62006CC0420
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
YVES BOT
esitatud 27. novembril 2007 (
1
)
Kohtuasi C-420/06
Rüdiger Jager
versus
Amt für Landwirtschaft Bützow
„Ühine põllumajanduspoliitika — Määrused (EÜ) nr 1254/1999 ja (EÜ) nr 1782/2003 — Veise- ja vasikaliha — Teatavate ühenduse toetuskavade ühtne haldus- ja kontrollisüsteem — Määrused (EMÜ) nr 3887/92, (EÜ) nr 2419/2001 ja (EÜ) nr 796/2004 — Loomapidamistoetuse taotlus — Ammlehmatoetus — Eeskirjade eiramine — Toetusetaotlustega hõlmamata veiste identifitseerimist ja registreerimist käsitlevate sätete järgimata jätmine — Määrus (EÜ) nr 1760/2000 — Toetuse saajate hulgast väljaarvamine — Määruse (EÜ, Euratom) nr 2988/95 artikli 2 lõige 2 — Kergema karistuse tagasiulatuva kohaldamise põhimõte”
1.
Käesolev eelotsusetaotlus tõstatab küsimuse, milline ulatus on kergema karistuse tagasiulatuva kohaldamise põhimõttel, mida käsitleb nõukogu 18. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 2988/95 Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta (
2
) artikli 2 lõike 2 teine lause ja hiljem Euroopa Kohtu vastav praktika (
3
), pärast 2003. aastal toimunud ühise põllumajanduspoliitika reformi.
2.
See eelotsusetaotlus tõstatab täpsemalt küsimuse selle kohta, kas põllumajandustootja võib tugineda nimetatud põhimõttele selleks, et tema suhtes kohaldataks pärast tuvastatud rikkumiste toimumist vastu võetud sanktsioonisüsteemi, kuna see süsteem kuulub muudetud õiguslikku raamistikku, mis käesoleval juhul tulenes ühise põllumajanduspoliitika reformist 2003. aastal. Uus õiguslik raamistik ei näinud enam ette toetuse andmist tootmisele, vaid tootjale ühtse toetuskava vormis tingimusel, et täidetud on ühenduse õigusnormides ettenähtud standardid ja nõuded sellistes valdkondades nagu keskkond, rahvatervis, loomade tervishoid ja taimetervis.
3.
Samuti palutakse Euroopa Kohtul tõlgendada mitmeid artikleid komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määrusest (EÜ) nr 796/2004, millega kehtestatakse nõukogu määruses (EÜ) nr 1782/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks) ette nähtud nõuetele vastavuse, toetuse ümbersuunamise ning ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi rakendamise üksikasjalikud reeglid, (
4
) samuti määruse nr 2988/95 artikli 2 lõike 2 teist lauset.
4.
See taotlus esitati põllumajandustootja R. Jageri ja Amt für Landwirtschaft Bützowi (Bützowi põllumajanduskorralduse amet, edaspidi „amet”) vahelises kohtuvaidluses seoses ammlehmatoetuse taotluse rahuldamata jätmisega 2001. aasta kohta. Taotluse rahuldamata jätmist põhjendati toetusetaotlusega hõlmamata veiste identifitseerimisel ja registreerimisel tuvastatud rikkumistega.
5.
Järgnevas arutluskäigus näitan, miks määruse nr 2988/95 artikli 2 lõike 2 teist lauset tuleb minu arvates tõlgendada selliselt, et määruse nr 796/2004 artiklites 66 ja 67 sätestatud sanktsioonisüsteem ei kuulu tagasiulatuvalt kohaldamisele abitaotluse suhtes, mis jääb komisjoni 23. detsembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3887/92 (millega sätestatakse teatavate ühenduse toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad) (
5
) ajalisse kohaldamisalasse.
I. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigus
1. Veiste identifitseerimine ja registreerimine
6.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuli 2000. aasta määrus (EÜ) nr 1760/2000 veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteemi loomise, veiseliha ja veiselihatoodete märgistamise ning nõukogu määruse (EÜ) nr 820/97 kehtetuks tunnistamise kohta (
6
) sisaldab eelkõige artiklites 4 ja 7 sätteid, mis puudutavad veiste identifitseerimist ja registreerimist. Määruse (EÜ) nr 1760/2000 artikli 24 lõike 2 kohaselt käsitletakse viiteid määrusele nr 820/97 viidetena määrusele nr 1760/2000.
2. Veistele kohaldatavate abikavade kujunemine
7.
Nõukogu 17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1254/1999 veise- ja vasikalihaturu ühise korralduse kohta (
7
) artikli 6 lõike 1 kohaselt on tootjal, kes peab oma talumajapidamises ammlehmi, õigus saada taotluse korral lisatasu ammlehmade pidamiseks (lisatasu ammlehma eest).
8.
Selle määruse artikli 21 kohaselt tuleb nimetatud otsetoetuste saamiseks loom identifitseerida ja registreerida vastavalt määrusele nr 820/97.
9.
Alates 1. jaanuarist 2005 on need määruse nr 1254/1999 sätted kehtetud ja asendatud nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1782/2003, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks ning muudetakse määruseid (EMÜ) nr 2019/93, (EÜ) nr 1452/2001, (EÜ) nr 1453/2001, (EÜ) nr 1454/2001, (EÜ) nr 1868/94, (EÜ) nr 1251/1999, (EÜ) nr 1254/1999, (EÜ) nr 1673/2000, (EMÜ) nr 2358/71 ja (EÜ) nr 2529/2001. (
8
)
10.
Määruse nr 1782/2003 põhjendustes 24 ja 25 on toodud selle määrusega teostatud ühise põllumajanduspoliitika reformi peamised tunnusjooned. Need on sõnastatud järgmiselt:
„Ühenduse põllumajanduse konkurentsivõime suurendamine ning toidukvaliteedi ja keskkonnastandardite soodustamine põhjustab paratamatult põllumajandustoodete institutsionaalsete hindade languse ning ühenduse põllumajandustootjate jaoks toomiskulude kasvu. Nende eesmärkide saavutamiseks ning rohkem turule orienteeritud ja säästva põllumajanduse soodustamiseks on vaja lõpetada üleminek tootmise toetamiselt tootjate toetamisele, kehtestades iga põllumajandustootja jaoks toodanguga sidumata sissetulekutoetuse süsteemi. Toetuse lahutamine toodangust ei muuda põllumajandustootjale tegelikult makstavaid toetussummasid, vaid suurendab märkimisväärselt sissetulekutoetuse tõhusust. Seetõttu tuleks ühtse otsetoetuse saamise tingimuseks kehtestada see, et peetaks kinni keskkonna, toidu ohutuse ning loomade tervishoiu ja heaoluga seotud tingimustest ja et põllumajandusettevõttes valitseksid head põllumajandus- ja keskkonnatingimused.
Selline süsteem peaks ühendama põllumajandustootjale eri kavade alusel makstavad mitmed otsetoetused ühtseks otsemakseks, mis määratakse kindlaks varasemate toetusõiguste alusel võrdlusperioodi jooksul ja mida kohandatakse, et võtta arvesse Agenda 2000 raames kehtestatud meetmete täielikku rakendamist ning käesoleva määrusega toetusesummadesse tehtavaid muudatusi.”
11.
Määruse nr 1782/2003 III jaotises on toodud ühtset otsemaksete kava reguleerivad normid. Selle abikava raames antakse põllumajandustootjatele otsetoetusi peamiselt ühtse otsemaksena kord aastas, mis asendab enamiku varasematest otsetoetustest.
12.
Kohaldamisele kuuluva ühtse otsemaksete kava määratlemisel võimaldab määrus nr 1782/2003 liikmesriikidel valida mitme võimaluse vahel, millest põhilised on järgmised. (
9
)
13.
Peamine lähenemisviis on ajalooline, mis tähendab, et põllumajandustootjale igal aastal määratav ühtne otsemakse arvutatakse võrdlussumma alusel, mis on nimetatud määruse artikli 37 lõike 1 kohaselt nimetatud määruse VI lisas osutatud toetuskavade alusel (
10
) põllumajandustootjatele võrdlusperioodi igal aastal antud toetuse kolme aasta keskmine, mida arvutatakse ja kohandatakse nimetatud määruse VII lisa kohaselt. Määruse nr 1782/2003 artikli 38 kohaselt on võrdlusperioodiks kalendriaastad 2000, 2001 ja 2002. Seejärel saab põllumajandustootja toetusõigused. Üldreeglina arvutatakse iga toetusõigus, jagades võrdlussumma kõikide võrdlusaastatel maksetega seotud hektarite arvu kolmeaastase keskmisega. (
11
)
14.
Liikmesriigid võivad otsustada ühtse määraga piirkondliku rakendamise kasuks. (
12
) Sel juhul ei arvutata võrdlussummasid mitte iga põllumajandustootja kohta eraldi, vaid piirkonna tasemel. Need summad vastavad asjaomase piirkonna põllumajandustootjatele võrdlusperioodil makstud summadele. Piirkondlikud võrdlussummad jagatakse asjaomases piirkonnas ühtse otsemaksete kava rakendamise esimesel aastal põllumajandustootjate poolt deklareeritud toetuskõlblike hektarite summaga, et selgitada välja üksiku toetusõiguse suurus selles piirkonnas. Iga põllumajandustootja saab teatud hulga toetusõigusi (ühtse määraga), mis vastab ühtse otsemaksete kava rakendamise esimesel aastal deklareeritud toetuskõlblike hektarite arvule. Selline lähenemine tähendab toetuste täiendavat jaotamist põllumajandustootjate vahel.
15.
Viimase võimalusena võivad liikmesriigid kasutada teatud juhtudel segasüsteemi, kombineerides ajaloolise lähenemise ja ühtse määraga piirkondliku lähenemise.
16.
Ühtset otsemaksete kava iseloomustab asjaolu, et tegemist on tootmisest sõltumatu toetusega. Seda nimetatakse „toetuste lahutamiseks”. Selline lahutamine võib olla täielik või üksnes osaline.
17.
Osalise lahutamise korral on liikmesriigid otsustanud valiku kasuks, milles rakendatakse ühtset otsemaksete kava ainult osaliselt, säilitades teatud otsetoetused, mis on seotud tootmisega. (
13
)
18.
Selle näitena lubab määruse nr 1782/2003 artikli 68 lõike 2 punkti a alapunkt i esimene lõik seoses veise- ja vasikaliha toetustega säilitada liikmesriigil kuni 100% nimetatud määruse artiklis 41 osutatud siseriiklike ülemmäärade sellest osast, mis vastab ammlehmade eest makstavale toetusele.
19.
Neid tootmisest lahutatud toetuskavasid käsitleb nimetatud määruse IV jaotis pealkirjaga „Muud toetuskavad”. Määruse nr 1782/2003 artiklis 125, mis asub nimetatud määruse IV jaotises, nähakse ette tingimused ammlehmatoetuse andmiseks. Lisaks sätestab selle määruse artikkel 138, mis kuulub samasse jaotisse, et selliste otsetoetuste saamiseks nagu ammlehmatoetus tuleb loom identifitseerida ja registreerida vastavalt määrusele nr 1760/2000.
20.
Ühtse otsemakse kõrval (otseses tähenduses) on 2003. aasta reformi teiseks määravaks tunnuseks asjaolu, et ühenduse seadusandja määratles toetuste „nõuetele vastavuse”.
21.
Määruse nr 1782/2003 II jaotises „Üldsätted” on 1. peatükk pealkirjaga „Nõuetele vastavus”, mille artikli 3 lõige 1 näeb ette, et iga põllumajandustootja, kellele makstakse otsemakset, on kohustatud täitma III lisas osutatud kohustuslikke majandamisnõudeid ning nimetatud määruse artikli 5 alusel liikmesriikide poolt kehtestatud häid põllumajandus- ja keskkonnatingimusi.
22.
Need kohustuslikud majandamisnõuded hõlmavad kokku 18 määrust ja direktiivi, mis käsitlevad keskkonda, rahvatervist, loomade tervishoidu ja taimetervist.
23.
Nende kohustuslike nõuete hulgas nimetab määruse nr 1782/2003 III lisa punkti A alapunkt 8 ka määruse nr 1760/2000 artikleid 4 ja 7.
24.
Lisaks sellele peavad liikmesriigid vastavalt määruse nr 1782/2003 artikli 5 lõikele 1 tagama, et kogu põllumajandusmaa ning eelkõige põllumajandusmaa, mida enam ei kasutata tootmise eesmärgil, oleks heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes. Liikmesriigid määratlevad heade põllumajandus- ja keskkonnatingimuste miinimumnõuded siseriiklikul või regionaalsel tasandil sama määruse IV lisas sätestatud raamistiku alusel. Need miinimumnõuded peavad näiteks hõlmama pinnase kaitset sobivate meetmete abil, et vältida erosiooni, või pinnase orgaanilise aine säilitamist sobivate meetoditega.
3. Rikkumiste korral rakendatavate vähendamist ja väljaarvamist käsitlevate normide kujunemine
25.
Nõukogu 27. novembri 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 3508/92, millega kehtestatakse ühenduse teatavate toetuskavade ühtne haldus- ja kontrollisüsteem, (
14
) kuulub vastavalt selle artikli 1 lõike 1 punkti b alapunktile i kohaldamisele ammlehmatoetuste kava suhtes.
26.
Määrus nr 3887/92 sätestab ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad.
27.
Selle määruse artikkel 10c sätestab normid, mida kohaldatakse toetuse vähendamisele toetusetaotlusega hõlmamata veiste identifitseerimise ja registreerimise alaste ühenduse nõuete täitmata jätmise korral. See artikkel on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Muude kui artiklis 10b nimetatud veiste osas juhul, kui kohapealsete kontrollide käigus tuvastatakse, et põllumajandusettevõttes olevate ja toetuskõlblike või toetuse andmisel arvessevõetavate loomade arv ei vasta:
a)
vastavalt määruse (EÜ) nr 820/97 artiklile 7 elektroonilisse andmebaasi kantud loomadele;
b)
vastavalt määruse (EÜ) nr 820/97 artiklile 7 ettevõtja registrisse kantud loomadele;
c)
vastavalt määruse (EÜ) nr 820/97 artiklile 6 põllumajandusettevõttes hoitavate loomapasside arvule,
siis vähendatakse proportsionaalselt toetuse summat, mis määrati põllumajandusettevõttele asjaomase toetuskava raames nende kaheteistkümne kuu eest, mis eelnesid kohapealsele kontrollile, mille käigus kõnealused asjaolud tuvastati, välja arvatud vääramatu jõu korral.
Vähendamine arvutatakse vastavalt asjaomase toetuskava alla kuuluvate loomade arvu või määruse (EÜ) nr 820/97 artiklis 5 ette nähtud andmebaasi kannete või loomapasside või ettevõtja registrisse kantud loomade arvu alusel, valides neist kõige väiksema arvu.
[…]
3.   Kui kohapealse kontrolli käigus tuvastatud erinevus on suurem kui 20% tuvastatud toetuskõlblikest loomadest, ei anta kohapealsele kontrollile eelnenud kaheteistkümne kuu eest ühtegi toetust.” [mitteametlik tõlge]
28.
Määrus nr 3887/92 tunnistati kehtetuks komisjoni 11. detsembri 2001. aasta määrusega (EÜ) nr 2419/2001, millega sätestatakse nõukogu määrusega (EMÜ) nr 3508/92 kehtestatud teatavate ühenduse toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad. (
15
) Määruse nr 2419/2001 artikli 53 lõike 1 teise lause kohaselt kohaldatakse määrust nr 3887/92 siiski jätkuvalt toetusetaotluste suhtes, milles käsitletakse enne 1. jaanuari 2002 algavaid turustusaastaid või lisatasuperioode.
29.
Määruse nr 2419/2001 artiklid 36–43, mis asuvad määruse IV jaotises „Toetuse, vähendamiste ja väljaarvamiste arvutamise alus”, näevad ette loomapidamistoetuse taotlustega seotud tähelepanekute korral kohaldamisele kuuluvad normid. Nimetatud määruse artiklis 38 on sätted vähendamiste ja väljaarvamiste kohta toetusetaotlusega hõlmatud veiste puhul. Nimetatud määruse artikli 39 – mille pealkiri on „Toetusetaotlustega hõlmamata veiste identifitseerimist ja registreerimist käsitlevate sätete järgimata jätmine” – lõike 1 esimeses lõigus on öeldud järgmist:
„Kui veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteemi sätete järgimata jätmine avastatakse toetusetaotlustega hõlmamata veiste kohapealse kontrollimise tulemusena, vähendatakse vajaduse korral pärast artikli 38 kohaste vähendamiste kohaldamist toetuse kogusummat, mida põllumajandusettevõtjal oleks veiste puhul makstava toetuse kavade alusel asjaomase lisatasuperioodi jooksul olnud õigus saada vastavalt artikli 36 lõikele 3, lõikes 2 sätestatud valemi põhjal arvutatava summa võrra, välja arvatud vääramatu jõu esinemise või artiklis 48 määratletud erandlike asjaolude korral.”
30.
Komisjoni 23. jaanuari 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 118/2004 (
16
) muudeti määrust nr 2419/2001 ja lisati muu hulgas viimase artikli 39 lõike 1 esimesse lõiku järgmise lause:
„Vähendatava toetuse summa ei ületa siiski 20% sellest kogusummast, mida talupidajal on õigus saada.”
31.
Määrus nr 2419/2001 tunnistati kehtetuks määrusega nr 796/2004, milles on, nagu juba öeldud, määruses nr 1782/2003 ette nähtud nõuetele vastavuse, toetuse ümbersuunamise ning ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi rakendamise üksikasjalikud eeskirjad.
32.
Määruse nr 796/2004 artikli 81 teine lõik sätestab, et seda määrust kohaldatakse 1. jaanuaril 2005 algavate turustusaastate või toetuseperioodidega seotud abitaotluste suhtes, kuid vastavalt sama määruse artikli 80 lõike 1 esimese lõigu teisele lausele kohaldatakse enne 1. jaanuari 2005 algavate turustusaastate või toetuseperioodide kohta esitatavate abitaotluste suhtes siiski jätkuvalt määrust nr 2419/2001.
33.
Määruse nr 796/2004 IV jaotis sisaldab toetuse, vähendamiste ja väljaarvamiste arvutamise aluse reegleid.
34.
Nimetatud määruse artiklid 57–63, mis kuuluvad IV jaotise I peatükki „Leiud seoses abikõlblikkuskriteeriumitega”, sätestavad loomapidamistoetuste suhtes kohaldatavad normid. Selles osas sätestab selle määruse artikkel 59 vähendamised või väljaarvamised toetusetaotlusega hõlmatud veiste puhul.
35.
Määruse nr 796/2004 artiklid 66 ja 67, mis asuvad IV jaotise II peatükis „Leiud seoses nõuetele vastavusega”, sätestavad reeglid, mida kohaldatakse juhul, kui nõuetele vastavust reguleerivaid nõudeid ja sätteid ei ole järgitud.
36.
Sellega on need kaks artiklit rakendussätted määruse nr 1782/2003 artikli 6 lõike 1 suhtes, mis näeb ette, et kui konkreetsele põllumajandustootjale omistatava tegevuse või tegevusetuse tulemusel on rikutud kohustuslikke majandamisnõudeid või häid põllumajandus- ja keskkonnatingimusi, vähendatakse kalendriaastal, mil tingimusi ei täidetud, makstavate otsetoetuste kogusummat või tühistatakse see summa pärast artiklite 10 ja 11 kohaldamist, st ühelt poolt pärast otsetoetuste ümbersuunamist ja teiselt poolt pärast otsetoetuste võimalikku kohandamist finantsdistsipliiniga seotud põhjustel.
37.
Määruse nr 796/2004 artiklid 66 ja 67 on sõnastatud järgmiselt:
„Artikkel 66
Vähendamiste kohaldamine hooletuse puhul
1.   Ilma et see piiraks artikli 71 kohaldamist, kui kindlaksmääratud rikkumine tuleneb põllumajandustootja hooletusest, kohaldatakse vähendamist otsetoetuste kogusummale, nagu on määratletud määruse (EÜ) nr 1782/2003[ (
17
)] artikli 2 punktis d, mis on määratud või määratakse asjaomasele põllumajandustootjale avastamise kalendriaastal esitatud või esitatavate abitaotluste põhjal. Üldreeglina on vähendamise ulatuseks 3% kogusummast.
Makseasutus võib pädeva kontrolliasutuse poolt kontrolliaruandes esitatud hinnangu alusel kooskõlas artikli 48 lõike 1 punktiga c siiski otsustada, kas vähendada seda protsenti 1%-le või suurendada seda 5%-le sellest kogusummast või artikli 48 lõike 1 punktis c viidatud juhtudel vähendamisi mitte kohaldada.
2.   Kui sama valdkonna õigusaktide või standardite nõudeid pole täidetud enam kui ühel määratletud juhtumil, käsitletakse neid juhtumeid vähendamise kindlaksmääramiseks kooskõlas lõikega 1 ühe tingimuste rikkumisena.
3.   Kui mitme valdkonna tingimusi pole täidetud enam kui ühel kindlaksmääratud juhul, kohaldatakse vähendamise kindlaksmääramise menetlust vastavalt lõike 1 sätetele individuaalselt iga üksiku nõuetele mittevastavuse suhtes.
Standardile, mis kujutab endast ka nõuet, mittevastavust loetakse siiski üheks nõuetele mittevastavuseks.
Tulemuseks saadud vähendusprotsendid liidetakse. Siiski maksimaalne vähendamine ei ületa 5% lõikes 1 viidatud kogusummast.
4.   Ilma et see piiraks tingimuste rikkumiste tahtlike juhtumite käsitlemist kooskõlas artikliga 67, kui on kindlaks tehtud tingimuste korduv rikkumine, korrutatakse kooskõlas lõikega 1 kinnitatav protsent esimese rikkumise esimese korduse puhul kolmega. Selleks määratleb makseasutus, juhul kui see protsent kinnitati kooskõlas lõikega 2, protsendi, mida oleks kohaldatud asjaomase nõude või standardi esimesele rikkumisele.
Edasiste kordusjuhtumite korral kohaldatakse eelmise korduva rikkumise suhtes kinnitatud vähendamise suhtes iga kord korrutustegurit kolm. Maksimaalne vähendamine ei ületa siiski 15% lõikes 1 viidatud kogusummast.
Kui on jõutud maksimumprotsendini 15%, teavitab pädev asutus asjaomast põllumajandustootjat, et sama rikkumise veelkordsel määratlemisel käsitletakse seda tema tahtliku käitumisena artikli 67 tähenduses. Kui seejärel määratakse kindlaks veelkordne rikkumine, määratakse kohaldatav vähendusprotsent nii, et eelmine korrutustulemus korrutatakse vajaduse korral kolmega enne 15% piirmäära kohaldamist, nagu on sätestatud teise lõigu viimases lauses.
5.   Juhul kui määratakse kindlaks korduv rikkumine samaaegselt muu rikkumisega või muu korduva rikkumisega, liidetakse sellest tulenevad vähendusprotsendid. Ilma et see piiraks lõike 4 kolmanda lõigu kohaldamist, ei tohi maksimaalne vähendamine siiski ületada 15% lõikes 1 osutatud kogusummast.
Artikkel 67
Vähendamiste ja väljaarvamiste kohaldamine tahtliku rikkumise puhul
1.   Ilma et see piiraks artikli 71 kohaldamist, kui määratletud rikkumine on olnud põllumajandustootja poolt tahtlik, on artikli 66 lõike 1 esimeses lõigus viidatud kogusummale kohaldatavaks vähendamiseks üldreeglina 20% sellest kogusummast.
Makseasutus võib pädeva kontrolliasutuse poolt kontrolliaruandes esitatud hinnangu alusel kooskõlas artikli 48 lõike 1 punktiga c siiski otsustada vähendada seda protsenti, kuid mitte alla 15%, või vajaduse korral suurendada seda 100%ni sellest kogusummast.
2.   Kui tahtlik rikkumine on seotud konkreetse toetuskavaga, arvatakse põllumajandustootja sellest toetuskavast välja kõnealuseks kalendriaastaks.
Äärmusliku ulatuse, raskusastme või kestvuse korral või kui on määratletud korduvaid tahtlikke rikkumisi, arvatakse põllumajandustootja asjaomasest toetuskavast välja veel ka järgmiseks kalendriaastaks.”
4. Ühenduse õigusaktides sätestatud halduskaristuste ajaline kohaldamine
38.
Määruse nr 2988/95 artikkel 1 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Euroopa ühenduste finantshuvide kaitsmiseks võetakse käesolevaga vastu üldised eeskirjad ühenduse õiguse suhtes toimunud eeskirjade eiramise ühtse kontrolli ning haldusmeetmete ja -karistuste kohta.
2.   „Eeskirjade eiramine” tähendab ühenduse õiguse mis tahes sätte rikkumist ettevõtja tegevuse või tegevusetuse kaudu, mis kahjustab või kahjustaks ühenduste üldeelarvet või nende juhitavaid eelarveid kas otse ühenduste nimel kogutud omavahenditest laekunud tulu vähenemise või kaotamise või põhjendamatu kuluartikli tõttu.”
39.
Sama määruse artikli 2 lõige 2 näeb ette:
„Halduskaristust ei tohi määrata, kui seda ei ole ühenduse õigusaktis sätestatud enne eeskirjade eiramist. Kui ühenduse eeskirjades kehtestatud halduskaristusi määravaid sätteid muudetakse hiljem, kohaldatakse tagasiulatuvalt kergemaid sätteid.”
B. Siseriiklik õigus
40.
Ühise põllumajanduspoliitika reformi Saksa õigusesse ülevõttev 21. juuli 2004. aasta seadus (Gesetz zur Umsetzung der Reform der Gemeinsamen Agrarpolitik) (
18
) näeb ette, et ammlehmatoetust tuleb alates 1. jaanuarist 2005 maksta selliselt, et see on osa määruse nr 1782/2003 III jaotises sätestatud lahutatud ühtsest otsemaksest. Lisaks kehtestab see seadus segamudeli, milles on kombineeritud ajalooline lähenemine ja piirkondlik lähenemine.
II. Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
41.
2001. aasta mais taotles põllumajandusettevõtja R. Jager ametilt ammlehmatoetust 71 veise eest 2001. aasta kohta.
42.
24. jaanuari 2002. aasta otsusega jättis amet taotluse tervikuna rahuldamata põhjendusel, et kohapealse kontrolli käigus tuvastas ta rikkumisi määruse nr 3887/92 artikli 10c lõike 1 tähenduses, kuna tuvastatud erinevus oli suurem kui 20% toetuskõlblike loomade arvust.
43.
Pärast tulemusteta jäänud kaebust esitas R. Jager 25. juulil 2002 hagi Verwaltungsgericht Schwerinile (Schwerini halduskohus, Saksamaa).
44.
Eelotsusetaotluse esitamise otsuses märgib nimetatud kohus, et võttes arvesse eespool viidatud kohtuotsust Gerken ja määruse nr 2988/95 artikli 2 lõiget 2, mis käsitlevad kergemate sanktsioonide tagasiulatuva kohaldamise põhimõtet, on määrus nr 118/2004 põhikohtuasjas igal juhul asjakohane, kuna selle määrusega lisati määruse nr 2419/2001 artiklisse 39 maksimaalne sanktsioon, st et toetuse vähendamine ei või ületada 20% summast, millele ettevõtjal on õigus.
45.
Nimetatud kohus leiab siiski, et määrus nr 796/2004, mida kohaldatakse turustusaastate või lisatasuperioodide kohta alates 1. jaanuarist 2005 esitatud toetusetaotlustele, on R. Jageri suhtes veelgi soodsam. Selle määruse artiklites 57–63, mis suures osas kordavad määruse nr 2419/2001 artikleid 36–43, ei leidu enam viimati nimetatud määruse artikliga 39 analoogset sätet. Seega on vähim võimalik sanktsioon R. Jagerile sanktsiooni puudumine.
46.
Verwaltungsgericht Schwerin esitab sellele vaatamata küsimuse, kas sellist soodsamat sanktsiooni võib käesoleval juhul kohaldada, kuigi Saksamaal makstakse alates 1. jaanuarist 2005 ammlehmatoetust ühtse otsemaksena, nii et määruse nr 796/2004 artiklites 57–63 ette nähtud sätted loomapidamistoetuste kohta ei kuulu selles liikmesriigis enam kohaldamisele.
47.
Seetõttu otsustas nimetatud kohus menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuse selle kohta, „kas õigusnormi, mis näeb ette kergema sanktsiooni (loomapidamistoetusega seonduvalt), tuleb tagasiulatuvalt kohaldada ka siis, kui see õigusnorm on põhimõtteliselt kohaldatav üksnes sellise ajavahemiku suhtes, mil asjaomases liikmesriigis loomade eest makstavaid lisatasusid enam ei maksta, vaid on üle mindud otsetoetuste süsteemile”.
III. Analüüs
48.
Euroopa Kohus on hiljuti rõhutanud, et kergema karistuse tagasiulatuva kohaldamise põhimõte kuulub liikmesriikide ühiste riigiõiguslike tavade hulka, nii et seda tuleb käsitleda ühenduse õiguse üldpõhimõttena, mille täitmise tagab Euroopa Kohus ja mida siseriiklik kohus peab järgima. (
19
)
49.
See põhimõte on täpsema väljenduse leidnud määruse nr 2988/95 artikli 2 lõike 2 teises lauses. (
20
)
50.
Eespool viidatud kohtuotsuses Gerken seadis Euroopa Kohus viimati nimetatud sätte kohaldamise sõltuvusse nelja järgmise tingimuse täitmisest: (
21
)
—
eeskirjade eiramine määruse nr 2988/95 artikli 1 lõike 2 tähenduses;
—
selle eeskirjade eiramise suhtes peab olema kohaldatav määruse nr 2988/95 artikli 2 lõikes 2 sätestatud halduskaristus;
—
ühenduse sätted, millega see sanktsioon kehtestati, peavad olema hiljem muudetud;
—
uutest sätetest tulenev sanktsioon peab olema algselt ettenähtust kergem.
51.
Seoses nende nelja tingimusega märgin sarnaselt R. Jageri, ameti, Kreeka valitsuse, komisjoni ja eelotsusetaotluse esitanud kohtuga kõigepealt, et määruse nr 2419/2004 artiklis 39 sätestatud sanktsioonisüsteem määrusega nr 118/2004 muudetud redaktsioonis kuulub põhikohtuasjas igal juhul kohaldamisele.
52.
Amet tuvastas eeskirjade eiramisi osas, mis puudutab määruse nr 3887/92 artikli 10c lõiget 1 seoses toetusetaotlusega hõlmamata veiste identifitseerimise ja registreerimisega. Siin on tõepoolest tegemist eeskirjade eiramisega määruse nr 2988/95 artikli 1 lõike 2 tähenduses.
53.
Nende eiramistega kaasnes määruse nr 3887/92 artikli 10c lõike 3 kohaldamine, mis – tuletan meelde – näeb ette, et kui kohapealse kontrolli käigus tuvastatud erinevus on suurem kui 20% tuvastatud toetuskõlblike loomade arvust, siis ei anta kohapealsele kontrollile eelnenud kaheteistkümne kuu eest ühtegi toetust. Loomapidamistoetuse vähendamine või sellest ilma jätmine kujutab endast halduskaristust määruse nr 2988/95 artikli 2 lõike 2 tähenduses. (
22
)
54.
Hiljem muudeti määruse nr 2419/2001 artiklit 39 seoses halduskaristusi reguleerivate ühenduse õigusnormide muutmisega ning selle artikli määruse nr 118/2004 artikli 1 punkti 11 alapunktiga a muudetud redaktsioonis kehtestati ülempiir vähendamisele, mida kohaldatakse toetusetaotlusega hõlmamata veiste identifitseerimist ja registreerimist reguleerivate ühenduse normide eiramise korral, s.o 20% toetuse kogusummast, mida talupidajal on õigus saada asjaomase lisatasuperioodi kohta veiste toetuskava raames.
55.
Selle sätte eesmärgiks on ilmselgelt muuta halduskaristusi käsitlevaid sätteid, et leevendada sanktsiooni raskust, mida kohaldatakse toetustaotlusega hõlmamata veiste identifitseerimist ja registreerimist puudutavate ühenduse õigusnormide eiramise korral. (
23
)
56.
Määruse nr 2988/95 artikli 2 lõike 2 teise lause kohaselt tuleb R. Jagerile seoses tema loomapidamistoetuse taotlusega määratud sanktsiooni suhtes igal juhul kohaldada 20% piirmäära, kuigi see taotlus kuulub määruse nr 3887/92 ajalisse kohaldamisalasse.
57.
Euroopa Kohtule märkused esitanud pooled on aga erimeelt küsimuses, kas määrust nr 796/2004, mis tooks R. Jageri jaoks kaasa veelgi kergema sanktsiooni, tuleb võtta arvesse talle kohaldatavate vähendamiste ja väljaarvamiste määratlemisel.
58.
Kõigepealt tuleb rõhutada, et Kreeka valitsus ja komisjon osutasid oma märkustes eelotsusetaotluse esitanud kohtu veale, kus viimane väidab, et määruse nr 796/2004 artiklites 57–63 ei leidu määruse nr 2419/2001 artiklile 39 vastavat sätet ning järeldab selle põhjal, et määrus nr 796/2004 ei näe enam ette mingit karistust selle eest, kui ei ole täidetud toetusetaotlusega hõlmamata veiste identifitseerimise ja registreerimise nõuded, mis oleks kokkuvõttes põllumajandustootja suhtes soodsam.
59.
Leian samuti, et järeldus, mille kohaselt toetusetaotlusega hõlmamata veiste identifitseerimist ja registreerimist puudutavate nõuete täitmata jätmise eest ei määrata määruse nr 796/2004 alusel enam sanktsiooni, on vale.
60.
Tegelikult on need nõuded nüüdsest osa nõuetest, mida põllumajandustootja, kellele makstakse otsemakset, on vastavalt määruse nr 1782/2003 artikli 3 lõikes 1 sätestatule kohustatud täitma. Selles osas tuletan meelde, et selle määruse III lisa punkti A alapunktis 8 osutatakse määruse nr 1760/2000 artiklitele 4 ja 7 kui osale „kohustuslikest majandamisnõuetest”, mis ise on omakorda osa nõuetele vastavust käsitlevatest normidest.
61.
Sellest tuleneb, et veiste identifitseerimist ja registreerimist reguleerivate normide puhul on sellisel juhul nagu põhikohtuasjas, kus on tuvastatud nimetatud normide eiramine seoses toetusetaotlusega hõlmamata loomadega, asjakohane määruse nr 796/2004 artiklites 66 ja 67 ettenähtud sanktsioonisüsteem. (
24
)
62.
Nagu ka komisjon soovitab, tuleks selleks, et anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilik vastus, mis võimaldaks viimasel pooleliolev kohtuasi lahendada, (
25
) eelotsuse küsimus selliselt ümber sõnastada, et Euroopa Kohus võtaks seisukoha küsimuses, kas määruse nr 2988/95 artikli 2 lõike 2 teist lauset tuleb tõlgendada selliselt, et määruse nr 796/2004 artiklites 66 ja 67 sätestatud sanktsioonisüsteem kuulub tagasiulatuvalt kohaldamisele toetusetaotluse suhtes, mis kuulub määruse nr 3887/92 ajalisse kohaldamisalasse. (
26
)
63.
Selliselt sõnastatud küsimuse osas väitis R. Jageri esindaja kohtuistungil, et määrust nr 796/2004 tuleks võimalikult suures ulatuses arvesse võtta määratlemaks, milline on tema jaoks kõige soodsam sanktsioon, tehes vastavad arvutused võrreldes määruse nr 2419/2001 artiklist 39 (määrusega nr 118/2004 muudetud redaktsioonis) tuleneva vähendamisega.
64.
Seevastu amet leiab, et määrusega nr 796/2004 sätestatud sanktsioonide kohaldamine on objektiivselt võimatu, kuna taotlemise aasta, s.o 2001. aasta eest ei olnud otsemakset veel määratud.
65.
Komisjon leiab samuti, et nimetatud määruses sätestatud sanktsioonide tagasiulatuv kohaldamine on käesoleval juhul võimatu.
66.
Ta tugineb selles osas kohtujurist Kokott’I ettepanekule kohtuasjas, milles tehti eespool viidatud kohtuotsus Berlusconi jt (
27
), ning väidab, et kergema sanktsiooni tagasiulatuv kohaldamine on mõeldav üksnes siis, kui see peegeldab seadusandja muutunud hinnangut asjaomase rikkumise suhtes.
67.
Komisjon märgib, et määrusega nr 796/2004 korraldati sanktsioone reguleerivad sätted täielikult ümber ning viidi kooskõlla ühtse otsemaksete kava ja nõuetele vastavuse muutunud nõuetega nii, nagu need on toodud määruses nr 1782/2003. Ei määruse nr 796/2004 põhjendused ega selle määruse üldine kontekst ei luba järeldada, et nimetatud määruse artiklites 66 ja 67 sätestatud sanktsioonid oleksid kehtestatud eesmärgiga sanktsioneerida tulevikus kergemalt selliseid eiramisi, nagu on käesolevas põhikohtuasjas kõne all.
68.
Lisaks märkis komisjon kohtuistungil, et tema arvates ei ole praegu enam võimalik anda määruse nr 796/2004 alusel uut hinnangut eelkõige seetõttu, et põllumajandustootja poolt toimepandud rikkumise raskusastme hindamisel on võimatu kindlaks määrata, kas viimane täitis kõiki teisi nõuetele vastavuse norme, eelkõige keskkonna- ja loomakaitsealaseid reegleid.
69.
Kreeka valitsus ühineb komisjoni seisukohaga, kuna ta leiab, et ei saa kohaldada tagasiulatuvuse põhimõtet määruse nr 2988/95 artikli 2 lõike 2 tähenduses, mis seda põhimõtet käsitleb, kuna sanktsioone sätestavad ühenduse õigusnormid on uue määrusega täielikult ümberkorraldatud ning see kehtib ka käesolevas kohtuasjas määruse nr 796/2004 kohta. Seega ei ole siin tegelikult tegemist varasemate sarnaste sätete muutmise või asendamisega, vaid sisuliselt uue süsteemiga, millel on teistsugune filosoofia ja teistsugused eesmärgid.
70.
Sarnaselt ameti, Kreeka valitsuse ja komisjoniga leian, et määruse nr 2988/95 artikli 2 lõike 2 teist lauset tuleb tõlgendada selliselt, et määruse nr 796/2004 artiklites 66 ja 67 sätestatud sanktsioonisüsteemi ei saa tagasiulatuvalt kohaldada toetusetaotluse suhtes, mis kuulub määruse nr 3887/92 ajalisse kohaldamisalasse.
71.
Minu arvates viitab määruse nr 2988/95 artikli 2 lõike 2 teises lauses esinev tingimus, et „halduskaristusi määravaid sätteid muudetakse hiljem”, sellise uue sätte vastuvõtmisele, mille eesmärgiks on muuta halduskaristuse olemust ja/või raskusastet regulatsioonisüsteemi raames, mille peamised omadused jäävad samaks.
72.
Seetõttu ei saa minu arvates seda artiklit kohaldada juhul, kui süsteemi, mille osaks on uus sanktsioon, reformitakse põhjalikult ning selle tulemusena kehtestatakse uus sanktsioonisüsteem.
73.
Sellises olukorras on sanktsioonisüsteemi tehtavad muudatused põhjustatud üksnes vajadusest kohandada seda uue kohustusliku regulatsioonisüsteemiga, mille rakendamise tagamiseks see on mõeldud, ning muudatuste eesmärk ei ole väljendada ühenduse seadusandja muutunud hinnangut sanktsiooni sobivuse kohta rikkumise raskusastmega.
74.
Seetõttu muudab minu arvates seos uue sanktsioonisüsteemi ja reformitud regulatsioonisüsteemi vahel, millesse esimene kuulub, võimatuks uue sanktsioonisüsteemi tagasiulatuva rakendamise asjaoludele, mis kuuluvad varasemasse regulatsioonisüsteemi.
75.
Leian selles osas, et määruse nr 796/2004 artiklid 66 ja 67 lähevad kaugemale kui pelgalt „halduskaristusi määravate sätete hilisem muutmine” määruse nr 2988/95 artikli 2 lõike 2 teise lause tähenduses, ning see välistab minu arvates nende tagasiulatuva kohaldamise toetusetaotluste suhtes, mis kuuluvad määruse nr 3887/92 ajalisse kohaldamisalasse. (
28
)
76.
Määruse nr 796/2004 artiklitega 66 ja 67 kehtestatakse uus sanktsioonisüsteem, mis on tihedalt seotud uue otsetoetuste korraga, mis tuleneb ühise põllumajanduspoliitika 2003. aasta reformist.
77.
See tihe seos uue sanktsioonisüsteemi ja reformitud regulatsioonisüsteemi vahel, mille raamesse esimene kuulub, väljendub teatud hulgas tunnustes, mis on omased ainult uuele süsteemile, ning see muudab võimatuks selle lihtsa ülekandmise määruse nr 3887/92 ajalisse kohaldamisalasse kuuluvale toetusetaotlusele, sest vastasel juhul muudaks see ühenduse seadusandja loodud reformitud süsteemi olemust ja sidusust.
78.
Need uuele sanktsioonisüsteemile omased tunnused on seotud esiteks selle eesmärgi ja teiseks sanktsiooni määramise eeskirjadega.
79.
Nagu eespool märgitud, on 2003. aasta reformi üks alustalasid abi nõuetele vastavuse tingimus ja see, et viimane kuulub määruse nr 1782/2003 artikli 3 lõike 1 kohaselt kohaldamisele kõigi põllumajandustootjate suhtes, kes otsetoetusi saavad, olenemata sellest, kas tegemist on ühtse otsemaksega või muude selle määruse I lisas loetletud toetuskavadega. (
29
)
80.
Kui põllumajandustootja ei täida nõuetele vastavust käsitlevaid eeskirju, võib määruse nr 796/2004 artiklite 66 ja 67 kohaselt otsemaksete summat, millele tal on õigus, vähendada või ta sellest ilma jätta.
81.
Määruse nr 796/2004 põhjendusest 56 ilmneb selgelt, et vähendamiste ja väljaarvamiste süsteemil on seoses nõuetele vastavuse kohustustega eriline eesmärk, mis mahub täielikult uue süsteemi loogikasse ja milleks on motiveerida põllumajandustootjaid austama nõuetele vastavuse eri valdkondades juba olemasolevaid õigusakte.
82.
Need erinevad nõuetele vastavuse kohustusega seotud valdkonnad on erinevat laadi. Need koosnevad määruse nr 1782/2003 III lisas sätestatud kohustuslikest juhtimisnõuetest, s.o 18 määrusest ja direktiivist keskkonna, rahvatervise, loomade tervishoiu ja taimetervise valdkonnas, ning liikmesriikide poolt määratletavatest headest põllumajandus- ja keskkonnatingimustest.
83.
Nii eristub määruse nr 796/2004 artiklites 66 ja 67 sätestatud vähendamiste ja väljaarvamiste süsteem oma eesmärgi poolest kõigepealt määruse nr 3887/92 artiklis 10c sätestatud süsteemist, samuti määruse nr 2419/2001 artiklis 39 sätestatud süsteemist, olles palju ulatuslikum kui üksnes veiste identifitseerimist ja registreerimist käsitlevate ühenduse normide järgimata jätmise eest määratav sanktsioon.
84.
Nõuetele vastavust puudutavate normide olemus avaldab mõju nii nõuetele vastavuse kontrollisüsteemile kui sanktsiooni määramise eeskirjadele.
85.
Määruse nr 796/2004 artikkel 9, mis kohustab liikmesriike rajama süsteemi, mis tagab nõuetele vastavuse tõhusa kontrolli, sätestab muu hulgas oma esimese lõigu punktis d, et see süsteem peab hõlmama kontrolliaruandeid, mis sisaldavad eelkõige avastatud rikkumisi ja hinnanguid nende raskusastmele, ulatusele, püsivusele ja korduvusele.
86.
Sama määruse artikli 48 lõike 1 punktis b täpsustatakse, et kontrolliaruandes peab olema osa, mis kajastab eraldi iga nõuetele vastavust puudutava asjaomase akti ja standardi kontrollimisi. Lisaks sätestab nimetatud määruse artikli 48 lõike 1 punkti c esimene lõik, et aruandes peab olema „analüüsiosa, milles hinnatakse rikkumise olulisust iga õigusakti ja/või standardi suhtes, kriteeriumite raskus, ulatus, püsivus ja korduvus suhtes kooskõlas määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 7 lõikega 1, märkides kõik tegurid, mis võiksid tingida rakendatava vähendamise suurendamise või vähendamise”.
87.
See kontrollisüsteem on vastavuses uue sanktsioonisüsteemiga, mis vastavalt määruse nr 1782/2003 artikli 7 lõikele 1 võtab arvesse tuvastatud rikkumise raskust, ulatust, püsivust ja korduvust.
88.
Määruse nr 796/2004 artiklites 66 ja 67 sätestatud sanktsioonisüsteemi kohaldatakse kontrolliaruannete põhjal, mis on kohandatud nõuetele vastavuse tingimustele. Makseasutus võib neis aruannetes sisalduvate hinnangute põhjal otsustada ka vähendusprotsenti vähendada või suurendada või kogu toetussumma tühistada.
89.
Võttes arvesse seda tihedat seost kontrollisüsteemi ja nõuetele vastavuse sanktsioonisüsteemi vahel, oleks minu arvates raske või isegi võimatu kohaldada rangelt määruse nr 796/2004 artikleid 66 ja 67 toetusetaotlusele, mille suhtes on läbi viidud kohapealne kontroll, mis on teostatud hoopis kitsamas spektris võrreldes sellega, mida nõuab nõuetele vastavuse kontroll, (
30
) ning erinevate eeskirjade järgi, st käesoleva kohtuasja puhul eeskirjade järgi, mis reguleerisid varem kohapealseid kontrolle seoses määruse nr 3887/92 ajalisse kohaldamisalasse kuuluvate loomapidamistoetustega. (
31
)
90.
Lisaks tuleb rõhutada, et võttes arvesse nõuetele vastavuse kohustuse üldist ulatust uues regulatsioonisüsteemis, ei kohaldata määruse nr 796/2004 artiklites 66 ja 67 sätestatud sanktsioonisüsteemi ühele ainsale otsemaksete kategooriale ning see asjaolu eristab seda varasemast süsteemist, mis nägi konkreetselt ette veisetoetuskavade alusel makstavad summad.
91.
Neis artiklites sätestatud vähendamisi ja väljaarvamisi kohaldatakse niisiis otsetoetuste kogusummadele, nagu need on määratletud määruse nr 1782/2003 artikli 2 punktis d, st sissetulekutoetuse kava alusel otse põllumajandustootjatele antavatele selle määruse I lisas loetletud toetustele.
92.
Seega on alus, mille suhtes neid vähendamisi ja väljaarvamisi kohaldatakse, erinev ja palju ulatuslikum. Määruse nr 796/2004 artiklites 66 ja 67 sätestatud vähendusprotsendid võtavad seda asjaolu arvesse.
93.
Lisaks tuleb märkida, et otsemaksete kogusumma, mis on nüüdsest alus, mille suhtes nimetatud artiklites sätestatud vähendamisi ja väljaarvamisi kohaldatakse, ei ole pelgalt varem eksisteerinud otsemaksete summa.
94.
Nende toetuskavade loetelu eesotsas on ühtne otsemakse, mida liikmesriigid on pidanud rakendama pärast valikulise üleminekuaja lõppu hiljemalt alates 1. jaanuarist 2007. (
32
)
95.
Eespool nägime, et selle kava raames antakse põllumajandustootjatele otsetoetusi peamiselt ühtse otsemaksena kord aastas, mis asendab enamiku varasematest otsetoetustest, ning et kohaldamisele kuuluva otsemaksete kava määratlemiseks lubab määrus nr 1782/2003 liikmesriikidel valida mitme võimaluse vahel, s.o ajaloolise, piirkondliku või kombineeritud lähenemise vahel.
96.
Määruse nr 796/2004 artiklites 66 ja 67 sätestatud vähendamiste ja väljaarvamiste tagasiulatuv kohaldamine toetusetaotlusele, mis kuulub määruse nr 3887/92 ajalisse kohaldamisalasse, eeldaks tagantjärele väljaselgitamist, millised olid R. Jageri taolise põllumajandustootja õigused toetust saada, mis ületaks peale selle läbiviimise praktilise raskuse ja fiktiivsuse minu arvates määruse nr 2988/95 artikli 2 lõike 2 teises lauses sätestatud piirid.
97.
Viimasena muudab minu arvates veel üks element võimatuks kohaldada määruse nr 796/2004 artiklites 66 ja 67 sätestatud sanktsioonisüsteemi selle määruse ajalisest kohaldamisalast väljajäävatele toetusetaotlustele, st enne 1. jaanuari 2005 alanud turustusaastate või lisatasuperioodide kohta esitatud toetusetaotlustele, kuna vastasel korral muudetaks ühenduse seadusandja poolt soovitud süsteemi.
98.
Uue regulatsioonisüsteemi kaks ülejäänud tunnust on otsemaksete kohustuslik ümbersuunamine ja finantsdistsipliin.
99.
Määruse nr 1782/2003 artikli 10 lõike 1 kohaselt vähendatakse kõiki otsetoetuste summasid, mis makstakse põllumajandustootjale konkreetsel aastal konkreetses liikmesriigis, igal aastal ajavahemikul 2005-2012 konkreetse protsendimäära võrra. (
33
) Lisaks võib sama määruse artikli 11 kohaselt otsetoetusi Euroopa Liidu Nõukogu otsusega igal aastal finantsdistsipliiniga seotud põhjustel kohandada.
100.
Summas, mille suhtes rakendatakse määruse nr 796/2004 artiklites 66 ja 67 sätestatud vähendamisi ja väljaarvamisi, on arvesse võetud finantsdistsipliinist ja ümbersuunamistest tulenevad vähendamised. Määruse nr 1782/2003 artikli 6 lõige 1 sätestab, et nõuetele vastavuse kohustuse täitmata jätmise korral vähendatakse otsetoetuste kogusummat või tühistatakse see summa pärast eelnimetatud määruse artiklite 10 ja 11 kohaldamist.
101.
Minu arvates oleks ühenduse seadusandja poolt ettenähtud süsteemiga vastuolus kohaldada toetusetaotluste suhtes, mis ei kuulu määruse nr 796/2004 ajalisse kohaldamisalasse, tagasiulatuvalt vähendamisi, mis tulenevad ümbersuunamisest ja finantsdistsipliinist. Teiselt poolt tooks põllumajandustootjale antavate otsemaksete kogusumma suhtes määruse nr 796/2004 artiklites 66 ja 67 sätestatud sanktsioonisüsteemi kohaldamine, ilma et võetaks arvesse ümbersuunamisi ja võimalikke finantsdistsipliinist tulenevaid kohandamisi, kaasa sellele, et muudetakse seadusandja poolt soovitud regulatsioonisüsteemi, mis kujutab minu arvates endast piirangut määruse nr 2988/95 artikli 2 lõike 2 teise lause kohaldamisele.
102.
Kõiki neid asjaolusid arvesse võttes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtule, et määruse nr 2988/95 artikli 2 lõike 2 teist lauset tuleb tõlgendada selliselt, et määruse nr 796/2004 artiklites 66 ja 67 sätestatud sanktsioonisüsteemi ei kohaldata tagasiulatuvalt toetusetaotluse suhtes, mis kuulub määruse nr 3887/92 ajalisse kohaldamisalasse.
IV. Ettepanek
103.
Kõiki eelnevaid kaalutlusi arvesse võttes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Verwaltungsgericht Schwerini esitatud eelotsuse küsimusele järgmiselt:
Nõukogu 18. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 2988/95 Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta artikli 2 lõike 2 teist lauset tuleb tõlgendada selliselt, et komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 796/2004, millega kehtestatakse nõukogu määruses (EÜ) nr 1782/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks) ette nähtud nõuetele vastavuse, toetuse ümbersuunamise ning ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi rakendamise üksikasjalikud reeglid, muudetud komisjoni 11. veebruari 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 239/2005, artiklites 66 ja 67 sätestatud sanktsioonisüsteemi ei kohaldata tagasiulatuvalt toetusetaotluse suhtes, mis kuulub komisjoni 23. detsembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3887/92, millega sätestatakse teatavate ühenduse toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad, muudetud komisjoni 21. detsembri 1999. aasta määrusega (EÜ) nr 2801/1999, ajalisse kohaldamisalasse.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	EÜT L 312, lk 1; ELT eriväljaanne 01/01, lk 340.
(
3
)	17 juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C-354/95: National Farmers’ Union jt (EKL 1997, lk I-4559, punkt 41); 1. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-295/02: Gerken (EKL 2004, lk I-6369, punkt 61); 3. mai 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-387/02, C-391/02 ja C-403/02: Berlusconi jt (EKL 2005, lk I-3565, punktid 67–69); 4. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas C-286/05: Haug (EKL 2006, lk I-4121, punkt 23); 8. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas C-45/06: Campina (EKL 2007, lk I-2089, punktid 32 ja 33) ja 24. mai 2007. aasta otsus kohtuasjas C-45/05: Maatschap Schonewille-Prins (EKL 2007, lk I-3997, punkt 55).
(
4
)	ELT L 141, lk 18; ELT eriväljaanne 03/44, lk 243. Muudetud komisjoni 11. veebruari 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 239/2005 (ELT L 42, lk 3; edaspidi „määrus nr 796/2004”).
(
5
)	EÜT L 391, lk 36. Muudetud komisjoni 21. detsembri 1999. aasta määrusega (EÜ) nr 2801/1999 (EÜT L 340, lk 29; edaspidi „määrus nr 3887/92”).
(
6
)	EÜT L 204, lk 1; ELT eriväljaanne 03/30, lk 248.
(
7
)	EÜT L 160, lk 21; ELT eriväljaanne 03/25, lk 339.
(
8
)	EÜT L 270, lk 1; ELT eriväljaanne 03/34, lk 344.
(
9
)	Vt Euroopa Ühenduste Komisjoni koostatud dokument pealkirjaga „Ühtne otsemaksete kava – kontseptsioon” (Régime de paiement unique – le concept), kättesaadav internetis (http://ec.europa.eu/agriculture/capreform/infosheets/pay_fr.pdf).
(
10
)	VI lisas nimetatud toetuskavade hulgas on ammlehmatoetus.
(
11
)	Vt määruse nr 1782/2003 III jaotise 3. peatükk pealkirjaga „Toetusõigused”.
(
12
)	Vt määruse nr 1782/2003 III jaotise 5. peatükk, 1. jagu pealkirjaga „Piirkondlik rakendamine”.
(
13
)	Vt määruse nr 1782/2003 III jaotise 5. peatüki 2. jagu pealkirjaga „Osaline rakendamine”. Sellisel juhul räägitakse ka „toetuste uuesti sidumisest”.
(
14
)	EÜT L 355, lk 1. Muudetud nõukogu 17. juuli 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 1593/2000 (EÜT L 182, lk 4).
(
15
)	EÜT L 327, lk 11; ELT eriväljaanne 03/34, lk 308.
(
16
)	ELT L 17, lk 7; ELT eriväljaanne 03/42, lk 223.
(
17
)	Määruse nr 1782/2003 artikli 2 punkti d kohaselt on otsetoetus sissetulekutoetuse kava alusel otse põllumajandustootjatele antavad I lisas loetletud toetused. Selle kava hulgas on ühtne otsemakse ja ammlehmatoetus.
(
18
)	BGBl. 2004 I, lk 1763.
(
19
)	Vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused Berlusconi jt (punktid 67–69) ja Campina (punkt 32).
(
20
)	Eespool viidatud kohtuotsus Campina (punkt 33).
(
21
)	Punktid 47–52. Vt samuti selles kohtuasjas tehtud kohtujurist Léger’ 11. detsembri 2003. aasta ettepanek, punkt 27.
(
22
)	Eespool viidatud kohtuotsus Gerken (punkt 50).
(
23
)	See ühenduse seadusandja tahe nähtub samuti määruse nr 118/2004 kuuenda põhjenduse teisest lausest, mille kohaselt „[tuleks] mõningaid [määruse nr 2419/2001] sätetest muuta, tagamaks vähendamiste ja väljaarvamiste range järgimine igal ajal vastavalt eeskirjade eiramise tõsidusele”.
(
24
)	Seda analüüsi toetab määruse nr 796/2004 põhjenduse 68 teine lause.
(
25
)	Eespool viidatud kohtuasjad Haug (punkt 17) ja Campina (punkt 30).
(
26
)	Leian, et juhul, kui asjakohane sanktsioonisüsteem esemelises mõttes oleks määruse nr 796/2004 artiklis 59 sätestatu, siis tuleks märkida, et see ei ole praegu igal juhul Saksamaal kohaldatav, kuna see liikmesriik on otsustanud loomapidamistoetused lahutada, ning seetõttu ei ole see tagasiulatuvalt kohaldatav. Nagu märgib Kreeka valitsus, tuleneb see järeldus selgelt määruse nr 796/2004 põhjendusest 12, millest võib järeldada, et selle määruse artiklit 59 saab kohaldada üksnes ulatuses, milles Saksamaa otsustas säilitada teatud loomapidamistoetused, nagu tootmisega seotud ammlehmatoetus.
(
27
)	Ta viitab täpsemalt ettepaneku punktidele 159–161.
(
28
)	Teoreetiliselt on huvitav märkida, et määruse nr 796/2004 III lisas toodud vastavustabelis ei leidu määruse nr 2419/2001 artiklile 39 vastavat artiklit esimeses määruses.
(
29
)	Vt selle kohta samuti määruse nr 796/2004 neljakümne üheksas põhjendus.
(
30
)	Lisaks asjaolule, et nõuetele vastavuse kontroll hõlmab potentsiaalselt 18 määrust ja direktiivi, puudutab see ka häid põllumajandus- ja keskkonnatingimusi, mida ei olnud sellisel kujul 2001. aastal olemas.
(
31
)	Vt selle kohta määruse nr 3887/92 artikkel 6 jj.
(
32
)	Vt määruse nr 1782/2003 artikli 71 lõige 1.
(
33
)	3% aastal 2005, 4% aastal 2006 ja 5% igal aastal 2007–2012.