62004CJ0300_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas C‑300/04,
mille esemeks on EÜ artikli 234 alusel Raad van State (Madalmaad) 13. juuli 2004. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 15. juulil 2004, menetluses
M. G. Eman,
O. B. Sevinger
versus
College van burgemeester en wethouders van Den Haag,
EUROOPA KOHUS (suurkoda),
koosseisus: president V. Skouris, kodade esimehed P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas (ettekandja), K. Schiemann ja J. Makarczyk, kohtunikud J.-P. Puissochet, P. Kūris, E. Juhász, E. Levits ja A. Ó Caoimh,
kohtujurist: A. Tizzano,
kohtusekretär: vanemametnik M. Ferreira,
arvestades kirjalikus menetluses ja 5. juuli 2005. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:
– M. G. Eman ja O. B. Sevinger, esindaja: A. G. Croes,
– Madalmaade valitsus, esindajad: H. G. Sevenster ja C. M. Wissels,
– Hispaania valitsus, esindajad: N. Díaz Abad, F. Díez Moreno ja I. del Cuvillo Contreras,
– Prantsuse valitsus, esindajad: R. Abraham, G. de Bergues, E. Puisais ja C. Jurgensen,
– Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi valitsus, esindaja: R. Caudwell, keda abistasid D. Anderson ja D. Wyatt, QC, ja barrister
M. Chamberlain,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: C. Ladenburger ja P. van Nuffel,
olles 6. aprilli 2006. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
Kohtuotsuse põhistus
1. Eelotsusetaotlus käsitleb EÜ artikli 17, artikli 19 lõike 2, artikli 189, artikli 190 ja artikli 299 lõike 3 tõlgendamist.
2. Taotlus esitati M. G. Emani ja O. B. Sevingeri (edaspidi „põhikohtuasja apellandid”), kes on mõlemad Madalmaade kodanikud alalise elukohaga Oranjestadis (Aruba), ning College van burgemeester en wethouders van Den Haagi (Madalmaad) vahelises kohtuasjas, mille esemeks on viimase otsus jätta rahuldamata apellantide taotlus kanda nad 10. juuni 2004. aasta Euroopa Parlamendi liikmete valimisteks valijate registrisse.
Õiguslik raamistik
Rahvusvaheline õigus
3. 4. novembril 1950 Roomas alla kirjutatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonile lisatud esimese lisaprotokolli artikkel 3 (edaspidi „EIÕK lisaprotokoll nr 1”) on sõnastatud järgnevalt:
„Kõrged Lepinguosalised kohustuvad mõistlike ajavahemike järel läbi viima salajase hääletamisega vabu valimisi tingimustel, mis tagavad rahva vaba tahteavalduse seadusandja valimisel.”
Ühenduse õigus
4. EÜ artikli 17 kohaselt:
„1. Käesolevaga kehtestatakse liidu kodakondsus. Iga isik, kellel on mõne liikmesriigi kodakondsus, on liidu kodanik. Liidu kodakondsus täiendab, kuid ei asenda liikmesriigi kodakondsust.
2. Liidu kodanikel on käesoleva lepinguga antud õigused ja sellest tulenevad kohustused.”
5. EÜ artikli 19 lõige 2 sätestab:
„Ilma et see piiraks artikli 190 lõike 4 ja selle rakendamiseks vastuvõetud sätete kohaldamist, on igal liidu kodanikul, kes elab liikmesriigis, mille kodanik ta ei ole, selles liikmesriigis Euroopa Parlamendi valimistel õigus valida ja olla valitud samadel tingimustel kui selle riigi kodanikel. […]”
6. Selle sätte alusel võttis Euroopa Liidu Nõukogu 6. detsembril 1993 vastu direktiivi 93/109/EÜ, millega sätestatakse üksikasjalik kord, mille alusel liikmesriigis elavad, kuid selle riigi kodakondsuseta liidu kodanikud saavad kasutada õigust hääletada ja kandideerida Euroopa Parlamendi valimistel (EÜT L 329, lk 34; ELT eriväljaanne 20/01, lk 7). Selle direktiivi artikli 3 esimene lõik sätestab:
„Isikul, kes kontrollpäeval:
a) on liidu kodanik asutamislepingu artikli 8 lõike 1 teise lõigu tähenduses;
b) ei ole elukohaliikmesriigi kodanik, aga vastab seoses hääletamis- ja kandideerimisõigusega samadele tingimustele, mis selle riigi õigusega on kehtestatud oma kodanike suhtes,
on õigus elukohaliikmesriigis hääletada ja kandideerida Euroopa Parlamendi valimistel, kui vastavalt artiklitele 6 ja 7 ei ole temalt neid õigusi ära võetud.”
7. Direktiivi 93/109 artikkel 5 sätestab:
„Kui hääletamiseks või kandideerimiseks peavad elukohaliikmesriigi kodanikud elama teatava miinimumperioodi jooksul selles valimispiirkonnas, loetakse sama pika perioodi jooksul teistes liikmesriikides elanud ühenduse valijad ja kandideerimisõiguslikud ühenduse kodanikud kõnealusele tingimusele vastavateks. Käesoleva sätte kohaldamine ei piira valimisringkonnas või omavalitsusüksuses elamise kestust käsitlevaid eritingimusi.”
8. EÜ artikli 189 esimene lõik sätestab:
„Euroopa Parlament, mis koosneb ühenduseks liitunud riikide rahvaste esindajatest, kasutab talle käesoleva lepinguga antud volitusi.”
9. EÜ artikkel 190 on sõnastatud järgnevalt:
„1. Ühenduseks liitunud riikide rahvaste esindajad valitakse Euroopa Parlamenti otsestel ja üldistel valmistel.
[...]
4. Euroopa Parlament koostab ettepaneku otsesteks ja üldisteks valimisteks ühtse menetluse kohaselt kõikides liikmesriikides või kõikidele liikmesriikidele ühistel põhimõtetel.
Saanud nõusoleku Euroopa Parlamendilt, kes teeb otsuse oma liikmete häälteenamusega, määrab nõukogu ühehäälselt asjakohased sätted, mida ta soovitab liikmesriikidel vastu võtta kooskõlas nende põhiseadusest tulenevate nõuetega.
[...]”.
10. Esindajate otsest ja üldist Euroopa Parlamenti valimist käsitleva akti, mis on lisatud nõukogu 20. septembri 1976. aasta otsusele 76/787/ESTÜ, EMÜ, Euratom (EÜT L 278, lk 1), mida on muudetud nõukogu 25. juuni ja 23. septembri 2002. aasta otsusega 2002/772/EÜ, Euratom (EÜT L 283, lk 1; ELT eriväljaanne 01/04, lk 137; edaspidi „1976. aasta akt”) artikkel 8 näeb ette:
„Kui käesoleva akti muudest sätetest ei tulene teisiti, reguleeritakse igas liikmesriigis valimismenetlust siseriiklike õigusnormidega.
Need siseriiklikud õigusnormid, milles võidakse vajaduse korral arvesse võtta liikmesriikide eripära, ei mõjuta üldiselt hääletussüsteemi võrdelisust.”
11. Kõnesoleva akti artikkel 12 on sõnastatud järgnevalt:
„Euroopa Parlament kontrollib esindajate volikirju. Sel eesmärgil võtab ta teadmiseks liikmesriikide poolt ametlikult teatatud tulemused ja lahendab käesoleva akti sätetest tuleneda võivad vaidlusküsimused, välja arvatud vaidlused, mis tulenevad aktis osutatud siseriiklikest normidest.”
12. EÜ artikli 299 kohaselt:
”1. Käesolevat lepingut kohaldatakse […] Madalmaade Kuningriigi, […] suhtes.
2. Käesoleva lepingu sätteid kohaldatakse Prantsusmaa ülemeredepartemangude, Assooride, Madeira ja Kanaari saarte suhtes.
[…]
3. Käesoleva lepingu neljandas osas määratud assotsieerimise erikorda kohaldatakse käesoleva lepingu II lisas loetletud ülemeremaade ja -territooriumide suhtes.
[…]”.
13. Aruba ja Hollandi Antillid on loetletud EÜ asutamislepingu II lisas esitatud nimekirjas pealkirjaga „Ülemeremaad ja -territooriumid, mille puhul kehtivad asutamislepingu IV osa sätted”.
Siseriiklik õigus
14. Madalmaade valimisseaduse (Nederlandse Kieswet) artikkel B 1 sätestab Madalmaade parlamendi esindajatekoja (Tweede Kamer der Staten-Generaal) liikmete valimise kohta:
„Tweede Kamer der Staten-Generaal liikmed valitakse isikute poolt, kes on kandidaatide esitamise tähtpäeval Madalmaade kodanikud ja kes on valimispäevaks saanud 18-aastaseks, v.a kelle tegelik alaline elukoht on kandidaatide esitamise tähtpäeval Hollandi Antillidel või Arubal.
2. See erand ei kehti:
a) Madalmaade kodaniku suhtes, kes on Madalmaades elanud vähemalt 10 aastat;
b) Madalmaade kodaniku suhtes, kes töötab Hollandi Antillidel või Arubal Madalmaade avalikus teenistuses, samuti tema abikaasa, partneri või kaaslase ja laste suhtes, kui nad elavad koos temaga.”
15. Mainitud seaduse artikkel Y 3 sätestab Euroopa Parlamendi liikmete valimise kohta:
„Õigus hääletada on:
a) isikul, kellel on õigus hääletada Tweede Kamer der Staten-Generaal liikmete valimistel;
b) isikul, kes ei ole Madalmaade kodanik, kuid kes on mõne teise Euroopa Liidu liikmesriigi kodanik, tingimusel et
1. tema tegelik alaline elukoht on kandidaatide esitamise tähtpäeval Madalmaades,
2. ta on valimispäevaks saanud 18-aastaseks ja
3. temalt ei ole hääletamisõigust ära võetud Madalmaades ega selles liikmesriigis, mille kodanik ta on.”
Eelotsuse küsimused
16. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu lahendada olevas vaidluses on põhikohtuasja apellandid vaidlustanud keeldumise kanda nad Euroopa Parlamendi liikmete valimisteks valijate registrisse põhjendusega, et nende alaline elukoht on Arubal. Nad tuginevad asjaolule, et vastavalt EÜ artikli 17 lõikele 1 on nad Euroopa Liidu kodanikud. Nad väidavad, et EÜ artikli 19 lõige 2, tõlgendatuna EIÕK lisaprotokolli nr 1 artiklit 3 arvesse võttes, annab neile õiguse hääletada Euroopa Parlamendi valimistel ka siis, kui nende alaline elukoht on territooriumil, mis on loetletud asutamislepingu II lisas esitatud ülemeremaade ja -territooriumide nimekirjas.
17. Eelotsusetaotluse esitanud kohus tunnistab, et kuna Euroopa Parlamendi liikmete valimine on juba toimunud, siis ei võimalda põhikohtuasja apellantide valijate registrisse kandmisest keeldumise tühistamine põhikohtuasja apellantidel enam nendel valimistel osaleda. Ta ei välista samas, et põhikohtuasja apellantidele tuleb ühenduse õiguse alusel välja mõista hüvitis ( rechtsherstel ).
18. Neil asjaoludel otsustas Raad van State kohtuliku arutamise peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas EÜ asutamislepingu teine osa on kohaldatav isikute suhtes, kellel on mõne liikmesriigi kodakondsus ning kes elavad EÜ artikli 299 lõikes 3 osundatud ülemeremaade ja -territooriumide hulka kuuluval territooriumil või kellel on seal alaline elukoht ning kellel on nimetatud liikmesriigiga erilised sidemed?
2. Kui vastus on eitav, siis kas liikmesriigid võivad EÜ artikli 17 lõiget 1 silmas pidades anda oma kodakondsuse isikutele, kes elavad EÜ artikli 299 lõikes 3 osundatud ülemeremaades või -territooriumidel või kellel on seal alaline elukoht?
3. Kas EÜ artikli 19 lõiget 2 tuleb koos artikli 189 ja artikli 190 lõikega 1 tõlgendada nii, et – välja arvatud siseriiklikes õiguskordades esinevad sagedased erandid, mis muu hulgas puudutavad hääletamisõiguse äravõtmist seoses süüdimõistva kohtuotsuse või teovõimetuks tunnistamisega – ülemeremaades või -territooriumidel elava või seal alalist elukohta omava liidu kodaniku staatus annab talle Euroopa Parlamendi valimistel aktiivse ja passiivse valimisõiguse?
4. Kas EÜ artikkel 17 koos EÜ artikli 19 lõikega 2 ja pidades silmas [EIÕK] protokolli [nr 1] artikli 3 esimest lõiku, nii nagu seda on tõlgendanud Euroopa Inimõiguste Kohus, välistab selle, et nendel isikutel, kellel ei ole liidu kodaniku staatust, on Euroopa Parlamendi valimistel aktiivne ja passiivne valimisõigus?
5. Kas ühenduse õigus sätestab mingeid nõudeid rikutud õiguste taastamise laadi suhtes ( rechtsherstel ), kui siseriiklik kohus leiab – võttes eelkõige aluseks Euroopa Kohtu poolt eelnimetatud küsimustele antud vastused –, et Hollandi Antillidel ja Arubal elavad või alalist elukohta omavad ning Madalmaade kodakondsusega isikud jäeti õigusvastaselt registreerimata 10. juunil 2004 toimunud valimistele?”
Menetlus Euroopa Kohtus
19. Raad van State taotles 13. juulil 2004 ja 22. veebruaril 2005 eelotsusetaotlusest eraldi esitatud kirjades, et Euroopa Kohus kohaldaks kodukorra artikli 104a esimese lõigu alusel eelotsusemenetluse suhtes kiirendatud menetlust. Euroopa Kohtu president jättis need taotlused 23. augusti 2004. aasta ja 18. märtsi 2005. aasta määrustega rahuldamata.
Eelotsuse küsimused
Esimene küsimus
20. Esimese küsimusega küsib Raad van State, kas asutamislepingu teine osa, mis käsitleb liidu kodakondsust, on kohaldatav isikutele, kellel on mõne liikmesriigi kodakondsus ja kes elavad või kelle alaline elukoht on EÜ artikli 299 lõikes 3 osundatud ülemeremaade ja -territooriumide hulka kuuluval territooriumil.
Euroopa Kohtule esitatud märkused
21. Põhikohtuasja pooled, samuti Ühendkuningriik ning Euroopa Ühenduste Komisjon väidavad, et asutamislepingu teine osa on kohaldatav isikutele, kellel on mõne liikmesriigi kodakondsus ja kes elavad või kelle alaline elukoht on ülemeremaade ja -territooriumide hulka kuuluval territooriumil. Nad rõhutavad, et EÜ artikli 17 lõige 2 ei sea liidu kodanikuks olemisele ühtki muud tingimust kui mõne liikmesriigi kodakondsuse omamine. Järelikult ei oma see tähtsust, kas liikmesriigi kodanik elab kolmandas riigis või ülemerema al või -territooriumil.
22. Madalmaade valitsus väidab esmalt, et 1954. aasta Statuut van het Koninkrijk der Nederlanden’i (edaspidi „statuut”) kohaselt koosneb Madalmaade Kuningriik kolmest piirkonnast: Madalmaadest, Hollandi Antillidest ja Arubast. Statuudi artikkel 41 sätestab, et need kolm piirkonda „korraldavad iseseisvalt küsimusi, mis on nende pädevuses”. Seetõttu on Madalmaadel oma konstitutsioon ning Hollandi Antillidel ja Arubal oma Staatsregeling. Igal kuningriigi piirkonnal on oma parlament ja haldusorganid ning oma seadusandlik pädevus, välja arvatud „kuningriigi pädevuses olevates valdkondades”, mis on loetletud statuudis.
23. Kodakondsus on „kuningriigi pädevuses olev valdkond” ja selle andmist reguleerib kuningriigi seadus kodakondsuse kohta (Rijkswet op het Nederlanderschap). Tegemist on „diferentseerimata kodakondsusega” ehk selle puhul ei tehta mingit vahet Aruba elaniku ja Madalmaade elaniku vahel, kes asub väljaspool kuningriiki.
24. Välissuhted kuuluvad samuti „kuningriigi pädevuses olevate valdkondade” hulka. Ainus rahvusvahelise õiguse subjekt on Madalmaade Kuningriik. Samas võib kuningriik sõlmida rahvusvahelisi lepinguid iga piirkonna jaoks eraldi. Praktikas tähendab see niisuguste märkuste lisamist nagu „Madalmaade Kuningriik (Madalmaade suhtes)”, „Madalmaade Kuningriik (Hollandi Antillide suhtes)” või „Madalmaade Kuningriik (Aruba suhtes)”. Selle õiguslik tagajärg on lepingu kohustuslikkus üksnes vastava piirkonna jaoks. Madalmaade valitsus täpsustab siinkohal, et EMÜ asutamislepingu algne versioon ratifitseeriti üksnes kuningriigi Euroopa osa ja Uus-Guinea kohta ehk märkusega „Madalmaade kuningriigi suhtes (Madalmaade ja Uus-Guinea suhtes)”. Lisaks esitas ta Euroopa Liidu lepingu ratifitseerimiskirja, milles kuninganna kiitis selle lepingu heaks „Madalmaade Kuningriigi suhtes (Madalmaade suhtes)”.
25. Madalmaade valitsuse arvates tuleb EÜ asutamislepingu territoriaalne kohaldamisala teha kindlaks vastavalt EÜ artiklile 299, kuid pidades silmas ka lepingu ratifitseerimisdokumente. Nende dokumentidega tutvumine näitab, et ei algset asutamislepingut ega ka Euroopa Liidu lepingut ei ole Aruba suhtes ratifitseeritud. Järelikult ei ole EÜ asutamisleping kõnesoleva piirkonna territooriumil kohaldatav, kui selle neljandas osas määratud assotsieerumise erikord välja arvata.
26. Asjaolu, et Madalmaade Kuningriik on kehtestanud diferentseerimata kodakondsuse, ei oma siinkohal tähtsust. Aruba ja Hollandi Antillide Madalmaade kodanikud omavad kahtlemata Madalmaade kodakondsust ja on seega ka liidu kodanikud, mis aga ei tähenda, et nad saaksid igal hetkel kasutada kõiki liidu kodakondsusega seotud õigusi. Kuni isik viibib Aruba või Hollandi Antillide territooriumil, ei ole asutamislepingul tema olukorrale mingit mõju. Kui ta aga lahkub Aruba või Hollandi Antillide territooriumilt, siis võib ta tugineda liidu kodakondsusega seotud õigustele.
Euroopa Kohtu vastus
27. EÜ artikli 17 lõike 1 teine lause sätestab, et „[i]ga isik, kellel on mõne liikmesriigi kodakondsus, on liidu kodanik”. See, kas liikmesriigi kodanik elab või omab alalist elukohta EÜ artikli 299 lõikes 3 osundatud ülemeremaade ja -territooriumide hulka kuuluval territooriumil, ei ole siinkohal tähtis.
28. Lisaks sätestab EÜ artikli 17 lõige 2, et liidu kodanikel on käesoleva lepinguga antud õigused ja sellest tulenevad kohustused.
29. Eelnevast lähtuvalt tuleb esimesele küsimusele vastata, et isikud, kellel on mõne liikmesriigi kodakondsus ja kes elavad või kelle alaline elukoht on EÜ artikli 299 lõikes 3 osundatud ülemeremaade ja -territooriumide hulka kuuluval territooriumil, võivad tugineda õigustele, mis on liidu kodanikele antud asutamislepingu teises osas.
Teine küsimus
30. See küsimus, mis käsitleb liikmesriikide õigust EÜ artikli 17 lõiget 1 silmas pidades anda oma kodakondsus isikutele, kes elavad või kelle alaline elukoht on EÜ artikli 299 lõikes 3 osundatud ülemeremaades või -territooriumidel, esitati puhuks, kui Euroopa Kohus peaks jõudma järeldusele, et asutamislepingu teine osa ei ole kohaldatav isikute suhtes, kellel on mõne liikmesriigi kodakondsus, kui nad elavad või omavad alalist elukohta ülemeremaade ja -territooriumide hulka kuuluval territooriumil.
31. Arvestades esimesele küsimusele antud vastust, ei ole teisele küsimusele vastamine enam vajalik.
Kolmas küsimus
32. Kolmanda küsimusega küsib Raad van State, kas EÜ artikli 19 lõiget 2 tuleb koostoimes EÜ artikli 189 ja artikli 190 lõikega 1 tõlgendada nii, et liidu kodanikul, kes elab või kelle alaline elukoht on ülemeremaal või -territooriumil, on Euroopa Parlamendi valimistel hääletamis- ja kandideerimisõigus.
Euroopa Kohtule esitatud märkused
33. Põhikohtuasja apellandid väidavad, et isegi kui Aruba on asutamislepingu mõttes ülemeremaa ja -territoorium, kehtivad tema suhtes õigusaktid, mis kuuluvad sellistesse kuningriigi pädevuses olevatesse valdkondadesse nagu riigikaitse või välissuhted ning millele avaldab mõju ühenduse õigus. Ühenduse õigus mõjutab ka siseriiklikke õigusakte, mistõttu see, et Aruba hollandlased saavad hääletada Euroopa Parlamendi liikmete valmistel, on õigustatud ja kooskõlas EIÕK lisaprotokolliga nr 1. Samuti viitavad nad Aruba ja Hollandi Antillide hollandlaste diskrimineerivale kohtlemisele. Näitena väidavad nad, et hääletamisõiguse olemasolu sõltub Antillide hollandlase jaoks sellest, kas ta elab Saint-Martini saare Prantsuse või Madalmaade osas.
34. Madalmaade valitsus täpsustab, et statuudi kohaselt ei ole hääletamisõiguse reguleerimine mitte kuningriigi pädevuses, vaid kuulub piirkonna pädevusse. Statuudi artikkel 46 sätestab selle kohta, et piirkonna esinduskogu valivad kõnesoleva piirkonna Madalmaade kodanikest elanikud. Selle artikli lõige 2 jätab piirkonnale võimaluse anda hääletamisõigus ka Madalmaade kodanikele, kes ei ole asjaomase piirkonna elanikud. Madalmaade valimisseaduses on seda võimalust piiratud ulatuses kasutatud ja antud hääletamisõigus Aruba ja Hollandi Antillide Madalmaade kodanikest elanikele, kes on Madalmaades elanud enam kui kümme aastat.
35. Madalmaade, Prantsusmaa ja Ühendkuningriigi valitsus ning komisjon leiavad, et ühenduse õigus ei nõua hääletamisõiguse andmist liikmesriikide kodanikele, kes ei ela territooriumil, mille suhtes kohaldatakse ühenduse õigusakte. Ülemeremaal või -territooriumil elav kodanik ei saa sellist õigust tuletada EÜ artikli 19 lõikest 2, kuna viimase eesmärk on tagada üksnes seda, et liidu kodanikel, kes elavad teises liikmesriigis, oleks hääletamisõigus selle liikmesriigi kodanikega samadel tingimustel.
36. Madalmaade ja Ühendkuningriigi valitsus ning komisjon tuletavad meelde, et EÜ artikkel 189 ja artikli 190 lõige 1, nagu ka asutamislepingu üldised sätted, ei ole kohaldatavad ülemeremaadel ja -territooriumidel, kui see ei ole sõnaselgelt ette nähtud (12. veebruari 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑260/90: Leplat, EKL 1992, lk I‑643, punkt 10, ja 22. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑110/97: Madalmaad vs . nõukogu, EKL 2001, lk I‑8763, punkt 49). Arvestades tõsiasja, et asutamisleping ei ole kohaldatav Aruba suhtes ning et ülemeremaade ja -territooriumide assotsieerimisel ei ole Euroopa Parlamendil mingit osa, leiavad nad, et viimast ei ole võimalik pidada EIÕK lisaprotokolli nr 1 artikli 3 tähenduses „seadusandjaks”, mille valimistel oleks ülemeremaade ja -territooriumide elanikel õigus osaleda (vt Euroopa Inimõiguste Kohtu 18. veebruari 1999. aasta otsus Matthews vs . Ühendkuningriik, Recueil des arrêts et décisions
1999‑I).
37. Igal juhul on ühendus talle EÜ artikli 190 lõikega 4 antud pädevust võtta vastu ühtne valimismenetlus kasutanud üksnes osaliselt. 1976. aasta akt ei sisalda ühtki sätet, mis täpsustaks, kellele hääletamisõigus kuulub või kas kohaldatavad on üksnes siseriiklikud sätted. Viimased võivad sätestada näiteks tingimusi residentsuse kohta.
38. Madalmaade, Prantsusmaa ja Ühendkuningriigi valitsus ning komisjon leiavad, et ühenduse õigus ei keela liikmesriikidel anda hääletamisõigust liidu kodanikele, kes elavad kolmandas riigis või ülemeremaal või -territooriumil. Prantsusmaa valitsus täpsustab, et Prantsusmaa seadus Euroopa Parlamendi liikmete valimise kohta viitab Prantsusmaa valimisseadustikule, mis ei erista kuidagi Prantsusmaal ja mujal elavaid Prantsuse kodanikke. Nii osalevad Prantsuse kodanikud, kes elavad ülemeredepartemangudes või ülemeremaadel ja -territooriumidel, Euroopa Parlamendi valimistel samadel tingimustel kui emamaal elavad Prantsuse kodanikud.
39. Komisjon tuletab siiski meelde, et liikmesriigid peavad arvestama ühenduse õiguse üldpõhimõtetega. Võrdse kohtlemise üldpõhimõttest tulenevalt peab siseriiklik seadusandja, kes on otsustanud anda hääletamisõiguse Euroopa Parlamendi valimistel oma kodanikele, kes elavad kolmandas riigis, andma selle hääletamisõiguse ka oma kodanikele, kes elavad ülemeremaal või -territooriumil. Ta peab seda tegema eelkõige tulenevalt erilistest sidemetest ülemeremaade ja -territooriumide ning ühenduse vahel. Kuna antud juhul on Madalmaade seadusandja andnud kõigile Madalmaade kodanikele, kes ei ela Arubal või Hollandi Antillidel, sõltumata nende alalisest elukohast, õiguse osaleda kõnealustel valimistel, siis tuleb see õigus anda ka Aruba või Hollandi Antillide Madalmaade kodanikele. Vastasel juhul diskrimineeritaks õigusaktides põhjendamatult Arubal elavaid Madalmaade kodanikke võrreldes Madalmaade kodanikega, kes elavad näiteks New Yorgis.
Euroopa Kohtu vastus
40. Tuleb tõdeda, et asutamislepingu sätted ei sisalda normi, mis määratleks sõnaselgelt ja täpselt, kellel on Euroopa Parlamendi valimisel hääletamis- ja kandideerimisõigus.
41. EÜ artikli 190 lõige 4 on seotud nende valimiste menetlusega. Selle sätte kohaselt toimuvad Euroopa Parlamendi valimised otseste ja üldiste valimistena ühtse menetluse kohaselt kõikides liikmesriikides või kõikidele liikmesriikidele ühistel põhimõtetel.
42. 1976. aasta akt näeb artiklis 1 ette, et Euroopa Parlamendi liikmed valitakse võrdelise esindatuse põhjal otsestel, üldistel, vabadel ja salajastel valimistel. 1976. aasta akti artikli 8 kohaselt reguleeritakse siis, kui käesoleva akti muudest sätetest ei tulene teisiti, igas liikmesriigis valimismenetlust siseriiklike õigusnormidega, milles võidakse vajaduse korral arvesse võtta liikmesriikide eripära, kuid mis ei tohi kahjustada üldiselt hääletussüsteemi võrdelisust.
43. Siiski ei määratle ei EÜ artikkel 190 ega ka 1976. aasta akt sõnaselgelt ja täpselt, kellel on Euroopa Parlamendi valimisel hääletamis- ja kandideerimisõigus.
44. Selle kohta ei ole võimalik teha ühtki selget järeldust Euroopa Parlamenti käsitlevate EÜ artiklite 189 ja 190 põhjal, mis märgivad, et see koosneb liikmesriikide rahvaste esindajatest, kuivõrd määratlemata mõistel „rahvad” võib erinevates liikmesriikides ja liidu erinevates keeltes olla erinev tähendus.
45. Nendest kaalutlustest järeldub, et kehtiva ühenduse õiguse kohaselt on nende isikute määratlemine, kellele kuulub hääletamis- ja kandideerimisõigus, iga liikmesriigi pädevuses, kes peab seda tehes arvestama ühenduse õigusega. Siiski tuleb kindlaks teha, kas see õigus ei keela sellist olukorda, nagu esineb põhikohtuasjas, kus Arubal elavatel Madalmaade kodanikel ei ole Euroopa Parlamendi valimistel hääletamis- ja kandideerimisõigust.
46. Esiteks tuleb meelde tuletada, et ülemeremaade ja -territooriumide suhtes kehtib assotsieerimise erikord, mis on määratletud asutamislepingu neljandas osas (EÜ artiklid 182–188), millest tulenevalt ei ole asutamislepingu üldised sätted neile kohaldatavad, kui see ei ole sõnaselgelt ette nähtud (vt eespool viidatud kohtuotsused Leplat, punkt 10, ja Madalmaad vs . nõukogu, punkt 49).
47. Sellest järeldub, et EÜ artiklid 189 ja 190 ei ole nendel maadel ja territooriumidel kohaldatavad ning et liikmesriigid ei pea seal korraldama Euroopa Parlamendi valimisi.
48. EIÕK lisaprotokolli nr 1 artikkel 3 ei välista sellist tõlgendust. Kuna asutamislepingu sätted ei ole ülemeremaade ja -territooriumide suhtes kohaldatavad, siis ei ole Euroopa Parlamenti võimalik pidada nende „seadusandjaks” selle sätte tähenduses. Nende maade ja territooriumide elanikkond saab oma arvamust väljendada neid esindavate ametiasustuste kaudu organite juures, kes on asutatud ühenduse ning ülemeremaade ja -territooriumide assotsieerimise käigus.
49. Eelnevale ei ole võimalik vastu vaielda, väites, et ühenduse õigus mõjutab Arubal kohaldatavat õigust. Niisugust mõju võivad avaldada ühenduse õiguse sätted, mis on ülemeremaadele ja -territooriumidele muudetud kohaldatavateks assotsieerimise käigus. Mis puudutab selle õiguse teisi sätteid, siis nii, nagu sellele on juhtinud tähelepanu kohtujurist oma ettepaneku punktis 161, osutades eespool viidatud kohtuotsuse Matthews vs . Ühendkuningriik punktile 34, ei ole õigusaktide kaudne mõju piisav, et lugeda neid õigusakte sellisel moel elanikkonda puudutavateks, nagu seda on õigusaktid, mille on andnud kohalik seadusandlik kogu.
50. Samuti ei ole võimalik tugineda tõsiasjale, et teised liikmesriigid korraldavad Euroopa Parlamendi valimisi ülemeremaades ja -territooriumidel, kellega neil on erilised sidemed. Kuivõrd asutamislepingus ei ole selle kohta konkreetseid sätteid, siis on liikmesriikide otsustada, milliseid nende põhiseadusliku korraga kõige paremini sobivaid reegleid kehtestada.
51. Hääletamis- ja kandideerimisõiguse kohta Madalmaades korraldatud Euroopa Parlamendi valimistel tuleb märkida, et see on määratletud Madalmaade valimisseaduses ja sisaldab samu tingimusi, mis Madalmaade parlamendi esindajatekoja valimistel ehk seda hääletamis- ja kandideerimisõigust ei ole Madalmaade kodanikel, kelle tegelik elukoht on Hollandi Antillidel või Arubal.
52. Nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktides 41–44, ei nähtu ei EÜ artiklitest 189 ja 190 ega ka 1976. aasta aktist sõnaselgelt ja täpselt, kellel on Euroopa Parlamendi valimisel hääletamis- ja kandideerimisõigus. Lisaks ei tunnusta ka asutamislepingu liidu kodakondsust käsitlev teine osa liidu kodanike tingimusteta hääletamis- ja kandideerimisõigust Euroopa Parlamendi valimistel.
53. Eelotsuse küsimuses viidatud EÜ artikli 19 lõige 2 üksnes kehtestab sellele hääletamis- ja kandideerimisõigusele kodakondsuse alusel mittediskrimineerimise põhimõtte, sätestades, et igal liidu kodanikul, kes elab liikmesriigis, mille kodanik ta ei ole, on selles liikmesriigis Euroopa Parlamendi valimistel õigus valida ja olla valitud samadel tingimustel kui selle riigi kodanikel. Direktiivi 93/109 artikli 3 esimese lõigu punkt b täpsustab selle kohta, et õigus hääletada ja kandideerida on isikul, kes ei ole elukohaliikmesriigi kodanik, aga vastab seoses hääletamis- ja kandideerimisõigusega samadele tingimustele, mis selle riigi õigusega on kehtestatud oma kodanike suhtes. Sama direktiivi artikkel 5 tugineb selgelt eeldusele, et liikmesriik võib hääletamisõiguse tingimusena kehtestada, et isik peab „valimispiirkonnas” elama teatava miinimumperioodi. EÜ artikli 19 lõike 2 ja selle rakendamiseks kehtestatud sätete analüüsist nähtub, et see säte ei ole kohaldatav liidu kodaniku suhtes, kes elab ülemeremaal või -territooriumil ja soovib kasutada oma hääletamisõigust liikmesriigis, mille kodanik ta on.
54. Nagu sellele juhtis tähelepanu kohtujurist oma ettepaneku punktides 157 ja 158, ei välista EIÕK lisaprotokolli nr 1 artikkel 3, et liikmesriigid kasutavad hääle- ja kandideerimisõiguslike isikute ringi piiramiseks residentsuse kriteeriumi. Euroopa Inimõiguste Kohus on hääletamisõiguse kohta leidnud, et kohustus elada riigi territooriumil selleks, et omada võimalust valida, ei ole iseenesest ebamõistlik või meelevaldne tingimus ning et see on õigustatud mitmel põhjusel (Euroopa Inimõiguste Kohtu 19. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas Melnitchenko vs . Ukraina, Recueil des arrêts et décisions
2004‑X, punkt 56). Lisaks sedastas ta, et kandideerimisõigusele võib seada rangemaid tingimusi kui hääletamisõigusele (eespool viidatud kohtuasi Melnitchenko vs . Ukraina, punkt 57).
55. Neid dokumente arvestades ei ole residentsusega seotud kriteerium põhimõtteliselt sobimatu nende isikute määratlemiseks, kellel on Euroopa Parlamendi valimistel hääletamis- ja kandideerimisõigus.
56. Põhikohtuasja apellandid ja komisjon väidavad siiski, et Madalmaade valimisseadus rikub võrdse kohtlemise põhimõtet, kuivõrd see annab Euroopa Parlamendi valimistel hääletamis- ja kandideerimisõiguse kõigile Madalmaade kodanikele, kes elavad kolmandates riikides, kuid ei anna sellist õigust Madalmaade kodanikele, kes elavad Hollandi Antillidel või Arubal.
57. Siinkohal tuleb meelde tuletada, et ühenduse õiguse üldpõhimõtete hulka kuuluv võrdse kohtlemise või mittediskrimineerimise põhimõte eeldab, et sarnaseid olukordi ei koheldaks erinevalt ega erinevaid olukordi ühetaoliselt, kui selline kohtlemine ei ole objektiivselt põhjendatud (6. detsembri 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 ja C‑194/04: ABNA jt, EKL 2005, lk I‑10423, punkt 63, ja 10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑344/04: IATA ja ELFAA, EKL 2006, lk I‑403, punkt 95).
58. Isikud, keda käesoleval juhul tuleb võrrelda, on Hollandi Antillidel või Arubal elav Madalmaade kodanik ja kolmandas riigis elav Madalmaade kodanik. Neid isikuid ühendab asjaolu, et nad on Madalmaade kodanikud, kes ei ela Madalmaade territooriumil. Ometi koheldakse neid kahte isikut erinevalt, kuna teisel isikul on Madalmaades korraldatud Euroopa Parlamendi valimistel hääletamis- ja kandideerimisõigus, samas kui esimesel sellist õigust ei ole. Niisugune erinev kohtlemine peab olema objektiivselt põhjendatud.
59. Kohtuistungil täpsustas Madalmaade valitsus, et Madalmaade valimisseaduse eesmärk oli võimaldada hääletada välismaal elavatel Madalmaade kodanikel, kuna nendel kodanikel on eeldatavasti veel sidemeid Madalmaade ühiskonnaga. Siiski nähtub selgitustest, mis mainitud valitsus andis kohtuistungil, et Madalmaade kodanikul, kes muudab oma elukohta, kolides Arubalt kolmandasse riiki, on hääletamisõigus niisamuti nagu Madalmaade kodanikul, kes muudab oma elukohta, kolides Madalmaadest kolmandasse riiki, samas kui Arubal elaval Madalmaade kodanikul seda õigust ei ole.
60. Madalmaade seadusandja taotletav eesmärk anda hääletamis- ja kandideerimisõigus nendele Madalmaade kodanikele, kellel on või olid sidemed Madalmaadega, mahub sellele seadusandjale seoses valimiste korraldamisega kuuluva otsustusõiguse piiridesse. Siiski tuleb sedastada, et Madalmaade valitsus ei ole piisavalt tõendanud, et kolmandates riikides elavate Madalmaade kodanike ja Hollandi Antillidel või Arubal elavate Madalmaade kodanike erinev kohtlemine on objektiivselt põhjendatud ega riku seega võrdse kohtlemise põhimõtet.
61. Eelnevat silmas pidades tuleb kolmandale küsimusele vastata, et kuigi kehtiva ühenduse õiguse kohaselt ei keela miski liikmesriikidel ühenduse õigust arvestades määratleda Euroopa Parlamendi valimistel hääletamis- ja kandideerimisõiguse omamise tingimusi sellel territooriumil elamise kriteeriumi kaudu, kus need valimised korraldatakse, välistab võrdse kohtlemise põhimõte siiski, et valitud kriteeriumide tulemusena koheldakse võrreldavates olukordades olevaid kodanikke erinevalt, ilma et niisugune erinev kohtlemine oleks objektiivselt põhjendatud.
Neljas küsimus
62. Neljanda küsimusega küsib Raad van State, kas EÜ artikkel 17 ja artikli 19 lõige 2 koos EIÕK lisaprotokolli nr 1 artikliga 3 välistavad selle, et nendel isikutel, kellel ei ole liidu kodaniku staatust, on Euroopa Parlamendi valimistel hääletamis- ja kandideerimisõigus.
63. Kuna põhikohtuasja apellandid on liidu kodanikud, tuleb sedastada, nagu märgivad Madalmaade valitsus ja komisjon, et sellel küsimusel ei ole põhikohtuasjaga mingit seost ja järelikult ei ole sellele küsimusele põhjust vastata.
64. Samas kui peaks vajadus kerkima, on võimalik tutvuda täpsustustega, mis Euroopa Kohus on selle kohta esitanud käesoleva otsusega samal päeval tehtud otsuses kohtuasjas C‑145/04: Hispaania vs . Ühendkuningriik (EKL 2006, lk I‑7917).
Viies küsimus
65. Viienda küsimusega küsib Raad van State, kas ühenduse õigusest tuleneb mingeid rikutud õiguste taastamise nõudeid ( rechtsherstel ), kui siseriiklik kohus leiab – võttes eelkõige aluseks Euroopa Kohtu poolt eelnimetatud küsimustele antud vastused –, et Hollandi Antillidel ja Arubal elavaid või alalist elukohta omavad ning Madalmaade kodakondsusega isikud jäeti õigusvastaselt registreerimata 10. juuni 2004. aasta Euroopa Parlamendi liikmete valimisteks valijate registrisse.
66. Selle kohta nähtub 1976. aasta akti artiklist 12, et Euroopa Parlament lahendab selle akti sätetest tuleneda võivaid valimisi puudutavaid vaidlusküsimusi, välja arvatud vaidlusi, mis tulenevad aktis osutatud siseriiklikest normidest. Kuna Euroopa Parlamendi valimistel hääletamis- ja kandideerimisõigust omavate isikute määratlemine kuulub liikmesriikide pädevusse, siis järeldub sellest, et niisuguste vaidluste lahendamine, mis käsitlevad neid isikuid määratlevaid siseriiklikke sätteid, on samuti siseriikliku õiguse reguleerida.
67. Kuna ei ole olemas ühenduse õigusakte, mis käsitleksid Euroopa Parlamendi valimistel hääletamis- ja kandideerimisõigusega seotud vaidlusi, siis peab iga liikmesriik oma siseriiklikus õiguskorras määrama pädevad kohtud ja kehtestama menetlusnormid, mille eesmärk on tagada isikutele ühenduse õigusega antud õiguste kaitse, kusjuures need normid ei tohi olla ebasoodsamad kui siseriiklikul õiguskorral põhinevate õiguste puhul (võrdväärsuse põhimõte) ja need ei tohi muuta ühenduse õiguskorraga antud õiguste kasutamist praktikas võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte) (vt eelkõige 8. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑443/03: Leffler, EKL 2005, lk I‑9611, punktid 49 ja 50).
68. Mis puudutab selle isiku rikutud õiguste võimalikku taastamist ( rechtsherstel ), kes ühenduse õiguse vastaselt jäeti Euroopa Parlamendi liikmete valimisteks kandmata valijate registrisse kandmata, siis niisugune õiguste taastamine peab samuti toimuma vastavalt siseriikliku õiguse tingimustele ja sätetele, arvestades, et need tingimused ja sätted peavad vastama võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetele (selle kohta 9. novembri 1983. aasta otsus kohtuasjas 199/82: San Giorgio, EKL 1983, lk 3595). Rikutud õiguste taastamist hinnates võib siseriiklik kohus toetuda sätetele, mis reguleerivad õiguste taastamist siis, kui siseriiklikke õigusnorme on rikutud liikmesriigi institutsioonide valimiste käigus.
69. Siinkohal tuleb lisaks meelde tuletada, et asutamislepingu süsteemile on omane põhimõte, et riik peab vastutama talle süüks arvatavate ühenduse õiguse rikkumistega üksikisikutele põhjustatud kahju eest ja et liikmesriik on kohustatud hüvitama tekitatud kahju, kui rikutud õigusnormi eesmärk oli anda õigusi üksikisikutele, kui rikkumine oli piisavalt selge ning liikmesriigi kohustuse täitmata jätmise ja kannatanud isikute kantud kahju vahel on põhjuslik seos (5. märtsi 1996. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑46/93 ja C‑48/93: Brasserie du pêcheur ja Factortame, EKL 1996, lk I‑1029, punktid 31 ja 51, ning 30. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑224/01: Köbler, EKL 2003, lk I‑10239, punktid 30 ja 51), välistamata siiski, et riigi vastutust võidakse siseriikliku õiguse alusel kohaldada leebematel tingimustel (eespool viidatud kohtuotsus Brasserie du pêcheur ja Factortame, punkt 66).
70. Juhul kui õigus kahju hüvitamisele põhineb otseselt ühenduse õigusel ja eelmises punktis nimetatud tingimused on täidetud, peab riik põhjustatud kahju tagajärjed kõrvaldama siseriikliku vastutusõiguse raames, tingimusel et siseriiklikes õigusaktides sätestatud kahju hüvitamise tingimused ei ole ebasoodsamad kui samalaadsete siseriiklike nõuetega seotud tingimused ning need ei tohi olla sellised, et hüvitise saamine oleks praktikas võimatu või äärmiselt raske (eespool viidatud kohtuotsus Brasserie du pêcheur ja Factortame, punkt 67).
71. Viiendale küsimusele tuleb järelikult vastata, et iga liikmesriik peab oma siseriiklikus õiguskorras määratlema meetmed, mis võimaldavad taastada selle isiku õigused, keda ühenduse õigusega vastuolus oleva sätte alusel ei kantud 10. juuni 2004. aasta Euroopa Parlamendi liikmete valimisteks valijate registrisse ja kes seega ei saanud neil valimistel osaleda. Need meetmed, mille hulka võib kuuluda riigile süüks arvatava ühenduse õiguse rikkumisega põhjustatud kahju hüvitamine, peavad vastama võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteile.
Kohtukulud
72. Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:
1. Isikud, kellel on mõne liikmesriigi kodakondsus ja kes elavad või kelle alaline elukoht on EÜ artikli 299 lõikes 3 osundatud ülemeremaade ja -territooriumide hulka kuuluval territooriumil, võivad tugineda õigustele, mis on liidu kodanikele antud asutamislepingu teises osas.
2. Kuigi kehtiva ühenduse õiguse kohaselt ei keela miski liikmesriikidel ühenduse õigust arvestades määratleda Euroopa Parlamendi valimistel hääletamis- ja kandideerimisõiguse omamise tingimused sellel territooriumil elamise kriteeriumi kaudu, kus need valimised korraldatakse, välistab võrdse kohtlemise põhimõte siiski, et valitud kriteeriumide tulemusena koheldakse võrreldavates olukordades olevaid kodanikke erinevalt, ilma et niisugune erinev kohtlemine oleks objektiivselt põhjendatud.
3. Iga liikmesriik peab oma siseriiklikus õiguskorras määratlema meetmed, mis võimaldavad taastada selle isiku õigused ( rechtsherstel ), keda ühenduse õigusega vastuolus oleva sätte alusel ei kantud 10. juuni 2004. aasta Euroopa Parlamendi liikmete valimisteks valijate registrisse ja kes seega ei saanud neil valimistel osaleda. Need meetmed, mille hulka võib kuuluda riigile süüks arvatava ühenduse õiguse rikkumisega põhjustatud kahju hüvitamine, peavad vastama võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetele.