62023CJ0293
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
z 28. novembra 2024 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Vnútorný trh s elektrinou – Smernica (EÚ) 2019/944 – Článok 2 body 28 a 29 – Pojem ‚distribúcia‘ – Pojem ‚prevádzkovateľ distribučnej sústavy‘ – Pojem ‚distribučná sústava‘ – Články 30 až 39 – Prevádzkovanie distribučnej sústavy – Podnik prevádzkujúci energetické zariadenie zahŕňajúce kogeneračnú jednotku a systém elektrických vedení, ktoré dodáva teplo, teplú vodu a elektrinu nájomcom v bytovom dome – Súbežný predaj vyrobenej elektriny – Vnútroštátna právna úprava oslobodzujúca prevádzkovateľa takéhoto zariadenia od povinností vyplývajúcich z tejto smernice pre prevádzkovateľov distribučnej sústavy“
Vo veci C‑293/23,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko) z 13. decembra 2022 a doručený Súdnemu dvoru 9. mája 2023, ktorý súvisí s konaním:
ENGIE Deutschland GmbH
proti
Landesregulierungsbehörde beim Sächsischen Staatsministerium für Wirtschaft, Arbeit und Verkehr,
za účasti:
Zwickauer Energieversorgung GmbH,
Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen,
SÚDNY DVOR (piata komora),
v zložení: predseda štvrtej komory I. Jarukaitis (spravodajca), vykonávajúci funkciu predsedu piatej komory, sudcovia D. Gratsias a E. Regan,
generálny advokát: A. Rantos,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
ENGIE Deutschland GmbH, v zastúpení: D. Legler, Rechtsanwalt,
–
Landesregulierungsbehörde beim Sächsischen Staatsministerium für Wirtschaft, Arbeit und Verkehr, v zastúpení: A. Hennersdorf, J. Leuschke a K. Meißner, splnomocnené zástupkyne,
–
Zwickauer Energieversorgung GmbH, v zastúpení: K. M. Schwabe, Rechtsanwalt,
–
Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen, v zastúpení: J. Kargel a C. Mögelin, splnomocnení zástupcovia,
–
Európska komisia, v zastúpení: O. Beynet a T. Scharf, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 bodov 28 a 29, ako aj článku 30 a nasl. smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/944 z 5. júna 2019 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrinou a o zmene smernice 2012/27/EÚ (Ú. v. ES L 158, 2019, s. 125).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou ENGIE Deutschland GmbH (ďalej len „ENGIE“) a Landesregulierungsbehörde beim Sächsischen Staatsministerium für Wirtschaft, Arbeit und Verkehr (Regulačný orgán spolkovej krajiny Sasko pri Ministerstve hospodárstva, práce a dopravy, Nemecko) (ďalej len „regulačný orgán spolkovej krajiny Sasko“) vo veci odmietnutia spoločnosti Zwickauer Energieversorgung GmbH (ďalej len „ZEV“), prevádzkovateľa distribučnej sústavy, pripojiť dve energetické zariadenia spoločnosti ENGIE ako zariadení pre vlastnú spotrebu do svojej sústavy a poskytnúť potrebné meracie miesta.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 2012/27/EÚ
3
Článok 2 bod 21 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2012/27/EÚ z 25. októbra 2012 o energetickej efektívnosti, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice 2009/125/ES a 2010/30/EÚ a ktorou sa zrušujú smernice 2004/8/ES a 2006/32/ES (Ú. v. EÚ L 315, 2012, s. 1), definuje „prevádzkovateľa distribučnej sústavy“ na účely tejto smernice ako „prevádzkovateľa distribučnej sústavy“ v zmysle najmä smernice Európskeho parlamentu a Rady 2009/72/ES z 13. júla 2009 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrinou, ktorou sa zrušuje smernica 2003/54/ES (Ú. v. EÚ L 211, 2009, s. 55).
Nariadenie (EÚ) 2019/943
4
Článok 2 bod 48 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/943 z 5. júna 2019 o vnútornom trhu s elektrinou (Ú. v. EÚ L 158, 2019, s. 54) definuje „prevádzkovateľa distribučnej sústavy“ ako „prevádzkovateľa distribučnej sústavy“ v zmysle článku 2 bodu 29 smernice 2019/944.
Smernica 2019/944
5
Odôvodnenia 7, 8, 18, 65 a 68 smernice 2019/944 uvádzajú:
„(7)
S cieľom vytvoriť vnútorný trh s elektrinou by členské štáty mali posilňovať integráciu svojich vnútroštátnych trhov a spoluprácu medzi prevádzkovateľmi sústav na úrovni [Európskej ú]nie a regiónov, a zahŕňať pretrvávajúce izolované sústavy, ktoré vytvárajú energetické ostrovy, ktoré v Únii pretrvávajú.
(8)
… cieľom tejto smernice [je] aj odstránenie pretrvávajúcich prekážok dobudovania vnútorného trhu s elektrinou. Vylepšený regulačný rámec musí prispievať k prekonaniu súčasných problémov fragmentovaných národných trhov…
…
(18)
… Integrácia trhov s elektrinou si vyžaduje vysoký stupeň spolupráce medzi prevádzkovateľmi sústav, účastníkmi trhu a regulačnými orgánmi_…
…
(65)
Nediskriminačný prístup k distribučnej sústave určuje prístup k odberateľom na maloobchodnej úrovni. Na vytvorenie rovnakých podmienok na úrovni maloobchodu by sa teda mala činnosť prevádzkovateľov distribučných sústav monitorovať tak, aby sa im zabránilo využívať vertikálnu integráciu, pokiaľ ide o ich konkurenčné postavenie na trhu, a to najmä vo vzťahu k odberateľom elektriny v domácnosti i k malým odberateľom elektriny mimo domácnosti.
…
(68)
Účinné oddelenie sa môže zabezpečiť len odstránením stimulov pre vertikálne integrované podniky vedúcich k diskriminácii konkurentov, pokiaľ ide o prístup k sústave a investície. Oddelenie vlastníctva, ktoré v sebe zahŕňa vymenovanie vlastníka sústavy za prevádzkovateľa sústavy a jeho nezávislosť od akýchkoľvek záujmov týkajúcich sa dodávky alebo výroby, jednoznačne predstavuje účinný a stabilný spôsob, ako vyriešiť vnútorný konflikt záujmov a zaistiť bezpečnosť dodávok. …“
6
Článok 1 tejto smernice, nazvaný „Predmet úpravy“ vo svojich prvých dvoch odsekoch stanovuje:
„Táto smernica stanovuje spoločné pravidlá výroby, prenosu, distribúcie, uskladňovania energie a dodávky elektriny spolu s ustanoveniami týkajúcimi sa ochrany spotrebiteľa s cieľom vytvoriť skutočne integrované konkurenčné, spotrebiteľsky orientované, flexibilné, spravodlivé a transparentné trhy s elektrinou v Únii.
Zámerom tejto smernice je využiť výhody integrovaného trhu na zabezpečenie dostupných a transparentných cien energie a nákladov pre spotrebiteľov, vysokej miery bezpečnosti dodávok a hladkého prechodu na udržateľný nízkouhlíkový energetický systém. Stanovuje hlavné pravidlá pre organizáciu a fungovania sektora elektriny Únie – najmä pravidlá o posilnení postavenia a ochrane spotrebiteľa, o otvorenom prístupe na integrovaný trh, o prístupe tretích strán k prenosovej a distribučnej infraštruktúre, pravidlá pre oddelenie a pravidlá o nezávislosti regulačných orgánov v členských štátoch.“
7
Podľa článku 2 uvedenej smernice s názvom „Vymedzenie pojmov“:
„Na účely tejto smernice sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov:
1.
‚odberateľ‘ je veľkoobchodný alebo koncový odberateľ elektriny;
…
7.
‚malý podnik‘ je podnik, ktorý zamestnáva menej ako 50 osôb a ktorého ročný obrat a/alebo celková ročná súvaha nepresahuje 10 miliónov EUR;
…
11.
‚občianske energetické spoločenstvo‘ je právny subjekt, ktorý:
a)
je založený na dobrovoľnej a otvorenej účasti a pod faktickou kontrolou členov alebo spoločníkov, ktorými sú fyzické osoby, miestne orgány vrátane obcí alebo malé podniky;
b)
má ako svoj hlavný cieľ poskytovať svojim členom alebo spoločníkom alebo miestnym oblastiam, v ktorých pôsobí, environmentálne, hospodárske alebo sociálne komunitné prínosy skôr než tvorenie finančného zisku; a
c)
môže sa zapojiť do výroby vrátane výroby z obnoviteľných zdrojov, distribúcie, dodávky, spotreby, agregácie, uskladňovania energie, služieb energetickej efektívnosti alebo služieb nabíjania elektrických vozidiel alebo do poskytovania iných energetických služieb svojim členom alebo spoločníkom;
12.
‚dodávka‘ je predaj elektriny odberateľom vrátane jej ďalšieho predaja
…
28.
‚distribúcia‘ je preprava elektriny vo vysokonapäťových, strednonapäťových a nízkonapäťových distribučných sústavách s cieľom jej distribuovania odberateľom, nezahŕňa však dodávku;
29.
‚prevádzkovateľ distribučnej sústavy‘ je fyzická alebo právnická osoba zodpovedná za prevádzku, zabezpečovanie údržby a v prípade potreby rozvoj distribučnej sústavy v danej oblasti a prípadne aj rozvoj jej prepojení s inými sústavami a za zabezpečovanie dlhodobej schopnosti sústavy uspokojovať primeraný dopyt po distribúcii elektriny;
…
42.
‚malá izolovaná sústava‘ je každá sústava, ktorá mala v roku 1996 spotrebu menšiu ako 3000 GWh, ak sa menej ako 5 % jej ročnej spotreby získava prostredníctvom prepojenia s inými sústavami;
43.
‚malá prepojená sústava‘ je každá sústava, ktorá mala v roku 1996 spotrebu menšiu ako 3000 GWh, ak sa viac ako 5 % jej ročnej spotreby získava prostredníctvom prepojenia s inými sústavami;
…“
8
Článok 4 rovnakej smernice, nazvaný „Slobodná voľba dodávateľa“, stanovuje:
„Členské štáty zabezpečia, aby všetci odberatelia mohli slobodne nakupovať elektrinu od dodávateľa, ktorého si sami vyberú, a zabezpečia, aby všetci odberatelia mohli mať súčasne viac ako jednu zmluvu o dodávke elektriny za predpokladu, že sa stanovia požadované pripojovacie a meracie body.“
9
Článok 12 smernice 2019/944 s názvom „Právo na zmenu dodávateľa a pravidlá pre poplatky s ňou spojené“ vo svojich odsekoch 1 a 4 spresňuje:
„1.   Zmena dodávateľa… sa musí uskutočniť v čo najkratšom čase. Členské štáty zabezpečia, aby odberateľ, ktorý si želá zmeniť dodávateľa… mohol pri dodržaní zmluvných podmienok takúto zmenu uskutočniť do maximálne troch týždňov od dátumu žiadosti. …
…
4.   Členské štáty zabezpečia, aby právo zmeniť dodávateľa… bolo odberateľom priznané nediskriminačne z hľadiska nákladov, úsilia a času.
…“
10
Podľa článku 15 tejto smernice s názvom „Aktívni odberatelia“:
„1.   Členské štáty zabezpečia, aby koncoví odberatelia boli oprávnení konať ako aktívni odberatelia…
2.   Členské štáty zabezpečia, aby aktívni odberatelia:
…
e)
podliehali transparentným a nediskriminačným sieťovým poplatkom, ktoré musia odrážať náklady a byť účtované osobitne pre elektrinu dodanú do siete a elektrinu spotrebovanú zo siete… čím sa zabezpečí, že budú primeraným a vyváženým spôsobom prispievať k rozdeleniu celkových nákladov na systém;
…“
11
Článok 16 uvedenej smernice s názvom „Občianske energetické spoločenstvá“ uvádza:
„1.   Členské štáty zriadia regulačný rámec umožňujúci vznik občianskych energetických spoločenstiev tým, že zabezpečia, aby:
…
e)
občianske energetické spoločenstvá podliehali… transparentným a nediskriminačným sieťovým poplatkom odrážajúcim náklady…, aby sa zabezpečilo, že prispejú primeraným a vyváženým spôsobom k celkovému rozdeleniu nákladov v systéme.
…
4.   Členské štáty sa môžu rozhodnúť, že občianskym energetickým spoločenstvám udelia právo spravovať distribučné sústavy v oblasti ich pôsobenia, a vymedziť príslušné postupy bez toho, aby bola dotknutá kapitola IV alebo iné pravidlá a predpisy vzťahujúce sa na prevádzkovateľov distribučných sústav. Ak sa takéto právo udelí, členské štáty zabezpečia, aby:
…
b)
sa na občianske energetické spoločenstvá vzťahovali primerané sieťové poplatky v miestach pripojenia medzi ich sieťou a distribučnou sústavou mimo občianskeho energetického spoločenstva a aby sa takéto sieťové poplatky vzťahovali oddelene na elektrinu poskytnutú do distribučnej sústavy a elektrinu spotrebovanú z distribučnej sústavy mimo občianskeho energetického spoločenstva…
…“
12
Článok 18 tej istej smernice spresňuje pravidlá týkajúce sa faktúr a informácií o vyúčtovaní.
13
Kapitola IV smernice 2019/944 s názvom „Prevádzkovanie distribučnej sústavy“ obsahuje články 30 až 39.
14
Článok 30 tejto smernice, nazvaný „Určenie prevádzkovateľov distribučných sústav“, stanovuje:
„Členské štáty určia alebo vyžadujú, aby podniky, ktoré vlastnia alebo sú zodpovedné za distribučné sústavy, určili jedného alebo viacerých prevádzkovateľov distribučných sústav na obdobie určené členskými štátmi vzhľadom na zváženie účinnosti a hospodárskej rovnováhy.“
15
Článok 31 tejto smernice, nazvaný „Úlohy prevádzkovateľov distribučných sústav“, uvádza:
„1.   Prevádzkovateľ distribučnej sústavy zodpovedá za zabezpečenie toho, že sústava dlhodobo vyhovuje odôvodneným požiadavkám na distribúciu elektriny, za prevádzku, údržbu a podľa hospodárskych podmienok za rozvoj bezpečnej, spoľahlivej a účinnej distribučnej sústavy vo svojej oblasti s náležitým ohľadom na životné prostredie a energetickú efektívnosť.
2.   V žiadnom prípade nesmie prevádzkovateľ distribučnej sústavy diskriminovať užívateľov sústavy alebo skupiny užívateľov sústavy, najmä nie v prospech svojich príbuzných podnikov.
3.   Prevádzkovateľ distribučnej sústavy poskytuje užívateľom sústavy informácie, ktoré potrebujú na efektívny prístup do sústavy a jej užívanie.
…
6.   Ak je prevádzkovateľ distribučnej sústavy zodpovedný za obstarávanie produktov a služieb potrebných na efektívnu, spoľahlivú a bezpečnú prevádzku distribučnej sústavy, prijme na tento účel objektívne, transparentné a nediskriminačné pravidlá, ktoré vypracuje v spolupráci s prevádzkovateľmi prenosových sústav a inými relevantnými účastníkmi trhu. Podmienky poskytovania takýchto produktov a služieb prevádzkovateľom distribučných sústav prípadne vrátane pravidiel a taríf sa stanovujú v súlade s článkom 59 ods. 7 nediskriminačným spôsobom, ktorý odzrkadľuje náklady, a uverejňujú sa.
…
9.   Prevádzkovatelia distribučných sústav spolupracujú s prevádzkovateľmi prenosových sústav na účinnom zapojení účastníkov trhu, ktorí sú pripojení do ich siete, do maloobchodných, veľkoobchodných a vyrovnávacích trhov. …
10.   Členské štáty alebo nimi určené príslušné orgány môžu prevádzkovateľom distribučných sústav povoliť vykonávanie iných činností, než sú činnosti stanovené v tejto smernici a v nariadení [2019/943], ak sú takéto činnosti potrebné na to, aby prevádzkovatelia distribučných sústav plnili svoje povinnosti podľa tejto smernice alebo [tohto nariadenia], za predpokladu, že regulačný orgán vyhodnotil potrebu takejto výnimky. Týmto odsekom nie je dotknuté právo prevádzkovateľov distribučných sústav vlastniť, vyvíjať, spravovať alebo prevádzkovať iné sústavy ako elektrizačné sústavy, ak toto právo členský štát alebo určený príslušný orgán udelil.“
16
Články 32 až 37 smernice 2019/944 sa týkajú stimulov na využívanie flexibility v distribučných sústavách (článok 32), integrácie elektromobility do elektrizačnej sústavy (článok 33), úloh prevádzkovateľov distribučných sústav z hľadiska spravovania údajov (článok 34), oddelenia prevádzkovateľov distribučných sústav, ak sú súčasťou vertikálne integrovaného podniku (článok 35), pravidiel vlastníctva zariadení na uskladňovanie energie prevádzkovateľmi distribučných sústav (článok 36) a povinnosti zachovania dôvernosti informácií týmito prevádzkovateľmi (článok 37).
17
Článok 38 tejto smernice s názvom „Uzavreté distribučné sústavy“ spresňuje:
„1.   Členské štáty môžu stanoviť, že regulačné alebo iné príslušné orgány budú klasifikovať sústavu na distribúciu elektriny v rámci geograficky ohraničenej lokality priemyselných, obchodných alebo zdieľaných činností, ktorou sa bez toho, aby bol dotknutý odsek 4, nezásobujú odberatelia elektriny v domácnosti, ako uzavretú distribučnú sústavu, ak:
a)
sú prevádzkové alebo výrobné postupy užívateľov tejto sústavy z osobitných technických alebo bezpečnostných dôvodov integrované alebo
b)
táto sústava distribuuje elektrinu primárne vlastníkovi alebo prevádzkovateľovi sústavy alebo jeho príbuzným podnikom.
2.   Uzavreté distribučné sústavy sa na účely tejto smernice považujú za distribučné sústavy. Členské štáty môžu stanoviť, aby regulačné orgány vyňali prevádzkovateľa uzavretej distribučnej sústavy z [požiadaviek vymenovaných v písm. a) až e) tohto odseku].
…
4.   Príležitostné využívanie distribučnej sústavy malým počtom domácností, ktorých členovia sú v zamestnaneckom alebo inom podobnom vzťahu k vlastníkovi distribučnej sústavy a ktoré sa nachádzajú v oblasti, ktorú zásobuje uzavretá distribučná sústava, nevylučuje poskytnutie výnimky podľa odseku 2.“
18
Článok 39 uvedenej smernice spresňuje pravidlá uplatniteľné na prevádzkovateľov kombinovaných sústav.
19
Kapitola VIII rovnakej smernice, nazvaná „Záverečné ustanovenia“, obsahuje články 65 až 74.
20
Podľa článku 66 smernice 2019/944 s názvom „Výnimky“:
„1.   Členské štáty, ktoré môžu preukázať, že existujú závažné ťažkosti pri fungovaní ich malých prepojených sústav a malých izolovaných sústav, môžu požiadať [Európsku k]omisiu o výnimku z príslušných ustanovení článkov 7 a 8 kapitol IV, V, a VI.
Malé izolované sústavy a Francúzsko na účely Korziky môžu požiadať aj o výnimku z článkov 4, 5 a 6.
Komisia pred prijatím rozhodnutia informuje o takýchto žiadostiach členské štáty, pričom zohľadňuje zachovávanie dôvernosti informácií.
2.   Výnimky udelené Komisiou, ako sa uvádza v odseku 1, musia byť časovo obmedzené a musia sa na ne vzťahovať podmienky zamerané na zintenzívnenie hospodárskej súťaže na vnútornom trhu a jeho integráciu, a zabezpečenie toho, aby tieto výnimky nevytvárali prekážky prechodu na energiu z obnoviteľných zdrojov, zvýšeniu flexibility, uskladňovaniu energie, elektromobilite a riadeniu odberu.
V prípade najvzdialenejších regiónov v zmysle článku 349 ZFEÚ, ktoré nemôžu byť prepojené s trhmi Únie s elektrinou, výnimka nesmie byť časovo obmedzená a musia sa [na] ňu vzťahovať podmienky zamerané na zabezpečenie toho, aby sa ňou nevytvárali prekážky prechodu na energiu z obnoviteľných zdrojov.
Rozhodnutia o udelení výnimiek sa uverejňujú v Úradnom vestníku Európskej únie.
3.   Článok 43 sa nevzťahuje na Cyprus, Luxembursko a Maltu. Na Maltu sa nevzťahujú ani články 6 a 35 a na Cyprus sa nevzťahujú články 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50 a 52.
…
4.   Na Cyprus a Korziku sa do 1. januára 2025 alebo neskoršieho dátumu uvedeného v rozhodnutí podľa odseku 1 tohto článku nevzťahuje článok 5.
5.   Článok 4 sa nevzťahuje na Maltu do 5. júla 2027. …“
21
Článok 72 tejto smernice, nazvaný „Zrušenie“, uvádza:
„Smernica [2009/72] sa zrušuje s účinnosťou od 1. januára 2021 bez toho, aby boli dotknuté povinnosti členských štátov týkajúce sa lehôt na transpozíciu smernice do vnútroštátneho práva a dátumov jej uplatňovania, ktoré sú uvedené v prílohe III.
Odkazy na zrušenú smernicu sa považujú za odkazy na túto smernicu a znejú v súlade s tabuľkou zhody uvedenou v prílohe IV.“
22
Článok 73 smernice 2019/944 s názvom „Nadobudnutie účinnosti“ vo svojom druhom odseku stanovuje:
„Článok 6 ods. 1, článok 7 ods. 2 [až 5 – neoficiálny preklad], článok 8 ods. 1, článok 8 ods. 2 písm. a) až i) a k), článok 8 ods. 3 a 4, článok 9 ods. 1, 3, 4 a 5, článok 10 ods. 2 až 10, články 25, 27, 30, 35 a 37, článok 38 ods. 1, 3 a 4, články 39, 41, 43, 44 a 45, článok 46 ods. 1, článok 46 ods. 2 písm. a), b), c) a e) až h), článok 46 ods. 3 až 6, články 47 až 50, články 52, 53, 55, 56, 60, 64 a 65 sa uplatňujú od 1. januára 2021.“
Nemecké právo
23
Ustanovenie § 3 Energiewirtschaftsgesetz (zákon o energetike) zo 7. júla 2005 (BGBl. I, s. 1970 a 3621) v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „EnWG“) stanovuje:
„V zmysle tohto zákona sú:
…
3.
‚prevádzkovatelia elektrických distribučných sietí‘
fyzické alebo právnické osoby alebo právne závislé organizačné zložky dodávateľa energie, ktoré plnia úlohu distribúcie elektriny a zodpovedajú za prevádzku, údržbu a v prípade potreby za rozširovanie distribučnej siete v určitej oblasti a v prípade potreby za pripojenie liniek k iným sieťam,
…
15.
‚energetické zariadenia‘
zariadenia na výrobu, skladovanie, prenos alebo dodávku energie, pokiaľ sa nepoužívajú len na prenos signálov, zahŕňajú distribučné systémy koncových používateľov…
16.
‚energetické siete‘
elektrické napájacie siete a plynárenské siete na jednej alebo viacerých napäťových úrovniach alebo tlakových stupňoch s výnimkou zariadení pre vlastnú spotrebu v zmysle [bodu 24a]…
…
18.
‚dodávatelia elektriny‘
fyzické alebo právnické osoby, ktoré dodávajú energiu tretím stranám, prevádzkujú energetickú sieť alebo majú právo disponovať energiou v energetickej sieti ako vlastník; prevádzkovanie zariadenia pre vlastnú spotrebu alebo zariadenia pre vlastnú spotrebu podniku nerobí z prevádzkovateľa dodávateľa energickej energie,
…
24a
‚zariadenia pre vlastnú spotrebu‘,
energetické zariadenia na dodávku energie, ktoré
a)
sa nachádzajú na priestorovo príbuznom území;
b)
sú napojené na energetickú sieť alebo na výrobňu;
c)
majú zanedbateľný význam pre zabezpečenie efektívnej a nenarušenej hospodárskej súťaže v dodávkach elektriny a plynu, a
d)
sú sprístupnené komukoľvek na účely zásobovania pripojených koncových spotrebiteľov tranzitom, bez ohľadu na výber dodávateľa energie, nediskriminačným spôsobom a bezplatne;
…“
24
Ustanovenie § 20 ods. 1d EnWG stanovuje
„Prevádzkovateľ energetickej distribučnej siete, ku ktorej je pripojené zariadenie pre vlastnú spotrebu, je povinný zabezpečiť meracie miesto na evidenciu množstva elektriny, ktorá bola zariadením pre vlastnú spotrebu odobratá zo všeobecnej napájacej siete a privedená do všeobecnej napájacej siete (celkový merač), ako aj všetky meracie miesta potrebné pre podružné merače umiestnené v rámci zariadenia pre vlastnú spotrebu na účely poskytnutia prístupu do siete prostredníctvom prenosu (podružné merače relevantné pre účtovanie). Pri zásobovaní koncového spotrebiteľa tretími stranami sú namerané hodnoty v potrebnom rozsahu započítané prostredníctvom podružných meračov. …“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
25
ENGIE je spoločnosť, ktorá dodáva energiu. Na viacerých miestach prevádzkuje okrem iného kogeneračné jednotky, lokálne vykurovacie siete a zariadenia na dodávku energie, pomocou ktorých dodáva teplo a elektrinu koncovým odberateľom. ZEV prevádzkuje elektrickú distribučnú sústavu Zwickau (Nemecko).
26
ENGIE dodáva na základe zmluvy o dodávke tepla s vlastníkom dotknutého pozemku, bytovým družstvom Zwickau Wohnungsbaugenossenschaft (ďalej len „ZWG“), teplo a teplú vodu do štyroch bytových domov s 96 bytovými jednotkami s rozlohou 9000 m2 (ďalej len „oblasť 1“), ako aj do šiestich bytových domov so 160 bytovými jednotkami s rozlohou 25500 m2 (ďalej len „oblasť 2“), pričom uvedená dodávka prebieha v oboch oblastiach prostredníctvom jednej energetickej centrály a na ňu napojenej lokálnej vykurovacej siete. Oblasti 1 a 2 susedia, avšak lokálne vykurovacie siete nie sú navzájom prepojené. Bytové domy nachádzajúce sa v oboch oblastiach boli všetky pripojené do distribučnej sústavy, ktorej prevádzkovateľom je ZEV.
27
V roku 2018 ENGIE začala projekt výstavby a prevádzky dvoch kogeneračných jednotiek s elektrickým výkonom 20 kW (oblasť 1) a 40 kW (oblasť 2), ako aj dvoch galvanicky oddelených systémov elektrického vedenia, ku ktorým sa mali odberatelia, teda nájomcovia pripojiť. ENGIE chcela nájomcom predať okrem tepla a teplej vody aj elektrinu vyrobenú v týchto kogeneračných jednotkách, pričom objem ročného tranzitu energie sa odhadoval na 288 MWh (oblasť 1) a 480 MWh (oblasť 2). Uvedená spoločnosť preto oznámila spoločnosti ZEV sieťové pripojenia pre dve samostatné zariadenia pre vlastnú spotrebu s hlavnými elektrickými prípojkami v oblastiach 1 a 2 a zaslala ZEV žiadosť o pripojenie týchto zariadení do jej siete a poskytnutie potrebných meracích miest v súlade s § 20 ods. 1d EnWG. ZEV zamietla tieto žiadosti z dôvodu, že nejde o zariadenia pre vlastnú spotrebu v zmysle § 3 bodu 24a EnWG.
28
ENGIE sa teda obrátila na regulačný orgán spolkovej krajiny Sasko so žiadosťami, aby bola spoločnosti ZEV uložená povinnosť pripojiť uvedené zariadenia do jej sústavy ako zariadenia pre vlastnú spotrebu a umožniť vyúčtovanie a fakturáciu energetických tokov v súlade s § 20 ods. 1d EnWG. Tieto žiadosti boli zamietnuté rozhodnutím z 19. júla 2019. Keďže žaloba o neplatnosť tohto rozhodnutia, ktorú podala ENGIE na Oberlandesgericht Dresden (Vyšší krajinský súd Drážďany, Nemecko), bola zamietnutá uznesením zo 16. septembra 2020, táto spoločnosť podala odvolanie na Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko), ktorý je vnútroštátnym súdom podávajúcim návrh na začatie prejudiciálneho konania.
29
Vnútroštátny súd na úvod spresňuje, že v dňoch 21. a 27. apríla 2020, teda v priebehu konania pred Oberlandesgericht Dresden (Vyšší krajinský súd Drážďany), ENGIE a ZWG uzavreli novú zmluvu o dodávke tepla, podľa ktorej sa výstavba dvoch kogeneračných jednotiek mala v zásade dokončiť do decembra 2020.
30
Pokiaľ ide o opravný prostriedok, ktorý mu bol predložený, vnútroštátny súd uvádza, že mu treba vyhovieť, ak sa ukáže, že zariadenia, o ktoré ide v konaní pred ním, predstavujú zariadenia pre vlastnú spotrebu v zmysle § 3 bodu 24a EnWG. Domnieva sa pritom, že to tak je, pretože všetky podmienky uvedené v tomto ustanovení sú splnené. Tento súd najmä spresňuje, že so všetkými dodávateľmi elektriny sa zaobchádza rovnako, vrátane spoločnosti ENGIE, pretože zariadenie využívajú bezplatne, a v tejto súvislosti zdôrazňuje, že ENGIE nevyberá poplatok za používanie týchto zariadení, ktorý sa odvíja od spotreby, ale jednorazový základný mesačný poplatok nezávislý od spotreby.
31
Uplatnenie § 3 bodu 24a EnWG na zariadenia, o ktoré ide vo veci samej, by však bolo nezlučiteľné s § 2 bodmi 28 a 29, ako aj s článkom 30 a nasl. smernice 2019/944, ak by sa ukázalo, že tieto zariadenia sú neoddeliteľnou súčasťou distribučnej sústavy v zmysle týchto bodov 28 a 29. V tejto súvislosti vnútroštátny súd uvádza, že podľa § 3 bodu 16 EnWG zariadenia pre vlastnú spotrebu nie sú súčasťou energetickej distribučnej sústavy a ich prevádzkovatelia nie sú prevádzkovateľmi distribučnej sústavy v zmysle § 3 bodu 3 tohto zákona, a tak nepodliehajú regulácii stanovenej v § 11 a nasl. uvedeného zákona, keďže miesto pripojenia zariadenia pre vlastnú spotrebu k energetickej distribučnej sústave označuje koniec regulovanej sústavy a začatie neregulovaného zariadenia pre vlastnú spotrebu.
32
Súdny dvor sa však ešte nevyjadril k otázke, či pojem „distribučná sústava“ v zmysle smernice 2019/944 zahŕňa aj zariadenia pre vlastnú spotrebu, ako sú zariadenia uvedené v § 3 bode 24a EnWG, a odpoveď v tejto súvislosti nie je zrejmá. Hoci z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že normotvorca Únie nemal v úmysle vylúčiť určité prenosové alebo distribučné sústavy z pôsobnosti tejto smernice z dôvodu ich veľkosti alebo spotreby elektriny, otázka, ktoré štruktúry sa majú považovať za distribučné sústavy a podľa akých kritérií, zostáva otvorená.
33
V tejto súvislosti sa vnútroštátny súd domnieva, že je nepochybné, že domáce distribučné zariadenia prevádzkované prenajímateľom vo vnútri budovy, bez ohľadu na jej veľkosť, alebo energetické zariadenia patriace združeniu spoluvlastníkov, ktoré dodávajú energiu 20 rodinným domom na jedinom pozemku, nepredstavujú distribučné sústavy. V tejto veci však vzhľadom na veľkosť zariadení, o ktoré ide v spore prejednávanom pred ním, a skutočnosť, že ENGIE je zároveň prevádzkovateľom týchto zariadení a dodávateľom elektriny, nie je isté, či tieto zariadenia nie sú súčasťou distribučnej sústavy v zmysle smernice 2019/944.
34
Okrem toho pripojenie takýchto zariadení do distribučnej sústavy ako zariadení pre vlastnú spotrebu by ovplyvňovalo ciele článku 1 prvého a druhého odseku smernice 2019/944. Je pravda, že tieto vplyvy, tak pozitívne, ako aj negatívne, by boli v prípade zariadenia posudzovaného samostatne zanedbateľné. Znásobenie pripojenia porovnateľných zariadení k distribučnej sústave ako zariadení pre vlastnú spotrebu by však tieto vplyvy posilnilo.
35
Po prvé by mohlo prepojenie zariadení na dodávku energie s takýmito decentralizovanými výrobnými zariadeniami uľahčiť prechod na udržateľný nízkouhlíkový energetický systém. Keď sa však veľké množstvo porovnateľných zariadení pripojí k distribučnej sústave, jej prevádzka sa spravidla predraží a bude menej efektívna. Prevádzkovateľ distribučnej sústavy, ku ktorej sú takéto zariadenia pripojené, je totiž naďalej povinný zachovať kapacitu sústavy postačujúcu na zachovanie dodávok v prípade poruchy decentralizovaných výrobných zariadení. Zároveň čoraz menej koncových odberateľov znáša celkové náklady tejto sústavy, keďže za elektrinu vyrobenú decentralizovaným výrobným zariadením a spotrebovanú v zariadení pre vlastnú spotrebu, ktoré je k nemu pripojené, sa podľa § 20 a nasl. neplatí nijaký sieťový poplatok. Z článku 15 ods. 2 písm. e) a článku 16 ods. 1 písm. e) smernice 2019/944 vyplýva, že aj aktívni odberatelia a občianske energetické spoločenstvá musia prispievať primeraným a vyváženým spôsobom k celkovému rozdeleniu nákladov systému.
36
Skutočnosť, že náklady na výstavbu, prevádzku a údržbu týchto zariadení znáša ZWG, a v konečnom dôsledku aj koncoví odberatelia – nájomcovia na základe zmluvy o dodávke tepla, vedie k narušeniu hospodárskej súťaže medzi spoločnosťou ENGIE a ostatnými dodávateľmi elektriny pretože ENGIE nemusí znášať náklady energetických zariadení určených na dodávku energie ani platiť sieťové poplatky. Z toho vyplýva, že čím viac zariadení porovnateľného typu a veľkosti ENGIE prevádzkuje, tým väčšie účinky na hospodársku súťaž možno očakávať.
37
Napokon existuje aj systémový konflikt záujmov vo vzťahu ku koncovým odberateľom, pretože ENGIE voči nim vystupuje ako vlastník a zároveň prevádzkovateľ zariadenia vlastnej spotreby a ako dodávateľ elektriny. Ako dodávateľ elektriny má záujem na stanovení čo najvyšších cien elektriny, ale bolo by v rozpore s týmto záujmom, aby poplatky, ktoré získava za výstavbu, prevádzku a údržbu predmetných zariadení, boli uvedené transparentným spôsobom. V prejednávanej veci v dohodách uzavretých v rámci zmluvy o dodávke tepla nie je samostatne vymedzený poplatok za používanie. Nájomcovia preto nemajú možnosť vypočítať celkové poplatky, ktoré musia zaplatiť za spotrebovanú elektrinu.
38
Za týchto okolností Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Bránia článok 2 body 28 a 29 a článok 30 a nasl. smernice 2019/944 takému ustanoveniu, ako je § 3 bod 24a v spojení s § 3 bodom 16 [EnWG], podľa ktorého pre prevádzkovateľa energetického zariadenia určeného na dodávky energie neplatia žiadne povinnosti prevádzkovateľa distribučnej sústavy, keď namiesto doterajšej distribučnej sústavy vybuduje a prevádzkuje energetické zariadenie, aby elektrinou vyrobenou v kogenerečnej jednotke zásoboval niekoľko bytových domov s maximálne 200 prenajatými bytovými jednotkami a ročným objemom prenosu energie až do 1000 MWh, pričom náklady na vybudovanie a prevádzku energetického zariadenia predstavujú súčasť jednotného mesačného základného poplatku za dodané teplo, ktorý platia koncoví odberatelia (nájomcovia), a prevádzkovateľ predáva vyrobenú elektrinu nájomcom?“
O prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania
39
ENGIE spochybňuje prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania, pričom v podstate tvrdí, že vnútroštátny súd dostatočne nespresnil ani skutkový stav, ani uplatniteľné právo, a v dôsledku toho Súdny dvor nebude schopný poskytnúť užitočnú odpoveď na vyriešenie sporu vo veci samej. Okrem toho skutkové a právne spresnenia, ktoré v návrhu na začatie prejudiciálneho konania chýbajú a ktoré ENGIE podrobne uviedla, preukazujú, že položená otázka nesúvisí s predmetom sporu vo veci samej a že pochybnosti vnútroštátneho súdu, pokiaľ ide o prípadné účinky, ktoré by mohli mať zariadenia vo veci samej, alebo znásobenie takýchto zariadení, na ciele smernice 2019/944, na zvýšenie sieťových poplatkov platených koncovými spotrebiteľmi pripojenými výlučne k verejnej sieti alebo na hospodársku súťaž, nie sú opodstatnené.
40
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora v rámci spolupráce medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi súdmi zakotvenej v článku 267 ZFEÚ prináleží iba vnútroštátnemu súdu, ktorý prejednáva spor a ktorý nesie zodpovednosť za súdne rozhodnutie, aby so zreteľom na osobitosti prípadu posúdil tak nevyhnutnosť podania návrhu na začatie prejudiciálneho konania na účely vyhlásenia svojho rozsudku, ako aj relevantnosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru. Preto, pokiaľ sa predložené otázky týkajú výkladu práva Únie alebo posúdenia jeho platnosti, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť (rozsudky z 10. decembra 2002, der Weduwe, C‑153/00, EU:C:2002:735, bod 31 a citovaná judikatúra, ako aj z 30. apríla 2024, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Bolzano, C‑178/22, EU:C:2024:371, bod 26 a citovaná judikatúra).
41
Z uvedeného vyplýva, že pri otázkach týkajúcich sa výkladu práva Únie alebo posúdenia jeho platnosti, položených vnútroštátnym súdom v rámci právnej úpravy a skutkových okolností, ktoré tento súd vymedzí na vlastnú zodpovednosť a ktorých presnosť Súdnemu dvoru neprináleží preverovať, platí prezumpcia relevantnosti. Súdny dvor môže odmietnuť rozhodnúť o prejudiciálnej otázke položenej vnútroštátnym súdom len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie alebo posúdenie jeho platnosti nemá nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými ani právnymi podkladmi potrebnými na poskytnutie užitočnej odpovede na otázky, ktoré mu boli položené (rozsudky z 5. decembra 2006, Cipolla a i., C‑94/04 a C‑202/04, EU:C:2006:758, bod 25, ako aj citovaná judikatúra, a z 30. apríla 2024, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Bolzano, C‑178/22, EU:C:2024:371, bod 27, ako aj citovaná judikatúra).
42
V prejednávanej veci, ako vyplýva zo skutočností uvedených v bodoch 25 až 38 tohto rozsudku, vnútroštátny súd položil Súdnemu dvoru otázku týkajúcu sa výkladu ustanovení smernice 2019/944 v rámci sporu medzi dodávateľom energie prevádzkujúcim dve energetické zariadenia a regulačným orgánom spolkovej krajiny, teda otázku, ktorá v podstate súvisí s tým, či tieto ustanovenia bránia vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej prevádzkovanie zariadení, o ktoré ide vo veci samej, za okolností, o aké ide vo veci samej, nespadá pod pojem „prevádzka distribučnej sústavy“ v zmysle tejto smernice. Ako tiež vyplýva aj z týchto bodov, vnútroštátny súd v tejto súvislosti jasne uviedol jednak skutkové a právne okolnosti charakterizujúce tento spor, ktorých existencia navyše nie je spochybnená, a jednak dôvody, ktoré ho viedli k otázke výkladu uvedených ustanovení z hľadiska uplatniteľnej vnútroštátnej právnej úpravy.
43
Za týchto podmienok nie je zjavné, že by položená otázka bola irelevantná alebo že by sa na ňu vzťahoval niektorý z prípadov vymenovaných v bode 41 tohto rozsudku, v ktorých Súdny dvor môže odmietnuť rozhodnúť o návrhu, ktorý mu bol predložený.
44
Súdny dvor je totiž v rámci konania zavedeného článkom 267 ZFEÚ oprávnený rozhodnúť o výklade práva Únie len na základe skutkového stavu, ktorý mu predstaví vnútroštátny súd (rozsudky z 5. decembra 2013, Nordecon a Ramboll Eesti, C‑561/12, EU:C:2013:793, bod 28, ako aj citovaná judikatúra, a zo 16. marca 2023, Colt Technology Services a i., C‑339/21, EU:C:2023:214, bod 30, ako aj citovaná judikatúra). V dôsledku toho bez ohľadu na kritiku zo strany spoločnosti ENGIE vo vzťahu ku skutkovým zisteniam vnútroštátneho súdu sa preskúmanie prejudiciálnej otázky musí vykonať na základe týchto zistení (pozri analogicky rozsudok z 12. októbra 2023, INTER CONSULTING, C‑726/21, EU:C:2023:764, bod 34 a citovanú judikatúru).
45
Okrem toho výhrady spoločnosti ENGIE týkajúce sa pochybností vyjadrených vnútroštátnym súdom o možných účinkoch zariadení, o ktoré ide vo veci samej, alebo znásobenia takýchto zariadení, sa vzťahujú na podstatu odpovede na položenú otázku, a preto nemôžu preukázať neprípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
46
Vzhľadom na uvedené treba konštatovať, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je prípustný.
O prejudiciálnej otázke
47
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 2 body 28 a 29, ako aj články 30 až 39 smernice 2019/944 majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej sa povinnosti prevádzkovateľa distribučnej sústavy nevzťahujú na podnik, ktorý ako náhradu za starú distribučnú sústavu vybuduje a prevádzkuje energetické zariadenie určené na zásobovanie elektrinou vyrobenou v kogeneračnej jednotke s ročným tranzitom energie nepresahujúcim 1000 Mwh a dodávanou viacerým obytným domom, v ktorých sa nachádza maximálne 200 bytových jednotiek, pričom náklady na výstavbu a prevádzku energetického zariadenia znášajú koncoví odberatelia, teda nájomcovia týchto bytov, a uvedený podnik predáva vyrobenú elektrinu týmto odberateľom.
48
V tejto súvislosti z odôvodnenia vnútroštátneho súdu v návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že skutočnosť, že takýto podnik nepodlieha týmto povinnostiam, vyplýva z toho, že takéto energetické zariadenie nepredstavuje „energetickú sieť“ v zmysle § 3 bodu 16 EnWG a že v dôsledku uvedeného sa v súlade s § 3 bodom 18 tohto zákona subjekt, ktorý prevádzkuje takéto zariadenie, nepovažuje za „dodávateľa elektriny“, a preto nespadá pod pojem „prevádzkovateľ elektrických distribučných sietí“ v zmysle § 3 bodu 3 tohto zákona. Okrem toho treba poukázať na to, že posledné uvedené ustanovenie v podstate preberá definíciu pojmu „prevádzkovateľ distribučnej sústavy“ uvedenú v článku 2 bode 29 smernice 2019/944, pričom úlohy a povinnosti „prevádzkovateľov distribučnej sústavy“ sú spresnené najmä v článkoch 30 až 39 tejto smernice, ktoré tvoria jej kapitolu IV týkajúcu sa prevádzkovania elektrických distribučných sústav.
49
Na účely odpovede na položenú otázku teda treba v prvom rade určiť, či také energetické zariadenie, aké je opísané v bode 47 tohto rozsudku, môže spadať pod pojem „distribučná sústava“ v zmysle smernice 2019/944.
50
Hoci smernica 2019/944 neobsahuje definíciu tohto pojmu ako takého, pojem „distribúcia“ je definovaný v článku 2 bode 28 tejto smernice ako „preprava elektriny vo vysokonapäťových, strednonapäťových a nízkonapäťových distribučných sústavách s cieľom jej distribuovania odberateľom, nezahŕňa však dodávku“. Pokiaľ ide o pojem „dodávka“, tento pojem označuje podľa článku 2 bodu 12 uvedenej smernice predaj elektriny „odberateľom“, pričom pojem „odberateľ“ sa podľa článku 2 bodu 1 tej istej smernice vzťahuje na veľkoobchodných alebo koncových odberateľov elektriny.
51
Keďže tieto definície neobsahujú nijaký výslovný odkaz na právo členských štátov, z požiadaviek tak jednotného uplatnenia práva Únie, ako aj zásady rovnosti vyplýva, že znenie týchto definícií si vyžaduje autonómny a jednotný výklad v celej Únii (pozri analogicky rozsudok zo 17. októbra 2019, Elektrorazpredelenie Jug, C‑31/18, EU:C:2019:868, body 43 a 44, ako aj citovanú judikatúru).
52
Z definícií pripomenutých v bode 50 tohto rozsudku pritom jasne vyplýva, že distribučná sústava je sústava slúžiaca na prepravu elektriny vysokého, stredného a nízkeho napätia, ktorá je určená na predaj veľkoobchodným alebo koncovým odberateľom (pozri analogicky rozsudok zo 17. októbra 2019, Elektrorazpredelenie Jug, C‑31/18, EU:C:2019:868, bod 45 a citovanú judikatúru).
53
Relevantnými kritériami na určenie, či sústava predstavuje distribučnú sústavu v zmysle smernice 2019/944, tak sú len napätie prepravenej elektriny, pričom toto napätie musí zodpovedať aspoň nízkemu napätiu, a kategória odberateľov, ktorým je prepravovaná elektrina určená (pozri analogicky rozsudky z 28. novembra 2018, Solvay Chimica Italia a i., C‑262/17, C‑263/17 a C‑273/17, EU:C:2018:961, body 30 a 37, ako aj zo 17. októbra 2019, Elektrorazpredelenie Jug, C‑31/18, EU:C:2019:868, body 46, 48 a 49).
54
Naopak ani dátum, ku ktorému bola takáto sústava zriadená, ani skutočnosť, že prepravená elektrina bola vytvorená zariadením na vlastnú spotrebu v osobitnom zmysle, ktorý tomuto pojmu pripisuje vnútroštátna právna úprava, ďalej ani to, že takáto sústava je spravovaná súkromným subjektom a že je na ňu napojený obmedzený počet výrobných a spotrebných jednotiek, a napokon ani veľkosť alebo ich úroveň spotreby elektriny nepredstavujú relevantné kritériá v tejto súvislosti, keďže normotvorca Únie nezamýšľal vylúčiť určité distribučné sústavy z pôsobnosti tejto smernice na základe takýchto kritérií (pozri analogicky rozsudok zo 17. októbra 2019, Elektrorazpredelenie Jug, C‑31/18, EU:C:2019:868, bod 47 a citovanú judikatúru).
55
Rovnako ani skutočnosť, že prepravovaná elektrina je vyrobená kogeneračnou jednotkou, alebo skutočnosť, že zariadenia slúžiace na túto prepravu sú každému k dispozícii bezplatne, nie sú v tejto súvislosti relevantnými kritériami, keďže normotvorca Únie nepoužil ako kritériá identifikácie distribučnej sústavy metódu výroby prepravovanej elektriny alebo sadzbu za používanie dotknutej infraštruktúry.
56
Je pravda, že smernica 2019/944 v rozsahu, v akom v súlade so svojím odôvodnením 8 sleduje zámer odstrániť pretrvávajúce prekážky dobudovania vnútorného trhu s elektrinou, nepristúpila k úplnej harmonizácii pravidiel týkajúcich sa najmä distribúcie elektriny. Okrem toho, aj keď článok 2 bod 28 tejto smernice stanovuje kritériá umožňujúce identifikovať distribučnú sústavu, toto ustanovenie ponecháva členským štátom určitú mieru voľnej úvahy na vymedzenie takto identifikovanej sústavy (pozri analogicky rozsudok zo 17. októbra 2019, Elektrorazpredelenie Jug, C‑31/18, EU:C:2019:868, body 50 a 51).
57
V prípade neexistencie ustanovenia v tejto súvislosti v smernici 2019/944 sú teda členské štáty, pokiaľ spĺňajú kritériá uvedené v jej článku 2 bode 28, naďalej príslušné najmä určiť, pri dodržaní definícií uvedených v tejto smernici, či body prepojenia s inými sústavami patria alebo nepatria do distribučnej sústavy (pozri analogicky rozsudok zo 17. októbra 2019, Elektrorazpredelenie Jug, C‑31/18, EU:C:2019:868, body 52 a 53).
58
Naopak, aby nebol ohrozený autonómny a jednotný výklad článku 2 bodu 28 smernice 2019/944, členské štáty nemôžu pridať iné dodatočné rozlišovacie kritériá, ako sú kritériá týkajúce sa úrovne napätia a kategórie odberateľov, ktorým je elektrina prepravená, na vymedzenie pojmu „distribučná sústava“ (pozri analogicky rozsudok zo 17. októbra 2019, Elektrorazpredelenie Jug, C‑31/18, EU:C:2019:868, bod 55).
59
Hoci totiž smernica 2019/944 nevykonáva úplnú harmonizáciu oblastí, ktoré upravuje, pojem „distribučná sústava“ v zmysle tejto smernice má v jej štruktúre zásadnú povahu, keďže na odstránenie pretrvávajúcich prekážok brániacich dobudovaniu vnútorného trhu s elektrinou uvedená smernica, ako vyplýva najmä z ustanovení uvedených v jej kapitole IV, podriaďuje prevádzkovateľov týchto sústav osobitným pravidlám (pozri analogicky rozsudok zo 17. októbra 2019, Elektrorazpredelenie Jug, C‑31/18, EU:C:2019:868, bod 56).
60
Za týchto podmienok majú členské štáty na účely zabezpečenia jednotného uplatnenia smernice 2019/944, ktoré umožňuje dosiahnutie vytvorenia konkurenčného trhu, teda cieľa tejto smernice, povinnosť vymedziť pojmy „distribučná sústava“ v zmysle tejto smernice odkazom len na dve kritériá, ktoré sú stanovené v jej článku 2 bode 28 a týkajú sa úrovne napätia a kategórie odberateľov, ktorým je elektrina prepravená (pozri analogicky rozsudok zo 17. októbra 2019, Elektrorazpredelenie Jug, C‑31/18, EU:C:2019:868, bod 57).
61
Z uvedeného vyplýva, že členské štáty sa nemôžu domnievať, že určitý typ siete musí byť vylúčený z pojmu „distribučná sústava“ v zmysle smernice 2019/944 na základe kritéria, ktoré má vo vzťahu ku kritériám stanoveným v článku 2 bode 28 tejto smernice dodatočnú povahu (pozri analogicky rozsudok zo 17. októbra 2019, Elektrorazpredelenie Jug, C‑31/18, EU:C:2019:868, bod 58).
62
Vzhľadom na to, že tento pojem si vyžaduje v celej Únii tak jednotné uplatnenie, ako aj jednotný výklad, členské štáty nie sú oprávnené vylúčiť z pôsobnosti smernice 2019/944, a to ani na základe zásady proporcionality, zariadenia, v prípade ktorých je nesporné, že slúžia na prepravu elektriny vysokého, stredného alebo nízkeho napätia určenej na predaj odberateľom (pozri analogicky rozsudok z 28. novembra 2018, Solvay Chimica Italia a i., C‑262/17, C‑263/17 a C‑273/17, EU:C:2018:961, body 34 až 37).
63
V druhom rade, pokiaľ ide o otázku, či podnik prevádzkujúci distribučnú sústavu v zmysle smernice 2019/944 možno vylúčiť z pôsobnosti pojmu „prevádzkovateľ distribučnej sústavy“ v zmysle tejto smernice, treba poukázať na to, že článok 2 bod 29 tejto smernice definuje tento pojem ako fyzickú alebo právnickú osobu zodpovednú za prevádzku, zabezpečovanie údržby a v prípade potreby rozvoj distribučnej sústavy v danej oblasti a prípadne aj za rozvoj jej prepojení s inými sústavami a za zabezpečovanie dlhodobej schopnosti sústavy uspokojovať primeraný dopyt po distribúcii elektriny.
64
Keďže ani táto definícia neobsahuje výslovný odkaz na právo členských štátov, v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 51 tohto rozsudku si tiež vyžaduje autonómny a jednotný výklad v celej Únii.
65
Z definície uvedenej v tomto článku 2 bode 29 smernice 2019/944 v spojení so súvislosťami uvedenými v bodoch 52 až 62 tohto rozsudku pritom jasne vyplýva, že na podnik, ktorý prevádzkuje energetické zariadenie slúžiace na prepravu elektriny vysokého, stredného alebo nízkeho napätia na účely jej dodávky veľkoobchodným alebo koncovým odberateľom elektriny, sa vzťahuje pojem „prevádzkovateľ distribučnej sústavy“ v zmysle tohto článku 2 bodu 29.
66
V tejto súvislosti je pravda, že článok 30 smernice 2019/944 stanovuje, že členské štáty určia alebo vyžadujú, aby podniky, ktoré vlastnia alebo sú zodpovedné za distribučné sústavy, určili jedného alebo viacerých prevádzkovateľov distribučných sústav na obdobie určené členskými štátmi s ohľadom na potreby účinnosti a hospodárskej rovnováhy.
67
Z tohto článku však nemožno vyvodiť, že členské štáty môžu vylúčiť subjekt, ktorý zodpovedá pojmu „prevádzkovateľ distribučnej sústavy“ v zmysle článku 2 bodu 29 smernice 2019/944, z pôsobnosti tejto smernice. Ak totiž v súlade s tým, čo bolo konštatované v bode 62 tohto rozsudku, členské štáty nie sú oprávnené vylúčiť z pôsobnosti uvedenej smernice zariadenia, pri ktorých je nesporné, že slúžia na prepravu elektrickej energie vysokého, stredného alebo nízkeho napätia určenej na predaj odberateľom, nemôžu byť ani oprávnené vylúčiť z pôsobnosti pojmu „prevádzkovateľ distribučnej sústavy“ v zmysle tohto článku 2 bodu 29 subjekt, ktorý je okrem iného zodpovedný za prevádzku a údržbu takéhoto zariadenia, inak by umožnili obchádzanie pôsobnosti smernice 2019/944 a narušili potrebný účinok pojmov „distribúcia“ a „distribučná sústava“ v zmysle tejto smernice, ako aj jednotné uplatňovanie práva Únie.
68
Členské štáty preto nemôžu vylúčiť z pôsobnosti pojmu „prevádzkovateľ distribučnej sústavy“ v zmysle článku 2 bodu 29 smernice 2019/944 podnik, ktorý prevádzkuje energetické zariadenie určené na dodávky elektriny do obytných domov, ak toto zariadenie slúži na prepravu elektriny vysokého, stredného alebo nízkeho napätia na účely jej dodávky koncovým odberateľom bývajúcim v týchto domoch.
69
V treťom rade, pokiaľ ide o otázku, či členské štáty môžu prevádzkovateľov distribučných sústav v zmysle článku 2 bodu 29 smernice 2019/944 vyňať z pôsobnosti povinností prináležiacich týmto prevádzkovateľom na základe tejto smernice, treba uviesť, že podľa tejto smernice členské štáty môžu po prvé v súlade s jej článkom 16 vytvoriť priaznivý regulačný rámec pre občianske energetické spoločenstvá a stanoviť, že aj keď sú tieto spoločenstvá vlastníkmi distribučných sústav alebo ich zriadili a spravujú ich autonómne, vzťahujú sa na nich výnimky stanovené v článku 38 ods. 2 uvedenej smernice v prospech uzavretých distribučných sústav.
70
Pojem „občianske energetické spoločenstvo“ na účely smernice 2019/944 je však podľa jej článku 2 bodu 11 obmedzený na právny subjekt, ktorý je pod faktickou kontrolou členov alebo spoločníkov, ktorými sú fyzické osoby, miestne orgány vrátane obcí alebo malé podniky, pričom pojem „malý podnik“ je definovaný v článku 2 bode 7 tejto smernice ako podnik, ktorý zamestnáva menej ako 50 osôb a jeho ročný obrat a/alebo celková ročná súvaha nepresahuje 10 miliónov eur.
71
Po druhé článok 38 smernice 2019/944 stanovuje, že členské štáty môžu za predpokladu splnenia podmienok stanovených v tomto článku stanoviť, že príslušné vnútroštátne orgány kvalifikujú ako „uzavretú distribučnú sústavu“ sústavu na distribúciu elektriny v rámci geograficky ohraničenej lokality priemyselných, obchodných alebo zdieľaných činností, ktorou sa bez toho, aby bol dotknutý odsek 4 tohto článku, nezásobujú odberatelia elektriny v domácnosti, a že tieto orgány teda oslobodia prevádzkovateľa takejto uzavretej distribučnej sústavy od niektorých povinností prevádzkovateľov distribučných sústav uložených podľa tejto smernice, pričom povinnosti, od ktorých je možné oslobodiť, sú vymenované v odseku 2 písm. a) až e) uvedeného článku. Z uvedeného odseku 4 však vyplýva, že príležitostné využívanie distribučnej sústavy malým počtom domácností, ktorých členovia sú v zamestnaneckom alebo inom podobnom vzťahu k vlastníkovi distribučnej sústavy a ktoré sa nachádzajú v oblasti, ktorú zásobuje uzavretá distribučná sústava, nebráni poskytnutiu výnimky podľa odseku 2.
72
Po tretie článok 66 smernice 2019/944 vo svojom odseku 1 prvom pododseku stanovuje, že členské štáty, ktoré môžu preukázať, že existujú závažné ťažkosti pri fungovaní ich malých prepojených sústav a malých izolovaných sústav, môžu požiadať Komisiu o výnimku najmä z ustanovení kapitoly IV tejto smernice. Na jednej strane sa však v odseku 2 rovnakého článku 66 v podstate uvádza, že Komisia o takejto žiadosti rozhodne rozhodnutím, ktoré sa uverejní v Úradnom vestníku Európskej únie. Na druhej strane sa podľa článku 2 bodu 43 tejto smernice pojem „malá prepojená sústava“ vzťahuje na každú sústavu, ktorá mala v roku 1996 spotrebu menšiu ako 3000 GWh, ak sa viac ako 5 % jej ročnej spotreby získava prostredníctvom prepojenia s inými sústavami, zatiaľ čo podľa článku 2 bodu 42 uvedenej smernice sa pojem „malá izolovaná sústava“ vzťahuje na každú sústavu, ktorá mala v roku 1996 spotrebu menšiu ako 3000 GWh, ak sa menej ako 5 % jej ročnej spotreby získava prostredníctvom prepojenia s inými sústavami.
73
Po štvrté článok 66 smernice 2019/944 vo svojich odsekoch 3 až 5 uvádza určité výnimky pre Cyprus, Luxembursko, Maltu a francúzsky región Korziku.
74
Po piate niektoré ustanovenia uvedené v kapitole IV smernice 2019/944, nazvanej „Prevádzkovanie distribučnej sústavy“, v podstate presne stanovujú, že členské štáty sa môžu rozhodnúť neuplatňovať určité povinnosti uvedené v týchto ustanoveniach na určité podniky alebo za určitých okolností. Tak je to najmä v prípade článku 32 ods. 5, článku 33 ods. 3, článku 35 ods. 4 a článku 36 ods. 2 tejto smernice.
75
V prejednávanej veci sa s výhradou overení, ktoré prináleží vykonať vnútroštátnemu súdu, nezdá, že by zariadenie, o ktoré ide vo veci samej, alebo prevádzkovateľ takého zariadenia, o ktorého ide vo veci samej, spĺňali podmienky umožňujúce využiť niektorú z výnimiek alebo niektoré z oslobodení uvedených v bodoch 69 až 74 tohto rozsudku. Konkrétne sa v prvom rade nezdá, že by takéto zariadenie mohlo spadať pod pojem „občianske energetické spoločenstvo“ v zmysle článku 2 bodu 11 smernice 2019/944, keďže prevádzkovateľ, ktorý takéto spoločenstvo kontroluje, zrejme nie je „malým podnikom“ v zmysle článku 2 bodu 7 tejto smernice. Vzhľadom na to, že zariadenie, o ktoré ide vo veci samej, nezásobuje odberateľov elektriny v domácnosti spôsobom, ktorým sa dopĺňa zásobovanie v lokalite priemyselných, obchodných alebo zdieľaných činností, ale hlavným, či dokonca výlučným spôsobom, prevádzkovateľ takéhoto zariadenia nemôže v žiadnom prípade ani využiť výnimky, ktoré článok 38 uvedenej smernice umožňuje členským štátom priznať prevádzkovateľom uzavretých distribučných sústav. Napokon okrem toho, že zariadenia, o ktoré ide vo veci samej, sa nenachádzajú v jednom z členských štátov alebo v regióne v zmysle bodu 73 tohto rozsudku, nezdá sa, že by zariadenie, o ktoré ide vo veci samej, ak by sa malo na základe kritérií pripomenutých v bode 62 tohto rozsudku kvalifikovať ako distribučná sústava v zmysle smernice 2019/944, mohlo spadať do pôsobnosti pojmu „malá prepojená sústava“ alebo „malá izolovaná sústava“ podľa tejto smernice. Navyše zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, nevyplýva, že by Spolkovej republike Nemecko bola na také zariadenia, o ktoré ide vo veci samej, udelená výnimka na základe článku 66 ods. 1 uvedenej smernice, ani to, že by tento členský štát požiadal Komisiu o udelenie takejto výnimky v prospech predmetných zariadení.
76
Vo štvrtom a poslednom rade umožniť členským štátom vylúčiť z kategórie distribučných sústav v zmysle smernice 2019/944 zariadenia, ktoré slúžia na prepravu elektriny vysokého, stredného alebo nízkeho napätia určenej na predaj odberateľom, a následne nepodriaďovať subjekty, ktoré prevádzkujú takéto zariadenia, povinnostiam, ktoré podľa tejto smernice musia byť „prevádzkovateľom distribučnej sústavy“ uložené, by v zmysle tejto smernice, za iných okolností, ako sú tie, keď je výnimka alebo oslobodenie v uvedenej smernici výslovne stanovené, znamenalo ohrozenie cieľov sledovaných touto smernicou, a to vzhľadom na základnú úlohu týchto distribučných sústav a ich prevádzkovateľov v štruktúre tej istej smernice, ako aj vo všeobecnosti pri regulácii vnútorného trhu s elektrinou Únie. V tomto kontexte treba tiež uviesť, že pojem „prevádzkovateľ distribučnej sústavy“ sa používa aj na účely smernice 2012/27 v súlade s jej článkom 2 bodom 21, ako aj na účely nariadenia 2019/943 v súlade s jeho článkom 2 bodom 48.
77
V tejto súvislosti treba najmä zdôrazniť zásadnú úlohu, ktorú smernica 2019/944 dáva prevádzkovateľom sústav pri dokončovaní integrácie vnútroštátnych trhov a ktorá spočíva, ako to v podstate vyplýva z odôvodnení 7 a 18 tejto smernice, najmä vo vysokom stupni spolupráce medzi prevádzkovateľmi sústav na úrovni Únie a na regionálnej úrovni. Taká vnútroštátna právna úprava, aká je opísaná v bode 47 tohto rozsudku, však môže z pôsobnosti povinností uložených prevádzkovateľom distribučných sústav vylúčiť nezanedbateľný počet subjektov, ktoré sú pritom prevádzkovateľmi zariadení nesporne slúžiacich na prenos elektrickej energie vysokého, stredného alebo nízkeho napätia určenej na predaj odberateľom, čím prispieva k udržaniu fragmentovaných trhov v protiklade so skutočne integrovanými trhmi, ktoré má smernica 2019/944 v súlade s jej článkom 1 vytvoriť.
78
Ak by sa umožnilo takéto vylúčenie, mohlo by to navyše ohroziť cieľ vytvorenia trhov s elektrickou energiou v Únii, ktoré sú nielen skutočne integrované, ale aj konkurenčné, spotrebiteľsky orientované, a tiež flexibilné, spravodlivé a transparentné, schopné zabezpečiť najmä dostupné ceny energií a náklady na ne v súlade s tým istým článkom 1, pretože povinnosti, ktorým podliehajú prevádzkovatelia distribučných sústav, majú za cieľ, ako v podstate vyplýva z odôvodnení 65 a 68 tejto smernice, najmä zabezpečiť spravodlivé podmienky hospodárskej súťaže na úrovni maloobchodného predaja v prospech spotrebiteľov.
79
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na položenú otázku odpovedať tak, že článok 2 body 28 a 29, ako aj články 30 až 39 smernice 2019/944 sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej sa povinnosti prevádzkovateľa distribučnej sústavy nevzťahujú na podnik, ktorý ako náhradu za starú distribučnú sústavu vybuduje a prevádzkuje energetické zariadenie určené na zásobovanie elektrickou energiou vyrobenou v kogeneračnej jednotke s ročným tranzitom energie nepresahujúcim 1000 Mwh a dodávanou viacerým obytným domom, v ktorých sa nachádza maximálne 200 bytových jednotiek, pričom náklady na výstavbu a prevádzku energetického zariadenia znášajú koneční odberatelia, teda nájomcovia týchto bytov, a tento podnik predáva vyrobenú elektrinu týmto odberateľom, ak toto zariadenie slúži na prepravu elektriny vysokého, stredného alebo nízkeho napätia na účely jej predaja odberateľom a ak sa neuplatní žiadna z výnimiek alebo odchýlok od týchto povinností, ktoré sú výslovne stanovené v tejto smernici.
80
Vnútroštátnemu súdu však prináleží overiť, či je smernica 2019/944 uplatniteľná ratione temporis na spor vo veci samej, pričom treba zdôrazniť, že ak by tento súd napokon dospel k záveru, že na tento spor sa uplatňuje smernica 2009/72, odpoveď na položenú otázku by bola uplatniteľná mutatis mutandis. Na jednej strane totiž definície pojmov „distribúcia“ a „prevádzkovateľ distribučnej sústavy“ uvedené v článku 2 bodoch 28 a 29 smernice 2019/944 doslovne preberajú tie isté pojmy, ktoré už boli uvedené v smernici 2009/72. Na druhej strane je pravda, že ciele smernice 2019/944 sú presnejšie a podrobnejšie než ciele smernice 2009/72 a smernica 2019/944 ukladá prevádzkovateľom distribučných sústav nové úlohy a povinnosti. Nič to však nemení na tom, že pojem „distribučná sústava“ mal už v štruktúre smernice 2009/72 zásadnú povahu (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. októbra 2019, Elektrorazpredelenie Jug, C‑31/18, EU:C:2019:868, bod 56) a že cieľom tejto smernice bolo už vtedy stanoviť spoločné pravidlá týkajúce sa najmä distribúcie elektriny s cieľom zlepšiť a integrovať konkurenčné trhy s elektrinou v Únii a už vtedy bola uvedená smernica zameraná najmä na dosiahnutie úplne otvoreného trhu, ktorý umožňuje všetkým spotrebiteľom slobodný výber dodávateľov a všetkým dodávateľom slobodu zásobovať svojimi produktmi odberateľov, aby sa dosiahlo dobudovanie vnútorného trhu s elektrinou (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. októbra 2019, Elektrorazpredelenie Jug, C‑31/18, EU:C:2019:868, body 38 a 39), keďže v tejto súvislosti táto smernica stanovovala najmä súbor úloh a povinností, ktoré prináležia prevádzkovateľom takýchto sústav bez toho, aby bolo možné sa od nich odchýliť mimo prípadov výslovne v nej uvedených.
O trovách
81
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:
Článok 2 body 28 a 29, ako aj články 30 až 39 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/944 z 5. júna 2019 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrinou a o zmene smernice 2012/27/EÚ
sa majú vykladať v tomto zmysle, že:
bránia vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej sa povinnosti prevádzkovateľa distribučnej sústavy nevzťahujú na podnik, ktorý ako náhradu za starú distribučnú sústavu vybuduje a prevádzkuje energetické zariadenie určené na zásobovanie elektrinou vyrobenou v kogeneračnej jednotke s ročným tranzitom energie nepresahujúcim 1000 Mwh a dodávanou viacerým obytným domom, v ktorých sa nachádza maximálne 200 bytových jednotiek, pričom náklady na výstavbu a prevádzku energetického zariadenia znášajú koneční odberatelia, teda nájomcovia týchto bytov, a tento podnik predáva vyrobenú elektrinu týmto odberateľom, ak toto zariadenie slúži na prepravu elektriny vysokého, stredného alebo nízkeho napätia na účely jej predaja odberateľom a ak sa neuplatní žiadna z výnimiek alebo odchýlok od týchto povinností, ktoré sú výslovne stanovené v tejto smernici.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.