62024CJ0391
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (десети състав)
2 октомври 2025 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Пространство на свобода, сигурност и правосъдие — Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Рамково решение 2008/947/ПВР — Взаимно признаване на съдебни решения и на решения за пробация — Член 1 — Приложно поле — Освобождаване под наблюдение със задължение за провеждане на стационарно медицинско лечение в заведение от затворен тип — Мярка, включваща лишаване от свобода — Задължение за признаване и изпълнение“
По дело C‑391/24 [Nolgers] (
i
)
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Strafuitvoeringsrechtbank van de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Съд по изпълнението на наказанията на нидерландскоезичния първоинстанционен съд Брюксел, Белгия) с акт от 3 юни 2024 г., постъпил в Съда на 4 юни 2024 г., в рамките на наказателно производство срещу
LZ,
СЪДЪТ (десети състав),
състоящ се от: D. Gratsias, председател на състава, E. Regan (докладчик) и B. Smulders, съдии,
генерален адвокат: M. Szpunar,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–
за белгийското правителство, от L. Jans, C. Pochet и M. Van Regemorter, в качеството на представители,
–
за нидерландското правителство, от M. K. Bulterman и J. Langer, в качеството на представители,
–
за Европейската комисия, от T. Franchoo, H. Leupold и J. Vondung, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на Рамково решение 2008/947/ПВР на Съвета от 27 ноември 2008 година за прилагане на принципа на взаимното признаване към съдебни решения и решения за пробация с оглед на надзора върху пробационните мерки и алтернативните санкции (ОВ L 337, 2008 г., стр. 102).
2
Запитването е отправено в рамките на производство по молба на LZ за освобождаване под наблюдение.
Правна уредба
Правото на Съюза
Рамково решение 2008/909/ПВР
3
Член 1 от Рамково решение 2008/909 на Съвета от 27 ноември 2008 година за прилагане на принципа за взаимно признаване към съдебни решения по наказателни дела, с които се налагат наказания лишаване от свобода или мерки, включващи лишаване от свобода, за целите на тяхното изпълнение в Европейския съюз (ОВ L 327, 2008 г., стр. 27), озаглавен „Определения“, гласи:
„По смисъла на настоящото Рамково решение:
a)
„съдебно решение“ означава окончателно решение или разпореждане на съд на издаващата държава, с което се налага наказание на физическо лице;
б)
„наказание“ означава всяко наказание лишаване от свобода или мярка, включваща лишаване от свобода, постановени за ограничен или неограничен срок във връзка с извършено престъпление и вследствие на образувано наказателно производство;
[…]“.
4
Член 3 от това рамково решение, озаглавен „Цел и приложно поле“, предвижда в параграф 1:
„Целта на настоящото рамково решение е да установи привила, съгласно които държавите членки, с оглед улесняване на социалната реинтеграция на осъденото лице, да признават постановените съдебни решения и да изпълняват наказанието“.
5
Член 8 от посоченото рамково решение, озаглавен „Признаване на съдебното решение и изпълнение на наказанието“, предвижда в параграф 3:
„Когато наказанието е несъвместимо със закона на изпълняващата държава по отношение на своя характер, компетентният орган на изпълняващата държава може да реши да го адаптира към наказанието или мярката, предвидени за подобни деяния съгласно националния закон на същата. В този случай наказанието или мярката съответстват във възможно най-голяма степен на наказанието, наложено от издаващата държава, от което следва, че наказанието не може да бъде заменено с парична санкция“.
6
Член 9 от същото рамково решение, озаглавен „Основания за отказ от признаване на съдебното решение и изпълнение на наказанието“, предвижда в параграф 1:
„Компетентният орган на изпълняващата държава може да откаже да признае решението и изпълни наказанието, ако:
[…]
к)
наложеното наказание включва мярка за психиатрични или здравни грижи или друг вид мярка, предвиждаща лишаване от свобода, която, независимо от член 8, параграф 3, не може да бъде изпълнена от изпълняващата държава в съответствие с нейната правна или здравна система;
[…]“.
Рамково решение 2008/947
7
Съгласно съображение 3 от Рамково решение 2008/947:
„Рамково решение [2008/909] се отнася до взаимното признаване и изпълнение на наказания лишаване от свобода или мерки, включващи лишаване от свобода. Необходими са допълнителни общи разпоредби, особено в случаите когато по отношение на лице, което няма законно или обичайно място на пребиваване в държавата на осъждането, е постановено наказание без лишаване от свобода, което включва надзор върху пробационни мерки или алтернативни санкции“.
8
Член 1 от това рамково решение, озаглавен „Цели и приложно поле“, предвижда в параграфи 1 и 3:
„1.   Настоящото рамково решение има за цел да улесни социалната рехабилитация на осъдените лица, да подобри защитата на жертвите и на обществеността и да улесни приложението на съответните пробационни мерки и алтернативни санкции по отношение на нарушителите, които не живеят в държавата на осъждане. С оглед на постигането на тези цели настоящото рамково решение установява правила, съгласно които държава членка, различна от държавата членка, в която е осъдено съответното лице, признава съдебни решения и, когато е приложимо, решения за пробация, упражнява надзор върху пробационните мерки, наложени въз основа на съдебно решение или върху алтернативните санкции, предвидени в такова съдебно решение, и взема всички други решения, свързани с това съдебно решение, освен ако в настоящото рамково решение не е предвидено друго.
2.   Настоящото рамково решение се прилага единствено за:
a)
признаването на съдебни решения, и когато е приложимо, на решения за пробация;
б)
прехвърлянето на отговорност относно упражняването на надзор върху пробационни мерки и алтернативни санкции;
в)
всякакви други решения, свързани с тези по букви a) и б),
както е описано и предвидено в настоящото рамково решение.
3.   Настоящото рамково решение не се прилага по отношение на:
a)
изпълнението на съдебни решения по наказателни дела, с които се налагат наказания лишаване от свобода или мерки, включващи лишаване от свобода, които попадат в приложното поле на Рамково решение [2008/909];
[…]“.
9
Съгласно член 2 от посоченото рамково решение, озаглавен „Определения“:
„За целите на настоящото рамково решение:
„1)
съдебно решение“ означава окончателно решение или разпореждане на съд на издаващата държава, с което се установява, че определено физическо лице е извършило престъпление и му се налага:
a)
наказание лишаване от свобода или всякаква мярка, включваща лишаване от свобода, ако въз основа на това съдебно решение или на последващо решение за пробация е разрешено условно освобождаване;
б)
наказание с отложено изпълнение;
в)
условно/отложено осъждане;
г)
алтернативна санкция;
2)
„наказание с отложено изпълнение“ означава наказание лишаване от свобода или всяка мярка, включваща лишаване от свобода, чието изпълнение е условно отложено, изцяло или частично, когато наказанието е наложено с постановяване на една или повече пробационни мерки. Такива пробационни мерки могат да бъдат предвидени в самото съдебно решение или да бъдат определени в отделно решение за пробация, взето от компетентен орган;
3)
„условно/отложено осъждане“ означава съдебно решение, при което налагането на наказание е условно отложено чрез налагане на една или повече пробационни мерки, или при което са наложени една или повече пробационни мерки вместо наказание лишаване от свобода или мярка, включваща лишаване от свобода. Такива пробационни мерки могат да бъдат предвидени в самото съдебно решение или да бъдат определени в отделно решение за пробация, взето от компетентен орган;
4)
„алтернативна санкция“ означава санкция, различна от наказание лишаване от свобода, мярка, която включва лишаване от свобода, или имуществена санкция, с която се налагат задължение или предписание;
5)
„решение за пробация“ означава окончателно съдебно решение или окончателно решение на компетентен орган на издаващата държава, взето въз основа на такова съдебно решение:
a)
с което се разрешава условно освобождаване, или
б)
с което се налагат пробационни мерки;
6)
„условно освобождаване“ означава окончателно решение на компетентен орган или произтичащо от националното право, относно предсрочно освобождаване на осъдено лице след изтърпяване на част от наказанието лишаване от свобода или друга мярка, включваща лишаване от свобода, чрез налагане на една или повече пробационни мерки;
7)
„пробационни мерки“ означава задължения и предписания, наложени от компетентен орган на физическо лице в съответствие с националното законодателство на издаващата държава, във връзка с наказание с отложено изпълнение, условно/отложено осъждане или условно освобождаване;
[…]“.
10
Член 4 от същото рамково решение, озаглавен „Видове пробационни мерки и алтернативни санкции“, предвижда в параграф 1:
„Настоящото рамково решение се прилага към следните пробационни мерки или алтернативни санкции:
[…]
к) задължение да се подложи на терапевтично лечение […]“.
11
Член 9 от Рамково решение 2008/947, озаглавен „Адаптиране на пробационните мерки или на алтернативните санкции“, предвижда в параграфи 1 и 3:
„1.   Ако характерът или продължителността на съответната пробационна мярка или алтернативна санкция, или продължителността на срока на пробацията са несъвместими с правото на изпълняващата държава, компетентният орган на тази държава може да ги адаптира в съответствие с характера и продължителността на пробационните мерки и алтернативните санкции, или в съответствие с продължителността на срока на пробацията, които се прилагат за равностойни деяния съгласно правото на изпълняващата държава. Адаптираната пробационна мярка, алтернативна санкция или продължителност на срока на пробацията съответства, доколкото е възможно, на наложените в издаващата държава.
[…]
3.   Адаптираните пробационни мерки, алтернативни санкции или срокове на пробацията не могат да бъдат по-строги или по-продължителни от първоначално наложените“.
12
Член 11 от това рамково решение, озаглавен „Основания за отказ от признаване и надзор“, предвижда в параграф 1:
„Компетентният орган на изпълняващата държава може да откаже да признае съдебното решение, или когато е приложимо, решението за пробация, както и да откаже да поеме отговорност за надзор върху пробационни мерки или алтернативни санкции, ако:
[…]
и)
съдебното решение, или когато е приложимо, решението за пробация предвижда медицинско/терапевтично лечение, върху което, независимо от разпоредбите на член 9, изпълняващата държава не е в състояние да упражнява надзор в съответствие с нейната правна или здравна система;
[…]“.
Белгийското право
13
Член 34bis от Strafwetboek (Наказателен кодекс) гласи:
„Оставянето на разположение на съда по изпълнението на наказанията е допълващо наказание, което трябва или може да се наложи в предвидените от закона случаи с цел защита на обществото от лица, извършили някои тежки престъпления против личността. Това допълващо наказание започва да се изпълнява след изтичането на срока на основното наказание лишаване от свобода или затвор“.
14
Член 56 от Wet betreffende de externe rechtspositie van de veroordeelden tot een vrijheidsstraf en de aan het slachtoffer toegekende rechten in het raam van de strafuitvoeringsmodaliteiten (Закон за външното правно положение на лицата, осъдени на лишаване от свобода, и за правата, признати на пострадалия във връзка с реда и условията за изпълнение на наказанията) от 17 май 2006 г. (Belgisch Staatsblad от 15 юни 2006 г., стр. 30455), в редакцията му, приложима към спора в главното производство (наричан по-нататък „WERV“), предвижда:
„§ 1   Съдът по изпълнението на наказанията може да наложи на осъденото лице специални индивидуални условия, които позволяват да се осъществи планът за социална реинтеграция, да се неутрализират рисковите фактори по член 47, § 1 или които са необходими в интерес на пострадалите.
[…]“.
15
Член 95/2 от WERV гласи:
„§ 1. Наложено на осъденото лице в съответствие с членове 34bis—34quater от Наказателния кодекс оставяне на разположение на съда по изпълнението на наказанията започва да се изпълнява след изтичането на срока на основното наказание.
§ 2. Съдът по изпълнението на наказанията решава, преди да изтече основното наказание, в съответствие с установената в раздел 2 процедура, дали да лиши от свобода, или да освободи под наблюдение оставеното на разположение осъдено лице.
След анализ по алинея 1 от съда по изпълнението на наказанията осъденото лице, което е било условно освободено след изтичане на изпитателния срок, се освобождава под наблюдение, евентуално при условията по член 95/7, § 2.
§ 3. Оставеното на разположение осъдено лице се лишава от свобода, когато съществува опасност да извърши тежки престъпления против физическата или психическата неприкосновеност на трети лица, и не е възможно тази опасност да бъде предотвратена чрез налагане на специални условия в рамките на освобождаването под наблюдение“.
16
Съгласно член 95/7 от WERV:
„[…]
§ 2 Ако съдът по изпълнението на наказанията постанови освобождаване под наблюдение, той постановява, че оставеното на разположение осъдено лице трябва да изпълнява общите условия по член 55.
Съдът по изпълнението на наказанията може да наложи на оставеното на разположение осъдено лице специални индивидуални условия, които да предотвратят риска това лице да извърши тежки престъпления против физическата или психическата неприкосновеност на лица, или които са необходими в интерес на пострадалите.
Ако осъденото лице е оставено на разположение на съда по изпълнението на наказанията за някое от престъпленията по членове 371/1, 371/2, 372, член 373, алинеи 2 и 3, член 375, член 376, алинеи 2 и 3 или член 377, алинеи 1, 2, 4 и 6 от Наказателния кодекс, съдът по изпълнението на наказанията може да обвърже освобождаването под наблюдение с условието осъденото лице да остане под надзор или да проведе лечение в специализирана служба за надзор или лечение на сексуални престъпници. Съдът по изпълнението на наказанията определя срока, в който осъденото лице трябва да остане под надзор или да проведе лечение.
[…]“.
17
Член 95/21 от WERV предвижда:
„След изтърпяване на една година лишаване от свобода, което е наложено само с решението, постановено след оставянето на разположение на съда по изпълнението на наказанията, съдът по изпълнението на наказанията разглежда служебно възможността за освобождаване под наблюдение. Лишаването от свобода на оставеното на разположение осъдено лице продължава да се изтърпява, когато съществува опасност то да извърши тежки престъпления против физическата или психическата неприкосновеност на трети лица, и няма възможност за предотвратяването на тази опасност чрез налагане на специални условия в рамките на освобождаването под наблюдение.
Директорът дава становище четири месеца преди срока по алинея 1. Прилага се член 95/3, § 2“.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
18
На 2 декември 2011 г. LZ, нидерландски гражданин, е осъден от Rechtbank van eerste aanleg van Antwerpen (Първоинстанционен съд Антверпен, Белгия) на осем години лишаване от свобода за изнасилване с употреба на сила на своята ненавършила пълнолетие дъщеря, която към момента на извършване на деянието е била на възраст под 14 години, с отегчаващото обстоятелство, че е пряк възходящ роднина, както и за опит за блудство с непълнолетната си дъщеря и с нейна приятелка, за притежание и разпространение на детска порнография и за отправяне на заплахи. Освен това на основание по-специално член 34bis от Наказателния кодекс му е наложено наказание оставяне на разположение на съда по изпълнението на наказанията за срок от 10 години.
19
На 26 ноември 2013 г. LZ иска да бъде прехвърлен в затвор в Нидерландия, за да продължи да изтърпява наказанието си там. Нидерландските власти отхвърлят искането му с мотива, че LZ няма достатъчна връзка с Нидерландия и че не фигурира в списъците на общинската администрация на тази държава членка.
20
На 27 август 2015 г. LZ отправя същото искане, като добавя, че желае да се реинтегрира в Нидерландия. В отговора си нидерландските власти посочват, че са готови да признаят наказанието лишаване от свобода, но не и оставянето на разположение на съда по изпълнението на наказанията, тъй като тази мярка няма еквивалент в нидерландското право. На практика прехвърлянето в Нидерландия би довело до освобождаването на LZ, след като изтърпи наказанието си лишаване от свобода, поради което такова прехвърляне не можело да се осъществи.
21
На 3 юли 2019 г. наложеното на LZ наказание лишаване от свобода за срок от осем години е изтърпяно и започва да тече срокът на оставянето на разположение на съда по изпълнението на наказанията.
22
В този контекст запитващата юрисдикция, Strafuitvoeringsrechtbank van de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Съд по изпълнението на наказанията на нидерландскоезичния първоинстанционен съд Брюксел, Белгия), трябва да реши дали да „освободи под наблюдение“ LZ, или да продължи действието на лишаването му от свобода в съответствие с членове 95/2—95/30 от WERV.
23
Тази юрисдикция уточнява, че съгласно член 95/21 от WERV лишаването от свобода на оставеното на разположение осъдено лице продължава да се изтърпява, когато съществува опасност то да извърши тежки престъпления против физическата или психическата неприкосновеност на трети лица, и не е възможно тази опасност да бъде предотвратена чрез налагане на специални условия в рамките на освобождаването под наблюдение.
24
В случая, като взема предвид по-специално доклада на психосоциалната служба на затвора, в който LZ е задържан, посочената юрисдикция заключава, че съществува висок риск той да извърши тежки престъпления против психическата или физическата неприкосновеност на трети лица, и че е абсолютно необходимо дългосрочно „стационарно лечение“ на психичните му проблеми, за да се отстрани този риск.
25
Запитващата юрисдикция обаче отбелязва, че такова „стационарно лечение“ не може се проведе в Белгия, тъй като LZ, който е нидерландски гражданин, няма право на пребиваване в Белгия и не е здравно осигурен, въпреки че винаги е живял в Белгия, където е роден.
26
В рамките на осъществените с нидерландските власти контакти за обсъждане на възможността в съответствие с желанието на LZ това „стационарно лечение“ да се проведе в Нидерландия в заведение от затворен тип, на 29 януари 2024 г. нидерландските власти посочват, че тази мярка представлява мярка, включваща лишаване от свобода, която не може да бъде призната и изпълнена на основание на Рамково решение 2008/947.
27
При това положение запитващата юрисдикция иска да се установи дали въз основа на Рамково решение 2008/947 може да се поискат признаването и изпълнението на съдебно решение, с което се постановява освобождаване под наблюдение със специално условие съответното лице да се подложи на дългосрочно „стационарно лечение“ в заведение от затворен тип. Тази юрисдикция обаче уточнява, че тя не поставя въпрос за обхвата на Рамково решение 2008/909, тъй като според нея то е неотносимо.
28
Тъй като исканото от LZ освобождаване под наблюдение не може да бъде извършено към момента, в който запитващата юрисдикция трябва да се произнесе, тя отхвърля искането, като същевременно решава, че то ще бъде преразгледано, след като Съдът даде отговор на въпросите ѝ.
29
При тези обстоятелства Strafuitvoeringsrechtbank van de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Съд по изпълнението на наказанията на нидерландскоезичния първоинстанционен съд Брюксел) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли Рамково решение [2008/947] да се тълкува в смисъл, че ако в рамките на оставяне на разположение в [Кралство] Белгия се постанови съдебно решение за освобождаване на осъденото лице под наблюдение при специални условия и ако това съдебно решение заедно с посоченото в Рамковото решение удостоверение бъде препратено от компетентния белгийски орган на компетентния нидерландски орган, [Кралство] Нидерландия трябва да признае и изпълни съдебното решение, като по-специално следи за правилното прилагане на специалните условия, отчитайки факта, че осъденото лице е нидерландски гражданин и желае да се върне в Нидерландия?
Това важи ли и ако като специално условие е разпоредено стационарното лечение на осъденото лице в Нидерландия заради сексуалните му проблеми и преместването му от затвора в нидерландско заведение от затворен тип?“.
Производството пред Съда
30
Запитващата юрисдикция иска делото да бъде разгледано по реда на спешното преюдициално производство, предвидено в член 23а от Статута на Съда на Европейския съюз и член 107 от Процедурния правилник на Съда.
31
На 18 юни 2024 г. по предложение на съдията докладчик и след изслушване на генералния адвокат Съдът решава да не уважи това искане, тъй като не са изпълнени условията за неотложност, предвидени в посочения член 107.
По допустимостта на преюдициалното запитване
32
Без формално да повдига възражение за недопустимост, нидерландското правителство изразява съмнения дали исканото с преюдициалния въпрос тълкуване на правото на Съюза има връзка с действителността или с предмета на главното производство. Всъщност от акта за преюдициално запитване било видно, че отправената от LZ до запитващата юрисдикция молба за освобождаване под наблюдение е отхвърлена. Следователно понастоящем пред запитващата юрисдикция вече нямало висящо производство по искането, с което е била сезирана, и тя била отправила преюдициалния си въпрос до Съда в очакване на последващо разглеждане на това искане.
33
Както следва от постоянната съдебна практика, въведеното с член 267 ДФЕС производство е инструмент за сътрудничество между Съда и националните юрисдикции, чрез който Съдът предоставя на националните юрисдикции насоки за тълкуването на правото на Съюза, които са им необходими за разрешаване на висящия пред тях спор. Основанието за отправяне на преюдициално запитване е не формулирането на консултативни становища по общи или хипотетични въпроси, а необходимостта от отговор за ефективното решаване на даден правен спор. Видно от самия текст на член 267 ДФЕС, отправеното преюдициално запитване трябва да е „необходимо“, за да може запитващата юрисдикция да постанови „[своето] решение“ по образуваното пред нея дело (решение от 8 май 2025 г., Zimir, C‑662/23, EU:C:2025:326, т. 25 и цитираната съдебна практика).
34
Така Съдът нееднократно е постановявал, че както от съдържанието, така и от структурата на член 267 ДФЕС е видно, че преюдициалното производство по-специално предполага действително наличие на висящо пред националните юрисдикции производство, в което те трябва да се произнесат с решение, отразяващо евентуално решението по преюдициалното запитване (вж. в този смисъл решение от 8 май 2025 г., Zimir, C‑662/23, EU:C:2025:326, т. 26 и цитираната съдебна практика).
35
Ето защо Съдът следва служебно да провери дали спорът по главното производство продължава да е налице (вж. в този смисъл решение от 8 май 2025 г., Zimir, C‑662/23, EU:C:2025:326, т. 27 и цитираната съдебна практика).
36
В това отношение от акта за преюдициално запитване е видно, че макар запитващата юрисдикция да е отхвърлила молбата на LZ за освобождаване под наблюдение, тя също така е решила да преразгледа тази молба, след като получи отговор на преюдициалния въпрос, който е отправила до Съда.
37
Следователно трябва да се приеме, че спорът по главното производство все още е висящ пред тази юрисдикция и че отговорът на Съда на поставения въпрос може да се вземе предвид за целите на приемането на решение в това производство.
38
При това положение преюдициалното запитване е допустимо.
По преюдициалния въпрос
39
С въпроса си запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали Рамково решение 2008/947 трябва да се тълкува в смисъл, че въз основа на това рамково решение компетентният орган на изпълняващата държава е длъжен да признае и изпълни съдебно решение, което му е изпратено от компетентния орган на издаващата държава и с което се постановява освобождаването под наблюдение на лице, изтърпяващо наказание лишаване от свобода, със специалното условие това лице да се подложи на „стационарно лечение“ за психичните си проблеми в заведение от затворен тип.
40
За да се отговори на този въпрос, следва да се провери дали такова решение попада в приложното поле на посоченото рамково решение.
41
Съгласно заглавието си член 1 от Рамково решение 2008/947 определя целите и приложното поле на това решение. Както следва от член 1, параграф 1, това рамково решение установява по-специално правила, съгласно които държава членка, различна от държавата членка, в която е осъдено съответното лице, признава съдебни решения и когато е приложимо, решения за пробация и упражнява надзор върху пробационните мерки, наложени въз основа на съдебно решение, или върху алтернативните санкции.
42
Съгласно член 1, параграф 2 от посоченото рамково решение то се прилага единствено за признаването на съдебни решения и когато е приложимо, на решения за пробация (буква а), за прехвърлянето на отговорност относно упражняването на надзор върху пробационни мерки и алтернативни санкции (буква б) и за всякакви други решения, свързани с тези по букви a) и б) (буква в), както е описано и предвидено в същото това рамково решение.
43
Член 2 от Рамково решение 2008/947 дава, в точка 1, буква а), определение, по-специално за целите на това решение, на понятието „съдебно решение“ като окончателно решение или разпореждане на съд на издаващата държава, с което се установява, че определено физическо лице е извършило престъпление, и му се налага, първо, наказание лишаване от свобода или всякаква мярка, включваща лишаване от свобода, ако въз основа на това съдебно решение или на последващо решение за пробация е разрешено условно освобождаване, второ, наказание с отложено изпълнение, трето, условно/отложено осъждане или четвърто, алтернативна санкция. Съгласно член 2, точка 5 „решение за пробация“ означава окончателно съдебно решение или окончателно решение на компетентен орган на издаващата държава, взето въз основа на такова съдебно решение, с което се разрешава условно освобождаване или се налагат пробационни мерки, а съгласно точка 7 от посочения член пробационните мерки означават задължения и предписания, наложени от компетентен орган на физическо лице в съответствие с националното законодателство на издаващата държава, във връзка с наказание с отложено изпълнение, условно/отложено осъждане или условно освобождаване. Освен това с оглед на обстоятелствата в главното производство следва да се подчертае, че съгласно точка 6 от същия член изразът „условно освобождаване“ означава окончателно решение на компетентен орган или произтичащо от националното право, относно предсрочно освобождаване на осъдено лице след изтърпяване на част от наказанието лишаване от свобода или друга мярка, включваща лишаване от свобода, чрез налагане на една или повече пробационни мерки.
44
От изложените в предходната точка определения, както и от определенията на понятията „наказание с отложено изпълнение“, „условно/отложено осъждане“ и „алтернативна санкция“, които се съдържат съответно в член 2, точки 2, 3 и 4 от Рамково решение 2008/947, следва, че по силата на член 1, параграф 2 от това рамково решение в приложното му поле попадат признаването и изпълнението на съдебни решения, с които на лицата, признати за виновни за извършването на престъпление, се налага изпълнението на наказания или на мерки, които не ги лишават от свобода.
45
Това тълкуване се потвърждава от член 1, параграф 3, буква а), в който се уточнява, че Рамково решение 2008/947 не се прилага по отношение на изпълнението на съдебни решения по наказателни дела, с които се налагат наказания лишаване от свобода или мерки, включващи лишаване от свобода, които попадат в приложното поле на Рамково решение 2008/909. Всъщност, както е постановил Съдът, от тази разпоредба следва, че приложното поле на едното от тези две рамкови решения изключва приложното поле на другото (вж. в този смисъл решение от 5 октомври 2023 г., QS (Отмяна на отлагането), C‑219/22, EU:C:2023:732, т. 41 и цитираната съдебна практика).
46
В това отношение член 3 от Рамково решение 2008/909, който, както личи от заглавието му, определя целта и приложното поле на рамковото решение, предвижда в параграф 1, че целта на това рамково решение е да установи привила, съгласно които държавите членки, с оглед улесняване на социалната реинтеграция на осъденото лице, да признават постановените съдебни решения и да изпълняват наказанието, а понятията „съдебно решение“ и „наказание“ са дефинирани съответно в член 1, букви а) и б) от посоченото рамково решение, от една страна, като окончателно решение или разпореждане на съд на издаващата държава, с което се налага наказание на физическо лице, и от друга страна, като всяко наказание лишаване от свобода или мярка, включваща лишаване от свобода, постановени за ограничен или неограничен срок във връзка с извършено престъпление и вследствие на образувано наказателно производство.
47
Така съгласно член 1, параграф 1 във връзка с член 1, параграф 3, буква а) от Рамково решение 2008/947 и с оглед на съображение 3 от това рамково решение то се отнася до взаимното признаване и изпълнението на наказания или мерки, които не включват лишаване от свобода, докато взаимното признаване и изпълнението на наказания или мерки, включващи лишаване от свобода, попадат в обхвата на Рамково решение 2008/909.
48
Това тълкуване на съответното приложно поле на рамкови решения 2008/909 и 2008/947 се потвърждава от разпоредбите на тези рамкови решения, които се отнасят по-специално до медицинските мерки.
49
Що се отнася до Рамково решение 2008/947, в член 4, параграф 1, буква к) от него се посочва, че това рамково решение се прилага по-специално за пробационните мерки и алтернативните санкции, които се изразяват в задължение за осъденото лице да се подложи на терапевтично лечение. Освен това сред основанията за отказ от признаване и надзор, на които може да се позове компетентният орган на изпълняващата държава, в член 11, параграф 1, буква и) от това рамково решение фигурира съдебното решение или, когато е приложимо, решението за пробация, което предвижда медицинско/терапевтично лечение, върху което, независимо от разпоредбите на член 9, изпълняващата държава не е в състояние да упражнява надзор в съответствие със своята правна или здравна система.
50
Що се отнася до Рамково решение 2008/909, сред основанията за отказ от признаване и изпълнение, които са установени в член 9, фигурира в член 9, параграф 1, буква к) положението, при което наложеното наказание включва мярка за психиатрични или здравни грижи или друг вид мярка, предвиждаща лишаване от свобода, която, независимо от член 8, параграф 3 от това рамково решение, не може да бъде изпълнена от изпълняващата държава в съответствие с нейната правна или здравна система. От това следва, че предвидените в тази разпоредба мерки за здравни грижи са мерки, включващи лишаване от свобода.
51
От тези разпоредби следва, че съдебните решения за налагане на медицинска мярка попадат или в приложното поле на Рамково решение 2008/947, когато тази мярка не включва лишаване от свобода, или в приложното поле на Рамково решение 2008/909, когато включва лишаване от свобода.
52
Следователно за съдебно решение, с което в съответствие с правото на издаващата държава членка се налага мярка освобождаване под наблюдение, може да се направи искане за признаване и изпълнение на основание на Рамково решение 2008/947, стига предвиденото в това съдебно решение условие да не представлява мярка, включваща лишаване от свобода, тъй като в този случай такова съдебно решение попада в приложното поле на Рамково решение 2008/909.
53
В случая обаче следва да се отбележи, че с оглед на предоставената от запитващата юрисдикция информация относно предвидената мярка, както и на изложените в точка 46 от настоящото решение съображения мярка за освобождаване под наблюдение на лице, изтърпяващо наказание лишаване от свобода, която е приета в рамките на наложеното на това лице наказание оставяне на разположение на съда по изпълнението на наказанията и която съдържа специално условие това лице да се подложи на „стационарно лечение“ за психичните си проблеми в заведение от затворен тип, представлява мярка, наложена за престъпление, която поради естеството на това условие води до лишаване на същото това лице от свобода.
54
Следователно признаването и изпълнението на съдебно решение за налагане на такава мярка не попадат в приложното поле на Рамково решение 2008/947, а в приложното поле на Рамково решение 2008/909.
55
С оглед на изложените по-горе съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че Рамково решение 2008/947 трябва да се тълкува в смисъл, че признаването и изпълнението на съдебно решение, с което се постановява освобождаването под наблюдение на лице, изтърпяващо наказание лишаване от свобода, със специално условие това лице да се подложи на „стационарно лечение“ за психичните си проблеми в заведение от затворен тип, не попадат в приложното поле на това рамково решение, поради което компетентният орган на изпълняващата държава не може да бъде задължен да признае и изпълни такова съдебно решение на основание на посоченото рамково решение.
По съдебните разноски
56
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (десети състав) реши:
Рамково решение 2008/947/ПВР на Съвета от 27 ноември 2008 година за прилагане на принципа на взаимното признаване към съдебни решения и решения за пробация с оглед на надзора върху пробационните мерки и алтернативните санкции
трябва да се тълкува в смисъл, че
признаването и изпълнението на съдебно решение, с което се постановява освобождаването под наблюдение на лице, изтърпяващо наказание лишаване от свобода, със специално условие това лице да се подложи на „стационарно лечение“ за психичните си проблеми в заведение от затворен тип, не попадат в приложното поле на това рамково решение, поради което компетентният орган на изпълняващата държава не може да бъде задължен да признае и изпълни такова съдебно решение на основание на посоченото рамково решение.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: нидерландски.
(
i
)	Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.