Začasna izdaja
SODBA SODIŠČA (šesti senat)
z dne 13. maja 2026(*)
„ Predhodno odločanje – Splošni režim za trošarinske proizvode – Direktiva 92/12/EGS – Davčne oznake – Člen 21 – Nacionalna ureditev, ki omejuje avtomatično utemeljitev uničenja 2 % davčnih oznak, ki se letno uporabijo v proizvodnem procesu, na uničenje, ki se izvede na nacionalnem ozemlju – Sorazmernost “
V zadevi C‑322/25,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Supremo Tribunal Administrativo (vrhovno upravno sodišče, Portugalska) z odločbo z dne 2. aprila 2025, ki je na Sodišče prispela 9. maja 2025, v postopku
SWEDISH MATCH – FÓSFOROS DE PORTUGAL, S.A.
proti
Autoridade Tributária e Aduaneira,
SODIŠČE (šesti senat),
v sestavi I. Ziemele, predsednica senata, A. Kumin in M. Bošnjak (poročevalec), sodnika,
generalni pravobranilec: A. Biondi,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–        za SWEDISH MATCH – FÓSFOROS DE PORTUGAL, S.A. C. Marques Aparício in P. Vidal Matos, advogados,
–        za portugalsko vlado P. Barros da Costa, C. Freire, A. Pimenta, A. Rodrigues in N. Vitorino, agenti,
–        za Evropsko komisijo M. Björkland in P. Caro de Sousa, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 28 PDEU in naslednjih ter člena 56 PDEU in naslednjih.
2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo SWEDISH MATCH – FÓSFOROS DE PORTUGAL, S.A. (v nadaljevanju: Swedish Match) in Autoridade Tributária e Aduaneira (davčni in carinski organ, Portugalska) v zvezi z odločbama o odmeri trošarine, ki ju je zadnjenavedeni poslal družbi Swedish Match iz naslova trošarin na tobak.
Pravni okvir
Pravo Unije
3        Člen 3(1) Direktive Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 179), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 94/74/ES z dne 22. decembra 1994 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 264; v nadaljevanju: Direktiva 92/12), je določal:
„Ta direktiva se na ravni Skupnosti uporablja za naslednje proizvode, kakor jih opredeljujejo ustrezne direktive:
[…]
–      tobačni proizvodi.“
4        Člen 21 te direktive je določal:
„1.      Brez poseganja v člen 6(1) lahko države članice zahtevajo, da se proizvodi, sproščeni v porabo na njihovem ozemlju, označijo z davčnimi oznakami ali nacionalnimi identifikacijskimi znaki, ki se uporabljajo za fiskalne namene.
2.      Vsaka država članica, ki zahteva uporabo davčnih oznak ali nacionalnih identifikacijskih znakov iz odstavka 1, jih mora dati na voljo imetnikom trošarinskih skladišč drugih držav članic. Vendar pa vsaka država članica lahko zahteva, da so davčne oznake na voljo davčnim zastopnikom, ki jih pooblastijo davčni organi te države članice.
Ne glede na katerekoli določbe, ki se lahko sprejmejo za pravilno izvajanje tega člena in za preprečevanje goljufij, davčnih utaj ali zlorab, države članice zagotovijo, da te oznake ali znaki ne ovirajo prostega pretoka trošarinskih izdelkov.
[…]“
5        Člen 22(1) in (2) navedene direktive je določal:
„1.      V ustreznih primerih lahko gospodarski subjekt pri opravljanju svoje dejavnosti zahteva za trošarinske proizvode sproščene v porabo, vračilo trošarine od davčnih organov države članice, v kateri so proizvodi bili sproščeni v porabo, če niso namenjeni porabi v tej državi članici.
Vendar pa države članice lahko zavrnejo to zahtevo za vračilo, če niso izpolnjena merila za pravilnost, ki jih določijo.
2.      Pri uporabi odstavka 1 se uporabljajo naslednje določbe:
[…]
(d)      za trošarinske proizvode, sproščene v porabo v državi članici, ki so opremljeni z davčno oznako ali identifikacijskim znakom države članice, se lahko zahteva vračilo trošarine, ki jo morajo vrniti davčni organi držav članic, ki so izdali davčne oznake ali identifikacijske znake, če so davčni organi države članice, ki so jih izdali, ugotovili, da so te oznake ali znaki uničeni.“
6        Direktiva 92/12Z je bila razveljavljena z Direktivo Sveta 2008/118/ES z dne 16. decembra 2008 o splošnem režimu za trošarino in o razveljavitvi Direktive 92/12/EGS (UL 2009, L 9, str. 12) z učinkom od 1. aprila 2010 v skladu s členom 47(1), prvi pododstavek,
Direktive 2008/118. Vendar se glede na čas dejanskega stanja spora o glavni stvari za ta spor uporablja Direktiva 92/12.
Portugalsko pravo
7        Odstavki od 21 do 24 Portaria n.o 1295/2007, que aprova o novo modelo e as especificações técnicas da estampilha fiscal aplicável aos produtos de tabaco manufacturado destinado a ser introduzido no consumo no território nacional (ministrski odlok št. 1295/2007 o odobritvi novega modela in tehničnih specifikacij davčne oznake, ki se uporablja za tobačne izdelke, namenjene za sprostitev v porabo na nacionalnem ozemlju), z dne 1. oktobra 2007 (Diário da República, 1. serija, št. 189 z dne 1. oktobra 2007), v različici, ki je veljala v času dejanskega stanja spora o glavni stvari (v nadaljevanju: ministrski odlok št. 1295/2007), določajo:
„21.      Za uničenje davčnih oznak se pri carinskih organih vloži zahteva, pri čemer se navedejo kraj, datum in ustrezni razlogi. Za operacijo, ki se obvezno izvede pod nadzorom carinskih organov in v njihovi navzočnosti, se sestavi zapisnik, v katerem so med drugim navedeni vrsta izdelka, davčno območje in davčno leto, na katero se žigi nanašajo, ter ustrezna računovodska vknjižba.
22.      Kadar je do uničenja prišlo zunaj nacionalnega ozemlja, je treba nepredložitev davčnih oznak utemeljiti
z ustrezno izjavo pristojnih organov države prejemnice davčnih oznak, v kateri je treba navesti vrsto proizvoda in davčno leto, na katero se nanašajo.
23.      Za uničenje davčnih oznak, do katerega je prišlo med proizvodnim procesom v proizvodnih skladiščih na nacionalnem ozemlju, se lahko uporabi postopek poenostavljene utemeljitve.
24.      Za namene prejšnjega odstavka se uničenje davčnih oznak v omejitvi 2 % davčnih oznak, ki se porabijo vsako leto med proizvodnim procesom, šteje za avtomatično utemeljeno.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
8        V času dejanskega stanja v sporu o glavni stvari je družba Swedish Match opravljala dejavnost proizvodnje in prodaje tobačnih izdelkov. Ta družba je od Imprensa Nacional – Casa da Moeda, S.A. (državna tiskarna in kovnica, Portugalska) pridobila davčne oznake, potrebne za svojo dejavnost, in jih nato poslala v proizvodne obrate v drugih državah članicah, da se namestijo na embalažo izdelkov, ki se sprostijo v porabo.
9        Leta 2011 je družba Swedish Match prenehala opravljati svojo dejavnost ter zahtevala odvzem statusa imetnika trošarinskega skladišča in zaprtje svojega trošarinskega skladišča. Portugalski organi so nato družbo Swedish Match pozvali k predložitvi davčnih oznak, navedenih v končnih bilancah za poslovni leti 2008 in 2009, česar ta družba ni mogla storiti, ker so bile te oznake uničene ali so postale neuporabne med procesom proizvodnje tobačnih izdelkov.
10      Po opravljeni preiskavi in v skladu z odstavkom 22 ministrskega odloka št. 1295/2007, ki določa, da je treba nepredložitev davčnih oznak, kadar je do uničenja prišlo zunaj nacionalnega ozemlja, utemeljiti z ustrezno izjavo pristojnih organov države prejemnice davčnih oznak, v kateri je treba navesti vrsto proizvoda in davčno leto, na katero se nanašajo, so portugalski organi ugotovili, da družba Swedish Match ne more zadostno utemeljiti uničenja zadevnih davčnih oznak.
11      Po navedbah predložitvenega sodišča bi družba Swedish Match, če bi do uničenja prišlo v skladiščih na Portugalskem, lahko izkoristila sistem poenostavljene utemeljitve iz odstavkov 23 in 24 ministrskega odloka št. 1295/2007 (v nadaljevanju: sistem poenostavljene utemeljitve), na podlagi katerega bi bila avtomatično oproščena predložitve dokazil za izgubo v omejitvi
2 % davčnih oznak, ki se letno uporabijo v proizvodnem postopku.
12      Julija 2011 sta bili družbi Swedish Match vročeni dve odločbi o odmeri trošarine na tobak za davčni leti 2008 in 2009 v znesku 1.151.599,76 EUR oziroma znesku 213.557,03 EUR.
13      Ker sta prvostopenjsko in pritožbeno sodišče pravni sredstvi družbe Swedish Match zoper ti odločbi o odmeri trošarine zavrnili, je ta družba vložila pritožbo pri Supremo Tribunal Administrativo (vrhovno upravno sodišče, Portugalska), ki je predložitveno sodišče, v kateri se je med drugim sklicevala na nezdružljivost sistema poenostavljene utemeljitve zaradi njegove ozemeljske omejitve s pravom Unije.
14      V zvezi s tem predložitveno sodišče ugotavlja, da ta sistem s pravili
dokazovanja, ki jih določa, daje prednost uničenjem davčnih oznak, do katerih je prišlo na nacionalnem ozemlju, pred uničenji, do katerih je prišlo v drugih državah članicah, in navaja, da zato dvomi o združljivosti take ureditve s prostim pretokom blaga in svobodo opravljanja storitev.
15      V teh okoliščinah je Supremo Tribunal Administrativo (vrhovno upravno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali prosti pretok blaga iz člena 28 PDEU in naslednjih ter svoboda opravljanja storitev iz člena 56 PDEU in naslednjih nasprotujeta sistemu, kot je ta, ki izhaja iz odstavkov 22, 23 in 24
[ministrskega odloka št. 1295/2007], v skladu s katerim se avtomatična utemeljitev pavšalnega zneska v višini 2 % davčnih oznak, uničenih med proizvodnim procesom, uporablja le, če so tobačni izdelki proizvedeni na portugalskem nacionalnem ozemlju, in se ne uporablja, če proizvodnja poteka v kateri koli drugi državi članici Unije?“
Vprašanje za predhodno odločanje
16      Uvodoma je treba opozoriti, da mora Sodišče v okviru postopka sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, uvedenega s členom 267 PDEU, nacionalnemu sodišču dati koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča. S tega vidika mora Sodišče po potrebi ne le preoblikovati vprašanja, ki so mu bila predložena, ampak tudi upoštevati določbe prava Unije, na katere se nacionalno sodišče v vprašanju ni sklicevalo (sodba z dne 30. januarja 2025, Caronte & Tourist, C‑511/23, EU:C:2025:42, točka 35 in navedena sodna praksa). Sodišče lahko predložitvenemu sodišču da tudi napotke, ki izhajajo zlasti iz pisnih stališč, ki so mu bila predložena, in ki lahko predložitvenemu sodišču omogočijo, da odloči o zadevi (glej v tem smislu sodbo z dne 31. marca 2022, CTS Eventim, C‑96/21, EU:C:2022:238, točka 20 in navedena sodna praksa).
17      V obravnavani zadevi se spor o glavni stvari nanaša na odločbi o odmeri trošarine na tobak, katerih zneska sta bila izračunana ob upoštevanju dejstva, da prejemnik davčnih oznak, izdanih za tobačne izdelke, proizvedene v davčnih letih 2008 in 2009, ni mogel veljavno utemeljiti njihovega uničenja.
18      Člen 21(1) Direktive 92/12 izrecno določa možnost držav članic, da proizvode, ki so namenjeni za sprostitev v porabo na njihovem ozemlju, opremijo z davčnimi oznakami, med drugim na podlagi člena 3(1), tretja alinea, te direktive tobačne izdelke. V skladu s členom 21(2) navedene direktive države članice –
ne glede na katerekoli določbe, ki se lahko sprejmejo za pravilno izvajanje tega člena 21 in za preprečevanje vsakršnih davčnih goljufij, utaj
ali zlorab –
zagotovijo, da oznake ne ovirajo prostega pretoka trošarinskih izdelkov.
19      Člen 22(2)(d) navedene direktive poleg tega določa možnost pridobitve vračila trošarine od davčnih organov države članice, ki je izdala davčne oznake, v posebnem primeru, ko so davčni organi države članice, ki je izdala te oznake, ugotovili njihovo uničenje.
20      Iz tega sledi, da je treba vprašanje za predhodno odločanje, kot sta v pisnih stališčih trdili tudi portugalska vlada in Evropska komisija, preučiti glede na Direktivo 92/12.
21      V teh okoliščinah je treba vprašanje za predhodno odločanje razumeti tako, da predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 21(2), drugi pododstavek, Direktive 92/12 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero se uničenje davčnih oznak v omejitvi 2 % obsega oznak, ki se letno uporabijo v postopku proizvodnje trošarinskih proizvodov, šteje za avtomatično utemeljeno, ne da bi nacionalni organi nadzorovali pravilnost tega uničenja, ker se ta ureditev uporablja le, kadar do navedenega uničenja
pride v skladišču na nacionalnem ozemlju, in ne v drugi državi članici.
22      V zvezi s tem iz sodne prakse Sodišča izhaja, da Direktiva 92/12 ob neobstoju določb v zvezi s primerom izginotja davčnih oznak prepušča državam članicam, da določijo posledice takega izginotja, in v tem okviru načeloma ne nasprotuje temu, da države članice določijo nacionalna pravila, s katerimi se v primeru izginotja davčnih oznak finančna odgovornost za izgubo teh oznak naloži njihovemu pridobitelju (glej v tem smislu sodbo z dne 15. junija 2006, Heintz van Landewijck, C‑494/04, EU:C:2006:407, točki 41 in 44).
23      Kot je Komisija navedla v pisnem stališču, je treba tudi ugotoviti, da ob neobstoju posebnih pravil o dokazovanju uničenja davčnih oznak Direktiva 92/12 državi članici, ki je izdala davčne oznake, načeloma omogoča tudi, da določi podrobna pravila, v skladu s katerimi mora gospodarski subjekt utemeljiti uničenje davčnih oznak, ki so mu bile izdane, eventualno z uvedbo mehanizma dokazovanja, kot je sistem poenostavljene utemeljitve.
24      Vendar, kot je bilo opozorjeno v točki 18 te sodbe, je iz člena 21(2), drugi pododstavek, Direktive 92/12 razvidno, da podrobna pravila, ki jih določi zadevna država članica v okviru uveljavljanja možnosti, na katero je opozorjeno v prejšnji točki te sodbe, ne smejo ovirati prostega pretoka trošarinskih proizvodov.
25      V obravnavanem primeru je iz spisa, s katerim razpolaga Sodišče, razvidno, da so portugalski organi menili, da družba Swedish Match v skladu z veljavno nacionalno ureditvijo ni mogla utemeljiti uničenja davčnih oznak med proizvodnim procesom zadevnih proizvodov v drugih državah članicah, medtem ko bi ji, če bi do tega uničenja prišlo med proizvodnim procesom na portugalskem ozemlju, sistem poenostavljene utemeljitve omogočal, da bi lahko izkoristila razlog za avtomatično
utemeljitev navedenega uničenja v omejitvi 2 % skupnih letno porabljenih davčnih oznak.
26      Taka ureditev pomeni oviro za prost pretok trošarinskih proizvodov, ker se omilitev dokazovanja, ki ga določa, uporablja le za izgube proizvodov, ki so proizvedeni na portugalskem ozemlju, in ker lahko zato gospodarskega subjekta odvrne od nabave blaga v drugih državah članicah, da bi ga tržil na svojem nacionalnem ozemlju (glej v tem smislu sodbi z dne 7. maja 1985, Komisija/Francija, 18/84, EU:C:1985:175, točka 16, in z dne 28. aprila 1998, Decker, C‑120/95, EU:C:1998:167, točka 36).
27      V zvezi z morebitno utemeljitvijo te omejitve člen 21(2), drugi pododstavek, Direktive 92/12 izrecno določa možnost
držav članic, da sprejmejo nacionalne določbe na področju davčnih oznak za preprečevanje davčnih goljufij, utaj
ali zlorab.
28      Poleg tega lahko v skladu z ustaljeno sodno prakso v zvezi s prostim pretokom cilj boja proti davčnim goljufijam in utajam ter zagotovitve učinkovitosti davčnega nadzora upraviči nacionalne ukrepe, ki ovirajo trgovino v Uniji, če so ti ukrepi primerni za zagotovitev uresničitve zastavljenega cilja in ne presegajo tega, kar je nujno za dosego tega cilja (glej v tem smislu sodbi z dne 27. januarja 2022, Komisija/Španija (Obveznost obveščanja na davčnem področju), C‑788/19, EU:C:2022:55, točki 22 in 24 ter navedena sodna praksa, in z dne 21. decembra 2023, CDIL, C‑96/22, EU:C:2023:1025, točki 36 in 38 ter navedena sodna praksa). V tem okviru se lahko omejevalni ukrep šteje za primeren za uresničevanje zastavljenega cilja le, če je z njim resnično zagotovljeno dosledno in sistematično uresničevanje tega cilja (sodba z dne 29. julija 2024, BP France, C‑624/22, EU:C:2024:640, točka 73 in navedena sodna praksa).
29      V obravnavani zadevi je portugalska vlada v pisnem stališču navedla, da sta namena ozemeljske omejitve, ki je določena s sistemom poenostavljene utemeljitve, zagotavljanje učinkovitega plačila trošarine in boj proti goljufivim praksam. V čezmejnih primerih, za katere je značilno večje tveganje davčnih goljufij, naj bi bila potrebna višja raven nadzora. Portugalski organi naj namreč ne bi mogli izvajati neposrednega nadzora nad uničenjem davčnih oznak, do katerega pride zunaj nacionalnega ozemlja.
30      Predložitveno sodišče mora presoditi, ali je glede na točki 27 in 28 te sodbe ta omejitev primerna za zagotovitev uresničitve cilja preprečevanja vsakršnih davčnih
goljufij, utaj
in zlorab ter ne presega tega, kar je nujno za dosego tega cilja. Vendar mu lahko Sodišče da koristne napotke za usmerjanje pri tej presoji (glej v tem smislu sodbo z dne 19. novembra 2020, B S in C A (Trženje kanabidiola (CBD)), C‑663/18, EU:C:2020:938, točka 93).
31      V zvezi s tem se –
v nasprotju s trditvami portugalske vlade v pisnem stališču –
navedena omejitev ne zdi utemeljena zgolj zato, ker pristojni nacionalni organi ne morejo nadzorovati zakonitosti uničenja davčnih oznak, do katerega pride na ozemlju drugih držav članic.
32      Z odstopanjem od odstavka 21 ministrskega odloka št. 1295/2007 je posledica sistema poenostavljene utemeljitve to, da so uničenja davčnih oznak, do katerih pride na nacionalnem ozemlju, v omejitvi 2 %, navedeni v točki 11 te sodbe, avtomatično izvzeta iz vsakršnega nadzora portugalskih davčnih organov, bodisi z njihovo navzočnostjo na kraju samem bodisi s predložitvijo dokazil. V takem primeru se je portugalski zakonodajalec torej odpovedal vsakemu upravnemu nadzoru nad pravilnostjo tega uničenja, če ne presega te omejitve.
33      Vendar na podlagi ničesar v spisu, ki je na voljo Sodišču, ni mogoče sklepati, da portugalsko pravo določa alternativne mehanizme davčnega nadzora, ki bi neposredno ali posredno zagotavljali pravilnost uničenja davčnih oznak na nacionalnem ozemlju v navedeni omejitvi. Ker takih mehanizmov ni, trditev portugalske vlade, da bi bilo treba zavrniti uporabo sistema poenostavljene utemeljitve v primeru uničenja v drugih državah članicah, da bi se dosledno in sistematično zagotovila dovolj učinkovita raven davčnega nadzora, ni upoštevna.
34      Portugalska vlada je še navedla, da omejitev 2 % davčnih oznak, letno porabljenih med proizvodnim procesom, ki je določena s sistemom poenostavljene utemeljitve, zajema „predvidljive izgube“ davčnih oznak pri proizvodnji trošarinskih izdelkov. Da bi upravičila ozemeljsko omejitev tega sistema in strožji nadzor v primeru večje izgube, ta vlada primere „nenormalnih“ izgub, in sicer tistih, ki presegajo to omejitev, enači s primeri izgube, do katerih pride zunaj nacionalnega ozemlja.
35      Kot pa izhaja iz ustaljene sodne prakse, je utemeljitev, ki se navezuje na boj proti davčnim goljufijam, lahko dopustna le, če je namen zadevne nacionalne ureditve preprečiti ravnanja, s katerimi se ustvarjajo konstrukti brez gospodarske stvarnosti, katerih cilj je obiti davčni zakon (glej v tem smislu sodbi z dne 11. oktobra 2007, ELISA, C‑451/05, EU:C:2007:594, točka 91 in navedena sodna praksa, in z dne 13. marca 2025, John Cockerill, C‑135/24, EU:C:2025:176, točka 47 in navedena sodna praksa). Uvedba splošnega nacionalnega davčnega ukrepa, s katerim bi bila kategorija davčnih zavezancev avtomatično izključena iz davčne ugodnosti, ne da bi bila davčna uprava dolžna predložiti vsaj indice o nezakonitem ravnanju, bi presegala to, kar je potrebno za preprečevanje vsakršnih davčnih goljufij, utaj
in zlorab (glej v tem smislu sodbo z dne 4. oktobra 2024, Staatssecretaris van Financiën (Obresti na posojilo znotraj skupine), C‑585/22, EU:C:2024:822, točka 68 in navedena sodna praksa).
36      Zato nacionalnega davčnega ukrepa, ki pomeni oviro za prost pretok trošarinskega blaga, ni mogoče upravičiti na podlagi splošne domneve o davčni
goljufiji, utaji
in zlorabi, ki temelji zgolj na okoliščini, da se davčne oznake nanašajo na proizvode, proizvedene v drugi državi članici (glej v tem smislu sodbi z dne 20. decembra 2017, Deister Holding in Juhler Holding, C‑504/16 in C‑613/16, EU:C:2017:1009, točka 61 in navedena sodna praksa, in z dne 20. septembra 2018, EV, C‑685/16, EU:C:2018:743, točka 96 in navedena sodna praksa).
37      V teh okoliščinah na podlagi spisa, ki je na voljo Sodišču, in pod pridržkom preverjanj predložitvenega sodišča ozemeljska omejitev sistema poenostavljene utemeljitve ni primerna za dosledno in sistematično uresničitev cilja preprečevanja vsakršnih davčnih goljufi, utaj
in zlorab iz člena 21(2), drugi pododstavek, Direktive 92/12 in ni nujna za dosego tega cilja.
38      Pojasniti je treba, da ni treba preučiti, ali določbe PDEU o prostem pretoku blaga in svobodi opravljanja storitev, na katere se sklicuje predložitveno sodišče, nasprotujejo nacionalni ureditvi, kakršna je ta v postopku v glavni stvari. Nacionalne ukrepe na področju, ki je predmet harmonizacije na ravni Unije, je namreč treba presojati glede na določbe tega harmonizacijskega ukrepa in ne glede na določbe PDEU (sodba z dne 19. oktobra 2017, Air Berlin, C‑573/16, EU:C:2017:772, točka 28 in navedena sodna praksa).
39      Glede na navedeno obrazložitev je treba na vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti tako, da je treba člen 21(2), drugi pododstavek, Direktive 92/12 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero se uničenje davčnih oznak v omejitvi 2 % obsega oznak, ki se uporabijo letno v postopku proizvodnje trošarinskih proizvodov, šteje za avtomatično utemeljeno, ne da bi nacionalni organi nadzorovali pravilnost tega uničenja, če se ta ureditev uporablja le, kadar do navedenega uničenja pride v skladišču na nacionalnem ozemlju, in ne v drugi državi članici.
Stroški
40      Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (šesti senat) razsodilo:
Člen 21(2), drugi pododstavek, Direktive Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 94/74/ES z dne 22. decembra 1994,
je treba razlagati tako, da
nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero se uničenje davčnih oznak v omejitvi 2 % obsega oznak, ki se uporabijo letno v postopku proizvodnje trošarinskih proizvodov, šteje za avtomatično utemeljeno, ne da bi nacionalni organi nadzorovali pravilnost tega uničenja, če se ta ureditev uporablja le, kadar do navedenega uničenja pride v skladišču na nacionalnem ozemlju, in ne v drugi državi članici.
Podpisi
*      Jezik postopka: portugalščina.