62021CC0366
PRIIT PIKAMÄE
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2022. július 14. (
1
)
C‑366/21. P. sz. ügy
Maxime Picard
kontra
Európai Bizottság
„Fellebbezés – Közszolgálat – Szerződéses alkalmazottak – Nyugdíj – 1023/2013/EU, Euratom rendelet – A nyugdíjjogosultság megszerzésének éves mértékére és a nyugdíjkorhatárra vonatkozó átmeneti intézkedések – Időbeli hatály – Új szerződéses alkalmazotti szerződés aláírása – Sérelmet okozó aktus – Minősítés – Önálló joghatások”
I. Bevezetés
1.
A jelen fellebbezéssel Maxime Picard az Európai Unió Törvényszékének 2021. március 24‑iPicard kontra Bizottság ítéletének (T‑769/16, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2021:153) hatályon kívül helyezését kéri, amely elutasította keresetét, amellyel egyrészt a Személyi Juttatásokat Kezelő és Kifizető Hivatal (a továbbiakban: PMO) 4. egysége „Nyugdíj” részlegének ügyintézője által 2016. január 4‑én adott válasz megsemmisítését kérte, amely szerint a rendes nyugdíjkorhatár és a nyugdíjjogosultság megszerzésének éves mértéke 2014. június 1‑jétől 66 évre, illetve 1,8%‑ra változott, másrészt pedig az Európai Bizottság Emberi Erőforrások Főigazgatósága (a továbbiakban: Emberi Erőforrások Főigazgatósága) E igazgatóságának igazgatója, mint munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság által 2016. július 25‑én hozott határozat megsemmisítését, amely elutasította az M. Picard által a 2016. január 4‑i válasszal szemben benyújtott panaszt.
2.
A jelen ügy alkalmat ad a Bíróságnak arra, hogy megvizsgáljon két problémakört.
3.
A Bíróságnak először is az Európai Unió tisztviselői személyzeti szabályzatának és az Európai Unió egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételeknek a módosításáról szóló, 2013. október 22‑i 1023/2013/EU, Euratom európai parlamenti és tanácsi rendeletben (
2
) előírt, az Unió szerződéses alkalmazottaira alkalmazandó, a nyugdíjjogosultság megszerzésének éves mértékére és a nyugdíjkorhatárra vonatkozó átmeneti rendelkezések időbeli alkalmazási feltételeiről kell határoznia. A Bíróság által e tekintetben elfogadott megoldás jelentős hatással lesz az Unió szerződéses alkalmazottainak nem elhanyagolható hányadára alkalmazandó nyugdíjrendszerre.
4.
Másodszor, ezen ügy lehetővé teheti a Bíróság számára, hogy a sérelmet okozó aktus fogalmára tekintettel meghatározza, hogy az Unió személyi állományának valamely tagja mely időpontban vitathatja a nyugdíjjogosultsága meghatározásának alapjául szolgáló tényeket.
II. A jogi háttér
5.
A jelen ügyben releváns:
–
az Európai Unió tisztviselői 1023/2013 rendelettel módosított személyzeti szabályzatának (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) 25., 77., 83., 90. és 91. cikke;
–
az 1023/2013 rendelettel módosított személyzeti szabályzat XIII. melléklete 21. cikkének (2) bekezdése és 22. cikkének (1) bekezdése;
–
az 1023/2013/EU rendelettel módosított, az Európai Unió egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételek (a továbbiakban: egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek) 8. cikke, 86. cikkének (2) bekezdése és 109. cikkének (1) bekezdése;
–
az alkalmazási feltételek melléklete 1. cikkének (1) bekezdése.
III. A jogvita előzményei
6.
A jogvita előzményeit a megtámadott ítélet 1–25. pontja tartalmazza, és azokat a következőképpen lehet összefoglalni.
7.
M. Picard‑t a Bizottság 2008. július 1‑jei hatállyal szerződéses alkalmazottként felvette a PMO 5. egységéhez (a továbbiakban: 2008. évi szerződés). A fellebbezőt az első besorolási csoportba sorolták. E szerződést három alkalommal határozott időre, majd a 2011. május 3‑i határozattal határozatlan időre meghosszabbították.
8.
2014. május 16‑án az Emberi Erőforrások Főigazgatóság új szerződéses alkalmazotti szerződést ajánlott fel a fellebbezőnek, amelyet ő ugyanezen a napon aláírt (a továbbiakban: 2014. május 16‑i szerződés). Ez a határozatlan időre szóló szerződés 2014. június 1‑jén lépett hatályba, és a fellebbezőt a második besorolási csoportba sorolta be.
9.
E szerződés megkötését megelőzően a személyzeti szabályzatot és az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételeket az 1023/2013 rendelet módosította, amelynek a jelen ügy szempontjából releváns rendelkezései 2014. január 1‑jétől alkalmazandók.
10.
A 2014. évi reformot követően a személyzeti szabályzat 77. cikkének második bekezdése, amelyet az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 109. cikkének (1) bekezdése alapján alkalmazni kell a szerződéses alkalmazottakra is, a nyugdíjjogosultság megszerzésére új, 1,8%‑os éves mértéket határozott meg, míg a korábbi mérték 1,9% volt. Ezenkívül a személyzeti szabályzat 77. cikkének ötödik bekezdése a nyugdíjkorhatárt a korábbi 63. életév helyett a 66. életévben állapította meg.
11.
A személyzeti szabályzat XIII. melléklete azonban átmeneti szabályozást írt elő. Így e melléklet 21. cikkének második bekezdése szerint a 2004. május 1. és 2013. december 31. között szolgálatba lépett tisztviselők továbbra is évenként 1,9%‑os mértékben szereznek nyugdíjjogosultságot. Továbbá az említett melléklet 22. cikke első bekezdésének második albekezdése előírja, hogy azok a tisztviselők, akik 2014. május 1-jén 35 évesek vagy idősebbek, (
3
) és akik 2014. január 1. előtt léptek szolgálatba, 64 éves és 8 hónapos korban jogosultak öregségi nyugdíjra. Végül az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy ezen átmeneti rendelkezéseket „analógia útján a 2013. december 31‑én hivatalban lévő egyéb alkalmazottakra is alkalmazni kell”.
12.
2016. január 4‑i elektronikus levelében a fellebbező, mivel kétségei támadtak azon hatásokat illetően, amelyeket a 2014. évi reform a 2014. május 16‑i szerződés aláírását követően a helyzetére gyakorolhat, magyarázatot kért a PMO 4. egységének „Nyugdíj” részlegének ügyintézőjétől (a továbbiakban: 2016. január 4‑i elektronikus levél).
13.
Ugyanezen a napon ez az ügyintéző elektronikus levélben megerősítette a fellebbezőnek, hogy nyugdíjjogosultságai a szerződés változása miatt módosultak, és emiatt rá vonatkozóan a rendes nyugdíjkorhatár és a nyugdíjjogosultság megszerzésének éves mértéke 2014. június 1‑jétől 66 évre, illetve 1,8%‑ra változott (a továbbiakban: 2016. január 4‑i válasz).
14.
2016. április 4‑én a fellebbező a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján panaszt nyújtott be a 2016. január 4‑i válasszal szemben.
15.
A fellebbezővel 2016. július 26‑án közölt 2016. július 25‑i határozatával az Emberi Erőforrások Főigazgatóság E igazgatóságának igazgatója munkaszerződések megkötésére jogosult hatóságként elsődlegesen mint sérelmet okozó aktus hiányában elfogadhatatlant, másodlagosan pedig mint megalapozatlant elutasította az említett panaszt (a továbbiakban: 2016. július 25-i elutasító határozat).
IV. A Törvényszék előtti eljárás
16.
A Törvényszék Hivatalához 2016. november 7‑én benyújtott keresetlevelével a fellebbező keresetet indított a 2016. január 4‑i válasz és szükség esetén a 2016. július 25‑i elutasító határozat megsemmisítése iránt. A Törvényszék Hivatalához 2017. február 6‑án benyújtott külön beadványában a Bizottság e kereset elfogadhatatlanságára vonatkozó kifogást terjesztett elő.
17.
2017. október 12‑i határozatával a harmadik tanács elnöke úgy határozott, hogy az ügyben felfüggeszti az eljárást a T‑128/17. sz., Torné kontra Bizottság ügyben az eljárást befejező határozat jogerőre emelkedéséig.
18.
A 2018. december 14‑i Torné kontra Bizottság ítélet (
4
) kihirdetését követően és az e határozattal szemben benyújtott fellebbezés hiányában a felek a Törvényszék által előírt határidőn belül benyújtották az ezen ítéletnek a jelen ügyre gyakorolt következményeire vonatkozó észrevételeiket.
19.
2019. május 13‑i végzésével a Törvényszék az eljárási szabályzat 130. cikkének (7) bekezdése alapján úgy határozott, hogy a Bizottság által emelt elfogadhatatlansági kifogásról az eljárást befejező határozatban dönt, a költségekről pedig nem határozott.
20.
A Törvényszék a megtámadott ítéletben a fellebbező által előterjesztett keresetet elutasította.
21.
A Törvényszék mindenekelőtt úgy döntött, hogy kiindulásként megvizsgálja a fellebbező által hivatkozott jogalapokat, anélkül hogy előzetesen határozott volna a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogásról. E döntésének meghozatalához a Törvényszék arra az ítélkezési gyakorlatra támaszkodott, amely szerint az uniós bíróság jogosult mérlegelni az egyes ügyek körülményei alapján, hogy a megfelelő igazságszolgáltatás indokolja‑e a kereset érdemi elutasítását anélkül, hogy az alperes által felhozott elfogadhatatlansági kifogásról előzetesen határozna. (
5
)
22.
Az ügy érdemét tekintve a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Bizottság helyesen állapította meg, hogy a 2014. május 16‑i szerződés azzal a következménnyel járt, hogy a fellebbezőre nem alkalmazhatók a személyzeti szabályzat XIII. mellékletében előírt, a nyugdíjjogosultság megszerzésének éves mértékére és a nyugdíjkorhatárra vonatkozó átmeneti rendelkezések.
23.
A megtámadott ítélet 65–83. pontjában a Törvényszék az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikkének (1) bekezdését értelmezte, amely úgy rendelkezik, hogy a személyzeti szabályzat XIII. mellékletének 21. és 22. cikkében (
6
) a tisztviselőkre vonatkozóan előírt átmeneti szabályok „analógia útján alkalmazandó[k] a 2013. december 31‑én alkalmazásban álló ideiglenes alkalmazottakra”.
24.
A Törvényszék többek között úgy ítélte meg, hogy e rendelkezés szövegéből az következik, hogy e melléklet 21. és 22. cikkét annyiban kell alkalmazni az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek hatálya alá tartozó alkalmazottakra, amennyiben analógia állapítható meg ez utóbbiak és a tisztviselők között, figyelembe véve a személyi állomány e kategóriáinak sajátos jellemzőit. E jellemzők vizsgálatát követően a Törvényszék megállapította, hogy míg a tisztviselő olyan kinevezési aktus alapján lép az uniós adminisztráció szolgálatába és marad abban, amely az egész pályafutása során változatlan marad, a szerződéses alkalmazott szerződés alapján lép alkalmazásba és marad abban, amíg az joghatásokat vált ki.
25.
A Törvényszék e megfontolásokra tekintettel értelmezte az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikke (1) bekezdésének értelmében vett „2013. december 31‑én alkalmazásban álló” követelményt.
26.
A megtámadott ítélet 81. pontjában a Törvényszék kimondta, hogy az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikkének (1) bekezdésében szereplő „analógia útján” kifejezés azt feltételezi, hogy az alkalmazottak a tisztviselőkéhez hasonló helyzetben vannak. A Törvényszék szerint ez a helyzet csak akkor állapítható meg, ha az alkalmazott nem írt alá új, az uniós adminisztrációval fennálló munkaviszony kezdetét jelentő szerződést. E tekintetben emlékeztetett arra, hogy már kimondta, hogy az egyrészt az alkalmazott, másrészt az uniós adminisztráció közötti munkaviszony változatlan maradhat, még az eredeti szerződéstől formálisan elkülönülő új szerződés aláírását követően is, feltéve hogy az utolsó szerződés nem módosítja lényegesen az alkalmazott feladatait, különösen a besorolási csoportot, ami megkérdőjelezi az uniós adminisztrációval fennálló munkaviszonyának az ellátott feladatok tekintetében mutatkozó folytonosságát. (
7
)
27.
A Törvényszék ebből először is azt a következtetést vonta le, hogy a személyzeti szabályzat XIII. mellékletének 21. és 22. cikke csak a 2013. december 31‑én és ezen időpontot követően is mindaddig szerződés alapján alkalmazásban álló egyéb alkalmazottakra alkalmazandó, akik ezen időpontot követően szerződéses jogviszonyban maradnak mindaddig, amíg helyzetüket a nyugdíjjogosultság kiszámítása céljából meg nem vizsgálják.
28.
Ezt követően a megtámadott ítélet 85–93. pontjában a Törvényszék levonta e megállapításoknak a fellebbező helyzetére vonatkozó következményeit. Közelebbről a Törvényszék, miután megvizsgálta a fellebbező Bizottsággal kötött szerződéseit, valamint azon álláshelyek jellemzőit, amelyekre őt alkalmazták, megállapította, hogy a besorolási csoport megváltozása megkérdőjelezte a fellebbező és az adminisztráció között fennálló munkaviszonynak az ellátott feladatok tekintetében mutatkozó folytonosságát. A Törvényszék ebből azt a következtetést vonta le, hogy a 2014. május 16‑i szerződés megszüntette a 2008. évi szerződés valamennyi joghatását, amelynek alapján a fellebbező az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikkének (1) bekezdése értelmében „2013. december 31‑én alkalmazásban állt”, következésképpen megszűnt a fellebbező és az adminisztráció közötti munkaviszony. Így a Törvényszék megállapította, hogy a 2014. május 16‑i szerződés az említett rendelkezés alkalmazása céljából új szolgálatba lépéshez vezetett, így a fellebbezőre nem alkalmazhatók az öregségi nyugdíjjogosultság megszerzésének éves mértékére és a nyugdíjkorhatárra vonatkozó átmeneti rendelkezések.
29.
Végül a Törvényszék rámutatott arra, hogy e következtetést nem kérdőjelezheti meg többek között a fellebbező azon érve, amely szerint az új szerződés nem zárja ki az említett átmeneti rendelkezések alkalmazását, mivel az nem vonja maga után az uniós nyugdíjrendszerben való tagság és a járulékfizetés folyamatosságának megszakadását. A Törvényszék szerint az említett rendelkezéseknek az alkalmazottakra történő alkalmazása nem az uniós nyugdíjrendszerbe való, állítólagosan megszakítás nélküli tagságtól, hanem a munkaviszony funkcionális folyamatosságától függ, amint az a megtámadott ítélet 81. pontjában megállapításra került.
V. A felek kérelmei
30.
A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–
semmisítse meg a 2016. január 4‑i választ, és amennyiben ez szükséges, semmisítse meg a 2016. július 25‑i elutasító határozatot, és
–
a Bizottságot kötelezze mindkét eljárás költségeinek viselésére.
31.
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el a fellebbezést, és
–
a fellebbezőt kötelezze a költségek viselésére.
VI. A fellebbezésről
A.
A fellebbezés elfogadhatóságáról
1. A felek érvelése
32.
A Bizottság azt állítja, hogy a fellebbezés elfogadhatatlan, mivel a Bíróság eljárási szabályzata 169. cikkének (2) bekezdését megsértve a fellebbező nem jelöli meg pontosan az ítélet általa vitatott pontjait.
33.
Ezen intézmény rámutat, hogy a fellebbező a megtámadott ítéletet annyiban kifogásolja, amennyiben a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor e határozat 90. pontjában úgy ítélte meg, hogy az új szerződés megkötése következtében az alkalmazott az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikke (1) bekezdésének értelmében véve 2013. december 31‑én már nem „állt alkalmazásban”. Ebből azt a következtetést vonja le, hogy a megtámadott ítélet egyetlen pontjára való hivatkozás nem felel meg az eljárási szabályzat 169. cikkének (2) bekezdésében foglalt feltételeknek.
34.
A fellebbező a maga részéről azzal érvel, hogy fellebbezésének 25. és 26. pontjában megjelölte, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot a megtámadott ítélet 81. pontjában, és kifogásolta az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikke (1) bekezdésének a Törvényszék általi értelmezését.
2. Értékelés
35.
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az EUMSZ 256. cikk (1) bekezdésének második albekezdése, az Európai Unió Bírósága alapokmánya 58. cikkének első bekezdése, valamint a Bíróság eljárási szabályzata 168. cikke (1) bekezdésének d) pontja és 169. cikkének (2) bekezdése értelmében elfogadhatatlanság terhe mellett a fellebbezésben pontosan meg kell jelölni annak az ítéletnek a vitatott részeit, amelynek a hatályon kívül helyezését kérik, valamint a kérelmet konkrétan alátámasztó jogi érveket. (
8
)
36.
Márpedig megjegyzem, hogy fellebbezésének 24. és azt követő pontjaiban a fellebbező azt állítja, hogy a megtámadott ítélet 81. pontjában a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikke (1) bekezdésének értelmezésekor, amikor úgy ítélte meg, hogy az átmeneti rendelkezések csak akkor alkalmazhatók az egyéb alkalmazottakra, ha ez utóbbiak nem kötnek új szerződést, vagy ha új szerződést kötnek, de továbbra is lényegében ugyanazokat a feladatokat látják el.
37.
Ezenkívül fellebbezésének okfejtésében a fellebbező a megtámadott ítélet 90. pontjában szereplő azon indokokat kifogásolja, amelyek révén a Törvényszék kifejezetten az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikke (1) bekezdésének ezen ítélet 81. pontjában szereplő értelmezésére támaszkodott annak megállapításakor, hogy a 2014. május 16‑i szerződés a 2008. évi szerződés valamennyi joghatásának megszűnését, ennélfogva az uniós adminisztrációval fennálló munkaviszony megszűnését eredményezte.
38.
E tényezőkből következik, hogy a fellebbező eleget tett az eljárási szabályzat 169. cikkének (2) bekezdésében foglalt követelményeknek azzal, hogy kellően pontosan megjelölte egyrészt a Törvényszék érvelésének azon elemeit, amelyeket kifogásol, másrészt pedig azt a téves jogalkalmazást, amelyre fellebbezésének alátámasztása érdekében hivatkozni kíván.
39.
Ennek alapján megállapítom, hogy a fellebbezés elfogadható.
B.
Az egyetlen jogalapról
1. A felek érvelése
40.
Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikke (1) bekezdésének értelmezése során elkövetett téves jogalkalmazásra alapított e jogalap alátámasztására a fellebbező arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte e rendelkezés hatályát, mivel nem vette figyelembe sem az uniós jogalkotó által követett célkitűzéseket, sem a személyzeti szabályzat és az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek által az uniós nyugdíjrendszer sajátos területén bevezetett rendszert. E tekintetben a fellebbező azt állítja, hogy – amint azt a Törvényszék a Torné ítéletben megállapította – az átmeneti rendelkezések időbeli alkalmazása a nyugdíjrendszerben való tagság fenntartásától és az ahhoz történő járulékfizetés folyamatosságától függ.
41.
Egyébiránt a fellebbező azt állítja, hogy annak megállapításával, hogy a szerződés megszüntette az uniós adminisztrációval fennálló munkaviszonyát, a Törvényszék figyelmen kívül hagyta e jogviszonynak az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 86. cikkének (2) bekezdésében a díjazás változása szempontjából elismert folytonosságát. Végül rámutat, hogy az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikkének (1) bekezdésében az uniós jogalkotó az „alkalmazásban álló” alkalmazottak fogalmát használta, míg ugyanezen melléklet 4. és 5. cikkében kifejezetten a „folyamatban [lévő szerződések]” kifejezést. A fellebbező ebből azt a következtetést vonja le, hogy e jogalkotó nem kívánta az átmeneti rendelkezések hatályát kizárólag a folyamatban lévő szerződésekre korlátozni.
42.
A Bizottság a maga részéről azt állítja, hogy a tisztviselők helyzetével való analógia csak abban az esetben állapítható meg, ha az alkalmazott nem ír alá új munkaviszony kezdetét magában foglaló új szerződést. Hozzáteszi, hogy a fellebbező nem hivatkozhat eredményesen a Torné ítéletre, mivel e határozat egyáltalán nem az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikke (1) bekezdése rendelkezéseinek értelmezésére vonatkozott, hanem a személyzeti szabályzat XIII. melléklete 21. és 22. cikke rendelkezéseinek azon tisztviselőre való alkalmazhatóságának feltételeire, aki kizárólag az eredeti kinevezése alapján maradt szolgálatban. E tekintetben ezen intézmény hangsúlyozza, hogy a tisztviselő helyzete nem hasonlítható össze a szerződéses alkalmazott helyzetével, mivel az továbbra is alkalmazásban marad, amíg a szerződés kifejti joghatásait. Rámutat, hogy a Törvényszék részletes ténybeli elemzést végzett, amelyből azt a következtetést vonta le, hogy nem áll fenn folyamatosság a 2008‑ban kötött szerződés és a 2008. május 16‑i szerződés között.
43.
A Bizottság arra is hivatkozik, hogy az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 86. cikkének a fellebbező által hivatkozott rendelkezései nem befolyásolják az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikkének (1) bekezdésében használt, „2013. december 31‑én alkalmazásban álló” kifejezés értelmezését. Végül ezen intézmény úgy véli, hogy az utóbbi cikk és az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek mellékletének 4. és 5. cikke közötti terminológiai különbséget e rendelkezések tárgya közötti különbség magyarázza, amelyek közül az első az átmeneti intézkedések alkalmazására, míg az utóbbiak a szerződések meghosszabbítására vonatkoznak.
2. Értékelés
a) Előzetes észrevételek
44.
Az öregségi nyugdíjjogosultság megszerzésének éves mértékére és a nyugdíjkorhatárra vonatkozó, az 1023/2013 rendelet által bevezetett módosítások megfelelnek a nyugdíjrendszer biztosításmatematikai egyensúlyának fenntartására és az uniós intézmények személyi állománya demográfiai összetételének figyelembevételére irányuló célkitűzésnek. (
9
) Ezzel együtt a személyzeti szabályzat XIII. mellékletének 21. és 22. cikkében az uniós jogalkotó a 2014. január 1. előtt szolgálatba lépett tisztviselők javára olyan átmeneti rendszert vezetett be, amely lehetővé teszi számukra, hogy megőrizzék az öregségi nyugdíjjogosultság megszerzésének a korábbi jogszabályokban előírt mértékét, és fokozatosan határozzák meg azt az életkort, amelynek betöltésekor a tisztviselő öregségi nyugdíjra jogosult. Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikkének (1) bekezdése értelmében „[a] 2013. december 31‑én alkalmazásban álló egyéb alkalmazottakra az említett melléklet 21. cikke, a (4) bekezdés kivételével 22. cikke […] analógia útján alkalmazandó”.
45.
Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek hatálya alá tartozó tisztviselők és alkalmazottak közötti ezen analógia értelmének és terjedelmének meghatározása érdekében a Törvényszék megvizsgálta a személyi állomány e kategóriáinak sajátos jellemzőit. Közelebbről a megtámadott ítélet lényegében azt állapította meg, hogy míg a tisztviselő jogszabályon alapuló jogviszonyt eredményező kinevezési aktus alapján lép szolgálatba és marad abban, amely alkalmazásának megszűnéséig változatlan marad, a szerződéses alkalmazott szerződés alapján lép alkalmazásba és marad abban. E különbségtételre támaszkodva a Törvényszék megállapította, hogy az átmeneti rendelkezéseket analógia útján a 2013. december 31‑én alkalmazásban álló egyéb alkalmazottakra is alkalmazni kell, akik ezen időpontot követően vagy a korábban megkötött szerződés alapján, vagy új szerződés alapján szerződéses jogviszonyban maradnak, abban az esetben, ha e szerződés nem zárja ki az alkalmazott által betöltött munkakör folyamatosságát.
46.
Másként fogalmazva, a Törvényszék úgy határozott, hogy a szerződéses alkalmazottakat illetően a feladatok tartalmi folytonosságára vonatkozó kritérium határozta meg az 1023/2013 rendeletben előírt átmeneti rendelkezések időbeli alkalmazását.
47.
Úgy vélem ugyanakkor, hogy ez az értelmezés, amelynek érdemi alapja a tisztviselők személyzeti szabályzata és az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek közötti különbség, nem teszi lehetővé az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikke (1) bekezdése rendelkezései értelmének és hatályának teljes visszaadását.
48.
Ezzel kapcsolatban emlékeztetek arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak kifejezéseit, hanem szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az részét képezi. (
10
)
49.
E tekintetben megjegyzem, hogy az átmeneti rendelkezéseket illetően az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek nem határozzák meg az „alkalmazásban álló” kifejezést. Ráadásul az „analógia” (
11
) szó, amelyet a francia nyelvben általánosan úgy határoztak meg, mint „egyfajta fizikai, szellemi vagy erkölcsi jellegű kapcsolat, hasonlóság, amely két vagy több különböző dolog között bizonyos tekintetben fennáll”, (
12
) önmagában nem kellően jelentős jellegű ahhoz, hogy megalapozza az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikkének (1) bekezdésében foglalt átmeneti rendelkezések értelmezését.
50.
Ezen átmeneti rendelkezések elemzése érdekében tehát a teleologikus és a rendszertani értelmezés módszereit kell alapul venni.
b) A teleologikus értelmezésről
51.
Noha az uniós jogalkotó a tisztviselők és egyéb alkalmazottak nyugdíjrendszerét kívánta módosítani, ezt a reformot a személyi állomány által korábban megszerzett nyugdíjjogosultságokat figyelembe vevő kiegészítő intézkedésekkel kívánta kombinálni. (
13
) E célkitűzést kifejezetten kifejezi az 1023/2013 rendelet (29) preambulumbekezdése, amelynek szövege a következő: „[á]tmeneti részletes szabályokat kell meghatározni, amelyek lehetővé teszik az új szabályok és intézkedések fokozatos alkalmazását, ugyanakkor nem sérülhetnek a személyzeti szabályzat e módosításainak hatálybalépését megelőzően alkalmazott személyzet szerzett jogai és jogos elvárásai”.
52.
Márpedig úgy tűnik számomra, hogy ez a preambulumbekezdés releváns az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikkének (1) bekezdésében előírt átmeneti rendelkezések értelmezéséhez.
53.
E tekintetben először is megjegyzem, hogy a személyzeti szabályzat és az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 1023/2013 rendelettel bevezetett módosításai összességének bemutatását követően az említett preambulumbekezdés nyilvánvalóan az e rendeletben előírt valamennyi átmeneti rendelkezésre, köztük az öregségi nyugdíjat érintő rendelkezésekre vonatkozik. Ezt követően megjegyzem, hogy az „alkalmazott személyzet” kifejezés használatából, amely általános jellegű, az következik, hogy a (29) preambulumbekezdésben megfogalmazott célokat illetően az uniós jogalkotó nem tett különbséget a tisztviselők és az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek hatálya alá tartozó egyéb alkalmazottak között.
54.
Ebből azt a következtetést vonom le, hogy a személyzeti szabályzat XIII. melléklete 21. és 22. cikkének rendelkezéseihez hasonlóan az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikke (1) bekezdésének rendelkezéseit az Unió 2014. január 1. előtt álláshelyet betöltő egyéb alkalmazottai szerzett jogainak és jogos elvárásainak tiszteletben tartására irányuló célkitűzések fényében kell értelmezni. (
14
)
55.
Egyébiránt, bár e megközelítés lehetővé teszi az uniós jogalkotó által követett célok pontosabb körülhatárolását, nem választható el a nyugdíjszabályozás általános rendszerének elemzésétől, amelybe az átmeneti rendelkezések illeszkednek.
c) A rendszertani értelmezésről
56.
A nyugdíjrendszer keretében folyósított ellátásokat a személyzeti szabályzat V. címének 3. fejezete és VIII. melléklete határozza meg. E rendelkezések alapján e személyzeti szabályzat 83. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a nyugdíjrendszer keretében folyósított ellátásokat az Unió költségvetéséből kell fedezni, és hogy a tagállamok együttesen garantálják az ilyen ellátások kifizetését. Egyébiránt az említett személyzeti szabályzat 83a. cikke és XII. melléklete meghatározza a nyugdíjrendszer egyensúlyának biztosítását lehetővé tevő hozzájárulás mértékének biztosításmatematikai szabályait.
57.
A szerződéses alkalmazottak nyugdíjrendszerét az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 109. és 110. cikke pontosítja. Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 109. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik „[a] szolgálati jogviszony megszűnésekor a szerződéses alkalmazott öregségi nyugdíjra, a biztosításmatematikai egyenérték átruházására vagy távozási díjra jogosult a személyzeti szabályzat V. címének 3. fejezetével […] összhangban”.
58.
Magából e jogszabályok szövegéből következik tehát, hogy a tisztviselők és a szerződéses alkalmazottak nyugdíjrendszereire közös szabályok vonatkoznak.
59.
Az említett szövegekben meghatározott nyugdíjrendszert nagyjából úgy kell elképzelni, mint egy meghatározott juttatásokkal rendelkező fiktív alapot, amelyben a személyzet járulékaiból finanszírozzák a jövőbeli nyugdíjakat. E járulékok fedezik az adott évben megszerzett nyugdíjjogosultság költségét, és semmilyen módon nem kapcsolódnak az adott év nyugdíjkifizetésekre fordított kiadásaihoz.
60.
Ezen alap működése a biztosításmatematikai egyensúly elvén alapul, amelynek értelmében a személyi állomány járulékainak – a személyzeti szabályzat 83. cikke (2) bekezdésének megfelelően – az adott évben megszerzett jogosultságok – ami azon nyugdíjaknak felel meg, amelyeket a tisztviselőknek a nyugdíjba vonulásukat követően folyósítaniuk kell – egyharmadát kell fedezniük. (
15
) A tisztviselők által fizetett járulékok mértékét a személyzeti szabályzat XII. mellékletében foglaltaknak megfelelően rendszeresen értékelik, aminek célja annak biztosítása, hogy e járulékok a rendszer költségeinek egyharmadát finanszírozzák. (
16
)
61.
Ezen okfejtésekből az következik, hogy mind a személyzeti szabályzat hatálya alá tartozó tisztviselők, mind az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek hatálya alá tartozó egyéb alkalmazottak esetében az Unió személyi állománya tagjainak öregségi nyugdíjrendszere azon aktualizált járulék megfizetésén alapul, amelynek hatása a nyugdíjjogosultság adott évre történő megnyitása. Márpedig úgy tűnik számomra, hogy egy ilyen, járulékfizetésen alapuló közös rendszer fennállása lehetővé teszi az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikkének (1) bekezdésében szereplő „analógia” kifejezés értelmezésének tisztázását.
62.
Azon szövegkörnyezetre tekintettel ugyanis, amelybe e cikk illeszkedik, úgy vélem, hogy a személyzeti szabályzat XIII. melléklete 21. és 22. cikkének analógia útján történő alkalmazása nem köthető a szerződéses alkalmazott által betöltött munkakör tartalmi folytonosságára megállapítására vonatkozó feltételhez. Éppen ellenkezőleg, úgy tűnik számomra, hogy az uniós jogalkotó által a tisztviselők és az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek hatálya alá tartozó alkalmazottak javára létrehozott, járulékalapú nyugdíjrendszerre tekintettel ezen alkalmazásnak a nyugdíjrendszerben fennálló tagság folyamatosságának feltételén kell alapulnia.
63.
Ebből azt a következtetést vonom le, hogy az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikkének (1) bekezdésében előírt átmeneti rendelkezések értelmében úgy kell tekinteni, hogy „2013. december 31‑én alkalmazásban áll” az az ezen időpont előtt felvett szerződéses alkalmazott, aki fenntartotta tagságát az uniós nyugdíjrendszerben, és továbbra is járulékot fizetett e rendszerbe, függetlenül attól, hogy ezen időpontot követően olyan szerződést kötött, amely lényegesen módosította feladatkörét.
64.
Hozzáteszem, hogy egyedül ez az értelmezés alkalmas arra, hogy az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikke (1) bekezdése rendelkezéseinek értelmét és hatályát helyreállítsa, mivel lehetővé teszi, hogy a szerződéses alkalmazottat az olyan tisztviselőhöz hasonló helyzetbe hozzák, aki 2014. január 1. előtt lépett szolgálatba és járulékot fizet a nyugdíjrendszerbe, és aki a személyzeti szabályzat XIII. mellékletének 21. és 22. cikkében előírt átmeneti rendelkezések hatálya alá tartozhat. (
17
)
65.
Egyébiránt az általam a Bíróságnak javasolt elemzést nem kérdőjelezheti meg eredményesen a megtámadott határozat 81. pontjában szereplő, AZ EMA kontra Drakeford ítéletre való hivatkozás sem. Amint ugyanis arra M. Picard pontosan rámutat, ez az ítélet az ideiglenes alkalmazottakkal egymást követően kötött határozott időre szóló szerződéseknek az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 8. cikkének (1) bekezdésében előírt átminősítésére vonatkozik. Ilyen esetben a Törvényszék az ideiglenes alkalmazott által betöltött munkakör tartalmi folytonosságára vonatkozó kritériumra támaszkodott annak meghatározása érdekében, hogy az adminisztráció a határozott időre szóló szerződések megújításának leple alatt nem állandó álláshelyet kívánt‑e betölteni. Ez a megoldás, amely az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 8. cikke (1) bekezdése rendelkezéseinek sajátos szerkezetén alapul, álláspontom szerint nem hat ki az 1023/2013 rendelet által az öregségi nyugdíjak területén előírt átmeneti intézkedések értelmezésére.
66.
E megfontolások összességére tekintettel úgy vélem, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor elutasította a 2016. január 4‑i válasz megsemmisítése iránti keresetet azzal az indokkal, hogy az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikkének (1) bekezdésében előírt átmeneti rendelkezések analógia útján alkalmazandók a 2013. december 31‑én alkalmazásban álló szerződéses alkalmazottakra, akik ezen időpontot követően továbbra is olyan szerződés alapján maradnak szerződéses jogviszonyban, amely nem jár a munkaviszony megszakadásával.
67.
Következésképpen azt javaslom, hogy a Bíróság állapítsa meg, hogy az egyetlen jogalap megalapozott, és ennélfogva helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet.
VII. A Törvényszékhez benyújtott keresetről
68.
Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikkének első bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozott, és a Bíróság a Törvényszék határozatát hatályon kívül helyezi, az ügyet érdemben maga is eldöntheti, amennyiben a per állása megengedi, vagy határozathozatalra visszautalhatja a Törvényszék elé.
69.
E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a Törvényszék előtt a Bizottság a személyzeti szabályzat 90. cikke értelmében vett sérelmet okozó aktus hiányára alapított elfogadhatatlansági kifogást emelt a keresettel szemben. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatára támaszkodva (
18
) a Törvényszék úgy határozott, hogy a pergazdaságosság érdekében elöljáróban meg kell vizsgálni a fellebbező által hivatkozott jogalapokat, anélkül hogy előzetesen határozni kellene a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogásról, mivel a kereset mindenképpen megalapozatlan. Ebből következik, hogy a jogvita egészének elbírálása érdekében a Bíróságnak először a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogásról kell határoznia, majd adott esetben meg kell vizsgálnia a fellebbező kérelmének megalapozottságát.
70.
Márpedig számomra úgy tűnik, hogy a Bíróság e pontok mindegyikét elbírálhatja, mivel egyrészt a határozathoz szükséges bizonyított tények ismertetése teljesnek és elégségesnek tűnik, másrészt a jogvita elemeit kontradiktórius eljárásban megvitatták a Törvényszék (
19
) és a Bíróság előtt. Hozzáteszem, hogy a 2016. november 7‑én a Törvényszékhez forduló fellebbező érdekében áll, hogy gyorsan bírósági határozatot kapjon.
A.
A kereset elfogadhatóságáról
1. A felek érvelése
71.
Elfogadhatatlansági kifogásának alátámasztására a Bizottság arra hivatkozik, hogy az e‑mail formájában elküldött 2016. január 4‑i válasz nem tekinthető sérelmet okozó aktusnak, mivel annak csupán az a célja, hogy a fellebbező számára tájékoztatást nyújtson a személyzeti szabályzat valamely rendelkezésére vonatkozóan. E tekintetben megjegyzi, hogy e válaszhoz egy figyelmeztetés kapcsolódik, amely szerint az üzenet csak tájékoztató jellegű. Hozzáteszi, hogy mivel a 2016. január 4‑i választ a fellebbező egy egyszerű munkatársa küldte, igen röviddel a kérelmet követően, azt nem előzte meg semmilyen, a sérelmet okozó aktus elfogadásához nélkülözhetetlen előzetes tanulmány.
72.
A Bizottság azt is előadja, hogy a személyzeti szabályzatnak az öregségi nyugdíjra és a nyugdíjkorhatárra vonatkozó rendelkezései csak az alkalmazott nyugdíjba vonulásának időpontjában fejtik ki konkrét hatásaikat. Úgy véli, hogy a fellebbező nem követelheti a nyugdíjjogosultsága bizonyos elemeinek előzetes meghatározását, annál is inkább, mivel e rendelkezések a nyugdíjba vonulásáig módosíthatók. A Bizottság ebből azt a következtetést vonja le, hogy az M. Picard‑nak esetlegesen sérelmet okozó egyetlen aktus a nyugdíjba vonulásakor elfogadandó végleges határozat.
73.
M. Picard a maga részéről arra hivatkozik, hogy az adminisztráció köteles volt előre meghatározni a nyugdíja számításának elemeit, mivel ezek az elemek már ismertek voltak, és a kérelme benyújtásakor már nem voltak módosíthatók. Hozzáteszi, hogy a 2016. január 4‑i válasz azonnal és közvetlenül érintette a nyugdíjjogosultságát, így létrejött és fennálló jogos érdeke fűződött ahhoz, hogy állapotának bizonytalan elemét bírói úton rögzítse.
74.
A fellebbező azt is hangsúlyozza, hogy a Torné ítéletben a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a személyzeti szabályzat rendelkezéseit úgy kell értelmezni, hogy azok hallgatólagosan arra kötelezik az érintett intézményt, hogy haladéktalanul, az érdekelt szolgálati jogviszonya végleges megszüntetésének bevárása nélkül hozzon határozatot. Arra is rámutat, hogy ezen ítélet 49. pontjában a Törvényszék úgy határozott, hogy a fellebbező szolgálatba lépésének időpontját meghatározó, vitatott feljegyzés az, amely sérelmet okozott számára, nem pedig annak a fellebbező nyugdíjának a folyósításakor történő kiszámítása során történő végrehajtása.
2. Értékelés
75.
Nem vitatott tényként emlékeztetni kell arra, hogy M. Picard a 2016. január 4‑i válasszal szemben panaszt nyújtott be a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján. Az e kérelmet elbíráló, munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság a 2016. július 25‑i határozat szerint a panaszt elsődlegesen mint sérelmet okozó aktus hiányában elfogadhatatlant, másodlagosan pedig mint megalapozatlant elutasította.
76.
M. Picard keresetet indított a Törvényszék előtt a 2016. január 4‑i válasz megsemmisítése és „amennyiben ez szükséges”, a 2016. július 25‑i elutasító határozat megsemmisítése iránt.
77.
A személyzeti szabályzat 90. cikke (2) bekezdésének rendelkezéseiből következik, hogy az intézmények jogi aktusait a tisztviselő csak akkor támadhatja meg, ha neki sérelmet okoznak. A személyzeti szabályzat 91. cikkének (1) bekezdése lényegében azt írja elő, hogy a kereset elfogadhatósága e feltétel teljesítésétől is függ. Egyébiránt az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 117. cikke szerint a személyzeti szabályzatban előírt jogorvoslati eljárásokra vonatkozó rendelkezéseket, köztük azokat, amelyeket fent említettem, analógia útján alkalmazni kell a szerződéses alkalmazottakra.
78.
E tényezőkből következik, hogy annak meghatározásához, hogy M. Picard keresete elfogadható‑e, meg kell vizsgálni, hogy a 2016. január 4‑i válasz a fent hivatkozott rendelkezések értelmében vett, számára sérelmet okozó aktus‑e.
79.
E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint csak azok a kötelező joghatásokat kiváltó aktusok vagy intézkedések minősülnek sérelmet okozó aktusnak vagy intézkedéseknek, és támadhatók meg megsemmisítés iránti keresettel, amelyek a fellebbező jogi helyzetének jelentős megváltoztatásával a fellebbező érdekeit közvetlenül és azonnal érintik. (
20
) A közszolgálati tárgyú sérelmet okozó aktus e meghatározása végeredményben nem különbözik attól, amelyet a Bíróság az EUMSZ 263. cikk értelmében vett „megtámadható aktusok” meghatározása érdekében fogadott el, (
21
) így az e cikk területén elfogadott ítélkezési gyakorlat megfelelően alkalmazható a jelen ügyben.
80.
Annak megállapításához, hogy a megtámadott jogi aktus kivált‑e ilyen joghatásokat, a jogi aktus lényegét kell figyelembe venni, és e hatásokat olyan objektív kritériumok alapján kell megítélni, mint az említett aktus tartalma, adott esetben figyelembe véve az elfogadásának körülményeit, valamint az azt elfogadó intézmény hatáskörét. (
22
)
81.
Egyébiránt a Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik, hogy az előkészítő aktusok, a tisztán végrehajtási aktusok, az egyszerű ajánlások és vélemények, valamint főszabály szerint a belső utasítások nem minősülnek kötelező joghatásokat kiváltó aktusoknak. (
23
)
82.
E megfontolásokból következik, hogy annak megállapításához, hogy valamely aktus sérelmet okoz‑e, annak tartalmát kell figyelembe venni, így annak formális megjelenése csekély jelentőséggel bír. (
24
) Ebből azt a következtetést vonom le, hogy a jelen ügyben pusztán az a körülmény, hogy a 2016. január 4‑i válasz elektronikus levél formáját öltötte, nem elegendő a sérelmet okozó aktus minősítés kizárásához, és a jogi jelleg meghatározása érdekében tovább kell elemezni annak tartalmát.
83.
E tekintetben a jelen ügyben nem vitatott tények alapján megállapítom, hogy M. Picard 2016. január 4‑i e‑mailjében a PMO 4. egysége „Nyugdíj” részlegének ügyintézőjéhez fordult annak megállapítása érdekében, hogy nyugdíjjogosultsága módosult‑e a 2014. május 16‑i szerződés aláírása miatt.
84.
Az ugyanezen a napon kelt e‑mailben az ügyintéző azt a választ adta M. Picard‑nak, hogy nyugdíjjogosultsága „a szerződés változása miatt módosult”, így „a rendes nyugdíjkorhatár ténylegesen 66 évre emelkedik”, és hogy „ami az évente megszerzett nyugdíjjogosultság százalékarányát illeti, az 2014. június 1‑től kezdődően 1,8%‑ra emelkedik”. Az elektronikus levél szerzője ezt az üzenetet a következőképpen zárta le: „[r]emélem, hogy ezek az információk hasznosak lesznek az Ön számára”.
85.
Véleményem szerint e körülményekből az következik, hogy a 2016. január 4‑i válaszban szereplő szemantikai óvintézkedéseken túl ezt az e‑mailt a tartalmára tekintettel nem lehet pusztán tájékoztató jellegűnek tekinteni. E tekintetben megállapítom, hogy a PMO 4. egysége „Nyugdíj” részlegének ügyintézőjét M. Picard pontos információkéréssel kereste meg, ő pedig hatáskörében válaszolt neki, ugyanilyen pontosan, hogy az új szerződés megkötése miatt a nyugdíjkorhatár 66 évre tolódik, és hogy a nyugdíjszerzésének mértéke csökkent.
86.
Ugyanakkor önmagában ez az elemzés nem elegendő annak megállapításához, hogy M. Picard keresete elfogadható. A Bizottság által kifejtett érvekre válaszolva azt kell még meghatározni, hogy a 2016. január 4‑i válasz alkalmas‑e arra, hogy a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése értelmében sérelmet okozzon, vagy a keresettel megtámadható egyetlen határozat az, amely véglegesen rögzíti M. Picard nyugdíjjogosultságát abban az időpontban, amikor majd nyugdíjba vonul.
87.
Ezzel kapcsolatban a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a közbenső intézkedések, amennyiben valamely intézmény ideiglenes álláspontját tükrözik, főszabály szerint nem minősülnek olyan jogi aktusoknak, amelyek megsemmisítés iránti kereset tárgyát képezhetik. (
25
) Ilyen esetben ugyanis az ilyen ideiglenes intézkedéseket érintő esetleges jogellenességre hivatkozni lehet a végleges aktus elleni kereset alátámasztása érdekében. (
26
)
88.
Mindemellett annak megállapítása, hogy valamely intézmény jogi aktusa olyan közbenső intézkedést képez, amely nem az intézmény végleges álláspontját tükrözi, nem lehet elegendő annak a szisztematikus módon történő megállapításához, hogy ez a jogi aktus nem képez az EUMSZ 263. cikk értelmében vett „megtámadható jogi aktust”. Így az olyan közbenső jogi aktus, amely önálló joghatásokat vált ki, megsemmisítés iránti kereset tárgyát képezheti, mivel az e jogi aktushoz kapcsolódó jogellenesség nem orvosolható az azon végleges határozattal szemben indított keresettel, amelynek az az előkészítő szakaszát képezi. Ebből következik, hogy amennyiben a közbenső jogi aktus jogszerűségének egy ilyen kereset keretében történő vitatása nem biztosíthat hatékony bírói jogvédelmet a fellebbező számára e jogi aktus hatásaival szemben, annak megsemmisítés iránti kereset tárgyát kell tudnia képezni. (
27
)
89.
Úgy tűnik számomra, hogy ez az ítélkezési gyakorlat átültethető a jelen ügyre annak vizsgálata céljából, hogy a 2016. január 4‑i válasz megsemmisítés iránti kereset tárgyát képezheti‑e. E tekintetben megjegyzem, hogy e válaszban többek között azt jelezték M. Picard számára, hogy szerződése módosítása miatt a nyugdíjkorhatár 66 évre emelkedik. Márpedig, ha a fellebbező kénytelen lenne megvárni az e válaszban megállapított korhatárt, hogy nyugdíjba vonulhasson és vitathassa az ebben az időpontban hozott és az öregségi nyugdíjra való jogosultságát megállapító végleges határozatot, minden olyan hatékony jogorvoslattól meg lenne fosztva, amely lehetővé tenné számára, hogy arra hivatkozzon, hogy az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikkének (1) bekezdésében előírt átmeneti rendelkezések értelmében 63 éves korában öregségi nyugdíjra lett volna jogosult.
90.
Ebből következik, hogy a 2016. január 4‑i válasz önálló joghatásokat vált ki, mivel olyan visszafordíthatatlan hatásokkal járhat, amelyek közvetlenül és azonnal érinthetik M. Picard jogi helyzetét, és ezeket nem orvosolhatja az érintett nyugdíjba vonulásakor hozott végleges határozattal szemben benyújtott jogorvoslati kérelem.
91.
Ilyen körülmények között úgy vélem, hogy e választ a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése értelmében vett sérelmet okozó aktusnak kell tekinteni, különben megfosztanánk M. Picard‑t a hatékony bírói jogvédelemtől.
92.
Következésképpen a fenti megfontolások összességére tekintettel úgy vélem, hogy az M. Picard által benyújtott keresetet elfogadhatónak kell tekinteni.
B.
A kereset megalapozottságáról
93.
Ha a Bíróság elfogadja azt az érvelést, amelyet az egyetlen jogalap vizsgálatakor követni javasoltam, az M. Picard által benyújtott keresetnek helyt kell adni. Az ügy iratainak nem vitatott elemeiből ugyanis kitűnik, hogy 2008. július 1., a szerződéses alkalmazottként történt eredeti felvételének időpontja óta a fellebbező megszakítás nélkül az Unió alkalmazásában állt, és folyamatosan járulékot fizetett a nyugdíjrendszerbe.
94.
Ebből következik, hogy M. Picard‑t az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikke (1) bekezdésének értelmében 2013. december 31‑én alkalmazásban állónak kell tekinteni, és következésképpen az 1023/2013 rendelet átmeneti rendelkezéseiben előírt feltételek mellett és módon meg kell őriznie a nyugdíjjogosultság megszerzésének éves mértékét és a nyugdíjkorhatárt.
95.
Következésképpen azt javaslom, hogy a Bíróság semmisítse meg a 2016. január 4‑i választ, valamint a 2016. július 25‑i elutasító határozatot.
VIII. A költségekről
96.
A Bíróság eljárási szabályzata 184. cikke (2) bekezdésének értelmében, ha a fellebbezés megalapozott és a Bíróság maga hoz a jogvita kapcsán végleges határozatot, a Bíróság határoz a költségekről.
97.
Ugyanezen szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése értelmében – amely a 184. cikk (1) bekezdése szerint a fellebbezési eljárásban is alkalmazandó – a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
98.
A jelen ügyben a fellebbező azt kérte a Bíróságtól, hogy az ügy érdemi elbírálását követően adjon helyt az elsőfokú eljárásban előterjesztett kérelmeinek, és a Bizottságot kötelezze mindkét eljárás költségeinek viselésére.
99.
A Bizottságot, mivel pervesztes lett, M. Picard kérelmének megfelelően kötelezni kell a mindkét eljárás során felmerült saját költségein kívül a fellebbező részéről a Bíróság és a Törvényszék előtt felmerült költségek viselésére.
IX. Végkövetkeztetés
100.
Tekintettel a fentiekben kifejtettekre, azt javaslom, hogy a Bíróság:
1)
helyezze hatályon kívül az Európai Unió Törvényszéke 2021. március 24‑iPicard kontra Bizottság ítéletét (T‑769/16, EU:T:2021:153);
2)
utasítsa el a Maxime Picard keresetével szemben az Európai Bizottság által a Törvényszék előtt emelt elfogadhatatlansági kifogást;
3)
semmisítse meg a Személyi Juttatásokat Kezelő és Kifizető Hivatal 4. egysége „Nyugdíj” részlegének ügyintézője által 2016. január 4‑én adott választ, amely szerint M. Picard esetében a rendes nyugdíjkorhatár és a nyugdíjjogosultság megszerzésének éves mértéke 2014. június 1‑jétől 66 évre, illetve 1,8%‑ra változott;
4)
semmisítse meg a Bizottság Emberi Erőforrások Főigazgatósága E igazgatóságának igazgatója mint munkaszerződések megkötésére jogosult hatóság által 2016. július 25‑én hozott határozatot, amely elutasította az M. Picard által a 2016. január 4‑i válasszal szemben benyújtott panaszt;
5)
az Európai Bizottságot kötelezze a mindkét eljárással kapcsolatban felmerült saját költségein felül a fellebbező részéről a Bíróság és a Törvényszék előtt felmerült költségek viselésére.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	HL 2013. L 287., 15. o.
(
3
)	Ez volt a fellebbező ezen időpontban betöltött életkora.
(
4
)	2018. december 14‑iTorné kontra Bizottság ítélet (T‑128/17, a továbbiakban: Torné ítélet, EU:T:2018:969).
(
5
)	Ennek érdekében a Törvényszék a 2002. február 26-iTanács kontra Boehringer ítéletre (C‑23/00 P, EU:C:2002:118, 50–52. pont) és a 2017. január 13‑iDeza kontra ECHA ítéletre (T‑189/14, EU:T:2017:4, 26. pont) támaszkodott.
(
6
)	Ezen 22. cikk (4) bekezdése kivételével.
(
7
)	E tekintetben a Törvényszék a 2015. szeptember 16‑iEMA kontra Drakeford ítéletre (T‑231/14 P, a továbbiakban: EMA kontra Drakeford ítélet, EU:T:2015:639, 40. pont) hivatkozott.
(
8
)	2022. március 24‑iGVN kontra Bizottság ítélet (C‑666/20 P, nem tették közzé, EU:C:2022:225, 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
9
)	E célkitűzéseket, amelyek a Bizottság által kidolgozott rendeletjavaslat (HL 2012. C 102/19., 1. o.) indokolásában már szerepeltek, az 1023/2013 rendelet (14) és (15) preambulumbekezdése tartalmazza.
(
10
)	Lásd ebben az értelemben: 2022. március 3‑iWV kontra EKSZ ítélet (C‑162/20 P, EU:C:2022:153, 92. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
11
)	E kifejezés szerepel többek között a német („sinngemäß”), az észt „analoogia”), a spanyol („analogía”), az olasz („analogia”) és a lengyel („analogii”) nyelvi változatokban.
(
12
)	Ez a meghatározás szerepel a Dictionnaire de l’Académie française (francia akadémiai szótár) nyolcadik kiadásában (Párizs, 1935). A Dictionnaire Larousse (Larousse szótár) (Párizs, 1977) az „analógia” kifejezést a következőképpen határozza meg: „Valamely dolog kapcsolata, hasonlósága egy másik dologgal”.
(
13
)	Végeredményben az új rendelkezések hatálybalépését megelőzően szerzett jogok tiszteletben tartására irányuló szándék már a Bizottság által kidolgozott rendeletjavaslat (HL 2012. C 102/19., 1. o.) indokolásában is kifejezésre jutott.
(
14
)	Végeredményben számomra úgy tűnik, hogy ennek az értelmezésnek nem mond ellent pusztán a „személyzeti szabályzat” kifejezésnek az 1023/2013 rendelet (29) preambulumbekezdésben történő alkalmazása, mivel az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek melléklete 1. cikkének (1) bekezdésében szereplő átmeneti intézkedések közvetlenül a személyzeti szabályzat XIII. mellékletének 21. és 22. cikkére utalnak.
(
15
)	A nyugdíjrendszerhez való hozzájárulás kétharmada a személyi állomány felé fennálló tartozásnak minősül, amelyet a nyugdíjba vonuláskor az uniós költségvetésnek kell megfizetnie.
(
16
)	Azon rendszer egészének bemutatásához, amelyen az Unió tisztviselői és szerződéses alkalmazottai öregségi nyugdíjának rendszere alapul, lásd: Pilorge‑Vrancken, J., Droit de la fonction de l’Union européenne, Bruylant, Éditions juridiques, 2017., 151. és azt követő oldalak, valamint 254. o.
(
17
)	E tekintetben megjegyzem, hogy a Torné ítéletben a Törvényszék a személyzeti szabályzat XIII. melléklete 21. és 22. cikkének értelmezésekor lényegében a tisztviselőnek a szolgálatba lépése óta fennálló folyamatos tagságára vonatkozó kritériumra támaszkodott.
(
18
)	Lásd ebben az értelemben: 2002. február 26‑iTanács kontra Boehringer ítélet (C‑23/00 P, EU:C:2002:118, 50–52. pont); 2016. december 21‑iClub Hotel Loutraki és társai kontra Bizottság ítélet (C‑131/15 P, EU:C:2016:989, 67. és 68. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
19
)	E tekintetben megjegyzem, hogy – amint azt a felek által a Törvényszékhez benyújtott beadványok, valamint az e bíróság előtti tárgyalás leirata is tanúsítja – az M. Picard által benyújtott kereset elfogadhatóságát részletesen megvitatták a Törvényszék előtt.
(
20
)	Lásd ebben az értelemben: 2021. október 14‑iKF kontra SATCEN ítélet (C‑464/20 P, nem tették közzé, EU:C:2019:848, 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
21
)	Az EUMSZ 263. cikk értelmében vett „megtámadható aktusok” meghatározását illetően lásd: 2021. február 25‑iVodafoneZiggo Group kontra Bizottság ítélet (C‑689/19 P, EU:C:2021:142, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2021. április 22‑ithyssenkrupp Electrical Steel és thyssenkrupp Electrical Steel Ugo kontra Bizottság ítélet (C‑572/18 P, EU:C:2021:317, 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
22
)	Lásd: 2021. október 6‑iPoggiolini kontra Parlament ítélet (C‑408/20 P, EU:C:2021:806, 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
23
)	Lásd: 2021. április 22‑ithyssenkrupp Electrical Steel és thyssenkrupp Electrical Steel Ugo kontra Bizottság ítélet (C‑572/18 P, EU:C:2021:317, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
24
)	Ez alapján egy havi illetményelszámolásból is kitűnhet egy ilyen határozat megléte. Lásd ebben az értelemben: 1976. június 15‑iWack kontra Bizottság ítélet (1/76, EU:C:1976:91, 5. pont); 1986. szeptember 30‑iDelhez és társai kontra Bizottság ítélet (264/83, EU:C:1986:344, 20. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ugyanezen logikát követve, sérelmet okozó aktusnak minősül a szóbeli megbeszélés, amelynek során a kinevezésre jogosult hatóság kinyilvánította azon döntését, hogy nem folytatja a tisztviselő megüresedett álláshelyre való kinevezésére irányuló eljárást. Lásd ebben az értelemben: 1984. február 9‑iKohler kontra Számvevőszék ítélet (316/82, EU:C:1984:49, 9–13. pont).
(
25
)	Lásd ebben az értelemben: 2021. június 3‑iMagyarország kontra Parlament ítélet (C‑650/18, EU:C:2021:426, 43. és 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
26
)	Lásd ebben az értelemben: 2021. április 22‑ithyssenkrupp Electrical Steel és thyssenkrupp Electrical Steel Ugo kontra Bizottság ítélet (C‑572/18 P, EU:C:2021:317, 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
27
)	2021. október 6‑iPoggiolini kontra Parlament ítélet (C‑408/20 P, EU:C:2021:806, 38. és 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).