Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
TAMARA ĆAPETA
esitatud 16. aprillil 2026(1)
Kohtuasi C‑23/25 [Sutuska](i)
AS
versus
Bank Millennium S.A.
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Okręgowy w Warszawie (Varssavi regionaalne kohus, Poola))
Eelotsusetaotlus – Tarbijakaitse – Ebaõiglased tingimused tarbijalepingutes – Direktiiv 93/13/EMÜ – Artikli 6 lõige 1 – Artikli 7 lõige 1 – Lepingutingimuse ebaõiglase laadi tuvastamise tagajärjed – Tühine leping – Kindlustuslepingud, mis on sõlmitud kehtetu laenulepingu tagatisena – Võimalus esitada nõudeid, mis ületavad lepingus kokku lepitud summade tagasimaksmist ja viivitusintressi tasumist – Tarbija õigus kindlustusmaksete tagastamisele – Kindlustuslepingud, mis katavad kas laenuandja või laenuvõtja riske – Proportsionaalsus
I.      Sissejuhatus
1.        Käesolev kohtuasi puudutab sellise tarbijalepingu tühistamise tagajärgi, mis sisaldas ebaõiglasi tingimusi ebaõiglaste lepingutingimuste direktiivi tähenduses.(2)
2.        Eelotsusetaotluse esitanud kohus Sąd Okręgowy w Warszawie (Varssavi regionaalne kohus, Poola) tunnistas tarbija ja panga vahel sõlmitud hüpoteeklaenulepingu tühiseks, kuna leidis, et see sisaldas ebaõiglasi tingimusi. Nimetatud kohus peab nüüd otsustama, kas pank on kohustatud maksma tarbijale tagasi mitme sellise kindlustuslepingu alusel makstud summad, mille sõlmimist ta tarbijalt hüpoteeklaenulepingu sõlmimise ajal nõudis.
II.    Menetluse taust, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
3.        Laenusaaja AS ja põhikohtuasja hageja sõlmisid 14. märtsil 2007 põhikohtuasja kostja Bank Millenniumiga Šveitsi frangiga indekseeritud pikaajalise hüpoteeklaenulepingu.
4.        Leping sisaldas tingimust, mille kohaselt tuleb laenu tagasimaksed tasuda Poola zlottides (PLN) pärast konverteerimist, kasutades Šveitsi frangi müügikurssi vastavalt maksekuupäeval kehtivale panga vahetuskursside tabelile. Eelotsusetaotluse esitanud kohus tuvastas, et see valuutavahetustingimus on ebaõiglane, ning seega tunnistas 16. jaanuari 2025. aasta osalise kohtuotsusega kogu lepingu tühiseks. Liikmesriigi õiguses
on nõutud, et lepingu tühisuse tagajärjel tagastavad
lepingupooled kõik lepingu alusel saadud hüved.
5.        Lisaks laenumaksete tagastamisele nõuab AS 15 108,15 Poola zlotti (ligikaudu 3573 eurot), mis vastab laenulepinguga seotud nelja kindlustuslepingu eest makstud kindlustusmaksetele.
6.        Eelotsusetaotlusest nähtub, et need kindlustuslepingud olid i) vähese omafinantseeringu kindlustus,(3) ii) hüpoteegi seadmisele eelneva ajavahemiku kindlustus,(4) iii) kinnisvarakindlustus
ja iv) elukindlustus.
7.        Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et tema menetluses ei vaieldud vastu sellele, et pank peab laenuvõtjale tagasi maksma kindlustusmaksed, mis on tasutud tema enda riske katva kindlustuse eest, st vähese omafinantseeringu kindlustuse ja hüpoteegi seadmisele eelneva ajavahemiku kindlustuse lepingute eest.
8.        Siiski käib vaidlus selle üle, kas laenuvõtja saab tagasi nõuda kindlustusmakseid, mis on tehtud tema enda riske katva kindlustuse, nimelt kinnisvara- ja elukindlustuse lepingute eest.
9.        Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitab, valitseb riigisiseses kohtupraktikas seisukoht, et pank ei ole kohustatud viimati nimetatud liiki kindlustusmakseid laenuvõtjale tagastama, kuna need lepingud ei ole laenulepinguga lahutamatult seotud, isegi kui neist lepingutest tulenevad õigused on talle üle antud. Eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitab, et nende lepingute kohaselt jäävad tegelikeks soodustatud isikuteks laenuvõtja (kinnisvarakindlustus) ja tema pärijad (elukindlustus); kui kindlustussumma on suurem kui võlg panga ees, tuleb ülejäänud osa maksta kinnisvarakindlustuse puhul vahetult laenuvõtjale või elukindlustuse puhul teistele soodustatud isikutele.
10.      Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitab, põhineb see tõlgendus asjaolul, et laenulepinguga pannakse laenuvõtjale üksnes tagatise andmise kohustus; sellega ei kehtestata kindlustusmaksete tegemise kohustust. Nimetatud kohustus tuleneb kindlustuslepingutest endist ning kinnisvara- ja elukindlustust reguleeriva 23. aprilli 1964. aasta tsiviilseadustiku (Ustawa – Kodeks cywilny; Dz. U.
nr 16, jrk 93) põhikohtuasjas kohaldatava redaktsiooni asjakohastest sätetest. Seega on laenuleping, kinnisvarakindlustuse leping ja elukindlustuse leping iseseisvad õigussuhted. Laenulepingu tühistamine ei muuda tühiseks kindlustuslepinguid, vaid üksnes nendega seotud tagatismehhanisme, nimelt kinnisvarakindlustuse lepingust tuleneva nõudeõiguse loovutamise pangale ja panga määramise elukindlustuslepingu kindlustussumma suhtes soodustatud isikuks. Seega säilib laenuvõtjal õigus saada hüvitist kinnisvarakindlustuse lepingu alusel ja pärijad säilitavad kõik elukindlustuslepingust tulenevad hüved.
11.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib lisaks, et kui kinnisvarakindlustuse leping tunnistataks kehtetuks, oleks laenuvõtja olnud alates laenulepingu sõlmimise kuupäevast kindlustamata – olukord, mida kohtud ei soovi tekitada. Lisaks, kuna kindlustusmaksete tegelikud saajad on laenuvõtja või tema pärijad, tuleks mis tahes nõue nende kindlustusmaksete tagastamiseks esitada kindlustusandjale, mitte pangale. Selles kontekstis tegutseb pank vaid vahendajana, kogudes laenuvõtjalt kindlustusmakseid ja edastades need kindlustusandjale ilma mingit kasu saamata. See on vastupidine panga enda riskikindlustusele (hüpoteegi seadmisele eelneva ajavahemiku kindlustuse ja vähese omafinantseeringu kindlustuse lepingud), mille puhul pank on kindlustusvõtja ning ainus soodustatud isik, muutes nende kindlustusmaksete tagastamise eraldiseisvaks küsimuseks.
12.      Hoolimata riigisiseses kohtupraktikas valitsevast liikmesriigi õiguse tõlgendusest on eelotsusetaotluse esitanud kohtul siiski kahtlus, kas tarbijalt kõnealuste kindlustusmaksete tagastamise nõudmise õiguse äravõtmine pärast laenulepingu kehtetuks tunnistamise otsust on vastuolus ebaõiglaste lepingutingimuste direktiivi artikli 6 lõike 1 ja artikli 7 lõikega 1.
13.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt tuleb ebaõiglaseks tunnistatud lepingutingimust üldiselt käsitada nii, et seda ei ole kunagi olemas olnud, mistõttu ei saa sellel olla tagajärgi tarbijale.(5)
14.      Seega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas laenulepingu kehtetus peab kaasa tooma ka selle lepinguga seotud kindlustusmaksete tagastamise. Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb, kas selline lahendus on proportsionaalne. Tema arvates oleks asjakohasem tõlgendus, et laenulepingu tühiseks tunnistamine ei muuda tühiseks kindlustuslepinguid endid, vaid nendega seotud tagatismehhanismid (kinnisvarakindlustuse lepingust tuleneva nõudeõiguse loovutamine ja panga määramine elukindlustuse kindlustussumma suhtes soodustatud isikuks).
15.      Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohtul oli kahtlusi seoses ebaõiglaste lepingutingimuste direktiivi viidatud sätete õige tõlgendamisega, peatas ta menetluse ja esitas Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas olukorras, kus tuvastatakse müüja või teenuseosutaja ja tarbija vahel sõlmitud laenulepingu täielik tühisus põhjusel, et leping sisaldas ebaõiglasi tingimusi, ilma milleta ei saa see leping edasi kehtida, tuleb [ebaõiglaste lepingutingimuste direktiivi] artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1 ning tõhususe ja proportsionaalsuse põhimõtteid tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õiguse kohtulik tõlgendus, mille kohaselt:
–        pank on kohustatud maksma tarbijale tagasi summa, mis vastab laenu tagasimaksmise tagatisena panga riski kindlustamise – nagu vähese omafinantseeringu kindlustus ja hüpoteegi seadmisele eelneva ajavahemiku kindlustus – kuludele, mille on kandnud tarbija;
–        pank ei ole kohustatud maksma tarbijale tagasi summat, mis vastab laenu tagasimaksmise tagatisena tarbija enda riski kindlustamise – nagu kinnisvarakindlustus ja elukindlustus – kuludele, mille on kandnud tarbija?“
16.      AS, Bank Millennium, Poola ja Portugali valitsus ning Euroopa Komisjon esitasid Euroopa Kohtule kirjalikud seisukohad.
17.      Kohtuistung peeti 22. jaanuaril 2026 ning seal esitasid Bank Millennium, Poola valitsus ja komisjon suulised seisukohad.
III. Õiguslik analüüs
18.      Käesolev kohtuasi järgneb pikale kohtuotsuste reale, milles Euroopa Kohus on tõlgendanud Šveitsi frangi kursiga indekseeritud laenulepingute tühiseks tunnistamise mõju lähtuvalt ebaõiglaste lepingutingimuste direktiivist.
19.      Käesolevas eelotsusetaotluses
on siiski tekkinud uus küsimus selle kohta, millised tagajärjed on hüpoteeklaenulepingu tühiseks tunnistamisel selle lepinguga seotud erinevatele kindlustuslepingutele, ning seda küsimust ei ole Euroopa Kohtu praktikas veel käsitletud.
20.      Põhikohtuasja hageja väidab, et kõik kindlustusmaksed, mille tarbija teeb sellise laenulepingu alusel, mille tühisus tuvastatakse hiljem ebaõiglase tingimuse tõttu, tuleb tagasi maksta, kuna need tehti tühise laenulepingu alusel ja on seega alusetud.
21.      Bank Millennium, Poola ja Portugali valitsus ning komisjon väidavad seevastu, et erinevalt vähese omafinantseeringu kindlustusest ja hüpoteegi seadmisele eelneva ajavahemiku kindlustusest ei tulene laenuvõtja kohustus tasuda kinnisvara- ja elukindlustuse kindlustusmakseid mitte laenulepingu tingimustest, vaid kindlustuslepingute tingimustest. Seega ei tooks laenulepingu kehtetus kaasa kinnisvara- ja elukindlustuslepingute kehtetuks tunnistamist, vaid muudaks tühiseks lihtsalt neist kindlustuslepingutest tulenevate nõuete loovutamise pangale.
22.      Sellega seoses palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul sisuliselt kinnitada, kas liikmesriigi õiguse tõlgendus, mis võimaldab laenuvõtjal nõuda vähese omafinantseeringu kindlustuse ja hüpoteegi seadmisele eelneva ajavahemiku kindlustuse, kuid mitte kinnisvara- ja elukindlustuse eest tasutud kindlustusmaksete tagasimaksmist, on ebaõiglaste lepingutingimuste direktiivi alusel lubatud.
23.      Nimetatud küsimusele vastamiseks tuletan kõigepealt lühidalt meelde asjakohast kohtupraktikat (A) ja seejärel esitan oma seisukoha konkreetse olukorra kohta (B).
A.      Euroopa Kohtu asjakohane praktika
24.      Nagu on sõnaselgelt ette nähtud ebaõiglaste lepingutingimuste direktiivi artikli 6 lõikes 1 ja täpsustatud Euroopa Kohtu praktikas, ei ole tingimus tarbijale siduv, kui kohus tuvastab, et see tarbijalepingus sisalduv tingimus on ebaõiglane.(6)
25.      Kuigi lepingutingimuse ebaõiglaseks tunnistamise õiguslikud tagajärjed peavad põhimõtteliselt kindlaks määrama liikmesriigid,(7) on Euroopa Kohus täpsustanud, et liikmesriigi kohtud on kohustatud ebaõiglase tingimuse lepingust kõrvaldama, ilma et nad saaksid seda tingimust asendada poolte tahte tõlgendusega, vältimaks lepingu tühisust, või riigisisese õiguse dispositiivse sättega.(8) Sel põhjusel on liikmesriigi kohtud juhul, kui leping ei saa ilma ebaõiglase tingimuseta edasi kehtida, kohustatud lepingu tervikuna tühistama. Täpselt nii juhtus ka käesoleval juhul, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus leidis, et leping ei saa ilma ebaõiglase tingimuseta kehtida, ning tunnistas seetõttu kogu lepingu tühiseks. Seda riikliku kohtu järeldust ei ole vaidlustatud.
26.      Lisaks, kuigi lepingu tühisuse tuvastamise õiguslikud tagajärjed kuuluvad põhimõtteliselt ka liikmesriigi õiguse kohaldamisalasse, peavad need tagajärjed olema kooskõlas liidu õigusega ja eelkõige ebaõiglaste lepingutingimuste direktiiviga taotletavate eesmärkidega.(9)
27.      Sellega seoses on Euroopa Kohus otsustanud, et liikmesriigi õigus, millega see direktiiv üle võetakse, peab muu hulgas hõlbustama kahe eesmärgi saavutamist.
28.      Esiteks peab liikmesriigi õigus võimaldama taastada selle õigusliku ja faktilise olukorra, milles tarbija oleks olnud ilma ebaõiglase tingimuseta, nähes eelkõige ette õiguse nõuda selle kasu tagastamist, mille müüja või teenuste osutaja ebaõiglase tingimuse põhjal tarbija arvel alusetult sai.(10) Sarnast tagasitäitmiskohustust tuleb tunnustada, kui tarbija ja müüja või teenuste osutaja vahel sõlmitud lepingu tingimuste ebaõiglane laad ei too kaasa mitte ainult nende tingimuste tühisust, vaid ka lepingu kui terviku kehtetuse.(11)
29.      Teiseks ei tohi liikmesriigi õigus kahjustada ebaõiglaste lepingutingimuste direktiiviga taotletavat hoiatavat mõju. Nimetatud eesmärk on üldisem ja selle mõte on takistada müüjaid või teenuste osutajaid lisamast tarbijalepingutesse ebaõiglasi tingimusi.(12)
30.      Kohtuotsuses Bank M, millele käesoleva menetluse osalised viitasid, võttis Euroopa Kohus selle kohtupraktika kokku järgmiselt: „[j]ärelikult sõltub see, kas riigisisesed õigusnormid, mis reguleerivad ebaõiglaste tingimuste esinemise tõttu hüpoteeklaenulepingu tühisuse praktilisi tagajärgi, on kooskõlas liidu õigusega, asjaolust, kas esiteks võimaldavad need õigusnormid taastada tarbija õigusliku ja faktilise olukorra, milles ta oleks olnud ilma selle lepinguta, ja kas teiseks ei kahjusta need õigusnormid [ebaõiglaste lepingutingimuste direktiiviga] taotletavat heidutavat mõju.“(13)
31.      Mis puudutab selle õigusliku ja faktilise olukorra taastamist, milles tarbija oleks olnud, kui leping ei oleks sisaldanud ebaõiglast tingimust, siis tuleneb kohtupraktikast selgelt, et tarbijal peab olema õigus vähemalt selle lepingu täitmise eest tasutud kuumaksete ja tasude tagasimaksmisele ning seadusjärgse viivitusintressi maksmisele alates tagastamisnõude saamisest.(14) Lisaks märkis Euroopa Kohus kohtuotsuses Bank M üldiselt, et nõuded, mis ületavad lepingu täitmise käigus tasutud igakuiste laenumaksete ja makstud tasude tagasimaksmist, ei näi kahjustavat ebaõiglaste lepingutingimuste direktiivi kahte eesmärki.(15) Euroopa Kohus ei ole siiski veel analüüsinud tarbijate õigust nõuda hüpoteeklaenulepinguga seotud kindlustuslepingute alusel tehtud maksete tagastamist.
32.      Minu arvates ei kahjustaks kõigi nelja käesolevas kohtuasjas käsitletava kindlustusliigi puhul tehtud maksete tagastamise nõuete rahuldamine laenuvõtja tühistatud lepingu sõlmimisele eelnenud olukorra taastamist ega ebaõiglaste lepingutingimuste direktiiviga taotletavat hoiatavat mõju, vaid aitaks neid pigem saavutada.
33.      Euroopa Kohus on sellegipoolest lisaks riigisisest õigust hinnates sedastanud, et riiklikud kohtud peavad oma liikmesriigi õigust hinnates arvesse võtma proportsionaalsuse põhimõtet. See tähendab, et kuigi on tõsi, et maksete tagastamine kõigi nelja kindlustusliigi eest võib aidata kaasa ebaõiglaste lepingutingimuste direktiivi eesmärkide saavutamisele, ei ole vaja, et riigisisene õigus läheks kaugemale sellest, mis on nende eesmärkide saavutamiseks vajalik.(16)
34.      Seda silmas pidades selgitas eelotsusetaotluse esitanud kohus oma eelotsusetaotluses, et see, kui tarbijatel lubatakse nõuda kinnisvara- ja elukindlustusega seoses makstud summade tagastamist, võib olla ebaproportsionaalne. Niisugune argument räägiks kehtiva riigisisese kohtupraktika säilitamise kasuks, millega välistatakse laenuvõtja õigus nõuda kinnisvara- ja elukindlustuse lepingute eest makstud kindlustusmaksete tagastamist isegi juhul, kui nende lepingute sõlmimine oli sellise laenulepingu tingimus, mis tunnistati tühiseks, kuna see sisaldas ebaõiglast tingimust. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul oleks asjakohasem tõlgendus, et laenulepingu tühisus ei too kaasa nende kindlustuslepingute tühisust, vaid muudab tühiseks üksnes nendega seotud tagatismehhanismid (st kinnisvarakindlustuse lepingust tuleneva nõudeõiguse loovutamine ja panga määramine elukindlustuse kindlustussumma suhtes soodustatud isikuks). Sellise tõlgenduse kohaselt oleks laenuvõtja mõlema kindlustuslepingu alusel endiselt kaetud ega saaks seega nõuda nende kindlustuslepingute eest tasutud kindlustusmaksete tagastamist.
B.      Hinnang käesolevale kohtuasjale
35.      Eespool viidatud Euroopa Kohtu praktika põhjal võib järeldada, et pank on põhimõtteliselt kohustatud tagastama kõik maksed, mille laenusaaja on teinud seoses lepinguga, mis hiljem ebaõiglaste tingimuste tõttu kehtetuks tunnistati.
36.      Nagu eespool märgitud, on laenusaaja maksed seoses kahe esimese kindlustusliigiga, nimelt vähese omafinantseeringu kindlustus ja hüpoteegi seadmisele eelneva ajavahemiku kindlustus, lahutamatult seotud laenulepingu endaga.
37.      Eelotsusetaotluse ja eelotsusetaotluse esitanud kohtu tõlgenduse kohaselt näib olevat selge, et pank peab tarbijale tagastama kindlustusmaksed, mis on makstud nende kahe lepingu eest, mis katavad panga enda riskid. Tõepoolest, võib öelda, et need kindlustuslepingud on tühiseks tunnistatud lepingust lahutamatud, sest neid ei oleks ilma hüpoteeklaenulepinguta olemas; kindlustusvõtja on pank, mitte laenuvõtja, ja väljamakse suhtes on ainus soodustatud isik pank.
38.      Kohus ei näe põhjust, miks ta ei peaks selles osas eelotsusetaotluse esitanud kohtuga nõustuma ja vastama esitatud küsimuse esimesele osale sel viisil.
39.      Seega on ainsad kaks makset, mis vajavad täiendavat hindamist, kinnisvara- ja elukindlustuse kindlustusmaksed, mille puhul valdav riigisisene kohtupraktika näib võtvat laenuvõtjatelt õiguse nõuda nende tagastamist.
40.      Kõigepealt tuleb meenutada, et ebaõiglaste lepingutingimuste direktiiviga, mis on minimaalse ühtlustamise vahend,(17) jäetakse liikmesriikide otsustada, kuidas kaitsta tarbijaid ebaõiglaste tingimuste eest tarbijalepingutes. Selles mõttes on liikmesriikidel kaalutlusruum ja nad võivad kohaldada erinevaid õiguslikke lahendusi, et tagada laenuvõtja sellise olukorra taastamine, milles ta oleks olnud ilma ebaõiglase tingimuseta, ning mille eesmärk on heidutada müüjaid või teenuste osutajaid lisamast ebaõiglasi tingimusi tarbijalepingutesse. Ebaõiglaste lepingutingimuste direktiiviga nõutakse vaid vähemalt nende kahe eesmärgi täitmist.
41.      Selles mõttes on kõige parem võimalus järeldada, kas liikmesriigi õigus, mida hinnatakse kogu tema riigisisese õiguskorra raames, on sobiv ja vajalik ebaõiglaste lepingutingimuste direktiivi eesmärkide saavutamiseks, liikmesriigi kohtul, mitte Euroopa Kohtul.
42.      Seega saab Euroopa Kohus üksnes anda liikmesriigi kohtule juhiseid asjaolude kohta, mida tuleb sellise hindamise raames arvesse võtta.
43.      Seega pakun käesolevas kohtuasjas välja mõned asjaolud, mis võivad olla eelotsusetaotluse esitanud kohtule asjakohased, kui ta otsustab, kas tuleb tagasi pöörduda liikmesriigi õiguse valdava tõlgenduse juurde, mille kohaselt põhikohtuasja hagejal ei ole õigust nõuda kinnisvara- ja elukindlustuse lepingute eest tasutud kindlustusmaksete tagastamist, isegi kui nende kindlustuslepingute sõlmimine oli ebaõiglase tingimuse tõttu tühiseks tunnistatud hüpoteeklaenulepingu tingimus.
44.      Need kaks kindlustuslepingut katavad ühest küljest teatavad panga riskid, mis tekivad hüpoteegiga koormatud vara kahjustamise või laenuvõtja surma korral, kuid teiselt poolt ka teatavad riskid, mida laenuvõtja kannab laenust sõltumatult. Kõik kohtuistungil osalenud isikud, samuti eelotsusetaotluse esitanud kohus,(18) olid ühel meelel, et nendel kindlustuslepingutel on selline kahesugune
funktsioon.
45.      Nimetatud kahe kindlustuslepingu kahesuguse
funktsiooni tõttu võib nende eest tehtud makseid mõista nii, et need on hüpoteeklaenulepinguga lahutamatult seotud või teise võimalusena sellest lepingust sõltumatud.
46.      Ühelt poolt võib öelda, et laenuvõtja sõlmis need kindlustuslepingud üksnes sellepärast, et need olid laenu saamise tingimuseks.(19) Sellise tõlgenduse puhul võib nende kindlustuslepingutega seoses tehtud maksete tagastamist pidada vajalikuks, et taastada laenuvõtja olukord, milles ta oli enne lepingu sõlmimist, kuna laenuvõtjal ei olnud mingit kohustust teha niisuguseid makseid enne laenulepingu olemasolu.
47.      Lisaks võib ebaõiglaste lepingutingimuste direktiiviga taotletud hoiatavat mõju suurendada ka nõue maksta tagasi nende kindlustuslepingute eest tehtud maksed, mis olid seotud laenulepinguga, mille puhul tuvastati, et see sisaldab ebaõiglasi tingimusi.
48.      Need argumendid toetavad järeldust, et tarbijatel on õigus nõuda nende lepingute eest makstud kindlustusmaksete tagastamist.
49.      Teisalt nõutakse Euroopa Kohtu praktikaga põhimõtteliselt „tagasi kasu, mille majandus- või kutsetegevuse raames tegutsev isik ebaõiglase tingimuse põhjal tarbija arvel alusetult sai“.(20)
50.      Käesolevas asjas, kuna kõnealused kindlustusmaksed puudutavad kinnisvara- ja elukindlustuse lepinguid, mis on mõlemad tarbijale kasulikud, ei ole need iseenesest tarbijale kahjulikud. Esiteks, nagu kohtuistungil kinnitati, oli AS-il vabadus valida kindlustusselts, kellega ta kindlustuslepingud sõlmib. Teiseks ei ole põhikohtuasjas vaidlust selles, et kindlustuslepinguid täideti nõuetekohaselt. Kindlustusandja on andnud tarbija varale ja isikule tulemusliku tagatise, mis katab sellised riskid nagu tulekahju, üleujutus, surm, puue jne. Need hüved ei olnud pelgalt hüpoteetilised. Isegi kui sündmust, mille eest saab esitada nõude, ei toimunud, arvestas kindlustusandja riskiga oma bilansis, hoidis vajalikke reserve ja kandis tegelikke kulusid edasikindlustuse hankimisel, et katta oma potentsiaalset riski. Kõnealuste kindlustuslepingute kehtivuse ajal kandis kindlustusandja jätkuvalt riski, pakkudes tarbijale pidevat kaitset ja vahetut rahalist kindlustunnet. Kuna kindlustusmaksed moodustasid õiguspärase tasu võetud riskide eest, kujutab nende maksmine endast tegelikult osutatud ja majanduslikult hinnastatud teenust.
51.      Seega on igasugune nende kindlustusmaksete tagastamise nõue mitte ainult post festum, vaid osutub ka sellise vaieldamatu teenuste osutamise kontekstis raskesti hinnatavaks. Tõepoolest, võiks öelda, et tagastamine niisugustel asjaoludel nagu käesolevas kohtuasjas seoses kinnisvara- ja elukindlustuse lepingutega läheks kaugemale pelgalt tarbija sellise olukorra taastamisest, milles ta oleks olnud, kui ebaõiglast tingimust ei oleks olemas olnud; see annaks tarbijale tegelikult tasuta kindlustuskaitse, ilma et ta peaks tegema isiklikke kulutusi.
52.      On tõsi, et ELi poliitikavaldkondades nõutakse ELTL artikliga 169 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 38 kõrgetasemelist kaitset tarbijatele, kes on müüjate või teenuseosutajatega võrreldes ebasoodsamas olukorras, olles tavaliselt teisest lepingupartnerist majanduslikult nõrgemal positsioonil ja õigusküsimustes vähem kogenud.(21) Samas on tõsi ka see, et Euroopa Kohtu praktikas on tunnustatud, et tarbijakaitse ei ole absoluutne.(22)
53.      Isegi kui kõnealused kinnisvara- ja elukindlustuse lepingud on pangale kasulikud,(23) ei tulene need eelised ebaõiglasest lepingutingimusest endast. Sellega seoses on oluline rõhutada, et ebaõiglaste lepingutingimuste direktiivi eesmärk ei ole tühistada kõik ebaõiglasi tingimusi sisaldavad lepingud, vaid saavutada tasakaal lepingupoolte õiguste ja kohustuste vahel, taastades nende võrdsuse.(24)
54.      Seega ei tohi riigisisesed õigusnormid, mille eesmärk on taastada tarbija algne olukord siis, kui ebaõiglast tingimust ei oleks olemas olnud, minna kaugemale sellest, mis on vajalik ebaõiglaste lepingutingimuste direktiivi selle peamise eesmärgi saavutamiseks, pannes pankadele ebaproportsionaalse koormuse. Tasakaalu liigne kallutamine vastassuunas võib ohustada finantsturu stabiilsust, mis ei ole ebaõiglaste lepingutingimuste direktiivi soovitud tulemus.
55.      Seoses sellega on Euroopa Kohus juba möönnud, et pangandus- ja rahandussüsteemi stabiilsuse tagamise ning süsteemse riski vältimise eesmärgid on liidu taotletud üldise huvi eesmärgid.(25)
56.      Need eesmärgid on üldistes huvides ning tuginevad põhiseadusega rajatud Euroopa Keskpankade Süsteemile (EKPS) ELTL artikli 127 lõikega 5 usaldatud ülesandele tagada finantssüsteemi stabiilsus ning vajadusele säilitada ELL artikli 3 lõikes 4 ette nähtud majandus- ja rahaliidu stabiilsus.
57.      Tuleb rõhutada, et usaldatavusnõuded on kehtestatud ELi tasandil ELTL artikli 114 (siseturg) alusel kapitalinõuete määrusega(26) ning ELTL artikli 63 lõike 1 (kapitali vaba liikumine) alusel kapitalinõuete direktiiviga.(27) Neid nõudeid kohaldatakse kõigi liikmesriikide suhtes ja need ulatuvad euroala piiridest kaugemale.
58.      Neid nõudeid tugevdatakse mitmes tarbijakaitset käsitlevas ELi teiseses õigusaktis, näiteks direktiivis 2014/17/EL hüpoteeklaenude kohta.(28)
59.      Kuigi kinnisvara- ja elukindlustuse lepingud ei ole kohaldatava ELi õiguse kohaselt hüpoteeklaenude andmise suhtes nõutavad, on nende eesmärk tagada, et pank täidab usaldatavusnõudeid ja olulisi regulatiivseid standardeid. Põhikohtuasjas ei ole vaidlust selles, et pankade poolt laenuvõtjatele pandud kohustus sõlmida selliseid kindlustuslepinguid ei ole iseenesest ebaõiglane ega õigustühine.
60.      Lõppkokkuvõttes teenib nende kaitsemeetmete rakendamine nii panga ja laenuvõtja erahuve kui ka laiemat avalikku huvi. Kaitstes laenuvõtjat ettenägematute asjaolude eest ja panka makseviivituse eest, kaitsevad need meetmed pangandus- ja finantssüsteemi stabiilsust, mis on ELi õiguse üldist huvi pakkuv eesmärk.
61.      Laenuvõtja võib kanda seoses hiljem kehtetuks tunnistatava lepingu sõlmimisega arvukaid kulusid.(29) Sellega seoses võib liikmesriigi õiguses eristada kulusid, mis tuleb tarbijale tagastada, ja kulusid, mille tagastamine ei tulene automaatselt asjaolust, et hüpoteeklaenuleping tunnistati ebaõiglase tingimuse tõttu tühiseks.(30)
62.      Kokkuvõttes ei ole mõlemat liiki kindlustusmaksete tagastamise küsimus mitte ühe põhimõtte eelistamine teisele, vaid erinevate huvide kaalumine.
63.      Eeldusel, et laenuvõtjale tagastatakse kõik makseid, mis on tehtud panga kasuks hüpoteeklaenulepingu ebaõiglase tingimuse tõttu, ei takista ELi õigus minu hinnangul liikmesriigi õiguse sellist tõlgendamist, mille kohaselt ei ole laenuvõtjal õigust nõuda kinnisvara- ja elukindlustuse lepingute eest makstud kindlustusmaksete tagastamist isegi juhul, kui nende kindlustuslepingute sõlmimine oli sellise laenulepingu tingimus, mis tunnistati ebaõiglase tingimuse tõttu kehtetuks.
IV.    Ettepanek
64.      Eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Sąd Okręgowy w Warszawie (Varssavi regionaalne kohus, Poola) eelotsuse küsimusele järgmiselt:
Tarbijalepingu täieliku tühistamise korral tuleb nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebasoodsate tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 6 lõiget 1 ja artikli 7 lõiget 1 koostoimes tõhususe ja proportsionaalsuse põhimõtetega
tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigus, mille kohaselt:
–        pank on kohustatud maksma tarbijale tagasi summa, mis vastab laenu tagasimaksmise tagatisena panga riski kindlustamise – nagu vähese omafinantseeringu kindlustus ja hüpoteegi seadmisele eelneva ajavahemiku kindlustus – kuludele, mille on kandnud tarbija;
–        pank ei ole kohustatud maksma tarbijale tagasi summat, mis vastab laenu tagasimaksmise tagatisena tarbija enda riski kindlustamise – nagu kinnisvara- ja elukindlustus – kuludele, mille on kandnud tarbija.
1      Algkeel: inglise.
i      Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
2      Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288; edaspidi „ebaõiglaste lepingutingimuste direktiiv“).
3      Vähese omafinantseeringu kindlustus katab laenuandja riski olukorras, kus laenusumma vastab olulisele osale (üle 80%) hüpoteegiga koormatud vara väärtusest. Mida suurem on laenu ja tagatisvara väärtuse suhtarv, seda suurem on laen laenuandjale, mistõttu võib laenuvõtjalt nõuda lisakindlustuse võtmist.
4      Hüpoteegi seadmisele eelneva ajavahemiku kindlustus on lühiajaline garantii, mis katab panga riski üleminekuperioodil, mis jääb laenu väljamaksmise ja hüpoteegi ametliku juriidilise kinnistusraamatus registreerimise vahele.
5      Vt selle kohta 21. detsembri 2016. aasta kohtuotsus Gutiérrez Naranjo jt (C‑154/15, C‑307/15 ja C‑308/15, EU:C:2016:980, punkt 61).
6      Vt selle kohta 21. detsembri 2016. aasta kohtuotsus Gutiérrez Naranjo jt (C‑154/15, C‑307/15 ja C‑308/15, EU:C:2016:980, punktid 53–57 ja seal viidatud kohtupraktika).
7      Vt selle kohta 21. detsembri 2016. aasta kohtuotsus Gutiérrez Naranjo jt (C‑154/15, C‑307/15 ja C‑308/15, EU:C:2016:980, punkt 66) ja 15. juuni 2023. aasta kohtuotsus Bank M. (lepingu tühistamise tagajärjed) (C‑520/21, Bank M, EU:C:2023:478, punkt 61).
8      Vt 8. septembri 2022. aasta kohtuotsus D.B.P. jt (välisvaluutas nomineeritud hüpoteeklaen)  (C‑80/21–C‑82/21, EU:C:2022:646, punkt 68). Nimelt, nagu selgitab kohtujurist Trstenjak kohtuasjas Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:74) esitatud ettepaneku punktides 86–88, võib liikmesriigi kohtute väljavaade ebaõiglast tingimust sisaldava lepingu „parandamisele“ kas seda tingimust muutes või asendades „hoiatavat mõju, millest [ebaõiglaste lepingutingimuste] direktiivi artikkel 6 lähtub, mitte üksnes leevendada, vaid avaldada lausa vastupidist mõju“, andes müüjale või teenuste osutajale tõuke lihtsalt „õnne proovida“ ning lisada lepingusse nii palju ebaõiglasi tingimusi kui võimalik, lootes, et siseriiklik kohus jätab enamiku neist tähele panemata“.
9      Vt selle kohta kohtuotsus Bank M, punkt 64.
10      Vt 21. detsembri 2016. aasta kohtuotsus Gutiérrez Naranjo jt (C‑154/15, C‑307/15 ja C‑308/15, EU:C:2016:980, punkt 66) ning 31. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Lombard Lízing (C‑472/20, EU:C:2022:242, punktid 50–55 ja seal viidatud kohtupraktika).
11      Vt sellega seoses kohtuotsus Bank M, punkt 66.
12      Vt nt kohtuotsus Bank M, punktid 67 ja 68. See eesmärk tuleneb ebaõiglaste lepingutingimuste direktiivi artiklist 7.
13      Kohtuotsus Bank M, punkt 68.
14      Vt 30. aprilli 2025. aasta kohtuotsus AxFina Hungary (lepingu jätkuvus) (C‑630/23, EU:C:2025:302, punkt 77 ja seal viidatud kohtupraktika). Kohus tunnistas samuti tarbijate õigust nõuda selliste kulude hüvitamist nagu notari- ja haldustasud, kui need kulud tulenevad ebaõiglasest tingimusest. Vt selle kohta 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Caixabank ja Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (C‑224/19 ja C‑259/19, EU:C:2020:578).
15      Kohtuotsus Bank M, punktid 69 ja 74.
16      Vt selle kohta kohtuotsus Bank M, punkt 73.
17      See tähendab, et liikmesriigid võivad vastu võtta ka eeskirju, millega tagatakse tarbijatele kõnealuses direktiivis nõutust kõrgem kaitsetase. Vt selle põhjendus 12 ning 3. juuni 2010. aasta kohtuotsus Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Madrid (C‑484/08, EU:C:2010:309, punkt 28) ja 18. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Getin Noble Bank jt (lepingutingimuste ebaõigluse kontrollimine kohtu omal algatusel) (C‑531/22, EU:C:2024:58, punkt 68).
18      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu vastuse Euroopa Kohtu küsimustele punkt 5.
19      Siiski on ka võimalik, et laenusaajal oli juba olemas hüpoteegina pakutava kinnisasja jaoks kinnisvara- või elukindlustus ning ta lihtsalt loovutab pangale nende kindlustuslepingute alusel oma nõuded kuni laenu väärtuse ulatuses.
20      21. detsembri 2016. aasta kohtuotsus Gutiérrez Naranjo jt (C‑154/15, C‑307/15 ja C‑308/15, EU:C:2016:980, punkt 66), kohtujuristi kursiiv. Vt ka käesoleva ettepaneku punkt 28.
21      7. novembri 2019. aasta kohtuotsus Profi Credit Polska (C‑419/18 ja C‑483/18, EU:C:2019:930, punkt 46).
22      21. detsembri 2016. aasta kohtuotsus Gutiérrez Naranjo jt (C‑154/15, C‑307/15 ja C‑308/15, EU:C:2016:980, punkt 68) ning 13. märtsi 2025. aasta kohtuotsus Banco Santander (C‑230/24, EU:C:2025:177, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
23      Näiteks kui laenuvõtja ei ole hüpoteegiga koormatud kinnisvara kindlustanud, võib pank olla sunnitud selliseid kindlustuslepinguid sõlmima oma kulul, mis võib kaasa tuua laenu kõrgema hinna pakkumise.
24      Vt selle kohta 23. novembri 2023. aasta kohtuotsus Provident Polska (C‑321/22, EU:C:2023:911, punktid 81 ja 87 ning seal viidatud kohtupraktika).
25      Vt 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Adusbef jt (C‑686/18, EU:C:2020:567, punkt 92 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt eelkõige ebaõiglaste lepingutingimuste direktiivi tõlgendamise kohta 8. mai 2025. aasta kohtuotsus Myszak (C‑324/23, EU:C:2025:324, punkt 71 ja seal viidatud kohtupraktika).
26      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta
määrus (EL) nr 575/2013, mis käsitleb krediidiasutuste suhtes kohaldatavaid usaldatavusnõudeid ja millega muudetakse määrust (EL)
nr 648/2012 (ELT 2013, L 176, lk 1), mida on muudetud komisjoni 12. juuni 2025. aasta delegeeritud määrusega (EL) 2025/1496, millega muudetakse määrust nr 575/2013 seoses tururiski omavahendite nõuete kohaldamise alguskuupäevaga (ELT L 2015/1496).
27      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiiv 2013/36/EL, mis käsitleb krediidiasutuste tegevuse alustamise tingimusi ning krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet, millega muudetakse direktiivi 2002/87/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2006/48/EÜ ja 2006/49/EÜ (ELT 2013, L 176, lk 338), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. mai 2024. aasta direktiiviga (EL) 2024/1619, millega muudetakse direktiivi 2013/36/EL seoses järelevalvevolituste, sanktsioonide, kolmandate riikide filiaalide ning keskkonna-, sotsiaalsete ja juhtimisriskidega (ELT 2024/1619).
28      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. veebruari 2014. aasta direktiiv elamukinnisvaraga seotud tarbijakrediidilepingute kohta ning millega muudetakse direktiive 2008/48/EÜ ja 2013/36 ja määrust (EL)
nr 1093/2010
(ELT 2014, L 60, lk 34). Vt eelkõige selle direktiivi artikli 12 lõige 4.
29      Need võivad hõlmata igapäevakulusid, nagu taksosõidu hind, millega tarbija sõidab panka lepingut allkirjastama, või dokumentide tõlkimise kulud, mis tuleb laenutaotluse esitamiseks esitada selle riigi keeles, kus pank asub.
30      Isegi kui selliseid lisakulusid saaks tagastamisnõude kohaldamisalast välja jätta pärast laenulepingu ebaõiglase tingimuse sisaldamise tõttu kehtetuks tunnistamist, ei saa välistada, et need kulud võivad olla sissenõutavad kahju hüvitamise hagiga, tingimusel et niisuguse hüvitise saamise tingimused on täidetud.