62024CJ0004
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (пети състав)
13 ноември 2025 година (
*1
)
„Обжалване — Икономическа и парична политика — Икономически и паричен съюз — Банков съюз — Единен механизъм за преструктуриране на кредитни институции и на някои инвестиционни посредници (ЕМП) — Единен фонд за преструктуриране (ЕФП) — Регламент (ЕС) № 806/2014 — Член 69, параграф 1 — Член 70, параграф 1 — Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/81 — Член 7, параграфи 1—3 — Суми, внесени като обезпечение за неотменими ангажименти за плащане — Решение на Единния съвет за преструктуриране (ЕСП), с което се отказва възстановяване на внесените суми“
По дело C‑4/24 P
с предмет жалба на основание член 56 от Статута на Съда на Европейския съюз, подадена на 4 януари 2024 г.,
BNP Paribas Public Sector SA, установено в Париж (Франция), представлявано от A. Champsaur и A. Delors, avocates,
жалбоподател,
като другите страни в производството са:
Единен съвет за преструктуриране (ЕСП), представляван първоначално от C. De Falco, C. J. Flynn и K.-Ph. Wojcik, подпомагани от E. Bruc и F. Louis, avocats, както и от P. Gey и H.‑G. Kamann, Rechtsanwälte, а впоследствие от C. De Falco и C. J. Flynn, подпомагани от E. Bruc и F. Louis, avocats, както и от P. Gey и H.‑G. Kamann, Rechtsanwälte,
ответник в първоинстанционното производство,
Френска република, представлявана от B. Fodda, S. Royon и B. Travard,
Fédération bancaire française, установена в Париж (Франция), представлявана от C. Duriez, A. Gosset-Grainville и M. Trabucchi, avocats,
встъпили страни в първоинстанционното производство,
СЪДЪТ (пети състав),
състоящ се от: M. L. Arastey Sahún, председател на състава, J. Passer (докладчик), E. Regan, D. Gratsias и B. Smulders, съдии,
генерален адвокат: L. Medina,
секретар: D. Dittert, началник-отдел,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 4 декември 2024 г.,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 6 март 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1
С жалбата си BNP Paribas Public Sector SA иска отмяната на решение на Общия съд на Европейския съюз от 25 октомври 2023 г., BNP Paribas Public Sector/ЕСП (T‑688/21, наричано по-нататък обжалваното съдебно решение, EU:T:2023:675), с което Общият съд отхвърля жалбата му, която има за цел, на първо място, на основание член 272 ДФЕС и член 340, първа алинея ДФЕС, от една страна, да се установи, че Единният съвет за преструктуриране (ЕСП) не е изпълнил задължението си за възстановяване на сумите, съответстващи на паричните обезпечения за неотменимите ангажименти за плащане, произтичащо от клауза 12.5 от договорите, които обхващат периодите на плащане на вноски от 2016 г. до 2021 г. (наричани по-нататък „договорите НАП 2016—2021 г.“), и от друга страна, да се получи възстановяване на сумите, които ЕСП задържал в нарушение на това договорно задължение, както и плащането на всички разходи, лихви за забава и съответни акцесорни плащания, и при условията на евентуалност, на основание член 340, втора алинея ДФЕС, обезщетение за вредите, които BNP Paribas Public Sector претърпяло поради поведението на ЕСП с оглед на поетите неотменими ангажименти за плащане за периодите на плащане на вноски от 2016 г. до 2021 г., както и, на второ място, на основание член 340, втора алинея ДФЕС, да се получи обезщетение за вредите, които BNP Paribas Public Sector е претърпяло поради отказа на ЕСП да му възстанови обезпечението за неотменимия ангажимент за плащане, което то е поело за периода на плащане на вноски, обхващащ 2015 г.
Правна уредба
Правото на Съюза
Регламент (ЕС) № 806/2014
2
Съгласно член 3, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 година за установяването на еднообразни правила и еднообразна процедура за преструктурирането на кредитни институции и някои инвестиционни посредници в рамките на Единния механизъм за преструктуриране и Единния фонд за преструктуриране и за изменение на Регламент (ЕС) № 1093/2010 (ОВ L 225, 2014 г., стр. 1):
„За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
[…]
34.
„налични финансови средства“ означава паричните средства, депозитите, активите и неотменимите ангажименти за плащане, с които разполага [Единният фонд за преструктуриране (ЕФП)] за посочените в член 76, параграф 1 цели;
[…]“.
3
Член 69 („Целево равнище“) от този регламент предвижда следното:
„1.   След изтичането на първоначален осемгодишен срок, считано от 1 януари 2016 г. или, в противен случай — от датата, на която започва да се прилага настоящият параграф съгласно член 99, параграф 6, наличните финансови средства на [ЕФП] трябва да достигнат най-малко 1 % от размера на гарантираните депозити на всички лицензирани във всички участващи държави членки кредитни институции.
2.   През първоначалния срок, посочен в параграф 1, вноските в [ЕФП], изчислени съгласно член 70 и набрани в съответствие с член 67, параграф 4, се разпределят възможно най-равномерно във времето, докато се достигне целевото равнище, но като се отчита надлежно фазата на икономическия цикъл и въздействието, което процикличните вноски могат да окажат върху финансовото състояние на институциите, извършващи вноски.
[…]
4.   Ако след първоначалния срок, посочен в параграф 1, наличните финансови средства намалеят под целевото равнище по същия параграф, редовните вноски, изчислени в съответствие с член 70, продължават да се набират до достигане на целевото равнище. След като целевото равнище е било достигнато за първи път и наличните финансови средства впоследствие са намалели до по-малко от две трети от целевото равнище, тези вноски се определят на равнище, което позволява целевото равнище да се достигне в срок от шест години.
[…]“.
4
Член 70 („Предварителни вноски“) от посочения регламент има следния текст:
„1.   Индивидуалната вноска на всяка институция се набира най-малко веднъж годишно и се изчислява пропорционално на сумата на задълженията ѝ (с изключение на собствения капитал) минус гарантираните депозити, по отношение на съвкупните задължения (с изключение на собствения капитал) минус съвкупните гарантирани депозити, на всички лицензирани институции на териториите на всички участващи държави членки.
2.   Съветът за преструктуриране ежегодно, след консултация с [Европейската централна банка (ЕЦБ)] или с националния компетентен орган и в тясно сътрудничество с националните органи за преструктуриране, изчислява индивидуалните вноски, за да гарантира, че вноските, дължими от всички институции, лицензирани на териториите на всички участващи държави членки, не надхвърлят 12,5 % от целевото равнище.
[…]
3.   Наличните финансови средства, които се вземат предвид, за да се достигне целевото равнище, посочено в член 69, може да включват неотменими ангажименти за плащане, които са гарантирани в пълна степен с обезпечение от нискорискови активи, необременени с права на трети лица, които са на разположение свободно и са набелязани за изключително ползване от Съвета за преструктуриране за целите, посочени в член 76, параграф 1. Делът на тези неотменими ангажименти за плащане не може да надхвърля 30 % от общия размер на вноските, набрани съгласно настоящия член.
4.   Правомерно получените вноски от всеки субект по член 2 не се възстановяват на тези субекти.
[…]
7.   Съветът [на Европейския съюз], като действа по предложение на [Европейската комисия], в рамките на делегираните актове, посочени в параграф 6, приема актове за изпълнение с цел определяне на условията на прилагане на параграфи 1, 2 и 3, по-специално по отношение на:
a)
прилагането на методологията за изчисляване на индивидуалните вноски;
б)
практическите условия за прилагането към институциите на рисковите фактори, определени в делегирания акт“.
Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/81
5
Съгласно съображение 16 от Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/81 на Съвета от 19 декември 2014 година за определяне на еднообразни условия за прилагане на Регламент (ЕС) № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на предварителните вноски в Единния фонд за преструктуриране (ОВ L 15, 2015 г., стр. 1):
„Използването на неотменимите ангажименти за плащане, посочени в член 70, параграф 3 от Регламент [№ 806/2014], не следва по никакъв начин да засяга финансовия капацитет и ликвидността на [ЕФП]. Покана за изпълнение на неотменимите ангажименти за плащане следва да се отправя само в случай на действие по преструктуриране, в което участва [ЕФП]. По време на първоначалния срок при нормални обстоятелства Съветът за преструктуриране следва да разпределя използването на неотменимите ангажименти за плащане поравно между институциите, които са го поискали. Тези ангажименти за плащане следва да бъдат гарантирани в пълна степен с обезпечение от нискорискови активи, необременени с права на трети лица, които са на разположение свободно и са набелязани за изключително ползване от Съвета за преструктуриране за целите на използването на [ЕФП]“.
6
Член 7 („Покана за изпълнение на неотменимите ангажименти за плащане“) от този регламент за изпълнение има следния текст:
„1.   „Използването на неотменимите ангажименти за плащане, посочени в член 70, параграф 3 от Регламент [№ 806/2014], по никакъв начин не трябва да засяга финансовия капацитет и ликвидността на [ЕФП].
2.   Когато [ЕФП] участва в действие по преструктуриране в съответствие с член 76 от Регламент [№ 806/2014], Съветът за преструктуриране отправя покана за изпълнение на всички неотменими ангажименти за плащане или на част от тях, поети в съответствие с Регламент [№ 806/2014], за да се възстанови делът на неотменимите ангажименти за плащане в наличните финансови средства на [ЕФП], определен от Съвета за преструктуриране в рамките на максималния праг, установен в член 70, параграф 3 от Регламент [№ 806/2014].
След като [ЕФП] надлежно получи вноската по неотменимите ангажименти за плащане, за чието изпълнение е била отправена покана, обезпечението, свързано с тези ангажименти, се връща. Ако [ЕФП] не получи надлежно необходимата парична сума при първо поискване, Съветът за преструктуриране използва обезпечението, свързано с неотменимия ангажимент за плащане, в съответствие с член 70, параграф 3 от Регламент [№ 806/2014].
3.   Неотменимите ангажименти за плащане на дадена институция, която вече не попада в обхвата на Регламент [№ 806/2014], се отменят, а обезпечението, свързано с тези ангажименти, се връща“.
7
Член 8, параграф 3 от посочения регламент за изпълнение предвижда:
„По време на първоначалния срок при нормални обстоятелства Съветът за преструктуриране разрешава използването на неотменимите ангажименти за плащане по искане на дадена институция. Съветът за преструктуриране разпределя използването на неотменимите ангажименти за плащане поравно между институциите, които са го поискали. Разпределените неотменими ангажименти за плащане съставляват не по-малко от 15 % от общите задължения за плащане на институцията. При изчисляването на годишните вноски на всяка институция Съветът по преструктуриране гарантира, че в рамките на всяка една година сборът от неотменимите ангажименти за плащане не надхвърля 30 % от общата сума на годишните вноски, набирани в съответствие с член 70 от Регламент [№ 806/2014]“.
Договорите, подписани между ЕСП и BNP Paribas Public Sector
8
Договорите НАП 2016—2021 г. се уреждат от люксембургското право и съдържат арбитражна клауза по смисъла на член 272 ДФЕС.
9
Съгласно клауза 2.1 от договорите НАП 2016—2021 г.:
„Институцията предприема действия да изплати на [ЕСП] и се задължава неотменимо да изплати на [ЕСП] сума до максималния размер [на неотменимите ангажименти за плащане] след покана за изпълнение и искане за плащане от страна на [ЕСП] в съответствие с действащата правна уредба, включително по-специално член 7, параграф 2 от Регламент за изпълнение 2015/81“.
10
Клауза 12.5 от договорите НАП 2016‑2021 г. предвижда, че „[н]астоящото споразумение не засяга прилагането на член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81“.
Обстоятелства, предхождащи спора
11
Обстоятелствата, предхождащи спора, са изложени от Общия съд в точки 2—15 от обжалваното съдебно решение и могат да се обобщят, както следва.
12
Жалбоподателят е френска кредитна институция, получила лиценз до 24 март 2021 г., датата, на която по нейно искане ЕЦБ ѝ отнема лиценза.
13
Преди въвеждането на Единния механизъм за преструктуриране (ЕМП) с Регламент № 806/2014 жалбоподателят прави една част от вноската си за 2015 г. към националния механизъм за финансиране на преструктурирането под формата на неотменим ангажимент за плащане (наричан по-нататък „НАП 2015 г.“), който е договорен с ЕСП, с Органа за пруденциален надзор и преструктуриране (Франция) и с Фонда за гарантиране на депозитите и преструктуриране (Франция).
14
За периодите на плащане на вноски от 2016 г. до 2021 г. жалбоподателят прави поне една част от предварителните си вноски под формата на неотменими ангажименти за плащане по смисъла на член 70, параграф 3 от този регламент. За тази цел той сключва с ЕСП за всеки от тези периоди договори за поемане на такива ангажименти (наричани по-нататък „НАП 2016—2021 г.“).
15
С електронно съобщение от 1 април 2021 г. жалбоподателят уведомява ЕСП, че ЕЦБ е отнела лиценза му. Със същото писмо той иска от ЕСП да му предостави информация относно действията, които трябва да предприеме, за да му бъдат възстановени обезпеченията, свързани с поетите от него неотменими ангажименти за плащане.
16
С писмо от 14 април 2021 г. ЕСП уведомява жалбоподателя за формалните условия, които трябва да изпълни, за да му бъдат върнати обезпеченията по тези ангажименти.
17
След неколкократна размяна на съобщения, на 29 юли 2021 г. жалбоподателят уведомява ЕСП, че прекратява НАП 2015 г. и НАП 2016—2021 г.
18
След размяна на допълнителна кореспонденция с писмо от 13 август 2021 г. (наричано по-нататък „писмото от 13 август 2021 г.“) ЕСП уведомява жалбоподателя, че ще му върне обезпеченията за НАП 2015 г. и НАП 2016—2021 г., след като получи паричните средства, съответстващи на сумите по тези ангажименти.
19
В това писмо ЕСП припомня, че жалбоподателят е сключил с него няколко договора за поемане на неотменими ангажименти за плащане. ЕСП уточнява размера на сумата по всеки от тези ангажименти. След изброяването на тези суми той посочва по-специално, че с оглед на член 70, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 806/2014, съгласно който правомерно получените вноски не се възстановяват на субектите, и на член 7, параграф 1 от Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/81, съгласно който използването на неотменимите ангажименти за плащане по никакъв начин не трябва да засяга финансовия капацитет и ликвидността на ЕФП, отмяната на НАП 2016—2021 г. и последващото връщане на обезпеченията за тези ангажименти могат да се осъществят едва след превеждането на парични средства, равни по размер на сумите на съответните неотменими ангажименти за плащане. При тези обстоятелства ЕСП приканва жалбоподателя да му преведе обща сума в определен размер и да го уведоми за това чрез изпращане на електронно съобщение. След получаване на тази сума той щял да му възстанови обезпеченията, намалени с размера на натрупаните отрицателни лихви, след изтичането на срок от четиринадесет работни дни за банката след деня на получаване на уведомлението за прекратяване.
20
На 25 октомври 2021 г. жалбоподателят по същество уведомява ЕСП, че доколкото според разбирането му за приложимата правна уредба не дължи прехвърляне на паричните средства, съответстващи на общата сума по поетите НАП 2015 г. и НАП 2016—2021 г., за да му бъдат върнати обезпеченията, той няма да извърши посоченото прехвърляне.
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
21
С жалба, подадена в секретариата на Общия съд на 25 октомври 2021 г., жалбоподателят иска, на първо място, отмяна на основание членове 256 и 263 ДФЕС на писмото от 13 август 2021 г., на второ място, да се уважи искането му, подадено на основание член 272 ДФЕС и член 340, първа алинея ДФЕС, като се констатира, че изразената в това писмо позиция противоречи на клаузите на НАП 2016—2021 г., и като се разпореди на ЕСП да му върне сумите, съответстващи на паричните обезпечения за неотменимите ангажименти за плащане, които е запазил в нарушение на договорните си задължения, както и всички разходи, лихви за забава и съответни акцесорни плащания, на трето място, да се уважи искането му, подадено на основание член 340, втора алинея ДФЕС, като се установи, че отказът на ЕСП да му върне сумите, съответстващи на паричните обезпечения за НАП 2015 г., представлява неоснователно обогатяване, и като се разпореди на ЕСП да му изплати тези суми като обезщетение за вреди, както и всички разходи, лихви за забава и съответни акцесорни плащания, както и, на четвърто място, при условията на евентуалност, да се уважи искането му, подадено на основание член 340, втора алинея ДФЕС, като се установи, че отказът на ЕСП да му възстанови сумите, съответстващи на паричните обезпечения за НАП 2016—2021 г., представлява неоснователно обогатяване и като се разпореди на ЕСП да му изплати тези суми като обезщетение за вреди, както и всички разходи, лихви за забава и съответни акцесорни плащания.
22
Що се отнася до искането за отмяна на писмото от 13 август 2021 г. на основание членове 256 и 263 ДФЕС, в хода на производството жалбоподателят се е отказал от този искане.
23
От своя страна Общият съд, като отхвърля всички останали искания на жалбоподателя, отхвърля изцяло жалбата.
24
На първо място, що се отнася до искането на жалбоподателя на основание член 272 и член 340, първа алинея ДФЕС, Общият съд първо подчертава, че съгласно член 70, параграф 1 от Регламент № 806/2014 за всяка година на плащане на вноска кредитните институции, установени в участваща в ЕМП държава членка, какъвто е случаят с жалбоподателя до момента на излизането му от приложното поле на този регламент, са длъжни да плащат предварителна вноска в ЕФП. Общият съд отбелязва също, че съгласно член 69, параграф 1 от посочения регламент годишното набиране на предварителните вноски от кредитните институции е въведено, за да се гарантира, че след изтичането на първоначалния срок наличните финансови средства на ЕФП достигат целевото равнище. С оглед на тази цел в член 70, параграф 4 от същия регламент законодателят на Съюза уточнил, че „правомерно получените“ предварителни вноски не се възстановяват.
25
След това Общият съд приема, че за да изпълнят задължението си за вноски в ЕФП, в съответствие с член 70, параграф 3 от Регламент № 806/2014 кредитните институции имат възможност или да платят незабавно вноската си, или да поемат неотменим ангажимент за плащане. Според Общия съд тези ангажименти се характеризират с това, че представляват сключени за неопределен срок договори, позволяващи на институциите да отложат плащането на вноската си, и за тях се прилага специфичен режим, предвиден в член 7 от Регламент за изпълнение 2015/81.
26
Освен това Общият съд посочва, че както подчертава пред него жалбоподателят, действително в член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81 не се уточнява изрично, че кредитните институции трябва първо да заплатят предварителните си вноски, за да им бъдат впоследствие върнати сумите, платени като обезпечение. Общият съд обаче припомня, че съгласно член 69, параграф 1 и член 70, параграф 1 от Регламент № 806/2014 установените в участваща в ЕМП държава членка кредитни институции са длъжни през първоначалния срок да правят годишна предварителна вноска в ЕФП, така че последният да достигне целевото равнище в края на посочения срок. От това следвало, че ако обезпечението за неотменимия ангажимент за плащане бъде върнато без предварително получаване на предварителната вноска, за която е поет този ангажимент, не само че кредитната институция не би изпълнила задължението си да изплати цялата вноска, дължима за периода, през който попада в приложното поле на Регламент № 806/2014, но и предварителната вноска под формата на неотменим ангажимент за плащане не би постигнала целта на ЕФП да се предоставят финансови средства, съответстващи на предвиденото от законодателя на Съюза целево равнище.
27
Накрая Общият съд приема, че обстоятелството, че даден субект престава да упражнява дейността си като кредитна институция през периода на плащане на вноски поради отнемането на лиценза му, не оказва влияние върху задължението му да изплати цялата предварителна вноска, дължима за този период на плащане на вноски. Член 7, параграф 1 от Регламент за изпълнение 2015/81 изрично предвиждал, че използването на неотменимите ангажименти за плащане по никакъв начин не трябва да засяга финансовия капацитет и ликвидността на ЕФП. Следователно отмяната на неотменимо задължение за плащане, поради обстоятелството че институцията вече не попада в обхвата на Регламент № 806/2014, и връщането на съответстващото му обезпечение, предвидени в член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81, не можели да се извършват във вреда на ЕФП. Ето защо този член 7, параграф 3 нямал за цел да позволи на кредитните институции, които вече не попадат в обхвата на този регламент, да се освободят от задължението си да изплатят цялата дължима предварителна вноска, а целял да се гарантира, че финансовите средства на ЕФП ще бъдат на разположение на ЕСП във възможно най-кратък срок в случай на преструктуриране, тоест да се запазят финансовият капацитет и ликвидността на ЕФП.
28
С оглед по-специално на изложеното по-горе Общият съд постановява, че изразената от ЕСП позиция в писмото от 13 август 2021 г., че може да върне паричните обезпечения, отнасящи се до неотменимите ангажименти за плащане, едва след изплащането на обща сума, съответстваща по размер на предварителните вноски, за която са били използвани тези инструменти, не противоречи нито на приложимите в случая разпоредби, една от които е член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81, нито на клаузите на сключените между жалбоподателя и ЕСП договори. Общият съд също разглежда и отхвърля поради това, че според него не са убедителни, допълнителните доводи, наведени от жалбоподателя в подкрепа на предложеното от него тълкуване.
29
На второ място, що се отнася до исканията на жалбоподателя, основани на член 340, втора алинея ДФЕС, Общият съд приема, че решението на ЕСП да задържи сумите, съответстващи на паричните обезпечения за поетите от жалбоподателя неотменими ангажименти за плащане, има валидно правно основание, а именно НАП 2015 г., НАП 2016—2021 г. и член 70, параграф 1 от Регламент № 806/2014, и следователно не може да доведе до неоснователно обогатяване на ЕСП, обосноваващо обезщетение за вреди.
Искания на страните
30
С жалбата си жалбоподателят, подкрепян в исканията си от Френската република и Fédération bancaire française, иска от Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение,
–
да уважи исканията му, предявени в първоинстанционното производство, и
–
да осъди ЕСП да заплати съдебните разноски.
31
ЕСП иска от Съда:
–
да отхвърли жалбата,
–
при условията на евентуалност, ако е необходимо, да замени мотивите на обжалваното съдебно решение и да отхвърли жалбата, както и
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
По жалбата
32
В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква две основания, изведени, първото — от грешка при прилагане на правото, допусната при тълкуването на Регламент № 806/2014 и на Регламент за изпълнение 2015/81, а второто — от липса на мотиви.
По първото основание, изведено от грешка при прилагане на правото, допусната при тълкуването на Регламент № 806/2014 и на Регламент за изпълнение 2015/81
Доводи на страните
33
С първото си основание, което е разделено на пет части, жалбоподателят оспорва направеното от Общия съд тълкуване на член 69, параграф 1 и на член 70, параграфи 1—4 от Регламент № 806/2014, както и на член 7, параграфи 1—3 от Регламент за изпълнение 2015/81. По същество жалбоподателят изтъква, че обратно на произтичащото от обжалваното съдебно решение, излизането на кредитната институция от приложното поле на Регламент № 806/2014 трябва да бъде основание за ЕСП да възстанови обезпеченията за неотменимите ангажименти за плащане, поети от тази институция, без да ѝ бъде налагано никакво допълнително задължение.
34
В първата част от първото основание жалбоподателят оспорва тълкуването на Общия съд, изложено в точки 24—28 от настоящото съдебно решение, като изтъква, че Общият съд неправилно пропуснал да направи анализ на текста на член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81. Жалбоподателят отбелязва по-специално, че този текст е ясен и точен, като предвиждал, че в случай на излизане на кредитна институция от приложното поле на Регламент № 806/2014, поетите от тази институция неотменими ангажименти за плащане „се отменят“, без тази отмяна да е свързана с каквото и да е условие. Тази разпоредба посочвала освен това произтичащите от отмяната последици, а именно че обезпечението, отнасящо се до тези ангажименти, „се връща“, отново без това връщане да е свързано с каквото и да е условие. Тъй като Общият съд предпочел контекстуално и телеологично тълкуване на член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81, обжалваното съдебно решение било опорочено от грешка при прилагане на правото.
35
Във втората част от първото основание жалбоподателят поддържа, че Общият съд е нарушил член 70, параграф 1 от Регламент № 806/2014 и член 7, параграфи 2 и 3 от Регламент за изпълнение 2015/81, както и принципа на равно третиране.
36
Първо, жалбоподателят поддържа, че член 70, параграф 1 от Регламент № 806/2014 не създава задължение за „плащане“ на предварителните вноски, а задължение за „набиране“ на тези вноски, като това набиране може да се извърши или под формата на плащане на парични суми, или при условията, определени в член 70, параграф 3 от този регламент, под формата на поемане на неотменим ангажимент за плащане. Като в точки 31 и 39 от обжалваното съдебно решение се основал на точка 85 от решение от 20 януари 2021 г., ABLV Bank/ЕСП (T‑758/18, EU:T:2021:28), където се посочва „задължението […] да изплати цялата предварителна вноска“, Общият съд допуснал грешка при тълкуването на това решение, което се отнасяло изключително до паричните вноски, а не до неотменимите ангажименти за плащане.
37
Второ, според жалбоподателя текстът на член 7, параграф 2 от Регламент за изпълнение 2015/81 е недвусмислен, доколкото за неотменимите ангажименти за плащане може да бъде отправена покана за изпълнение само когато ЕФП участва в действие по преструктуриране. Това тълкуване се потвърждавало от съображение 16 от посочения регламент за изпълнение. Условният характер на такова задължение за плащане по никакъв начин не поставял под съмнение неговия неотменим характер. Тъй като в случая ЕСП не се е обърнал към ЕФП в рамките на действие по преструктуриране, Общият съд нарушил член 7, параграф 2 от този регламент за изпълнение и клауза 2.1 от договорите НАП 2016—2021 г. Освен това Общият съд посочил, че разликата между предварителната парична вноска и неотменимия ангажимент за плащане се състои във факта, че паричната вноска се плаща „незабавно“, докато плащането на парични суми в рамките на неотменим ангажимент за плащане, също толкова задължително, е само „отложено“. По този начин Общият съд не се съобразил с условния характер на неотменимите ангажименти за плащане. Освен това съображенията на Общия съд относно твърдения „отсрочен“ характер на задължението за плащане, произтичащо от неотменим ангажимент за плащане, били лишени от всякакво правно или договорно основание. Накрая, ако всяка кредитна институция, поемаща неотменими ангажименти за плащане, имаше „отложено“ задължение за плащане при липсата на действие по преструктуриране чрез ЕФП, кредитните институции, които излизат от приложното поле на Регламент № 806/2014, биха се оказали в по-неблагоприятно положение от същите институции, които остават в това приложно поле, което би накърнило равното третиране на институциите, поели неотменими ангажименти за плащане.
38
Трето, жалбоподателят твърди, че текстът на член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81 е ясен и че Общият съд тълкува тази разпоредба contra legem, като по този начин нарушава клауза 12.5 от договорите НАП 2016—2021 г.
39
В третата част от първото основание жалбоподателят поддържа, че съображенията на Общия съд, доколкото се основават на член 69, параграф 1 и член 70, параграф 4 от Регламент № 806/2014, за да обосноват неговата позиция, че кредитната институция има безусловно задължение да „изплати“ сумата по неотменимия ангажимент за плащане, когато тя излиза от приложното поле на този регламент преди връщането на обезпеченията, са лишени от правно основание. Общият съд обосновавал съображенията си, като се позовал на целта за постигане на целевото равнище, предвидено в член 69, параграф 1 от посочения регламент. Съгласно член 3, параграф 1, точка 34 от Регламент № 806/2014 обаче „наличните финансови средства“ включвали „паричните средства, депозитите, активите и неотменимите ангажименти за плащане, с които разполага [ЕФП]“. От това следвало, че „наличните финансови средства“, посочени в член 69, параграф 1 от този регламент, включват по състав самите неотменими ангажименти за плащане, независимо от каквото и да било плащане на парични суми. Следователно посоченият член 69, параграф 1 не можел да служи като правно основание за каквото и да било безусловно задължение за плащане на паричните суми, съответстващи на тези ангажименти. Освен това, тъй като неотменимите ангажименти за плащане били само едно от финансовите средства, които са на разположение на ЕСП, нищо не забранявало на последния да коригира бъдещите индивидуални вноски на другите институции, за да се увери, че целевото равнище е достигнато в съответствие с член 69, параграфи 2 и 4 от Регламент № 806/2014. Следователно, като посочил, че член 70, параграф 4 от този регламент, който предвижда забрана за възстановяване на „правомерно получените“ вноски, се прилага за всички предварителни вноски без изключение, Общият съд приел, че неотменимите ангажименти за плащане са „правомерно получени вноски“. Подобно тълкуване обаче било несъвместимо с използваните от законодателя на Съюза формулировки. Във всеки случай забраната за „възстановяване“ на такива ангажименти, дори това понятие да има смисъл, не можело да представлява достатъчно правно основание на кредитната институция да се наложи позитивно задължение за плащане на сумите, съответстващи на тези ангажименти, ако условието за плащането на тези суми не е изпълнено.
40
С четвъртата част от първото основание жалбоподателят поддържа, че Общият съд е тълкувал член 7, параграф 1 от Регламент за изпълнение 2015/81 по начин, който изопачава член 7, параграф 2 и член 7, параграф 3 от този регламент за изпълнение, като същевременно е лишил последната разпоредба от полезно действие. Според Общия съд член 7, параграф 1 от посочения регламент за изпълнение означавал, че отмяната на неотменимия ангажимент за плащане и връщането на съответната гаранция, предвидени в посочения член 7, параграф 3, „следователно не могат да бъдат в ущърб на ЕФП“. Първо, това тълкуване водело до извода, че отмяната на такъв ангажимент и връщането на съответстващите му обезпечения, предвидени в посочения член 7, параграф 3, непременно и сами по себе си можело да засегнат финансовия капацитет или ликвидността на ЕФП и че следователно същият член 7, параграф 3 никога не можел да се приложи. Второ, тълкуването на Общия съд изопачавало текста на член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81, което се потвърждавало от точка 44 от обжалваното съдебно решение, в която Общият съд всъщност се позовава на мерките, предвидени в член 7, параграф 2 и член 7, параграф 1 от този регламент за изпълнение, а не в член 7, параграф 3. Трето, тълкуването на Общия съд не било правдоподобно. Съществувала изрична разпоредба, която предвижда отправянето на покана за изпълнение на неотменимото задължение за плащане и плащането на паричната сума като предварително условие за връщането на обезпеченията, а именно член 7, параграф 2 от този регламент за изпълнение. Ако бе предвидено същият механизъм да се прилага в случая на излизане на кредитна институция от приложното поле на Регламент № 806/2014, уреден в член 7, параграф 3 от посочения регламент за изпълнение, в последния изрично щяла да бъде включена разпоредба в този смисъл.
41
В петата част от първото основание жалбоподателят изтъква при условията на евентуалност, че Общият съд е нарушил принципа lex specialis generalibus derogat, като е дал предимство на общите разпоредби, съдържащи се в член 70, параграф 4 от Регламент № 806/2014 и в член 7, параграфи 1 и 4 от Регламент за изпълнение 2015/81, пред специалните разпоредби, предвидени в член 7, параграфи 2 и 3 от този регламент за изпълнение. Като приел, че „[в посочения член 70, параграф 4] законодателят на Съюза уточнява, че „правомерно получените“ предварителни вноски не се възстановяват [и че] с тази формулировка законодателят на Съюза установява правило без изключения“, Общият съд неправилно дал предимство на правило, което той представя като общо, пред специалните правила за неотменимите ангажименти за плащане, предвидени в член 7, параграфи 2 и 3 от Регламент за изпълнение 2015/81. По същия начин Общият съд дал предимство на член 7, параграф 1 от този регламент за изпълнение пред член 7, параграф 3 от него, като постановил, че последната разпоредба трябва да се тълкува „с оглед“ на първата разпоредба. Посоченият член 7, параграф 1 обаче въвеждал общ принцип, че не трябва да се засяга финансовият капацитет на ЕФП, докато член 7, параграф 3 уточнявал подробно и по приложим на практика на начин съдбата на неотменимите ангажименти за плащане в много специфичния случай на излизане на кредитна институция от приложното поле на Регламент № 806/2014.
42
ЕСП оспорва тези доводи.
Съображения на Съда
43
Що се отнася до първата част от първото основание, изведена от неотчитането на член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81, следва да се отбележи, че след като цитира текста на член 7 от този регламент, в точка 36 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че съгласно общоприетия смисъл думата „неотменим“ в тази разпоредба се отнася до нещо, което не може да бъде оспорено, и че следователно неотменимият ангажимент за плащане предполага наличието на неподлежащо на оспорване задължение за изплащане на сумата, за която е бил поет този ангажимент. Освен това в точка 37 от обжалваното съдебно решение Общият съд отбелязва, че макар действително в текста на член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81 да не се уточнява изрично, че институциите, които решат да излязат от приложното поле на Регламент № 806/2014, трябва първо да платят вноските си, за да им бъде върнато впоследствие обезпечението, съгласно членове 69 и 70 от Регламент № 806/2014 през първоначалния срок тези институции са длъжни да правят годишна вноска в ЕФП, така че последният да достигне целевото равнище в края на посочения срок. Според Общия съд от това следва, че ако обезпечението за неотменимия ангажимент за плащане бъде върнато без предварително получаване на вноската, за която е поет този ангажимент, не само че институцията не би изпълнила задължението си да изплати цялата вноска, дължима за периода, през който попада в приложното поле на Регламент № 806/2014, но и предварителната вноска под формата на неотменим ангажимент за плащане не би позволила постигането на целта на ЕФП да се предоставят финансови средства, съответстващи на предвиденото от законодателя на Съюза целево равнище.
44
От това следва, че обратно на изтъкваното от жалбоподателя, Общият съд е направил граматическо тълкуване на член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81.
45
Освен това, що се отнася до оплакването, че Общият съд е нарушил принципите на тълкуване на правото на Съюза, като е дал предимство на контекстуален и телеологичен анализ, въпреки че текстът на член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81 бил напълно ясен и точен, следва да се припомни, че макар несъмнено от постоянната съдебна практика да следва, че тълкуването на разпоредба от правото на Съюза не може да има за резултат да лиши ясния и точен текст на тази разпоредба от всякакво полезно действие, при все това съдът на Съюза обаче не е лишен от възможността да използва в определени ситуации тълкувателните методи, които счита за подходящи, за да изясни точния обхват на дадена разпоредба от правото на Съюза, която привидно е ясна, с уточнението, че всяка разпоредба от правото на Съюза трябва да бъде поставена в своя контекст и да се тълкува в светлината на разпоредбите на това право като цяло, на неговите цели и на етапа от развитието му към датата, на която разглежданата разпоредба следва да бъде приложена (решение от 3 септември 2024 г., Illumina и Grail/Комисия, C‑611/22 P и C‑625/22 P, EU:C:2024:677, т. 126 и 127 и цитираната съдебна практика). От практиката на Съда следва и че регламентите за изпълнение трябва да се тълкуват, доколкото е възможно, в съответствие с разпоредбите на основния регламент (решение от 29 февруари 2024 г., cdVet Naturprodukte, C‑13/23, EU:C:2024:175, т. 60 и цитираната съдебна практика).
46
В случая, макар текстът на член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81 да е ясен, що се отнася до последиците от излизането на кредитната институция от приложното поле на Регламент № 806/2014 за запазването на неотменимите ѝ ангажименти за плащане, той не е ясен, що се отнася до последиците от това излизане за вноските в ЕФП, които се образуват от тези ангажименти за периода, през който посочената кредитна институция е попадала в това приложно поле.
47
Ето защо, както отбелязва генералният адвокат в точка 40 от заключението си, доколкото Общият съд е разгледал текста на член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81 и е свързал констатациите си с относимите разпоредби от Регламент № 806/2014, а именно членове 69 и 70 от него, за да прецени дали следващото от формулировката на член 7, параграф 3 от същия регламент за изпълнение, на която се позовава жалбоподателят и за която се твърди, че е ясна и точна, може да се потвърди, Общият съд не може да бъде упрекван, че е нарушил принципите на тълкуване на правото на Съюза. Поради това първата част от първото основание трябва да се отхвърли като неоснователна.
48
Що се отнася до втората част от първото основание, изведена от нарушение на член 70, параграф 1 от Регламент № 806/2014, на член 7, параграфи 2 и 3 от Регламент за изпълнение 2015/81, както и на принципа на равно третиране, вярно е, както отбелязва жалбоподателят, че в член 70, параграф 1 от Регламент № 806/2014 се използва думата „се набира“, а не думата „платена“ по отношение на предварителните вноски, които кредитните институции, попадащи в приложното поле на Регламент № 806/2014, са задължени да правят.
49
В точка 28 от обжалваното съдебно решение обаче Общият съд е приел, че съгласно член 70, параграф 1 от Регламент № 806/2014 за всяка година на плащане на вноска установените в участваща държава членка кредитни институции, какъвто е случаят с жалбоподателя, са длъжни да „плащат“ вноска в ЕФП. Въз основа на това Общият съд постановява, че кредитните институции, които са използвали неотменимо задължение за плащане за една година на плащане на вноска, остават длъжни да платят предварителната си парична вноска за същата година, когато решат да излязат от приложното поле на Регламент № 806/2014. Според Общия съд такова тълкуване освен това съответства на целта, преследвана с член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81, която, както следва от точка 44 от обжалваното съдебно решение, се състои в това да се гарантира, че финансовите средства на ЕФП ще бъдат на разположение на ЕСП възможно най-бързо в случай на преструктуриране, тоест да се запазят финансовият капацитет и ликвидността на ЕФП.
50
Както обаче отбелязва генералният адвокат в точки 49—52 от заключението си, направеното от жалбоподателя терминологично разграничение, според което думата „платена“ се отнасяла до парична вноска, докато думата „се набира“ се отнасяла или до парично плащане, или до поемането на неотменим ангажимент за плащане, не се отразява изобщо на тълкуването на член 70, параграф 1 от Регламент № 806/2014 във връзка с член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81.
51
Всъщност, от една страна, използването на думата „се набира“ в текста на член 70, параграф 1 от Регламент № 806/2014 и на думата „плащам“ в обжалваното съдебно решение се отнася до двете страни на едно и също задължение. Освен това направеното от жалбоподателя терминологично разграничение между тези две думи не намира никакво основание в съответните текстове на Регламент № 806/2014 и на Регламент за изпълнение 2015/81.
52
По-специално, противно на посоченото от жалбоподателя, от точка 28 от обжалваното съдебно решение по никакъв начин не следва, че Общият съд е приел, че съществува „т.нар. задължение за съответната институция да „плати“, а именно да плати в пари годишна вноска в ЕФП през първоначалния срок“. Всъщност, както следва от точки 39, 40, 50 и 55 от обжалваното съдебно решение — при все това цитирани от жалбоподателя — Общият съд всеки път се позовава на цялата годишна вноска, дължима от съответните институции, без да прави разграничение между частта от тази вноска, която трябва да се плати в пари, и тази, която евентуално е покрита от неотменими ангажименти за плащане.
53
От това следва, че използването на думата „се набира“ в текста на член 70, параграф 1 от Регламент № 806/2014 само по себе си не може да изключи възприетото от Общия съд тълкуване, че кредитните институции, които използват неотменими ангажименти за плащане, са длъжни да платят сумата на вноските си в пари, когато решат да излязат от приложното поле на този регламент.
54
Във връзка с това следва да се отбележи, че доколкото по отношение на индивидуалната годишна вноска на всяка съответна институция в тази разпоредба се посочва, че тя „се набира“, без да се прави никакво разграничение в това отношение, разграничение като поддържаното от жалбоподателя всъщност би означавало да се постави под въпрос самият текст на посочената разпоредба.
55
Що се отнася до довода на жалбоподателя, изведен от член 7, параграф 2 от Регламент за изпълнение 2015/81, че поканата за изпълнение на неотменимите ангажименти за плащане може да се отправи само в случай на действие по преструктуриране, следва да се отбележи, че ЕСП не е приложил тази разпоредба, както констатира Общият съд в точка 54 от обжалваното съдебно решение. Всъщност настоящото дело не се отнася до последиците от отправянето на покана за плащане при преструктурирането на кредитна институция, а до последиците, които следва да се изведат от отмяната на неотменимо задължение за плащане, поето от такава институция, която излиза от приложното поле на Регламент № 806/2014.
56
При това положение обстоятелството, че член 7, параграф 2 от Регламент за изпълнение 2015/81 предвижда задължение за плащане, когато ЕФП участва в действие по преструктуриране, изобщо не изключва налагането на подобно задължение предвид задължението за вноски на кредитните институции, предвидено в член 70, параграф 1 от Регламент № 806/2014, и принципа на равно третиране.
57
По-конкретно, при отмяната на неотменими ангажименти за плащане вследствие на излизането на кредитна институция от приложното поле на последния регламент, такова задължение за плащане трябва да се прилага, тъй като тази отмяна не може да има за последица намаляване на наличните финансови средства на ЕФП, съответстващи на размера на годишните вноски на тази институция за периода, през който тя е попадала в приложното поле на Регламент № 806/2014. Всъщност, както следва от членове 69 и 70 от този регламент, годишните вноски на кредитните институции трябва да позволяват на ЕФП да си осигури сума, равна на целевото равнище в края на първоначалния срок. За тази цел в член 70, параграф 4 от посочения регламент се уточнява, че веднъж правомерно получени, тези вноски не се възстановяват и следователно стават собственост на ЕФП. Тъй като обаче посочените вноски могат да се правят под формата на неотменими ангажименти за плащане в съответствие с член 70, параграф 3 от Регламент 806/2014, отмяната на тези ангажименти, когато дадена институция вече не попада в приложното поле на този регламент, по силата на член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81, не може да постави под въпрос факта, че сумите, съответстващи на същите тези вноски, стават собственост на ЕФП.
58
На следващо място, следва да се припомни, че общият принцип на равно третиране изисква да не се третират по различен начин сходни положения и да не се третират еднакво различни положения, освен ако такова третиране не е обективно обосновано. Сходството на положенията трябва по-специално да бъде определено и преценено предвид предмета и целта на акта, с който се установява разглежданото различно третиране. Освен това трябва да бъдат взети предвид принципите и целите в областта, към която се отнася този акт (решение от 11 септември 2025 г., Cairo Network и др., C‑764/23—C‑766/23, EU:C:2025:691, т. 124 и цитираната съдебна практика).
59
С оглед на целта на Регламент № 806/2014 да се определят еднообразни правила за преструктурирането на кредитни институции в рамките на ЕМП въз основа по-специално на ЕФП, който се захранва с вноски, набрани от попадащи в приложното поле на този регламент кредитни институции, следва да се констатира, че за периода, през който такива институции попадат в приложното поле на посочения регламент, принципът на равно третиране налага тези институции, тъй като са в сходно положение, да допринасят по същия начин за ЕФП.
60
Фактът, че една от тези институции излиза от приложното поле на посочения регламент, не може да има за последица освобождаването ѝ от вноските ѝ за периода, през който тя е попадала в приложното поле на същия регламент. По този начин, да не се изисква от кредитна институция да плати сумите, равни на неотменимите ѝ ангажименти за плащане, когато в приложение на член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81 посочените ангажименти са отменени, тъй като тази институция излиза от приложното поле на Регламент № 806/2014, би било равнозначно на освобождаването ѝ без обективно основание и в нарушение на принципа на равно третиране от вноските ѝ в ЕФП за периода, през който е попадала в това приложно поле.
61
Ето защо с оглед на естеството на годишните вноски в ЕФП и на принципа на равно третиране отмяната на неотменимите ангажименти за плащане съгласно член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81 задължава кредитната институция, която излиза от приложното поле на Регламент № 806/2014, да плати на ЕФП преди тази отмяна сума, равна на посочените ангажименти.
62
Поради изложените по-горе съображения Общият съд не може да бъде упрекнат, че е „не се е съобразил с условния характер“ на неотменимите ангажименти за плащане, нито че в точки 33 и 55 от обжалваното съдебно решение е приел по същество, че паричното плащане в рамките на безусловен ангажимент за плащане е само отложено.
63
Освен това жалбоподателят неправилно поддържа, че с тълкуването си Общият съд е създал „по-неблагоприятно положение“ за кредитните институции, които излизат от приложното поле на Регламент № 806/2014, в сравнение със същите институции, които остават в това приложно поле, тъй като първите имат задължение да платят паричните суми, съответстващи на неотменимите ангажименти за плащане, а вторите нямат такова задължение, докато ЕФП не участва в действие по преструктуриране, както следва от член 7, параграф 2 от Регламент за изпълнение 2015/81.
64
Всъщност с оглед на предмета на Регламент № 806/2014 следва да се констатира, че от момента, в който кредитните институции излязат от приложното поле на Регламент № 806/2014, тези институции и кредитните институции, които остават в това приложно поле, вече не се намират в сходно положение, що се отнася до задълженията им по Регламент № 806/2014. От това следва, че дори да се окаже, че първите се намират в „по-неблагоприятно положение“ спрямо вторите, това положение не би довело до нарушение на принципа на равно третиране.
65
Накрая, доколкото жалбоподателят отново изтъква очевидната яснота и точност на текста на член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81, достатъчно е да се препрати към точки 43—47 от настоящото решение.
66
С оглед на гореизложеното втората част от първото основание също трябва да се отхвърли.
67
Що се отнася до третата част от първото основание, изведено от липсата на правно основание на задължението за плащане на сумата по неотменимия ангажимент за плащане в случай на излизане от приложното поле на Регламент № 806/2014, следва да се отбележи, на първо място, че Общият съд се е основал на член 69, параграф 1 от този регламент, за да посочи основната цел, преследвана с годишното набиране на предварителните вноски, която се състои в това да се гарантира, че в края на предвидения в тази разпоредба първоначален срок наличните финансови средства на ЕФП достигат определеното в нея целево равнище. Въз основа на това в точка 41 от обжалваното съдебно решение Общият съд правилно посочва, че ако член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81 се тълкува по начин, позволяващ на институция, която излиза от приложното поле на Регламент № 806/2014, като жалбоподателя, да не направи парично плащане в размера, равен на поет от нея неотменим ангажимент за плащане, тази разпоредба не би отговаряла на целта за достигане на целевото равнище, преследвана по-специално в член 69 от Регламент № 806/2014.
68
Освен това с оглед на твърдението на жалбоподателя, изведено от определението на израза „налични финансови средства“, произтичащо от тълкуването на член 3, параграф 1, точка 34 от Регламент № 806/2014 във връзка с член 69, параграф 1 от този регламент, следва да се констатира, че то по-скоро подкрепя, отколкото опровергава съображенията на Общия съд. Всъщност, след като неотменимите ангажименти за плащане попадат в обхвата на понятието „налични финансови средства“ по смисъла на Регламент № 806/2014 и следователно се вземат предвид, за да се достигне целевото равнище на ЕФП, отмяната им трябва непременно да бъде придружена от компенсация, равна на паричната сума, съответстваща на тези ангажименти.
69
Накрая, доколкото жалбоподателят твърди, че излизането на кредитна институция от приложното поле на Регламент № 806/2014 трябва да се компенсира по-скоро с корекции в предварителните вноски на кредитните институции, които остават в това приложно поле, следва да се отбележи, че съгласно член 70 от този регламент индивидуалните вноски на кредитните институции се набират годишно, като се вземат предвид сумата на задълженията на тези институции, с изключение на собствения капитал, и рисковият профил на посочените институции, без да може да се вземе предвид намаляване на вноските на някои кредитни институции в резултат на това, че последните са излезли от приложното поле на посочения регламент.
70
От това следва, че Общият съд правилно е взел предвид член 69, параграф 1 от Регламент № 806/2014, както и преследваната с тази разпоредба цел, за да очертае обхвата на задължението за плащане на кредитните институции, които излизат от приложното поле на този регламент.
71
На второ място, по съображенията, изложени в точки 56—61 от настоящото решение, преценката на Общия съд относно член 70, параграф 4 от Регламент № 806/2014, който предвижда, че правомерно получените вноски от всяка от кредитните институции не им се възстановяват, също е в състояние да подкрепи тълкуването му, че връщането на обезпеченията, свързани с неотменимите ангажименти за плащане, може да се извърши едва след плащането на сума, съответстваща на сумата на вноската, която тези ангажименти са заменили.
72
В това отношение не могат да се приемат доводите на жалбоподателя, че договорите, сключени между кредитните институции и ЕСП за поемането на неотменимите ангажименти за плащане, по естеството си не могат да бъдат „получени“.
73
Всъщност в това отношение следва да се припомни, че с ясния текст на член 70, параграф 4 от Регламент № 806/2014 законодателят на Съюза е искал да изключи по принцип възстановяването на предварителните вноски, получени в надлежната форма (решение от 29 септември 2022 г., ABLV Bank/ЕСП, C‑202/21 P, EU:C:2022:734, т. 54). Следователно, както поддържа ЕСП, ако изразът „правомерно получени“ се отнася, без да се прави разграничение, до предварителните вноски, той трябва да намери приложение независимо от вида на вноската, включително по отношение на неотменимите ангажименти за плащане.
74
С оглед на изложеното по-горе, обратно на поддържаното от жалбоподателя, Общият съд не е нарушил нито член 69, параграф 1, нито член 70, параграф 4 от Регламент № 806/2014.
75
Ето защо третата част от първото основание трябва да се отхвърли.
76
Що се отнася до четвъртата част от първото основание, свързана с неправилно тълкуване на член 7, параграф 1 от Регламент за изпълнение 2015/81, следва да се отбележи, че в точка 41 от обжалваното съдебно решение Общият съд констатира, че тази разпоредба изрично предвижда, че използването на неотменими ангажименти за плащане по никакъв начин не трябва да засяга финансовия капацитет и ликвидността на ЕФП. Такова изискване се съдържа и в съображение 16 от посочения регламент за изпълнение. Въз основа на това Общият съд постановява, че отмяната на неотменим ангажимент за плащане и връщането на съответстващото му обезпечение в никакъв случай не могат да се извършват във вреда на ЕФП.
77
Противно на твърденията на жалбоподателя обаче, това тълкуване не лишава член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81 от полезното му действие. Ако същият член 7, параграф 3 се тълкува в смисъл, че позволява на кредитните институции да не плащат предварителната си вноска, преди да им бъде върнато обезпечението, би бил нарушен принципът, установен от законодателя на Съюза в член 7, параграф 1 от този регламент за изпълнение, който принцип е в съответствие с изискването, предвидено в член 69, параграф 1 от Регламент № 806/2014.
78
Поради това Общият съд не е допуснал грешка, като в точка 42 от обжалваното съдебно решение е приел, че член 7, параграф 1 от Регламент за изпълнение 2015/81 се прилага към третирането на неотменимите ангажименти за плащане, поети от кредитна институция, която излиза от приложното поле на Регламент № 806/2014, и че следователно член 7, параграф 3 от този регламент за изпълнение трябва да се тълкува с оглед на посочената разпоредба.
79
Що се отнася до допълнителните доводи на жалбоподателя във връзка с член 7, параграфи 2 и 3 от Регламент за изпълнение 2015/81, че по същество тези разпоредби предвиждали задължение за плащане само в случай на решение за преструктуриране, достатъчно е да се препрати към точки 56—61 от настоящото решение.
80
С оглед на изложеното по-горе и обратно на твърдяното от жалбоподателя, тълкуването от Общия съд на член 7, параграф 1 от Регламент за изпълнение 2015/81 не изопачава, нито лишава от полезно действие член 7, параграфи 2 и 3 от този регламент за изпълнение.
81
Ето защо четвъртата част трябва да се отхвърли като неоснователна.
82
Що се отнася до петата част от първото основание, изведена от нарушение на принципа lex specialis generalibus derogat и изложена при условията на евентуалност, следва да се приеме, че противно на твърдяното от жалбоподателя, член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81 не може да се счита за lex specialis, който дерогира по-специално член 70, параграф 4 от Регламент № 806/2014.
83
Всъщност, както отбелязва генералният адвокат в точка 87 от заключението си, Регламент № 806/2014 като основен регламент има по-висок нормативен ранг от Регламент за изпълнение 2015/81, така че при липсата на дерогация или на изрично предвиждане в този смисъл, съдържащите се в Регламент за изпълнение 2015/81 разпоредби не могат да имат предимство пред разпоредбите, които са част от Регламент № 806/2014.
84
Освен това следва да се отбележи, че член 70, параграф 7 от Регламент № 806/2014 оправомощава Съвета да приема актове за изпълнение като Регламент за изпълнение 2015/81 с цел определяне на условията за прилагане на параграфи 1—3 от този член 70. Както обаче следва от съдебната практика, Съветът не може с изпълнителни актове да допълва или изменя законодателен акт, дори не и несъществените елементи (решение от 28 февруари 2023 г., Fenix International, C‑695/20, EU:C:2023:127, т. 48 и 49). Ето защо с Регламент за изпълнение 2015/81 Съветът не може да изменя член 70, параграф 4 от Регламент № 806/2014.
85
При всяко положение, както поддържа ЕСП, с оглед на анализа, направен в рамките на третата част от настоящото основание, се налага изводът, че няма никакво противоречие между член 70, параграф 4 от Регламент № 806/2014 и член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81.
86
Освен това от точки 76—80 от настоящото решение следва, че член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81 трябва да се тълкува, като се вземе предвид член 7, параграф 1 от същия регламент за изпълнение, и че тълкуването на този член 7, параграф 1 от Общия съд нито изопачава, нито лишава от полезно действие посочения член 7, параграфи 2 и 3.
87
От изложеното следва, че петата част от първото основание трябва да се отхвърли.
88
Тъй като нито една част от изложеното от жалбоподателя първо основание не е приета за основателна, това основание следва да се отхвърли изцяло.
По второто основание, изведено от липса на мотиви
Доводи на страните
89
Жалбоподателят поддържа, че обжалваното съдебно решение е опорочено от липса на мотиви и от противоречие на мотивите. В частност той посочва такива противоречия в точки 30, 36, 41 и 43 от това решение, в които Общият съд по същество постановява:
–
първо, че неотменимите ангажименти за плащане са „правомерно получени“ вноски по смисъла на член 70, параграф 4 от Регламент № 806/2014, макар да не се плащат „незабавно“,
–
второ, че тези ангажименти са „неотменими“, като същевременно по-нататък поддържа, че член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81 има за цел „да прекрати“ неотменимите ангажименти, „така че [те] да не продължа[т] да съществува[т], след излизането на [кредитната] институция, която прави вноски, от приложното поле на Регламент № 806/2014“,
–
трето, че както вече бе посочено, член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81 цели „да прекрати“ неотменимите ангажименти за плащане, докато Общият съд твърди, че същата разпоредба цели „да се гарантира, че финансовите средства на ЕФП ще бъдат на разположение на ЕСП във възможно най-кратък срок в случай на преструктуриране“, и
–
четвърто, че член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81 не може да се прилага „във вреда на ЕФП“ и като засяга „финансовия капацитет [или неговата] ликвидност“, в съответствие с предвиденото в член 69, параграф 1 от Регламент № 806/2014 и в член 7, параграф 1 от Регламент за изпълнение 2015/81, без да доказва как прилагането на посочения член 7, параграф 3 би могло да застраши „финансовия капацитет [или] ликвидността на ЕФП“ или целта за постигане на целевото равнище, предвидено в член 69, параграф 1. При всички положения Общият съд не доказвал доколко тази разпоредба и член 7, параграф 1 от Регламент за изпълнение 2015/81 са достатъчно точни, за да попречат на ясния и точен механизъм на връщане, предвиден в член 7, параграф 3 от този регламент за изпълнение, или да наложат задължение за плащане при условия, които не са предвидени в член 7, параграф 2 от посочения регламент за изпълнение, чийто текст също бил ясен и точен.
90
ЕСП оспорва тези доводи.
Съображения на Съда
91
Следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика задължението за мотивиране, което има Общият съд, му налага да изложи по ясен и недвусмислен начин съображенията, които е следвал, така че да даде възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетото решение, а на Съда — да упражни съдебен контрол (решение от 20 април 2023 г., Съвет/El-Qaddafi, C‑413/21 P, EU:C:2023:306, т. 41 и цитираната съдебна практика).
92
Противоречиви или неразбираеми мотиви на решение на Общия съд са равнозначни на липса на мотиви (решение от 20 април 2023 г., Съвет/El-Qaddafi, C‑413/21 P, EU:C:2023:306, т. 42 и цитираната съдебна практика).
93
В случая най-напред следва да се отбележи, както прави генералният адвокат в точка 95 и сл. от заключението си, че няма никакво противоречие в мотивите между констатацията на Общия съд в точка 33 от обжалваното съдебно решение, че неотменимите ангажименти за плащане не са вноски, които се плащат „незабавно“, а такива, плащането на които е „отложено“, и твърдението на Общия съд в точка 30 от обжалваното съдебно решение, че поетите от дадена институция неотменими ангажименти за плащане представляват „правомерно получени“ вноски. Всъщност забраната за възстановяване на предварителните вноски, предвидена в член 70, параграф 4 от Регламент № 806/2014, обхваща всички налични финансови средства, включително неотменимите ангажименти за плащане.
94
На следващо място, няма противоречие и в това да се иска плащането на задължението в основата на неотменимия ангажимент за плащане, дори ако той е отменен. Всъщност правното задължение за плащане на предварителните вноски за даден период на плащане на вноски остава, тъй като неотменимите ангажименти за плащане са само факултативни улеснения, предоставени на разположение на кредитните институции на това основание.
95
Освен това, като е приел, че член 7, параграф 3 от Регламент за изпълнение 2015/81 позволява на разположение на ЕФП да се предоставят средства „в случай на преструктуриране“, Общият съд не противоречи на съображенията, с които е приел, че кредитната институция има безусловно задължение за плащане на сумата, съответстваща на неотменимия ангажимент за плащане. Именно поради това безусловно задължение такава институция не може да бъде освободена от плащането на сумата, покрита от неотменимите ангажименти за плащане, което позволява средствата, с които разполага ЕФП, бързо да бъдат на разположение „в случай на преструктуриране“. Точно това е основанието за съществуване на ЕФП и на целта за достигане на въведеното в законодателството на Съюза целево равнище на този фонд.
96
Накрая, както следва от отговора на първото основание, Общият съд надлежно е обосновал защо рискът за ЕФП и целта за постигане на целевото равнище не допускат отпадането на предварителните вноски под формата на неотменим ангажимент за плащане поради излизането на кредитна институция от приложното поле на Регламент № 806/2014.
97
При положение че нито един от доводите, изтъкнати от жалбоподателя, за да докаже липсата на мотиви на обжалваното съдебно решение и противоречивостта на тези мотиви, не се оказва основателен, второто основание трябва да се отхвърли.
98
Тъй като нито едно от основанията, изложени от жалбоподателя в подкрепа на жалбата му, не е уважено, тя трябва да се отхвърли изцяло.
По съдебните разноски
99
Съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда, приложим към производството по обжалване на основание член 184, параграф 1 от същия правилник, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
100
След като ЕСП е направил искане за осъждането на жалбоподателя и последният е загубил делото, той следва да бъде осъден да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на ЕСП.
101
Съгласно член 184, параграф 4 от посочения правилник, когато встъпила в първоинстанционното производство страна е участвала в писмената или устната фаза на производството пред Съда, последният може да реши тя да понесе направените от нея съдебни разноски. В приложение на тази разпоредба Fédération bancaire française понася направените от нея съдебни разноски.
102
Съгласно член 140, параграф 1 от същия процедурен правилник, приложим и към производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от същия, държавите членки, встъпили по делото, понасят направените от тях съдебни разноски. Ето защо Френската република понася направените от нея съдебни разноски.
По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:
1)
Отхвърля жалбата.
2)
Осъжда BNP Paribas Public Sector SA да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на Единния съвет за преструктуриране (ЕСП).
3)
Fédération bancaire française и Френската република понасят направените от тях съдебни разноски.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.