62004CC0217_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Úvod
1. Nariadenie (ES) č. 460/2004 Európskeho parlamentu a Rady z 10. marca 2004 o zriadení Európskej agentúry pre bezpečnosť sietí a informácií(2) (ďalej len „nariadenie ENISA“(3) ) bolo založené na článku 95 ES. Spojené kráľovstvo zastáva názor, že namiesto toho mal byť uplatnený článok 308 ES, a z toho dôvodu podalo žalobu o neplatnosť.
2. Tento právny spor má veľký význam pre zákonodarnú prax, keďže zákonodarca Spoločenstva v poslednom čase zriaďovanie agentúr často už viac nezakladá na článku 308 ES, ale čoraz častejšie na špecializovaných kompetenciách pre určitú oblasť.(4)
II – Právny rámec
3. Právnym základom nariadenia ENISA je článok 95 ods. 1 druhá veta ES:
„Rada v súlade s postupom podľa článku 251 a po porade s Hospodárskym a sociálnym výborom prijíma opatrenia na aproximáciu ustanovení zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov, ktoré smerujú k vytváraniu a fungovaniu vnútorného trhu.“
4. Odôvodnenia nariadenia ENISA objasňujú, prečo je zriadenie agentúry potrebné. Odôvodnenie č. 3 opisuje problém:
„Technická zložitosť sietí a informačných systémov, rozmanitosť výrobkov a služieb, ktoré sú navzájom prepojené a obrovský počet súkromných a verejných aktérov, ktorí nesú vlastnú zodpovednosť riskujú narušenie vnútorného trhu.“
5. Nasledujúce odôvodnenia uvádzajú rozličné relevantné harmonizačné opatrenia(5) a odkazujú na rozličné opatrenia, ktoré môžu byť prijaté pri uplatnení týchto ustanovení. Žiadne z uvedených opatrení neobsahuje odkaz na agentúru ENISA. Odôvodnenie č. 10 nakoniec stanovuje:
„Tieto opatrenia vnútorného trhu vyžadujú rôzne formy technického a organizačného uplatnenia členskými štátmi a Komisiou. Sú to technicky zložité úlohy, ktoré nemajú jediné, samozrejmé riešenie. Heterogénne uplatnenie týchto požiadaviek môže viesť k neúčinným riešeniam a vytvoriť prekážky pre vnútorný trh. Toto vyžaduje vytvorenie odborného strediska na európskej úrovni poskytujúceho usmernenie, poradenstvo a na požiadanie pomoc v rámci jeho cieľov, na ktorú sa môže spoľahnúť Európsky parlament, Komisia alebo príslušné orgány vymenované členskými štátmi. …“
6. V nasledujúcich odôvodneniach sa táto myšlienka ďalej rozvádza. Je potrebné zdôrazniť odôvodnenie č. 12. Podľa neho by ENISA nemala zasahovať do kompetencií vnútroštátnych regulačných orgánov, skupiny európskych regulátorov, komunikačného výboru podľa smernice 2002/21(6), európskych orgánov pre normalizáciu ani úradov na ochranu osobných údajov.
7. Ciele agentúry ENISA sú spresnené v článkoch 1 až 3 nariadenia ENISA:
„ Článok 1
Pôsobnosť
1. Na zabezpečenie vysokej a účinnej úrovne bezpečnosti sietí a informácií v rámci spoločenstva a s cieľom vybudovať kultúru bezpečnosti sietí a informácií v prospech občanov, spotrebiteľov, podnikov a organizácií verejného sektora Európskej únie, a tým prispejúc k plynulému fungovaniu vnútorného trhu, sa týmto vytvára Európska agentúra pre bezpečnosť sietí a informácií (ďalej len „agentúra“).
2. Agentúra pomáha Komisii a členským štátom a následne spolupracuje s podnikateľskou komunitou, aby jej pomohla splniť požiadavky bezpečnosti sietí a informácií, a tak zabezpečiť plynulé fungovanie vnútorného trhu, vrátane tých uvedených v súčasnej a budúcej právnej úprave spoločenstva, ako napríklad v smernici 2002/21/ES.
3. …
Článok 2
Ciele
1. Agentúra zvyšuje schopnosť spoločenstva, členských štátov a v dôsledku toho podnikateľskej komunity predchádzať, adresovať a reagovať na problémy bezpečnosti sietí a informácií.
2. Agentúra poskytuje pomoc a poradenstvo Komisii a členským štátom v otázkach týkajúcich sa bezpečnosti sietí a informácií patriacich do jej kompetencií uvedených v tomto nariadení.
3. Stavajúc na vnútroštátnom úsilí a úsilí spoločenstva, vytvorí agentúra vysokú úroveň odbornosti. Agentúra používa túto odbornosť na stimulovanie širokej spolupráce medzi aktérmi z verejného a súkromného sektora.
4. Agentúra pomáha na požiadanie Komisii pri prípravných technických prácach na aktualizáciu a vytvorenie legislatívy spoločenstva v oblasti bezpečnosti sietí a informácií.“
8. Článok 3 nariadenia ENISA opisuje úlohy agentúry ENISA. Spadajú do oblastí zber informácií [písm. a), g) a i)], poradenstvo [písm. b), e), h) a k)], ako aj podpora spolupráce [písm. c), d), e), f) a j)].
9. V článku 4 nariadenia ENISA je definovaných množstvo pojmov. Nasledujúce články 5 až 28 upravujú organizačné otázky. Podľa článku 18 má agentúra právnu subjektivitu. Podľa článku 19 má vlastných zamestnancov. Článok 15 upravuje vlastný rozpočet agentúry na základe príspevkov Komisie a tretích štátov. Článok 20 ju zahŕňa pod ochranu Protokolu o výsadách a imunitách Európskych spoločenstiev. Článok 21 obsahuje úpravu zodpovednosti, ktorá zodpovedá článku 288 ES.
10. Kontrolným a riadiacim orgánom agentúry je správna rada stanovená v článku 6 nariadenia ENISA, ktorá sa skladá zo zástupcov členských štátov a Komisie, ako aj troch ďalších osôb bez hlasovacieho práva. Správna rada určuje najmä pracovný program agentúry a vymenúva podľa článku 7 výkonného riaditeľa. Nakoniec k agentúre ešte podľa článku 8 patrí stála skupina zainteresovaných strán.
III – Návrhy účastníkov konania
11. Spojené kráľovstvo navrhuje
1. rozhodnúť, že nariadenie (ES) č. 460/2004 Európskeho parlamentu a Rady z 10. marca 2004 o zriadení Európskej agentúry pre bezpečnosť sietí a informácií sa zrušuje;
2. zaviazať Európsky parlament a Radu Európskej únie na náhradu trov konania Spojeného kráľovstva.
12. Parlament a Rada navrhujú
1. zamietnuť žalobu ako neodôvodnenú a
2. zaviazať Spojené kráľovstvo na náhradu trov konania.
13. Subsidiárne navrhuje Rada pre prípad zrušenia nariadenia ENISA ponechať v platnosti jej účinky.
14. Fínsko a Komisia vstúpili do konania ako vedľajší účastníci konania na podporu návrhov Komisie a Parlamentu.
IV – Právne posúdenie
A – O voľbe právneho základu
15. Spojené kráľovstvo spochybňuje voľbu právneho základu nariadenia ENISA.
16. Podľa ustálenej judikatúry sa voľba právneho základu právneho aktu Spoločenstva musí zakladať na objektívnych okolnostiach, ktoré môžu byť overené súdmi, ku ktorým patrí najmä cieľ a obsah právneho aktu(7) .
17. Zákonodarca založil nariadenie ENISA na článku 95 ods. 1 ES. Podľa tohto ustanovenia sa prijímajú opatrenia na aproximáciu zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov, ktoré smerujú k vytváraniu a fungovaniu vnútorného trhu.
18. Opatrenia na základe článku 95 ods. 1 ES majú zlepšiť predpoklady pre vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu, napriek tomu toto ustanovenie neudeľuje zákonodarcovi Spoločenstva všeobecnú právomoc na regulovanie vnútorného trhu.(8) Súdny dvor ďalej spresnil, že opatrenia podľa článku 95 ods. 1 ES „tento cieľ musia skutočne sledovať tým, že prispievajú k odstráneniu prekážok voľného pohybu tovarov alebo slobodného poskytovania služieb alebo k odstráneniu prekážok hospodárskej súťaže“(9) .
19. Koherentné opatrenia na podporu bezpečnosti sietí a informačných systémov v rámci celého Spoločenstva môžu bezpochyby už preto brániť vzniku prekážok voľného pohybu tovaru a služieb, lebo bránia rozdielnym vnútroštátnym opatreniam. Napríklad uzatváranie cezhraničných obchodov alebo ich výkon za pomoci sietí a informačných systémov predpokladá cezhraničné konania o zistení totožnosti, ktoré vyžadujú prinajmenšom koordináciu v rámci celého Spoločenstva.
20. Ako predniesli všetci účastníci konania s výnimkou Spojeného kráľovstva, agentúra ENISA prispieva k tomuto cieľu tým, že zhromažďuje informácie, zaisťuje diskusné fórum a v prípade potreby radí inštitúciám Spoločenstva alebo vnútroštátnym orgánom. Aj sama vláda Spojeného kráľovstva uznáva, že zriadenie agentúry ENISA bolo žiaduce.
21. Spojené kráľovstvo však kritizuje rovnako ako v právnej veci C‑66/04(10) týkajúcej sa nariadenia o udiarenských dochucovadlách(11) najmä to, že zriadenie agentúry ENISA nie je opatrením „na aproximáciu zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov“ v zmysle článku 95 ods. 1 ES. Zastáva názor, že takéto opatrenia musia byť zamerané na právo členských štátov. Tento právny základ nemôže byť použitý na opatrenia, ktoré členské štáty nemôžu samy – jednotlivo alebo spoločne – dosiahnuť. Agentúra Spoločenstva avšak nemôže byť vytvorená súčasným prijatím totožnej právnej úpravy v členských štátoch.
22. V mojich návrhoch vo veci C‑66/04(12) som už uviedla, že znenie článku 95 ods. 1 ES požaduje prostredníctvom formulácie „aproximácia“ ustanovení zákonov, iných právny ch predpisov a správnych opatrení „členských štátov“ spojenie medzi opatreniami Spoločenstva a vnútroštátnym právom. Takéto spojenie vznikne, ak prostredníctvom ustanovení práva Spoločenstva, ktoré je potrebné vykonať, sú vo všetkých členských štátov prijaté aproximované vnútroštátne úpravy. Ale aj priamo a prednostne uplatniteľné právo Spoločenstva, ako napr. nariadenie, ktoré nahrádza vnútroštátne právo alebo zabraňuje uplatneniu vnútroštátneho práva s iným znením, vykazuje toto spojenie s vnútroštátnym právom. Opatrenia prijaté výlučne Spoločenstvom, ktoré nastúpia vedľa
vnútroštátneho práva bez toho, aby menili jeho normatívny obsah, nespôsobujú na rozdiel od už uvedeného aproximáciu práva členských štátov. Tak rozhodol Súdny dvor o nových právnych inštitútoch v oblasti duševného vlastníctva, ktoré nastúpili popri už platných vnútroštátnych inštitútov(13) .
23. Podľa názoru generálnej advokátky Stix-Hackl sa má táto judikatúra chápať tak, že nie je dostačujúce, ak cieľom opatrenia, ktorého „podstatnou vlastnosťou“ je „vytvorenie niečoho nového“, je podpora vnútorného trhu. Odmietla z tohto dôvodu založiť vytvorenie nových foriem spoločností, ako je európske družstvo, na článku 95 ods. 1 ES.(14)
24. V konečnom dôsledku treba v prípade vytvorenia nových typov obchodných spoločností súhlasiť s generálnou advokátkou Stix-Hackl, ak tieto spoločnosti existujú súbežne popri
typoch obchodných spoločností jednotlivých právnych poriadkov členských štátov. V tom prípade totiž chýba potrebná (aproximačná) súvislosť s týmito právnymi poriadkami. Každopádne je ale potrebné objasniť, či niečo nové môže byť vytvorené aj prostredníctvom aproximácie práva. Preventívna
harmonizácia vyžaduje ešte v predstihu pred vnútroštátnymi právnymi predpismi, ktorých prijatie sa očakáva(15), v zásade vytvorenie nových
ustanovení, ktorých ekvivalent sa ešte nedá nájsť v členských štátoch.(16)
25. „Opatrenia na [ (17) ] aproximáciu ustanovení zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov“ v zmysle článku 95 ods. 1 ES nie sú ale len opatrenia, ktoré samé osebe aproximujú právo členských štátov. Ako uvádzajú inštitúcie, k aproximácii práva prispievajú aj tie opatrenia, ktorých cieľom je aproximácia práva členských štátov len ako dôsledok ich uplatnenia, napr. zavedením postupu, ktorý aproximáciu nezavádza priamo, ale prostredníctvom viacstupňového modelu s viacerými nadväzujúcimi krokmi.(18)
26. Nariadenie ENISA obsahuje na jednej strane ustanovenia, ktoré môžu predstavovať takýto medzikrok, totiž ustanovenia o úlohách a pôsobnosti agentúry ENISA. Na druhej strane ale nariadenie upravuje aj zriadenie a organizáciu agentúry ENISA. Tieto – kvantitatívne veľmi prevažujúce – ustanovenia zjavne neprispievajú priamo k aproximácii ustanovení členských štátov. Vláda Spojeného kráľovstva preto zdôrazňuje, že zriadenie agentúry v zásade nemôže byť založené na článku 95 ods. 1 ES.
27. Na prvý pohľad sa skutočne zdá, že nariadeniu ENISA treba priradiť dva rôzne ciele, totiž na jednej strane stanovenie určitých úloh agentúry ENISA a na druhej strane zriadenie agentúry ENISA. Z tohto uhľa pohľadu by bolo treba zvoliť právny základ podľa toho, ktorý z oboch cieľov prevažuje.(19) Rozdelenie nariadenia ENISA na dve rôzne časti však vedie k omylu. Zriadenie agentúry ENISA totiž nemôže byť oddelené od jej úloh, ale je prostriedkom na splnenie jej účelu. V súlade s tým nariadenie ENISA sleduje len jediný cieľ, ktorý vyplýva najmä z ustanovení o úlohách agentúry ENISA.
28. Aj pri jednotnom cieli sa predsa aj naďalej vynára otázka, či je nariadenie ENISA medzikrokom na ceste k aproximácii v zmysle článku 95 ods. 1 ES. Nariadenie nepredpokladá aproximáciu. Taktiež sama agentúra ENISA nemôže prijať ustanovenia na aproximáciu ani sa nepodieľa na špeciálnom postupe na prijatie takýchto ustanovení. Prínos nariadenia ENISA k aproximácii preto nie je úplne zrejmý.
29. A predsa agentúra ENISA podľa názoru inštitúcií a fínskej vlády prispieva k harmonizácii tým, že zbiera a triedi informácie, radí orgánom Spoločenstva a vnútroštátnym regulačným orgánom a podporuje spoluprácu medzi záujmovými stranami.
30. Ako zdôraznila vláda Spojeného kráľovstva najmä na ústnom pojednávaní, môžu byť úlohy agentúry ENISA, ktoré sa vzťahujú na spoluprácu súkromných aktérov a na informácie súkromných užívateľov [článok 3 písm. c), e) a i)], ťažko považované za medzikrok k aproximácii práva členských štátov.
31. A predsa sa prínos agentúry ENISA k aproximácii práva prostredníctvom jej ďalšej činnosti nedá úplne vylúčiť. Najmä poradenstvo poskytované agentúrou ENISA inštitúciám Spoločenstva by mohlo podporovať aj ich zákonodarnú činnosť, a tým eventuálne aj aproximáciu ustanovení práva členských štátov. Navyše agentúra ENISA môže podľa článku 3 písm. k) predkladať svoje vlastné závery, usmernenia a poskytovať poradenstvo v záležitostiach v rámci jej pôsobnosti a cieľov a tým podnecovať aproximáciu práva.
32. Okrem toho je možné, že agentúra ENISA podporuje už len svojou existenciou ako európske diskusné fórum a odborné stredisko aproximáciu ustanovení práva členských štátov prostredníctvom dobrovoľného zosúladeného konania vnútroštátnych orgánov. Fínska vláda v tejto súvislosti vyzdvihuje požadovanú odpornú kompetenciu a nezávislosť agentúry ENISA, ako aj zodpovednosť jej správnej rady za koordináciu práce agentúry s činnosťami, ktoré sú vykonávané členskými štátmi a na úrovni Spoločenstva. Naopak, kritika Spojeného kráľovstva, že by nezáväzná poradenská činnosť agentúry ENISA mohla rozdiely medzi členskými štátmi v praxi dokonca zväčšiť, ak sa niektoré budú riadiť radou agentúry ENISA a niektoré nie, je prehnaná.
33. Tieto potenciálne prínosy agentúry ENISA k aproximácii práva však nepostačujú na to, aby sa jej zriadenie dalo považovať za opatrenie na aproximáciu ustanovení zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov.
34. Nedá sa totiž predvídať, či a v akej forme bude agentúra ENISA prispievať k aproximácii práva. To záleží od rozličných faktorov. Popri práci a poznatkoch agentúry ENISA si to vyžaduje najmä spoluprácu inštitúcií, orgánov členských štátov a záujmových strán. Nedá sa preto vylúčiť, že potenciál aproximácie práva, ktorým disponuje agentúra ENISA, prakticky nebude využitý. Ak aj agentúra ENISA prispeje k aproximácii práva, nie je nevyhnutné, aby zodpovedajúce opatrenia boli založené na článku 95 ods. 1 ES. Tak by mohla činnosť agentúry ENISA viesť k ustanoveniam o výkone povolania, ktoré by mohli byť založené na článku 47 ES.
35. Aj keď článok 1 ods. 2 a odôvodnenia nariadenia ENISA dávajú agentúru ENISA do súvislosti s existujúcimi harmonizačnými opatreniami, čo zdôrazňuje najmä Parlament a Komisia, chýba akékoľvek konkrétne zapojenie do vydávania vykonávacích opatrení, ktoré je podľa týchto právnych aktov potrebné. Ako uvádza Spojené kráľovstvo, úlohy agentúry ENISA na jednej strane z hmotnoprávneho hľadiska ďaleko presahujú vykonanie daných smerníc a na druhej strane vykonanie samo nespadá do pôsobnosti agentúry ENISA, ale do pôsobnosti Komisie a orgánov členských štátov. Na poradenstvo boli pri vykonávaní týchto opatrení vytvorené dokonca zvláštne štruktúry, a síce „komunikačný výbor“(20), „Európska skupina regulátorov“(21) a v oblasti ochrany jednotlivcov so zreteľom na spracovanie osobných údajov „pracovná skupina pre ochranu jednotlivcov so zreteľom na spracovanie osobných údajov“(22) .
36. Nariadenie ENISA je preto skôr krokom do neznáma ako medzikrokom na ceste k aproximácii práva členských štátov. Agentúra ENISA sa zriadila do určitej miery ako „predvoj“ v očakávaní, že prinesie užitočné výsledky. Tento úžitok (pre vnútorný trh) nie je vylúčený, ale z toho dôvodu sa nariadenie ešte nestáva opatrením na aproximáciu práva.
37. Zúčastnené inštitúcie predkladajú veľké množstvo argumentov, aby mohlo byť zriadenie agentúry ENISA založené na článku 95 ods. 1 ES nezávisle od jej prínosu k aproximácii práva.
38. Predovšetkým zdôrazňujú, že zriadenie agentúry ENISA sa dotkne kompetencií členských štátov oveľa menej ako napríklad prijatie harmonizačných opatrení na podporu bezpečnosti sietí a informačných systémov, ktoré by museli byť realizované. Okrem toho je zriadenie agentúry ENISA zmysluplnejšie ako harmonizácia, keďže v súčasnosti je potreba harmonizačných opatrení ešte nejasná. Agentúra ENISA je prostriedkom na získanie zodpovedajúcich skúseností.
39. To je síce správne, avšak nemôže to viesť k rozšíreniu pôsobnosti článku 95 ods. 1 ES na opatrenia, ktoré neslúžia aproximácii práva.(23) Zakazuje to zásada obmedzených právomocí (článok 5 ES). Ak sa právny základ nevzťahuje na prijatie predpisu, Spoločenstvo ho nemôže – na základe tohto ustanovenia Zmluvy – prijať. Pri tom fakt, že plánované opatrenie má menší vplyv na vnútroštátne právomoci ako skutočný aproximačný predpis, nezohráva žiadnu úlohu.
40. Okrem iného možno ponechať otvorenú otázku, či je správny názor Rady, že aproximácia vnútroštátnych správnych konaní je aproximáciou ustanovení zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení v zmysle článku 95 ods. 1 ES. Tiež prínos agentúry ENISA k tejto forme aproximácie totiž nie je upravený dostatočne konkrétne na to, aby mohlo byť jej zriadenie uznané ako harmonizačné opatrenie.
41. Najmä Komisia pod odvolaním sa na „pravý cieľ“ článku 95 ES všeobecne chápe formuláciu „ na aproximáciu zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov, ktoré smerujú k vytváraniu a fungovaniu vnútorného trhu “ ako pravidlo na správne odstránenie prekážok vnútorného trhu. Názor Komisie však smeruje k všeobecnej právomoci na regulovanie vnútorného trhu(24), ktorú Súdny dvor zamietol. To by odňalo znaku aproximácie práva v článku 95 ods. 1 ES akúkoľvek funkciu. To je nezlučiteľné jednak so znením tohto právneho základu, jednak s históriou jeho vzniku. Členské štáty pri rokovaniach o Jednotnom európskom akte totiž neprijali návrh Komisie, ktorý stanovil právny základ pre prijatie akýchkoľvek
právnych aktov, ktoré slúžia uskutočneniu vnútorného trhu(25) . Namiesto toho sa dohodli na v podstate ešte dnes platnom znení článku 95 ods. 1 ES.
42. Postoj Komisie už nie je naďalej prijateľný ani na základe názoru v odbornej literatúre, ktorý nadväzuje na rozsudok IHT Internationale Heiztechnik a Danziger. V tomto rozsudku Súdny dvor uviedol, že je „úlohou zákonodarcu Spoločenstva… [prijať právnu úpravu] v súlade s článkom 100a Zmluvy ES [teraz článok 95 ES], pretože odstránenie prekážok, ktoré vyplývajú z teritoriality vnútroštátnych ochranných známok, je nevyhnutné na založenie a fungovanie vnútorného trhu“(26) .
43. Z toho sa čiastočne odvodzuje, že článok 95 ods. 1 ES povoľuje vo všeobecnosti prekonávať prekážky, ktoré vyplývajú z rozdielov alebo z územne obmedzenej platnosti právnych systémov členských štátov.(27) Podľa toho by spojitosť s právom členského štátu mala ešte stále jednu úlohu, a to úlohu styčného bodu pre aproximáciu, ktorý by ale nevylučoval, že výsledok
by nemal žiadnu súvislosť s právom členského štátu.(28) Tým by boli umožnené súčasne najmä také opatrenia, ktoré nemajú žiadnu súvislosť s právom členského štátu, ale platia napríklad súbežne s ním.
44. Tento názor nie je zlučiteľný so znením článku 95 ods. 1 ES. Odkaz na aproximáciu práva by nebol ničím iným len bezvýznamnou právnou poéziou, keďže územné ohraničenie vnútroštátneho práva sa nevyhnutne vždy vyskytuje.
45. Názor odbornej literatúry okrem toho spočíva na nesprávnom pochopení citovanej časti rozsudku IHT. V tomto rozsudku urobená výpoveď sa vzťahuje len na cieľ vytvorenia vnútorného trhu, ale nie na prostriedky, ktoré je pri tom potrebné použiť. Nie je zrejmé, že Súdny dvor chcel povoliť prostriedky, ktoré neslúžia na aproximáciu práva členských štátov. Súdny dvor skôr zdôraznil nevyhnutnosť aproximácie práva, keď v iných rozsudkoch odmietol založiť nové právne inštitúty na článku 95 ods. 1 ES, ak budú platiť popri práve členského štátu.(29)
46. Otázka, či zriadeniu agentúry s vlastnou právnou subjektivitou na základe článku 95 ods. 1 ES – alebo uplatnením iných špecifických právnych základov Zmluvy ES bez prihliadnutia na článok 308 ES – bránia zásadné prekážky, nakoniec môže zostať otvorená. Hoci Súdny dvor počas pojednávania položil uvedené otázky, účastníci konania túto otázku v predloženom právnom spore nezodpovedali dostatočne.(30) Keďže nariadenie ENISA dostatočne nestanovuje prínos agentúry ENISA k aproximácii práva a žiaden z ďalších názorov na uplatnenie článku 95 ods. 1 ES nie je presvedčivý, malo by sa nariadenie ENISA v každom prípade vyhlásiť za neplatné.
B – O obmedzení časových účinkov rozsudku
47. Rada subsidiárne navrhovala, aby právne účinky nariadenia ENISA boli zachované v záujme právnej istoty až do jeho nového prijatia na základe iného právneho základu. Spojené kráľovstvo výslovne vyhlásilo, že nemá proti takémuto ohraničeniu účinkov rozsudku žiadne námietky.
48. Pri obmedzení časového účinku rozsudkov sa Súdny dvor opiera o zásady právnej istoty a predovšetkým dotknutia práv tretích strán.(31)
49. Zriadenie agentúry ENISA už prakticky prebieha.(32) Zrušiť už prijaté opatrenia teraz len preto, aby bola najprv táto agentúra nanovo založená, by dávalo len malý zmysel. Mimoriadne dotknutí by boli už prijatí zamestnanci.
50. Nie je však isté, že nové prijatie nariadenia ENISA bude možné. Spojené kráľovstvo bolo síce jediným členským štátom, ktorý hlasoval proti nariadeniu ENISA – a to tiež len kvôli voľbe právneho základu. Ale toto nariadenie bolo prijaté ešte pred posledným rozširovaním Únie, pred poslednými voľbami do Európskeho parlamentu a pred začiatkom funkčného obdobia súčasnej Komisie. Tiež preto sa zakazuje akákoľvek predpoveď budúcej vôle zákonodarcu Spoločenstva. Z tohto dôvodu by mala účinnosť nariadenia ENISA zostať zachovaná len tak dlho, kým nie je isté, či bude toto nariadenie znova prijaté alebo nie. Dva rozpočtové roky by mali na to postačovať, keďže medzi návrhom Komisie na prijatie nariadenia ENISA z 11. februára 2003(33) až do jej prijatia 10. marca 2004 uplynul menej ako jeden rok. Táto lehota by tiež umožnila, aby pri rozhodnutí o novom prijatí nariadení ENISA bolo zohľadnené aj hodnotenie činnosti agentúry ENISA, ktoré má vykonať Komisia podľa článku 25 nariadenia do 17. marca 2007.
V – O trovách
51. Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Spojené kráľovstvo už podalo návrh v zmysle článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku a podľa vyššie uvedených úvah bude mať vo veci úspech, treba Parlament, ako aj Radu zaviazať na náhradu trov konania.
52. Podľa článku 69 ods. 4 rokovacieho poriadku inštitúcie a členské štáty, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci konania, znášajú svoje vlastné trovy konania. Komisia a Fínska republika teda znášajú svoje vlastné trovy konania.
VI – Návrh
53. Súdnemu dvoru z tohto dôvodu navrhujem, aby rozhodol takto:
1. Nariadenie (ES) č. 460/2004 Európskeho parlamentu a Rady z 10. marca 2004 o zriadení Európskej agentúry pre bezpečnosť sietí a informácií sa zrušuje.
2. Účinky nariadenia, ktoré bolo zrušené, sa zachovávajú až do nadobudnutia účinnosti nariadenia prijatého na základe správneho právneho základu, najdlhšie však do konca druhého rozpočtového roka po vydaní tohto rozsudku.
3. Parlament a Rada sú povinní nahradiť trovy konania.
4. Komisia s Fínska republika znášajú svoje vlastné trovy konania.
(1) .
(2) –	Ú. v. EÚ L 77, s. 1; Mim. vyd. 01/005, s. 35.
(3)  –	ENISA je skratka anglického názvu agentúry: European Network and Information Security Agency.
(4)  –	Pozri návrh Komisie týkajúci sa medziinštitucionálnej dohody o vytvorení rámca pre európske regulačné agentúry z 25. februára 2005 [KOM(2005) 59 v konečnom znení, s. 4 a 14], ako aj oznámenie Komisie z 11. decembra 2002 – Rámec pre európske regulačné agentúry [neoficiálny preklad] [KOM(2002) 718 v konečnom znení, s. 8].
(5) –	Ide o smernicu Európskeho parlamentu a Rady 2002/21/ES zo 7. marca 2002 o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby (rámcová smernica), (Ú. v. ES L 108, s. 33; Mim. vyd. 13/029, s. 349), smernicu Európskeho parlamentu a Rady 2002/20/ES zo 7. marca 2002 o povolení na elektronické komunikačné sieťové systémy a služby (smernica o povolení) (Ú. v. ES L 108, s. 21; Mim. vyd. 13/029, s. 337), smernicu Európskeho parlamentu a Rady 2002/22/ES zo 7. marca 2002 o univerzálnej službe a právach užívateľov týkajúcich sa elektronických komunikačných sietí a služieb (smernica o univerzálnej službe) (Ú. v. ES L 108, s. 51; Mim. vyd. 13/029, s. 367), smernicu Európskeho parlamentu a Rady 2002/19/ES zo 7. marca 2002 o prístupe a prepojení elektronických komunikačných sietí a príslušných zariadení (prístupová smernica) (Ú. v. ES L 108, s. 7; Mim. vyd. 13/029, s. 323), smernicu Európskeho parlamentu a Rady 2002/58/ES z 12. júla 2002, týkajúcu sa spracovávania osobných údajov a ochrany súkromia v sektore elektronických komunikácií (smernica o súkromí a elektronických komunikáciách) (Ú. v. ES L 201, s. 37; Mim. vyd. 13/029, s. 514), smernicu 2000/31/ES Európskeho parlamentu a Rady z 8. júna 2000 o určitých právnych aspektoch služieb informačnej spoločnosti na vnútornom trhu, najmä o elektronickom obchode (smernica o elektronickom obchode) (Ú. v. ES L 178, s. 1; Mim. vyd. 13/025, s. 399), smernicu Európskeho parlamentu a Rady 1999/93/ES z 13. decembra 1999 o rámci spoločenstva pre elektronické podpisy (Ú. v. ES L 13, 2000, s. 12; Mim. vyd. 13/024, s. 239), ako aj smernicu Európskeho parlamentu a Rady 95/46/EHS z 24. októbra 1995 o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a voľnom pohybe týchto údajov (Ú. v. ES L 281, s. 31; Mim. vyd. 13/015, s. 355).
(6) –	Už citovaná v poznámke pod čiarou 5.
(7) –	Rozsudky z 11. júna 1991, Komisia/Rada (Dioxid titánu), C‑300/89, Zb. s. I‑2867, bod 10; z 12. novembra 1996, Spojené kráľovstvo/Rada, C‑84/94, Zb. s. I‑5755, bod 25; z 25. februára 1999, Parlament/Rada, C‑164/97 a C‑165/97, Zb. s. I‑1139, bod 12; zo 4. apríla 2000, Komisia/Rada, C‑269/97, Zb. s. I‑2257, bod 43; z 19. septembra 2002, Huber, C‑336/00, Zb. s. I‑7699, bod 30; z 10. decembra 2002, British American Tobacco, C‑491/01, Zb. s. I‑11453, bod 93; z 29. apríla 2004, Komisia/Rada, C‑338/01, Zb. s. I‑4829, bod 54; zo 14. apríla 2005, Belgicko/Komisia, C‑110/03, Zb. s. I‑2801, bod 78, a z 12. mája 2005, Regione autonoma Friuli‑Venezia Giulia, C‑347/03, Zb. s. I‑3785, bod 72.
(8) –	Rozsudok Súdneho dvora z 5. októbra 2000, Nemecko/Parlament a Rada (Reklama na tabak), C‑376/98, Zb. s. I‑8419, bod 83.
(9) –	Pozri rozsudok British American Tobacco (Investments) a Imperial Tobacco, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, bod 60.
(10) –	Pozri moje návrhy z 8. septembra 2005 vo veci Spojené kráľovstvo/Parlament a Rada, Zb. s. I‑10553.
(11) –	Nariadenie (ES) č. 2065/2003 Európskeho parlamentu a Rady z 10. novembra 2003 o udiarenských dochucovadlách používaných alebo určených na použitie v potravinách alebo na potravinách (Ú. v. EÚ L 309, s. 1; Mim. vyd. 13/032, s. 661).
(12) –	Už citované v poznámke pod čiarou 10, bod 31 a nasl.
(13) –	Pozri rozsudky z 9. októbra 2001, Holandské kráľovstvo/Parlament a Rada, C‑377/98 Zb. s. I‑7079, body 24 a 25; z 13. júla 1995, Španielsko/Rada, C‑350/92, Zb. s I‑1985, bod 23; stanovisko 1/94 z 15. novembra 1994, Zb. s. I‑5267, bod 59 (právomoc Spoločenstva uzatvárať medzinárodné zmluvy v oblasti služieb a ochrany duševného vlastníctva). Pozri k vytvoreniu nových foriem obchodných spoločností návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Stix‑Hackl 12. júla 2005 vo veci Parlament/Rada, C‑436/03, Zb. s. I‑3733.
(14) –	Návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Stix‑Hackl vo veci Parlament/Rada, C‑436/03, už citovanej v poznámke pod čiarou 13, bod 96.
(15) –	Pozri rozsudky Holandsko/Parlament a Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 13, bod 15, a Reklama na tabak, už citovaný v poznámke pod čiarou 8, bod 86, ako aj návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Stix‑Hackl vo veci Parlament/Rada, už citovanej v poznámke pod čiarou 13, bod 57 a nasl.
(16) –	Z tohto dôvodu generálna advokátka Stix‑Hackl vzťahuje znak novosti v jej návrhu vo veci C‑436/03, už citovanej v poznámke pod čiarou 13, tiež výlučne na nové právne formy, napr. právne tituly v oblasti duševného vlastníctva alebo formy obchodných spoločností.
(17) –	Kurzívou zvýraznila generálna advokátka.
(18)  –	Pozri moje návrhy vo veci C‑66/04, už citovanej v poznámke pod čiarou 10, bod 32 a nasl.
(19) –	Rozsudky zo 17. marca 1993, Komisia/Rada (Smernica o odpade), C‑155/91, Zb. s. I‑939, body 19 a 21; z 29. apríla 2004, Komisia/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, bod 55, a zo 14. apríla 2005, Belgicko/Komisia, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, bod 79; pozri tiež rozsudok z 25. februára 1999, Parlament/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, bod 14, ako aj rozsudky Huber, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, bod 31, a British American Tobacco (Investments) a Imperial Tobacco, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, bod 94.
(20)  –	Článok 22 smernice 2002/21, už citovanej v poznámke pod čiarou 5.
(21) –	Rozhodnutie Komisie 2002/627/ES z 29. júla 2002, ktorým sa zriaďuje Európska skupina regulátorov pre elektronické komunikačné siete a služby (Ú. v. ES L 200, s. 38; Mim. vyd. 13/029, s. 511).
(22) –	Článok 29 smernice 95/46, už citovanej v poznámke pod čiarou 5.
(23)  –	Už EHLERMANN: The Internal Market Following the Single European Act, Common Market Law Review 1987, 361 (385), označil znenie článku 100a Zmluvy EHS v tejto súvislosti za „unfortunate“ (nešťastné).
(24)  –	Rozsudok Reklama na tabak, už citovaný v poznámke pod čiarou 8, bod 83.
(25) –	Pozri článok 2 dokumentu Komisie k vnútornému trhu zo 16. septembra 1985 a článok 2 ods. 3 zrevidovaného znenia z 5. októbra 1985, oba publikované Ehlermannom (už citované v poznámke pod čiarou 23, s. 405 a nasl.).
(26) –	Rozsudok z 22. júna 1994, C‑9/93, Zb. s. I‑2789, bod 58.
(27) –	PIPKORN, BARDENHEWER-RATING a TASCHNER, In: von der Groeben/Schwarze (ed.), EU-/EG-Vertrag Kommentar, 6. vydanie 2003, článok 95 ES, body 25, 36 a 41, ako aj LEIBLE, In: Streinz R. (ed.), EUV/EGV: Vertrag über die Europäische Union und Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, 2003, článok 95 EHS, bod 29.
(28) –	PIPKORN, BARDENHEWER-RATING a TASCHNER (už citované v poznámke pod čiarou 27, bod 41) stačí „odstrániť právne rozdiely a protiklady“.
(29) –	Pozri odkazy v poznámke pod čiarou 13.
(30) –	Inštitúcie však vychádzajú z toho, že založenie agentúr je v zásade prípustnou formou konania na základe uplatnenia článku 95 ods. 1 ES. Odvolávajú sa okrem iného na implied powers podľa rozsudku z 9. júla 1987, Nemecko/Komisia (Prisťahovalecká politika) (281/85, 283/85 až 285/85 a 287/85, Zb. s. 3203, bod 28), a zdôrazňujú, že najmenej dve nariadenia o zriadení agentúr už spočívali na článku 95 ods. 1 ES: nariadenie (ES) č. 178/2002 Európskeho parlamentu a Rady z 28. januára 2002, ktorým sa ustanovujú všeobecné zásady a požiadavky potravinového práva, zriaďuje Európsky úrad pre bezpečnosť potravín a stanovujú postupy v záležitostiach bezpečnosti potravín (Ú. v. ES L 31, s. 1; Mim. vyd. 15/006, s. 463) a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 z 31. marca 2004, ktorým sa stanovujú postupy spoločenstva pri povoľovaní liekov na humánne použitie a na veterinárne použitie a pri vykonávaní dozoru nad týmito liekmi a ktorým sa zriaďuje Európska agentúra pre lieky (Ú. v. EÚ L 136, s. 1; Mim. vyd. 13/034, s. 229). Obe nariadenia boli však založené okrem článku 95 ES aj na iných právnych základoch.
(31) –	Rozsudky z 31. marca 1992, Rada/Parlament, C‑284/90, Zb. s I‑2277, bod 37; zo 7. júla 1992, Parlament/Rada, C‑295/90, Zb. s. I‑4193, bod 26; z 5. júla 1995, Parlament/Rada, C‑21/94, Zb. s. I‑1827, bod 31, a z 30. septembra 2003, Nemecko/Komisia, C‑239/01, Zb. s. I‑1033 3, bod 78.
(32) –	Pozri webovú stránku agentúry ENISA: www.enisa.eu.int.
(33) –	KOM(2003) 63 v konečnom znení.