega. Če bi to vendarle naredila, bi morala dodati nujne pogoje, ki izhajajo iz splošnega pravnega načela rebus sic stantibus (28), saj bi bilo treba zaradi velike spremembe okoliščin, ki so bile pomembne za stališče Komisije, ponovno opredeliti status tega ukrepa.
113. Na podlagi odločbe Alumix in izpodbijane sodbe menim, da ob upoštevanju trditev, ki se po eni strani navezujejo na nacionalno zakonodajo, ki je jasno časovno omejena, in po drugi strani na to, da je ukrep, uveden z uredbo‑zakonom iz leta 2005, drugačen, noben razumen in obveščen subjekt ne more pričakovati, da je ukrep, ki je predmet sporne odločbe, zajet z odločbo Alumix. Trditve družbe Alcoa, da je bil mehanizem uveden v letih od 1999 do 2004, ne morejo ovreči te ugotovitve.(29)
114. Zato predlagam, da se četrti očitek iz prvega pritožbenega razloga in drugi očitek iz drugega pritožbenega razloga zavrneta kot neutemeljena.
E – Peti očitek iz prvega pritožbenega razloga
1. Stališča strank
115. Družba Alcoa trdi, da je bilo v sporni odločbi storjenih več procesnih napak, to je da je Komisija kršila načeli dobrega upravljanja in pravice do izjave v postopku, v katerem je bila sprejeta sporna odločba, kar bi Splošno sodišče moralo upoštevati. Zato Italijanska republika v predhodni fazi preučitve ni imela možnosti predstaviti stališč do opredelitve ukrepa kot nove pomoči.
116. Komisija odgovarja, da je treba ta očitek razglasiti za nedopusten, ker ga družba Alcoa ni navedla v tožbi pred Splošnim sodiščem. Vsekakor naj bi bil ta očitek neutemeljen. Družba Alcoa naj bi v pritožbi priznala, da je Italijanska republika imela možnost predstaviti svoja stališča v zvezi z opredelitvijo pomoči. Poleg tega naj bi Italijanska republika, kot je navedeno v točki 40 izpodbijane sodbe, to možnost izkoristila.
2. Presoja
117. Opozoriti je treba, da je v okviru pritožbe Sodišče načeloma pristojno samo za presojo pravne rešitve v zvezi z razlogi, ki so se obravnavali pri sodišču na prvi stopnji.(30) Stranka pred Sodiščem torej načeloma ne more prvič navesti pritožbenega razloga, ki ga ni navedla pred Splošnim sodiščem, ker bi to Sodišču omogočilo, da nadzira zakonitost rešitve, ki jo je izbralo Splošno sodišče, z vidika pritožbenih razlogov, ki jih to ni obravnavalo.
118. Vendar ob branju izpodbijane sodbe ni mogoče utemeljeno trditi, da je bila ta problematika predmet presoje Splošnega sodišča na podlagi trditve družbe Alcoa.
119. 	Splošno sodišče je zlasti v točkah 39 in 40 izpodbijane sodbe res preučilo elemente v zvezi s stališčem Italijanske republike. Vendar je to problematiko obravnavalo z vidika dopustnosti tožbe na prvi stopnji.
120. Zato predlagam, da se peti očitek iz prvega pritožbenega razloga razglasi za očitno nedopusten.
F – Šesti očitek iz prvega pritožbenega razloga
1. Stališča strank
121. Ob upoštevanju nepopravljivih posledic začetka formalnega postopka preiskave družba Alcoa trdi, da Splošno sodišče ni upoštevalo obsega obveznosti obrazložitve, ki jo ima Komisija. Ta obveznost bi morala biti sorazmerna s težo posledic začetka postopka iz člena 88(2) ES.
122. Zato je Splošno sodišče napačno trdilo, da ni treba obrazložiti razlike med odločbo Alumix in sporno odločbo. Komisija bi morala zaradi nastale negotovosti vsaj obrazložiti, v čem se odločbi razlikujeta, da bi zadevne osebe lahko ugotovile podlago in obseg posledic sporne odločbe.
123. Komisija odgovarja, da Splošno sodišče v izpodbijani sodbi ni napačno ugotovilo, da je bila sporna odločba zadostno obrazložena.
2. Presoja
124. V odgovor na ta očitek obstajata dve vrsti ugotovitev.
125. V skladu s členom 225 ES in členom 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča je pritožba omejena na pravna vprašanja in mora biti vložena zaradi nepristojnosti Splošnega sodišča, zaradi kršitve postopka pred tem sodiščem, ki škoduje interesom pritožnika, ali zaradi kršitve zakonodaje Unije s strani Splošnega sodišča.(31) Iz teh določb in iz člena 112(1)(c) Poslovnika Sodišča izhaja, da je treba v pritožbi natančno navesti oporekane dele sodbe, katerih razveljavitev se predlaga, ter pravne utemeljitve, ki se nanašajo izrecno na ta predlog(32) .
126. Vendar je Splošno sodišče v odgovoru na tretji očitek iz prvega tožbenega razloga in drugi tožbeni razlog preučilo problematiko odnosa med odločbo Alumix in sporno odločbo. Ker družba Alcoa ni natančno navedla, v katerih točkah naj bi Splošno sodišče storilo napako, je ta očitek mogoče šteti za očitno nedopusten.
127. Kljub temu se zdi, da se očitek družbe Alcoa nanaša zlasti na točko 88 izpodbijane sodbe, v kateri je Splošno sodišče zavrnilo trditev tožeče stranke, da Komisija ni izpolnila obveznosti obrazložitve sporne odločbe.
128. Čeprav mora biti obveznost obrazložitve akta Skupnosti, določena v členu 253 ES, prilagojena njegovi naravi ter jasno in nedvoumno izražati sklepanje institucije, ki je avtor tega akta, tako da se stranke lahko seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in da pristojno sodišče lahko opravi nadzor, Komisija ni dolžna navesti razlogov, zaradi katerih je v predhodnih odločbah zadevno shemo presodila drugače. Pojem državne pomoči namreč ustreza objektivnemu stanju, ki se presoja na dan, ko Komisija sprejme odločbo.(33)
129. Zato je treba pritožbeni razlog, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker ni upoštevalo obsega obveznosti obrazložitve odločb Komisije, zavrniti. Iz zgornjih ugotovitev izhaja, da je šesti očitek iz prvega pritožbenega razloga bodisi očitno nedopusten bodisi vsekakor neutemeljen.
VIII – Drugi pritožbeni razlog
A – Tretji očitek iz drugega pritožbenega razloga
1. Stališča strank
130. Družba Alcoa očita Splošnemu sodišču, da je svoje sklepanje oprlo na tehnične spremembe, ki niso predmet sporne odločbe. Po navedbah te družbe je izravnalni sklad z različnimi pravnimi instrumenti, ki niso predmet sporne odločbe, povračilo dodelil v letih 1999 in 2004. Zato naj bi Splošno sodišče nezakonito razširilo obseg te odločbe. Poleg tega naj prenos upravljanja ugodnejše cene s podjetja ENEL na izravnalni sklad ne bi povzročil nobene pomembne večje pravne spremembe cen, odobrenih družbi Alcoa. Ta poudarja, da Komisija ne nasprotuje tehničnim spremembam iz let 1999 in 2004. Poleg tega je Splošno sodišče v točkah 112 in 113 izpodbijane sodbe napačno zavrnilo odločbo z dne 1. decembra 2004 o državni pomoči N/490/2000 – Italija, nasedli stroški za sektor električne energije(34) .
131. Komisija odgovarja, da je Splošno sodišče upravičeno presodilo, da je prehod na povsem teoretično ceno velika sprememba ukrepa, odobrenega z odločbo Alumix. Zadevna shema ceno, ki jo zaračunajo zasebni subjekti, popravi z nakazilom neposrednega kompenzacijskega plačila. V zvezi z odločbo iz leta 2004 o nasedlih stroških Komisija trdi, da se nanaša na nasedle stroške podjetja ENEL in ne vsebuje izrecne ugotovitve o upravljanju italijanske sheme ugodnejših cen v zvezi z ugodnostmi za družbo Alcoa, ki bi ustvarila legitimna pričakovanja te družbe. Poleg tega je Komisija začela formalni postopek preiskave za državno pomoč C 38/2004 (prej NN 58/04) – Pomoč za podjetje Portovesme Srl(35) in plačila izravnalnega sklada za ohranjanje cene, odobrene družbi Alcoa, posebej opredelila kot novo pomoč.
2. Presoja
132. Najprej ugotavljam, da družba Alcoa, čeprav navaja točko 132 izpodbijane sodbe, nasprotuje sklepanju Splošnega sodišča iz več drugih točk sodbe, v katerih odgovarja na tožbeni razlog, v okviru katerega je Splošno sodišče preučilo problematiko morebitne kršitve načel varstva zaupanja v pravo in pravne varnosti.
133. Če je treba ta očitek kljub temu razlagati tako, da Splošnemu sodišču očita napačno razumevanje sporne odločbe, je treba navesti naslednje.
134. Prvič, menim, da zadošča ugotovitev, da je Splošno sodišče v točki 131 izpodbijane sodbe pravilno navedlo elemente, na podlagi katerih je Komisija dvomila o opredelitvi cene, ki jo je ENEL zaračunaval tovarnama družbe Alcoa od leta 2005 do leta 2010, ne da bi moralo svoje sklepanje razširiti prek elementov, preučenih v sporni odločbi.
135. Drugič, kot poudarja Komisija v zvezi z učinki odločbe iz leta 2004 o uvedbi mehanizma za povračilo iz izravnalnega sklada, člen 11(11) uredbe-zakona iz leta 2005 ni samostojna določba, ampak je polno uporabna v kontekstu drugih določb, zlasti določb o upravljanju cene s strani izravnalnega sklada.
136. V zvezi s tem iz točk 64 in 65 izpodbijane sodbe izhaja, da je Splošno sodišče povzelo dejstva, ki jih družba Alcoa ne izpodbija, tako da je po eni strani opozorilo, da člen 11(11) uredbe-zakona iz leta 2005 in odločba št. 217/05 organa o izvajanju te uredbe-zakona pritožnici do 31. decembra 2010 podaljšujeta dodelitev cene električne energije, kakršna je zanjo veljala v letu 2004 na podlagi uredbe-zakona iz leta 1995, in po drugi strani poudarilo, da je na podlagi odločbe št. 148/04 upravljanje cene prevzel izravnalni sklad, posledica tega pa je davku podobna dajatev za odjemalce.
137. V zvezi s posledicami sprememb ukrepa, preučenega v sporni odločbi, je treba ob upoštevanju odgovora v okviru presoje prvega očitka iz drugega pritožbenega razloga ta del obravnavanega očitka zavrniti.
138. Nazadnje, kot izhaja iz predlogov pritožnice, navedenih v točki 28 izpodbijane sodbe, je bila predmet tožbe na prvi stopnji samo cena električne energije, odobrena tovarnama družbe Alcoa. Ta ugotovitev izključuje kakršno koli sklicevanje na rešitve, ki se uporabljajo za druge subjekte.
139. Zato je Splošno sodišče ob upoštevanju predmeta odločbe o nasedlih stroških, ki se je nanašala na stroške podjetja ENEL, ne pa družbe Alcoa, in ki zadeva mehanizem, ki se bistveno razlikuje od problematike cene, ki je veljala za družbo Alcoa, v točki 112 izpodbijane sodbe pravilno presodilo, da trditev pritožnice ni upoštevna.
140. Glede na navedeno predlagam, da se ta očitek zavrne kot neutemeljen.
B – Četrti očitek iz drugega pritožbenega razloga
1. Stališča strank
141. Družba Alcoa očita Splošnemu sodišču, da je napačno uporabilo pravo, ker ni upoštevalo, da je treba v okviru začetka formalnega postopka varovati pravno varnost in zaupanje v pravo.
142. Poudarja, da načela iz člena 88 ES in tista, ki izhajajo iz teh načel, Komisiji nalagajo vsaj to, da cene, odobrene družbi Alcoa, preuči kot veljavno pomoč.
143. Komisija odgovarja, da trditve družbe Alcoa temeljijo na zmotni domnevi, da je člen 11(11) uredbe-zakona iz leta 2005 le podaljšanje istega ukrepa, kot je bil odobren v odločbi Alumix. Po mnenju Komisije odločba Alumix ni upoštevna, ker se sporna odločba ne nanaša samo na podaljšanje ugodnejše cene, dodeljene leta 1995, ki je bila predmet odločbe Alumix, ampak tudi na radikalno spremembo v upravljanju cene električne energije, kar je Splošno sodišče po njenem mnenju pravilno upoštevalo.
2. Presoja
144. Pritožbeni razlog družbe Alcoa se nanaša na razumevanje načela zaupanja v pravo v povezavi z načelom pravne varnosti.
145. Načelo pravne varnosti, ki je temeljno načelo prava Unije(36), posebej zahteva, da so pravila, ki nimajo ugodnih posledic za posameznike, jasna in natančna in da je njihova uporaba za upravičence predvidljiva(37) . Z drugimi besedami, posamezniki morajo imeti možnost, da se nedvoumno seznanijo s svojimi pravicami in obveznostmi ter da v skladu z njimi ukrepajo.(38)
146. Pravica do sklicevanja na legitimna pričakovanja predpostavlja, da je institucija dala natančna zagotovila, ki ustvarijo legitimna pričakovanja pri tistem, na katerega so naslovljena, in da so ta zagotovila skladna z veljavnimi pravili.(39)
147. V zvezi s tem ugotavljam, da je Splošno sodišče preučilo problematiko morebitne kršitve teh načel v okviru drugega tožbenega razloga in zlasti v točkah od 104 do 109 izpodbijane sodbe.
148. Kot izhaja iz točk od 105 do 107, je Splošno sodišče ob upoštevanju v točkah 102 in 103 pravilno navedene sodne prakse pojasnilo po eni strani glavne elemente odločbe Alumix in po drugi strani dvome, zaradi katerih je Komisija menila, da je podaljšanje do leta 2010 cene, dodeljene tovarnama družbe Alcoa z uredbo‑zakonom iz leta 2005, lahko državna pomoč.
149. V tem primeru ni sporno, kot je Splošno sodišče upravičeno presodilo, da je Komisija sprejela odločbo Alumix ob upoštevanju tržnih pogojev, kot jih je lahko upoštevala za zadevno obdobje.
150. Opozarjam tudi, da je Sodišče že odločalo v zvezi z uporabo načela zaupanja v pravo in o nujnosti sprejetja prehodnih ukrepov v okviru odločbe, s katero se spremeni prejšnja presoja Komisije.(40) Sodišče je zlasti upoštevalo pomembne naložbe upravičencev obstoječega soglasja v okviru davčne ureditve, ki so zahtevali njegovo podaljšanje, in dolgoročne ukrepe, ki so jih sprejeli.(41) Vendar je bil v tem primeru, v nasprotju z vsebinskimi pogoji iz zgoraj navedene zadeve Belgija in Forum 187 proti Komisiji, prejšnji ukrep precej spremenjen, zaradi česar je bil ugotovljen obstoj nove pomoči v obliki drugačnega ukrepa. Zato se družba Alcoa ne more sklicevati na zaupanje v pravo na podlagi odločbe Alumix, ki se nanaša na ureditev, katere predmet je drugačen kot predmet sporne odločbe.
151. Glede na navedeno je Splošno sodišče v točkah 107 in 108 izpodbijane sodbe pravilno presodilo, da Komisija ne posega v svojo presojo ukrepa iz odločbe Alumix in da zato ni mogoče veljavno zatrjevati, da je bilo kršeno načelo zaupanja v pravo.
152. V zvezi z načelom pravne varnosti iz točk 105 in 107 izpodbijane sodbe izhaja, da v njih navedene trditve potrjujejo domnevo, da je družba Alcoa lahko jasno predvidela pravno opredelitev cenovnih pogojev, ki so ji bili odobreni na podlagi uredbe-zakona iz leta 2005. Kot sem pojasnil v točki 114 teh sklepnih predlogov, glede na odločbo Alumix noben razumen in obveščen subjekt ne more pričakovati, da je ukrep, ki je predmet sporne odločbe, zajet z odločbo Alumix.
153. Zato predlagam, da se ta očitek zavrne kot neutemeljen.
IX – Predlog
154. Glede na zgornje ugotovitve Sodišču predlagam, naj:
–
pritožbo v celoti zavrne in
–
družbi Alcoa Trasformazioni Srl naloži plačilo stroškov.
(1) .
(2)  –	Ker je bila izpodbijana sodba razglašena 25. marca 2009, sklicevanje na določbe Pogodbe ES sledi številčenju, ki se je uporabljalo pred začetkom veljavnosti Pogodbe o delovanju Evropske unije.
(3)  –	UL C 214, str. 5.
(4) –	UL C 288, str. 4.
(5) –	GURI št. 39 z dne 16. februarja 1996, str. 8.
(6)  –	Glej zlasti sodbi z dne 20. marca 1984 v zadevi Nemčija proti Komisiji (84/82, Recueil, str. 1451 in 1492) in z dne 22. decembra 2008 v zadevi British Aggregates proti Komisiji (C‑487/06 P, ZOdl., str. I‑10505, točka 27).
(7)  –	Sodba z dne 22. junija 2006 v združenih zadevah Belgija in Forum 187 proti Komisiji (C‑182/03 in C‑217/03, ZOdl., str. I‑5479).
(8) –	Sklepni predlogi generalne ga pravobranilca Légerja, predstavljeni v zadevi Belgija in Forum 187 proti Komisiji (točke od 403 do 405).
(9) –	Prav tam
(točka 404).
(10)  –	Glej točko 77.
(11)  –	Sodba z dne 9. oktobra 1984 v združenih zadevah Heineken Brouwerijen (91/83 in 127/83, Recueil, str. 3435, točka 22).
(12)  –	Sodba z dne 17. junija 1999 v zadevi Piaggio (C‑295/97, Recueil, str. I‑3735, točka 48). Glej tudi sodbi z dne 23. februarja 2006 v združenih zadevah Atzeni in drugi (C‑346/03 in C‑529/03, ZOdl., str. I‑1875, točka 51 in navedena sodna praksa) in z dne 20. maja 2010 v zadevi Todaro Nunziatina & C. (C‑138/09, še neobjavljena v ZOdl.).
(13)  –	Sodbi Splošnega sodišča z dne 28. novembra 2008 v združenih zadevah Hôtel Cipriani proti Komisiji (T‑254/00, T‑270/00 in T‑277/00, ZOdl., str. II‑3269, točka 358) in z dne 30. aprila 2002 v združenih zadevah Government of Gibraltar proti Komisiji (T‑195/01 in T‑207/01, Recueil, str. II‑2309, točka 111).
(14)  –	Glej zgoraj navedene sklepne predloge generalnega pravobranilca Légerja, predstavljene v zadevi Belgija in Forum 187 proti Komisiji (točki 36 in 208). Glej zgoraj navedeno sodbo Belgija in Forum 187 proti Komisiji (točka 77).
(15)  –	Glej zgoraj navedene sklepne predloge generalnega pravobranilca Légerja, predstavljene v zadevi Belgija in Forum 187 proti Komisiji (točka 401).
(16)  –	Glej sodbi Splošnega sodišča z dne 15. septembra 1998 v zadevi Gestevisión Telecinco proti Komisiji (T‑95/96, Recueil, str. II‑3407, točka 55) in z dne 3. junija 1999 v zadevi TF1 proti Komisiji (T‑17/96, Recueil, str. II‑1757, točka 28) ter zgoraj navedeno sodbo Government of Gibraltar proti Komisiji (točka 73).
(17)  –	Ta odločba je predmet tožbe, ki jo je družba Alcoa vložila pri Splošnem sodišču v zadevi T‑177/10.
(18)  –	Sodba Splošnega sodišča z dne 6. marca 2002 (T‑127/99, T‑129/99 in T‑148/99, Recueil, str. II‑1275, točka 128).
(19)  –	Sodba z dne 22. novembra 2007 v zadevi Španija proti Lenzing (C‑525/04 P, ZOdl., str. I‑9947, točka 54 in navedena sodna praksa).
(20)  –	Glej sodbe z dne 6. aprila 2006 v zadevi General Motors proti Komisiji (C‑551/03 P, ZOdl., str. I‑3173, točka 51); z dne 22. maja 2008 v zadevi Evonik Degussa proti Komisiji in Svetu (C‑266/06 P, ZOdl., str. I-81, točka 72) in z dne 6. novembra 2008 v zadevi Nizozemska proti Komisiji (C‑405/07 P, ZOdl., str. I‑8301, točka 44).
(21)  –	V zvezi s tem se opira na zgoraj navedeno sodbo Belgija in Forum 187 proti Komisiji.
(22)  –	Glej v zvezi s tem sodbo z dne 11. novembra 1981 v zadevi IMB proti Komisiji (60/81, Recueil, str. 2639, točki 9 in 10) in sodbo Splošnega sodišča z dne 10. julija 1990 v zadevi Automec proti Komisiji (T‑64/89, Recueil, str. II‑367, točka 42).
(23) –	Glej sodbi z dne 30. junija 1992 v zadevi Italija proti Komisiji, imenovana „Italgrani I“ (C‑47/91, Recueil, str. I‑4145), in z dne 5. oktobra 1994 v zadevi Italija proti Komisiji, imenovana „Italgrani II“ (C‑47/91, Recueil, str. I‑4635).
(24)  – 	Zgoraj navedena sodba Italgrani I
(točka 25).
(25) –	Zgoraj navedena sodba Italgrani II (točka 24).
(26)  –	Zgoraj navedena sodba British Aggregates proti Komisiji (točke od 185 do 187 in 113) in sodba Splošnega sodišča z dne 15. marca 2001 v zadevi Prayon‑Rupel proti Komisiji (T‑73/98, Recueil, str. II‑867, točka 42).
(27)  –	Glej v nasprotnem smislu sodbo z dne 27. januarja 2000 v zadevi DIR International Films in drugi proti Komisiji (C‑164/98 P, Recueil, str. I-447).
(28)  –	Menim, da je to načelo, katerega obseg je v obligacijskem in mednarodnem pravu sporen, očitna podlaga dolo čb iz člena 1(b)(v) Uredbe št. 659/1999. Opredelitev, da ukrep „ni pomoč“, mora torej biti podrejena temu načelu, seveda v mejah, ki izhajajo iz načel pravne varnosti in varstva zaupanja v pravo.
(29)  –	Po navedbah družbe Alcoa je izravnalni sklad z različnimi pravnimi instrumenti, ki niso predmet sporne odločbe, povračilo dodelil v letih 1999 in 2004.
(30)  –	Glej zlasti sodbo z dne 1. februarja 2007 v zadevi Sison proti Svetu (C‑266/05 P, ZOdl., str. I‑1233, točka 95 in navedena sodna praksa).
(31)  –	Glej sodbo z dne 16. marca 2000 v zadevi Parlament proti Bieber (C‑284/98 P, Recueil, str. I‑1527, točka 30) ter sklepa z dne 9. novembra 2007 v zadevi Lavagnoli proti Komisiji (C‑74/07 P, točka 20) in z dne 3. februarja 2009 v zadevi Giannini proti Komisiji (C‑231/08 P, točka 43).
(32)  –	Glej sodbo z dne 27. februarja 2007 v zadevi Segi in drugi proti Svetu (C‑355/04 P, ZOdl., str. I‑1657, točka 22) in sklep z dne 23. oktobra 2009 v združenih zadevah Komisija proti Potamianos (C‑561/08 P in C‑4/09 P, točka 58).
(33) –	Glej zgoraj navedeno sodbo Belgija in Forum 187 proti Komisiji (točka 137).
(34)  –	JO 2005, C 250, str. 9.
(35)  –	JO 2005, C 30, str. 7.
(36)  –	Sodbe z dne 14. aprila 2005 v zadevi Belgija proti Komisiji (C‑110/03, ZOdl., str. I‑2801, točka 30); z dne 12. februarja 2008 v zadevi Kempter (C‑2/06, ZOdl., str. I‑411, točka 37) in z dne 10. septembra 2009 v zadevi Plantanol (C‑201/08, še neobjavljena v ZOdl., točki 43 in 44).
(37)  –	Sodba z dne 14. januarja 2010 v zadevi Stadt Papenburg (C‑226/08, še neobjavljena v ZOdl., točka 45); v istem smislu sodbi z dne 15. februarja 1996 v zadevi Duff in drugi (C‑63/93, Recueil, str. I‑569, točka 20) in z dne 7. junija 2007 v zadevi Britannia Alloys & Chemicals proti Komisiji (C‑76/06 P, ZOdl., str. I‑4405, točka 79).
(38)  –	Sodbi z dne 21. junija 2007 v zadevi ROM‑projecten (C‑158/06, ZOdl., str. I‑5103, točka 25) in z dne 10. marca 2009 v zadevi Heinrich (C‑345/06, ZOdl., str. I‑1659, točka 44).
(39)  –	Glej v tem smislu sodbi z dne 9. novembra 2000 v zadevi Komisija proti Hamptaux (C‑207/99 P, Recueil, str. I‑9485, točka 47) in z dne 25. marca 2010 v zadevi Sviluppo Italia Basilicata proti Komisiji (C‑414/08 P, še neobjavljena v ZOdl., točka 107).
(40)  –	Zgoraj navedena sodba Belgija in Forum 187 proti Komisiji in sodba z dne 17. septembra 2009 v zadevi Komisija proti Koninklijke Friesland Campina (C‑519/07 P, še neobjavljena v ZOdl., točka 94).
(41)  –	Glej zgoraj navedeno zadevo Komisija proti Koninklijke Friesland Campina.