62020TJ0128
HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a treia)
22 septembrie 2021 (
*1
)
„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cereri de înregistrare a mărcilor Uniunii Europene verbală COLLIBRA și figurativă collibra – Marca națională verbală anterioară Kolibri – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 – Dreptul de a fi ascultat – Articolul 94 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul 2017/1001”
În cauzele T‑128/20 și T‑129/20,
Collibra, cu sediul în Bruxelles (Belgia), reprezentată de A. Renck, I. Junkar și A. Bothe, avocați,
reclamantă,
împotriva
Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), reprezentat de H. O’Neill și V. Ruzek, în calitate de agenți,
pârât,
cealaltă parte în procedura care s‑a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenient in fața Tribunalului, fiind
Hans Dietrich, cu domiciliul în Starnberg (Germania), reprezentat de T. Träger, avocat,
având ca obiect două acțiuni formulate împotriva a două decizii ale Camerei întâi de recurs a EUIPO din 13 decembrie 2019 (cauzele R 737/2019-1 și R 738/2019‑1) privind două proceduri de opoziție între domnul Dietrich și Collibra,
TRIBUNALUL (Camera a treia),
compus din domnii A. M. Collins, președinte, Z. Csehi (raportor) și G. De Baere, judecători,
grefier: doamna A. Juhász‑Tóth, administratoare,
având în vedere cererile introductive depuse la grefa Tribunalului la 27 februarie 2020,
având în vedere memoriile în răspuns ale EUIPO depuse la grefa Tribunalului la 6 mai 2020,
având în vedere memoriile în răspuns ale intervenientului depuse la grefa Tribunalului la 7 mai 2020,
având în vedere decizia din 2 iulie 2020 de conexare a cauzelor T‑128/20 și T‑129/20 pentru buna desfășurare a fazei scrise și eventuala fază orală a procedurii,
în urma ședinței din 11 martie 2021,
pronunță prezenta
Hotărâre (
1
)
I. Istoricul litigiilor
1
La 1 iunie 2017, reclamanta, Collibra, a formulat două cereri de înregistrare a unor mărci ale Uniunii Europene la Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), în temeiul Regulamentului (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca Uniunii Europene (JO 2009, L 78, p. 1), cu modificările ulterioare [înlocuit prin Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2017 privind marca Uniunii Europene (JO 2017, L 154, p. 1)].
2
Mărcile a căror înregistrare a fost solicitată sunt:
–
în cauza T‑128/20, semnul verbal COLLIBRA;
–
în cauza T‑129/20, semnul figurativ reprezentat mai jos:
3
Produsele și serviciile pentru care au fost solicitate înregistrările fac parte, în cauza T‑128/20, din clasele 9 și 42, iar în cauza T‑129/20, din clasa 9 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, cu revizuirile și modificările ulterioare, și corespund, pentru fiecare din aceste clase, descrierii următoare:
–
clasa 9: „Programe informatice de management al datelor pentru organizarea și gestionarea datelor interne”;
–
clasa 42: „Proiectarea și dezvoltarea de computere și programe informatice; servicii de consiliere în domeniul programelor informatice; instalarea și întreținerea de software; servicii în domeniul științei și tehnologiei și de cercetare și servicii de proiectare conexe, proiectarea și dezvoltarea de hardware și de software; servicii de analiză și cercetare industrială în domeniul software; toate serviciile menționate anterior cu privire la programe informatice de management al datelor și de catalogare pentru organizarea și gestionarea datelor interne.”
[omissis]
5
La 31 august 2017, intervenientul, domnul Hans Dietrich, a formulat două opoziții, în temeiul articolului 41 din Regulamentul nr. 207/2009 (devenit articolul 46 din Regulamentul 2017/1001), împotriva înregistrării mărcilor solicitate pentru toate produsele și serviciile menționate la punctul 3 de mai sus.
6
Cele două opoziții se întemeiau în special pe marca germană verbală anterioară Kolibri, depusă la 1 iulie 1999 și înregistrată la 17 octombrie 1999 cu numărul 39938675, care desemnează produse și servicii din clasele 9, 16, 36, 38, 41 și 42 în sensul Aranjamentului de la Nisa, care corespund în special următoarelor produse și servicii:
–
clasa 9: „Programe înregistrate pe suporturi de date (software) pentru prelucrarea datelor și prelucrarea textelor; programe de prelucrare de date și de texte referitoare la sisteme pentru informații imobiliare, sisteme pentru informații geografice (SIG), administrarea de bunuri imobile, gestionarea imobilelor, gestionarea instalațiilor și a serviciilor conexe, administrarea clădirilor și/sau bunurilor imobiliare, punerea la dispoziție de parcări și parcări subterane, inclusiv punerea la dispoziție de locuri de parcare; programe de prelucrare de date și de texte pentru administrațiile publice sau municipale, programe de prelucrare a datelor și a textelor pentru autoritățile publice sau municipale referitoare la sisteme pentru informații imobiliare, taxe de construcție și de amenajare, administrare de bunuri imobile, procedura de solicitare a autorizației de construcție, urbanism, procedura de autorizare a construcției, date de arhivă privind canalele și conductele de apă, contabilitatea Trezoreriei publice, înregistrarea reședinței, biroul de stare civilă, administrația cimitirelor, organizarea, pregătirea și desfășurarea alegerilor, punerea la dispoziție de parcări și parcări subterane, inclusiv punerea la dispoziție de locuri de parcare”;
–
clasa 42: „Închirierea de programe de prelucrare a datelor și a textelor; instalarea și punerea la dispoziție de servicii de asistență telefonică și de centre de asistență pentru prelucrarea datelor și a textelor în administrațiile publice și municipale; instalarea și punerea la dispoziție de sisteme de informare la nivel municipal.”
[omissis]
17
Camera de recurs a confirmat constatarea diviziei de opoziție potrivit căreia exista, pentru publicul relevant compus din profesioniști care lucrează în întreprinderi și în organizații publice, un risc de confuzie în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001, în ceea ce privește mărcile în conflict, în pofida nivelului de atenție ridicat al acestui public.
II. Procedura și concluziile părților
18
Reclamanta a solicitat Tribunalului:
–
anularea deciziilor atacate;
–
obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.
19
EUIPO și intervenientul solicită Tribunalului:
–
respingerea acțiunii;
–
obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
III. În drept
[omissis]
23
În susținerea acțiunilor, reclamanta invocă două motive, întemeiate, primul, pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001 și al doilea, pe încălcarea dreptului la apărare prevăzut la articolul 94 alineatul (1) din Regulamentul 2017/1001.
[omissis]
B. Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001
[omissis]
1.
Cu privire la compararea semnelor
[omissis]
c)
Pe plan conceptual
60
Pe plan conceptual, reclamanta invocă o eroare a camerei de recurs în partea în care aceasta a considerat că mărcile în conflict aveau un grad de similitudine ridicat și susține, dimpotrivă, că acestea sunt diferite.
[omissis]
67
În speță, în primul rând, camera de recurs a considerat că, în limba germană, marca anterioară poate să facă referire la un colibri, fapt care nu este contestat.
68
În al doilea rând, camera de recurs a observat în continuare că, având în vedere similitudinea pronunției cuvântului „collibra” și a cuvântului „kolibri”, nu se poate exclude posibilitatea ca o parte importantă a publicului german relevant să perceapă în mărcile solicitate o aluzie la conceptul de colibri. Aceasta a concluzionat că mărcile în conflict pot fi considerate foarte asemănătoare pe plan conceptual pentru o parte semnificativă a publicului relevant din Germania.
69
Acest raționament pare să fie corect din perspectiva jurisprudenței potrivit căreia, chiar dacă consumatorul mediu percepe o marcă în mod obișnuit ca pe un tot și nu face o examinare a diferitor detalii ale acesteia, nu este mai puțin adevărat că, în percepția unui semn verbal, acesta va identifica elemente verbale care îi sugerează o semnificație concretă sau care seamănă cu anumite cuvinte pe care le cunoaște [a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 octombrie 2004, Vitakraft‑Werke Wührmann/OAPI – Krafft (VITAKRAFT), T‑356/02, EU:T:2004:292, punctul 51, Hotărârea din 13 februarie 2007, RESPICUR, T‑256/04, EU:T:2007:46, punctul 57, și Hotărârea din 19 septembrie 2012, TeamBank/OAPI – Fercredit Servizi Finanziari (f@ir Credit), T‑220/11, nepublicată, EU:T:2012:444, punctul 38]. Faptul că acest concept de colibri nu are legătură cu produsele și serviciile vizate de mărcile solicitate este lipsit de relevanță având în vedere că acestea din urmă seamănă cu cuvântul german „kolibri”, cunoscut de o parte considerabilă a publicului german.
70
Niciunul dintre celelalte argumente ale reclamantei nu poate să infirme acest raționament.
71
În ceea ce privește jurisprudența invocată potrivit căreia nu poate exista similitudine conceptuală între o marcă ce nu are nicio semnificație aparentă în niciuna dintre limbile oficiale ale Uniunii și o altă marcă al cărei element verbal are în general o semnificație reală pentru publicul din Uniune [a se vedea Hotărârea din 16 ianuarie 2008, Inter‑Ikea/OAPI – Waibel (idea), T‑112/06, nepublicată, EU:T:2008:10, punctul 70 și jurisprudența citată, și Hotărârea din 21 ianuarie 2016, Laboratorios Ern/OAPI – michelle menard (Lenah.C), T‑802/14, nepublicată, EU:T:2016:25, punctul 45 și jurisprudența citată], va fi suficient să se arate că aceasta nu este aplicabilă în speță în măsura în care camera de recurs a apreciat în mod întemeiat că mărcile solicitate evocă conceptul unui colibri, precum marca anterioară.
[omissis]
74
Prin urmare, este necesar să se arate că camera de recurs nu a săvârșit nicio eroare de drept atunci când a constatat un grad ridicat de similitudine conceptuală între semnele în conflict.
2.
Cu privire la compararea produselor și serviciilor
a)
Cu privire la produsele din clasa 9
75
În ceea ce privește compararea programelor informatice în conflict, reclamanta critică concluzia camerei de recurs potrivit căreia programele informatice pentru care a fost utilizată marca anterioară prezintă un nivel mediu de similitudine cu programele informatice vizate de mărcile solicitate.
76
În speță, trebuie amintit că programele informatice care fac obiectul comparației sunt:
–
„programe informatice de management al datelor pentru organizarea și gestionarea datelor interne” vizate de mărcile solicitate și
–
„programe de prelucrare de date și de texte referitoare la sisteme pentru informații imobiliare, sisteme pentru informații geografice (SIG), administrarea de bunuri imobile, gestionarea imobilelor, gestionarea instalațiilor și a serviciilor conexe, administrarea clădirilor și/sau bunurilor imobiliare; programe de prelucrare a datelor și a textelor pentru administrațiile publice sau municipale, programe de prelucrare a datelor și a textelor pentru autoritățile publice sau municipale referitoare la sisteme pentru informații imobiliare, taxe de construcție și de amenajare, administrare de bunuri imobile, procedura de solicitare a autorizației de construcție, urbanism, procedura de autorizare a construcției, date de arhivă privind canalele și conductele de apă, contabilitatea Trezoreriei publice” pentru care a fost utilizată marca anterioară.
[omissis]
1) Cu privire la natura programelor informatice
80
Reclamanta reproșează camerei de recurs că a ajuns în mod automat la o concluzie de similitudine întemeindu‑se numai pe faptul că toate produsele erau legate de programe informatice, cu încălcarea liniilor directoare ale EUIPO privind mărcile și desenele și modelele industriale.
81
Reiese însă din raționamentul camerei de recurs că aceasta nu s‑a limitat la natura produselor în condițiile în care a afirmat, la punctul 41 din deciziile atacate, că publicul relevant al produselor în conflict, natura și destinația programelor informatice pot coincide, precum și întreprinderile de proiectare și de dezvoltare a programelor informatice în conflict. Prin urmare, acest argument trebuie respins.
2) Cu privire la destinația programelor informatice
82
Reclamanta arată că destinația programelor informatice în conflict este foarte diferită, astfel cum ar fi afirmat chiar divizia de opoziție. Destinația programelor informatice vizate de mărcile solicitate ar fi să asigure managementul datelor interne, al cărui principal obiectiv ar fi să permită persoanelor din cadrul unei organizații să caute, să localizeze și să verifice fiabilitatea datelor interne, garantând în același timp conformitatea cu reglementările. Deși programele informatice desemnate de marca anterioară, potrivit dovezilor de utilizare, pot permite consultarea datelor, ceea ce, potrivit reclamantei, ar constitui o trăsătură comună a majorității programelor informatice, destinația lor ar fi să automatizeze și să asiste tranzacțiile imobiliare și în special redactarea documentelor în materie imobiliară și gestionarea autorizațiilor de construcție și a instalațiilor.
[omissis]
88
În principal, este necesar să se examineze temeinicia argumentelor referitoare la compararea destinației programelor informatice.
89
În primul rând, trebuie respinsă afirmația reclamantei potrivit căreia programele informatice desemnate de marca anterioară ar servi numai la redactarea de documente și la automatizarea sarcinilor, în măsura în care reiese din analiza dovezilor de utilizare, de altfel necontestată, că respectivele programe informatice au ca destinație nu numai „prelucrarea de texte”, ci și „prelucrarea de date”, care poate include o realitate mai largă decât simpla redactare a documentelor sau automatizarea unor sarcini.
90
În al doilea rând, la punctul 40 din deciziile atacate, camera de recurs a afirmat că „necesitatea de a pune în aplicare politici legate de date, de a menține integritatea și fiabilitatea datelor, precum și de a asigura respectarea standardelor de reglementare” este la fel de pertinentă în privința tranzacțiilor imobiliare de tipul achizițiilor, vânzărilor, drepturilor de superficie, contractelor de concesiune, ca și în privința administrării imobilelor, precum închirierea și locațiunea de bunuri, gestionarea imobilelor și a instalațiilor. Aceasta a considerat că entitățile din sectorul public, ca orice organizație privată, sunt obligate să pună în aplicare „politici legate de date, să mențină integritatea datelor și să asigure respectarea standardelor de reglementare” cu privire la solicitările de acordare a autorizațiilor de construcție și administrarea și gestiunea instalațiilor.
91
La punctul 40 din deciziile atacate, camera de recurs nu a efectuat o comparație a destinației programelor informatice în conflict și nici nu a explicat modul în care programele informatice acoperite de marca anterioară corespund acelorași obiective ca programele informatice de management al datelor, contrar celor afirmate de EUIPO. În schimb, camera de recurs a definit implicit managementul datelor ca fiind „[punerea în aplicare a] politicilor legate de date, [menținerea] integrității și fiabilității datelor[, precum și respectarea] standardelor de reglementare”, definiție pe care părțile nu o contestă.
92
În al treilea rând, trebuie remarcat faptul că singura comparație a destinației programelor informatice în conflict este efectuată de camera de recurs la punctul 39 din deciziile atacate, care are următorul cuprins:
„Organizarea și gestionarea datelor interne descrise în specificația mărcilor solicitate sunt, de asemenea, caracteristici ale programelor informatice [ale intervenientului]. De exemplu, programul informatic [al intervenientului] de solicitare a autorizației de construcție (OP 17) permite unei organizații să creeze o hartă personalizată a elementelor datelor sale esențiale: circulația fișierelor, serviciile specializate, activitățile individuale și repartizarea sarcinilor.”
93
Camera de recurs a apreciat în esență numai la punctul 39 din deciziile atacate că „prelucrarea datelor” și „prelucrarea textelor” realizate de programele informatice desemnate de marca anterioară implică aceleași caracteristici de „organizare și gestionare a datelor interne” precum „programele informatice de management al datelor pentru organizarea și gestionarea datelor interne” vizate de mărcile solicitate. Acesta este motivul pentru care, numai la punctul 39 din deciziile atacate, camera de recurs a constatat o suprapunere a programelor informatice, întemeiată pe existența unor caracteristici comune ale programelor informatice în conflict, și anume faptul că toate permiteau organizarea și gestionarea datelor interne. În această privință, trebuie remarcat că intervenientul susține în mod eronat că reclamanta ar fi admis suprapuneri între programele informatice care fac obiectul comparației pe parcursul procedurii administrative. Astfel, observațiile la care intervenientul face referire, prin care s‑ar fi admis astfel de suprapuneri, sunt în realitate extrase din propriile înscrisuri, iar nu din cele ale reclamantei.
94
Trebuie confirmat faptul că „prelucrarea datelor” în materie imobiliară acoperită de marca anterioară necesită caracteristici de organizare și gestionare a datelor interne, prezente de asemenea în programele informatice desemnate de mărcile solicitate. În această privință, EUIPO și intervenientul subliniază în mod întemeiat că programele informatice de „gestionare a instalațiilor” sau de „administrare a clădirilor și/sau bunurilor imobiliare” desemnate de marca anterioară generează un volum important de date și integrează anumite funcționalități de organizare și gestionare a acestor date, funcționalități ce caracterizează, de asemenea, programele informatice de management al datelor.
95
Existența unei suprapuneri între destinațiile respectivelor programe informatice reprezintă motivul pentru care camera de recurs a constatat numai un nivel mediu de similitudine în ceea ce privește destinația, iar nu unul ridicat.
96
În plus, trebuie respins argumentul reclamantei potrivit căruia divizia de opoziție a afirmat că destinația programelor informatice este foarte diferită. Astfel, aceasta din urmă a arătat că, deși destinațiile lor specifice nu sunt aceleași („their specific purpose of use is not the same”), toate erau utilizate, în general, pentru prelucrarea datelor („data processing”) și, în plus, că metoda lor de utilizare (prin intermediul unui computer) era aceeași. Prin urmare, reiese de asemenea din aceste decizii o suprapunere a destinațiilor programelor informatice, în sensul că toate permit realizarea prelucrării de date.
[omissis]
b)
Cu privire la serviciile din clasa 42
116
Reclamanta arată că, fără a motiva, camera de recurs se limitează să afirme că serviciile vizate de marca verbală solicitată ar putea fi propuse de aceleași întreprinderi care concep tipurile de programe informatice pentru care este utilizată marca anterioară. În plus, această împrejurare, de altfel contestată, ar fi insuficientă pentru a constata o similitudine între produsele și serviciile menționate. În realitate, aceste servicii ar fi diferite de programele informatice acoperite de marca anterioară sau, cel mult, foarte puțin asemănătoare.
117
EUIPO și intervenientul contestă această argumentație.
[omissis]
121
În al doilea rând, fără a săvârși o eroare, camera de recurs a indicat că programele informatice de gestionare a bunurilor imobile și a instalațiilor acoperite de marca anterioară și programele informatice de management al datelor vizate de marca verbală solicitată pot fi concepute și dezvoltate de aceleași întreprinderi. Trebuie constatat că, în domeniul tehnologiei informațiilor, producătorii de programe informatice furnizează de asemenea, în mod curent, servicii legate de programele respective. De asemenea, astfel cum observă EUIPO, în speță, utilizatorii finali și producătorii produselor și serviciilor în conflict coincid. Întrucât argumentele reclamantei în această privință au fost deja respinse, camera de recurs a putut concluziona în mod întemeiat că serviciile vizate de marca verbală solicitată, care privesc toate programele informatice de management al datelor și de catalogare pentru organizarea și gestionarea datelor interne, sunt similare cu programele informatice desemnate de marca anterioară. În plus, acest raționament este suficient pentru a stabili o similitudine, contrar celor susținute de reclamantă.
3.
Cu privire la riscul de confuzie
[omissis]
134
Reiese din cele de mai sus că primul motiv trebuie respins în întregime.
[omissis]
Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a treia)
declară și hotărăște:
1)
Conexează cauzele T‑128/20 și T‑129/20 în vederea pronunțării hotărârii.
2)
Respinge acțiunile.
3)
Obligă Collibra la plata cheltuielilor de judecată.
Collins
Csehi
De Baere
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 22 septembrie 2021.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: engleza.
(
1
)	Sunt redate numai punctele din prezenta hotărâre a căror publicare este considerată utilă de către Tribunal.