Začasna izdaja
SODBA SODIŠČA (deveti senat)
z dne 16. aprila 2026(*)
„ Predhodno odločanje – Varstvo potrošnikov – Direktiva 93/13/EGS – Nepošteni pogoji v potrošniških pogodbah – Učinki ugotovitve nepoštenosti pogoja – Ničnost kreditne pogodbe – Tožbe za vračilo – Zastaralni rok za tožbo prodajalca ali ponudnika – Pretrganje zastaralnega roka – Načelo učinkovitosti – Načelo pravne varnosti – Načelo sorazmernosti – Pravica dostopa do sodnega varstva – Neupravičena obogatitev “
V zadevi C‑752/24 [Jangielak],(i)
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi, Poljska) z odločbo z dne 30. oktobra 2024, ki je na Sodišče prispela istega dne, v postopku
mBank S.A.
proti
KŁ,
JŁ,
SODIŠČE (deveti senat),
v sestavi M. Condinanzi, predsednik senata, R. Frendo (poročevalka), sodnica, A. Kornezov, sodnik,
generalni pravobranilec: R. Norkus,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–        za mBank S.A. A. Cudna‑Wagner, radca prawny, in B. Miąskiewicz, adwokat,
–        za KŁ in JŁ I. Gabrysiak in J. Kmieć, adwokaci,
–        za poljsko vlado B. Majczyna, agent,
–        za portugalsko vlado A. Pimenta in A. Rodrigues, agentki,
–        za Evropsko komisijo P. Kienapfel in B. Sasinowska, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 7(1)
Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288, in popravek v UL 2019, L 214, str. 25) ter načel učinkovitosti, sorazmernosti, pravne varnosti in pravice do sodnega varstva.
2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med banko mBank S.A. ter osebama KŁ in JŁ, potrošnikoma, zaradi izterjave terjatve, ki izhaja iz ugotovitve ničnosti pogodbe o hipotekarnem kreditu zaradi nepoštenih pogojev v njej.
Pravni okvir
Pravo Unije
3        Člen 6(1) Direktive 93/13 določa:
„Države članice določijo, da nepošteni pogoji, uporabljeni v pogodbi, ki jo s potrošnikom sklene prodajalec ali ponudnik, kakor je določeno z nacionalnim pravom, niso zavezujoči za potrošnika in da pogodba še naprej zavezuje obe stranki na podlagi teh pogojev, če je nadaljnji obstoj mogoč brez nepoštenih pogojev.“
4        Člen 7(1) te direktive določa:
„Države članice zagotovijo, da v interesu potrošnikov in konkurentov obstajajo ustrezna in učinkovita sredstva za preprečevanje nadaljnje uporabe nepoštenih pogojev v pogodbah, ki jih s potrošniki sklenejo prodajalci ali ponudniki.“
Poljsko pravo
5        Člen 58(1) ustawa – Kodeks cywilny (zakon o civilnem zakoniku) z dne 23. aprila 1964 (Dz. U 2024, pozicija 1061) v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: civilni zakonik), določa:
„Pravni akt, ki je v nasprotju z zakonom ali je namenjen izogibanju zakonu, je ničen, razen če ustrezna določba določa drugačen učinek, zlasti ta, da se nična določila pravnega akta nadomestijo z ustreznimi določbami zakona.“
6        Člen 118 tega zakonika določa:
„Če v posebni določbi ni navedeno drugače, zastaralni rok znaša šest let, za terjatve za občasne prejemke in terjatve, povezane z vodenjem gospodarske dejavnosti, pa tri leta. Vendar se zastaralni rok izteče na zadnji dan koledarskega leta, razen če je krajši od dveh let.“
7        Člen 123(1), točka 1, navedenega zakonika določa:
„1.      Zastaranje se pretrga:
(1)      z vsakim dejanjem pred sodiščem ali drugim organom, imenovanim za obravnavanje zadev ali uveljavljanje terjatev
določene vrste, ali pred arbitražnim sodiščem, ki se opravi neposredno za uveljavljanje, ugotavljanje, izpolnitev ali zavarovanje terjatve.“
8        Člen 124(1) in (2) istega zakonika določa:
„1.      Po vsakem pretrganju zastaranje začne teči znova.
2.      Če se zastaranje pretrga z dejanjem v postopku pred sodiščem ali drugim organom, imenovanim za obravnavanje zadev ali uveljavljanje terjatev določene vrste, ali pred arbitražnim sodiščem, zastaranje ne teče znova, dokler se tak postopek ne konča.“
9        Člen 3851(1) in (2) civilnega zakonika določa:
„1.      Pogoji potrošniške pogodbe, ki niso bili posamično dogovorjeni, za potrošnika niso zavezujoči, če se z njimi določajo njegove pravice in obveznosti na način, ki je v nasprotju z dobrimi običaji in s katerim se grobo posega v njegove interese (nepošteni pogodbeni pogoji). To ne velja za pogoje, ki se nanašajo na glavne obveznosti pogodbenih strank, zlasti na ceno ali plačilo, če je njihovo besedilo nedvoumno.
2.      Če pogodbeni pogoj v skladu z odstavkom 1 potrošnika ne zavezuje, pogodba pogodbeni stranki zavezuje v preostalem delu.“
10      Člen 405 tega zakonika določa:
„Kdor je v škodo druge osebe pridobil premoženjsko korist brez pravne podlage, je zavezan korist vrniti v naravi, če to ni mogoče, pa plačati njeno protivrednost.“
11      Člen 410(1) in (2) navedenega zakonika določa:
„1.      Določbe prejšnjih členov se uporabljajo zlasti za izpolnitev brez pravnega temelja.
2.      Izpolnitev je brez pravnega temelja, če oseba, ki jo je opravila, k izpolnitvi sploh ni bila zavezana oziroma izpolnitve prejemniku izpolnitve ni bila zavezana opraviti, ali če je podlaga za izpolnitev prenehala, ali če predvideni namen izpolnitve ni bil dosežen, ali če je bil pravni posel, ki je podlaga za obveznost izpolnitve, neveljaven in tudi po izpolnitvi ni postal veljaven.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
12      Osebi KŁ in JŁ sta septembra 2008 z banko mBank sklenili pogodbo o kreditu, indeksiranem na švicarski frank (CHF), na podlagi katere jima je ta banka izplačala znesek 226.000 poljskih zlotov (PLN) (približno 53.000 EUR).
13      Ker sta potrošnika menila, da ta pogodba vsebuje nepoštene pogoje, sta zahtevala razglasitev ničnosti kreditne pogodbe v okviru skupinske tožbe, ki sta jo s procesnim aktom, ki je bil banki mBank vročen 28. septembra 2017, vložila pri Sąd Okręgowy w Łodzi (regionalno sodišče v Lodžu, Poljska). Sestava skupine, ki sta se ji pridružili osebi KŁ in JŁ, je bila 13. marca 2018 ugotovljena s sklepom Sąd Okręgowy w Łodzi (regionalno sodišče v Lodžu).
14      13. decembra 2021 je banka mBank proti osebama KŁ in JŁ vložila tožbo pri Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi, Poljska), ki je predložitveno sodišče. Zahteva, naj se v primeru razglasitve ničnosti kreditne pogodbe ob koncu postopka s skupinsko tožbo potrošnikoma naloži, naj ji na podlagi člena 405 civilnega zakonika v povezavi s členom 410(1) tega zakonika povrneta glavnico odobrenega kredita, povečano za zakonske zamudne obresti.
15      Osebi KŁ in JŁ predlagata zavrnitev tega zahtevka, pri čemer se med drugim sklicujeta na zastaranje terjatve banke mBank. Poudarjata, da ta banka zahteva, naj se jima naloži plačilo te terjatve, če bi bila v okviru skupinske tožbe kreditna pogodba razglašena za nično, in da zato svoje terjatve ne uveljavlja neposredno pred pristojnim sodiščem. Zato naj se z vložitvijo
zahtevka banke mBank ne bi pretrgal zastaralni rok za njeno terjatev v smislu člena 123(1) civilnega zakonika.
16      Predložitveno sodišče ugotavlja, da obstoj terjatve banke mBank sam po sebi ne vzbuja nobenega dvoma, da pa je treba za rešitev spora o glavni stvari ugotoviti, ali je bil zastaralni rok za to terjatev dejansko pretrgan z vložitvijo zahtevka za vračilo s strani banke mBank.
17      V zvezi s tem navedeno sodišče pojasnjuje, da v skladu s sodno prakso Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče, Poljska) triletni zastaralni rok za terjatev prodajalca ali ponudnika začne teči z dnem, ko je potrošnik pri njem prvič izpodbijal zavezujočo naravo pogodbenih pogojev. V obravnavani zadevi naj bi šlo za dan, ko je Sąd Okręgowy w Łodzi (regionalno sodišče v Lodžu) izdalo sklep o določitvi sestave skupine v skupinski tožbi zoper banko mBank, in sicer 13. marec 2018.
18      Če je torej mogoče vložitev zahtevka za vračilo banke mBank 13. decembra 2021 šteti za razlog za pretrganje zastaranja v smislu člena 123(1), točka 1, civilnega zakonika, naj terjatev banke mBank ne bi zastarala v smislu člena 118 civilnega zakonika. Če pa, kot trdita osebi KŁ in JŁ, vložitev tega zahtevka ne bi veljavno pretrgala zastaralnega roka, bi terjatev banke mBank zdaj že zastarala.
19      Predložitveno sodišče poudarja, da banka mBank v okviru skupinskega postopka navaja, da zadevna kreditna pogodba ne vsebuje nepoštenih pogojev, tako da bi bilo treba tožbo za razglasitev njene ničnosti zavrniti. Vendar v postopku v glavni stvari zahteva, naj se potrošnikoma naloži vračilo glavnice odobrenega kredita, povečane za zamudne obresti, če bi bila ta pogodba razglašena za nično, pri čemer se zaveda, da bo o tem vprašanju odločeno v okviru skupinske tožbe, katere stranki sta ta potrošnika.
20      V teh okoliščinah se navedeno sodišče sprašuje, ali člen 7(1) Direktive 93/13 nasprotuje temu, da je zastaralni rok za njeno terjatev prekinjen z vložitvijo zahtevka banke za vračilo.
21      Ugotavlja, da je zaradi tega zahtevka, po eni strani, položaj potrošnika, ki je prisiljen braniti se proti njem, postal negotov,
pri čemer ima interes, da zahtevek pripozna in ji nemudoma vrne glavnico izplačanega kredita, da se izogne naložitvi obresti in stroškov, če bi bil predlog za ugotovitev ničnosti kreditne pogodbe v okviru skupinske tožbe zavrnjen.
22      Po drugi strani, navedeno sodišče meni, da je ravnanje banke mBank utemeljeno s potrebo, da se zastaralni rok za njeno terjatev prekine pred izidom skupinske tožbe, ker je ta rok začel teči s 13. marcem 2018. Tej banki se ne sme odvzeti možnost, da učinkovito uveljavlja svojo terjatev in s tem tudi svojo pravico do sodnega varstva. Po mnenju istega sodišča bi tako velika omejitev procesnih pravic navedene banke lahko presegla cilj varstva potrošnikov in bi bilo s tem kršeno načelo sorazmernosti.
23      Poleg tega naj bi načelo pravne varnosti zahtevalo enotno razlago člena 123(1), točka 1, civilnega zakonika v vseh okoliščinah, tako da je z vložitvijo predloga za izpolnitev dajatve zastaralni rok vsekakor prekinjen.
24      V teh okoliščinah je Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 7(1) Direktive [93/13] ter načela učinkovitosti, sorazmernosti, pravne varnosti in pravice do sodnega varstva, razlagati tako, da nasprotujejo sodni razlagi nacionalne zakonodaje, v skladu s katero se zastaranje terjatve prodajalca ali ponudnika proti potrošniku za povračilo dajatev brez pravnega temelja, izpolnjenih na podlagi pogodbe, ki je postala nična zaradi vključitve nepoštenih pogojev v pogodbo, pretrga s tožbo zaradi plačila, ki jo je banka vložila pred pravnomočnim zaključkom postopka za ugotovitev ničnosti kreditne pogodbe, ki ga je prej sprožil potrošnik?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Dopustnost
25      Osebi KŁ in JŁ ter poljska vlada trdijo, da je –
v nasprotju z navedbami iz predložitvene odločbe –
v skladu z nacionalno sodno prakso zastaralni rok za terjatev banke mBank začel teči na dan, ko ji je bil vročen predlog za ugotovitev ničnosti kreditne pogodbe v okviru skupinske tožbe, to je 28. septembra 2017. Zato je terjatev, ki je predmet spora o glavni stvari, ob vložitvi zahtevka te banke za vračilo že zastarala, zaradi česar naj bi bilo postavljeno vprašanje hipotetično in torej nedopustno.
26      V zvezi s tem zadošča opozoriti, da mora Sodišče v skladu z ustaljeno sodno prakso v okviru porazdelitve pristojnosti med njim in nacionalnimi sodišči upoštevati dejanski in pravni okvir, v katerega so umeščena vprašanja za predhodno odločanje, kot je opredeljen v predložitveni odločbi, tako da predloga za sprejetje predhodne odločbe ni mogoče preučiti glede na razlago nacionalnega prava, na katero se sklicuje vlada države članice ali stranka iz spora o glavni stvari (sodba z dne 21. decembra 2021, Trapeza Peiraios, C‑243/20, EU:C:2021:1045, točka 53 in navedena sodna praksa).
27      V obravnavani zadevi pa je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da predložitveno sodišče meni, da v skladu z nacionalnimi pravili zastaralni rok za terjatev banke mBank teče od dneva, ko je bil v okviru skupinske tožbe izdan sklep o sestavi skupine, ki sta se ji pridružili osebi KŁ in JŁ, to je 13. marca 2018, in da zato terjatev družbe mBank na dan, ko je ta vložila zahtevek za vračilo, to je 13. decembra 2021, še ni zastarala.
28      V teh okoliščinah postavljeno vprašanje ni hipotetično in je zato dopustno.
Vsebinska presoja
29      Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 7(1) Direktive 93/13 in načelo učinkovitosti ob upoštevanju pravice do sodnega varstva ter načel sorazmernosti in pravne varnosti razlagati tako, da nasprotujeta
sodni razlagi določbe nacionalnega prava, na podlagi katere se s tem, da prodajalec ali ponudnik vloži zahtevek za vračilo dajatev, izpolnjenih
v okviru kreditne pogodbe, ki je predmet ločenega postopka, ki ga je potrošnik sprožil za ugotovitev ničnosti te pogodbe zaradi nepoštenih pogojev iz te pogodbe, pretrga zastaralni rok za terjatev tega prodajalca ali ponudnika pred dokončnim zaključkom zadnjenavedenega postopka.
30      Navedeno sodišče navaja, da naj bi se, na eni strani, triletni zastaralni rok za pravico banke mBank, da uveljavlja restitucijske učinke ničnosti kreditne pogodbe, zaradi nedejavnosti banke mBank iztekel, preden je bila izdana odločba o predlogu za ugotovitev ničnosti te pogodbe, ki so ga vložili potrošniki. Na drugi strani, vložitev tožbe za vračilo s strani banke mBank naj bi potrošnike prisilila, da si zagotovijo obrambo, čeprav banka mBank v okviru tega postopka za ugotovitev ničnosti, ki še vedno poteka, predlaga
ugotovitev, da je navedena pogodba
veljavna.
31      V zvezi s tem je treba najprej spomniti, da člen 7(1) Direktive 93/13 državam članicam nalaga, da zagotovijo, da v interesu potrošnikov in konkurentov obstajajo ustrezna in učinkovita sredstva za preprečevanje nadaljnje uporabe nedovoljenih pogojev v pogodbah, ki jih s potrošniki sklenejo prodajalci ali ponudniki.
32      Dalje, v skladu z ustaljeno sodno prakso je treba za pogodbeni pogoj, ki je razglašen za nepoštenega, načeloma šteti, da ni nikoli obstajal, tako da ne more imeti učinkov za potrošnika. Zato mora biti posledica sodne ugotovitve nepoštenosti takega pogoja načeloma to, da se ponovno vzpostavi pravni in dejanski položaj potrošnika, v kakršnem bi potrošnik bil, če tega pogoja ne bi bilo, zlasti z določitvijo pravice do vračila ugodnosti, ki jih je prodajalec ali ponudnik na podlagi navedenega nepoštenega pogoja neupravičeno pridobil v škodo potrošnika (glej sodbo z dne 15. junija 2023, Bank M. (Posledice ničnosti pogodbe), C‑520/21, EU:C:2023:478, točka 65 in navedena sodna praksa). Enako velja, kadar nepoštenost enega ali več pogojev pogodbe, sklenjene med potrošnikom in prodajalcem ali ponudnikom, povzroči ne le ničnost teh pogojev, ampak tudi razveljavitev te pogodbe v celoti (glej v tem smislu sodbo z dne 15. junija 2023, Bank M. (Posledice ničnosti pogodbe), C‑520/21, EU:C:2023:478, točka 66 in navedena sodna praksa).
33      Ta cilj vzpostavitve pravnega in dejanskega položaja, v katerem bi bil potrošnik, če enega ali več nepoštenih pogojev ne bi bilo, je treba uresničevati ob spoštovanju načela sorazmernosti, ki je splošno načelo prava Unije, ki zahteva, da nacionalna ureditev, s katero se to pravo izvaja, ne presega tega, kar je nujno za uresničitev zastavljenega cilja (sodba z dne 23. novembra 2023, Provident Polska, C‑321/22, EU:C:2023:911, točka 85 in navedena sodna praksa).
34      To načelo sorazmernosti pa bi bilo kršeno, če bi bilo treba restitutio in integrum
izključiti v razmerju do prodajalca ali ponudnika. Tako mora biti obveznost vračila, ki sledi ugotovitvi ničnosti kreditne pogodbe, ki vsebuje nepoštene pogoje, vzajemna, pri čemer pa banka od potrošnika ne more zahtevati nadomestila, ki bi presegalo vračilo glavnice, plačane iz naslova izpolnitve iste pogodbe, in plačilo zamudnih obresti po zakonski obrestni meri od opomina (glej v tem smislu sodbo z dne 7. decembra 2023, mBank (Izjava potrošnika), C‑140/22, EU:C:2023:965, točka 62 in navedena sodna praksa).
35      Poleg tega restitucijski učinek, ki je vezan na ničnost kreditne pogodbe, ki vsebuje nepoštene pogoje, ki prav tako upravičuje zahtevek banke za vračilo, omogoča zagotovitev, da varstvo pravic, zagotovljenih s pravnim redom Unije, ne povzroči neupravičene obogatitve potrošnika (glej po analogiji sodbo z dne 13. julija 2006, Manfredi in drugi, od C‑295/04 do C‑298/04, EU:C:2006:461, točka 94).
36      Nazadnje, opozoriti je treba, da v skladu s sodno prakso načelo enakosti orožij, ki je korelat samega pojma poštenega sojenja in katerega namen je zagotoviti ravnotežje med strankami postopka, pomeni obveznost, da se vsaki stranki ponudi razumna možnost, da predstavi svojo zadevo pod pogoji, ki je v primerjavi z nasprotno stranko ne postavljajo v bistveno slabši položaj (sodba z dne 28. julija 2016, Ordre des barreaux francophones et germanophone in drugi, C‑543/14, EU:C:2016:605, točka 40 in navedena sodna praksa), v obravnavanem primeru vključno z vložitvijo zahtevka za vračilo s strani prodajalca ali ponudnika, ki je ločen od vzporednega postopka za ugotovitev ničnosti kreditne pogodbe, ki vsebuje nepoštene pogoje, katerega namen je pretrgati zastaranje njegove terjatve.
37      Vložitev takega zahtevka namreč ne le, da načeloma ne posega v uveljavljanje pravice potrošnikov do vračila ugodnosti, ki jih je ta prodajalec ali ponudnik neupravičeno pridobil na podlagi nepoštenih pogojev, ampak prispeva tudi k ponovni vzpostavitvi pravnega in dejanskega položaja, v katerem bi bili ti potrošniki, če teh pogojev ne bi bilo.
38      Poleg tega je v zvezi z načelom pravne varnosti, na katero se prav tako sklicuje predložitveno sodišče, iz ustaljene sodne prakse razvidno, da je namen tega načela zagotoviti predvidljivost pravnih položajev in razmerij (sodba z dne 16. oktobra 2019, Agrárminiszter, C‑490/18, EU:C:2019:863, točka 35 in navedena sodna praksa). Zato to načelo ne nasprotuje pravilu nacionalnega prava, kot je člen 123(1), točka 1, civilnega zakonika, v skladu s katerim se z vložitvijo zahtevka za izvršitev dajatve v vseh okoliščinah prekine zastaralni rok za pravico do te dajatve.
39      Ob tem predložitveno sodišče navaja, da če se zastaralni rok za terjatev prodajalca ali ponudnika pretrga s tem, da ta vloži ločeno tožbo za vračilo pred dokončnim zaključkom postopka, katerega predmet je tožba za ugotovitev ničnosti, ki so jo potrošniki pred tem vložili pri drugem sodišču, bi bili ti prisiljeni vložiti odgovor na tožbo in, če v postopki ne bi uspeli, plačati zamudne obresti in stroške v postopku, ki ga je sprožil ta prodajalec ali ponudnik.
40      Glede zastaralnega roka, ki se uporablja za terjatev prodajalca ali ponudnika za vračilo, je treba opozoriti, da so v skladu z ustaljeno sodno prakso podrobna pravila za izvajanje varstva potrošnikov iz Direktive 93/13 ob neobstoju posebnih predpisov Unije na tem področju v skladu z načelom postopkovne avtonomije držav članic določena v njihovem nacionalnem pravnem redu. Vendar ta pravila ne smejo biti manj ugodna od tistih, ki urejajo podobne položaje v nacionalnem pravu (načelo enakovrednosti), niti ne smejo biti oblikovana tako, da v praksi onemogočajo ali pretirano otežujejo uresničevanje pravic, ki jih podeljuje pravni red Unije (načelo učinkovitosti) (sodba z dne 14. decembra 2023, Getin Noble Bank (Zastaralni rok za tožbe za vračilo), C‑28/22, EU:C:2023:992, točka 60 in navedena sodna praksa).
41      Sodišče je v zvezi s tem že razsodilo, da bi postopkovna pravila, ki potrošniku povzročijo previsoke stroške, lahko potrošnika odvrnila od tega, da učinkovito brani svoje pravice pred sodiščem, pri katerem je prodajalec ali ponudnik vložil tožbo (glej v tem smislu sodbo z dne 7. aprila 2022, Caixabank, C‑385/20, EU:C:2022:278, točka 54).
42      Zato bo moralo predložitveno sodišče, kolikor je mogoče, uporabiti nacionalno pravo, vključno s postopkovnimi pravili, ki po potrebi omogočajo prekinitev postopka v zvezi s tožbo prodajalca ali ponudnika za vračilo do dokončnega zaključka postopka v zvezi s
predlogom za ugotovitev ničnosti kreditne pogodbe, ki so jo predhodno vložili potrošniki, tako da posledice, ki v skladu s tem pravom izhajajo iz tega, da je banka mBank pretrgala zastaranje svoje terjatve pred ugotovitvijo ničnosti kreditne pogodbe zaradi nepoštenih pogojev v njej, ne ogrožajo cilja Direktive 93/13, ki je zagotoviti visoko raven varstva potrošnika. Navedeno sodišče mora poleg tega zagotoviti, da stroški, ki nastanejo zaradi tožbe za vračilo, ki jo je banka vložila pred ugotovitvijo ničnosti pogodbe, in ki bi jih morali kriti potrošniki, če ne bi uspeli v okviru te tožbe, niso nesorazmerno visoki, tako da bi bili potrošniki odvrnjeni od uveljavljanja pravic, ki jih imajo na podlagi te direktive.
43      V zvezi z dejstvom, ki ga je poudarilo predložitveno sodišče, da bi bil potrošnik prisiljen vložiti odgovor na tožbo v postopku v zvezi s tožbo za vračilo, ki jo je vložil prodajalec ali ponudnik, je treba poudariti, da zgolj to dejstvo, katerega namen je tudi zagotoviti načelo kontradiktornosti, ni tako, da bi v praksi onemogočalo ali čezmerno oteževalo uveljavljanje pravic, ki jih potrošniku podeljuje pravni red Unije.
44      Glede na navedene razloge je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 7(1) Direktive 93/13 in načelo učinkovitosti ob upoštevanju pravice do sodnega varstva ter načel sorazmernosti in pravne varnosti razlagati tako, da načeloma ne nasprotujeta sodni razlagi določbe nacionalnega prava, na podlagi katere se s tem, da prodajalec ali ponudnik vloži zahtevek za vračilo dajatev, opravljenih v okviru kreditne pogodbe, ki je predmet ločenega postopka, ki ga je potrošnik sprožil zaradi ugotovitve ničnosti te pogodbe zaradi nepoštenosti pogojev v njej, pretrga zastaralni rok za terjatev tega prodajalca ali ponudnika pred dokončnim zaključkom zadnjenavedenega postopka, če nacionalno sodišče ob upoštevanju celotnega nacionalnega prava sprejme vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da uveljavljanje pravic, ki jih ima potrošnik na podlagi Direktive 93/13, ni pretirano oteženo ali onemogočeno.
Stroški
45      Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (deveti senat) razsodilo:
Člen 7(1) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah in načelo učinkovitosti ob upoštevanju pravice do sodnega varstva ter načel sorazmernosti in pravne varnosti
je treba razlagati tako, da
načeloma ne nasprotujeta sodni razlagi določbe nacionalnega prava, na podlagi katere se s tem, da prodajalec ali ponudnik vloži zahtevek za vračilo dajatev, opravljenih v okviru kreditne pogodbe, ki je predmet ločenega postopka, ki ga je potrošnik sprožil zaradi ugotovitve ničnosti te pogodbe zaradi nepoštenosti pogojev iz te pogodbe, pretrga zastaralni rok za terjatev tega prodajalca ali ponudnika pred dokončnim zaključkom zadnjenavedenega postopka, če nacionalno sodišče ob upoštevanju celotnega nacionalnega prava sprejme vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da uveljavljanje pravic, ki jih ima potrošnik na podlagi Direktive 93/13, ni pretirano oteženo ali onemogočeno.
Podpisi
*      Jezik postopka: poljščina.
i      Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.