62018CC0160
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
M. SZPUNAR
представено на 13 юни 2019 година (
1
)
Дело C‑160/18
X BV
срещу
Staatssecretaris van Financiën
(Преюдициално запитване, отправено от Hoge Raad der Nederlanden (Върховен съд, Нидерландия)
„Преюдициално запитване — Собствени ресурси на Европейския съюз — Последващо събиране на допълнителни мита — Внос на птиче месо — Механизъм за проверка с цел определяне на размера на допълнителните мита — Метод за изчисляване на допълнителните мита — Законосъобразност на механизма за проверка“
Въведение
1.
За втори път Съдът ще има възможност да провери законосъобразността на разпоредбите от правото на Съюза, посветени на допълнителните мита в сектора на птичето месо. Също като предишния път, настоящото дело се отнася за вноса на замразено птиче месо с произход от Бразилия (
2
). В предишното дело, засягащо тази проблематика, Съдът обявява за невалидни разпоредби от правото на Съюза (
3
). Тези разпоредби са били изменени, но има сериозни съмнения дали измененията са достатъчни. Настоящото дело дава възможност тези проблеми да се разрешат.
Правна уредба
Международното право
2.
Член 5, параграф 1, буква б) от Споразумението за селското стопанство в приложение 1А към Споразумението за създаване на Световната търговска организация, което е одобрено от Съюза с Решение на Съвета от 22 декември 1994 година относно сключването от името на Европейската общност, що се отнася до въпроси от нейната компетентност, на споразуменията, постигнати на Уругвайския кръг на многостранните преговори (1986—1994 г.) (
4
) (наричано по-нататък „Споразумението за селското стопанство“), гласи:
„Независимо от разпоредбите на член II, параграф 1, буква б) от ГАТТ 1994 всяка страна членка може да се позове на разпоредбите на параграфи 4 и 5 по-долу във връзка с вноса на селскостопанска стока, относно който мерките, посочени в член 4, параграф 2 на настоящото споразумение, са били превърнати в обикновени мита и които са обозначени в неговия списък със символа „СЗМ“ в качеството на отстъпка, за която могат да се отнасят условията на този член, ако:
[…]
б)
цената, на която внасяните количества от тази стока могат да навлязат на митническата територия на страната членка, предоставяща отстъпката, определена въз основа на цена по вноса C.I.F. (СИФ) на въпросната доставка, изразена в нейната местна валута, е под критичната цена, равна на средната референтна цена […] за периода от 1986 г. до 1988 г. за съответната стока“.
Правото на Съюза
3.
Съгласно член 29, параграф 1, буква г) и параграф 2, буква а) от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (
5
):
„1.   Митническата стойност на внасяни стоки е договорната им стойност, а именно, платената действително или подлежаща на плащане цена на стоките при продажбата им за износ с местоназначение в митническата територия на Общността, коригирана, при необходимост, в съответствие с разпоредбите на членове 32 и 33, при условие че:
[…]
г)
купувачът и продавачът не са свързани лица или когато са свързани лица — договорната стойност е приемлива за митнически цели съгласно параграф 2.
2.
а)
Когато за целите на параграф 1 се определя дали договорната стойност е приемлива, фактът, че купувачът и продавачът са свързани лица не е достатъчно основание да се счита, че договорната стойност е неприемлива. Когато е необходимо, в тези случаи се проучват обстоятелствата, свързани с продажбата, и при условие че връзката не е повлияла върху цената, договорната стойност се приема. Когато въз основа на предоставената от декларатора или получена чрез други източници информация митническите органи имат основание да считат, че връзката е повлияла върху цената, те съобщават своите основания на декларатора, като му предоставят възможност за отговор. При поискване от страна на декларатора тези основания се съобщават в писмена форма.
[…]“.
4.
Член 30, параграф 1 и параграф 2, буква а) от Регламент № 2913/92 гласи:
„1.   Когато митническата стойност не може да се определи съгласно член 29, се прилагат последователно букви а), б), в) и г) от параграф 2, докато се стигне до първата от тези букви, по която въпросната стойност може да са определи. Изключение от посочения ред се допуска, ако деклараторът изяви желание букви в) и г) да бъдат разменени по ред на прилагане. Само когато тази митническа стойност не може да бъде определена чрез прилагане на дадена буква, може да се приложи непосредствено следващата буква от реда, установен съгласно този параграф.
2.   Митническа стойност, определена в резултат на прилагане на този член, е:
а)
договорната стойност на идентични стоки, продадени с цел износ с местоназначение в Общността и изнесени в същия момент или приблизително в същия момент, както и стоките, подлежащи на остойностяване;
[…]“.
5.
Съгласно член 220, параграф 1 от същия регламент:
„1.   Когато размерът на сборовете, произтичащ от дадено митническо задължение, не е бил взет под отчет съгласно членове 218 и 219 или е бил взет под отчет размер, по-нисък от дължимия, вземането под отчет на пълния размер на сборовете или на остатъка до пълния размер трябва да се извърши в срок от 2 дни, считано от датата, на която митническите органи установят това положение и са в състояние да изчислят дължимия размер и да определят длъжника (последващо вземане под отчет). Този срок може да бъде удължен съгласно член 219“.
6.
Член 141 от Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 година за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти („Общ регламент за ООП“) (
6
) гласи:
„1.   Допълнително вносно мито се прилага за вноса, при ставката на митото, определена в членове 135—140а, на един или повече от продуктите от секторите […] „Птиче месо“ […], за да се предотвратят или отстранят отрицателните последици върху пазара на Общността, които може да бъдат причинени от този внос, ако:
а)
вносът е извършен на цена под равнището, нотифицирано от Общността пред СТО („прагова цена“); или
[…]
2.   Допълнително мито не се налага в случаите, когато е малко вероятно вносът да предизвика смущения на пазара на Общността, или когато последиците от него биха били несъразмерн[и] в сравнение с желания резултат.
3.   За целите на параграф 1, буква а), вносните цени се определят на базата на CIF вносни цени за въпросната пратка.
CIF вносните цени се проверяват спрямо представителните цени за съответния продукт на световния пазар или на пазара на внос на този продукт в Общността“.
7.
Разпоредбите за прилагане на Регламент № 1234/2007 относно допълнителни вносни мита се съдържат в Регламент (EО) № 1484/95 на Комисията от 28 юни 1995 г. относно определяне на подробни правила за прилагане на системата на допълнителни вносни мита и относно фиксиране на допълнителни вносни мита в секторите птиче месо и яйца и за яйчен албумин, и за отмяна на Регламент № 163/67/EИО (
7
). Член 2 от този регламент, в действащата му редакция до 11 септември 2009 г., гласи:
„1.   Представителните цени, посочени в член [141, параграф 3, втора алинея от Регламент № 1234/2007] се определят на редовни интервали, като се отчитат по-специално[…]:
–
[ц]ените на пазарите в трети [страни],
–
вносни цени CIF; за целите на настоящия регламент, следните фактори съставят вносната цена CIF: а) цената FOB в страната по произход и б) транспортните разходи и тези по застраховката до точката на въвеждане в митническата територия на Общността,
–
цените на различните етапи от извършване на търговията в Общността по отношение на внесените продукти.
[…]
2.   Държавите членки съобщават на Комисията всеки понеделник цените, посочени в параграф 1, второ и трето тире, за представителни пратки от продуктите, изброени в приложение II“.
8.
От 11 септември 2009 г. нататък редакцията на този член е следната:
„1. Представителните цени, посочени в член 141, параграф 3 от Регламент [№ 1234/2007], се определят редовно въз основа на сведенията, събрани при надзора на Общността по силата на член 308г от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията […].
[…]“.
9.
Член 3 от Регламент № 1484/95 гласи:
„1.   Допълнителното мито се установява въз основа на вносната цена CIF на въпросната пратка в съответствие с разпоредбите на член 4.
2.   Когато вносната цена CIF за 100 кг от пратката е по-висока от приложимата представителна цена, посочена в член 2, параграф 1, вносителят представя пред компетентните органи на държавата членка-вносител поне следните доказателства:
–
договора за покупко-продажба или какъвто и да било друг еквивалентен документ,
–
договора за застраховка,
–
фактурата,
–
сертификата за произход (когато е приложимо),
–
договора за превоз,
–
и в случай на превоз по море, коносамента.
3.   В случая, посочен в параграф 2, вносителят трябва да депозира обезпечението, посочено в член 248, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията […], равно на размера на допълнителното мито, което той би платил, ако изчислението на допълнителното мито е било направено на база представителната цена, приложима за въпросния продукт, съгласно посоченото в приложение I.
4.   Вносителят разполага с един месец от датата на продажбата на въпросните продукти, в рамките на срок от шест месеца от датата на приемане на декларацията за освобождаване за свободно обращение, за да докаже, че пратката е пласирана според условия, потвърждаващи съответствието с цените, посочени в параграф 2. Неспазването на някой от тези срокове води до загуба на депозираното обезпечение. Въпреки това, периодът от шест месеца може да бъде удължен от компетентните органи най-много с три месеца по искане на вносителя, което трябва да бъде надлежно обосновано.
Депозираното обезпечение се освобождава, доколкото е осигурено доказателство за условията по пласирането по удовлетворителен за митническите органи начин.
В противен случай обезпечението се задържа чрез плащането на допълнителните мита.
5.   Ако при проверка компетентните органи установят, че изискванията на настоящия член не са били спазени, те осигуряват вземането под отчет на митата в дължимия им размер в съответствие с член 220 от Регламент (ЕИО) № 2913/92. Пълният размер на митата или остатъкът до пълния им размер включва лихва от датата, на която стоките са били допуснати за свободно обращение, до датата на вземането под отчет на така определения размер на дължимите мита. Прилаганият размер на лихвата е този, който е в сила за действия по събиране на дължими плащания съгласно националното законодателство“.
10.
Считано от 1 май 2010 г., редакцията на член 3, параграфи 3 и 4 от Регламент № 1484/95 е следната:
„3.   В случая, посочен в параграф 2, вносителят трябва да депозира обезпечението, посочено в член 248, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 2454/93, равно на разликата между размера на допълнителното мито, изчислен въз основа на приложимата за съответния продукт представителна цена, и размера на допълнителното мито при внос, изчислен въз основа на цената CIF при внос на въпросната пратка.
4.   Вносителят разполага с два месеца от датата на продажбата на въпросните продукти, в рамките на срок от девет месеца от датата на приемане на декларацията за освобождаване за свободно обращение, за да докаже, че пратката е пласирана според условия, потвърждаващи съответствието с цените, посочени в параграф 2. Неспазването на някой от тези срокове води до загуба на депозираното обезпечение. Въпреки това периодът от девет месеца може да бъде удължен от компетентните органи най-много с три месеца по искане на вносителя, което трябва да бъде надлежно обосновано.
Депозираното обезпечение се освобождава, доколкото е осигурено доказателство за условията по пласирането по удовлетворителен за митническите органи начин. В противен случай обезпечението се задържа чрез плащането на допълнителните мита“.
11.
Съгласно член 4 от Регламент № 1484/95 размерът на допълнителните мита се определя според разликата между вносната цена CIF на стоката и праговата цена. С тази разпоредба се прилага член 5, параграф 5 от Споразумението за селското стопанство, посочено в точка 2 от настоящото заключение.
Фактите, производството и преюдициалните въпроси
12.
X е учредено по нидерландското право дружество (наричано по-нататък „дружеството X“), което е част международна група дружества, в чийто състав е и дружеството F, производител на птиче месо, със седалище в Бразилия. Дружеството X купува замразено птиче месо, произведено от дружеството F, и го внася на митническата територия на Съюза, където го продава на други субекти — както свързани, така и несвързани с него. За внасяните продукти от дружеството X се прилага разпоредбата на член 141 от Регламент № 1234/2007.
13.
Нидерландските митнически органи се договарят с дружеството X относно метода за изчисляване на митническата стойност на въпросните продукти. Тази стойност е определена въз основа на цената, на която дружеството X купува продуктите от другото принадлежащо към същата група дружество, с добавени към нея 15 % за покриване на допълнителни разходи и осигуряване на марж на печалба. Митническите органи считат така определената митническа стойност за подходяща за целите на изчисляването на вносната цена CIF (
8
) при прилагането на член 141 от Регламент № 1234/2007.
14.
Главното производство се отнася за партиди птиче месо, чиито внос на митническата територия на Съюза дружеството X извършва в периода от 1 януари 2009 г. до 30 юни 2010 г. Декларираната вносна цена CIF на тези продукти е била по-голяма от праговата цена (и съответно от представителната цена, която е била по-ниска от праговата цена). Митническите органи допускат стоките за свободно обращение, без да изискват предоставяне на обезпечението, предвидено в член 3, параграф 3 от Регламент № 1484/95, нито доказателства съгласно член 3, параграф 4 от този регламент, че стоките са продадени при условия, потвърждаващи верността на декларираната вносна цена.
15.
При извършената впоследствие проверка тези органи обаче констатират, че дружество X е продало въпросните партиди птиче месо на субекти в Съюза — както свързани, така и несвързани с него — на цени, по-ниски от декларираната вносна цена. Тези цени били по-ниски и от приложимата спрямо тях представителна цена.
16.
Прилагайки по аналогия член 4 от Регламент № 1484/95, митническите органи облагат въпросните стоки с допълнителни мита, изчислени въз основа на разликата между приложимата представителна цена и праговата цена, на обща стойност 2163793,55 EUR.
17.
Жалбата, подадена от дружеството X срещу това решение, е отхвърлена в първоинстанционното и въззивното производство. Дружеството X подава касационна жалба до запитващата юрисдикция срещу въззивното решение от 24 ноември 2015 г.
18.
При това положение Hoge Raad der Nederlanden (Върховен съд, Нидерландия) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли член 3, параграфи 2, 4 и 5 от [Регламент № 1484/95] във връзка с член 141 от [Регламент № 1234/2007] да се тълкува в смисъл, че предвиденият в тези разпоредби механизъм за контрол, включително в случаите на последваща проверка, има единствено за цел да се гарантира, че компетентните органи ще имат възможност да установят своевременно факти или обстоятелства във връзка с поредица от сделки, които факти или обстоятелства могат да породят съмнения относно верността на декларираните вносни цени CIF и да наложат извършването на по-задълбочена проверка?
Или е вярно обратното, а именно че механизмът за контрол по член 3, параграфи 2, 4 и 5 от Регламент (ЕО) № 1484/95, включително в случаите на последваща проверка, следва да се тълкува в смисъл, че когато препродажба или препродажби са осъществени от вносителя на пазара на Общността на цена, по-ниска от декларираната вносна цена CIF за въпросната пратка с включени дължими вносни мита, тези препродажби не съответстват на предписаните условия (за пласиране) на пазара на Общността, така че дори само поради този факт се дължат допълнителни мита? Има ли значение за отговора на последния въпрос обстоятелството дали вносителят е препродал продуктите на цена, по-ниска от приложимата представителна цена? В това отношение има ли значение фактът, че представителната цена е изчислявана различно в периода преди 11 септември 2009 г. и в периода след тази дата? Има ли значение за отговора на тези въпроси обстоятелството дали купувачите в Съюза и вносителят са свързани лица?
2)
Ако от отговора на изложените в точка 1 въпроси следва, че препродажбата на загуба е достатъчна индикация за това, че декларираната вносна цена CIF трябва да бъде отхвърлена, как в такъв случай следва да се определи размерът на дължимите допълнителни мита? Трябва ли основата за това да се установи в съответствие с методите за определяне на митническата стойност в членове 29—31 от [Регламент № 2913/92]? Или тази основа следва да се установи единствено според приложимата представителна цена? Що се отнася до периода преди 11 септември 2009 г., допуска ли член 141, параграф 3 от [Регламент № 1234/2007] използването на приложимата в този период представителна цена?
3)
Ако от отговора на първия и втория преюдициален въпрос следва, че за възникването на задължението за заплащане на допълнителни мита е решаващо обстоятелството, че внесените продукти са препродадени на загуба на пазара на Общността, и че размерът на дължимите допълнителни мита трябва да се изчислява въз основа на представителната цена, то в такъв случай, като се има предвид [решение от 13 декември 2001 г., Kloosterboer Rotterdam, C‑317/99, EU:C:2001:681], съвместим ли е член 3, параграфи 2, 4 и 5 от [Регламент № 1484/95] с член 141 от Регламент (ЕО) № 1234/2007?“.
Анализ
19.
Запитващата юрисдикция поставя на Съда три преюдициални въпроса. Третият от тях се отнася до законосъобразността на член 3, параграфи 2, 4 и 5 от Регламент № 1484/95 предвид член 141 от Регламент № 1234/2007 и решение Kloosterboer Rotterdam (
9
). На фона на тази проблематика присъства и член 5, параграф 1, буква б) от Споразумението за селското стопанство. Запитващата юрисдикция поставя третия преюдициален въпрос в зависимост от отговора на първите два въпроса и от възприетото тълкуване на посочените по-горе разпоредби. Според мен дори самата редакция на тези разпоредбите буди сериозни съмнения за тяхната законосъобразност. Поради това ще започна анализа на преюдициалното запитване по настоящото дело от третия въпрос.
Трети преюдициален въпрос
20.
Както отбелязах по-горе, третият преюдициален въпрос се отнася до валидността на член 3, параграфи 2, 4 и 5 от Регламент № 1484/95 предвид член 141 от Регламент № 1234/2007 и посоченото по-горе решение Kloosterboer Rotterdam. Тези разпоредби, а съответно и проблемът с евентуалното им противоречие с Регламент № 1234/2007, е трудно да се разберат, без да се припомни първоначалната им редакция и историята на поставянето ѝ под съмнение от Съда.
21.
Редакцията на член 3, параграф 1, първа алинея и параграф 3 от Регламент № 1484/95 първоначално е била следната:
„1.   По искане на вносителя може да се определи допълнително мито на базата на вносна CIF цена на въпросната пратка, ако тази цена е по-висока от приложимата представителна цена, посочена в член 2, параграф 1.
[…]
3.   При отсъствие на искането, посочено в параграф 1, вносната цена на въпросната пратка, която се взема предвид при налагане на допълнително мито, е представителната цена, посочена в член 2, параграф 1“.
22.
Член 3, параграф 1, втора алинея и параграф 2 от посочения регламент е съдържал механизъм за проверка на верността на вносната цена CIF, декларирана от вносителя, с формулировка, която по същество е идентична с тази на настоящия член 3, параграфи 2—5 от този регламент.
23.
Логиката на тези разпоредби съответно е било достатъчно ясна. По принцип допълнителните мита са налагани въз основа на представителната цена. Когато обаче вносът е извършван на цена, по-висока от представителната цена, този метод за изчисляване на допълнителните мита е бил неизгоден за вносителя, тъй като размерът на тези мита зависи от разликата между приетата вносна цена (в този случай представителната цена) и праговата цена: допълнителното мито е толкова по-високо, колкото по-ниска е вносната цена спрямо праговата цена.
24.
Поради това в тази хипотеза е дадена възможност вносителят да подаде искане вместо представителната цена да се приложи вносната цена CIF, тоест действителната вносна цена (
10
). Удовлетворяването на това искане е зависело от изпълнението на определени условия. Първо, вносителят е бил длъжен да представи редица документи, потвърждаващи че декларираната вносна цена CIF отговаря на действителността. Второ, той е бил длъжен в кратък срок след продажбата на внесените стоки на пазара на Съюза да докаже, че продажбата е извършена при условия, потвърждаващи верността на декларираната цена. Трето, вносителят е бил длъжен да предостави обезпечение в размер, равен на допълнителното мито, което би бил длъжен да плати при прилагане на представителната цена. Ако митническите органи приемели, че внесените стоки не са продадени при условия, потвърждаващи верността на декларираната вносна цена CIF, следвало връщане към общото правило, тоест към прилагане на представителната цена, а предоставеното обезпечение автоматично се губело, служейки за заплащане на допълнителните мита. Накрая, пето, ако при последваща проверка митническите органи констатирали, че горните условия не са били изпълнени, те са можели да изискат ex post да бъдат заплатени допълнителни мита в размер, съответстващ на изчисляването им въз основа на представителната цена.
25.
В решение Kloosterboer Rotterdam (
11
) Съдът поставя под съмнение общото правило за изчисляване на допълнителните мита въз основа на представителната цена, обявявайки за невалиден както член 3, параграф 3 от Регламент № 1484/95 (общото правило), така и член 3, параграф 1 от същия регламент (възможността за подаване на искане за прилагане на вносната цена CIF заедно със задължение за представяне на някои документи). Съдът по-специално приема, че от член 5, параграф 3, първа алинея от Регламент № 2777/75/ЕИО (
12
) еднозначно следва, че само вносната цена CIF може да служи за основа за изчисляване на допълнителните мита и че от това правило няма никакви изключения. Съдът също така приема, че представителната цена може да служи само за проверка на съответствието с действителността на декларираната вносна цена CIF (
13
).
26.
Съдът анализира посочените разпоредби само предвид Регламент 2777/75, подчертавайки същевременно, че този регламент е съобразен със Споразумението за селското стопанство (
14
). Трябва освен това да се отбележи, че методът за изчисляване на допълнителните мита, предвиден в първоначалната редакция на член 3 от Регламент № 1484/95, е оспорен от Органа за уреждане на спорове към СТО в становище от 13 юли 1998 г. (
15
).
27.
Регламент № 1484/95 е изменен още преди постановяването на посоченото по-горе решение на Съда с Регламент № 493/1999/ЕО (
16
). В съображенията от този регламент се отбелязва несъответствието на член 3 от Регламент № 1484/95 с правилата на СТО. В резултат на тази промяна в член 3, параграф 1 от Регламент № 1484/95 се посочва, че допълнителните мита се определят въз основа на вносната цена CIF. Освен това е отменен параграф 3 от същия член в първоначалната му редакция.
28.
Същевременно за хипотезата, при която декларираната от вносителя вносна цена CIF е по-висока от представителната цена, в сила са оставени всички наложени на вносителя задължения, предвидени в член 3, параграф 1, втора алинея и параграф 2 от Регламент № 1484/95 (
17
) съгласно първоначалната му редакция. Понастоящем те се съдържат в член 3, параграфи 2—5 от този регламент. В сила е оставен и механизмът за автоматична загуба на обезпечението, ако вносителят не докаже, че е продал внесените стоки при условия, потвърждаващи верността на вносната цена CIF. Митническите органи продължават да имат възможност да констатират post factum, че условията за прилагане на вносната цена CIF не са били изпълнени и да събират допълнителни мита в размер, изчислен въз основа на представителната цена.
29.
Оставянето в сила на механизма, водещ de facto до автоматично изчисляване на допълнителните мита въз основа на представителната цена, когато по принцип трябва да се приложи вносната цена CIF, изглежда нелогично. Как тогава трябва да се тълкуват тези разпоредби?
30.
В представеното становище по настоящото дело Комисията тълкува това в смисъл, че когато декларираната вносна цена CIF е по-висока от представителната цена, се презумира, че декларираната вносна цена CIF не отговаря на действителността, тъй като това предполага закупуване на стоката на цена, по-висока от пазарната. Тази презумпция по естеството си е juris tantum, тъй като вносителят може да докаже верността на декларираната вносна цена CIF, ако продаде внесените стоки на пазара на Съюза при условия, които според митническите органи потвърждават верността на тази цена.
31.
В противен случай допълнителните мита ще се съберат в размер, изчислен въз основа на представителната цена. Този извод в крайна сметка е потвърден от Комисията в съдебното заседание. Сходно тълкуване на член 3, параграфи 2—5 от Регламент № 1484/95 предлага нидерландското правителство в своето становище.
32.
Това тълкуване не се променя поради изменението на член 3, параграф 3 от посочения регламент, влязло в сила на 1 май 2010 г. и съгласно което предоставеното обезпечение не съответства на пълния размер на допълнителните мита, изчислени въз основа на представителната цена, а е равно на разликата между тези мита, изчислени въз основа на представителната цена, и митата, изчислени въз основа на вносната цена CIF. В тази хипотеза вносителят съответно заплаща митата, изчислени въз основа на вносната цена (
18
), а разликата ще бъде събрана или чрез задържане на обезпечението, или след извършване на проверка ex post в съответствие с параграф 5 от посочения член. Тук няма съществена разлика.
33.
Струва ми се, че това е единственото възможно тълкуване на разпоредбите на член 3, параграфи 2—5 от Регламент № 1484/95. Резултатът съответно е такъв, че когато вносната цена CIF е по-висока от представителната цена, първата служи за основа за изчисляване на допълнителните мита само при условие че вносителят е изпълнил допълнителните изисквания, по-специално относно условията за продажба на внесените стоки. Отвъд словесните аспекти, това положение не се различава много от положението при действието на член 3 от Регламент № 1484/95 в редакцията, поставена под съмнение от Съда. Липсва само изискването вносителят да подаде искане за прилагане на вносната цена CIF.
34.
Трябва същевременно да се подчертае, че съгласно член 3, параграф 4, първа алинея, второ изречение от Регламент № 1484/95 даденото от вносителя обезпечение се губи и когато последният не е спазил предвидените там срокове, за да докаже, че стоката е продадена на цена, потвърждаваща верността на вносната цена CIF. Тук съответно не става въпрос за анализ на фактическото положение по същество, а е достатъчно формално нарушение, за да се приложи de facto представителната цена като основа за изчисляване на допълнителните мита. Това според мен се потвърждава от идентичността на механизма по член 3, параграфи 2—5 от Регламент № 1484/95 в сегашната му редакция и действащия механизъм в първоначалната правна рамка, поставена под съмнение от Съда.
35.
Съдът действително не установява пряко незаконосъобразността на член 3, параграф 2 от Регламент № 1484/95 в първоначалната му редакция. Предвиденият там механизъм на контрол обаче е бил неразделна част от тази първоначална правна уредба, в рамките на която правилото е било допълнителните мита да се изчисляват въз основа на представителната цена, а прилагането на вносната цена CIF е било възможно само по изключение, след като бъдат изпълнени определени условия. Запазването на този механизъм на контрол в новите регулаторни рамки означава скрито оставяне в сила на същото правило, тъй като на практика се стига до същия резултат.
36.
Поради това считам, че Комисията, изменяйки или отменяйки първоначалната редакция на член 3, параграф 1, първа алинея и член 3, параграф 3 от Регламент № 1484/95, но оставяйки в сила член 3, параграф 1, втора алинея и член 3, параграф 2 от същия (с изменение единствено на номерацията), не е съобразила напълно този акт с решение Kloosterboer Rotterdam (
19
). Поради това в действащата си редакция член 3, параграфи 2—5 от Регламент № 1484/95 трябва да се обяви за невалиден.
37.
В третия преюдициален въпрос запитващата юрисдикция действително засяга само член 3, параграфи 2, 4 и 5 от този регламент. Същевременно параграф 3 от същия член — където вносителят се задължава да предостави обезпечение за сумата на допълнителните мита, изчислени въз основа на представителната цена — е неразделна част от механизъма по член 3, параграфи 2—5 от посочения регламент. Това обезпечение не би имало смисъл, ако нямаше възможност за автоматично прилагане на представителната цена като основа за изчисляване на допълнителните вносни мита. Поради това член 3, параграфи 2—5 от Регламент № 1484/95 трябва да се разглежда като едно цяло.
38.
В своето становище по настоящото дело Комисията твърди, че е много вероятно продажбата на стоки на пазара на Съюза на цени, по-ниски от праговата, да предизвика смущения на този пазар и това само по себе си оправдава налагането на допълнителни мита. Трябва обаче да се обърне внимание, че съгласно член 141, параграф 2 от Регламент № 1234/2007 липсата на вероятност от поява на такива смущения на пазара е предпоставка за неналагането на допълнителни мита. Вероятността от появата им обаче не е достатъчна причина за налагане на такива мита. Такава причина съответно е само вносът на стоки на вносна цена CIF, която е по-ниска от праговата цена.
39.
С оглед на изложените съображения предлагам на третия преюдициален въпрос да се отговори, че член 3, параграфи 2—5 от Регламент № 1484/95 е невалиден предвид член 141, параграф 3 от Регламент № 1234/2007 и член 5, параграф 1, буква б) от Споразумението за селското стопанство.
Първи преюдициален въпрос
40.
Първият преюдициален въпрос се отнася до тълкуването на член 3, параграфи 2—5 от Регламент № 1484/95. Ако Съдът приеме моето предложение за отговор на третия преюдициален въпрос и обяви посочените разпоредби за невалидни, отговорът на първия въпрос става безпредметен. Поради това по-долу ще разгледам първия въпрос само накратко.
41.
С първия си преюдициален въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали обстоятелството, че вносителят продава внесените стоки на цена, по-ниска от декларираната вносна цена CIF, увеличена с митата, е достатъчно, за да се отхвърли възможността тази вносна цена да се използва като основа за изчисляване на допълнителните мита.
42.
Отговорът на този въпрос произтича от извършеното по-горе тълкуване на член 3, параграфи 2—5 от Регламент № 1484/95.
43.
Когато вносната цена CIF е по-ниска от представителната цена, вносителят по принцип е длъжен да докаже, че е продал стоката на цена, потвърждаваща верността на тази вносна цена. Преценката на доказателствата се извършва от митническите органи (
20
). Тя подлежи на последващ съдебен контрол. Става въпрос за фактическа констатация. Митническите органи трябва да преценят дали и в каква степен продажбата на цена, по-ниска от декларираната вносна цена CIF, опровергава верността на тази вносна цена. Тук няма никакъв автоматизъм — въз основа на всички факти митническите органи могат да констатират, че декларираната вносна цена е отговаряла на действителността дори ако впоследствие стоката е продадена на по-ниска цена. Един от елементите на тази преценка може да бъде сравняването на продажната цена на стоката с представителната цена.
44.
Въпреки съмненията, изразени в това отношение от запитващата юрисдикция, тук няма значение промяната, считано от 11 септември 2009 г., на метода за изчисляване на представителната цена. За основа на сравняването трябва да се използва представителната цена в деня на реализиране на вноса, изчислена съгласно действащите към този момент разпоредби.
45.
Фактът, че купувачите на стоката на пазара на Съюза са свързани с вносителя, същевременно не поражда никакви автоматични последици. Това е фактическо обстоятелство, което митническите органи могат да вземат под внимание за целите на преценката на верността на декларираната вносна цена.
46.
Проблемът със законосъобразността на член 3, параграфи 2—5 от Регламент № 1484/95 не произтича от това, че митническите органи могат да оспорят верността на декларираната от вносителя вносна цена CIF, а от свързаните с това последици, а именно от автоматичното прилагане на представителната цена като основа за изчисляване на допълнителните мита.
47.
Същите съображение са отнасят за хипотезата, при която митническите органи, както в главното производство, не прилагат процедурата по член 3, параграфи 2—4 от Регламент № 1484/95, а извършват проверка ex post по силата на член 3, параграф 5 от този регламент. Тази разпоредба се прилага, когато не са спазени „изискванията на настоящия член“. Под тези изисквания трябва да се разбира фактът на реализиране от вносителя на продажбата на стоката на цена, потвърждаваща верността на декларираната от него вносна цена CIF.
Втори преюдициален въпрос
48.
Вторият преюдициален въпрос се отнася до това на каква основа трябва да се изчислят допълнителните мита, когато митническите органи отхвърлят като неотговаряща на действителността вносната цена CIF, декларирана от вносителя.
49.
Ако се придържаме към текста на разпоредбите от член 3, параграфи 2—5 от Регламент № 1484/95, отговорът на този въпрос е лесен — тези мита трябва да се изчисляват въз основа на представителната цена.
50.
Както обаче посочих в отговора на третия преюдициален въпрос, този подход според мен при всички положения е незаконосъобразен, доколкото предвижда прилагане на представителната цена по автоматичен и окончателен начин. Възниква съответно въпросът как трябва да постъпят митническите органи, ако имат съмнения за верността на декларираната от вносителя вносна цена CIF.
51.
Според мен отговорът на този въпрос се намира в общите разпоредби от митническото право, посветени на определянето на митническата стойност на стоките. Съгласно член 29, параграф 1 от Регламент № 2913/92 (
21
) митническата стойност на стоките по принцип е договорната им стойност. Това правило обаче има редица изключения, едно от които е хипотезата, както по настоящото дело, при която купувачът (тоест вносителят) и продавачът са свързани лица. В тази хипотеза митническите органи са длъжни да определят дали тази свързаност е повлияла на цената (
22
).
52.
Ако се окаже невъзможно да се използва договорната стойност за определяне на митническата стойност, в членове 30 и 31 от Регламент № 2913/92 са предвидени заместващи методи за определяне на митническата стойност на стоките. Тези методи са в съответствие със Споразумението за прилагане на член VII от Общото споразумение за митата и търговията от 1994 г., което се намира в приложение 1A към Споразумението за създаване на Световната търговска организация, аналогично на Споразумението за селското стопанство. По-специално член 30, параграф 2, буква а) от Регламент № 2913/92 позволява митническата стойност на стоките да се определя въз основа на договорната стойност на идентични стоки, внесени на митническата територия на Съюза. Изглежда, че когато за стоките се прилагат разпоредбите от Регламент № 1234/2007, стойността на идентичните стоки може да се определи въз основа на представителната цена, което би позволило на тази основа да се изчисли размерът на допълнителните мита. Това обаче налага митническите органи да вземат адекватни мерки, подлежащи на съдебен контрол, и не може да означава прехвърляне на тежестта на доказване върху вносителя или автоматично прилагане на представителната цена вместо вносната цена CIF. По-специално, никоя разпоредба от правото на Съюза или международното право не позволява да се отхвърли декларираната от вносителя вносна цена само поради това че впоследствие стоката е продадена на цена, по-ниска от вносната. Това обстоятелство най-много може да бъде основа за проверката на верността на декларираната вносна цена.
53.
Поради това предлагам на втория преюдициален въпрос да се отговори, че когато митническите органи имат съмнения за верността на декларираната от вносителя вносна цена CIF, те трябва да определят основата за изчисляване на размера на допълнителните мита, посочени в член 141 от Регламент № 1234/2007, в съответствие с членове 29—31 от Регламент № 2913/92.
Заключение
54.
С оглед на гореизложените съображения предлагам на преюдициалните въпроси, поставени на Съда от Hoge Raad der Nederlanden (Върховен съд, Нидерландия), да се отговори по следния начин:
„1)
Обявява член 3, параграфи 2—5 от Регламент (EО) № 1484/95 на Комисията от 28 юни 1995 г. относно определяне на подробни правила за прилагане на системата на допълнителни вносни мита и относно фиксиране на допълнителни вносни мита в секторите птиче месо и яйца и за яйчен албумин, и за отмяна на Регламент № 163/67/EИО, за невалиден предвид член 141, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 година за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти („Общ регламент за ООП“) и член 5, параграф 1, буква б) от Споразумението за селското стопанство в приложение 1А към Споразумението за създаване на Световната търговска организация.
2)
Когато митническите органи имат съмнения за верността на декларираната от вносителя вносна цена CIF, те трябва да определят основата за изчисляване на размера на допълнителните мита, посочени в член 141 от Регламент № 1234/2007, в съответствие с членове 29—31 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: полски.
(
2
)	И по други дела международната търговия с птиче месо е дала възможност за развитие на правото на Съюза, вж. например решение от 13 януари 2004 г., Kühne & Heitz (C‑453/00, EU:C:2004:17).
(
3
)	Решение от 13 декември 2001 г., Kloosterboer Rotterdam (C‑317/99, EU:C:2001:681).
(
4
)	ОВ L 336, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 3.
(
5
)	ОВ L 302, 1992 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58.
(
6
)	ОВ L 299, 2007 г., стр. 1.
(
7
)	ОВ L 145, 1995 г., стр. 47; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 17, стр. 92.
(
8
)	Понятието „цена CIF“ се извежда от международните търговски термини (Инкотермс), публикувани от Международната търговска палата, и включва стойността на стоката, застраховките и транспортните разходи (Cost, Insurance & Freight).
(
9
)	Решение от 13 декември 2001 г. (C‑317/99, EU:C:2001:681).
(
10
)	Трябва да се подчертае, че тази възможност е ограничена до хипотезите, когато вносната цена CIF е била по-висока от представителната цена. Това логически е било оправдано, тъй като в обратната хипотеза вносителят не е имал никакъв интерес да иска прилагането на вносната цена CIF — прилагането на представителната цена за него е било по-изгодно.
(
11
)	Решение от 13 декември 2001 г. (C‑317/99, EU:C:2001:681).
(
12
)	Регламент (ЕИО) № 2777/75 на Съвета от 29 октомври 1975 година относно общата организация на пазара на птиче месо (ОВ L 282, 1975 г., стр. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 2, стр. 103). Тази разпоредба е заменена с член 141, параграф 3 от Регламент № 1234/2007.
(
13
)	Решение от 13 декември 2001 г., Kloosterboer Rotterdam (C‑317/99, EU:C:2001:681, т. 30).
(
14
)	Решение от 13 декември 2001 г., Kloosterboer Rotterdam (C‑317/99, EU:C:2001:681, т. 23—25).
(
15
)	Заключение на генералния адвокат Ruiz-Jarabo Colomer по дело Kloosterboer Rotterdam (C‑317/99, EU:C:2001:229, т. 35—37).
(
16
)	Регламент на Комисията от 5 март 1999 година за изменение на Регламент (ЕО) № 1484/95 (ОВ L 59, 1999 г., стр. 15; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 27, стр. 3), член 1, параграф 3.
(
17
)	Вж. точка 24 от настоящото заключение.
(
18
)	Съгласно член 4 от Регламент № 1484/95.
(
19
)	Решение от 13 декември 2001 г. (C‑317/99, EU:C:2001:681).
(
20
)	Това еднозначно се посочва в член 3, параграф 4, втора алинея от Регламент № 1484/95, съгласно който „[…] обезпечение[то] се освобождава, доколкото е осигурено доказателство за условията по пласирането по удовлетворителен за митническите органи начин“ (курсивът е мой).
(
21
)	Този регламент е бил в сила към момента на настъпване на фактите в главното производство. Действащите в момента разпоредби относно определянето на митническата стойност на стоките се съдържат в член 69 и сл. от Регламент (ЕС) № 952/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 9 октомври 2013 година за създаване на Митнически кодекс на Съюза (ОВ L 269, 2013 г., стр. 1).
(
22
)	Член 29, параграф 2, буква а) от Регламент № 2913/92.