62024TC0653
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MAJA BRKAN
esitatud 29. oktoobril 2025 (
1
) (
i
)
Kohtuasi T‑653/24
Accorinvest,
Société Générale SA
versus
Ministre de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu))
Eelotsusetaotlus – Maksualaste õigusaktide ühtlustamine – Aktsiis – Direktiiv 2008/118/EÜ – Elektrienergia – Täiendavad kaudsed maksud – Maksu koormuse ülekandmine tarbijale
Sissejuhatus
1.
Eelotsusetaotlus puudutab nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/118/EÜ, mis käsitleb aktsiisi üldist korda ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 92/12/EMÜ (ELT 2009, L 9, lk 12), artikli 1 lõike 2 tõlgendamist.
2.
Taotlus on esitatud ühelt poolt äriühingute AccorInvest ja Société Générale SA kui elektrienergia lõpptarbijate ja teiselt poolt Prantsuse riigi vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab Prantsuse õigusnormides ette nähtud elektriaktsiisi lisamaksu tagasimaksmist.
3.
Prantsusmaal kehtestati 9. augusti 2004. aasta seadusega avalike elektri- ja gaasiteenuste ning elektri- ja gaasiettevõtjate kohta (loi du 9 août 2004 relative au service public de l’électricité et du gazières) tariifipõhine tarnimistasu (edaspidi „tarnimistasu“). Käesolevas kohtuasjas tuleb analüüsida, kas selle tarnimistasu saab kvalifitseerida „täiendavaks kaudseks maksuks“ direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 2 tähenduses ja kas kõnealune tasu kuulub selle sätte kohaldamisalasse.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 2008/118
4.
Direktiiv 2008/118 on direktiiviga (EL) 2020/262 (
2
) kehtetuks tunnistatud. Siiski on põhikohtuasja asjaoludele ratione temporis endiselt kohaldatav direktiiv 2008/118.
5.
Direktiivi 2008/118 põhjenduses 2 oli märgitud:
„[Nõukogu 25. veebruari 1992. aasta d]irektiivis 92/12/EMÜ [aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta (EÜT 1992, L 76, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 12)] sätestatud kaupade (edaspidi „aktsiisikaup“) aktsiisiga maksustamise tingimused peavad jääma ühtlustatuks, et tagada siseturu nõuetekohane toimimine.“
6.
Direktiivi artiklis 1 oli sätestatud:
„1.   Käesoleva direktiiviga kehtestatakse üldine kord aktsiisile, millega maksustatakse otseselt või kaudselt järgmise kauba (edaspidi „aktsiisikaup“) tarbimist:
a)
[nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta] direktiivis 2003/96/EÜ[, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik (ELT 2003, L 283, lk 51; ELT eriväljaanne 09/01, lk 405),] nimetatud energiatooted ja elekter;
[…]
2.   Liikmesriigid võivad erieesmärkidel maksustada aktsiisikauba täiendavate kaudsete maksudega, kui kõnealused maksud on kooskõlas aktsiisi või käibemaksu suhtes kohaldatavate ühenduse maksueeskirjadega maksubaasi määramise, maksu arvutamise, sissenõutavuse ja järelevalve kohta, arvestades et nende eeskirjade alla ei kuulu maksuvabastusi käsitlevad sätted.
3.   Liikmesriikidel on õigus maksustada:
a)
tooteid, mis ei ole aktsiisikaup;
b)
teenuseid, sealhulgas aktsiisikaubaga seotud teenuseid, maksuga, mida ei saa kirjeldada kumuleeruva käibemaksuna.
[…]“.
Direktiiv 2003/96
7.
Direktiivi 2003/96 artiklis 4 on sätestatud:
„1.   Maksustamistasemed, mida liikmesriigid kohaldavad artiklis 2 nimetatud energiatoodete ja elektrienergia suhtes, ei või olla madalamad kui käesoleva direktiiviga ettenähtud madalaim maksustamistase.
2.   Käesolevas direktiivis tähendab „maksustamistase“ kõiki kinnipeetavaid kaudseid makse (välja arvatud käibemaks), mis arvestatakse otse või kaudselt energiatoodete ja elektrienergia koguse alusel tarbimisse lubamise ajal.“
Prantsuse õigus
8.
9. augusti 2004. aasta seaduse nr 2004-803 avalike elektri- ja gaasiteenuste ning elektri- ja gaasiettevõtjate kohta (loi no 2004-803, du 9 août 2004, relative au service public de l’électricité et du gaz et aux entreprises électriques et gazières) (edaspidi „9. augusti 2004. aasta seadus“) artiklis 18 on sätestatud:
„I. Kehtestatakse tariifipõhine kasutustasu elektrienergia […] ülekande- ja jaotusteenuste eest, mis laekub Caisse nationale des industries électriques et gazières’ile (riiklik elektri- ja gaasitööstuse fond).
[…]
II. Seda tariifipõhist kasutustasu maksavad:
1. elektrienergia puhul:
a)
avalike ülekande- või jaotusvõrkude võrguettevõtjad, kes koguvad seda lisaks […] avalike ülekande- ja jaotusvõrkude võrgutasule tarbijatelt […], kellega need ettevõtjad on sõlminud võrgulepingu;
b)
elektritarnijad, kes koguvad seda tarbijatelt lisaks oma müügihinnale […], kui need tarnijad on sõlminud […] võrgulepingu nende tarbijate energiaga varustamiseks;
c)
elektritarnijad, kes koguvad seda lisaks […] elektritariifile […].
III. Tariifipõhise kasutustasu aluseks on:
1. elektrienergia puhul:
–
elektrienergia avalike ülekande- ja jaotusvõrkude kasutamise tariifi kindlaksmääratud osa ilma maksudeta, kui tariifipõhist tasu tuleb maksta II lõike punkti 1 alapunkti a alusel;
–
elektrienergia müügihinnas sisalduv võrgutasu kindlaksmääratud osa ilma maksudeta, kui tariifipõhist tasu tuleb maksta II lõike punkti 1 alapunkti b alusel;
–
reguleeritud elektritariifis sisalduv võrgutasu kindlaksmääratud osa ilma maksudeta, kui tariifipõhist tasu tuleb maksta II lõike punkti 1 alapunkti c alusel;
[…]
IV. Tariifipõhise kasutustasu maksukohustus tekib II lõikes osutatud isikute poolt I lõikes osutatud teenuste osutamiseks sõlmitud lepingute alusel siis, kui maksukohustuslasele laekub ettemakse või müügihind, või – maksukohustuslase valikul – debiteerimise ajal; viimasel juhul tekib maksukohustus igal juhul ettemakse või müügihinna laekumisel, kui see toimub varem.
[…]
VII. Üksikasjalikud eeskirjad käesoleva artikli rakendamiseks sätestatakse Conseil d’État’ [(kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu)] dekreediga.“
9.
14. veebruari 2005. aasta dekreedi nr 2005-123 elektrienergia ja maagaasi ülekande- ja jaotusteenuse tariifipõhise kasutustasu kohta (décret no 2005-123 du 14 février 2005, relatif à la contribution tarifaire sur les prestations de transport et de distribution d’électricité et de gaz naturel) (1. augustini 2017 kehtinud redaktsioonis) artiklis 1 oli sätestatud:
„I. Eespool viidatud 9. augusti 2004. aasta seaduse artikli 18 III lõike punktis 1 nimetatud elektrienergia avalike ülekande- ja jaotusvõrkude võrgutasu kindlaksmääratud osa ilma maksudeta koosneb järgmiste komponentide summast:
–
aastapõhine haldusteenuse komponent, nagu see on määratletud otsuses, millega kiidetakse heaks elektrienergia avalike ülekande- ja jaotusvõrkude kehtivad võrgutasud;
–
aastapõhine arvestusteenuse komponent, nagu see on määratletud otsuses, millega kiidetakse heaks avalike elektri ülekande- ja jaotusvõrkude kehtivad võrgutasud;
–
aastapõhise väljastusteenuse komponendi kindlaksmääratud osa;
–
aastapõhise täiendava toite ja varutoite ühenduste komponendi kindlaksmääratud osa […]“.
10.
Dekreedi nr 2005‑123 28. juuli 2017. aasta dekreediga muudetud redaktsiooni, mis on kohaldatav alates 1. augustist 2017, artiklis 1 on sätestatud:
„[…] elektrienergia avalike ülekande- ja jaotusvõrkude võrgutasu kindlaksmääratud osa ilma maksudeta koosneb võrgutasu, mis on määratletud otsustes, mis puudutavad elektrienergia avalike ülekande- ja jaotusvõrkude kehtivaid võrgutasusid, allpool punktides 1–4 loetletud komponentide summast:
1.
aastapõhine haldusteenuse komponent;
2.
aastapõhine arvestusteenuse komponent;
3.
aastapõhise väljastusteenuse komponendi kindlaksmääratud osa. See kindlaksmääratud osa koosneb selle komponendi tariifivalemites sisalduvatest teguritest, mis sõltuvad tellitud võimsusest, välja arvatud kuupõhine tellitud võimsuse ületamise komponent;
4.
aastapõhise täiendava toite ja varutoite ühenduste komponendi kindlaksmääratud osa […] See kindlaksmääratud osa koosneb aastapõhisest täiendava ja varutoite ühenduste komponendist, välja arvatud energiakomponent ja kuupõhine tellitud võimsuse ületamise komponent, kui varutoite pinge erineb põhitoite pingest“.
11.
Dekreedi nr 2005‑123 artiklis 2 on sätestatud: „Elektrienergia tarnija, kes kogub tariifipõhist tarnimistasu eespool viidatud 9. augusti 2004. aasta seaduse artikli 18 II lõike punkti 1 alapunkti b või c alusel, arvutab artikli 1 kohaselt müügihinnas või müügitariifis sisalduva võrgutasu kindlaksmääratud osa ilma maksudeta“.
Põhikohtuasja faktilised asjaolud ja eelotsuse küsimused
12.
AccorInvest ja Société Générale SA on kaks Prantsuse õiguse alusel asutatud äriühingut, kes elektrienergia lõpptarbijana maksid tarnimistasu.
13.
Kahes eri menetluses palusid need äriühingud tribunal administratif de Paris’l (Pariisi halduskohus, Prantsusmaa) mõista Prantsuse riigilt nende kasuks välja hüvitise summas, mis vastab summale, mille nad tasusid tarnimistasuna vastavalt aastate 2016–2018 ning 2017. ja 2018. aasta eest. Nende sõnul ei ole tarnimistasu kooskõlas direktiivi 2008/118 artikli 1 lõikega 2. Tribunal administratif de Paris (Pariisi halduskohus) jättis need nõuded kahe 26. aprilli 2021. aasta kohtumäärusega läbi vaatamata põhjusel, et asjaomased nõuded oli esitatud kohtule, kellel puudus nende lahendamise pädevus.
14.
Cour administrative d’appel de Paris (Pariisi haldusasjade apellatsioonikohus, Prantsusmaa) tühistas need kohtumäärused kahe 17. mai 2023. aasta kohtuotsusega ja jättis seejärel nõuded rahuldamata põhjendusel, et tarnimistasu ja elektrienergia tarbimise vahel puudub otsene ja lahutamatu seos, mistõttu ei kujuta selline tasu endast kaudset maksu, millega otseselt või kaudselt maksustatakse elektrienergia tarbimist, ega kuulu järelikult direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 2 kohaldamisalasse.
15.
AccorInvest ja Société générale esitasid mõlemad cour administrative d’appel de Paris’ (Pariisi haldusasjade apellatsioonikohus) otsuste peale kassatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule, väites, et kõnealune tasu kujutab endast kaudset maksu, millega otseselt või kaudselt maksustatakse elektrienergia tarbimist, juba ainuüksi seetõttu, et on olemas õiguslik mehhanism selle maksu koormuse ülekandmiseks lõpptarbijale. Samuti väidavad nad, et kõnealune tasu kuulub direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 2 kohaldamisalasse, kuna tarnimistasu ja elektrienergia tarbimise vahel on otsene ja lahutamatu seos. Eelkõige väidavad nad, et võrguleping, mille alusel tuleb asjaomast tasu maksta, on vältimatult seotud lõpptarbijale elektrienergia tarnimise lepinguga ning et avalike elektrivõrkude võrgutasu kindlaksmääratud osa, millel see tasu põhineb, sõltub eelkõige lõpptarbija enda tellitud võimsusest, mis on tavaliselt seotud tema tarbimisprofiiliga.
16.
Neil asjaoludel otsustas Conseil d’État (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule kaks eelotsuse küsimust:
„1.
Kas direktiivi [2008/118] artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et juba ainuüksi asjaolu, et on olemas õiguslik mehhanism maksu koormuse ülekandmiseks aktsiisikauba lõpptarbijale, tähendab, et asjaomase maksu ja kõnealuse kauba tarbimise vahel on otsene ja lahutamatu seos, nii et sellist maksu tuleb pidada täiendavaks kaudseks maksuks direktiivi [2008/118] artikli 1 lõike 2 tähenduses, isegi kui see maks arvutatakse tegelikult tarbitud kaubakogusest sõltumatult?
2.
Kas direktiivi [2008/118] artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selline maks nagu tarnimistasu, mis põhineb avalike elektrivõrkude võrgutasu kindlaksmääratud osal – nii et arvesse ei võeta võrgutasu muutuvat osa, mis ainsana sõltub tarbitud elektrienergia hulgast, kuid mida tuleb maksta tarbijate või tarbijate elektritarnijate poolt sõlmitud võrgulepingute alusel –, on otseselt ja lahutamatult seotud elektrienergia tarbimisega, nii et sellist maksu tuleb nende sätete tähenduses pidada täiendavaks kaudseks maksuks?“
Analüüs
17.
Nende kahe küsimusega, mida ma soovitan käsitleda koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2008/118 artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selle sätte tähenduses mõiste „täiendav kaudne maks“ alla kuulub põhikohtuasjas kõne all olev tasu, millega maksustatakse ülekande- ja jaotusvõrkude kasutamine ja mis põhineb avalike elektrivõrkude võrgutasu kindlaksmääratud osal ning mille koormus kantakse seaduses sätestatud korras üle tarbijale.
18.
Sellele küsimusele vastamiseks tuleb esiteks määratleda mõiste „täiendav kaudne maks“ direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 2 tähenduses. Teiseks analüüsin konkreetsemalt kohtupraktikas välja kujundatud kriteeriumi, (
3
) mis puudutab otsest ja lahutamatut seost maksu ja aktsiisikauba tarbimise vahel, ning eelkõige seda, kas see seos peab olema elektrienergia tarbimisega või elektrienergia tarbitud kogusega. Kolmandaks analüüsin küsimust, kas sellise otsese ja lahutamatu seose saab tuletada ainuüksi asjaolust, et maksu koormus on üle kantud tarbijale. Neljandaks tuleb selle tõlgenduse põhjal kindlaks teha, kas tarnimistasu saab kvalifitseerida „täiendavaks kaudseks maksuks“ osutatud sätte tähenduses.
Mõiste
„täiendav kaudne maks“
19.
Alustuseks tuleb märkida, et Euroopa Kohus peab maksu, lõivu, tasu või muu kohustusliku makse liidu õiguse seisukohast kvalifitseerima, lähtudes asjaomase maksu objektiivsetest tunnustest ja sõltumatult liikmesriigi õiguses sellele antud kvalifikatsioonist. (
4
)
20.
Direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 2 alusel on liikmesriikidel õigus erieesmärkidel maksustada aktsiisikaupa täiendavate kaudsete maksudega, tingimusel et kõnealused maksud on kooskõlas aktsiisi või käibemaksu suhtes kohaldatavate liidu maksueeskirjadega.
21.
Direktiivis 2008/118 ei ole määratletud elektrienergia „täiendava kaudse maksu“ mõistet selle sätte tähenduses. Vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale tähistatakse mõistega „täiendavad kaudsed maksud“ aga selliseid kaudseid makse, millega maksustatakse selle direktiivi artikli 1 lõikes 1 loetletud kaupade tarbimist ja mis ei ole „aktsiis“ viimati nimetatud sätte tähenduses ning mida kogutakse erieesmärgil. (
5
)
22.
Sellega seoses tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et selline kaudne maks peab olema otseselt ja lahutamatult seotud elektrienergia tarbimisega. (
6
) See tähendab, et tuleb kontrollida, kas sellise maksuga maksustatakse hinnakomponenti, millel on otsene ja lahutamatu seos elektrienergia tarbimisega, mistõttu selle komponendi maksustamisel tuleb asjaomast maksu käsitada elektrienergia tarbimise enda maksustamisena. Maks, millega ei maksustata elektrienergia tarbimist, ei kuulu järelikult direktiivi 2008/118 kohaldamisalasse. (
7
)
23.
Käesolevas kohtuasjas väidavad põhikohtuasja kaebajad, et piisab sellest, kui kõnealust maksu kohaldatakse elektrienergia tarbimise kui toimingu suhtes, ning et ei ole vaja, et see oleks seotud elektrienergia kogusega.
24.
Seega on mõiste „täiendav kaudne maks“ tõlgendamiseks ja direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 2 kohaldamisala välja selgitamiseks minu arvates vaja täpsustada, kas kriteerium, millel põhjal saab otsustada, kas kaudse maksu ja elektrienergia tarbimise vahel on otsene ja lahutamatu seos, on seos elektrienergia tarbimise kui toiminguga või peab selline seos esinema maksu ja elektrienergia tarbitud koguse vahel.
Kas peab esinema otsene ja lahutamatu seos elektrienergia tarbimise toiminguga või tegelikult tarbitud elektrienergia kogusega?
25.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei tule liidu õiguse sätte tõlgendamisel arvestada mitte üksnes sätte sõnastust, vaid ka selle konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on. (
8
)
26.
Esiteks puuduvad direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 2 sõnastuses täpsustused selle kohta, kas peab esinema otsene ja lahutamatu seos tarbimisega või tarbitud kogusega. Nimelt nähtub eespool punktist 20, et direktiivis 2008/118 ei ole mõistet „täiendav kaudne maks“ määratletud, samas kui aktsiisikauba „tarbimisega otsese ja lahutamatu seose“ tingimus on välja kujundatud Euroopa Kohtu praktikas, nagu nähtub eespool punktist 22. Üksnes direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 2 sõnastuse põhjal ei ole seega võimalik kindlaks teha, kas selle sätte tähenduses „täiendavaks kaudseks maksuks“ kvalifitseerimiseks piisab otsesest ja lahutamatust seosest elektrienergia tarbimise kui toiminguga.
27.
Neil asjaoludel tuleb analüüsida direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 2 konteksti ja sellega taotletavaid eesmärke.
28.
Teiseks tuleb seoses selle sätte kontekstiga märkida, et direktiivi 2008/118 artikli 1 ülesehituses on eristatud kolme olukorda.
29.
Esimesena on direktiivi 2008/118 artikli 1 lõikes 1 sätestatud põhimõte, et selle direktiiviga kehtestatakse üldine kord aktsiisile, millega maksustatakse otseselt või kaudselt teatavate aktsiisikaupade, nende hulgas ka direktiivi 2003/96 kohaldamisalasse kuuluva elektri tarbimist.
30.
Teisena on direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 2 alusel liikmesriikidele lubatud „erieesmärkidel“ maksustamine, tingimusel et asjaomased maksud on kooskõlas aktsiisi ja käibemaksu suhtes kohaldatavate maksueeskirjadega. Seega on liikmesriikidel – vastukaaluks kohustusele maksustada direktiivi 2008/118 artikli 1 lõikes 1 ette nähtud ühtlustatud aktsiisiga selles sättes loetletud aktsiisikaupa – selle direktiivi artikli 1 lõikest 2 tulenev kaalutlusõigus maksustada teatavatel tingimustel aktsiisikaupa täiendavate kaudsete maksudega. Euroopa Kohus on kohtuotsuses komisjon vs. Prantsusmaa täpsustanud, et selle liikmesriikidele antud kaalutlusõiguse eesmärk on võtta arvesse liikmesriikide maksustamistavade mitmekesisust selles valdkonnas ja kaudsete maksude sagedast kasutamist eelarveväliste poliitikameetmete elluviimiseks. (
9
)
31.
Kolmandana tuleneb direktiivi 2008/118 artikli 1 lõikest 3, et liikmesriikidel on endiselt õigus maksustada muud kaupa kui aktsiisikaup (punkt a) ning mh aktsiisikaubaga seotud teenuseid maksuga, mis ei ole olemuselt kumuleeruv käibemaks (punkt b), tingimusel et asjaomased maksud ei too liikmesriikidevahelises kaubanduses kaasa formaalsusi piiri ületamisel.
32.
Nagu rõhutab Euroopa Komisjon, kaotaks direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 3 punkti b oma soovitava toime sellise tõlgenduse tagajärjel, mille kohaselt saaks pidada maksuks, millel on kõnealuse tarbimisega otsene ja lahutamatu seos, sellist maksu, mis on seotud elektrienergia tarbimise kui toiminguga, ent millel puudub seos tegelikult tarbitud kogusega. Nimelt võiks selle tulemusel direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 2 tähenduses „täiendava kaudse maksu“ alla liigitada ja selle sätte kohaldamisalasse kuuluda kõik maksud, mis muudaks sisutühjaks kõnealuse direktiivi artikli 1 lõike 3 punkti b.
33.
Kontekstipõhise tõlgendamise puhul tuleb arvesse võtta ka direktiivi 2008/118 artikli 1 lõikes 1 osutatud direktiivi 2003/96, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise raamistik. Aktsiisiga maksustamise kord on nimelt reguleeritud ülddirektiiviga, millega on kehtestatud aktsiisi üldine kord (käesoleval juhul ratione temporis direktiiv 2008/118 (
10
)), ja mitme valdkonnadirektiiviga, millega ühtlustatakse aktsiisiga maksustatavate kaupade maksubaas ja madalaim maksustamistase, sh direktiiv 2003/96 energiatoodete ja elektrienergia kohta.
34.
Direktiivi 2003/96 artikli 4 lõikes 1 on nimelt liikmesriike kohustatud järgima kõnealuste kaupade puhul teatavaid madalaimaid maksustamistasemeid ning ühtaegu on selle direktiivi artikli 4 lõikes 2 määratletud, et „maksustamistase“, mida liikmesriigid asjaomastele toodetele kohaldavad, tähendab „kõiki kinnipeetavaid kaudseid makse (välja arvatud käibemaks), mis arvestatakse otse või kaudselt energiatoodete ja elektrienergia koguse alusel tarbimisse lubamise ajal“ (kohtujuristi kursiiv). Kuna sellised piirväärtused on kohaldatavad kaudsete maksude kogusumma suhtes, on mainitud madalaimate maksustamistasemetega seega hõlmatud direktiivi 2008/118 artikli 1 lõikes 2 ette nähtud „täiendavad kaudsed maksud“ (
11
) ja nende väärtus määratakse elektrienergia tarbimise tegeliku taseme alusel.
35.
Minu hinnangul tuleneb seega kontekstipõhisest tõlgendusest, et elektrienergia tarbimise maksustamisega on tegemist ning vastava maksu võib kvalifitseerida „täiendavaks kaudseks maksuks“ direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 2 tähenduses, kui esineb otsene ja lahutamatu seos elektrienergia tarbitud kogusega, mitte ainult tarbimise kui toiminguga.
36.
Kolmandaks on selline tõlgendus kooskõlas määruse nr 2008/118 eesmärkidega.
37.
Direktiivi 2008/118 põhjenduse 2 kohaselt on direktiivi eesmärk ühtlustada selle kohaldamisalasse kuuluvate kaupade aktsiisiga maksustamise tingimused, et tagada siseturu nõuetekohane toimimine.
38.
Nagu nähtub eespool punktist 29, on direktiivi 2008/118 artikli 1 lõikega 1 kehtestatud ühtlustatud aktsiis selles sättes ammendavalt loetletud kaupade jaoks, mille hulgas on ka elektrienergia, mis kuulub direktiivi 2003/96 kohaldamisalasse.
39.
Järelikult tuleb liikmesriikidel aktsiisikaupa täiendavate kaudsete maksudega maksustada lubavat direktiivi 2008/118 artikli 1 lõiget 2 kui sätet, millega on ette nähtud erand selle direktiivi kohaldamisalasse kuuluva kauba aktsiisiga maksustamise tingimuste ühtlustamise põhimõttest, tõlgendada kitsalt. (
12
) Vastab tõele, et kohtuotsustes Statoil Fuel & Retail (
13
) ja Agenzia delle dogane e dei monopoli (
14
), puudutab Euroopa Kohtu selline hinnang direktiivi 2008/118 artikli 1 lõikes 2 sätestatud ühte kumulatiivset tingimust, nimelt mõistet „erieesmärgid“, mitte aga „täiendava kaudse maksu“ mõistet ennast. Võttes arvesse väljakujunenud kohtupraktikat, mille kohaselt tuleb erandeid tõlgendada kitsalt, et üldreeglid ei kaotaks oma sisu, (
15
) olen siiski seisukohal, et sama lähenemine on kohaldatav ka selles sättes ette nähtud erandi kohaldamisala ja seega mõiste „täiendavad kaudsed maksud“ tõlgendamise suhtes. (
16
)
40.
Seega tuleb mõistet „täiendav kaudne maks“ minu arvates tõlgendada kitsalt, mistõttu on välistatud maksu, millel on seos üksnes elektrienergia tarbimise kui toiminguga, kuulumine selle sätte kohaldamisalasse.
41.
Nagu komisjon kohtuistungil märkis, võib sellisel juhul, kui direktiivi 2008/118 artikli 1 lõikes 2 ette nähtud „täiendavate kaudsete maksudega“ oleks hõlmatud maks, millega ei maksustata tegelikult elektrienergia tarbimist, see tähendab maks, mis ei ole seotud elektrienergia tarbitud kogusega, kõnealuse direktiiviga taotletavat seda ühtlustamise eesmärki, milleks on aktsiisikauba vaba liikumise hõlbustamine, kahjustada oht, et täiendavate maksudega takistatakse aktsiisikaupadega kauplemist liikmesriikide vahel. Nimelt on direktiivi 2008/118 eesmärk eelkõige ühtlustada kõikides liikmesriikides aktsiisi sissenõutavust (
17
) ning aktsiisikaupade liikumist ja järelevalvet käsitlevad eeskirjad, millega lihtsustatakse nende kaupade liikumist. Direktiivi 2008/118 artikli 1 lõikes 1 ette nähtud ühtlustatud aktsiis on omakorda tarbimismaks, mis põhineb tarbimisse suunatud aktsiisikauba kogusel. (
18
) Kui sama kaup oleks maksustatud mingi muu maksuga, mis ei ole seotud selle kauba tegeliku tarbimisega, võib see kaasa tuua sellise kauba kontrollimisega seotud lisaformaalsusi. Seega on ühtlustatud aktsiisi kõrvale selliste maksude lisandumise korral oht, et takistatakse aktsiisiga maksustatava kaubaga kauplemist liikmesriikide vahel.
42.
Neid asjaolusid arvestades saab minu hinnangul maksu kvalifitseerida „täiendavaks kaudseks maksuks“ direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 2 tähenduses üksnes siis, kui on olemas otsene ja lahutamatu seos selle maksu ja elektrienergia tarbitud koguse – mitte ainult elektrienergia tarbimise kui toimingu – vahel.
43.
Sellist rõhuasetust tarbitud kauba kogusele on kinnitatud ka Euroopa Kohtu praktikas. Nii leidis on Euroopa Kohus kohtuotsuses Kernkraftwerke Lippe-Em, et tuumaelektrijaamade reaktorite kütusemoodulite maksu puhul puudus otsene ja lahutamatu seos elektritarbimisega, kuna seda maksu võis sisse nõuda iseseisva ahelreaktsiooni käivitamise tõttu, ilma et tingimata oleks toodetud – ja järelikult tarbitud – mingit elektrikogust. (
19
)
44.
Lisaks sellele on Euroopa Kohus kohtuotsuses Promociones Oliva Park sedastanud, et asjaomases kohtuasjas käsitletud maks arvutati üksnes sel alusel, et tegemist on elektritootjaga, võttes aluseks maksukohustuslase osaliselt kindlaksmääratud sissetuleku ja seega sõltumatult tegelikult toodetud ja elektrivõrku suunatud elektrienergia kogusest. (
20
) Sellest järeldas Euroopa Kohus, et selle maksu ja elektrienergia tarbimise vahel puudub otsene ja lahutamatu seos. (
21
)
45.
Minu arvates järeldub sellest, et maksu ja aktsiisikauba tarbimise vahel peab esinema otsene ja lahutamatu seos elektrienergia tarbitud koguste, mitte ainult elektrienergia tarbimise toimingu tasandil.
Maksu koormuse ülekandmine lõpptarbijale
46.
Eelotsusetaotlusest nähtub, et 9. augusti 2004. aasta seaduse artikli 18 lõike II kohaselt peavad tarnimistasu maksma avalike põhi- või jaotusvõrgu võrguettevõtjad või elektritarnijad, kuid viimased koguvad selle tarbijatelt.
47.
Sellega seoses küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus Üldkohtult, kas tarnimistasu täielikust ja läbipaistvast ülekandmisest lõpptarbijale piisab, et järeldada elektrienergia tarbimisega otsese ja lahutamatu seose olemasolu.
48.
Minu arvates toetavad mitu argumenti sellele küsimusele eitava vastuse andmist.
49.
Esiteks tuleneb eespool punktist 45, et maksu saab kvalifitseerida „täiendavaks kaudseks maksuks“ siis, kui selle maksu ja aktsiisikauba tarbimise vahel on otsene ja lahutamatu seos elektrienergia tarbitud koguse tasandil. Seetõttu leian, et ainuüksi asjaolust, et maksu koormus täielikult üle kantud elektrienergia lõpptarbijale – olgugi et seadusega ette nähtud mehhanismi abil –, ei piisa, et järeldada otsese ja lahutamatu seose olemasolu maksu ja elektrienergia tarbimise vahel.
50.
Teiseks leian, et seda tõlgendust toetab Euroopa Kohtu praktika.
51.
Ühelt poolt on Euroopa Kohus – nagu on märkinud kohtujurist Campos Sànchez-Bordona oma ettepanekus kohtuasjas Messer France (
22
) – kohtuotsuses IRCCS. – Fondazione Santa Lucia (
23
) nimetanud kolm kaudsetele maksudele iseloomulikku tunnust:
–
seadusest tulenev kohustus maksusumma tasuda; selle kohustuse täitmata jätmise korral on ametiasutustel pädevus võtta võlgniku suhtes seadusest tulenevaid meetmeid;
–
sissenõutava summa otstarve – üldist huvi pakkuvate eesmärkide rahastamine vastavalt riigi ametiasutuste poolt kindlaks määratud assigneeringukriteeriumidele;
–
võimalus kanda maksu koormus üle tarnitud kauba või teenuse lõpptarbijale, lisades selle tarbijale esitatava arve alusel summasse summasse, mis üldjuhul on proportsionaalne kauba või teenuse tarbitud kogusega.
52.
Seega on maksu koormuse ülekandmine tarbijale kahtlemata üks kaudsele maksule omastest tunnustest. Siiski ei tähenda ainuüksi asjaolu, et maksu koormus kantakse üle tarbijale, automaatselt seda, et maksul on otsene ja lahutamatu seos elektrienergia tarbimisega.
53.
Teiselt poolt tuleb märkida, et mitmel korral on Euroopa Kohus selleks, et kindlaks teha, kas maksu saab kvalifitseerida „täiendavaks kaudseks maksuks“ direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 2 tähenduses, arvesse võtnud asjaolu, kas maksu koormuse saab tarbijale üle kanda või mitte. (
24
) Euroopa Kohus on selleks, et kindlaks teha, kas maks on täiendav kaudne maks osutatud sätte tähenduses, samuti analüüsinud sellise maksu arvutamise meetodit. (
25
)
54.
Seega olen eeltoodu põhjal seisukohal, et sellise maksu nagu kasutustasu – mida tuleb maksta sõltumata elektrienergia tarbitud kogusest – koormuse täielikust ülekandmisest üksi ei piisa, et järeldada, et selline maks kujutab endast täiendavat kaudset maksu, vaid see on üks asjaolu, mida tuleb arvesse võtta direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 2 tähenduses „täiendavaks kaudseks maksuks“ kvalifitseerimisel.
Kas kasutustasu saab kvalifitseerida
„täiendavaks kaudseks maksuks“ direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 2 tähenduses?
55.
Selleks et teha kindlaks, kas kasutustasu võib kuuluda direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 2 kohaldamisalasse, tuleb kontrollida, kas see maks kujutab endast maksu, millega maksustatakse otseselt või kaudselt direktiivis 2003/96 käsitletud elektrienergia tarbimist.
56.
Esimesena nähtub 9. augusti 2004. aasta seaduse artikli 18 I lõikest, et tarnimistasuga on maksustatud elektrienergia ülekande- ja jaotusteenus. Seega on tarnimistasu puhul maksustatav sündmus tarbija poolt avalikule jaotusvõrgule juurdepääsuks lepingu sõlmimine, olgu see siis elektrienergia müüjaga sõlmitud ühtne leping ühtaegu nii võrgule juurdepääsuks kui ka elektrienergia tarnimiseks või siis tarnelepingust eraldiseisev leping, mis on sõlmitud avaliku ülekande- või jaotusvõrgu võrguettevõtjaga. (
26
) Seega eelneb tarnimistasu puhul maksustatav sündmus, st elektrienergia ülekande- või jaotusvõrgu kasutamine, ükskõik millisele elektrienergia tarbimisele, olgugi et põhimõtteliselt on võrguleping seotud elektrienergia tarnelepinguga.
57.
Teisena tuleb seoses tarnimistasu suuruse arvutamisega märkida, et see põhineb kehtival avalike elektrienergia ülekande- ja jaotusvõrkude võrgutasu kindlaksmääratud osal ilma maksudeta (edaspidi „võrgutasu kindlaksmääratud osa“), mis vastavalt 14. veebruari 2005. aasta dekreedi nr 2005–123 artiklile 1 koosneb haldusteenuse komponendist, (
27
) arvestusteenuse komponendist, (
28
) väljastusteenuse komponendi kindlaksmääratud osast (
29
) aastapõhise täiendava toite ja varutoite ühenduste komponendi kindlaksmääratud osast (
30
). Nagu komisjon kohtuistungil väitis, määratakse need asjaolud kõigil juhtudel kindlaks kord aastas.
58.
Esiteks nähtub eelotsusetaotlusest, et haldusteenuse komponent, arvestusteenuse komponent ja aastapõhine täiendava ja varutoite ühenduste komponent ei ole korrelatsioonis elektrienergia tarbimisega. (
31
)
59.
Teiseks sõltub aastapõhise väljastusteenuse komponendi kindlaksmääratud osa eeskätt tarbija tellitud pingevahemikust, valitud tariifist ja tellitud võimsusest. (
32
) Põhikohtuasja hagejad väidavad, et väljastusteenuse komponent on tegelikult muutuva väärtusega, kuna see on erinev, sõltuvalt tarbija poolt enda vajaduste põhjal valitud võimsusest ja tariifist, mis on tõenduseks sellele, et kasutustasu on korrelatsioonis elektrienergia tarbimisega.
60.
Üldkohtu käsutuses oleva toimiku dokumentidest nähtub siiski, et tarbija tehtud tariifi- ja võimsuse valik on korrelatsioonis elektrienergia tarbimise prognoosiga, mitte tegeliku tarbimisega.
61.
Tarbija tellib nimelt tariifi ja võimsuse hinnapaketi enne mis tahes elektritarbimist. Seega teeb tarbija valiku selle põhjal, milline on tema elektrienergia tarbimisprofiil ja tarbimisviis, suhestatuna tema prognoositud vajadustega, kuid see ei ole otseselt seotud tema poolt elektrienergia tarbimise tegeliku mahuga.
62.
Prantsuse valitsus täpsustas kohtuistungil, et tellitud võimsus määrab ära elektrienergia maksimumkoguse, mida tarbija võib võrgust teataval ajahetkel kasutada. (
33
) Seega prognoosib tarbija, millist võimsust ta oma tegevusest või elektriseadmetega seotud vajadustest lähtudes enda hinnangul tulevikus vajab. Võimsus vastab seega tarbija poolt potentsiaalselt tarbitavale elektrienergia maksimumkogusele. (
34
) On isegi võimalik, et näiteks puhkemaja puhul, kus viibitakse vaid osa aastast, ei tarbi tarbija teatava ajavahemiku vältel elektrienergiat.
63.
Lisaks võib tarbija – nagu põhikohtuasja hagejad ja Prantsuse valitsus kohtuistungil täpsustasid – tegelikust tarbimisest palju suurema võimsuse tellimise korral vahetada lepingu väiksema võimsuse kohta sõlmitud lepingu vastu, et tema tellitud võimsus vastaks tegelikult tema vajadustele. Seega võidakse avalike elektrivõrkude kasutustasu ja tarnimistasu tuleviku osas kohandada, ent tarbija poolt enne seda makstud ja tarbija vajadustega kokkusobimatu võimsuse alusel arvutatud tarnimistasu tagasi ei maksta.
64.
Seega ei ole isegi siis, kui tellitud võimsus on teataval määral korrelatsioonis tarbija tulevase elektritarbimisega – nagu väidavad põhikohtuasja hagejad –, tarnimisasu maksubaas otseselt seotud elektrienergia tegelikult tarbitud kogusega ning tarnimisasu võib sisse nõuda isegi siis, kui elektrienergiat ei ole võrku suunatud ning tarbija ei ole seda tarbinud.
65.
Lisaks võetakse väljastusteenuse komponendi kindlaksmääratud osa tariifijärgse hinna määramisel – nagu komisjon kohtuistungil märkis – arvesse ka kulusid, mida avalike elektrienergia põhi- ja jaotusvõrkude võrguettevõtjad kannavad seoses tarbijate maksimaalse võimaliku tarbimise ja selle ajalise jaotusega, mis on seotud tarbija poolt potentsiaalselt tarbitava elektrienergiaga, mitte aga elektrienergia tegeliku tarbimisega.
66.
Kolmandaks peab paika, et kasutustasu koormus on täielikult üle kantud elektrienergia lõpptarbijale. (
35
) Sellegipoolest olen seisukohal, et – nagu nähtub eespool punktist 49 – pelgalt asjaolust, et maksu koormus on täielikult üle kantud sellisele lõpptarbijale, ei piisa järeldamaks, et maksu ja elektrienergia tarbimise vahel on otsene ja lahutamatu seos. Eespool punktidest 58–64 nähtub, et tarnimistasu maksustatav sündmus eelneb elektrienergia mis tahes tarbimisele ja et tarnimistasu summa arvutatakse sõltumatult tarbija poolt tegelikult tarbitud elektrienergia kogusest.
67.
Seega ei ole võimalik tuvastada otsest ja lahutamatut seost selle tarnimistasu ja elektrienergia tarbimise vahel. Järelikult ei saa tarnimistasu, niivõrd kui see ei ole kaudne maks, millega maksustatakse otseselt või kaudselt direktiivis 2003/96 nimetatud elektrienergia tarbimist, minu arvates kuuluda direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 2 kohaldamisalasse.
Ettepanek
68.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades teen Üldkohtule ettepaneku vastata Conseil d’État’ (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) küsimustele järgmiselt:
Nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/118/EÜ, mis käsitleb aktsiisi üldist korda ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 92/12/EMÜ, artikli 1 lõiget 2
tuleb tõlgendada nii, et
selle sätte tähenduses mõiste „täiendav kaudne maks“ alla ei kuulu põhikohtuasjas kõne all olev tasu, millega maksustatakse ülekande- ja jaotusvõrkude kasutamine ja mis põhineb avalike elektrivõrkude võrgutasu kindlaksmääratud osal ning mille koormus kantakse seaduses sätestatud korras üle tarbijale.
Maja Brkan
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 29. oktoobril 2025 Luxembourgis.
Allkirjad
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
i
)	Ettepaneku eestikeelse teksti punkti 68 on pärast selle elektroonilist avaldamist keeleliselt muudetud.
(
2
)	Nõukogu 19. detsembri 2019. aasta direktiiv, millega nähakse ette aktsiisi üldine kord (ELT 2020, L 58, lk 4).
(
3
)	Vt selle kohta 10. juuni 1999. aasta kohtuotsus Braathens, C‑346/97, EU:C:1999:291, punktid 22 ja 23.
(
4
)	Vt selle kohta 3. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
5
)	Vt 19. juuni 2025. aasta kohtuotsus Hera Comm, C‑645/23, EU:C:2025:454, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
6
)	Vt selle kohta 10. juuni 1999. aasta kohtuotsus Braathens, C‑346/97, EU:C:1999:291, punktid 22 ja 23.
(
7
)	20. septembri 2017. aasta kohtuotsus Elecdey Carcelen jt, C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 ja C‑221/16, EU:C:2017:705, punkt 63.
(
8
)	17. novembri 1983. aasta kohtuotsus Merck, 292/82, EU:C:1983:335, punkt 12, ja 30. aprilli 2025. aasta kohtuotsus Generalstaatsanwaltschaft Frankfurt am Main (sularaha eksport Venemaale), C‑246/24, EU:C:2025:295, punkt 18 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
9
)	19. juuni 2025. aasta kohtuotsus Hera Comm, C‑645/23, EU:C:2025:454, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
10
)	Direktiiv 2008/118 on nüüdseks tunnistatud kehtetuks nõukogu 19. detsembri 2019. aasta direktiiviga (EL) 2020/262, millega nähakse ette aktsiisi üldine kord (uuesti sõnastatud) (ELT 2020, L 58, lk 4).
(
11
)	Selline järeldus tuleneb eelkõige 4. juuni 2015. aasta kohtuotsusest Kernkraftwerke Lippe-Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, punkt 65, ning kohtujurist Campos Sánchez-Bordona ettepanekust kohtuasjas IRCCS – Fondazione Santa Lucia, C‑189/15, EU:C:2016:287, punkt 40, ja kohtujurist Campos Sánchez-Bordona ettepanekust kohtuasjas Messer France, C‑103/17, EU:C:2018:170, punkt 54.
(
12
)	5. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Statoil Fuel & Retail, C‑553/13, EU:C:2015:149, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 9. novembri 2021. aasta kohtumäärus Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta, C‑255/20, ei avaldata, EU:C:2021:926, punkt 32.
(
13
)	5. märtsi 2015. aasta kohtuotsus Statoil Fuel & Retail, C‑553/13, EU:C:2015:149, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
14
)	9. novembri 2021. aasta kohtumäärus Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta, C‑255/20, ei avaldata, EU:C:2021:926, punkt 32.
(
15
)	22. aprilli 2010. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ühendkuningriik, C‑346/08, EU:C:2010:213, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
16
)	Vt sarnase lähenemise kohta seoses direktiivi 92/12 artikli 3 lõikega 2, mille regulatsioon ei erine sisuliselt direktiivi 2008/118 artikli 1 lõike 2 omast, kohtujurist Saggio ettepanek kohtuasjas EKW ja Wein & Co, C‑437/97, EU:C:1999:342, punkt 38, ja kohtujurist Wahli ettepanek kohtuasjas Transportes Jordi Besora, C‑82/12, EU:C:2013:694, punkt 16.
(
17
)	Direktiivi 2008/118 põhjendus 8.
(
18
)	Vt selle kohta 28. jaanuar 2016. aasta kohtuotsus BP Europa, C‑64/15, EU:C:2016:62, punkt 32.
(
19
)	4. juuni 2015 aasta kohtuotsus Kernkraftwerke Lippe-Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, punkt 63.
(
20
)	3. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, punktid 57–58.
(
21
)	3. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, punkt 59.
(
22
)	C‑103/17, EU:C:2018:170, punkt 31.
(
23
)	18. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus C‑189/15, EU:C:2017:17.
(
24
)	Vt 4. juuni 2015. aasta kohtuotsus Kernkraftwerke Lippe-Ems (C‑5/14, EU:C:2015:354, punkt 64); 20. septembri 2017. aasta kohtuotsus Elecdey Carcelen jt (C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 ja C‑221/16, EU:C:2017:705, punkt 50) ning 3. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Promociones Oliva Park (C‑220/19, EU:C:2021:163, punkt 54).
(
25
)	18. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus IRCCS – Fondazione Santa Lucia, C‑189/15, EU:C:2017:17, punkt 38; 20. septembri 2017. aasta kohtuotsus Elecdey Carcelen jt, C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 ja C‑221/16, EU:C:2017:705, punktid 49–51, ning 3. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, punkt 55.
(
26
)	Vt 9. augusti 2004. aasta seaduse artikli 18 IV lõige ja Conseil d’État’ (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) kohtujuristi Céline Guibe ettepanek selle kohtu menetluses olevates põhikohtuasjades (kohtuasjad nr 476000 ja nr 476009). See ettepanek on lisatud Conseil d’État’ (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 29. novembri 2024. aasta otsusele osutatud põhikohtuasjades ja need on kättesaadav selle kohtu veebisaidil https://www.conseil-etat.fr/fr/arianeweb/CRP/conclusion/2024-11-29/476000.
(
27
)	Prantsusmaa valitsus viitab oma märkustes Commission de régulation de l’énergie (CRE) (Prantsusmaa energiaregulatsiooni komisjon) Tarif d’accès’ veebisaidile [(võrgutasumäärad)] (https://www.cre.fr/electricite/reseaux-delectricite/tarif-dacces.html). CRE andmetel on haldusteenuse komponendiga kaetud „võrguettevõtjate kantud kliendihalduskulud“. Lisaks selgub eelotsusetaotlusest (punkt 12), et see hinnakomponent „arvutatakse kindlaksmääratud summana ühenduspunkti ja lepingu kohta, mida kohaldatakse kõigile kasutajatele vastavalt sellele, kas nende ühenduse pinge on kõrgepinge, keskpinge või madalpinge, ning vastavalt nende lepingu tüübile, milleks on kas avalikule jaotusvõrgule juurdepääsu leping või ühtne leping“.
(
28
)	Prantsuse valitsus viitab oma seisukohtades CRE veebisaidile „Tarif d’accès“ [(võrgutasumäärad)], millele on viidatud käesoleva ettepaneku joonealuses märkuses 27. CRE andmetel „[on] [a]rvestusteenuse komponendiga […] hõlmatud mõõteseadmete kasutamise, kontrolli, tarbimisnäitude lugemise ja edastamise kulud, voogude taastamise protsessiga seotud kulud ning olukorrast sõltuvalt mõõteseadmete rentimis- ja hoolduskulud“. Lisaks selgub eelotsusetaotlusest (punkt 13), et see komponent „sõltub omandiõigusest mõõturile, pingevahemikust, tellitud väljundvõimsusest või maksimaalsest sisendvõimsusest, selle kontrollimisest ja mõõdetud kogustest“.
(
29
)	Prantsuse valitsus viitab oma seisukohtades CRE veebisaidile „Tarif d’accès“ [(võrgutasumäärad)], millele on viidatud käesoleva ettepaneku joonealuses märkuses 27. CRE andmetel on väljundikomponendiga hõlmatud peamiselt võrgutaristuga seotud tegevus- ja kapitalikulud ning kadude kompenseerimiskulud. Lisaks selgub eelotsusetaotlusest (punkt 14), et väljastusteenuse komponendi kindlaksmääratud osa sõltub pingevahemikust, valikulisest tariifist, mida võrguettevõtjad kasutavad võrgu kasutamise eest nõutava tasu arvutamisel, ja tellitud võimsusest või – aasta- või kellaajapõhiste tariifide puhul – tellitud võimsustest. Ainult väljastusteenuse komponendi muutuv osa sõltub kasutatud energiaväljundist.
(
30
)	Eelotsusetaotlusest selgub (punkt 15), et „iga-aastase täiendava ja varutoite ühenduste komponendi kindlaksmääratud osa sõltub peamiselt ühenduse kaugusest ja tüübist, olenevalt sellest, kas tegemist on õhu- või maaliiniga.
(
31
)	See ilmneb käesoleva ettepaneku joonealustest märkustest 27, 28 ja 30, milles on selgitatud, kuidas need komponendid kindlaks määratakse.
(
32
)	Vt käesoleva ettepaneku joonealune märkus 30.
(
33
)	See nähtub samuti käesoleva ettepaneku joonealuses märkuses 26 viidatud kohtujuristi ettepanekust.
(
34
)	Eeskätt CRE 18. detsembri 2024. aasta seletuskirjast otsuse juurde, mis puudutab rajatise elektriühenduse väljastusvõimsuse muutumise ja hüvitamise korda (vt 24. detsembri 2024. aasta JORF nr 0304, tekst nr 99), nähtub, et CRE eristab tarbija tellitud võimsust ja kasutatavast võimsusest.
(
35
)	Vt 9. augusti 2004. aasta seaduse artikli 18 lõige II.