62007B0456
ORDONANȚA TRIBUNALULUI (Camera a treia)
12 februarie 2010 (
*1
)
În cauza T-456/07,
Comisia Europeană, reprezentată de domnii J.-F. Pasquier și D. Martin, în calitate de agenți,
reclamantă,
împotriva
Centrului de Traduceri pentru Organismele Uniunii Europene (CdT), reprezentat inițial de G. Vandersanden și ulterior de L. Levi, avocați,
pârât,
având ca obiect o cerere de anulare a pretinsei decizii prin care CdT ar fi refuzat să plătească la bugetul general, pentru exercițiile financiare 1998-2005, o contribuție ce reprezintă cota de finanțare a sistemului comunitar de pensii, imputabilă angajatorului,
TRIBUNALUL (Camera a treia),
compus din domnul J. Azizi, președinte, doamna E. Cremona și domnul S. Frimodt Nielsen (raportor), judecători,
grefier: domnul E. Coulon,
pronunță prezenta
Ordonanță
Cadrul juridic
Sistemul comunitar de pensii
1
Articolul 83 din Statutul funcționarilor Comunităților Europene, atât în versiunea sa în vigoare înainte de 1 mai 2004 (denumit în continuare „vechiul statut”), cât și în cea aplicabilă după această dată (denumit în continuare „noul statut”), are următorul cuprins:
„(1)   Plata prestațiilor prevăzute de prezentul sistem de pensii este în sarcina bugetului Comunităților. Statele membre garantează colectiv plata prestațiilor respective, în conformitate cu baremul de repartizare stabilit pentru finanțarea acestor cheltuieli.
[…]
(2)   Finanțarea acestui sistem de pensii se bazează, în proporție de o treime, pe contribuțiile funcționarilor […]”
2
Articolul 83a alineatul (2), introdus în noul statut, prevede următoarele:
„Agențiile care nu primesc subvenții din bugetul general al Uniunii Europene varsă la bugetul menționat anterior toate contribuțiile necesare finanțării sistemului de pensii.”
Reglementarea financiară
3
Posibilitatea instituțiilor de a constata creanțele ale căror titulare se consideră este prevăzută la articolul 72 alineatul (2) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 248, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198, rectificare în JO 2003, L 25, p. 43, denumit în continuare „regulamentul financiar”), aplicabil de la Această dispoziție prevede:
„Instituția poate constata în mod oficial o creanță imputabilă altor persoane decât statele printr-o decizie care constituie titlu executoriu în sensul articolului 256 […] CE.”
Dispoziții aplicabile CdT
Dispoziții aplicabile pe întreaga durată a litigiului
4
Centrul de Traduceri pentru Organismele Uniunii Europene (CdT) este o agenție instituită prin Regulamentul (CE) nr. 2965/94 al Consiliului din 28 noiembrie 1994 de înființare a Centrului de Traduceri pentru Organismele Uniunii Europene (JO L 314, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 142). CdT are personalitate juridică (articolul 3 din Regulamentul nr. 2965/94) și dispune de un buget autonom. Misiunea sa constă în a presta servicii de traducere organismelor vizate la articolul 2 din Regulamentul nr. 2965/94, precum și, eventual, instituțiilor. Participă de asemenea la activitățile Comitetului interinstituțional pentru traducere. CdT are sediul la Luxemburg (Luxemburg).
5
Articolul 9 din Regulamentul nr. 2965/94 are următorul cuprins:
„(1)   [CdT] se află sub autoritatea unui director numit de către consiliul de administrație la propunerea Comisiei pentru o perioadă de cinci ani; mandatul acestuia poate fi reînnoit.
(2)   Directorul este reprezentantul legal al [CdT]. Acesta sau aceasta răspunde de:
—
pregătirea și punerea în aplicare corespunzătoare a programului de lucru și a deciziilor adoptate de către consiliul de administrație;
—
administrarea curentă;
—
îndeplinirea sarcinilor ce revin [CdT];
—
executarea bugetului;
—
toate problemele legate de personal;
—
pregătirea ședințelor consiliului de administrație.
(3)   Directorul răspunde în fața consiliului de administrație.”
6
Articolul 17 din Regulamentul nr. 2965/94 prevede că personalul CdT respectă reglementările aplicabile funcționarilor și altor angajați ai Comunităților Europene.
7
Regulamentul nr. 2965/94 a fost modificat de două ori. Prima dintre aceste modificări, aplicabilă de la 17 noiembrie 1995, a fost introdusă prin Regulamentul (CE) nr. 2610/95 al Consiliului din (JO L 268, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 164). A doua modificare, aplicabilă de la, rezultă din Regulamentul (CE) nr. 1645/2003 al Consiliului din (JO L 245, p. 13, Ediție specială, 01/vol. 4, p. 204).
Dispoziții aplicabile anilor 1998-2002
8
În redactarea ce rezultă din Regulamentul nr. 2610/95, aplicabilă exercițiilor financiare 1998-2002, articolul 10 din Regulamentul nr. 2965/94 are următorul cuprins:
„(1)   Pentru fiecare an financiar corespunzător anului calendaristic se elaborează estimări ale veniturilor și cheltuielilor [CdT], care se introduc în bugetul [CdT].
(a)
Veniturile și cheltuielile prevăzute de bugetul [CdT] sunt echilibrate.
(b)
Sub rezerva dispozițiilor prevăzute la litera (c) privind perioada inițială, venitul se constituie din plățile efectuate de agențiile și oficiile care beneficiază de serviciile [CdT] […] pentru activitatea desfășurată de [CdT].
(c)
În perioada inițială, care nu depășește trei exerciții financiare:
—
la începutul exercițiului financiar, oficiile și agențiile, instituțiile și organismele care beneficiază de serviciile [CdT] plătesc o contribuție în sumă forfetară din bugetele lor, care se bazează pe cele mai bune informații posibile și care va fi adaptată având în vedere activitatea efectiv desfășurată,
—
se poate plăti o contribuție către [CdT] din bugetul general al Comunităților Europene pentru a asigura funcționarea acestuia.
(3)   Cheltuielile [CdT] includ remunerația personalului, cheltuielile administrative și de infrastructură, precum și costurile de funcționare.”
9
Normele referitoare la aprobarea și la executarea bugetului CdT, astfel cum sunt aplicabile perioadei 1998-2002, sunt stabilite la articolele 13-15 din Regulamentul nr. 2965/94, în redactarea ce rezultă din Regulamentul nr. 2610/95. Din aceste dispoziții rezultă că directorul CdT are competența elaborării și a executării bugetului, în timp de aprobarea bugetului și descărcarea de gestiune sunt în sarcina consiliului de administrație.
Dispoziții aplicabile anilor 2003-2005
10
În redactarea ce rezultă din Regulamentul nr. 1645/2003, aplicabilă exercițiilor financiare 2003-2005, articolul 10 din Regulamentul nr. 2965/94 are următorul cuprins:
„(1)   Pentru fiecare an financiar corespunzător anului calendaristic se elaborează estimări ale veniturilor și cheltuielilor [CdT], care se introduc în bugetul [CdT].
(a)
Bugetul centrului se caracterizează prin echilibrul dintre venituri și cheltuieli.
(b)
Veniturile [CdT] cuprind plățile efectuate de organismele pentru care lucrează [CdT] și de instituțiile și organele cu care s-a convenit colaborarea în schimbul activității desfășurate de [CdT], inclusiv activități interinstituționale, precum și subvenția acordată de Comunitate.
(3)   Cheltuielile [CdT] includ remunerația personalului, cheltuielile administrative și de infrastructură, precum și costurile de funcționare.”
11
Normele referitoare la aprobarea și la executarea bugetului CdT, astfel cum erau aplicabile în perioada 2003-2005, sunt stabilite la articolele 13-15 din Regulamentul nr. 2965/94, în redactarea ce rezultă din Regulamentul nr. 1645/2003. Aceste din urmă dispoziții nu pun în discuție competențele directorului, dar prevăd în schimb intervenția Parlamentului European și a Consiliului Uniunii Europene pentru a stabili cuantumul subvenției comunitare prevăzute la articolul 10 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2965/94, cu modificările ulterioare, precum și pentru a efectua descărcarea de gestiune a directorului cu privire la executarea bugetului CdT. Sub această rezervă, competențele consiliului de administrație rămân neschimbate.
Situația de fapt
Cereri de plată la bugetul general a unei contribuții la sistemul comunitar de pensii pentru exercițiile financiare 1998-2005
12
Printr-o notă a directorului general al Direcției Generale (DG) Personal și Administrație din 1 iulie 1998 (denumită în continuare „nota din ”), Comisia Comunităților Europene a solicitat Agenției Europene pentru Medicamente (EMEA), Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), precum și Oficiului Comunitar pentru Soiuri de Plante (OCSP) să plătească la bugetul comunitar o sumă corespunzătoare contribuției la sistemul comunitar de pensii, imputabilă angajatorului.
13
Nota din 1 iulie 1998 preciza următoarele:
„Organismele descentralizate plătesc lunar Comisiei sumele aferente contribuției personalului lor la sistemul comunitar de pensii. Unele dintre aceste organisme, printre care agenția dumneavoastră, sunt susceptibile să se autofinanțeze total sau parțial. Pentru menținerea echilibrului bugetar și respectarea logicii sistemului de pensii […], este necesar, așadar, ca aceste organisme să plătească o contribuție care îi revine angajatorului și care corespunde dublului contribuției personalului, ponderată în funcție de nivelul de autofinanțare propriu fiecărui organism.
Fundamentul implicit al acestei practici se află în regulamentele de înființare a agențiilor […]
În consecință, vă rugăm să dispuneți plata către Comisie, potrivit procedurii prevăzute pentru plata contribuțiilor personalului, a sumei aferente contribuției «angajator» a agenției dumneavoastră la finanțarea sistemului de pensii, pe care Comisia o va afecta potrivit dispozițiilor corespunzătoare.
Aceste plăți, cărora li se va aplica o rată a dobânzii adecvată, vor trebui efectuate în mod retroactiv începând cu anul în care agenția dumneavoastră a început să perceapă resurse proprii.”
14
Nota din 1 iulie 1998 a fost transmisă directorului CdT la prin fax adresat de șeful Unității Pensii și relații cu foștii angajați a DG Personal și Administrație a Comisiei. În acest fax se preciza că, în realitate, nota din era de asemenea destinată CdT, care era „rugat să o ia în considerare în mod corespunzător”.
15
La 19 august 1998, directorul CdT a răspuns șefului Unității Pensii și relații cu foștii angajați a DG Personal și Administrație a Comisiei că era pregătit să ia în considerare această cerere și dorea să i se precizeze, de către Comisie, „fundamentul juridic al practicii propuse din perspectiva [CdT]”.
16
La 9 februarie 2000, CdT a solicitat avizul Comisiei cu privire la poziția sa potrivit căreia contribuția la sistemul comunitar de pensii datorată de angajator trebuia să fie suportată de bugetul general al Comunităților.
17
Printr-o notă din 16 martie 2000, șeful Unității Pensii și relații cu foștii angajați a DG Personal și Administrație a Comisiei a precizat că CdT trebuia considerată de la înființarea sa ca un organism ce se autofinanțează și că, prin urmare, tot de atunci trebuia să plătească la bugetul general contribuția la sistemul de pensii datorată de angajator.
18
Printr-o notă din 11 aprilie 2000, responsabilul Departamentului Administrație generală, finanțe și personal al CdT a comunicat Comisiei că, în opinia consiliului de administrație al CdT, poziția exprimată în nota din se baza pe o argumentație incoerentă și incompletă și era lipsită de fundament juridic. Se solicita din nou Comisiei să precizeze temeiul juridic pe care era întemeiată cererea sa pentru a da consiliului de administrație posibilitatea de a avea în vedere soluționarea favorabilă a acesteia.
19
Printr-o notă din 16 mai 2000, șeful Unității Pensii și relații cu foștii angajați a DG Personal și Administrație a Comisiei a confirmat poziția exprimată anterior, potrivit căreia CdT îi era imputabilă o contribuție egală cu două treimi din finanțarea sistemului comunitar de pensii. În opinia Comisiei, CdT era „în mod clar autofinanțat”, fiind remunerat în schimbul prestării de servicii, dar se putea pune în discuție aspectul dacă CdT avea obligația de a plăti „partea angajator” în perioada inițială, vizată la articolul 10 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul nr. 2965/94, în versiunea în vigoare atunci (a se vedea punctul 8 de mai sus).
20
Printr-o notă din 21 iunie 2000, responsabilul Departamentului Administrație generală, finanțe și personal al CdT a precizat din nou că nu putea efectua plata unei „cote-părți patronale” decât în cazul în care Comisia ar furniza temeiul juridic al cererii sale. În cuprinsul acestei note se mai preciza că cererea Comisiei părea contrară articolului 83 alineatul (1) din fostul statut, conform căruia „[p]lata prestațiilor prevăzute de […] sistem[ul] de pensii este în sarcina bugetului Comunităților”. Prin urmare, indicarea unui temei juridic clar părea necesară „pentru evitarea oricărei contestații din partea controlul[ui] financiar [al CdT] și al Curții de Conturi [a Comunităților Europene]”.
21
La 27 octombrie 2000, consiliul de administrație al CdT a hotărât să constituie în conturile agenției o rezervă reprezentând valoarea contribuției cerute de Comisie începând cu anul 1998. Cu toate acestea, înainte de a proceda la plata sumei corespunzătoare, a solicitat din nou Comisiei să precizeze pe ce temei juridic se baza pentru a reclama această plată.
22
Într-o notă din 24 octombrie 2000, prin care se urmărea pregătirea unei reuniuni interservicii, notă ce a fost comunicată CdT pentru informare, directorul general al DG Personal și Administrație a Comisiei a precizat următoarele:
„Inițial, [vechiul] statut a prevăzut înființarea unui sistem de pensii pentru personalul supus statutului, sistem în cadrul căruia angajatorul și-ar procura resursele în exclusivitate din buget[ul Comunităților].
[Vechiul] statut […] nu a prevăzut în mod explicit finanțarea sistemului de pensii de către un angajator care nu ar fi finanțat de la buget[ul Comunităților]. Or, în mod legitim, se poate ridica problema dacă buget[ul Comunităților] trebuie să finanțeze o parte din cheltuielile cu personalul – în cazul de față pensiile – ale unui astfel de organism.
La rândul său, regulamentul de înființare a CdT nu a prevăzut în mod explicit plata unei contribuții la acest sistem, dar a prevăzut că CdT nu va putea fi subvenționat de la buget[ul Comunităților] decât în primii trei ani de existență, indicând astfel implicit o autofinanțare ulterioară.
Nu ar fi, așadar, logic ca un organism care se autofinanțează să necesite subvenționarea de la buget[ul Comunităților] a unei părți din cheltuielile cu personalul, aferentă chiar pensiilor, în timp ce restul cheltuielilor cu personalul ar trebui să fie asigurate din bugetul propriu.
În consecință și cu toate că nu există o mențiune explicită nici în [vechiul] statut, nici în Regulament[ul nr. 2965/94], pare logic ca CdT să plătească, în calitate de angajator, o contribuție la buget[ul Comunităților] pentru a se achita de obligațiile ce îi revin în domeniul pensiilor și a le transfera la buget[ul Comunităților].
Suntem în prezența unor împrejurări identice cu cele ale celor două organisme cu autofinanțare (OAPI și OCSP), care le-au determinat pe acestea să plătească la buget[ul Comunităților] partea de contribuție a angajatorului la sistemul de pensii (dublul celei plătite de angajați), pentru ca sistemul de pensii să asume – în final – cheltuielile aferente pensiilor.
Problema provine din împrejurarea că CdT consideră că temeiul juridic actual nu este imperativ. Serviciul Juridic al Comisiei a confirmat că, din punct de vedere stric juridic, trebuie să se concluzioneze că nu există nicio dispoziție care să poată obliga în mod expres agențiile să plătească la bugetul general contribuția «angajator», iar o simplă mențiune în linia de venituri a bugetului pare insuficientă.
Discuția ar trebui să se orienteze, așadar, către punerea în aplicare a temeiului juridic adecvat, susceptibil să impună o astfel de obligație, și nu se poate evoca decât statutul însuși și/sau regulamentul de constituire a CdT.
O modificare a [vechiului] statut este desigur posibilă și ar putea fi realizată în cadrul măsurilor pregătitoare […] Cu toate acestea, o modificare a Regulamentului [nr. 2965/94] ar fi de asemenea necesară și ar putea fi suficientă pentru a confirma că acest organism se autofinanțează în totalitate, inclusiv în ceea ce privește cheltuielile cu personalul, ceea ce ar conferi un temei juridic explicit pentru plata contribuției CdT la buget[ul Comunităților].”
23
Printr-o notă din 16 martie 2001, directorul CdT l-a informat pe directorul general al DG Personal și Administrație a Comisiei că împărtășea rezervele expuse în nota din în ceea ce privește existența unui temei juridic de natură să constituie fundamentul cererii Comisiei și sugera elaborarea de către Comisie a unui proiect de acord.
24
Printr-o notă din 11 octombrie 2001, directorul general al DG Personal și Administrație a Comisiei a transmis CdT un proiect de acord. În conformitate cu prevederile articolului 1 din acest proiect de acord, Comisia asigură plata pensiilor datorate funcționarilor și celorlalți agenți ai CdT. La articolul 2 se stipula că CdT trebuia să plătească lunar la bugetul Uniunii Europene o contribuție egală cu valoarea totală destinată să acopere suma actuarială a drepturilor la pensie dobândite de personalul său, începând de la .
25
La 26 octombrie 2001, consiliul de administrație al CdT a hotărât să nu dea curs acestui proiect de acord.
26
Printr-o notă din 17 mai 2005, directorul general al DG Personal și Administrație a Comisiei a solicitat CdT, în temeiul articolului 83a alineatul (2) din noul statut (a se vedea punctul 2 de mai sus), plata sumelor aferente contribuției la sistemul comunitar de pensii care incumbă angajatorilor pentru anul 2005, respectiv o sumă de 1,52 milioane de euro. Pe de altă parte, pentru exercițiile 1998-2004, se solicita CdT plata sumelor deja alocate, respectiv o sumă de 6 milioane de euro înainte de actualizare. Prin urmare, CdT era informat că ordinele de plată urmau a fi emise de serviciile Comisiei însărcinate cu gestionarea și lichidarea drepturilor individuale.
27
Printr-o notă din 26 august 2005, directorul în exercițiu al CdT a contestat calitatea acestei instituții de organism autofinanțat. În această privință, CdT preciza că articolul 10 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 2965/94, în versiunea aplicabilă începând cu anul 2003, prevedea că CdT beneficiază de o subvenție comunitară (a se vedea punctul 10 de mai sus) și că este supus dispozițiilor de reglementare financiară aplicabile agențiilor finanțate de la bugetul general. Pe de altă parte, CdT amintea că nu putea achiesa la cererea Comisiei, prezentată pentru exercițiile financiare 1998-2004, din moment ce chiar Comisia recunoscuse că respectiva cerere nu era justificată de niciun temei juridic. Se solicita astfel Comisiei să suspende orice procedură de recuperare a creanțelor contestate.
28
Printr-o notă din 7 martie 2006, directorul general al DG Traduceri, în calitate de președinte al consiliului de administrație al CdT, și-a exprimat opinia cu privire la o propunere a CdT vizând supunerea litigiului unui expert independent. Din această notă, care a fost transmisă directorului în exercițiu al CdT, rezultă că serviciile Comisiei nu aveau nicio obiecție la ideea ca CdT să beneficieze de un aviz juridic independent, dar apreciau că un astfel de aviz nu putea obliga Comisia, iar litigiul, în cazul în care ar persista, nu ar putea fi înaintat decât instanțelor comunitare.
Actul atacat
29
La 21 martie 2006, directorul general al DG Personal și Administrație a adresat o notă directorului în exercițiu al CdT. În această notă, Comisia confirma cererea sa de plată către bugetul general a contribuției la sistemul comunitar de pensii, datorată de angajator pentru anii 1998-2005, și solicita CdT să își precizeze și să își motiveze poziția cu privire la acest aspect în termen de o lună.
30
Printr-o notă din 7 aprilie 2006 (denumită în continuare „actul atacat”), directorul în exercițiu al CdT a transmis directorului general al DG Personal și Administrație un aviz adoptat la de consiliul de administrație al CdT (denumit în continuare „avizul din ”).
31
În acest aviz, consiliul de administrație al CdT arăta că, după luarea în considerare a unui document de sinteză elaborat la 10 ianuarie 2006 de directorul general al DG Traduceri a Comisiei, a unui aviz redactat la de responsabilul Serviciului Afaceri juridice al CdT, precum și a unei note redactate de un profesor de drept, considera că nu datorează plata „contribuțiilor angajator” la sistemul comunitar de pensii. Cu toate acestea, propunea Comisiei să accepte, în vederea identificării unei soluții definitive la această problemă, să se supună unei proceduri de arbitraj.
Procedura și concluziile părților
32
Prin cererea introductivă depusă la grefa Curții la 15 iunie 2006, Comisia a introdus prezenta acțiune.
33
Prin Ordonanța din 11 decembrie 2007, Curtea a trimis cauza la Tribunal.
34
Comisia solicită Tribunalului:
—
anularea actului atacat;
—
obligarea CdT la plata cheltuielilor de judecată.
35
CdT solicită Tribunalului:
—
respingerea acțiunii, în principal, ca inadmisibilă și, în subsidiar, ca nefondată;
—
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
În drept
36
Potrivit articolului 111 din Regulamentul de procedură, atunci când o acțiune este în mod vădit inadmisibilă, Tribunalul poate, fără continuarea procedurii, să se pronunțe prin ordonanță motivată.
37
În speță, Tribunalul se consideră suficient de edificat pe baza actelor depuse la dosar pentru a se pronunța fără a dispune continuarea procedurii.
38
În principal, CdT invocă două motive de inadmisibilitate împotriva prezentei acțiuni. Primul motiv se întemeiază pe susținerea că actul atacat nu este o măsură care produce efecte juridice obligatorii de natură să afecteze interesele Comisiei, modificând în mod distinct situația juridică a acesteia. Al doilea motiv de inadmisibilitate invocat de CdT se întemeiază pe susținerea că acest organism nu face parte dintre instituțiile, enumerate la articolul 230 CE, în privința cărora Tribunalul exercită controlul legalității actelor.
39
Trebuie examinat, în primul rând, primul motiv de inadmisibilitate.
Argumentele părților
40
CdT susține că actul atacat, care constă în transmiterea avizului din 22 martie 2006, nu poate face obiectul unei acțiuni în anulare, întrucât articolul 230 CE exclude în mod expres avizele din sfera controlului de legalitate pe care îl prevede.
41
CdT se prevalează, în plus, de jurisprudența potrivit căreia, în primul rând, nu constituie acte care pot face obiectul unei acțiuni în anulare în sensul articolului 230 CE decât măsurile ce produc efecte juridice obligatorii de natură să afecteze interesele reclamanților, modificând în mod distinct situația juridică a acestora, iar, în al doilea rând, pentru a stabili dacă un act produce astfel de efecte, este necesar să se examineze substanța acestuia.
42
CdT susține că actul atacat nu este o decizie și nu produce niciun efect juridic obligatoriu. Avizul din 22 martie 2006 cuprinde, în opinia sa, o apreciere cu privire la problema dacă CdT constituie sau nu constituie un organism subvenționat și adresează Comisiei solicitarea de a suspenda procedurile de recuperare a creanțelor contestate și de a se supune unei proceduri de arbitraj, ceea ce Comisia nu ar fi refuzat niciodată în mod formal, în niciuna dintre scrisorile al căror destinatar era CdT. Ar fi astfel în discuție o simplă luare de poziție, fără caracter de decizie, însoțită de invitația la o negociere ulterioară pentru a se ajunge la o soluție acceptabilă pentru ambele părți. De altfel, CdT nu s-ar fi opus niciodată solicitării Comisiei, ci s-ar fi limitat să urmărească obținerea de explicații din partea acestei instituții.
43
În ceea ce privește actul atacat, ar fi vorba numai despre un act de transmitere a avizului din 22 martie 2006, fără a cuprinde vreo apreciere cu privire la conținutul acestuia.
44
Simplul fapt că actul atacat constituie răspunsul la o cerere cuprinsă în nota directorului general al DG Personal și Administrație din 21 martie 2006, adresată directorului în exercițiu al CdT, nu poate fi suficient pentru a califica acest act drept decizie supusă căilor de atac în temeiul articolului 230 CE.
45
În plus, din moment ce Comisia recunoaște că nu poate invoca un temei juridic imperativ, de natură să constituie fundamentul obligației CdT de a plăti contribuția la sistemul comunitar de pensii datorată de angajator, CdT consideră că nici răspunsul furnizat la o simplă solicitare de plată din partea Comisiei nu reprezintă o decizie. Astfel, problema dacă o manifestare de opinie ce emană de la o instituție constituie sau nu constituie o decizie supusă căilor de atac ar depinde de aspectul dacă autorul actului contestat a acționat în temeiul unei dispoziții legale care îi conferă putere de decizie și dacă actul în cauză poate produce efecte juridice.
46
În plus, simpla precizare că CdT este un organism subvenționat în mod parțial nu poate afecta în sine interesele Comisiei, modificând în mod distinct situația sa juridică.
47
În sfârșit, CdT consideră că acțiunile Comisiei, respectiv recuperarea creanțelor contestate prin compensare și introducerea unei acțiuni în anulare, sunt cele de natură să îi afecteze interesele, modificând situația sa juridică. În opinia sa, în loc să introducă o acțiune în anulare împotriva unui act lipsit de valoare juridică, Comisia ar fi trebuit să adopte o decizie care să producă efecte juridice obligatorii, căreia CdT i-ar fi putut contesta legalitatea.
48
Comisia susține că, pentru a stabili dacă un act poate face obiectul unei acțiuni în temeiul articolului 230 CE, ceea ce trebuie examinat este chiar substanța acestuia, precum și intenția autorului său. Astfel, în temeiul unei jurisprudențe constante, forma în care se adoptă un act sau o decizie este, în principiu, nerelevantă în ceea ce privește posibilitatea de a ataca acel act sau acea decizie printr-o acțiune în anulare.
49
Or, actul atacat ar răspunde unei cereri a directorului general al DG Personal și Administrație, care urmărea să „obțin[ă] din partea consiliului de administrație al [CdT] o poziție oficială și motivată în legătură cu partea patronală a contribuției pentru pensii a [CdT] la bugetul general începând cu exercițiul 1998”. Prin urmare, trebuie să se considere că acest act exprimă, în substanța și în intenția sa, poziția CdT cu privire la plata la bugetul general a contribuției la sistemul comunitar de pensii, datorată de angajator.
50
Comisia susține că este vorba despre o luare de poziție clară și că nota directorului general în exercițiu al CdT, prin care s-a transmis acest aviz, constituie un act atacabil în temeiul articolului 230 CE.
51
Potrivit Comisiei, caracterul de decizie al actului atacat reiese de asemenea din contextul în care a intervenit. Din anul 2000, CdT ar fi refuzat astfel în mod constant, spre deosebire de OAPI și de OCSP, să plătească contribuția la sistemul comunitar de pensii, datorată de angajator. Pe de altă parte, Comisia ar fi refuzat orice procedură de arbitraj printr-o notă din 7 martie 2006 (a se vedea punctul 28 de mai sus). În aceste condiții, afirmațiile CdT potrivit cărora actul atacat ar cuprinde o invitație la o discuție ulterioară și o propunere de arbitraj ar prezenta un caracter artificial.
Aprecierea Tribunalului
52
În temeiul unei jurisprudențe constante, numai măsurile care produc efecte juridice obligatorii de natură să afecteze interesele terților, modificând în mod distinct situația juridică a acestora, constituie acte susceptibile să facă obiectul unei acțiuni în anulare (a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 17 aprilie 2008, Cestas/Comisia, T-260/04, Rep., p. II-701, punctul 67 și jurisprudența citată).
53
În plus, este necesar să se examineze substanța măsurii a cărei anulare este solicitată pentru a se stabili dacă poate face obiectul unei acțiuni în anulare, forma în care a fost luată această măsură fiind în principiu nerelevantă în această privință (a se vedea Hotărârea Cestas/Comisia, punctul 52 de mai sus, punctul 68 și jurisprudența citată).
54
Numai actul prin care autorul acestuia ia poziție în mod inechivoc și definitiv, într-o formă care permite să se identifice natura acestuia, constituie o decizie susceptibilă să facă obiectul unei acțiuni în anulare, cu condiția însă ca respectiva decizie să nu constituie confirmarea unui act anterior (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 26 mai 1982, Germania și Bundesanstalt für Arbeit/Comisia, 44/81, Rec., p. 1855, punctul 12). În cazul în care actul atacat este pur confirmativ, acțiunea nu este admisibilă decât cu condiția ca actul confirmat să fi fost atacat în termen (a se vedea Hotărârea Tribunalului din, AssiDomän Kraft Products și alții/Comisia, T-227/95, Rec., p. II-1185, punctul 29 și jurisprudența citată). Astfel, în cazul în care un reclamant lasă să expire termenul pentru a acționa împotriva unei decizii prin care s-a adoptat în mod inechivoc o măsură producătoare de efecte juridice obligatorii care îi afectează interesele, respectivul reclamant nu poate reiniția acest termen solicitând autorului actului în cauză să revină asupra deciziei și formulând o acțiune împotriva deciziei de refuz care confirmă decizia luată anterior (a se vedea Hotărârea Tribunalului din, Cobrecaf și alții/Comisia, T-514/93, Rec., p. II-621, punctul 44 și jurisprudența citată).
55
În schimb, o manifestare de opinie în scris sau o simplă declarație de intenție nu poate constitui o decizie de natură să facă obiectul unei acțiuni în anulare, din moment ce nu este susceptibilă să producă efecte juridice sau nu urmărește să producă astfel de efecte (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 27 martie 1980, Sucrimex și Westzucker/Comisia, 133/79, Rec., p. 1299, punctele 15-19, și Hotărârea Curții din, Regatul Unit/Comisia, 114/86, Rec., p. 5289, punctele 12-15).
56
Pe de altă parte, s-a statuat, în ceea ce privește acțiunile în anulare introduse de particulari, că orice scrisoare trimisă ca răspuns la o cerere formulată de destinatarul acesteia nu constituie în mod necesar o decizie care deschide destinatarului respectiv calea unei acțiuni în anulare (a se vedea în acest sens Ordonanța Curții din 27 ianuarie 1993, Miethke/Parlamentul European, C-25/92, Rec., p. I-473, punctul 10).
57
Acestea sunt principiile în lumina cărora trebuie să se stabilească dacă actul atacat poate face obiectul unei acțiuni în anulare, ceea ce CdT contestă cu motivarea că acest act nu este o decizie și nu produce niciun efect juridic obligatoriu.
58
În primul rând, rezultă din jurisprudență (a se vedea punctul 53 de mai sus) că numai substanța actului prezintă importanță, iar nu, în principiu, forma acestuia. Astfel, forma în care este adoptat un act nu poate schimba natura acestuia (a se vedea Hotărârea Tribunalului din 24 martie 1994, Air France/Comisia, T-3/93, Rec., p. II-121, punctul 57 și jurisprudența citată) și nu prezintă, prin urmare, un caracter determinant. Cu toate acestea, nu poate fi exclus ca Tribunalul să ia în considerare forma în care sunt adoptate actele a căror anulare i se solicită, în măsura în care poate contribui la identificarea naturii acestora (a se vedea în acest sens Hotărârea Germania și Bundesanstalt für Arbeit/Comisia, punctul 54 de mai sus, punctul 12).
59
Trebuie, așadar, să se verifice mai întâi dacă actul atacat, prin substanța sa, în primul rând, poate produce efecte juridice ca urmare a competenței autorului său (a se vedea în acest sens Ordonanța Miethke/Parlamentul European, punctul 56 de mai sus, punctele 15 și 16) și, în al doilea rând, dacă produce în fapt astfel de efecte.
60
În primul rând, rezultă din repartizarea competențelor între directorul CdT și consiliul de administrație al acestui organism, instituită prin articolele 9 și 13-15 din Regulamentul nr. 2965/94 (a se vedea punctele 5, 9 și 11 de mai sus), că decizia de principiu referitoare la plata contribuției CdT la sistemul comunitar de pensii este de competența respectivului consiliu de administrație. Prin urmare, acesta, astfel cum susține în mod întemeiat Comisia, putea să adopte o decizie de natură a afecta situația juridică a terților, mai precis interesele financiare ale Comunității.
61
În al doilea rând, actul atacat constă într-o simplă notă de transmitere a avizului din 22 martie 2006. Deși constituie un răspuns la solicitarea Comisiei de a lua poziție cu privire la principiul plății de către CdT a unei contribuții la finanțarea sistemului comunitar de pensii, astfel cum susține Comisia, această notă este, în mod individual, lipsită de valoare juridică. Cu toate acestea, nu poate fi exclus ca actul transmis, ca atare, să afecteze interesele Comisiei, modificând situația sa juridică. Trebuie examinată, așadar, substanța avizului din .
62
În această privință, trebuie observat că documentul menționat se intitulează „aviz”, ceea ce, astfel cum arată CdT, implică în principiu faptul că un astfel de act nu poate face obiectul unui control al legalității. Totuși, din moment ce trebuie examinată substanța actului, iar nu forma acestuia (a se vedea punctele 53 și 58 de mai sus), simpla împrejurare că actul respectiv se intitulează „aviz” nu permite să se concluzioneze, numai pentru acest motiv, în sensul inadmisibilității acțiunii. În schimb, este necesar să se țină seama de acest titlu, fără a se acorda respectivei constatări o importanță determinantă, pentru a se aprecia, în cadrul interpretării conținutului actului, dacă acesta prezintă caracterul unei decizii.
63
În acest aviz, consiliul de administrație al CdT a precizat printre altele următoarele:
„Consiliul de administrație al [CdT] a luat act cu interes de diferitele documente care i-au fost înaintate în legătură cu regulile aplicabile plății contribuțiilor «angajator» la sistemul comunitar de pensii pentru agenții [CdT] […]
În conformitate cu [două] avize, [CdT], a cărui misiune, printre altele, este participarea la Comitetul Interinstituțional pentru Traducere și Interpretare și care, în această calitate, primește o subvenție de la bugetul general al [Uniunii] are într-adevăr caracterul unei agenții subvenționate, în timp ce Comisia nu împărtășește acest punct de vedere. Prin urmare, consiliul de administrație al [CdT] consideră că [CdT] nu datorează plata contribuției «angajator» la sistemul comunitar de pensii.”
64
În împrejurările de față, ultima frază a citatului reprodus la punctul 63 de mai sus nu constituie o luare de poziție definitivă cu caracter de decizie în sensul jurisprudenței citate la punctul 54 de mai sus.
65
Astfel și în pofida faptului că, în temeiul articolului 72 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1605/2002, Comisia ar fi putut să adopte o decizie prin care să oblige CdT să plătească sumele pe care considera că acest organism le datorează, serviciile acestei instituții s-au limitat să solicite CdT, în mai multe rânduri, să plătească din proprie inițiativă o contribuție la finanțarea sistemului comunitar de pensii pentru exercițiile financiare 1998-2005. Răspunzând la aceste solicitări, CdT a interpelat, în numeroase rânduri, serviciile Comisiei în legătură cu existența unui temei juridic care să poată justifica plata contribuției în cauză (a se vedea punctele 15, 18, 20, 23 și 27 de mai sus).
66
În acest context, este necesar să se considere că, în avizul din 22 martie 2006, consiliul de administrație al CdT s-a limitat să transmită Comisiei că, în opinia sa, Comisia nu a furnizat un răspuns satisfăcător la cererile sale repetate care vizau precizarea temeiului juridic pe care se baza pentru a pretinde plata acestei sume. În plus, trebuie remarcat că avizul din se încheie cu invitația de a continua discuția și cu propunerea unei proceduri de soluționare a diferendului. În aceste condiții, luarea de poziție a consiliului de administrație al CdT nu prezintă un caracter definitiv și nu a putut determina efecte juridice obligatorii de natură să afecteze interesele terților, modificând în mod distinct situația juridică a acestora.
67
Pe de altă parte, trebuie observat că, presupunându-se chiar că luarea de poziție cuprinsă în avizul din 22 martie 2006 poate fi considerată, dimpotrivă, producătoare de astfel de efecte juridice, începând cu (a se vedea punctul 18 de mai sus), ulterior de la (a se vedea punctul 21 de mai sus), și de la (a se vedea punctul 25 de mai sus), consiliul de administrație al CdT contestase deja, în termeni comparabili și lipsiți de echivoc, împrejurarea că ar fi obligat la plata vreunei contribuții la sistemul comunitar de pensii, datorată de angajator. În aceste condiții, avizul din ar avea un caracter pur confirmativ în raport cu luările de poziție anterioare ale consiliului de administrație al CdT. Or, întrucât acestea din urmă nu au fost contestate în termenul prevăzut pentru introducerea unei acțiuni în anulare, prezenta acțiune ar fi inadmisibilă în temeiul jurisprudenței menționate la punctul 54 de mai sus.
68
În al doilea rând, niciunul dintre argumentele invocate de Comisie nu este de natură să demonstreze admisibilitatea acțiunii.
69
Pe de o parte, este adevărat că actul atacat constituie răspunsul la o solicitare adresată de directorul general al DG Personal și Administrație (a se vedea punctul 29 de mai sus), care urmărea să obțină din partea consiliului de administrație al CdT o „poziție oficială și motivată” cu privire la plata contribuției la sistemul comunitar de pensii datorată de angajator pentru exercițiile financiare 1998-2005. Cu toate acestea, orice comunicare emisă de un organism comunitar ca răspuns la o cerere formulată de destinatarul acesteia nu constituie în mod necesar o decizie care poate face obiectul unei acțiuni în anulare (a se vedea în acest sens Ordonanța Miethke/Parlamentul European, punctul 56 de mai sus, punctul 10).
70
Pe de altă parte, împrejurarea că, în contextul în care a intervenit, solicitarea cuprinsă în avizul din 22 martie 2006 de a continua negocierile cu Comisia și de a se supune împreună unei proceduri de arbitraj prezintă, în opinia Comisiei, un caracter artificial nu permite să se concluzioneze că această propunere este pur dilatorie. Astfel, după cum s-a arătat la punctul 65 de mai sus, Comisia ar fi putut să adopte o decizie prin care să oblige CdT la plata contribuțiilor pe care Comisia considera că organismul respectiv le datorează. În acest caz, CdT ar fi fost destinatarul unei decizii care modifica situația sa juridică, împotriva căreia ar fi putut formula o acțiune în anulare în cazul în care s-ar fi considerat îndreptățit.
71
Din cele arătate mai sus rezultă că primul motiv de inadmisibilitate invocat de CdT trebuie admis. În consecință, fără a mai fi necesar să se examineze cel de al doilea motiv de inadmisibilitate invocat de CdT, prezenta acțiune trebuie respinsă ca vădit inadmisibilă.
Cu privire la cheltuielile de judecată
72
Potrivit articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Comisia a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată, în conformitate cu concluziile formulate de CdT.
Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a treia)
dispune:
1)
Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.
2)
Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.
Luxemburg, 12 februarie 2010.
Grefier
E. Coulon
Președinte
J. Azizi
(
*1
)	Limba de procedură: franceza.