62022CJ0206_RES
Kohtuasi C‑206/22
TF
versus
Sparkasse Südpfalz
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Arbeitsgericht Ludwigshafen am Rhein)
Euroopa Kohtu (esimene koda) 14. detsembri 2023. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Töötajate ohutuse ja tervise kaitse – Tööaja korraldus – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 31 lõige 2 – Direktiiv 2003/88/EÜ – Artikkel 7 – Õigus tasustatud põhipuhkusele – SARS-CoV-2 viirus – Karantiinimeede – Võimatus viia karantiinis oldud ajavahemikuga kokku langenud ajaks antud tasustatud põhipuhkust üle muule ajale
Sotsiaalpoliitika – Töötajate ohutuse ja tervise kaitse – Tööaja korraldus – Õigus tasustatud põhipuhkusele – Töötajale antud puhkusepäevad, mis langevad kokku ajavahemikuga, mil see töötaja oli karantiinis, sest ta oli kokku puutunud viirusega nakatunud isikuga – Võimatus viia neid puhkusepäevi üle muule ajale juhul, kui töötaja ei olnud sellel ajavahemikul haige – Lubatavus
(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikli 31 lõige 2; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/88, artikli 7 lõige 1)
(vt punktid 38–46 ja resolutsioon)
Kokkuvõte
TFile, kes oli alates 2003. aastast Sparkasse Südpfalzi töötaja, anti 3.–11. detsembrini 2020 tasustatud põhipuhkust.
Üks päev enne selle puhkuse algust kohustas Saksamaa pädev asutus kooskõlas SARS‑CoV‑2 viiruse leviku tõkestamiseks võetud riiklike tervishoiumeetmetega TFi jääma 2.–11. detsembrini 2020 karantiini, kuna TF oli olnud kontaktis nimetatud viirusega nakatunud isikuga.
TF esitas 4. märtsil 2021 oma tööandjale taotluse karantiinis viibitud ajaga kokku langenud tasustatud põhipuhkuse päevade üleviimiseks.
Kuna üleviimisest keelduti, pöördus TF Arbeitsgericht Ludwigshafen am Rheini (Ludwigshafen am Rheini töökohus, Saksamaa), kes oli eelotsusetaotluse esitanud kohus.
Selle kohtuvaidluse puhul kahtles viimati nimetatud kohus selles, kas Saksa kohtute praktika, mille kohaselt ei võrdu üksnes karantiini määramine töövõimetusega, mis kohustab tööandjat antud puhkusepäevi üle viima, on kooskõlas liidu õiguses tagatud õigusega tasustatud põhipuhkusele.
Euroopa Kohus, kellele eelotsusetaotluse esitanud kohus esitas eelotsusetaotluse, leidis, et selline riigisisene praktika, mis ei võimalda üle viia tasustatud põhipuhkuse päevi, mis on antud töötajale, kes ei ole haige, ja mis anti ajaks, mis langeb kokku ajaga, mil see töötaja oli karantiinis, on kooskõlas õigusega tasustatud põhipuhkusele, mis on tagatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 31 lõikega 2 ja mida on täpsustatud direktiivi 2003/88 (
1
) artikli 7 lõikes 1.
Euroopa Kohtu hinnang
Esimesena, olles meenutanud tasustatud põhipuhkuse kahte eesmärki, milleks on esiteks võimaldada töötajal tema töölepingust tulenevate ülesannete täitmisest puhata ja teiseks anda talle aega lõõgastumiseks ja huvialadega tegelemiseks, märkis Euroopa Kohus, et Saksa õiguses ette nähtud karantiinimeetme eesmärk on erinev. Selle meetme eesmärk on nimelt nakkushaiguse leviku tõkestamine, isoleerides isikud, kellel võivad tekkida selle haiguse sümptomid.
Teisena kinnitas Euroopa Kohus, et niisugune meede on sarnaselt haigusest tingitud töövõimetuse tekkimisega sündmus, mida ei ole võimalik ette näha ja mis ei sõltu puudutatud isiku tahtest.
Samas on töötaja, kes on karantiinis seetõttu, et ta on puutunud kokku isikuga, kes on nakatunud SARS-CoV-2 viirusega, kuid kes ise ei ole arstitõendiga tõendatult töövõimetu, teistsuguses olukorras kui haiguspuhkusel olev töötaja, kellel on haigusest tingitud füüsilised või psüühilised piirangud. Seega ei ole karantiini määramise eesmärk põhimõtteliselt võrreldav haiguspuhkuse eesmärgiga. Järelikult ei saa karantiiniaeg iseenesest takistada tasustatud põhipuhkuse eesmärkide saavutamist.
Kolmandana leidis Euroopa Kohus, et olenemata sellest, et karantiinis viibimine võib mõjutada tingimusi, milles töötaja oma vaba aega veedab, ei kahjusta see iseenesest töötaja õigust oma tasustatud põhipuhkust tegelikult kasutada. Tööandja ei tohi nimelt panna töötajale tema põhipuhkuse ajal ühtegi kohustust, mis võiks teda takistada vabalt ja katkematult pühendumast oma isiklikele huvidele, et neutraliseerida töötamise mõju tema ohutusele ja tervisele.
Seega ei saa tööandja olla kohustatud hüvitama ebasoodsat olukorda, mis on tingitud ettenägematust sündmusest, näiteks ametiasutuse määratud karantiinist, mis takistab tema töötajal täielikult kasutada oma õigust tasustatud põhipuhkusele. Direktiivi 2003/88 eesmärk ei ole nimelt tagada, et iga sündmus, mis võib takistada töötajal kasutada täielikult ja enda äranägemisel puhke- või lõõgastumisaega, õigustaks talle lisapuhkuse andmist, et põhipuhkuse eesmärk oleks saavutatud.
(
1
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiiv 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta (ELT 2003, L 299, lk 9; ELT eriväljaanne 05/04, lk 381).