Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
RIMVYDAS
NORKUS
prednesené
7. mája
2026(1)
Vec C‑276/25
RÖSLE GROUP GmbH
proti
EVROmat a.s.
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Nejvyšší soud (Česká
republika)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Duševné
vlastníctvo – Smernica
2004/48/ES – Vymožiteľnosť
práv
duševného
vlastníctva – Konanie
týkajúce
sa
porušenia
práva
duševného
vlastníctva – Právo
na
informácie – Rozsah – Právo
nielen
na
informácie,
ale
aj
na
relevantné
dokumenty
preukazujúce
správnosť a úplnosť
týchto
informácií “
1.        Cieľom
práva
Únie
je
chrániť
práva
duševného
vlastníctva,
ktoré
sú
kľúčovou
hnacou
silou
úspechu
vnútorného
trhu.
Jedným
procesným
opatrením
osobitným
pre
túto
ochranu
je
právo
nositeľa
práva
duševného
vlastníctva
získať
informácie o pôvode a distribučných
sieťach
tovarov
alebo
služieb,
ktoré
porušujú
toto
právo.
Umožňuje
toto
opatrenie
získať
iba
informácie v zmysle
samotných
údajov
alebo
aj
podporné
dokumenty,
ktoré
môžu
preukázať
správnosť a úplnosť
týchto
informácií?
To
je
otázka, o ktorej
má
Súdny
dvor v prejednávanej veci
rozhodnúť.
Právny rámec
Právo Únie
2.        Na
účely
prejednávanej veci
sú
relevantné
odôvodnenia
1,
3,
10,
13,
14,
17,
20 a 21,
ako
aj
články 1,
3 a 6
až
8
smernice
2004/48/ES(2).
České právo
3.        Článok 8
smernice
2004/48
bol
do
českého
práva
prebratý
ustanovením § 3
zákona
č. 221/2006
Sb., o vymáhání práv z průmyslového vlastnictví (zákon
č. 221/2006 o vymáhaní
práv z priemyselného
vlastníctva).
Toto
ustanovenie § 3
stanovuje:
„1.      Oprávnená
osoba
môže
požadovať
voči
tretej
osobe,
a)      ktorá
na
účely
priameho
alebo
nepriameho
hospodárskeho
alebo
obchodného
prospechu
mala v držbe
tovar
porušujúci
právo;
alebo
b)      ktorá
na
účely
priameho
alebo
nepriameho
hospodárskeho
alebo
obchodného
prospechu
užívala
služby
porušujúce
právo;
alebo
c)      o ktorej
sa
zistilo,
že
poskytla
na
účely
priameho
alebo
nepriameho
hospodárskeho
alebo
obchodného
prospechu
služby
používané
pri
činnostiach
porušujúcich
právo;
alebo
d)      ktorá
bola
označená
za
osobu
uvedenú v písmene
a),
b)
alebo
c)
ako
osoba
zapojená
do
výroby,
spracovania,
skladovania
alebo
distribúcie
tovaru
či
poskytovania
služieb,
informácie o pôvode a distribučných
sieťach
tovarov
alebo
služieb,
ktorými
je
porušované
právo.
2.      Ak
informácia
uvedená v odseku
1
nie
je
poskytnutá
dobrovoľne v primeranej
lehote,
oprávnená
osoba
ju
môže
požadovať
podaním
návrhu
na
súde v rámci
konania o porušení
práva.
Súd
žalobu
zamietne,
ak
by
to
bolo v nepomere k závažnosti
ohrozenia
či
porušenia
práva.
3.      Informácie
obsahujú:
a)      meno a priezvisko
alebo
obchodné
meno
či
názov a miesto
trvalého
pobytu
alebo
sídla
výrobcu,
spracovateľa,
skladovateľa,
distribútora,
dodávateľa a iného
predchádzajúceho
držiteľa
tovaru
alebo
služby
porušujúcej
právo;
b)      údaje o vyrobených,
zhotovených,
dodaných,
skladovaných,
prijatých
alebo
objednaných
množstvách,
ako
aj o cene
získanej
za
dané
tovary
alebo
služby.
(4)      Ustanovením
odsekov
1 a 2
zostávajú
nedotknuté
ustanovenia
osobitných
právnych
predpisov,
ktoré
upravujú
najmä:
a)      právo
získať
informácie v širšom
rozsahu;
b)      použitie
informácií v občianskoprávnom
alebo
trestnom
konaní;
c)      zodpovednosť
za
zneužitie
práva
na
informácie;
d)      povinnosť
zachovávať
mlčanlivosť;
e)      právo
odmietnuť
poskytnutie
informácií,
ak
by
osoba
uvedená v odseku
1
pripustila
svoju
vlastnú
účasť
alebo
účasť
blízkych
osôb
na
porušovaní
práva;
f)      ochranu
dôvernosti
zdrojov
informácií
alebo
spracovanie
osobných
údajov.“
Skutkové okolnosti sporu vo veci samej, prejudiciálna otázka a konanie na Súdnom dvore
4.        Vo
veci
samej
ide o spor
medzi
spoločnosťou
RÖSSLE
GROUP
založenou
podľa
nemeckého
práva,
ktorá
je
majiteľkou
dizajnov
Spoločenstva
č. 004702645‑0001 a č. 004702645‑0002
(oba s právom
prednosti k 9. februáru
2018) a tieto
dizajny
používala
pri
výrobe
svojich
výrobkov, a spoločnosťou
EVROmat založenou
podľa
českého
práva,
ktorá
podľa
tvrdení
spoločnosti
RÖSSLE
uvádzala
na
trh
výrobok
(klapku
ako
súčasť
systému
na
odvádzanie
dažďovej
vody)
tvarovo
zhodný s dizajnom
spoločnosti
RÖSSLE
GROUP.
5.        RÖSSLE
GROUP
okrem
iného
požadovala,
aby
súd
uložil
spoločnosti
EVROmat povinnosť
zdržať
sa
výroby,
ponuky a predaja
predmetného
výrobku a tiež,
aby
jej
uložil
povinnosť
poskytnúť
spoločnosti
RÖSSLE
GROUP
príslušné
informácie
týkajúce
sa
tohto
výrobku,
vrátane
povinnosti
predložiť
príslušné
dokumenty
dokladajúce
tieto
informácie.
6.        Městský soud v Praze (Mestský
súd
Praha,
Česká
republika)
ako
prvostupňový
súd
žalobu
spoločnosti
RÖSSLE
GROUP v celom
rozsahu
zamietol.
Vrchní
soud v Praze (Vrchný
súd
Praha,
Česká
republika)
však v odvolacom
konaní
rozsudok
vydaný v prvostupňovom
konaní
zmenil
tak,
že
nariadil
spoločnosti
EVROmat jednak,
aby
sa
zdržala
výroby,
ponuky a predaja
výrobku a jednak
poskytla
spoločnosti
RÖSSLE
GROUP
tieto
informácie
týkajúce
sa
tohto
výrobku:
a)
meno a priezvisko
alebo
obchodné
meno
alebo
názov a miesto
trvalého
pobytu
alebo
sídlo
výrobcu,
spracovateľa,
distribútora,
dodávateľa a akéhokoľvek
iného
predchádzajúceho
držiteľa
tohto
tovaru a b)
údaje o vyrobených,
zhotovených,
dodaných,
skladovaných,
prijatých
alebo
objednaných
množstvách,
ako
aj o cene
zaplatenej a získanej
za
uvedený
tovar.
7.        Odvolací
súd
však
potvrdil,
že
rozsudok
prvostupňového
súdu v časti, v ktorej
sa
zamieta
návrh
spoločnosti
RÖSSLE
GROUP
na
predloženie
dokumentov
dokladajúcich
tieto
informácie.
Odvolací
súd
odôvodnil
svoje
rozhodnutie o nároku
na
poskytnutie
informácií
tým,
že
podľa § 3
ods. 1 písm. a)
zákona
č. 221/2006
možno
nariadiť
len
poskytnutie
informácií, a nie
už
predloženie
podporných
dokumentov,
pretože
povinnosť
predložiť
príslušné
dokumenty
by
predstavovala
výrazné
rozšírenie
zákonnej
povinnosti a okrem
iného
by
zvýšila
náklady
povinnej
osoby.
8.        RÖSSLE
GROUP a EVROmat podali
proti
rozsudku
odvolacieho
súdu
dovolanie
na
Nejvyšší soud (Najvyšší
súd,
Česká
republika),
ktorý
je
vnútroštátnym
súdom
predkladajúcim
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania, a uplatnili
dôvod
založený
na
nesprávnom
právnom
posúdení.
9.        Podľa
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu
Súdny
dvor
doposiaľ
neriešil
otázku,
„či
súkromný
subjekt,
ktorý
je
povinný
poskytovať
informácie
podľa
článku 8
smernice
2004/48/ES
(alebo
podľa
normy
vnútroštátneho
práva,
ktorou
bolo
právo
na
informácie
prebraté),
môže
byť
povinný
preukázať
správnosť a úplnosť
poskytnutých
informácií
predložením
príslušných
dokumentov
navrhovateľovi“.
Predkladajúci
vnútroštátny
súd
sa
domnieva,
že
ustanovenia
práva
Únie v tejto
oblasti
neposkytujú
jednoznačnú
odpoveď
na
položenú
otázku
tak,
aby k nej
bolo
možné
dospieť
bez
akýchkoľvek
rozumných
pochybností
(resp.
nepredstavujú
acte clair).
10.      Za
týchto
podmienok
Nejvyšší soud (Najvyšší
súd)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
túto
prejudiciálnu
otázku:
„Majú
sa
ustanovenia
článku 8
ods. 1 a 2
smernice
[2004/48]
vykladať v tom
zmysle,
že
vnútroštátny
súd
musí
na
návrh
navrhovateľa
uložiť
porušovateľovi
(alebo
inej
osobe v ňom
uvedenej)
nielen
povinnosť
poskytnúť
informácie
uvedené v tomto
článku,
ale
aj
povinnosť
preukázať
správnosť a úplnosť
týchto
informácií
predložením
príslušných
dokumentov
navrhovateľovi?“
11.      Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania z 19. marca 2025
bol
doručený
do
kancelárie
Súdneho
dvora
11. apríla
2025.
Písomné
pripomienky
predložili
RÖSSLE
GROUP,
ktorá
je
žalobkyňou
vo
veci
samej, a Európska
komisia.
Súdny
dvor
podľa
článku 76
ods. 2
svojho
rokovacieho
poriadku
rozhodol,
že
pojednávanie
sa
neuskutoční.
Analýza
12.      Svojou
jedinou
prejudiciálnou
otázkou
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd
pýta
na
rozsah
práva
na
informácie
podľa
článku 8
ods. 1 a 2
smernice
2004/48.
Konkrétne
sa
snaží
zistiť,
či
tento
článok
priznáva
nositeľovi
práva
duševného
vlastníctva,
ktoré
je
porušované,
výsadné
právo
na
to,
aby
sa
mu v prípade
splnenia
podmienok
uvedeného
článku
len
poskytli
informácie
uvedené v tom
istom
článku,
alebo
aby
mu
boli
tiež
predložené
dokumenty,
ktoré
môžu
preukázať
správnosť a úplnosť
týchto
informácií.
13.      Predkladajúci
vnútroštátny
súd,
ktorý
zrejme
kladie
osobitný
dôkaz
na
význam
pojmu
„informácia“,
ktorý
je
uvedený v článku 8
ods. 1 a 2
smernice
2004/48 a podľa
jeho
názoru
odkazuje
na
samotné
údaje,
zastáva
názor,
že
predmetom
konania
podľa
tohto
článku
môže
byť
len
poskytnutie
informácií.
Naproti
tomu
Komisia a RÖSSLE
GROUP v podstate
tvrdia,
že
rozsah
práva
na
informácie v zmysle
uvedeného
článku
by
sa
mal
vykladať
široko
tak,
že
zahŕňa
nielen
poskytnutie
informácií,
ale
aj
predloženie
dokumentov,
ktoré
môžu
preukázať
ich
správnosť a úplnosť.
14.      V tejto
súvislosti
treba
na
úvod
pripomenúť,
že
podľa
článku 8
ods. 1 písm. c)
smernice
2004/48
vyplýva,
že
členské
štáty
zabezpečia,
aby v súvislosti s konaním
týkajúcim
sa
porušenia
práva
duševného
vlastníctva
mohli
príslušné
súdne
orgány
na
odôvodnený a primeraný
návrh
navrhovateľa
nariadiť,
aby
porušovateľ
a/alebo
akákoľvek
iná
osoba
poskytla
informácie o pôvode a distribučných
sieťach
tovarov
alebo
služieb,
ktoré
porušujú
právo
duševného
vlastníctva,
ak
sa
zistí,
že v komerčnom
rozsahu
poskytuje
služby
využívané v činnostiach
spojených s porušovaním
práv.
15.      Článok 8
ods. 2 písm. a)
smernice
2004/48
spresňuje,
že
informácie
uvedené v odseku
1
tohto
článku
musia,
ak
je
to
potrebné,
obsahovať
mená a adresy
producentov,
výrobcov,
distributérov,
dodávateľov a iných
predošlých
vlastníkov
tovarov
alebo
služieb,
ako
aj
zamýšľaných
veľko‑ a malopredajcov a informácie o vyprodukovaných,
vyrobených,
dodaných,
obdržaných
alebo
objednaných
množstvách,
ako
aj
cenu
príslušného
tovaru
alebo
služieb.
16.      Znenie
článku 8
ods. 1 a 2
smernice
2004/48
neuvádza
nič o tom,
či
členské
štáty
musia
zabezpečiť,
aby
príslušné
súdy
mohli v situácii, o akú
ide
vo
veci
samej,
nariadiť
žalovanému
nielen
to,
aby
poskytol
požadované
informácie,
ale
aj
aby
preukázal
ich
správnosť a úplnosť.
Inými
slovami,
zo
znenia
tohto
článku
nie
je
možné
vyvodiť, v akej
forme
majú
byť
informácie
poskytnuté,
ani
spôsob
ich
odovzdania.
Na
základe
znenia
uvedeného
článku 8
ods. 1 a 2
však
tiež
nemožno
vylúčiť,
že
tieto
informácie
budú
poskytnuté
vo
forme
dokumentov,
ktoré
preukazujú
ich
správnosť a úplnosť.(3)
17.      Z judikatúry
Súdneho
dvora
však
vyplýva,
že
konanie o žiadosti o informácie
stanovené v článku 8
smernice
2004/48 v prospech
nositeľa
práv
duševného
vlastníctva
je
samostatným
konaním a osobitosťou
práva
Únie.(4) Právo
na
informácie
zakotvené v článku 8
ods. 1
smernice
2004/48
konkretizuje
základné
právo
na
účinný
prostriedok
nápravy,
ktoré
je
zaručené
článkom 47
Charty
základných
práv
Európskej
únie, a tým
zabezpečuje
účinný
výkon
základného
práva
vlastniť
majetok,
ktorého
súčasťou
je
právo
duševného
vlastníctva
chránené
jej
článkom 17
ods. 2.
Toto
právo
na
informácie
teda
nositeľovi
práva
duševného
vlastníctva
umožňuje
identifikovať
toho,
kto
právo
nositeľa
porušuje, a urobiť
ďalšie
potrebné
kroky
na
ochranu
tohto
práva
duševného
vlastníctva,
ako
napr.
podanie
návrhu
na
predbežné
opatrenie
podľa
článku 9
ods. 1 a 2
smernice
2004/48
alebo
na
náhradu
ujmy
podľa
článku 13
tejto
smernice.
Ak
nositeľ
takéhoto
práva
nebude v plnom
rozsahu
oboznámený o rozsahu
porušenia
svojho
práva
duševného
vlastníctva,
nebude
schopný
určiť
alebo
konkrétne
vyčísliť
škodu,
na
ktorej
náhradu
má z dôvodu
tohto
porušenia
nárok.(5) Je
teda
zrejmé,
že
článok 8
ods. 1 a 2
smernice
2004/48
stanovuje
procesné
opatrenie,
ktoré
umožňuje
nositeľovi
práva
duševného
vlastníctva
získať
informácie,
ktoré
mu
umožnia
zistiť
informácie o osobách
podieľajúcich
sa
na
porušení
jeho
práva a rozsah
tohto
porušenia.
18.      Zastávam
názor,
že
informácie o skutočnom
rozsahu
porušenia a o osobách,
ktoré
sa
na
ňom
podieľajú,
boli
poskytnuté
vtedy,
ak
sú
poskytnuté
informácie
správne a úplné.
Na
účely
zabezpečenia
správnosti a úplnosti
týchto
informácií
treba
právo
na
informácie v zmysle
článku 8
ods. 1 a 2
smernice
2004/48
chápať
tak,
že
sa
týka
nielen
poskytnutia
informácií,
ktoré
sú v ňom
uvedené,
ale
aj
predloženia
dokumentov
potvrdzujúcich
ich
správnosť a úplnosť,
ak o to
navrhovateľ
požiada.
Tento
prístup
môžu
podporiť
kontextuálne a teleologické
prvky.(6)
19.      Pokiaľ
ide o kontext
článku 8
ods. 1 a 2
smernice
2004/48,
treba
uviesť,
že
jej
odôvodnenie
21
stanovuje,
že
právo
na
informácie,
ktorého
cieľom
je
zabezpečiť
vysokú
úroveň
ochrany,
umožňuje
získať
presné
informácie o pôvode
neoprávnene
používaných
tovarov
alebo
služieb,
distribučných
kanáloch a totožnosti
akýchkoľvek
tretích
strán
zapojených
do
porušenia
práv.
Toto
odôvodnenie
tak
môže
podporiť
výklad,
podľa
ktorého
by
právo
na
informácie v zmysle
tohto
článku 8
ods. 1 a 2
malo
zabezpečiť,
aby
nositeľ
práva
duševného
vlastníctva,
ktoré
bolo
porušené,
získal
presne
určené
údaje(7) na
základe
potvrdzujúcich
dôkazov.
20.      Predkladajúci
vnútroštátny
súd
zastáva
názor,
že
predloženie
dokumentov
na
účely
preukázania
tvrdenia o porušení
práva
duševného
vlastníctva
by
malo
byť
predmetom
následného
vykonávacieho
(exekučného)
konania v súlade s pravidlami
vnútroštátneho
práva
pod
podmienkou
dodržania
pravidiel
stanovených v článkoch 6 a 7
smernice
2004/48.
Inými
slovami,
konania
začaté
na
základe
článkov 6 a 7 a konania
začaté
na
základe
článku 8
tejto
smernice
sú
samostatnými
konaniami,
pričom
konania
podľa
článku 8
predchádzajú
konaniam
začatým
na
základe
týchto
článkov 6 a 7.
21.      Treba
poznamenať,
že v smernici
2004/48
nič
nenasvedčuje
tomu,
že
by
tieto
procesné
opatrenia
mali
povinne
podliehať
chronologickému
poradiu,
ktoré
navrhuje
predkladajúci
vnútroštátny
súd.
Treba
pripomenúť,
že
všetky
tieto
opatrenia,
ktoré
sú
vymenované v kapitole
2
tejto
smernice,
nazvanej
„Opatrenia,
postupy a prostriedky
právnej
nápravy“,
sú
rozdelené
do
rôznych
oddielov
podľa
ich
procesnej
kategórie.
22.      Články 6 a 7
smernice
2004/48,
ktoré
sa
nachádzajú v jej
oddiele
2,
ktorý
sa
týka
dôkazov, a ktoré
konkrétne
stanovujú
povinnosti
členských
štátov
na
účely
zabezpečenia,
aby boli k dispozícii účinné prostriedky predkladania, získavania a zabezpečovania dôkazov,
majú
za
cieľ
zabezpečiť,
aby
sa
navrhovateľovi a príslušným
súdnym
orgánom
poskytli
informácie
potrebné
na
určenie,
či
došlo k porušeniu
práv
duševného
vlastníctva, a prípadne
na
učenie
dôsledkov
tohto
porušenia.(8) Navyše
odôvodnenie
20
tejto
smernice
zdôrazňuje
nielen
význam
dôkazu
na
zistenie
porušenia
práv
duševného
vlastníctva,
ale
tiež
treba
priznať
význam
tomu,
aby
prostriedky
predkladania,
získavania a zabezpečovania
dôkazov
boli
skutočne
dostupné.
Cieľom
práva
na
informácie v zmysle
článku 8
ods. 1 a 2
smernice
2004/48
je
však
skôr
informovať
nositeľa
práva
duševného
vlastníctva
nie o samotnej
existencii
porušenia,
ale o jeho
zdroji a rozsahu.
23.      Navyše
sa
zdá,
že
procesné
opatrenia
stanovené v článkoch 6 a 7
smernice
2004/48
majú
širší
rozsah
ako
opatrenie
stanovené v článku 8
tejto
smernice,
pokiaľ
ide o dotknuté
informácie.
Tento
článok 8
ods. 2
totiž
taxatívne
vymedzuje
informácie,
ktoré
môžu
byť
predmetom
tohto
procesného
opatrenia,
zatiaľ
čo
tieto
články 6 a 7
sa
len
všeobecne
týkajú
dôkazov
bez
toho,
aby
vymedzovali
skutočnosti,
ktoré
sa
majú
týmito
dôkazmi
preukázať.
Okrem
toho
článok 8
smernice
2004/48
umožňuje
ísť
nad
rámec
informácií,
ktoré
možno
získať
len
od
porušovateľa, a identifikovať
tak
všetky
osoby,
ktoré
„stoja“
za
porušením,
často
ako
súčasť
komplexnej
distribučnej
siete.(9) Tieto
charakteristiky
vyššie
uvedených
procesných
opatrení
podľa
môjho
názoru
svedčia v prospech
záveru,
že
ide o autonómne
opatrenia,
ktoré
nie
sú
vzájomne
závislé a ktorých
vykonávanie
nie
je
viazané
na
určité
poradie.
24.      Právo
na
informácie
tak
predstavuje
„iné“
opatrenie
zamerané
na
zabezpečenie
vysokej
úrovne
ochrany,
než
sú opatrenia
týkajúce
sa
predkladania,
získavania a zabezpečovania
dôkazov.(10) V tejto
súvislosti
však
možno
právo
na
informácie a prostriedky
na
predkladanie a zabezpečovanie
dôkazov
prípadne
považovať
za
vzájomne
sa
doplňujúce.
Hoci
má
právo
na
informácie
ako
procesný
prostriedok
umožniť
získanie
informácií
vymenovaných v článku 8
ods. 2
smernice
2004/48,
zdá
sa
mi,
že
toto
právo
možno
uplatniť
spolu s inými
procesnými
opatreniami
týkajúcimi
sa
najmä
predkladania a získavania
dôkazov o porušení
práva
duševného
vlastníctva,
ak
sú
splnené
podmienky
na
uplatnenie
posledných
uvedených
opatrení v súlade s článkom 6
ods. 1
tejto
smernice.
25.      Odôvodnenie
14
smernice
2004/48
umožňuje
podporiť
záver,
že
procesné
opatrenia
uvedené
jednak v článku 8
ods. 1 a 2
tejto
smernice a jednak
najmä v článku 6
ods. 1
uvedenej
smernice
sa
vzájomne
dopĺňajú.
Toto
odôvodnenie
totiž
uvádza
opatrenia
uvedené v článku 6
ods. 1 a článku 8
ods. 2
tej
istej
smernice
spoločne
ako
opatrenia,
ktoré
sa
musia
uplatňovať
iba v súvislosti s konaním v komerčnom
rozsahu.
Tým
nie
je
dotknutá
možnosť
členských
štátov
uplatňovať
tieto
opatrenia
tiež v súvislosti s iným
konaním.(11)
26.      Navyše
podľa
judikatúry
Súdneho
dvora
môže
byť
žiadosť o informácie
podľa
článku 8
ods. 1
smernice
2004/48
podaná
tak
pred
začatím
konania o porušení
práva
duševného
vlastníctva(12),
ako
aj
po
právoplatnom
ukončení
takéhoto
konania.(13) Chronologické
poradie
navrhnuté
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom,
podľa
ktorého
by
sa
mali
najprv
podať
žiadosti o poskytnutie
informácií a až
následne
žiadosti o predloženie
podporných
dokumentov,
však
môže
byť v rozpore s vyššie
opísaným
kontextom.
27.      Okrem
toho
chronologické
poradie,
keď
je
žiadosť o informácie
vybavovaná
pred
overením
správnosti a úplnosti
týchto
informácií,
môže
byť v rozpore
so
všeobecnou
povinnosťou
stanovenou v článku 3
smernice
2004/48,
ktorý
sa
má – vzhľadom
na
svoju
povahu
všeobecného
ustanovenia,
ako
vyplýva z názvu
oddielu
1, v ktorom
sa
táto
povinnosť
nachádza v kapitole II
tejto
smernice,
ktorá
upravuje
„Opatrenia,
postupy a prostriedky
právnej
nápravy“ – uplatňovať
na
celú
oblasť
ochrany
práv
duševného
vlastníctva,
na
ktorú
sa
vzťahuje
uvedená
smernica.(14) Konkrétne,
ak
by
sa
správnosť a úplnosť
informácií
poskytnutých
na
základe
článku 8
ods. 1 a 2
smernice
2004/48
mala
overiť v rámci
následného
vykonávacieho
(exekučného)
konania,
hrozilo
by,
že
by
sa
konanie
zbytočne
predĺžilo a skomplikovalo,
ba
dokonca
by
bolo
nákladnejšie,
najmä
pre
nositeľa
práva
duševného
vlastníctva,
ktoré
je
porušené.(15) Navyše
riešenie,
ktoré
má
odlíšiť
poskytnutie
informácií
od
predloženia
dokumentov
dokladajúcich
správnosť a úplnosť
týchto
informácií,
sa
môže z hľadiska
riadneho
výkonu
spravodlivosti
ukázať
ako
málo
odôvodnené.
28.      Tento
kontext
teda
podľa
môjho
názoru
bráni
záveru,
ku
ktorému
dospel
predkladajúci
vnútroštátny
súd a podľa
ktorého
má
byť
overenie
úplnosti a správnosti
informácií
poskytnutých v zmysle
článku 8
ods. 1 a 2
smernice
2004/48
predmetom
až
následného a samostatného
vykonávacieho
(exekučného)
konania
pod
podmienkou
dodržania
pravidiel
vyplývajúcich z článkov 6 a 7
smernice
2004/48, a to
aj
napriek
tomu,
že o to
nositeľ
práva
duševného
vlastníctva
požiadal v rámci
výkonu
svojho
práva
na
informácie.
29.      Z teleologického
hľadiska
sa
zdá,
že
záver,
podľa
ktorého
sa
na
žiadosť
nositeľa
práva
duševného
vlastníctva v zmysle
článku 8
ods. 1 a 2
smernice
2004/48
musia
poskytnúť
nielen
informácie
uvedené v tomto
článku,
ale
aj
dokumenty
potvrdzujúce
ich
správnosť a úplnosť,
je
najviac v súlade s cieľom
smernice
2004/48.
30.      Normotvorca
Únie
sa
totiž
prostredníctvom
tejto
smernice
rozhodol
zabezpečiť
vysokú,
rovnocennú a jednotnú
úroveň
ochrany
duševného
vlastníctva
na
vnútornom
trhu
aproximáciou
právnych
predpisov
členských
štátov(16), a vykonať
tak
minimálnu
harmonizáciu
týkajúcu
sa
dodržiavania
práv
duševného
vlastníctva
vo
všeobecnosti.(17) Ochrana
duševného
vlastníctva
je
podstatným
prvkom
úspechu
vnútorného
trhu.
Konkrétne
táto
ochrana
duševného
vlastníctva
je
dôležitá
nielen
pre
podporu
inovácie a tvorivosti,
ale
tiež
na rozvoj
zamestnanosti a zvyšovanie
konkurencieschopnosti.(18)
31.      Prostriedky
vymožiteľnosti
práv
duševného
vlastníctva
majú
prvoradú
dôležitosť
pre
úspech
vnútorného
trhu.(19) V tomto
ohľade
smernica
stanovuje
opatrenia,
postupy a prostriedky
právnej
nápravy
potrebné
na zabezpečenie
vymožiteľnosti
práv
duševného
vlastníctva.(20) Súdny
dvor
rozhodol,
že
ustanovenia
tejto
smernice
nemajú
za
cieľ
upraviť
všetky
aspekty
spojené s právami
duševného
vlastníctva, ale len tie z nich, ktoré sa na jednej strane týkajú dodržiavania týchto práv a na druhej strane ich porušenia, pričom stanovujú existenciu účinných právnych prostriedkov určených na predchádzanie, ukončenie alebo nápravu akéhokoľvek porušenia existujúceho práva duševného vlastníctva.(21)
32.      Právo
na
informácie
stanovené v článku 8
ods. 1 a 2
smernice
2004/48
je
teda
inštrumentálnym
právom,
ktoré
má
zabezpečiť
účinnú
ochranu
duševného
vlastníctva a do
určitej
miery
vyrovnať
rozsah
informácií,
ktoré
majú k dispozícii
osoba,
ktorá
údajne
porušila
právo
duševného
vlastníctva, a nositeľ
tohto
práva.(22) Preto
sa
rovnako
ako
Komisia
domnievam,
že
správnosť a úplnosť
informácií,
ktoré
toto
právo
na
informácie
umožňuje
získať,
sú
zásadné
na
zabezpečenie
potrebného
účinku
uvedeného
práva a vo
všeobecnosti
ochrany
práv
duševného
vlastníctva,
ktoré
majú
opatrenia
stanovené
smernicou
2004/48
zaručiť.
33.      V tejto
súvislosti
treba
pripomenúť,
že
keď
bola
Súdnemu
dvoru
vo
veci
Knor položená
otázka
týkajúca
sa
požiadaviek,
ktoré
musí
navrhovateľ
splniť,
aby
na
účely
žiadosti o informácie
založenej
na
článku 8
ods. 1
smernice
2004/48
preukázal,
že
je
nositeľom
práva
duševného
vlastníctva,
konštatoval,
že
na
účely
spresnenia
dostatočnosti
dôkazov
predložených v rámci
konania o tejto
žiadosti o informácie
je
potrebné
zohľadniť
povahu
práva
duševného
vlastníctva a prípadné
osobitné
formálne
náležitosti,
ktoré
sú
podmienkou
na
získanie
tohto
práva, a vnútroštátnemu
súdu
teda
prináleží
preskúmať,
či
tento
navrhovateľ
predkladá
dostatočné
dôkazy o tom,
že
je
nositeľom
práva
duševného
vlastníctva.(23)
34.      Nebolo
by v tejto
súvislosti
treba
sa
zamyslieť
nad
prípadnou
potrebou
nastolenia
určitej
rovnováhy
medzi
požiadavkami v oblasti
ochrany
práv
duševného
vlastníctva
podľa
smernice
2004/48,
ako
je
zabezpečená
procesným
opatrením
stanoveným v jej
článku 8
ods. 1?
Ak
je
napríklad
navrhovateľ v rámci
žiadosti o informácie o rozsahu
porušenia
jeho
práva
duševného
vlastníctva
povinný
predložiť
dostatočné
dôkazy
na
preukázanie
existencie
tohto
práva,
prečo
by
mali
byť
porušovateľ
alebo
akákoľvek
tretia
osoba
oslobodení
od
povinnosti
predložiť
dokumenty,
ktoré
môžu
potvrdiť
úplnosť a správnosť
informácií
poskytnutých v rámci
tohto
konania?
35.      Táto
požiadavka
predložiť
nielen
samotné
informácie,
ale
aj
podporné
dokumenty
sa
mi
zdá
odôvodnená o to
viac,
že
právo
na
informácie v zmysle
článku 8
smernice
2004/48
nie
je
absolútnym
právom.
Toto
právo
je
totiž
regulované,
pretože
sa
netoleruje
žiadne
zneužitie
tohto
práva.(24) Konkrétne
ak
sa
konštatuje,
že
žiadosť o priznanie
práva
na
informácie
je
zneužívajúca,
predkladajúci
vnútroštátny
súd
ju
musí
zamietnuť.(25) Je
tiež
zrejmé,
že
všeobecná
zásada
práva
Únie,
podľa
ktorej
„nikto
nie
je
povinný
plniť
nemožné“(26),
sa
uplatní,
ak
sa
od
porušovateľa
alebo
akejkoľvek
tretej
osoby
vyžaduje,
aby
nositeľovi
práva
duševného
vlastníctva
poskytli
informácie v súlade s týmto
článkom 8,
vrátane
dokumentov,
ktoré
ich
potvrdzujú.
Konkrétne
by
sa
malo
vyžadovať
predloženie
len
tých
podporných
dokumentov,
ktoré
sú
obvykle
dostupné, a to
za
podmienok,
ktoré
sú
upravené
vnútroštátnym
právom a ktoré
musia
byť
upravené
tak,
aby
umožnili
dosiahnutie
cieľov
smernice
2004/48,
najmä
tým,
že
zabezpečia
účinnosť a primeranosť
procesného
opatrenia,
ktorým
je
právo
na
informácie,(27) a zároveň
zabezpečia
rovnováhu
medzi
právami a povinnosťami
účastníkov
konania.
36.      Napokon z praktického
hľadiska
treba
pripomenúť,
že
medzi
informáciami, o ktorých
preukázanie
žiada
RÖSSLE
GROUP,
sú
informácie o vyrobených,
zhotovených,
dodaných,
skladovaných,
prijatých
alebo
objednaných
množstvách,
ako
aj o cene
zaplatenej a získanej
za
tento
tovar.
37.      Pokiaľ
však
ide o tieto
informácie, a najmä o množstvá a cenu
zaplatenú a získanú
za
tovar,
je
ťažké
si
predstaviť,
že
by
podľa
normotvorcu
Únie
stačilo,
aby
porušovateľ
alebo
akákoľvek
tretia
osoba,
na
ktorú
sa
vzťahuje
článok 8
ods. 1
smernice
2004/48,
poskytli
len
informácie v zmysle
príslušných
údajov a nepredložili
dokumenty,
ktoré
ich
preukazujú,
ako
sú
objednávky,
potvrdenia o prijatí
alebo
faktúry. Z tohto
hľadiska a najmä
vzhľadom
na
vysokú
úroveň
ochrany,
ktorú
chcel
tento
normotvorca
zabezpečiť
prostredníctvom
smernice
2004/48,
by
bolo
ťažko
predstaviteľné
oddeliť
poskytnutie
informácií o rozsahu
porušenia
práva
duševného
vlastníctva
od
predloženia
dokumentov
dokladajúcich
tieto
informácie.
Bez
predložených
dokumentov
dokladajúcich
poskytnuté
informácie
by
totiž
nositeľ
práva
duševného
vlastníctva,
ktoré
je
porušené,
nemal
žiadny
prostriedok
na
overenie,
či
tieto
informácie
nie
sú
nesprávne,
nepresné
alebo
neúplné.
Za
takýchto
okolností
uloženie
povinnosti
tomuto
nositeľovi,
aby
začal
následné
konanie s cieľom
získať
naslepo
podporné
dokumenty
bez
toho,
aby
mal k dispozícii
indície,
pokiaľ
ide o správnosť
poskytnutých
informácií,
by
však
bolo
vzhľadom
na
túto
vysokú
úroveň
ochrany
práv
duševného
vlastníctva, o ktorú
sa
usiluje
smernica
2004/48,
málo
uspokojivé.
38.      Na
základe
všetkých
vyššie
uvedených
dôvodov
sa
domnievam,
že
na
prejudiciálnu
otázku
položenú v prejednávanej veci
treba
odpovedať
kladne.
Konkrétne
článok 8
ods. 1 a 2
smernice
2004/48
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
na
žiadosť
nositeľa
práva
duševného
vlastníctva v zmysle
tohto
článku
musia
byť
poskytnuté
nielen
informácie,
ktoré
sú v ňom
uvedené,
ale
aj
príslušné
dokumenty,
ktoré
môžu
potvrdiť
ich
správnosť a úplnosť.
Návrh
39.      Vzhľadom
na
predchádzajúce
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálnu
otázku,
ktorú
položil
Nejvyšší soud (Najvyšší
súd,
Česká
republika),
takto:
Článok 8
ods. 1 a 2
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2004/48/ES z 29. apríla
2004 o vymožiteľnosti
práv
duševného
vlastníctva
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že:
vnútroštátny
súd
musí
mať
možnosť
na
základe
odôvodnenej a primeranej
žiadosti
navrhovateľa
nariadiť
porušovateľovi
alebo
inej
osobe
uvedenej v tomto
článku,
aby
nielen
poskytli
informácie,
ktoré
sú v ňom
uvedené,
ale
aj
preukázali
správnosť a úplnosť
týchto
informácií
tým,
že
navrhovateľovi
predložia
príslušné
dokumenty.
1      Jazyk
prednesu:
francúzština.
2      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady z 29. apríla
2004 o vymožiteľnosti
práv
duševného
vlastníctva
(Ú. v. EÚ L 157,
2004,
s. 45;
Mim.
vyd.
17/002,
s. 32).
3      V tejto
súvislosti
treba
pripustiť,
že
pojem
„informácie“
je
veľmi
široký a vo
svojom
obvyklom
význame
odkazuje
na
akýkoľvek
údaj
bez
ohľadu
na
nosič,
na
ktorom
sú
tieto
informácie
uvedené,
vrátane
nosiča
obsahujúceho
písomne
zaznamenané
informácie.
Nebolo
by
teda
umelé
rozlišovať – už z textového
hľadiska – samotné
údaje
od
dokumentov, v ktorých
sú
uvedené?
Mimochodom, v iných
kontextoch,
než
je
smernica
2004/48,
ktoré
sú
síce
veľmi
špecifické,
ako
napríklad v oblasti
práva
hospodárskej
súťaže,
pokiaľ
ide o zhromažďovanie
informácií
týkajúcich
sa
predmetu
vyšetrovania,
Súdny
dvor
konštatoval,
že
vzhľadom
na
všeobecnú
povahu
pojmu
„informácie“
uvedeného v článku 19
ods. 1
nariadenia
Rady
(ES)
č. 1/2003
zo
16. decembra
2002 o vykonávaní
pravidiel
hospodárskej
súťaže
stanovených v článkoch
[101] a [102 ZFEÚ]
(Ú. v. ES L 1,
2003,
s. 1;
Mim.
vyd.
08/002,
s. 205),
sa
toto
ustanovenie
uplatňuje
bez
rozdielu
tak
na
kategóriu
„indície“
,
ako
aj
na
kategóriu
„dôkazy“
[rozsudok z 9. marca 2023,
Intermarché Casino Achats proti
Komisii
(C‑693/20 P,
EU:C:2023:172,
body 103
až
108)].
4      Rozsudok z 27. apríla
2023,
Castorama Polska a Knor (C‑628/21,
ďalej
len
„rozsudok
Knor“,
EU:C:2023:342,
body 40 a 45).
5      Pozri
rozsudok z 18. januára
2017,
NEW
WAVE
CZ
(C‑427/15,
EU:C:2017:18,
bod 25 a citovaná
judikatúra).
6      Podľa
ustálenej
judikatúry
je
na
účely
výkladu
ustanovenia
práva
Únie
potrebné
zohľadniť
nielen
jeho
znenie,
ale
aj
jeho
kontext a ciele
sledované
právnou
úpravou,
ktorej
je
súčasťou
[pozri
rozsudok
vo
veci
Knor (bod 36 a citovaná
judikatúra)].
7      Pokiaľ
ide o význam
pojmu
„presný“
(„précis“)
ako
synonymá
slova
„správny“
(„exact“),
pozri
Centre
national de
ressources textuelles et
lexicales (CNRTL),
https://www.cnrtl.fr/definition/pr%C3%A9cis.
8      Pozri v tomto
zmysle
oznámenie
Komisie
Európskemu
parlamentu,
Rade a Európskemu
hospodárskemu a sociálnemu
výboru z 29. novembra
2017,
Usmernenia o určitých
aspektoch
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2004/48/ES o vymožiteľnosti
práv
duševného
vlastníctva,
COM(2017)
708
final].
Použitie
pojmu
„informácie“ v tomto
oznámení v kontexte
článkov 6 a 7
smernice
2004/48
môže
podľa
môjho
názoru
podporiť
myšlienku,
že
nie
je
vhodné
striktne
oddeľovať
informácie a dôkazy.
Nič
totiž
nebráni
tomu,
aby
informácie
boli
obsiahnuté v týchto
dôkazoch.
9      Správa
Komisie
Európskemu
parlamentu,
Rade,
Európskemu
hospodárskemu a sociálnemu
výboru a Výboru
regiónov z 22. decembra
2010,
Uplatňovanie
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2004/48/ES o vymožiteľnosti
práv
duševného
vlastníctva
[SEC(2010) 1589
final,
s. 11].
10      Odôvodnenie
21 v spojení s odôvodnením
20
smernice
2004/48.
11      Odôvodnenie
14
smernice
2004/48
uvádza,
že
„za
konanie v komerčnom
rozsahu
sa
považuje
konanie s cieľom
priameho
alebo
nepriameho
ekonomického
prospechu;
to
spravidla
nezahŕňa
dobromyseľné
konanie
konečných
spotrebiteľov“.
12      Rozsudok
zo
17. júna
2021, M.I.C.M. (C‑597/19,
EU:C:2021:492,
body 84 a 96).
13      Rozsudok z 18. januára
2017,
NEW
WAVE
CZ
(C‑427/15,
EU:C:2017:18,
bod 28).
14      Podľa
tohto
ustanovenia
na
jednej
strane
opatrenia,
postupy a prostriedky
právnej
nápravy
potrebné
na
zabezpečenie
vymožiteľnosti
práv
duševného
vlastníctva,
medzi
ktoré
patrí
aj
právo
na
informácie
uvedené v článku 8
smernice
2004/48,
musia
byť
spravodlivé a nestranné a nesmú
byť
zbytočne
zložité
alebo
nákladné
alebo
mať
za
následok
príliš
dlhé
lehoty
alebo
neoprávnené
prieťahy
(odsek
1
tohto
ustanovenia).
Na
druhej
strane
tieto
opatrenia,
postupy a prostriedky
právnej
nápravy
musia
byť
účinné,
primerané a odradzujúce a musia
sa
uplatňovať
takým
spôsobom,
aby
sa
predišlo
vytváraniu
prekážok
zákonného
obchodu a musia
stanovovať
záruky
proti
ich
zneužívaniu
(odsek
2
uvedeného
ustanovenia).
15      V tejto
súvislosti
treba
zdôrazniť,
že
ak
by
naopak
náklady
mohli
byť
vyššie
pre
porušovateľa
alebo
akúkoľvek
tretiu
osobu
podieľajúcu
sa
na
porušení,
nepovažujem
to
za
problematické,
keďže
tieto
náklady
možno
vnímať
ako
prostriedok
odrádzajúci
od
porušovania
práv
duševného
vlastníctva v súlade s článkom 3
ods. 2
smernice
2004/48.
16      Pozri
odôvodnenie
10
smernice
2004/48 a rozsudok z 18. decembra
2019,
IT
Development (C‑666/18,
EU:C:2019:1099,
bod 38).
17      Rozsudok z 9. júla
2020,
Constantin Film
Verleih (C‑264/19,
EU:C:2020:542,
bod 36).
18      Odôvodnenie
1
smernice
2004/48.
19      Odôvodnenie
3
smernice
2004/48.
20      Článok 1
smernice
2004/48.
21      Pozri
rozsudok
zo
16. júla
2015,
Diageo Brands (C‑681/13,
EU:C:2015:471,
bod 73 a citovaná
judikatúra).
22      Pozri v tomto
zmysle
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Cruz
Villalón vo
veci
Coty Germany (C‑580/13,
EU:C:2015:243,
bod 24).
23      Rozsudok
Knor (
body 46,
47 a 51).
24      Článok 3
ods. 2
smernice
2004/48.
25      Pozri
rozsudok
Knor (bod 53 a citovaná
judikatúra).
26      Pozri
rozsudok
zo
6. novembra
2018,
Scuola Elementare Maria
Montessori/Komisia,
Komisia/Scuola Elementare Maria
Montessori a Komisia/Ferracci (C‑622/16 P až C‑624/16 P,
EU:C:2018:873,
bod 79 a citovaná
judikatúra).
27      Článok 3
ods. 2
smernice
2004/48.