62018TJ0406_RES
Predmet T-406/18
de Volksbank NV
protiv
Jedinstvenog sanacijskog odbora (SRB)
Presuda Općeg suda (deseto prošireno vijeće) od 12. veljače 2025.
„Ekonomska i monetarna unija – Bankovna unija – Jedinstveni mehanizam za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava (SRM) – Jedinstveni fond za sanaciju (SRF) – Odluka SRB-a o izračunu ex ante doprinosâ za razdoblje doprinosa 2018. – Članci 4., 14. i 16. Delegirane uredbe (EU) 2015/63 – Načelo dobre uprave”
Ekonomska i monetarna politika – Ekonomska politika – Jedinstveni mehanizam za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava – Ex ante doprinosi Jedinstvenom fondu za sanaciju (SRF) – Izračun tih doprinosa na temelju posljednjih odobrenih i potvrđenih godišnjih financijskih izvještaja na dan 31. prosinca godine koja prethodi razdoblju doprinosa – Financijski izvještaji koji odgovaraju obračunskoj godini koja je započela tijekom pretposljednje godine tog razdoblja i završila tijekom godine koja je prethodila tom istom razdoblju
(Uredba Komisije 2015/63, čl. 12. st. 2. i čl. 14. st. 1.-3.)
(t. 65.-67.)
Ekonomska i monetarna politika – Ekonomska politika – Jedinstveni mehanizam za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava – Ex ante doprinosi Jedinstvenom fondu za sanaciju (SRF) – Utvrđivanje doprinosa institucije – Metoda utvrđivanja neto obveze – Spajanje kreditnih institucija tijekom razdoblja doprinosa – Značajno smanjenje obveza koje proizlaze iz tog spajanja – Korištenje podataka svojstvenih različitim trenucima razdoblja doprinosa – Načelo dobre uprave – Obveza Jedinstvenog sanacijskog odbora (SRB) da pažljivo i nepristrano ispita sve relevantne elemente za izračun doprinosa – Neuzimanje u obzir tih relevantnih elemenata – Povreda načela dobre uprave – Nedopuštenost
(Uredba br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 70. st. 2. podst. 2. t. (a); Uredba Komisije 2015/63, čl. 4. st. 1. i čl. 14. st. 1.; Direktiva 2014/59 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 103. st. 2.)
(t. 72., 85.-87., 90.-92.)
Ekonomska i monetarna politika – Ekonomska politika – Jedinstveni mehanizam za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava – Ex ante doprinosi Jedinstvenom fondu za sanaciju (SRF) – Utvrđivanje ex ante doprinosa – Trenutak koji je relevantan za utvrđivanje neto obveza kreditne institucije – Diskrecijska ovlast Jedinstvenog sanacijskog odbora (SRB) – Granice – Načelo dobre uprave – Obveza preciznog odražavanja veličine dotičnih institucija i rizika povezanog s njihovim obvezama
(Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 41.; Uredba br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 70. st. 2. podst. 2. t. (a); Uredba Komisije 2015/63, čl. 4. st. 1. i čl. 14. st. 1.; Direktiva 2014/59 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 103. st. 2.)
(t. 73., 74., 77., 78., 80.-83.)
Kratak prikaz
Nakon što mu je podnesena tužba za poništenje, koju je prihvatio, Opći sud prvi put odlučuje o metodi kojom je Jedinstveni sanacijski odbor (SRB) izračunao ex ante doprinose institucija koje su porezni obveznici i sastavne dijelove tog izračuna u slučaju spajanja dviju kreditnih institucija.
Tužitelj, društvo Volksbank NV, prijašnji SNS Bank NV, kreditna je institucija sa sjedištem u Nizozemskoj.
Grupa koju su 2016. činili SNS Bank i njegova dva društva kćeri, bila je predmet restrukturiranja na temelju kojeg je 31. prosinca 2016. društvo SNS Bank preuzelo ta dva društva kćeri, a 1. siječnja 2017. potonje je preimenovano u Volksbank (u daljnjem tekstu: spajanje iz 2016.). To je preuzimanje dovelo do povlačenja odobrenja za rad tih dvaju društava kćeri, ostavljajući tužitelja 2017. kao jedinu instituciju obuhvaćenu područjem primjene Uredbe br. 806/2014 (
1
).
Odlukom od 12. travnja 2018. (
2
) SRB je utvrdio ex ante doprinose SRF-u (u daljnjem tekstu: ex ante doprinosi) (
3
) za 2018. za institucije obuhvaćene odredbama potonje uredbe, među kojima je i tužitelj. Dopisom od 23. travnja 2018. De Nederlandsche Bank NV (DNB, Središnja banka Nizozemske), u svojstvu nacionalnog sanacijskog tijela, naložio je tužitelju da podmiri svoj ex ante doprinos za 2018., kako ga je utvrdio SRB.
SRB je 8. kolovoza 2022. donio pobijanu odluku (
4
) kojom je povukao i zamijenio prvotnu odluku u pogledu određenih institucija među kojima je tužitelj, kako bi, s obzirom na različite odluke Suda (
5
), ispravio nedostatak u obrazloženju potonjeg. Kako bi izračunao tužiteljeve neto obveze i, prema tome, njegov osnovni godišnji doprinos, SRB je upotrijebio, s jedne strane, iznos ukupnih tužiteljevih obveza na dan 31. prosinca 2016., pri čemu se tako oslonio na podatke nakon spajanja iz 2016., i, s druge strane, prosječni iznos njegovih osiguranih depozita, koji se izračunava tromjesečno tijekom 2016., pri čemu je taj iznos stoga utvrđen na temelju podataka koji su u velikom dijelu prethodili tom spajanju (u daljnjem tekstu: metoda koju je SRB upotrijebio). U tom je kontekstu, s obzirom na metodu koju je SRB upotrijebio, tužitelj u potporu svojoj tužbi za poništenje pobijane odluke osobito prigovorio SRB-u da je koristio podatke povezane s različitim trenucima u svrhu izračuna njegova ex ante doprinosa.
Ocjena Općeg suda
Opći sud najprije podsjeća na to da iz članka 4. stavka 1. Delegirane uredbe 2015/63 (
6
) proizlazi da je na SRB-u da izračuna ex ante doprinos svake institucije na temelju informacija koje je ona dostavila i, konkretno, na temelju posljednjih odobrenih godišnjih financijskih izvještaja dostupnih najkasnije 31. prosinca godine koja prethodi razdoblju doprinosa (u daljnjem tekstu: godina N-1), zajedno s mišljenjem ovlaštenog revizora ili revizorskog društva. Osim toga, utvrđuje da se, s obzirom na vrijeme potrebno za dovršetak takvih financijskih izvještaja, te informacije u pravilu odnose na pretposljednju godinu koja prethodi razdoblju predmetnog doprinosa ili, u iznimnim okolnostima, na obračunsku godinu koja je započela tijekom te pretposljednje godine i završila tijekom godine N-1 (u daljnjem tekstu, za ta dva razdoblja: referentna godina N-2).
Što se tiče SRB-ove primjene podataka povezanih s različitim trenucima u svrhu izračuna neto obveza i stoga tužiteljeva ex ante doprinosa, Opći sud ispituje može li SRB, kada uzima u obzir prosječni iznos osiguranih depozita, izračunan tromjesečno, referentne godine N-2 za potrebe izračuna neto obveza, istodobno uzeti u obzir za taj isti izračun iznos ukupnih obveza, kako je iskazan na kraju referentne godine N-2, a ne prosječni iznos ukupnih obveza izračunan na tromjesečnoj osnovi, s obzirom na to da taj iznos ukupnih obveza uključuje i iznos osiguranih depozita.
U tom pogledu Opći sud ističe da ni Delegirana uredba 2015/63 ni Direktiva 2014/59 ni Uredba br. 806/2014 63 ne sadržavaju posebne zahtjeve u pogledu pitanja je li SRB pri utvrđivanju neto obveza dužan uzeti u obzir iznos ukupnih obveza na kraju referentne godine N-2 ili njihov prosječni iznos tijekom te godine. Slijedom toga, Delegiranom uredbom 2015/63 (
7
) SRB-u se dodjeljuje diskrecijska ovlast u pogledu relevantnog trenutka za određivanje iznosa ukupnih obveza u svrhu izračuna neto obveza.
Međutim, u okviru izvršavanja takve diskrecijske ovlasti Opći sud pojašnjava, s jedne strane, da načelo dobre uprave (
8
) institucijama i tijelima Unije nameće obvezu pažljivog i nepristranog ispitivanja svih relevantnih elemenata konkretnog slučaja. S druge strane, što se konkretno tiče predmetnog područja, osnovni godišnji doprinos, kako je predviđen Direktivom 2014/59 i Uredbom br. 806/2014 (
9
), temelji se na razmjernom iznosu neto obveza svake institucije u odnosu na neto obveze drugih institucija. Takav omjer odražava opću strukturu sustava ex ante doprinosa, prema kojoj osnovni godišnji doprinos mora prije svega odražavati veličinu svake institucije ovisno o njezinim obvezama (
10
).
Dakle, veličina institucije prvi je pokazatelj njezinog profila rizičnosti jer što je institucija veća to je veća vjerojatnost da bi u slučaju poteškoća sanacijsko tijelo moglo smatrati da je u javnom interesu da provede njegovu sanaciju i da koristi SRF kako bi se osigurala učinkovita primjena instrumenata sanacije. U tom je kontekstu Opći sud već presudio da osnovni godišnji doprinos treba odražavati veličinu institucija kako bi se osiguralo da se jedinstvenom sanacijskom mehanizmu osiguraju dostatna financijska sredstva za učinkovitu primjenu sanacijskih instrumenata. U tim je okolnostima na SRB-u da izračuna osnovne godišnje doprinose tako da dovoljno precizno odražavaju veličinu dotičnih institucija kao i rizik povezan s njihovim obvezama, tako da institucije koje imaju značajne obveze plaćaju više ex ante doprinose od institucija s ograničenim obvezama – podložno prilagodbi tih doprinosa s obzirom na dotične pokazatelje rizika – i da institucije budu potaknute na primjenu načina poslovanja koji su manje rizični smanjenjem, među ostalim, iznosa njihovih neto obveza.
Međutim, iako metoda koju je SRB upotrijebio u pravilu može dovoljno precizno odražavati veličinu dotičnih institucija, može se dogoditi drukčije u određenim posebnim slučajevima do kojih može doći kada se ukupne obveze i osigurani depoziti određene institucije znatno mijenjaju tijekom referentne godine N-2, što nadilazi uobičajene fluktuacije takvih obveza tijekom godine. Taj razvoj može, među ostalim, biti posljedica promjene u strukturi navedene institucije, poput one nastale spajanjem ili preuzimanjem. Ako se SRB nađe u takvoj posebnoj situaciji, iz načela dobre uprave proizlazi da je dužan pažljivo i nepristrano ispitati sve relevantne elemente predmetnog slučaja u okviru izvršavanja svoje diskrecijske ovlasti.
Slijedom toga, kada institucija SRB-u podnese konkretne, brojčane i provjerljive podatke iz kojih proizlazi da su se zbog znatne promjene njezine strukture tijekom referentne godine N-2 ukupne njezine obveze i iznos njezinih osiguranih depozita znatno promijenili, tako da metoda izračuna neto obveza više ne odražava njezinu veličinu na dovoljno precizan način, SRB je dužan uzeti u obzir takve elemente kako bi se uvjerio da izračun neto obveza dotične institucije poštuje prethodno navedene zahtjeve.
U ovom slučaju Opći sud najprije utvrđuje da je spajanje iz 2016. između tužitelja i preuzetih društava kćeri imalo za posljedicu to da se 31. prosinca 2016. iznos ukupnih obveza tužitelja znatno povećao jer je za razliku od prvih triju tromjesečja 2016. uključio iznose ukupnih obveza i osiguranih depozita navedenih društava kćeri.
Nadalje, kako bi izračunao tužiteljeve neto obveze i osnovni godišnji doprinos, SRB je upotrijebio iznos ukupnih obveza na temelju podataka na dan 31. prosinca 2016., dok je za iznos osiguranih depozita koji se oduzima od ukupnog iznosa obveza uzeo u obzir prosječni iznos njegovih osiguranih depozita, izračunan tromjesečno, tijekom 2016.
Što se tiče osiguranih depozita koji su oduzeti od iznosa ukupnih obveza u okviru izračuna tužiteljevih neto obveza, metodom koju je SRB upotrijebio samo se djelomično uzelo u obzir spajanje iz 2016. Suprotno tomu, što se tiče utvrđivanja iznosa ukupnih tužiteljevih obveza, SRB se oslonio samo na stanje ukupnih obveza na dan 31. prosinca 2016., odnosno na iznos koji je proizašao iz spajanja iz 2016. Tako nije uzeo u obzir iznose ukupnih tužiteljevih obveza na kraju prvih triju tromjesečja 2016., koji nisu uključivali ukupne obveze preuzetih društava kćeri.
Međutim, iz tih elemenata proizlazi da se prva sastavnica te transakcije, odnosno izračun ukupnih obveza, u potpunosti temeljila na tužiteljevoj situaciji nakon spajanja iz 2016., dok se drugi sastavni dio te iste transakcije, odnosno izračun iznosa njegovih osiguranih depozita, koji je zatim trebalo oduzeti od ukupnih obveza, u velikom dijelu temeljio na tužiteljevoj situaciji prije tog spajanja. Stoga, uzimajući u obzir opseg izmjene svih tih obveza spajanjem iz 2016., takav izračun neto obveza nije dovoljno precizno odražavao tužiteljevu veličinu i, prema tome, povezani rizik. Stoga SRB nije uzeo u obzir sve relevantne elemente ovog slučaja u okviru izvršavanja svoje diskrecijske ovlasti kako bi se uvjerio da se izračunom tužiteljevih neto obveza poštuju prethodno navedeni zahtjevi.
Slijedom toga, Opći sud smatra da je SRB izvršavao svoju diskrecijsku ovlast u okviru izračuna tužiteljeva osnovnog godišnjeg doprinosa na način kojim se povređuju članak 4. stavak 1. Delegirane uredbe 2015/63 (
11
) i načelo dobre uprave te poništava pobijanu odluku u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja.
(
1
)	Uredba (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. srpnja 2014. o utvrđivanju jedinstvenih pravila i jedinstvenog postupka za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma i jedinstvenog fonda za sanaciju te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 (SL 2014., L 225, str. 1. i ispravak SL 2015., L 101, str. 62.)
(
2
)	Odluka SRB-a SRB/ES/SRF/2018/03 od 12. travnja 2018. o ex ante doprinosima Jedinstvenom fondu za sanaciju (SRF) za 2018. (u daljnjem tekstu: prvotna odluka)
(
3
)	U skladu s člankom 70. stavkom 2. Uredbe br. 806/2014
(
4
)	Odluka SRB-a SRB/ES/2022/46 od 8. kolovoza 2022., kojom se povlači Odluka SRB-a SRB/ES/SRF/2018/03 od 12. travnja 2018. o ex ante doprinosima Jedinstvenom fondu za sanaciju (SRF) za 2018. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka)
(
5
)	Presuda od 15. srpnja 2021., Komisija/Landesbank Baden-Württemberg i SRB (C-584/20 P i C-621/20 P, EU:C:2021:601) i rješenja od 3. ožujka 2022., SRB/Hypo Vorarlberg Bank (C-663/20 P, neobjavljeno, EU:C:2022:162) i SRB/Portigon i Komisija (C-664/20 P, neobjavljeno, EU:C:2022:161)
(
6
)	Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/63 оd 21. listopada 2014. o dopuni Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s ex ante doprinosima aranžmanima financiranja sanacije (SL 2015., L 11, str. 44. i ispravak SL 2017., L 156, str. 38.)
(
7
)	Konkretno, člankom 4. stavkom 1. i člankom 14. stavkom 1. Uredbe br. 2015/63
(
8
)	Kako je predviđeno u članku 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima
(
9
)	Članak 103. stavak 2. Uredbe br. 2014/59 i članak 70. stavak 2. podstavak 2. točka (a) Delegirane uredbe 806/2014
(
10
)	Kao što to proizlazi iz pripremnih akata Direktive 2014/59 i uvodne izjave 5. Delegirane uredbe 2015/63
(
11
)	Kako se tumači u skladu s člankom 103. stavkom 2. Uredbe br. 2014/59 i člankom 70. stavkom 2. podstavkom 2. točkom (a) Uredbe 806/2014