62024TJ0351
ÜLDKOHTU OTSUS (kuues koda)
29. oktoober 2025 (
*1
)
Euroopa Liidu kaubamärk – Kehtetuks tunnistamise menetlus – Euroopa Liidu sõnamärk DEVIN – Absoluutsed keeldumispõhjused – Kirjeldavus – Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkt c – Õigus olla ära kuulatud pärast Üldkohtu tühistavat kohtuotsust – Kasutamise käigus omandatud eristusvõime – Määruse nr 207/2009 artikli 7 lõige 3 ja artikli 52 lõige 2
Kohtuasjas T‑351/24,
Devin EAD, asukoht Devin (Bulgaaria), esindajad: advokaadid B. Van Asbroeck, G. de Villegas ja R. Meys,
hageja,
versus
Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO), esindaja: T. Klee,
kostja,
teine pool EUIPO apellatsioonikoja menetluses, menetlusse astuja Üldkohtus
Haskovo Chamber of Commerce and Industry, asukoht Haskovo (Bulgaaria), esindajad: advokaadid D. Dimitrova ja I. Pakidanska,
ÜLDKOHUS (kuues koda),
nõupidamiste ajal koosseisus: koja president M. J. Costeira, kohtunikud U. Öberg (ettekandja) ja P. Zilgalvis,
kohtusekretär: V. Di Bucci,
arvestades menetluse kirjalikku osa,
arvestades asjaolu, et kolme nädala jooksul alates menetluse kirjaliku osa lõpetamisest teatamisest ei olnud pooled esitanud taotlust kohtuistungi määramiseks, ning olles Üldkohtu kodukorra artikli 106 lõike 3 alusel otsustanud teha otsuse ilma menetluse suulise osata,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Hageja Devin EAD palub ELTL artikli 263 alusel esitatud hagis tühistada Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) neljanda apellatsioonikoja 7. mai 2024. aasta otsuse (asi R 2535/2019‑4) (edaspidi „vaidlustatud otsus“).
Vaidluse taust
2
Menetlusse astuja Haskovo Chamber of Commerce and Industry (HCCI, Haskovo kaubandus- ja tööstuskoda, Bulgaaria) esitas 11. juulil 2014 EUIPO‑le taotluse tunnistada kehtetuks ELi kaubamärk, mis pärast 29. septembri 2010. aasta vastavasisulise taotluse esitamist registreeriti 21. jaanuaril 2011 sõnamärgile DEVIN.
3
Vaidlusalune kaubamärk tähistab kaupu, mis kuuluvad 15. juuni 1957. aasta märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klassi 32 ning vastavad järgmisele kirjeldusele: „alkoholivabad joogid; mineraalvesi; soodavesi; puuviljamaitselised joogid; mahlad; siirupid ja muud joogivalmistusained; alkoholivabad aperitiivid; allikavesi; maitsestatud vesi; alkoholivabad puuviljaekstraktid; alkoholivabad puuviljajoogid; lauavesi; vesi [jook]; soodavesi; köögiviljamahlad [joogid]; isotoonilised joogid; alkoholivabad kokteilid; alkoholivabad puuviljanektarid; soodavesi (gaseeritud vesi)“.
4
Kehtetuks tunnistamise taotluse alusena tugineti nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (ELT 2009, L 78, lk 1) artikli 52 lõike 1 punktile a koostoimes sama määruse artikli 7 lõike 1 punktidega c, f ja g ning põhjenduseks toodi, et vaidlusalune kaubamärk kirjeldab sellega hõlmatud kaupu, on vastuolus avaliku korra või üldtunnustatud moraalipõhimõtetega ning võib avalikkust eksitada.
5
Tühistamisosakond rahuldas 29. jaanuaril 2016 kehtetuks tunnistamise taotluse määruse nr 207/2009 artikli 52 lõike 1 punkti a alusel koostoimes sama määruse artikli 7 lõike 1 punktiga c. Eelkõige leidis ta, et geograafiline nimi Devin kuulub nimetatud sätete kohaldamisalasse, sest nii Bulgaaria lai avalikkus kui ka osa naaberriikide avalikkusest mõistab seda kui asjaomaste kaupade geograafilise päritolu kirjeldust.
6
Hageja esitas 24. märtsil 2016 EUIPO‑le tühistamisosakonna otsuse peale kaebuse.
7
Teine apellatsioonikoda jättis 2. detsembri 2016. aasta otsusega hageja kaebuse rahuldamata.
8
Hageja esitas hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 22. veebruaril 2017 ja milles ta palus tühistada apellatsioonikoja 2. detsembri 2016. aasta otsuse; see hagiavaldus registreeriti numbriga T‑122/17.
9
Üldkohus tühistas apellatsioonikoja 2. detsembri 2016. aasta otsuse 25. oktoobri 2018. aasta kohtuotsusega Devin vs. EUIPO – Haskovo (DEVIN) (T‑122/17, EU:T:2018:719). Üldkohus otsustas, et apellatsioonikoda tegi hindamisvea, kui ta järeldas, et vaidlusalune kaubamärk kirjeldab Bulgaaria naaberriikide, nimelt Kreeka ja Rumeenia, ning kõigi teiste Euroopa Liidu liikmesriikide, välja arvatud Bulgaaria, keskmise tarbija silmis geograafilist päritolu, ja rikkus seega määruse nr 207/2009 artikli 52 lõike 1 punkti a koostoimes sama määruse artikli 7 lõike 1 punktiga c.
10
Menetlusse astuja esitas 25. oktoobri 2018. aasta kohtuotsuse DEVIN (T‑122/17, EU:T:2018:719) peale apellatsioonkaebuse, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 19. detsembril 2018.
11
Euroopa Kohus jättis 11. juuli 2019. aasta kohtumäärusega Haskovo vs. Devin (C‑800/18 P, ei avaldata, EU:C:2019:606) apellatsioonkaebuse vastu võtmata.
12
Apellatsioonikodade eesistuja saatis asja 11. novembril 2019 tagasi esimesele apellatsioonikojale.
13
Apellatsioonikoda tühistas 28. mai 2020. aasta otsusega tühistamisosakonna otsuse niivõrd, kuivõrd vaidlusalune kaubamärk oli tunnistatud kehtetuks seoses klassi 32 kuuluva kaubaga „mineraalvesi, mis vastab [kaitstud geograafilise tähise; (edaspidi „KGT“)] Devin Natural Mineral Water“ spetsifikatsioonile“. Muude kaupade osas jättis apellatsioonikoda tühistamisosakonna otsuse jõusse ja tunnistas vaidlusaluse kaubamärgi kehtetuks.
14
Hageja esitas hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 12. augustil 2020 ja milles ta palus tühistada apellatsioonikoja 28. mai 2020. aasta otsuse; see hagiavaldus registreeriti numbriga T‑526/20.
15
Üldkohus tühistas 14. detsembri 2022. aasta kohtuotsusega Devin vs. EUIPO – Haskovo Chamber of Commerce and Industry (DEVIN) (T‑526/20, ei avaldata, EU:T:2022:816) EUIPO esimese apellatsioonikoja 28. mai 2020. aasta otsuse osaliselt niivõrd, kuivõrd viimane oli järeldanud, et vaidlusalune kaubamärk tuleb tunnistada kehtetuks seoses kõigi kaupadega, välja arvatud kaubaga „mineraalvesi, mis vastab [KGT] Devin Natural Mineral Water spetsifikatsioonile“. Üldkohus otsustas, et apellatsioonikoda rikkus õigusnormi, kuna ta ei hinnanud, kas asjaomase avalikkuse silmis esineb seos vaidlusaluse kaubamärgi moodustava geograafilise nime Devin ja klassi 32 kuuluvate kaupade, välja arvatud „mineraalvesi, mis vastab [KGT] Devin Natural Mineral Water spetsifikatsioonile“, vahel.
16
Menetlusse astuja esitas 14. detsembri 2022. aasta kohtuotsuse DEVIN (T‑526/20, ei avaldata, EU:T:2022:816) peale apellatsioonkaebuse, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 13. veebruaril 2023.
17
Euroopa Kohus jättis 27. juuni 2023. aasta kohtumäärusega Haskovo Chamber of Commerce and Industry vs. EUIPO ja Devin (C‑77/23 P, ei avaldata, EU:C:2023:519) apellatsioonkaebuse menetlusse võtmata.
18
Apellatsioonikodade eesistuja saatis asja 20. oktoobril 2023 tagasi neljandale apellatsioonikojale.
19
Apellatsioonikoda jättis vaidlustatud otsuses muutmata otsuse vaidlusaluse kaubamärgi kehtivuse kohta seoses kahe klassi 32 kuuluva kaubaga, milleks on „mineraalvesi [ja] soodavesi“, ning tunnistas selle kaubamärgi määruse nr 207/2009 artikli 52 lõike 2 alusel muude kaupade osas kehtetuks.
20
Esimesena analüüsis apellatsioonikoda absoluutseid kehtetuks tunnistamise põhjuseid, mis tulenevad määruse nr 207/2009 artikli 52 lõike 1 punktist a koostoimes sama määruse artikli 7 lõike 1 punktidega f ja g. Selles osas nõustus ta tühistamisosakonna otsuses esitatud põhjendustega, mille kohaselt ei ole tõendatud, et vaidlusalune kaubamärk on vastuolus avaliku korraga ja et see võib asjaomast avalikkust eksitada, ning lükkas seetõttu kehtetuks tunnistamise taotluse neil põhjendustel põhinevas osas tagasi.
21
Teisena analüüsis apellatsioonikoda absoluutset kehtetuks tunnistamise põhjust, mis tuleneb määruse nr 207/2009 artikli 52 lõike 1 punktist a koostoimes sama määruse artikli 7 lõike 1 punktiga c. Vastavalt 14. detsembri 2022. aasta kohtuotsusele DEVIN (T‑526/20, ei avaldata, EU:T:2022:816) kontrollis ta, kas asjaomane avalikkus tajub või tulevikus tõenäoliselt tajub vaidlusalust kaubamärki selle kaubamärgiga hõlmatud kaupade, välja arvatud kauba „mineraalvesi, mis vastab [KGT] Devin Natural Mineral Water spetsifikatsioonile“, geograafilise päritolu tähisena. Siinkohal tõdes apellatsioonikoda, et vaidlusaluse kaubamärgi taotluse esitamise ajal tajus asjaomane avalikkus nimetatud kaubamärki kõigi sellega hõlmatud kaupade osas viitena nende geograafilisele päritolule ja võimalikule kasule, mis Devini linna mineraalvee ja allikavee tarbimisega tervisele kaasneb. Seega oli vaidlusalune kaubamärk registreerimistaotluse esitamise kuupäeva seisuga määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkti c tähenduses kirjeldav.
22
Seoses kasutamise käigus omandatud eristusvõimega leidis apellatsioonikoda, et hageja tugines kasutamise käigus omandatud eristusvõimele seoses „mineraalvee [ja] soodaveega“, ilma et ta oleks väitnud, et eristusvõime oleks omandatud vaidlusaluse kaubamärgiga hõlmatud muude kaupadega seoses. Nii tuvastas apellatsioonikoda toimikule lisatud tõenditele viidates, et vaidlusaluse kaubamärgi taotluse esitamise kuupäeval ja ka kehtetuks tunnistamise taotluse esitamise kuupäeval oli see kaubamärk klassi 32 kuuluva „mineraalvee [ja] soodavee“ osas omandanud kasutamise käigus eristusvõime.
Poolte nõuded
23
Hageja palub Üldkohtul:
–
muuta vaidlustatud otsust, tühistades tühistamisosakonna 29. jaanuari 2016. aasta otsuse ja jättes tervikuna (või teise võimalusena osaliselt) rahuldamata vaidlusaluse kaubamärgi kehtetuks tunnistamise taotluse ning sellest tulenevalt jättes vaidlusaluse kaubamärgi kehtima järgmiste kaupade jaoks:
–
esimese võimalusena kõik klassi 32 kuuluvad selle kaubamärgiga hõlmatud kaubad;
–
teise võimalusena kaubad „mineraalvesi; soodavesi; allikavesi; lauavesi; maitsestatud vesi; puuvilja- ja maitsestatud joogid; vesi [jook]; soodavesi (gaseeritud vesi)“, mis kuuluvad klassi 32 ja on selle kaubamärgiga hõlmatud;
–
jätta EUIPO kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja hageja kohtukulud ning jätta menetlusse astuja kohtukulud tema enda kanda.
24
EUIPO palub Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
juhul, kui korraldatakse kohtuistung, mõista kohtukulud välja hagejalt.
25
Menetlusse astuja palub Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
26
Arvestades kõnealuse registreerimistaotluse esitamise kuupäeva, milleks on 29. september 2010, mis on kehtetuks tunnistamise taotluse läbivaatamisel kohaldamisele kuuluva materiaalõiguse kindlakstegemisel määrava tähtsusega, reguleerivad käesoleva juhtumi asjaolusid määruse nr 207/2009 materiaalõigusnormid (vt selle kohta 23. aprilli 2020. aasta kohtuotsus Gugler France vs. Gugler ja EUIPO, C‑736/18 P, ei avaldata, EU:C:2020:308, punkt 3 ja seal viidatud kohtupraktika). Seejärel kohaldab Üldkohus materiaalõigusnormide osas määruse nr 207/2009 asjakohaseid materiaalõigusnorme.
27
Mis puudutab menetlusnorme, siis kuna väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kohaldatakse neid norme üldjuhul alates päevast, mil need jõustuvad (vt 11. detsembri 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania, C‑610/10, EU:C:2012:781, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika), reguleerivad vaidlust Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2017. aasta määruse (EL) 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (ELT 2017, L 154, lk 1) menetlusnormid. Lisaks, kuna kaebus esitati apellatsioonikojale 24. märtsil 2016, ei ole komisjoni 5. märtsi 2018. aasta delegeeritud määruse (EL) 2018/625, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta ning tunnistatakse kehtetuks delegeeritud määrus (EL) 2017/1430 (ELT 2018, L 104, lk 1), V jaotise menetlusnormid käesoleval juhul kohaldatavad, mistõttu on apellatsioonikojas toimuvale kaebemenetlusele kohaldatavad komisjoni 13. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ) nr 2868/95, millega rakendatakse nõukogu määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1995, L 303, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146), mida on muudetud määrusega nr 1041/2005 (ELT 2005, L 172, lk 4), sätted.
Esimest korda Üldkohtus esitatud tõendite vastuvõetavus
28
Kõigepealt tuleb analüüsida hageja poolt Üldkohtule esitatud tõendite vastuvõetavust, millele EUIPO ja menetlusse astuja vaidlevad vastu. Nimelt väidavad nad, et hagiavalduse lisades A.9.a–A.9.g sisalduvad tõendid on vastuvõetamatud, sest need esitati esimest korda Üldkohtus.
29
Sellega seoses väidab hageja, et nimetatud täiendavad tõendid on vastuvõetavad, kuna nendega soovitakse vaidlustada apellatsioonikoja hinnangut, mille kohaselt on vaidlusalune kaubamärk kasutamise käigus omandanud eristusvõime üksnes „mineraalvee [ja] soodavee“ osas, mille ta andis omal algatusel, võtmata täielikult arvesse hageja argumenti vaidlusaluse kaubamärgi kasutamise käigus omandatud eristusvõime kohta.
30
Lisas A.9.a on esitatud allika- ja mineraalvee müügimahud aastatel 2011–2013. Lisa A.9.b puudutab Market Linksi 2010. aasta uuringut vaidlusaluse kaubamärgi kasutamise kohta Bulgaarias. Lisad A.9.c ja A.9.d, mis käsitlevad vastavalt ajavahemikku 2007–2011 ja ajavahemikku 2010–2014, sisaldavad Canadeani aruandeid „Alkoholivabade jookide Bulgaaria turu ülevaade“. Lisa A.9.e käsitleb Nielsen Bulgaria 2014. aasta aruannet vee müügimahtude kohta. Lisa A.9.f sisaldab Bulgaaria alkoholivabade jookide assotsiatsiooni peadirektori 1. juuli 2024. aasta kirja ning lisa A.9.g sisaldab vaidlusaluse kaubamärgi maitse- ja gaseeritud vee etikettide ärakirja.
31
Tuleb märkida, et eespool punktis 30 mainitud tõendid esitati esimest korda Üldkohtus.
32
Üldkohtu kodukorra artikkel 188 „Üldkohtu vaidluse ese“ määrab kindlaks selle kontrolli ulatuse, mida Üldkohus EUIPO otsuste üle teostab. See säte on sõnastatud järgmiselt: „Üldkohtu menetluses poolte esitatud menetlusdokumendid ei või muuta apellatsioonikoja vaidluse eset“.
33
Poolte argumentide ja nende tõendite vastuvõetavus, mida saab õiguspäraselt Üldkohtule hindamiseks esitada, sõltub apellatsioonikoja menetluses olnud vaidluse esemest.
34
Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et hagejal peab olema võimalik vaidlustada apellatsioonikoja järeldust Üldkohtus, kuna ELTL artikli 263 alusel koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 peab hagejal olema võimalik vaidlustada liidu kohtus iga õigus- või faktiküsimust, millele liidu organ oma otsustes tugineb (18. juuni 2020. aasta kohtuotsus Primart vs. EUIPO, C‑702/18 P, EU:C:2020:489, punkt 46).
35
Lisaks on hagejal õigus esitada Üldkohtus dokumente, et seal põhjendada või vaidlustada üldtuntud asjaolu paikapidavust (12. detsembri 2014. aasta kohtuotsus Ludwig Schokolade vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Immergut (TrinkFix), T‑105/13, ei avaldata, EU:T:2014:1070, punkt 128).
36
Seega sõltub selle kohtupraktika kohaldatavus, mille kohaselt tuleb tõend, mida ei ole varem apellatsioonikojale esitatud, tunnistada vastuvõetamatuks, ilma et oleks vaja analüüsida selle tõendusjõudu, sellest, kas nende uute pakutavate tõenditega tõendatav asjaolu kuulub menetluse faktiliste asjaolude hulka, nagu pooled on apellatsioonikojas selle kindlaks määranud, või kas need on hoopis mõeldud ümber lükkama apellatsioonikoja poolt omal algatusel tõstatatud ja esimest korda vaidlustatud otsuses esitatud asjaolude hinnangut, millisel juhul ei ole see kohtupraktika kohaldatav (vt selle kohta 26. aprilli 2018. aasta kohtuotsus Convivo vs. EUIPO – Porcesadora Nacional de Alimentos (M’Cooky), T‑288/16, ei avaldata, EU:T:2018:231, punktid 22–26 ja seal viidatud kohtupraktika).
37
Kuna käesoleval juhul oli hageja ülesanne esitada vajaduse korral kõik tõendid, mis toetavad tema väidet, et vaidlusalune kaubamärk on kasutamise käigus omandanud eristusvõime seoses kõigi EUIPO menetluses hõlmatud kaupadega, siis tuleb tõdeda, et hagiavalduse lisades A.9.a–A.9.g tõendatud asjaolud kuuluvad apellatsioonikoja menetluse faktiliste asjaolude hulka ning need ei ole mõeldud ei apellatsioonikoja faktilise hinnangu ümberlükkamiseks ega ka üldtuntud asjaolu paikapidavuse põhjendamiseks või vaidlustamiseks eespool punktides 34 ja 35 viidatud kohtupraktika tähenduses. Järelikult tuleb need lisad vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata, ilma et nende tõendusjõudu oleks vaja analüüsida.
Hagi ese
38
Oma esimeses nõudes palub hageja vaidlustatud otsust muuta. Sellega seoses on määruse 2017/1001 artikli 72 lõikes 4 sätestatud, et „[k]aebusega võib ühineda iga menetluspool, kelle huve apellatsioonikoja otsus kahjustab“.
39
Apellatsioonikoda rahuldas vaidlustatud otsuse resolutsiooni punktides 1 ja 2 hageja kaebuse osaliselt, tühistades tühistamisosakonna otsuse niivõrd, kuivõrd sellega tunnistati vaidlusalune kaubamärk kehtetuks seoses klassi 32 kuuluvate kaupadega „mineraalvesi [ja] soodavesi“.
40
Seetõttu palub hageja oma hagis sisuliselt muuta vaidlustatud otsuse resolutsiooni punkti 3 osas, milles apellatsioonikoda jättis rahuldamata kaebuse tühistamisosakonna otsuse peale seoses vaidlusaluse kaubamärgiga hõlmatud muude kaupadega (vt selle kohta 26. veebruari 2015. aasta kohtuotsus 9Flats vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Tibesoca (9flats.com), T‑713/13, ei avaldata, EU:T:2015:114, punktid 16–19, ja 4. mai 2018. aasta otsus Bernard Krone Holding vs. EUIPO (Mega Liner), T‑187/17, ei avaldata, EU:T:2018:254, punktid 15–18).
41
Hagiavalduse sisu arvestades tuleb vaidlustatud otsuse resolutsiooni punkti 3 muutmise nõuet tõlgendada nii, et see hõlmab seda punkti puudutavas osas tingimata nimetatud otsuse tühistamise nõuet (vt selle kohta 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Advance Magazine Publishers vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Nanso Group (TEEN VOGUE), T‑509/12, EU:T:2014:89, punktid 15 ja 16 ning seal viidatud kohtupraktika).
Sisulised küsimused
42
Hageja põhjendab hagi nelja väitega. Esimese väite kohaselt on rikutud määruse nr 207/2009 artikli 52 lõike 1 punkti a koostoimes sama määruse artikli 7 lõike 1 punktiga c, sest apellatsioonikoda rikkus õigusnormi, kui ta leidis omal algatusel, et vaidlusalune kaubamärk on „allikavee“ osas kirjeldav. Teise väite kohaselt on rikutud määruse nr 207/2009 artikli 52 lõike 1 punkti a koostoimes sama määruse artikli 7 lõikega 3 või määruse 2017/1001 artikli 59 lõikega 2, sest apellatsioonikoda tegi vaidlusaluse kaubamärgi kasutamise käigus omandatud eristusvõime hindamisel vea. Kolmanda väite kohaselt on rikutud kaitseõigusi ja menetlusökonoomia põhimõtet, kuna apellatsioonikoda tegi vaidlustatud otsuse, ilma et ta oleks palunud pooltel esitada oma seisukohad. Neljanda väite kohaselt on rikutud võrdse kohtlemise, õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtteid, kuna apellatsioonikoda hindas samu tõendeid mineraalvee ja muude vaidlusaluse kaubamärgiga hõlmatud kaupade kohta erimoodi.
Esimene väide, mille kohaselt on rikutud õigusnormi, kuna apellatsioonikoda tegi omal algatusel otsuse vaidlusaluse kaubamärgi kirjeldavuse kohta seoses klassi 32 kuuluva kaubaga „allikavesi“
43
Esimeses väites leiab hageja, et apellatsioonikoda rikkus määruse nr 207/2009 artikli 52 lõike 1 punkti a koostoimes sama määruse artikli 7 lõike 1 punktiga c, kui ta kontrollis omal algatusel vaidlusaluse kaubamärgi kirjeldavust klassi 32 kuuluva kauba „allikavesi“ osas ja otsustas, et see kaubamärk on nimetatud kaupa kirjeldav. Hageja märgib, et ELi kaubamärgi kehtivust määruse 2017/1001 artiklite 59 ja 62 alusel eeldatakse.
44
Seega peab kehtetuks tunnistamise taotluse esitanud isik tuginema faktilistele asjaoludele, tõenditele ja argumentidele, mis seavad asjaomase kaubamärgi kehtivuse kahtluse alla. Menetlusse astuja piirdus aga vähemalt kaudselt oma väites, et vaidlusalune kaubamärk on kirjeldav, muude kaupadega kui „allikavesi“. Leides siiski, et vaidlusalune kaubamärk on seda kaupa kirjeldav, tegi apellatsioonikoda otsuse, milles on mindud esitatud faktidest, tõenditest ja argumentidest kaugemale.
45
EUIPO ja menetlusse astuja vaidlevad hageja argumentidele vastu.
46
Kõigepealt tuleb märkida, et kuigi hageja väidab, et rikutud on määruse nr 207/2009 artikli 52 lõike 1 punkti a koostoimes sama määruse artikli 7 lõike 1 punktiga c, tuleb tema argumente tõlgendada nii, et need puudutavad määruse 2017/1001 artikli 95 rikkumist.
47
Siinkohal tuleb märkida, et määruse 2017/1001 artikli 95 „Faktide kontrollimine ameti omal algatusel“ lõikes 1 on ette nähtud, et EUIPO kontrollib asju menetledes fakte omal algatusel. Artikli 59 alusel algatatud kehtetuks tunnistamise menetlustes piirdub EUIPO kontrollimisel poolte esitatud põhjuste ja argumentidega.
48
Käesoleval juhul väitis menetlusse astuja kehtetuks tunnistamise taotluses, et „[a]sjaomane avalikkus tajub vaidlusalust kaubamärki seoses sellega tähistatavate kaupadega kui Devini küla geograafilist nime, Devini mineraalimaardla nime ja loodusliku mineraalvee registreeritud geograafilist tähist“ ning et „[sellest järeldub], et asjaomase avalikkuse silmis on tähise ja kõigi klassi 32 kuuluvate kaupade vahel piisavalt otsene ja konkreetne seos“.
49
Vastupidi sellele, mida väidab hageja, väitis menetlusse astuja oma kehtetuks tunnistamise taotluses, et asjaomane avalikkus tajub seost geograafilise nime Devin ja kõigi vaidlusaluse kaubamärgiga hõlmatud kaupade vahel ning tugines seetõttu kehtetuks tunnistamise põhjusele, mis tuleneb kõnealuse kaubamärgi kirjeldavusest seoses kõigi sellega hõlmatud kaupadega, sealhulgas „allikaveega“.
50
Seda järeldust ei sea kahtluse alla hageja argument, et kuna menetlusse astuja esitas faktilised asjaolud, tõendid ja konkreetsed argumendid kõigi vaidlusaluse kaubamärgiga hõlmatud kaupade kohta peale „allikavee“, siis vähemalt kaudselt piiras ta oma väidet selle kaubamärgi kirjeldava laadi kohta. Nagu EUIPO õigesti väidab, lisandusid need faktilised asjaolud, tõendid ja konkreetsed argumendid lihtsalt menetlusse astuja argumentidele ja tõenditele, mis olid suunatud kõigi vaidlusaluse kaubamärgiga hõlmatud kaupade vastu.
51
Sellest tuleneb, et analüüsides vaidlusaluse kaubamärgi kirjeldavust seoses „allikaveega“, piirdus apellatsioonikoda kontrollimisel poolte esitatud faktide, tõendite ja argumentidega. Seega ei rikkunud apellatsioonikoda õigusnormi, kui ta tegi otsuse vaidlusaluse kaubamärgi kirjeldavuse kohta seoses „allikaveega“.
52
Seega tuleb esimene väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teine väide, mille kohaselt on faktiliste asjaolude hindamisel tehtud viga, sest apellatsioonikoda leidis ekslikult, et hageja tugines kasutamise käigus omandatud eristusvõimele üksnes seoses klassi 32 kuuluva kaubaga „mineraalvesi [ja] soodavesi“
53
Teises väites märgib hageja, et apellatsioonikoda leidis ekslikult, et hageja tugines kasutamise käigus omandatud eristusvõimele üksnes seoses klassi 32 kuuluva kaubaga „mineraalvesi [ja] soodavesi“. Hageja väitis tühistamisosakonnas sõnaselgelt või vähemalt kaudselt, kuid kindlalt, et vaidlusalune kaubamärk on Bulgaarias kasutamise käigus omandanud eristusvõime kõigi sellega hõlmatud kaupade osas, ning esitas selle kohta tõendid. Lisaks leiab hageja, et kuna apellatsioonikoda järeldas, et tema esitatud tõendid on piisavad, et tuvastada kasutamise käigus omandatud eristusvõime seoses kaubaga „mineraalvesi [ja] soodavesi“, siis oleks ta pidanud tegema sama järelduse muude selle kaubamärgiga hõlmatud kaupade kohta.
54
EUIPO ja menetlusse astuja vaidlevad hageja argumentidele vastu.
55
Apellatsioonikoda leidis vaidlustatud otsuse punktis 80 kõigepealt, et hageja on tuginenud kasutamise käigus omandatud eristusvõimele seoses kaubaga „mineraalvesi“ ja „gaseeritud mineraalvesi või soodavesi“, kuid mitte muude vaidlusaluse kaubamärgiga hõlmatud kaupadega. Seejärel analüüsis apellatsioonikoda toimikusse lisatud tõendeid ja järeldas nimetatud otsuse punktis 88, et vaidlusaluse kaubamärgi registreerimistaotluse esitamise kuupäeva ja ka kehtetuks tunnistamise taotluse esitamise kuupäeva seisuga oli see kaubamärk samade kaupadega seoses omandanud asjaomase avalikkuse silmis kasutamise käigus eristusvõime.
56
Üldkohus tuletas meelde, et määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 3 ja artikli 52 lõike 2 kohaselt lasub kasutamise käigus omandatud eristusvõime tõendamise koormis asjaomase kaubamärgi omanikul (22. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Beauty Biosciences vs. EUIPO – Société de Recherche Cosmétique (BIO-BEAUTÉ), T‑750/21, ei avaldata, EU:T:2023:147, punkt 43). Nimelt on otsustatud, et kui hageja tugineb kaubamärgi kasutamise käigus omandatud eristusvõimele, on tema ülesanne esitada konkreetsed ja põhjendatud tõendid selle kohta, et kaubamärk on eristusvõimeline (25. oktoobri 2007. aasta kohtuotsus Develey vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, C‑238/06 P, EU:C:2007:635, punkt 50).
57
Sellest tuleneb, et kui kaubamärk on registreeritud vastuolus määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punktidega b, c või d, võib vaidlusaluse kaubamärgi registreeringu säilitada üksnes seoses nende kaupade ja teenustega, mille puhul on tõendatud, et kaubamärk on kasutamise käigus omandanud eristusvõime.
58
Seega tuleb analüüsida, kas apellatsioonikoda toimis õigesti, kui ta piirdus vaidlusaluse kaubamärgi kasutamise käigus omandatud eristusvõime analüüsimisel kaubaga „mineraalvesi [ja] soodavesi“.
59
Kõigepealt tuleb märkida, et menetlusse astuja väidab sisuliselt, et vastuvõetamatud on kõik hageja argumendid, mis puudutavad vaidlusaluse kaubamärgi kasutamise käigus omandatud eristusvõimet seoses muude kaupadega peale „mineraalvee [ja] soodavee“. Selles osas tugineb menetlusse astuja tühistamisosakonna väidetavale järeldusele, et hageja tugines kasutamise käigus omandatud eristusvõimele üksnes mineraalvee osas, ja see otsus on omandanud seadusjõu.
60
Mis puutub otsuse seadusjõu põhimõttesse, mille kohaselt ei saa kohtuotsuse siduvust vaidlustada, siis tuleb kõigepealt märkida, et see ei ole kohaldatav EUIPO otsustele, mis on haldusotsus, mitte kohtuotsus (vt selle kohta 12. veebruari 2025. aasta kohtuotsus Alberts vs. EUIPO – Techtex (pappkarbid [taara]), T‑245/24, ei avaldata, EU:T:2025:145, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
61
Igal juhul, kui menetlusse astuja argumenti tuleb mõista nii, et tühistamisosakond tuvastas, et hageja tugines kasutamise käigus omandatud eristusvõimele üksnes mineraalvee osas ning et kuna hageja ei ole seda järeldust apellatsioonikojale esitatud kaebuses vaidlustatud, on see järeldus muutunud lõplikuks ja omandanud seadusjõu, siis tuleb tõdeda, et menetlusse astuja näib viitavat tühistamisosakonna kokkuvõttele hageja argumentidest, mida hageja ei ole EUIPO menetluses vaidlustanud. Siiski ei kujuta ühe poole argumentide kokkuvõte endast faktilist ega õiguslikku asjaolu, mille suhtes on tühistamisosakond võtnud seisukoha, ning seetõttu ei saa sellel olla seadusjõudu (vt selle kohta ja analoogia alusel 28. novembri 1996. aasta kohtumäärus Lenz vs. komisjon, C‑277/95 P, EU:C:1996:456, punkt 50).
62
Järgmiseks olgu märgitud, et käesoleval juhul on hageja tühistamisosakonnale esitatud seisukohtades korduvalt osutanud, et vaidlusalune kaubamärk on „klassi 32 kuuluvate kaupadega, nimelt mineraalveega seoses“ omandanud eristusvõime. Hageja kordas seda väidet, et vaidlusalune kaubamärk on omandanud eristusvõime kasutamise käigus, mis piirdub mineraalveega, oma hilisemates avaldustes tühistamisosakonnale.
63
Sellega seoses ei saa hageja poolt tühistamisosakonnale esitatud seisukohtades esitatud üldisi väiteid, mille kohaselt on vaidlusalune kaubamärk Bulgaaria territooriumil üldtuntud kaubamärk ja seega kasutamise käigus omandanud eristusvõime, ilma et need oleksid seotud vastava kaubamärgiga hõlmatud kaupadega, pidada määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 3 tähenduses väiteks kasutamise käigus omandatud eristusvõime kohta.
64
Lisaks tuleb märkida, et EUIPO haldusmenetluses esitatud hageja argumendid kasutamise käigus omandatud eristusvõime kohta ning tõendid, mida ta selle kohta esitas, puudutavad peaaegu täielikult „mineraalvett [ja] soodavett“.
65
Nagu nähtub aga eespool punktis 56 viidatud kohtupraktikast, on hageja ülesanne esitada konkreetset ja põhjendatud teavet selle kohta, et vaidlusalune kaubamärk on kasutamise käigus omandanud eristusvõime.
66
Seega ei andnud hageja üldised seisukohad vaidlusaluse kaubamärgi tunnustamise kohta ja asjaolu kohta, et hageja poolt tühistamisosakonnale esitatud tõendid ei puuduta üksnes „mineraalvett [või] soodavett“, alust apellatsioonikojal järeldada, et vastupidi hageja sõnaselgetele argumentidele tuleks kõnealust väidet käsitada nii, et see laieneb kõikidele klassi 32 kuuluvatele kaupadele.
67
Seetõttu tuleb tagasi lükata hageja argument, mille kohaselt tugines ta vaidlusaluse kaubamärgi kasutamise käigus omandatud eristusvõimele seoses kõigi sellega hõlmatud kaupadega.
68
Hageja argumendid ei sea seda järeldust kahtluse alla.
69
Esiteks, mis puutub hageja argumenti, et tema argumentide kokkuvõte apellatsioonikoja 2. detsembri 2016. aasta otsuses näitab, et ta tugines kasutamise käigus omandatud eristusvõimele seoses kõigi vaidlusaluse kaubamärgiga hõlmatud kaupadega, siis piisab, kui märkida, et apellatsioonikoja 2. detsembri 2016. aasta otsus kõrvaldati tagasiulatuvalt õiguskorrast 25. oktoobri 2018. aasta kohtuotsusega DEVIN (T‑122/17, EU:T:2018:719) (vt analoogia alusel 1. septembri 2021. aasta otsus kohtuasjas T‑96/20: Gruppe Nymphenburg Consult vs. EUIPO (Limbic® Types), EU:T:2021:527, punkt 28).
70
Teiseks, mis puutub hageja argumenti, et ta kordas oma väidet kasutamise käigus omandatud eristusvõime kohta seoses kõigi vaidlusaluse kaubamärgiga hõlmatud kaupadega oma hagiavalduses kohtuasjas, milles tehti 14. detsembri 2022. aasta kohtuotsus DEVIN (T‑526/20, ei avaldata, EU:T:2022:816), siis tuleb märkida, et kodukorra artikli 188 kohaselt ei või Üldkohtu menetluses poolte esitatud menetlusdokumendid muuta apellatsioonikoja vaidluse eset.
71
Kolmandaks tuleb seoses hageja argumendiga, et Üldkohus nõustus oma 14. detsembri 2022. aasta kohtuotsuses DEVIN (T‑526/20, ei avaldata, EU:T:2022:816) sõnaselgelt tema vaidlusaluse kaubamärgi kasutamise käigus omandatud eristusvõimet puudutava väite ulatusega, EUIPO kombel tõdeda, et selles kohtuasjas ei teinud Üldkohus otsust väite kohta, milline ulatus on vastava kaubamärgi kasutamise käigus omandatud eristusvõimel.
72
Lõpuks, mis puudutab täiendavaid tõendeid, millele apellant tugineb, et tõendada vaidlusaluse kaubamärgi kasutamise kaudu omandatud eristusvõimet seoses muude kaupadega kui mineraalvesi (hagiavalduse lisad A.9.a–A.9.g), siis on need tõendid, nagu eespool punktis 37 märgitud, vastuvõetamatud.
73
Eeltoodut arvestades tuleb teine väide tagasi lükata.
Kolmas väide, et rikutud on kaitseõigusi, õigust olla ära kuulatud ja menetlusökonoomia põhimõtet
74
Hageja kolmanda väite kohaselt on rikutud määruse 2017/1001 artikli 94 lõiget 1, artikli 70 lõiget 2 ja delegeeritud määruse 2018/625 artikli 27 lõiget 2. Sellel väitel on kaks osa. Esiteks väidab hageja, et apellatsioonikoda rikkus tema kaitseõigusi, kui ta tühistas tühistamisosakonna otsuse, ilma et ta oleks palunud pooltel esitada oma seisukohad. Teiseks väidab ta, et apellatsioonikoda rikkus menetlusökonoomia põhimõtet, kui ta võttis vaidlustatud otsuse vastu omal algatusel ja ilma, et ta oleks lubanud pooltel esitada oma seisukohad pärast 14. detsembri 2022. aasta otsust kohtuasjas T‑526/20DEVIN (ei avaldata, EU:T:2022:816).
– Kolmanda väite esimene osa, mis puudutab kaitseõiguse rikkumist
75
Hageja väidab, et apellatsioonikoda rikkus tema kaitseõigusi, kui ta tühistas tühistamisosakonna otsuse, ilma et ta oleks palunud pooltel esitada oma seisukohad pärast 14. detsembri 2022. aasta kohtuotsust DEVIN (T‑526/20, ei avaldata, EU:T:2022:816). Hageja sõnul oleks vaidlustatud otsuses antud hinnang vaidlusaluse kaubamärgi kasutamise käigus omandatud eristusvõime kohta võinud viia lõppkokkuvõttes vastuvõetud tulemusest erineva tulemuseni, kui tal oleks olnud võimalik esitada oma seisukohad.
76
EUIPO ja menetlusse astuja vaidlevad hageja argumentidele vastu.
77
Määruse 2017/1001 artikli 94 lõike 1 teise lause kohaselt võivad EUIPO otsuste aluseks olla üksnes põhjused või tõendid, mille kohta on asjaomastel isikutel olnud võimalik esitada oma seisukoht. Selle sättega kohaldatakse konkreetselt kaitseõiguste kaitse üldpõhimõtet, mis on muu hulgas sätestatud harta artikli 41 lõike 2 punktis a, mille kohaselt peab igaühel, kelle huve ametiasutuste otsus mõjutab, olema võimalus tõhusalt väljendada oma seisukohti (13. detsembri 2016. aasta kohtuotsus Guiral Broto vs. EUIPO – Gastro & Soul (Café del Sol), T‑548/15, ei avaldata, EU:T:2016:720, punkt 30).
78
Õigus olla ära kuulatud laieneb kõikidele faktilistele või õiguslikele asjaoludele, mis on otsuse aluseks, kuid mitte haldusorgani võetavale lõplikule seisukohale (vt 3. detsembri 2003. aasta kohtuotsus Audi vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (TDI), T‑16/02, EU:T:2003:327, punkt 75 ja seal viidatud kohtupraktika).
79
Selles kontekstis tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et määruse 2017/1001 artikli 94 lõike 1 teises lauses ei ole sugugi nõutud, et pärast EUIPO menetluse jätkamist pärast seda, kui Üldkohus on apellatsioonikoja otsuse tühistanud, palutakse hagejal uuesti esitada oma seisukohad õiguslike ja faktiliste asjaolude kohta, mille kohta tal on juba olnud võimalus esitada oma seisukoht varasemas kirjalikus menetluses, ning apellatsioonikoda on selle toimiku muutmata kujul uuesti menetlusse võtnud (vt 25. novembri 2020. aasta kohtuotsus Group vs. EUIPO – Iliev (GROUP Company TOURISM & TRAVEL), T‑57/20, ei avaldata, EU:T:2020:559, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
80
Määruse 2017/1001 artikli 70 lõikes 2 on sätestatud, et „[k]aebuse menetlemise käigus kutsub apellatsioonikoda pooli nii sageli kui vajalik ning apellatsioonikoja määratud tähtaja jooksul esitama seisukohad teadete kohta, mille on esitanud teine osapool või apellatsioonikoda“.
81
Käesoleval juhul on selge, et pärast 14. detsembri 2022. aasta kohtuotsust DEVIN (T‑526/20, ei avaldata, EU:T:2022:816) ei palunud apellatsioonikoda pooltel esitada täiendavaid seisukohti vaidlusaluse kaubamärgi kasutamise käigus omandatud eristusvõime kohta seoses muude kaupadega kui „mineraalvesi, mis vastab [KGT] Devin Natural Mineral Water spetsifikatsioonile“.
82
Siiski tuleb tõdeda, et EUIPO haldusmenetluses oli hagejal võimalus esitada oma seisukohad menetlusse astuja taotlusel algatatud kehtetuks tunnistamise menetluse aspektide, sealhulgas vaidlusaluse kaubamärgi kasutamise käigus omandatud eristusvõime kohta.
83
Seetõttu ei olnud apellatsioonikoda käesoleval juhul kohustatud hagejat uuesti ära kuulama seoses vaidlusaluse kaubamärgi kasutamise käigus omandatud eristusvõimega ja täpsemini selle eristusvõime omandamisega kaupade puhul, mis ei ole „mineraalvesi, mis vastab [KGT] Devin Natural Mineral Water spetsifikatsioonile“, enne kui apellatsioonikoda andis vaidlustatud otsuses oma hinnangu.
84
Seetõttu tuleb kolmanda väite esimene osa tagasi lükata.
– Kolmanda väite teine osa, mille kohaselt on rikutud menetlusökonoomia põhimõtet
85
Hageja väidab, et kuna apellatsioonikoda võttis vaidlustatud otsuse vastu omal algatusel ja ei võimaldanud pooltel esitada oma seisukohti pärast 14. detsembri 2022. aasta kohtuotsust DEVIN (T‑526/20, ei avaldata, EU:T:2022:816), rikkus apellatsioonikoda menetlusökonoomia põhimõtet. Nii ei jätnud apellatsioonikoda hagejale muud võimalust, kui esitada Üldkohtule kolmas hagi.
86
EUIPO ja menetlusse astuja vaidlevad hageja argumentidele vastu.
87
Kõigepealt tuleb tõdeda, et nagu on märgitud eespool punktis 83, ei olnud apellatsioonikoda käesoleval juhul kohustatud enne vaidlustatud otsuses oma hinnangu esitamist kuulama vaidlusaluse kaubamärgi kasutamise käigus omandatud eristusvõime küsimuses hagejat uuesti ära.
88
Lisaks, kuigi Euroopa Kohtu praktikas tunnustatakse menetlusökonoomia põhimõtte kohaldatavust EUIPO haldusmenetluses, näib see kohtupraktika olevat piiratud teatud juhtudega. Euroopa Kohus on nimelt otsustanud, et selle põhimõttega oleks vastuolus kohustada vastuhagi esitanud poolt algatama EUIPOs uut menetlust, kui põhitaotleja loobub taotlusest (13. oktoobri 2022. aasta kohtuotsus Gemeinde Bodman-Ludwigshafen, C‑256/21, EU:C:2022:786, punkt 56).
89
Lisaks on Euroopa Kohus otsustanud, et menetlusökonoomia põhimõttega oleks vastuolus asuda seisukohale, et määruse 2017/1001 artikli 7 lõike 1 punktides a–m nimetatud kehtetuks tunnistamise põhjusele tuginev vastuhagi, mis puudutab kõiki selle kaubamärgi registreeringuga hõlmatud kaupu või teenuseid, võib kaasa tuua selle kaubamärgi üksnes osalise kehtetuks tunnistamise, millele kõnealune rikkumismenetlus toetub (8. juuni 2023. aasta kohtuotsus LM (vastuhagi kehtetuks tunnistamise nõudes), C‑654/21, EU:C:2023:462, punkt 44).
90
Kuigi käesoleval juhul viitab hageja 8. juuni 2023. aasta kohtuotsusele LM (vastuhagi kehtetuks tunnistamise nõudes) (C‑654/21, EU:C:2023:462), tuleb tõdeda, et tema nõue ei ole vastuhagi määruse 2017/1001 tähenduses, vaid see tugineb vaidlusaluse kaubamärgi kasutamise käigus omandatud eristusvõimele. Järelikult ei ole kohtupraktika, millele hageja tugineb, ei otseselt ega analoogia alusel käesolevale asjale ülekantav.
91
Sellest järeldub, et käesolevas asjas ei rikkunud apellatsioonikoda menetlusökonoomia põhimõtet, kui ta võttis vaidlustatud otsuse vastu, võimaldamata pooltel esitada pärast 14. detsembri 2022. aasta kohtuotsust DEVIN (T‑526/20, ei avaldata, EU:T:2022:816) oma seisukohti, seda enam, et miski ei takistanud neil seisukohti esitada omal algatusel.
92
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb kolmanda väite teine osa ja seega kolmas väide tervikuna tagasi lükata.
Neljas väide, et rikutud on võrdse kohtlemise ja õiguskindluse põhimõtteid
93
Hageja neljas väide, et rikutud on võrdse kohtlemise ja õiguskindluse põhimõtteid, jaguneb kaheks osaks. Esiteks heidab hageja apellatsioonikojale ette võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist, kuna apellatsioonikoda kohtles sarnaseid olukordi erinevalt. Teiseks heidab hageja apellatsioonikojale ette, et viimane rikkus õiguskindluse põhimõtet ja sellest tulenevat õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet, kui ta leidis, et hageja esitatud tõendid on piisavad, et tõendada vaidlusaluse kaubamärgi kasutamise käigus omandatud eristusvõimet seoses „mineraalvee [ja] soodaveega“, kuid mitte muude selle kaubamärgiga hõlmatud kaupadega.
– Neljanda väite esimene osa, et rikutud on võrdse kohtlemise põhimõtet
94
Hageja viitab võrdse kohtlemise põhimõttele, mis on sätestatud põhiõiguste harta artiklites 20 ja 21. Sellega seoses väidab hageja, et ta tugines kasutamise käigus omandatud eristusvõimele seoses kõigi vaidlusaluse kaubamärgiga hõlmatud kaupadega ning esitas selle kohta tõendid. Kui apellatsioonikoda järeldas, et vaidlusalune kaubamärk on kasutamise käigus omandanud eristusvõime üksnes „mineraalvee [ja] soodavee“ osas, mitte aga muude vaidlusaluse kaubamärgiga hõlmatud kaupade osas, siis kohtles ta sarnaseid olukordi erinevalt, ilma et ta oleks seda objektiivselt põhjendanud. Täpsemini leidis apellatsioonikoda, et samad tõendid, mis sisaldavad samaväärset teavet vaidlusaluse kaubamärgi Bulgaarias kasutamise käigus omandatud eristusvõime kohta, on piisavad, et tõendada eristusvõimet seoses „mineraalvee [ja] soodaveega“, kuid mitte muude selle kaubamärgiga hõlmatud kaupadega.
95
EUIPO ja menetlusse astuja vaidlevad hageja argumentidele vastu.
96
Võrdse kohtlemise põhimõte nõuab, et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei käsitletaks ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui selline käsitlemine on objektiivselt põhjendatud (vt 15. juuli 2021. aasta kohtuotsus DK vs. SEAE, C‑851/19 P, EU:C:2021:607, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
97
Käesoleval juhul väidab hageja, et apellatsioonikoda rikkus võrdse kohtlemise põhimõtet, kui ta leidis, et „samad tõendid, mis sisaldavad samaväärset teavet [vaidlusaluse] kaubamärgi Bulgaarias kasutamise käigus omandatud eristusvõime kohta seoses kõigi kaupadega, mida [kõnealune kaubamärk] tähistab“, on piisavad üksnes selleks, et tõendada eristusvõimet „mineraalvee [ja] soodavee“ osas, mitte aga muude sama kaubamärgiga hõlmatud kaupade osas.
98
Kõigepealt tuleb märkida, nagu on tuvastatud eespool punktides 56–73, et hageja ei ole väitnud ega a fortiori tõendanud, et vaidlusalune kaubamärk on kasutamise käigus omandanud eristusvõime seoses muude kaupadega peale „mineraalvee [ja] soodavee“.
99
Lisaks tuleb igal juhul tõdeda, et hageja ei ole selgitanud, millistele tõenditele ja andmetele ta selles väites viitab. Selles osas viitab hageja üksnes hagiavalduse punktidele 41–47, milles ta märgib, et ta on tõendid kasutamise käigus omandatud eristusvõime kohta esitanud.
100
Kuigi vastab tõele, et hageja viitas hagiavalduse punktis 41 teatavatele tõenditele, mille ta esitas koos oma seisukohtadega tühistamisosakonnale, eelkõige allikavee ja pudelivee kohta, ei ole ta siiski näidanud, et tegemist on „samade tõenditega, mis sisaldavad samaväärset teavet“ kui tõendid, mille alusel apellatsioonikoda tuvastas kasutamise käigus omandatud eristusvõime seoses „mineraalvee [ja] soodaveega“.
101
Kuigi hagiavalduses on hageja etteheide esitatud, ei sisalda hagiavaldus ühtegi seda toetavat argumenti. Seega ei nähtu hagiavalduse tekstist piisavalt täpseid asjaolusid, et Üldkohus saaks teostada kontrolli ja EUIPO‑l oleks võimalik valmistada ette oma kaitse.
102
Sellest tuleneb esiteks, et Üldkohtu ülesanne ei ole otsida lisadest seda, mis võib olla hageja argumentatsioon kõnealuse etteheite kohta (vt 22. juuni 2017. aasta kohtuotsus Biogena Naturprodukte vs. EUIPO (ZUM wohl), T‑236/16, EU:T:2017:416, punkt 12 ja seal viidatud kohtupraktika) ning teiseks tuleb see jätta kodukorra artikli 177 lõike 1 punkti d alusel vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, kuna see ei sisalda olulisi asjaolusid, mis võimaldavad Üldkohtul kontrolli teostada ja kostjal end kaitsta.
103
Seetõttu tuleb neljanda väite esimene osa tagasi lükata.
– Neljanda väite teine osa, mille kohaselt on rikutud õiguskindluse põhimõtet ja sellest tulenevalt õiguspärase ootuse põhimõtet
104
Hageja väidab, et kuna apellatsioonikoda leidis vaidlustatud otsuse punktis 85, et tema esitatud tõendid on piisavad, et tõendada vaidlusaluse kaubamärgi kasutamise käigus omandatud eristusvõimet seoses klassi 32 kuuluvate kaupadega, siis tekitas apellatsioonikoda hagejale õiguspärase ootuse, et nimetatud kaubamärk jääb kehtima mitte ainult „mineraalvee [ja] soodavee“ osas, vaid ka muude vaidlusaluse kaubamärgiga hõlmatud klassi 32 kuuluvate kaupade osas. Apellatsioonikoda rikkus seda õiguspärast ootust, rikkudes õiguskindluse põhimõtet.
105
EUIPO ja menetlusse astuja vaidlevad hageja argumentidele vastu.
106
Õiguskindluse põhimõte, mis on üks liidu õiguse üldpõhimõtetest, nõuab aga, et õigusnormid oleksid selged, täpsed ja ettenähtavate tagajärgedega, et huvitatud isikud saaksid liidu õiguskorraga reguleeritavates olukordades ja õigussuhetes nendest juhinduda (8. detsembri 2011. aasta kohtuotsus France Télécom vs. komisjon, C‑81/10 P, EU:C:2011:811, punkt 100 ja 9. oktoobri 2014. aasta kohtuotsus Traum, C‑492/13, EU:C:2014:2267, punkt 28).
107
Sellest põhimõttest tuleneb omakorda õiguspärase ootuse kaitse põhimõte, mis laieneb igale eraõiguslikule isikule, kes on olukorras, kus liidu administratsioon on talle pädevatest ja usaldusväärsetest allikatest pärinevaid täpseid, tingimusteta ja ühtelangevaid kinnitusi andes tekitanud põhjendatud lootusi (vt selle kohta 9. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas Reber vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (Mozart), T‑304/06, EU:T:2008:268, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).
108
Hageja väidab eelkõige, et apellatsioonikoda rikkus õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtteid, kui ta leidis vaidlustatud otsuse punktis 88, et vaidlusalune kaubamärk on kasutamise käigus omandanud eristusvõime üksnes „mineraalvee [ja] soodavee“ osas, kuigi ta leidis vaidlustatud otsuse punktis 85, et kõnealune kaubamärk on kasutamise käigus omandanud eristusvõime, piiramata seda järeldust ühega sellega hõlmatud kaupadest.
109
Selles osas piisab, kui tõdeda, et vaidlustatud otsuse punkt 85 ei anna mingit tagatist, veel vähem eespool punktis 107 viidatud kohtupraktika tähenduses täpseid, tingimusteta ja ühtelangevaid kinnitusi vaidlusaluse kaubamärgi kasutamise käigus omandatud eristusvõime kohta seoses kõigi sellega hõlmatud kaupadega.
110
Seega tuleb neljanda väite teine osa ja järelikult neljas väide tervikuna tagasi lükata.
111
Kõigest eeltoodust tuleneb, et ühegi hageja esitatud väitega ei saa nõustuda ja seega tuleb hagi tervikuna rahuldamata jätta.
Kohtukulud
112
Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
113
Kuna hageja on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb menetlusse astuja kohtukulud vastavalt tema nõudele välja mõista hagejalt. Kuna aga EUIPO nõudis kohtukulude väljamõistmist hagejalt üksnes juhul, kui korraldatakse kohtuistung, siis tuleb EUIPO kohtukulud jätta tema enda kanda, sest kohtuistungit ei korraldatud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kuues koda)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldama.
2.
Jätta Devin EAD kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Haskovo Chamber of Commerce and Industry kohtukulud.
3.
Jätta EUIPO kohtukulud tema enda kanda.
Costeira
Öberg
Zilgalvis
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 29. oktoobril 2025 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.