62022TO0706(01)
ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (втори състав)
20 септември 2023 година (
*1
)
„Жалба за отмяна — Обществено здраве — Оттегляне на определени освобождавания по отношение на нагреваемите тютюневи изделия — Пряко засягане — Липса на лично засягане — Недопустимост“
По дело T‑706/22,
Nicoventures Trading Ltd, установено в Лондон (Обединено кралство) и другите жалбоподатели, чиито имена са посочени в приложение (
1
), представлявани от L. Van den Hende, M. Schonberg, J. Penz-Evren и P. Wytinck, адвокати,
жалбоподатели,
срещу
Европейска комисия, представлявана от H. van Vliet, A. Becker и F. van Schaik, в качеството на представители,
ответник,
ОБЩИЯТ СЪД (втори състав),
състоящ се от: A. Marcoulli, председател, S. Frimodt Nielsen (докладчик) и R. Norkus, съдии,
секретар: V. Di Bucci,
предвид изложеното в писмената фаза на производството, и по-специално в решението от 1 февруари 2023 г., с което се отхвърля искането на жалбоподателите за разглеждане по реда на бързото производство,
като взе предвид определение от 2 февруари 2023 г., Nicoventures Trading и др./Комисия (T‑706/22 R, непубликувано, EU:T:2023:39), с което се отхвърля молбата за постановяване на временни мерки,
постанови настоящото
Определение
1
С жалбата си на основание член 263 ДФЕС жалбоподателите Nicoventures Trading Ltd и другите юридически лица, чиито имена са посочени в приложение, искат отмяната на Делегирана директива (ЕС) 2022/2100 на Комисията от 29 юни 2022 година за изменение на Директива 2014/40/ЕС на Европейския парламент и на Съвета с оглед на оттеглянето на определени освобождавания по отношение на нагреваемите тютюневи изделия (ОВ L 283, 2022 г., стр. 4; наричана по-нататък „оспореният акт“).
Обстоятелства, предхождащи спора
2
Групата British American Tobacco (наричана по-нататък „групата BAT“), към която принадлежат жалбоподателите, произвежда и пуска на пазара тютюневи изделия, сред които и нагреваеми тютюневи изделия. Дружеството Nicoventures Trading, което е един от жалбоподателите, е създадено през 2011 г. в рамките на групата BAT и дейността му е съсредоточена изключително върху разработването и пускането на пазара на негорими иновативни изделия, сред които и нагреваеми тютюневи изделия. Nicoventures Trading продава нагреваемите тютюневи изделия на групата BAT на други дружества, сред които са и останалите жалбоподатели. Последните осигуряват или възнамеряват да осигурят разпространението на изделията на Nicoventures Trading на пазара в дванадесет държави членки.
3
Директива 2014/40/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 3 април 2014 година за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите членки относно производството, представянето и продажбата на тютюневи и свързани с тях изделия и за отмяна на Директива 2001/37/ЕО (ОВ L 127, 2014 г., стр. 1) регламентира пускането на пазара на тютюневи изделия. В тази връзка тя има за цел сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите членки по-специално относно съставките, етикетирането и опаковането на тютюневите изделия.
4
Член 7, параграфи 1 и 7 от Директива 2014/40 предвижда, че държавите членки забраняват пускането на пазара на тютюневи изделия с характерни вкусово-ароматни качества и тютюневи изделия, съдържащи овкусители в която и да е от съставните им части. Съгласно член 7, параграф 12 от посочената директива преди изменението му с оспорения акт тютюневите изделия, различни от цигарите и тютюна за ръчно свиване на цигари, се освобождават от забраните, установени в параграфи 1 и 7. По същия начин в член 11, параграф 1, първа алинея от същата директива преди изменението му с оспорения акт се предвижда, че държавите членки могат да освобождават тютюневите изделия за пушене, различни от цигарите, тютюна за ръчно свиване на цигари и тютюна за водна лула, от определени задължения във връзка с етикетирането на тютюневите изделия и задължителното поставяне върху опаковката на определени предупреждения, информационни съобщения и комбинирани здравни предупреждения. Освен това в член 7, параграф 12 и член 11, параграф 6 от същата директива е уточнено, че Комисията приема делегирани актове за отмяна на освобождаванията, посочени в член 7 или за отмяна на възможността за предоставяне на освобождаванията, посочени в член 11 за конкретна продуктова категория, ако е налице съществена промяна в обстоятелствата, установена в доклад на Комисията.
5
На 15 юни 2022 г. Комисията публикува доклад за установяването на съществена промяна в обстоятелствата по отношение на тютюневите изделия с нагряване съгласно Директива 2014/40.
6
След доклада, на 29 юни 2022 г. Комисията приема оспорения акт. С член 1 от оспорения акт се изменят член 7, параграф 12 и член 11, параграф 1 от Директива 2014/40. Считано от 23 октомври 2023 г., датата, на която предвидените с оспорения акт мерки трябва вече да са транспонирани, нагреваемите тютюневи изделия повече не се освобождават от забраните, свързани с вкусово-ароматните качества, посочени в член 7, параграфи 1 и 7 от Директива 2014/40. Освен това, считано от същата дата, нагреваемите тютюневи изделия за пушене, които не са забранени, вече са обвързани със същите задължения за обозначения върху опаковката, като тези, които се отнасят до останалите тютюневи изделия за пушене, които не се ползват от освобождаване.
Искания на страните
7
Жалбоподателите искат от Общия съд:
–
да отмени оспорения акт,
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
8
Комисията иска от Общия съд:
–
да отхвърли жалбата като недопустима,
–
да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.
9
В становището си по възражението за недопустимост жалбоподателите искат от Общия съд:
–
главно, да отхвърли възражението за недопустимост,
–
в условията на евентуалност, да се произнесе по възражението за недопустимост с решението по същество,
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
От правна страна
10
Съгласно член 130, параграфи 1 и 7 от Процедурния правилник на Общия съд, ако ответникът е направил такова искане, Общият съд може да се произнесе по недопустимостта или липсата на компетентност, без да разглежда спора по същество. В разглеждания случай, след като Комисията е поискала произнасяне по недопустимостта и тъй като Общият съд счита, че делото е достатъчно изяснено от материалите по преписката, той решава да се произнесе, без да провежда докрай производството.
11
В подкрепа на възражението си за недопустимост Комисията твърди, че жалбоподателите не са нито пряко, нито лично засегнати от оспорения акт.
По условията за допустимост на жалбата
12
Съгласно член 263, четвърта алинея ДФЕС всяко физическо или юридическо лице може да заведе иск срещу актовете, които са адресирани до него или които го засягат пряко и лично, както и срещу подзаконови актове, които го засягат пряко и които не включват мерки за изпълнение.
13
Най-напред, следва да се припомни, че настоящото дело не попада в обхвата на последната хипотеза на член 263, четвърта алинея ДФЕС, която дори не е изтъкната от жалбоподателите или от Комисията. Всъщност понятието „нормативен акт“ по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС трябва да се разбира като отнасящо се до всеки акт с общо приложение, с изключение на законодателните актове (вж. в този смисъл решение от 3 октомври 2013 г., Inuit Tapiriit Kanatami и др./Парламент и Съвет, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, т. 60 и 61). В случая оспореният акт, който включва мерки с общо приложение, като посочените в точки 4 и 6 по-горе, и не е приет в резултат на някоя от законодателните процедури, посочени в член 289 ДФЕС, е подзаконов акт по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС. Въпреки това в член 2 от оспорения акт се предвиждат мерки за изпълнение, а именно мерки за транспониране, чието приемане е отговорност на държавите членки. Поради това настоящата жалба фактически не може да попадне в обхвата на последната хипотеза, предвидена в член 263, четвърта алинея ДФЕС.
14
От друга страна, тъй като оспореният акт не е адресиран до жалбоподателите, първата хипотеза на член 263, четвърта алинея ДФЕС също не е приложима в случая. Поради това следва да се определи дали жалбоподателите попадат в обхвата на втората хипотеза на член 263, четвърта алинея ДФЕС, а именно дали са пряко и лично засегнати от оспорения акт (вж. в този смисъл решение от 25 юли 2002 г., Unión de Pequeños Agricultores/Съвет, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, т. 35—37 и цитираната съдебна практика). Освен това жалбоподателите не оспорват приложимостта в настоящата жалба на тези две условия, свързани с процесуалната легитимация.
15
В този смисъл, що се отнася до довода на жалбоподателите, че преценката относно допустимостта на жалба срещу подзаконов акт не следва да е толкова ограничителна като преценката по отношение на останалите актове, който довод жалбоподателите считат, че се извежда от решение от 3 октомври 2013 г., Inuit Tapiriit Kanatami и др./Парламент и Съвет (C‑583/11 P, EU:C:2013:625), следва да се отбележи, че в точка 57 от това решение Съдът изрично основава своя анализ на категорията „подзаконовите актове, които не включват мерки за изпълнение“, в която, както бе посочено, оспореният акт не попада. Противно на това, което твърдят жалбоподателите, Съдът не посочва, че анализът на условията за допустимост на жалбата за отмяна трябва да е обект на по-малко рестриктивен подход, що се отнася до подзаконовите актове като цяло.
16
Всъщност изменението, въведено с Договора от Лисабон в член 263, четвърта алинея ДФЕС, има за цел чрез жалба за отмяна да се въведе съдебен контрол по отношение на определени актове с общо приложение, които уреждат правното положение на частноправните субекти, тъй като преди това изменение при липсата на мерки за изпълнение тези правни субекти не са разполагали с възможност да оспорват валидността на такива актове нито пряко, освен в случаите, когато е изпълнено условието за тяхното лично засягане, нито по реда на преюдициалното запитване. За сметка на това, посоченото изменение нe се отразява на обхвата на условията за наличието на правна легитимация на физическите и юридическите лица, тъй като тези условия остават приложими (вж. в този смисъл решение от 3 октомври 2013 г., Inuit Tapiriit Kanatami и др./Парламент и Съвет, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, т. 70 и 71).
17
Поради това следва да се разгледа дали Комисията с основание счита, че жалбоподателите не са пряко и лично засегнати от оспорения акт.
По прякото засягане
18
Комисията твърди, че съгласно постоянната съдебна практика, за да може даден жалбоподател да се счита за пряко засегнат по смисъла на член 263 ДФЕС, следва оспорената мярка, от една страна, пряко да поражда последици в правното положение на това лице, и от друга страна, да не оставя никакво право на преценка на своите адресати, на които е възложено изпълнението ѝ, което е с чисто автоматичен характер и произтича единствено от правната уредба на Европейския съюз, без да се прилагат други правила с опосредяващ характер.
19
На първо място, жалбоподателите не били доказали, че оспореният акт има отрицателно въздействие върху правното им положение. По-конкретно следвало да се има предвид, че клиентите на жалбоподателите вече разполагали с пуснатото от тях на пазара устройство за нагряване и можели да продължат да го използват при употребата на нагреваеми тютюневи изделия, които не са забранени с оспорения акт. Всъщност оспореният акт нямал за последица да забрани нагреваемите тютюневи изделия, а да регламентира разрешените съставки и обозначенията, които трябва да се поставят върху опаковката. Така единствената последица от оспорения акт била в това по отношение на нагреваемите тютюневи изделия да се прилагат същите общи правила за състава и етикетирането, които се прилагат например спрямо цигарите и тютюна за ръчно свиване на цигари.
20
На второ място, Комисията отбелязва, че твърденията на жалбоподателите, с които се опитват да докажат прякото си засягане, са от фактическо, а не от правно естество. В този смисъл жалбоподателите изтъквали потенциални пропуснати ползи, но не доказвали, че оспореният акт поражда пряко последици върху тяхното правно положение.
21
На трето място, дори да се допусне наличието на последици от оспорения акт върху правното положение на жалбоподателите, следвало да се приеме, че те са с косвен характер. Всъщност всички бъдещи потенциални и напълно произволни последици щели да бъдат в резултат не от влизането в сила на оспорения акт, а от приемането на актове от държавите членки. В случая, за да може да породи последици върху правното положение на жалбоподателите, оспореният акт се нуждаел от мерки за транспониране, тъй като изпълнението му не било с чисто автоматичен характер, така както изисква съдебната практика.
22
На четвърто място, настоящият случай се различавал от делото, по което е постановено решение от 12 юли 2022 г., Nord Stream 2/Парламент и Съвет (C‑348/20 P, EU:C:2022:548). Всъщност разглежданата в това дело директива регламентирала правата на операторите, докато оспорваният акт установявал общоприложимите правила за изделията.
23
Жалбоподателите оспорват тези доводи и твърдят, че са пряко засегнати от оспорвания акт.
24
Съгласно постоянната съдебна практика изискването дадено физическо или юридическо лице да е пряко засегнато от мярката — предмет на обжалване, предполага изпълнението на две кумулативни условия, а именно оспорената мярка, от една страна, пряко да поражда последици в правното положение на това лице, и от друга страна, да не оставя никакво право на преценка на своите адресати, на които е възложено изпълнението ѝ, което е с чисто автоматичен характер и произтича единствено от правната уредба на Съюза, без да се прилагат други правила с опосредяващ характер (вж. решение от 12 юли 2022 г., Nord Stream 2/Парламент и Съвет, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, т. 43 и цитираната съдебна практика).
25
Жалбата за отмяна, предвидена в член 263 ДФЕС, може да бъде подадена срещу всички приети от институциите разпоредби, без оглед на тяхната форма, които имат за цел да породят задължителни правни последици. За да се определи дали даден акт поражда такива последици, следва да се съобрази същността на акта и посочените последици да се преценят с оглед на обективни критерии, като съдържанието на същия акт, като евентуално се държи сметка и за контекста на приемането му и правомощията на издалата го институция. В този смисъл възможността даден акт пряко да породи последици за правното положение на физическо или юридическо лице не може да се преценява само с оглед на обстоятелството, че този акт има формата на директива (вж. решение от 12 юли 2022 г., Nord Stream 2/Парламент и Съвет, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, т. 62—64 и цитираната съдебна практика).
26
Всъщност всеки акт, независимо дали има подзаконов или друг характер, по принцип може пряко да породи последици за правното положение на физическо или юридическо лице, независимо дали включва мерки за изпълнение, в това число мерки за транспониране, когато става въпрос за директива. Така, в случай че дадена директива поражда такива последици, обстоятелството, че са приети или все още трябва да бъдат приети мерки за транспонирането ѝ, само по себе си не е релевантно, тъй като тези мерки не поставят под въпрос прекия характер на връзката, съществуваща между директивата и посочените последици. Това е така, при условие че директивата не оставя на държавите членки никакво право на преценка относно налагането на посочените последици на частноправния субект. (решение от 12 юли 2022 г., Nord Stream 2/Парламент и Съвет, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, т. 74).
27
Така, както бе посочено в точки 4 и 6 по горе, оспореният акт има за последица да забрани пускането на пазара на нагреваеми тютюневи изделия, притежаващи характерни вкусово-ароматни качества, и да наложи на нагреваемите тютюневи изделия за пушене, които не притежават характерни вкусово-ароматни качества, същите задължения за етикетиране като тези за определени други тютюневи изделия за пушене, а именно цигари, тютюн за ръчно свиване на цигари и тютюн за водна лула. Съгласно член 2 от оспорения акт до 23 октомври 2023 г. държавите членки са длъжни да приемат необходимите мерки за транспониране с оглед на прилагането на новите забрани и задължения.
28
Поради това правното положение на операторите, които пускат на пазара или възнамеряват да пускат на пазара нагреваеми тютюневи изделия, притежаващи характерни вкусово-ароматни качества, е засегнато, тъй като такова пускане на пазара ще стане незаконно. Тези оператори също така ще имат задължение да поставят върху опаковките на нагреваемите тютюневи изделия, които не са забранени, същите здравни предупреждения като тези, които трябва да бъдат поставени върху опаковката на определени други тютюнени изделия за пушене. По този начин жалбоподателите се оказват подложени на забрана и на задължения, произтичащи пряко от оспорения акт, независимо от обстоятелството че този акт включва мерки за изпълнение, а именно мерки за транспониране. Всъщност условието обжалваният акт да засяга пряко даден жалбоподател и условието такъв акт да не включва мерки за изпълнение не се припокриват (вж. в този смисъл решение от 12 юли 2022 г., Nord Stream 2/Парламент и Съвет, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, т. 71 и 72). Освен това в случая мерките за транспониране, предвидени в оспорения акт, са необходими единствено за пълното прилагане на посочените забрани и задължения в националното право на държавите членки, без последните да разполагат с право на самостоятелна преценка, тъй като в това отношение оспореният акт не предоставя свобода на преценка на държавите членки. Поради това жалбоподателите следва да се считат за пряко засегнати от оспорения акт.
29
Нито един от доводите на Комисията не поставя под съмнение тези съображения.
30
Първо, действително Комисията твърди, че оспореният акт не забранява пускането на пазара на нагреваеми тютюневи изделия, а само регламентира техния състав, забранявайки характерните вкусово-ароматни качества. В това отношение е достатъчно да се отбележи, че жалбоподателите, които търгуват с нагреваеми тютюневи изделия, притежаващи характерни вкусово-ароматни качества, ще се окажат лишени от възможността да продължат да го правят след изтичане на срока за транспониране, посочен в оспорения акт. Поради това Комисията не може да твърди, че оспореният акт регламентира единствено състава на посочените изделия и не засяга правата на операторите.
31
Второ, Комисията отбелязва, че представените от жалбоподателите доводи по-скоро се отнасят до засягане на фактическото, а не на правното им положение. Обстоятелството, че жалбоподателите се позовават на засягане на тяхното фактическо положение, изтъквайки значимостта на нагреваемите тютюневи изделия, притежаващи характерни вкусово-ароматни качества, за общата стойност на техните продажби, дял на пазара и инвестиции, които са предприели, не означава обаче, че не може да е засегнато и правното им положение.
32
Трето, според Комисията последиците на оспорения акт били най-много косвени предвид необходимите мерки за транспониране. В това отношение, както бе отбелязано в точка 28 по-горе, оспореният акт не оставя свобода на преценка на държавите членки, що се отнася до забраната за пускане на пазара на нагреваеми тютюневи изделия, притежаващи характерни вкусово-ароматни качества, и задължението за етикетиране на нагреваемите тютюневи изделия, които не са забранени.
33
От това следва, че направеното от Комисията възражение за недопустимост на жалбата, поради обстоятелството че жалбоподателите не са пряко засегнати от оспорения акт, следва да се отхвърли.
По личното засягане
34
Комисията твърди, че жалбоподателите трябва да докажат, че оспореният акт ги засяга лично. Доколкото те не били адресати на този акт, можело да бъдат лично засегнати само ако оспореният акт ги засягал поради някои присъщи за тях качества или поради фактическо положение, което ги разграничава от всички останали лица и поради това ги индивидуализира по същия начин като адресата на акта. Комисията оспорва случаят да е такъв.
35
Жалбоподателите твърдят, че са лично засегнати от оспорения акт. В това отношение те считат, че се намират във фактическо положение, като разгледаното в решение от 15 юли 1963 г., Plaumann/Комисия (25/62, EU:C:1963:17), на правен субект, засегнат поради някои присъщи за него качества или поради фактическо положение, което го разграничава от всички останали лица и го индивидуализира по същия начин, по който е индивидуализиран адресатът на акта. Според тях това е така по две групи причини, установени в практиката на Съда. От една страна, те били част от затворена група от оператори. От друга страна, оспореният акт можел съществено да засегне тяхната позиция на пазара.
36
Въпреки че по принцип актовете с общо приложение могат да бъдат оспорвани само от привилегированите жалбоподатели, посочени в член 263, втора и трета алинея ДФЕС, такива актове при определени обстоятелства все пак може да засягат лично определени физически или юридически лица и поради това да имат характер на решение по отношение на тях. Такъв е случаят, когато разглежданият акт засяга физическо или юридическо лице поради някои присъщи за него качества или поради фактическо положение, което го разграничава от всички останали лица и поради това го индивидуализира по същия начин като адресата на акта (решения от 15 юли 1963 г., Plaumann/Комисия, 25/62, EU:C:1963:17, т. 223, и от 25 юли 2002 г., Unión de Pequeños Agricultores/Съвет, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, т. 35 и 36, и цитираната съдебна практика).
37
Общото приложение, а следователно и нормативният характер на даден акт не се поставят под съмнение от възможността да се определи с повече или по-малка степен на точност броят или дори самоличността на правните субекти, по отношение на които той се прилага в определен момент, стига да е безспорно, че това прилагане се извършва на основание на обективно правно или фактическо положение, определено от акта във връзка с целта му. (вж. решение от 18 май 1994 г., Codorniu/Съвет, C‑309/89, EU:C:1994:197, т. 18 и цитираната съдебна практика).
38
Най-напред следва да се посочи, че макар жалбоподателите да искат отмяна на оспорения акт в неговата цялост, те съсредоточават доводите си до последиците за тяхното фактическо положение на забраната за нагреваеми тютюневи изделия, притежаващи едно или няколко характерни вкусово-ароматни качества.
39
Най-напред, жалбоподателите изтъкват принадлежност към затворена категория от определяеми и точно идентифицирани към момента на приемане на оспорения акт икономически оператори. Категорията на лично засегнатите от оспорения акт оператори обхващала тези от тях, които към момента на приемането на акта пускат на пазара или притежават разрешения за пускане на пазара на тютюневи изделия, които наскоро са били подложени на ограничения. Според жалбоподателите членовете на този кръг били определяеми към момента на приемането на оспорения акт, тъй като разполагали с разрешения за пускане на пазара на нагреваеми тютюневи изделия, притежаващи характерни вкусово-ароматни качества, които им били издадени от държавите членки, или пък били подали молби за издаването на такива разрешения. Този кръг бил затворен, тъй като поради забраната на разглежданите изделия не можел да се разширява. Освен това кръгът бил ограничен предвид малкия брой оператори, които членуват в него, тъй като включвал само две групи предприятия със значителен пазарен дял. Накрая, противно на това, което твърди Комисията, положението на жалбоподателите се различавало от положението на предприятията, намиращи се нагоре и надолу по веригата на производство и разпространение на разглежданите изделия.
40
Действително Съдът е приел наличието на лично засягане на юридическо лице, което притежава право на интелектуална собственост, засегнато от нормативен акт, регламентиращ редица правни въпроси по общ и абстрактен начин (решение от 18 май 1994 г., Codorniu/Съвет, C‑309/89, EU:C:1994:197, т. 19—23).
41
По същия начин за допустими са били приети жалби срещу мерки с общо приложение, подадени от предприятия — притежатели на придобити права, например поради това че мярката пречи на изпълнението на действащ договор (решение от 17 януари 1985 г., Piraiki-Patraiki и др./Комисия, 11/82, EU:C:1985:18, т. 31), или на изключителни права за телевизионно излъчване, което позволява притежателите на тези права да се разглеждат като ясно идентифицирани към момента на приемане на спорния акт в качеството си на част от „ограничен кръг“ (решение от 13 март 2008 г., Комисия/Infront WM, C‑125/06 P, EU:C:2008:159, т. 71—77), или пък поставя под въпрос положително решение във връзка със схема на държавна помощ, от която се ползват жалбоподателите (решение от 27 февруари 2014 г., Stichting Woonpunt и др./Комисия, C‑132/12 P, EU:C:2014:100, т. 59—63).
42
За да се установи, че са част от ограничен кръг по смисъла на посочената съдебна практика, жалбоподателите се позовават основно на обстоятелството, от една страна, че са подавали пред компетентните органи декларациите, предвидени в член 5 от Директива 2014/40, и уведомленията, предвидени в член 19 от посочената директива, за тютюневи изделия с характерни вкусово-ароматни качества, а от друга, на обстоятелството, че някои от тях са получили разрешения за търговия с тютюневи изделия с характерни вкусово-ароматни качества в държавите членки, въвели в съответствие с член 19, параграф 3 от същата директива система за разрешаването. Без да оспорва тези обстоятелства, Комисията счита, че те не са достатъчни, за да индивидуализират жалбоподателите по същия начин като адресата на даден акт.
43
В това отношение Директива 2014/40 предвижда необходимостта от установяване на общ формат за уведомяване относно съставките, съдържащи се в тютюневите изделия, и емисиите на някои токсични вещества, които те отделят (съображения 13—15), както и задължението за производителите и вносителите да уведомяват за новите тютюневи изделия, без да се засягат правомощията на държавите членки да забраняват или разрешават такива нови изделия (съображение 34). Тези принципи са приведени в действие с членове 5 и 19 от Директива 2014/40. От всички тези разпоредби обаче следва, че производителите и вносителите могат да пускат на пазара само тютюневи изделия, които са в съответствие с изискванията на посочената директива, и за които са подали декларациите и уведомленията, предвидени в нея, и евентуално са получили разрешенията, предвидени от държавите членки, които са въвели система за разрешаване. Предвидените с Директивата изисквания се отнасят по-специално, освен до посочване на съставките и емисиите, и до липсата на забранени съставки и съобщаване за необходимите изследвания, по-конкретно за токсичността, опасността от пристрастяване, атрактивността и отражението върху поведението на потребителите на съответното изделие. Ето защо такива изисквания представляват критерии от общ и абстрактен характер, които са приложими по отношение на всички, които пускат или възнамеряват да пускат на пазара определено тютюнево изделие.
44
Предвид това следва да се разгледа дали подаването на посочените декларации и уведомления, или притежаването на посочените разрешения е достатъчно, за да се индивидуализират жалбоподателите, или някои от тях, по същия начин, по който би бил индивидуализиран адресатът на даден акт.
45
Първо, само обстоятелството, че към момента на приемането на акта операторите, които са подали декларация или уведомление, или притежават разрешение, са били определяеми, не е достатъчно, за да се приеме, че са лично засегнати от този акт, при положение че посоченият акт се прилага на основание на общи и абстрактни съображения (вж. решение от 16 декември 2011 г., Enviro Tech Europe и Enviro Tech International/Комисия, T‑291/04, EU:T:2011:760, т. 104 и цитираната съдебна практика), и Комисията не е била длъжна по-конкретно да вземе предвид положението на тези оператори при приемането на оспорения акт (вж. в този смисъл решение от 2 март 2010 г., Arcelor/Парламент и Съвет, T‑16/04, EU:T:2010:54, т. 102 и цитираната съдебна практика).
46
Второ, доводът, който е изведен от малкия брой предприятия, засегнати от оспорения акт, и който, между другото, е оспорен от Комисията, също не може да бъде споделен. Всъщност следва да се припомни, че дадено физическо или юридическо лице може да бъде лично засегнато от разпоредба с общо приложение само ако тя го засяга поради някои присъщи за него качества или поради фактическо положение, което го разграничава от всички останали лица и поради това го индивидуализира по същия начин като адресата. За сметка на това, броят на засегнатите от такъв акт физически или юридически лица не е определящ (вж. в това отношение решение от 1 април 2004 г., Комисия/Jégo-Quéré, C‑263/02 P, EU:C:2004:210, т. 43—46 и цитираната съдебна практика).
47
Трето, противно на това, което твърди Комисията, по отношение на разрешенията въз основа на Директива 2014/40 за търговия с тютюневи изделия, отговарящи на изискванията на посочената директива, е безспорно, че абсолютната забрана за търговия с нагреваеми тютюневи изделия с характерни вкусово-ароматни качества, която произтича от оспорения акт, задължително ще постави под въпрос разрешенията, притежавани от някои от операторите. Не може да се приеме обаче, че такива разрешения характеризират и индивидуализират положението на техните притежатели по отношение на оспорения акт в същата степен като адресатите на този акт. Освен това посочените разрешения не предоставят на техните притежатели права, сравними с правата, с които са разполагали жалбоподателите по делата, посочени в точки 40 и 41 по-горе.
48
Всъщност, най-напред, оспореният акт поражда последици по един и същ начин по отношение на операторите, получили разрешение в държавите членки, които са въвели система за разрешаване в съответствие с член 19, параграф 3 от Директива 2014/40 за нагреваеми тютюневи изделия, притежаващи характерни вкусово-ароматни качества, и операторите, подали декларациите по член 5 от посочената директива, или уведомленията по член 19 от нея за същите изделия, така и по отношение на операторите, които все още не са получили разрешение, или подали декларация, или уведомление, но възнамеряват да пускат на пазара такива изделия. Ето защо нито един от операторите, които се намират в подобно положение не е индивидуализиран от оспорения акт.
49
По-нататък, както бе посочено в точка 43 по-горе, разрешенията и декларациите или уведомленията отговарят на обективни изисквания за тютюневите изделия, предвидени в Директива 2014/40, които са определени по общ и абстрактен начин по отношение на всички оператори. От това следва, че разрешенията, издавани от държавите членки, се предоставят, без да е налице изключителност, единствено на базата на съответствие на изделията, така както не е налице изключителност и по отношение на декларациите и уведомленията, подадени от операторите.
50
Накрая, Директива 2014/40 предвижда, че с различни делегирани актове може да се уточняват или изменят условията за търговия с тютюневи изделия, попадащи в нейното приложно поле. Същото се отнася по-специално и до премахването на разглежданото в случая освобождаване по член 7, параграф 12 от посочената директива. От това следва, че разрешенията за търговия с нагреваеми тютюневи изделия, притежаващи характерни вкусово-ароматни качества, от които се ползват някои от жалбоподателите, не може да се считат за придобити за неопределено време, като същото се отнася и до правото за търговия с такива изделия вследствие на декларация или уведомление.
51
Четвърто, обстоятелството, изтъкнато от жалбоподателите в отговор на възражението на Комисията за недопустимост, че с оглед на оспорения акт производителите и вносителите на тютюневи изделия, притежаващи характерни вкусово-ароматни качества, не се намират в същото положение като тези в сектора нагоре и надолу по веригата на производство и разпространение, не е релевантно, що се отнася до въпроса дали жалбоподателите са част от ограничен кръг по смисъла на съдебната практика, посочена в точка 41 по-горе. Всъщност, за да докажат, че са лично засегнати от оспорения акт, жалбоподателите трябва да установят не само че са засегнати по различен начин спрямо останалите оператори, но и че са засегнати поради присъщи за тях качества или поради фактическо положение, което ги разграничава от адресата на даден акт (вж. в този смисъл определение от 12 декември 2003 г., Bactria/Комисия, C‑258/02 P, EU:C:2003:675, т. 34 и цитираната съдебна практика).
52
От изложеното дотук следва, че разрешенията, декларациите и уведомленията, на които се позовават жалбоподателите, не доказват, че са лично засегнати от оспорения акт.
53
На второ място, жалбоподателите твърдят, че оспореният акт засяга съществено тяхното конкурентно положение. В това отношение те сочат, че притежават значителен дял от пазара на тютюневи изделия, че изделията, засегнати от забраната, представляват голяма част от техните продажби и че са направили разходи за значителни инвестиции, свързани с разработването на разглежданите изделия.
54
Въпреки това не е достатъчно някои оператори да бъдат икономически повече засегнати от други от акт с общо приложение, за да бъдат индивидуализирани спрямо тези други оператори, при положение че съответният акт се прилага на основание на обективно определено положение (вж. решение от 2 март 2010 г., Arcelor/Парламент и Съвет, T‑16/04, EU:T:2010:54, т. 106 и цитираната съдебна практика).
55
Освен това само обстоятелството, че поради нова правна уредба дадено физическо или юридическо лице може да загуби важен източник на приходи, не доказва, че то се намира в специфично положение, и не е достатъчно, за да докаже, че правната уредба се отнася лично до него, а това лице трябва да представи доказателства за обстоятелства, които позволяват да се приеме, че предполагаемите вреди го индивидуализират по отношение на всеки друг оператор, засегнат от посочената уредба по същия начин като него (вж. в този смисъл определение от 29 юни 2006 г., Nürburgring/Парламент и Съвет, T‑311/03, непубликувано, EU:T:2006:179, т. 65 и 66 и цитираната съдебна практика).
56
По изложените съображения жалбоподателите нямат основание да твърдят, че са лично засегнати от оспорения акт и поради това жалбата трябва да се отхвърли като недопустима.
По молбите за встъпване
57
С молби, съответно от 16 февруари и от 8 март 2023 г., Съветът на Европейския съюз и Френската република искат да бъдат допуснати да встъпят в подкрепа на Комисията.
58
С молба, постъпила в секретариата на Общия съд на 8 март 2023 г., Philip Morris Products SA, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member SA, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna SpA, Philip Morris Romania SRL и Philip Morris Ltd също искат да бъдат допуснати да встъпят в подкрепа на жалбоподателите.
59
Съгласно член 142, параграф 2 от Процедурния правилник предметът на встъпването отпада, по-специално когато исковата молба или жалбата е обявена за недопустима. В случая няма основание за произнасяне по молбите за встъпване, тъй като жалбата се отхвърля като недопустима.
По съдебните разноски
60
На първо място, съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като жалбоподателите са загубили делото, те следва да бъдат осъдени да заплатят, наред с направените от тях съдебни разноски, и тези на Комисията в съответствие с нейните искания, с изключение на свързаните с молбите за встъпване.
61
На второ място, съгласно член 144, параграф 10 от Процедурния правилник, ако производството по делото между главните страни бъде прекратено преди произнасянето по молба за встъпване, молителят и главните страни понасят направените от всеки от тях разноски във връзка с молбата за встъпване. В случая жалбоподателите, Комисията, Френската република, Съветът, Philip Morris Products, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna, Philip Morris Romania и Philip Morris следва да понесат направените от тях съдебни разноски във връзка с молбите за встъпване.
62
На трето място, в съответствие с член 158, параграф 5 от Процедурния правилник с определение от 2 февруари 2023 г., Nicoventures Trading и др./Комисия (T‑706/22 R, непубликувано, EU:T:2023:39), с което е сложен край на производството по обезпечение, произнасянето по съдебните разноски е отложено за съдебния акт, с който Общият съд се произнася по главното производство. Тъй като жалбоподателите са загубили в производството по обезпечение и в главното производство, следва да бъдат осъдени да заплатят направените във връзка с производството по обезпечение съдебни разноски в съответствие с исканията на Комисията.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (втори състав)
определи:
1)
Отхвърля жалбата като недопустима.
2)
Няма основание за произнасяне по молбите за встъпване, подадени от Френската република, Съвета на Европейския съюз, Philip Morris Products SA, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member SA, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna SpA, Philip Morris Romania SRL и Philip Morris Ltd.
3)
Осъжда Nicoventures Trading Ltd и другите жалбоподатели, чиито имена са посочени в приложение, да понесат, наред с направените от тях съдебни разноски, и тези на Европейската комисия, с изключение на съдебните разноски във връзка с молбите за встъпване.
4)
Осъжда Nicoventures Trading и другите жалбоподатели, чиито имена са посочени в приложение, да понесат направените от тях съдебни разноски във връзка с производството по обезпечение.
5)
Осъжда Nicoventures Trading и другите жалбоподатели, чиито имена са посочени в приложение, да понесат съдебните разноски във връзка с производството по обезпечение.
Съставено в Люксембург на 20 септември 2023 година.
Секретар
V. Di Bucci
Председател
A. Marcoulli
(
*1
)	Език на производството: английски.
(
1
)	Списъкът на другите жалбоподатели е приложен само към определението, връчено на страните.