62023CJ0600_RES
Kohtuasi C‑600/23
Royal Football Club Seraing
versus
Fédération Internationale de Football Association (FIFA) jt
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation)
Euroopa Kohtu (suurkoda) 1. augusti 2025. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – ELL artikli 19 lõige 1 – Liikmesriikide kohustus näha ette tõhusa kohtuliku kaitse tagamiseks vajalikud õiguskaitsevahendid liidu õigusega hõlmatud valdkondades – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 47 – Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile – Võimalus pöörduda vahekohtusse – Vahekohtumenetlus eraõiguslike isikute vahel – Kohustuslikuks tehtud vahekohtumenetlus – Rahvusvahelise spordialaliidu organi otsus, millega määratakse karistus – Spordivahekohtu (CAS) otsus, mis jäeti kolmanda riigi kohtu otsusega muutmata – Õiguskaitsevahend vahekohtuotsuse vastu – Riigisisesed õigusnormid, mis annavad vahekohtuotsusele poolte vahel seadusjõu ja kolmandate isikute suhtes tõendusjõu – Nende riigisiseste kohtute pädevus ja kohustused, kus vahekohtuotsusele tuginetakse – Tõhus kontroll selle üle, kas selline vahekohtuotsus on kooskõlas liidu avaliku korra osaks olevate põhimõtete ja sätetega
Liikmesriigid – Kohustused – Tõhusa kohtuliku kaitse tagamiseks vajalike õiguskaitsevahendite kehtestamine – Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile – Liidu õigusega seotud küsimusi käsitlevate vahekohtuotsuste kohtulik kontroll – Nõue, et ELTL artiklist 267 tulenevatele nõuetele vastav kohus peab tegema kontrolli, mis on sobiv, et tagada liidu avaliku korra osaks olevate põhimõtete ja sätete järgimine
(ELL artikli 19 lõike 1 teine lõik; ELTL artiklid 45, 56, 63, 101, 102 ja 267; Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 47)
(vt punktid 69–89)
Liikmesriigid – Kohustused – Tõhusa kohtuliku kaitse tagamiseks vajalike õiguskaitsevahendite kehtestamine – Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile – Spordivahekohtu otsus, mis on tehtud vaidluses, mis on seotud spordi kui majandustegevusega – Sellise vahekohtuotsuse kohtulik kontroll – Ulatus – Riigisisesed õigusnormid, mis annavad vahekohtuotsusele liikmesriigi territooriumil poolte vahel seadusjõu ja kolmandate isikute suhtes seadusjõuga kaasneva tõendusjõu – Asjaolu, et liikmesriigi kohus, kellel on õigus esitada Euroopa Kohtule eelotsusetaotlus, ei kontrolli enne, kas nimetatud vahekohtuotsus on kooskõlas liidu avaliku korra osaks olevate põhimõtete ja sätetega – Lubamatus
(ELL artikli 19 lõike 1 teine lõik; ELTL artikkel 267; Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 47)
(vt punktid 90–96, 98–125 ja resolutsioon)
Kokkuvõte
Belgia kassatsioonikohtu esitatud eelotsusetaotlust lahendades võttis Euroopa Kohus (suurkoda) seisukoha kohtuliku kontrolli suhtes, mida peab Euroopa Liidu õiguse kohaselt olema võimalik liikmesriikide kohtutes teostada otsuste üle, mis on tehtud rahvusvaheliste spordiühingute loodud vahekohtumehhanismide raames. Konkreetsemalt täpsustas Euroopa Kohus seost Rahvusvahelise Jalgpalliföderatsiooni (FIFA) loodud spordivahekohtus (CAS) vaidluste lahendamise süsteemi ja tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtte vahel riigisiseste õigusnormide kontekstis, millega on vahekohtuotsusele, mis on kolmanda riigi kohtu otsusega muutmata jäetud, omistatud vaidluse poolte vahel seadusjõud ja kolmandate isikute suhtes tõendusjõud. RFC Seraing (edaspidi „klubi“) on Belgias asuv jalgpalliklubi, mis on Union royale belge des sociétés de football association ASBLi (URBSFA) liige. See klubi sõlmis kaks lepingut Maltal asuva äriühinguga Doyen Sports Investment Ltd (edaspidi „Doyen“), mille tegevusala on Euroopas jalgpalliklubidele rahalise abi andmine. Nende lepingute alusel omandas Doyen osa majanduslikest õigustest (
1
), mis kuulusid klubile nelja konkreetse mängija suhtes.
Distsiplinaar- ja vahekohtumenetlus Šveitsis
FIFA distsiplinaarkomisjon võttis 4. septembril 2015 vastu otsuse, milles ta muu hulgas tuvastas, et asjaomaste lepingute sõlmimisega rikkus klubi mängijate staatuse ja ülemineku reeglistikku (edaspidi „MSÜ reeglistik“) (
2
), ning määras klubile distsiplinaarkaristused. Kuna klubi esitatud vaie jäeti rahuldamata, esitas viimane 9. märtsil 2016 rahuldamata jätmise otsuse peale CASile tühistamishagi, milles väitis, et otsuse ja määratud distsiplinaarkaristuste aluseks olevad sätted on õigusvastased. Sellega seoses väitis klubi muu hulgas, et kuna MSÜ reeglistikuga on kehtestatud third party influence’i ja third party ownership’i täielik keeld, mille eiramisega kaasnevad distsiplinaarkaristused, rikub see reeglistik liidu õigust ning täpsemalt töötajate vaba liikumist, teenuste osutamise vabadust ja kapitali vaba liikumist, mis on tagatud vastavalt ELTL artiklitega 45, 56 ja 63 ning ELTL artiklites 101 ja 102 sätestatud konkurentsinormidega.
CAS tegi 9. märtsil 2017 vahekohtuotsuse (edaspidi „CASi otsus“), milles ta muu hulgas kinnitas, et need liidu õigusnormid on vaidluse suhtes kohaldatavad, ja välistas nende rikkumise.
Sama aasta 15. mail esitas klubi CASi otsuse peale Tribunal fédéralile (Šveitsi Konföderatsiooni kõrgeim kohus) kaebuse, mis jäeti 20. veebruari 2018. aasta kohtuotsusega rahuldamata.
Kohtumenetlus Belgias
Doyen ja klubi juhtiv Belgia õiguse alusel asutatud ühing esitasid 3. aprillil 2015 FIFA, Euroopa Jalgpalliliidu (UEFA) ja URBSFA vastu hagi tribunal de commerce francophone de Bruxelles’ile (Brüsseli prantsuskeelne kaubanduskohus, Belgia). Klubi astus 8. juulil 2015 vabatahtlikult menetlusse, paludes sellel kohtul muu hulgas tuvastada, et eespool nimetatud tegevuste täielik keeld on vastuolus ELTL artiklitega 45, 56, 63, 101 ja 102. Brüsseli prantsuskeelne kaubanduskohus tegi 17. novembril 2016 otsuse, milles ta leidis, et tal puudub pädevus klubi erinevate nõuete lahendamiseks.
Apellatsioonkaebus, mille klubi esitas selle kohtuotsuse peale cour d’appel de Bruxelles’ile (Brüsseli apellatsioonikohus, Belgia), jäeti 12. detsembril 2019 rahuldamata. Nimetatud kohus leidis esiteks, et klubi esitas väited, mille kohaselt rikub MSÜ reeglistik liidu õigust, juba CASile vaidluses FIFAga ning need lükati CASi otsuses tagasi. Brüsseli apellatsioonikohus leidis aga, et CASi otsust tuleb kohaldatava Belgia õiguse (
3
) alusel pidada otsuseks, millel on pooltevahelistes suhetes samad tagajärjed nagu kohtu tehtud otsusel, mille seadusjõudu tuleb seetõttu tunnustada alates selle kuulutamisest ja mis on jõustunud alates hetkest, kui kõrgeim kohus jättis selle peale esitatud kaebuse rahuldamata. Teiseks märkis Brüsseli apellatsioonikohus sisuliselt, et kui kohtulahendile või vahekohtuotsusele omistatakse seadusjõud vaidluse poolte vahelistes suhetes, tuleb sellele omistada vaidluse seisukohast kolmandate isikute suhtes, kelle vastu sellele võib tugineda, seadusjõuga kaasnev tõendusjõud. Käesoleval juhul leidis see kohus, et CASi otsusel on tõendusjõud URBSFA suhtes, kes ei olnud klubi ja FIFA vahelise vaidluse pool CASis.
Klubi esitas Brüsseli apellatsioonikohtu otsuse peale kassatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule, väites muu hulgas, et on rikutud ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku, ELTL artiklit 267 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklit 47.
Neil asjaoludel küsis eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult, kas nende liidu õigusnormidega on vastuolus see, kui liikmesriigi territooriumil omistatakse vahekohtuotsusele esiteks seadusjõud vaidluse poolte vahelistes suhetes, juhul kui vahekohtuotsuse kooskõla liidu õigusega ei ole enne kontrollinud liikmesriigi kohus, kellel on õigus esitada Euroopa Kohtule eelotsusetaotlus, ja teiseks omistatakse sellele otsusele seadusjõu tõttu tõendusjõud vaidluse poolte ja kolmandate isikute vahelistes suhetes.
Euroopa Kohtu hinnang
Isikute tõhus kohtulik kaitse liidus, sealhulgas vahekohtusse pöördumise korral
Sissejuhatuseks tuletas Euroopa Kohus esiteks meelde, et ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus sätestatud kohustus tähendab, et kõik liikmesriikide kohtusüsteemi kuuluvad organid, kellel võib liidu õiguse tähenduses „kohtuna“ olla vaja tõlgendada või kohaldada seda õigust, peavad vastama tõhusa kohtuliku kaitse nõuetele. Teiseks nõuab harta artikliga 47 tagatud õigus tõhusale õiguskaitsevahendile eelkõige, et need kohtud saaksid teostada tõhusat kohtulikku kontrolli aktide, meetmete või käitumise üle, mille kohta väidetakse konkreetses vaidluses, et need on kahjustanud õigusi või vabadusi, mis on õigussubjektile liidu õigusega antud. Kumbki neist sätetest ei tähenda siiski, et õigussubjektidel on otsene õiguskaitsevahend, mille peamine eesmärk on vaidlustada konkreetne meede, tingimusel et asjaomases riigisiseses kohtusüsteemis on muidu olemas üks või mitu õiguskaitsevahendit, mis võimaldab neil saavutada meetme kõrvalküsimusena tõhusa kohtuliku kontrollimise ja mis seega kindlustab neile liidu õigusega tagatud õiguste ja vabaduste järgimise.
Pealegi ei ole aluslepingutega kehtestatud õiguskorraga põhimõtteliselt vastuolus see, kui isikud, kes kuuluvad sellesse õiguskorda liidu territooriumil toimuva majandustegevuse raames, allutavad nende vahel selle tegevuse käigus tekkida võivad vaidlused vahekohtumehhanismile. Nii on isikutel võimalus sõlmida kokkulepe, millega nad annavad selgetel ja täpsetel tingimustel kas kõigi või osa kokkuleppega seotud vaidluste lahendamise mõne vahekohtuorgani pädevusse selle kohtu asemel, kellel oleks olnud selliste vaidluste lahendamise pädevus sellise kokkuleppe puudumise korral kohaldamisele kuulunud sätete alusel. Siiski alates hetkest, mil sellise kokkuleppega loodud või määratud vahekohtumehhanismi kavatsetakse rakendada liidu territooriumil vaidlustes, mis on seotud majandustegevusega liidu territooriumil, peab see mehhanism olema kavandatud ja rakendatud viisil, mis tagab esiteks selle kooskõla liidu kohtusüsteemi ülesehitust kujundavate põhimõtetega ja teiseks liidu avaliku korra tõhusa järgimise. Selleks peab vahekohtu tehtud otsuste üle saama teostada sellist kohtulikku kontrolli, mis tagab tõhusa kohtuliku kaitse (
4
), kuid mis võib siiski olla õiguspäraselt piiratud.
Selles kontekstis ei saa olla lubatud, et isikud võiksid vahekohtusse pöördumisega eirata liidu esmase või teisese õiguse põhimõtteid ja sätteid, mis on aluslepingutega loodud õiguskorra olemuslik osa või mis on liidule usaldatud ülesannete täitmisel põhjapaneva tähtsusega. Vastupidi, neid põhimõtteid ja sätteid, mis on osa liidu avalikust korrast, on isikud kohustatud järgima, kui nende kohaldamise tingimused on konkreetsel juhul täidetud. Selles mõttes kujutab selle avaliku korra järgimine endast olulist täiendust struktureeritud võrgustikule, mis koosneb üksteisest sõltuvatest põhimõtetest, õigusnormidest ja õigussuhetest, mis seovad liitu ja liikmesriike ning liikmesriike omavahel. ELTL artiklitega 45, 56 ja 63 tagatud vabadused on liidu avaliku korra osa. Need kolm artiklit, millel on vahetu õigusmõju, on aluseks siseturule, mis hõlmab sisepiirideta ala, millele on osutatud ELTL artiklis 26.
CASi otsuste kohtulik kontroll vaidlustes, mis on seotud spordi kui majandustegevusega liidu territooriumil
Kõigepealt märkis Euroopa Kohus, et vahekohtumehhanisme – mida sellised rahvusvahelised spordiühingud nagu FIFA kasutavad, lahendades vaidlusi, mis võivad neil või nende liikmeks olevatel riigisisestel ühingutel tekkida nende pädevusalasse kuuluvate isikutega, olgu siis tegemist ettevõtjate või sportlastega – iseloomustavad nende spordiühingute põhikirjade ja eelisõiguste tõttu hulk neile omaseid asjaolusid.
Sel põhjusel on juhul, kui need vaidlused on seotud spordi kui majandustegevusega liidu territooriumil, eriti oluline puudutatud isikute võimalus saavutada tõhus kohtulik kontroll nendes vaidlustes tehtud vahekohtuotsuste kooskõla üle põhimõtete ja sätetega, mis on osa liidu avalikust korrast. Võttes arvesse selliste spordiühingute nagu FIFA põhikirju ja eelisõigusi, tuleb nimelt asuda seisukohale, et niisugused vahekohtumehhanismid on nende ühingute poolt isikutele ühepoolselt kohustuslikuks tehtud. Isegi kui formaalselt võib seda liiki mehhanismi kohaldamine isiku suhtes nõuda temaga kokkuleppe sõlmimist, on selle kokkuleppe sõlmimine ja sellesse vahekohtumenetluse kasutamist ette nägeva klausli lisamine tegelikult juba enne kehtestatud asjaomase ühingu vastu võetud reeglitega, mis on kohaldatavad tema liikmete ja nende liikmetega seotud isikute või isegi teiste isikute kategooriate suhtes. Seda liiki vahekohtumehhanismide kohustuslikkus on tihedalt seotud nende kohaldatavusega vaidlustele, mille pooled on ühelt poolt spordiühing, kellel on eriti ulatuslik sui generis reguleerimis-, kontrolli- ja karistamispädevus, ning teiselt poolt üldine ja määratlemata hulk juriidilisi või füüsilisi isikuid, kes peavad oma kutsetegevuse raames nendele pädevustele alluma.
Rahvusvaheliste spordiühingute õiguslikku autonoomiat ja nende vastutust arvestades võib kohustuslik vahekohtusse pöördumine tõepoolest olla põhimõtteliselt põhjendatud selliste õiguspäraste eesmärkide taotlemisega nagu nende pädevusse kuuluva spordialaga seotud vaidluste ühetaoline käsitlemine või sellele spordialale kohaldatavate normide ühetaolise tõlgendamise ja kohaldamise võimaldamine. Niisugune õiguslik autonoomia ei saa siiski õigustada seda, et selliste ühingute volituste rakendamine viib selleni, et piiratakse isikute võimalust tugineda õigustele ja vabadustele, mis on neile liidu õigusega antud ja mis on osa liidu avalikust korrast. See nõue ise tähendab aga, et nende õiguste ja vabaduste järgimist peab saama tõhusalt kohtulikult kontrollida, seda enam juhul, kui vahekohtumenetluse kasutamine on puudutatud isikutele kohustuslikuks tehtud.
Mis puudutab seejärel nõudeid, millele peab vastama kohtulik kontroll vahekohtu tehtud otsuste üle (
5
), siis täpsustas Euroopa Kohus esiteks, et kõigil juhtudel, kui vahekohtuotsus on tehtud vaidluses, mis on seotud spordi kui majandustegevusega liidu territooriumil, ja kui ei ole ette nähtud otsest õiguskaitsevahendit selle otsuse peale liikmesriigi kohtus, peab puudutatud isikutel olema võimalus saavutada see, et liikmesriigi mis tahes kohus, kes võib sellise otsuse üle mis tahes viisil otsustada, teostab kõrvalküsimusena nende isikute taotlusel või kohtu omal algatusel tõhusat kohtulikku kontrolli vahekohtuotsuse kooskõla üle põhimõtete ja sätetega, mis on osa liidu avalikust korrast.
Teiseks peavad liikmesriikide kohtud, kellel tuleb sellist kontrolli teostada, juhul kui vahekohtuotsus hõlmab – nagu käesoleval juhul – liidu avaliku korra osaks olevate ja isikutele õigusi või vabadusi andvate põhimõtete või sätete tõlgendamist või kohaldamist, saama kontrollida nendele põhimõtetele või sätetele antud tõlgendust, tõlgenduse õiguslikke tagajärgi seoses nende kohaldamisega konkreetsel juhul ning vahekohtu poolt tuvastatud ja hinnatud faktiliste asjaolude õiguslikku kvalifikatsiooni sellest tõlgendusest lähtudes.
Kolmandaks ei saa need kohtud piirduda selles olukorras tõdemisega, et selline vahekohtuotsus on täielikult või osaliselt vastuolus põhimõtete või sätetega, mis on osa liidu avalikust korrast. Vastupidi, nad peavad saama oma pädevuse piires ja vastavalt kohaldatavatele riigisisestele õigusnormidele rakendada ka kõiki õiguslikke tagajärgi, mis peavad sellise vastuolu tuvastamisega kaasnema. Vastasel juhul ei oleks kohtulik kontroll nimelt tõhus, kuna see võiks jätta vastuolu kestma.
Lõpuks peab igal liikmesriigi kohtul, kes lahendab liidu õiguse reguleerimisalasse kuuluvat vaidlust, olema pädevus kohaldada ajutisi meetmeid, mis võimaldavad tagada tehtava sisulise lahendi täieliku toime, sealhulgas juhul, kui see kohus esitab Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse ja peatab menetluse kuni viimaselt vastuse saamiseni. Lisaks peab selline kohus jätma kohaldamata riigisisesed õigusnormid, millega see pädevus on vastuolus. Järelikult peab ühelt poolt puudutatud isikutel olema võimalus taotleda igalt liikmesriigi kohtult, kelle poole on nõuetekohaselt pöördutud küsimuses, kas vahekohtuotsus on kooskõlas liidu avaliku korra osaks olevate põhimõtete ja sätetega, ajutisi meetmeid kuni sisulise lahendi tegemiseni. Teiselt poolt peab iga liikmesriigi kohus, kellel on pädevus sellist küsimust lahendada, jätma kohaldamata kõik liikmesriigi või veelgi enam spordiühingu kehtestatud normid, mis keelavad puudutatud isikutel kohtult taotleda nende suhtes ajutiste meetmete kohaldamist või mis muul viisil keelavad nende suhtes selliste meetmete kohaldamise. Sellest järeldub lõpuks, et juhul, kui konkreetses vaidluses kohaldatavad riigisisesed õigusnormid võivad takistada ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu täielikku toimet, peab liikmesriigi pädev kohus juhul, kui ta ei saa neid riigisiseseid sätteid kooskõlaliselt tõlgendada, jätma need omal algatusel kohaldamata. See kohustus kehtib eelkõige juhul, kui kohaldatavad riigisisesed õigusnormid takistavad pädeval liikmesriigi kohtul kõrvalküsimusena tõhusalt kontrollida, kas vahekohtu otsus, mille CAS on teinud vaidluses, mis puudutab spordiga majandustegevusena tegelemist liidu territooriumil, on kooskõlas liidu avaliku korra osaks olevate põhimõtete ja sätetega. Seega kehtib see kohustus eelkõige juhul, kui on olemas riigisisesed õigusnormid, mis omistavad sellisele vahekohtuotsusele ühelt poolt pooltevahelistes suhetes seadusjõu ning teiselt poolt poolte ja kolmandate isikute vahelistes suhetes tõendusjõu, ilma et vahekohtuotsuse suhtes oleks enne tehtud kontroll, mis oleks võimaldanud asjaomase liikmesriigi kohtul, kellel on õigus esitada Euroopa Kohtule eelotsusetaotlus, tõhusalt kontrollida, kas see on kooskõlas liidu avaliku korra osaks olevate põhimõtete ja sätetega. Sellega seoses rikub ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus ja harta artiklis 47 ette nähtud tõhusa kohtuliku kaitse nõuet selles kontekstis just see, kui vahekohtuotsusele omistatakse seadusjõud ja sellest tulenevalt tõendusjõud.
(
1
)	Nende majanduslike õiguste eesmärk on kajastada mängijate rahalist väärtust. Need on seotud mängijaõigustega, mille klubi saab konkreetse mängija töölevõtmisel, näiteks õigus mängija registreerida või mängudele üles anda. Nende õiguste teostamine võimaldab klubil, kellel need õigused on, saada summad, mis tasutakse näiteks mängija laenule andmise või ülemineku, tema pildiõiguste kasutamise või loovutamise või ka tema lepingu lõpetamise korral.
(
2
)	Selle reeglistiku, mille FIFA võttis vastu 22. märtsil 2014 ja mis jõustus 1. augustil 2014, artikliga 18bis„Kolmandate isikute mõju klubidele“ ja artikliga 18ter„Mängijate majanduslike õiguste omamine kolmandate isikute poolt“ on kehtestatud third party influence’i ja third party ownership’i keeld.
(
3
)	Belgia kohtute seadustiku (muudetud 21. detsembri 2018. aasta seadusega mitmesuguste õiguskorralduse sätete kohta (loi portant dispositions diverses en matière de justice, du 21 décembre 2018; Moniteur belge, 31.12.2018, lk 106560)) artiklid 24 ja 28 ning artikli 1713 lõige 9.
(
4
)	Millele puudutatud isikutel on harta artikli 47 kohaselt õigus ja mille liikmesriigid on vastavalt ELL artikli 19 lõike 1 teisele lõigule kohustatud tagama liidu õigusega hõlmatud valdkondades.
(
5
)	Et liikmesriikide pädevad kohtud saaksid tagada isikutele tõhusa kohtuliku kaitse, millele neil on harta artikli 47 kohaselt õigus ja mille liikmesriigid on vastavalt ELL artikli 19 lõike 1 teisele lõigule kohustatud tagama liidu õigusega hõlmatud valdkondades.