62023CJ0562
PRESUDA SUDA (šesto vijeće)
27. veljače 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Ovlaštenje u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga – Usklađeni radiofrekvencijski spektar – Pojedinačna prava korištenja tijekom ograničenog razdoblja – Produljenje tih prava – Direktiva 2002/20/EZ – Članak 5. stavak 2. – Direktiva 2002/20, kako je izmijenjena Direktivom 2009/140/EZ – Članak 5. stavak 2. – Europski zakonik o elektroničkim komunikacijama – Direktiva (EU) 2018/1972 – Članak 49. stavci 1. i 2. – Vremenska primjenjivost”
U predmetu C‑562/23,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputilo Upravno sodišče (Upravni sud, Slovenija), odlukom od 24. kolovoza 2023., koju je Sud zaprimio 11. rujna 2023., u postupku
T‑2 družba za ustvarjanje, razvoj in trženje elektronskih komunikacij in opreme d. o. o.
protiv
Agencije za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije,
SUD (šesto vijeće),
u sastavu: T. von Danwitz (izvjestitelj), potpredsjednik Suda, u svojstvu predsjednika šestog vijeća, A. Kumin i I. Ziemele, suci,
nezavisni odvjetnik: P. Pikamäe,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za slovensku vladu, V. Klemenc, u svojstvu agenta,
–
za španjolsku vladu, L. Aguilera Ruiz, u svojstvu agenta,
–
za poljsku vladu, B. Majczyna, u svojstvu agenta,
–
za Europsku komisiju, O. Gariazzo, L. Malferrari i B. Rous Demiri, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 5. stavka 2. Direktive 2002/20/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o ovlaštenju u području elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (Direktiva o ovlaštenju) (SL 2002., L 108, str. 21.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 53., str. 62.), članka 5. stavka 2. četvrtog podstavka Direktive 2002/20, kako je izmijenjena Direktivom 2009/140/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009. (SL 2009., L 337, str. 37.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 50., str. 68.) (u daljnjem tekstu: izmijenjena Direktiva 2002/20), i članka 49. stavaka 1. i 2. Direktive (EU) 2018/1972 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2018. o Europskom zakoniku elektroničkih komunikacija (SL 2018., L 321, str. 36. i ispravak SL 2019., L 334, str. 164.).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između društva osnovanog u skladu sa slovenskim pravom T‑2 družba za ustvarjanje, razvoj in trženje elektronskih komunikacij in opreme d. o. o. (u daljnjem tekstu: društvo T‑2) i Agencije za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije (Agencija za komunikacijske mreže i usluge Republike Slovenije, u daljnjem tekstu: Agencija) u vezi s odbijanjem Agencije da produlji valjanost odluke kojom je društvu T‑2 dodijelila pojedinačna prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2002/20
3
Člankom 5. Direktive 2002/20, naslovljenim „Pravo korištenja radijskih frekvencija i brojeva”, u stavku 2. drugom podstavku određivalo se:
„[…] Ako države članice dodjeljuju prava korištenja na određeno vremensko razdoblje, tada je njihovo trajanje primjereno odnosnoj usluzi.”
4
Člankom 5. izmijenjene Direktive 2002/20, naslovljenim „Pravo korištenja radijskih frekvencija i brojeva”, u stavku 2. četvrtom podstavku određivalo se:
„Kada države članice daju prava korištenja na ograničeni vremenski rok, trajanje je za dotičnu uslugu primjereno ciljevima kojima se teži, vodeći računa o potrebi da se omogući odgovarajući rok za amortizaciju ulaganja.”
5
Direktiva 2002/20 stavljena je izvan snage i zamijenjena Direktivom 2018/1972.
Direktiva 2018/1972
6
Uvodne izjave 1., 131. i 323. Direktive 2018/1972 glase:
„(1)
Direktive […] 2002/20/EZ […] znatno su izmijenjene. S obzirom na to da su potrebne daljnje izmjene te bi direktive radi jasnoće trebalo preinačiti.
[…]
(131)
Učinkovito upravljanje radiofrekvencijskim spektrom može se osigurati i kontinuiranim učinkovitim korištenjem radiofrekvencijskim spektrom koji je već dodijeljen. Kako bi se nositeljima prava osigurala pravna sigurnost, mogućnost obnove prava korištenja trebalo bi razmotriti u primjerenom roku prije isteka dotičnih prava, primjerice najmanje dvije godine prije isteka prava ako su ona dodijeljena na 15 ili više godina, osim ako je mogućnost obnove bila izričito isključena u vrijeme dodjele pravâ. […]
[…]
(323)
S obzirom na to da cilj ove Direktive, a to je određivanje usklađenog i pojednostavnjenog regulatornog okvira za elektroničke komunikacijske mreže, elektroničke komunikacijske usluge te povezanu opremu i povezane usluge, za uvjete ovlašćivanja mreža i usluga, za korištenje radiofrekvencijskim spektrom […] ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego se zbog njegovog opsega i učinaka djelovanja on na bolji način može ostvariti na razini [Europske u]nije, Unija može donijeti mjere […]”
7
Člankom 1. Direktive 2018/1972, naslovljenim „Predmet, cilj i definicije”, u stavku 1. propisuje se:
„Ovom se Direktivom utvrđuje usklađeni okvir za pravno uređenje elektroničkih komunikacijskih mreža, elektroničkih komunikacijskih usluga, povezane opreme i povezanih usluga te određenih značajki terminalne opreme. Ovom se Direktivom navode zadaće nacionalnih regulatornih tijela i, ako je primjenjivo, drugih nadležnih tijela i utvrđuje niz postupaka kako bi se osigurala usklađena primjena regulatornog okvira u cijeloj Uniji.”
8
U skladu s člankom 2. te direktive, naslovljenim „Definicije”:
„Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
[…]
(25)
‚usklađeni radiofrekvencijski spektar’ znači radiofrekvencijski spektar za koji su utvrđeni usklađeni uvjeti u pogledu njegove dostupnosti i djelotvornog korištenja putem tehničkih provedbenih mjera u skladu s člankom 4. Odluke br. 676/2002/EZ [Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o regulatornom okviru za politiku radiofrekvencijskog spektra u Europskoj zajednici (Odluka o radiofrekvencijskom spektru) (SL 2002., L 108, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 38., str. 63.)];
[…]”
9
Člankom 47. Direktive 2018/1972, naslovljenim „Uvjeti povezani s pojedinačnim pravima korištenja radiofrekvencijskim spektrom”, u stavku 1. određuje se:
„Nadležna tijela utvrđuju uvjete za pojedinačna prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom u skladu s člankom 13. stavkom 1. tako da se osigura optimalno i najdjelotvornije te najučinkovitije korištenje radiofrekvencijskim spektrom. Ona prije dodjele ili obnove takvih prava jasno utvrđuju sve takve uvjete, uključujući potrebnu razinu korištenja i mogućnost ispunjenja tog uvjeta putem trgovanja ili najma, kako bi se osigurala provedba tih uvjeta u skladu s člankom 30. Uvjetima povezanima s obnovom prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom ne smiju se pružati nedopuštene prednosti postojećim nositeljima tih prava.
[…]
Nadležna tijela, pravodobno i na transparentan način, savjetuju se sa zainteresiranim stranama i obavješćuju ih o uvjetima povezanima s pojedinačnim pravima korištenja prije njihova nametanja. Ona unaprijed utvrđuju i na transparentan način obavješćuju zainteresirane strane o kriterijima za ocjenu ispunjavanja tih uvjeta.”
10
Člankom 49. te direktive, naslovljenim „Trajanje prava”, u stavcima 1. i 2. propisuje se:
„1.   Kada države članice ovlašćuju korištenje radiofrekvencijskim spektrom putem pojedinačnih prava korištenja na ograničeni vremenski rok, one osiguravaju da se pravo korištenja dodjeljuje za razdoblje koje je primjereno s obzirom na ciljeve kojima se teži u skladu s člankom 55. stavkom 2., vodeći računa o potrebi da se osigura tržišno natjecanje te, osobito, djelotvorno i učinkovito korištenje radiofrekvencijskim spektrom te promiču inovacije i učinkovita ulaganja, među ostalim omogućivanjem odgovarajućeg roka za amortizaciju ulaganja.
2.   Ako države članice dodjeljuju pojedinačna prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom za koji su tehničkim provedbenim mjerama u skladu s Odlukom br. 676/2002/EZ utvrđeni usklađeni uvjeti kako bi se omogućila njegova upotreba za bežične širokopojasne elektroničke komunikacijske usluge (‚bežične širokopojasne usluge’) u ograničenom vremenskom razdoblju, one osiguravaju regulatornu predvidljivost za nositelje prava tijekom razdoblja od najmanje 20 godina u pogledu uvjeta za ulaganja u infrastrukturu koja se oslanja na korištenje tim radiofrekvencijskim spektrom, uzimajući u obzir zahtjeve iz stavka 1. ovog članka. Ovaj članak podliježe, ako je to relevantno, svakoj promjeni uvjeta povezanih s tim pravima korištenja u skladu s člankom 18.
U tu svrhu, države članice dužne su osigurati da takva prava vrijede najmanje 15 godina i da uključuju, kada je to potrebno radi usklađenosti s prvim podstavkom, njihovo primjereno produljenje, pod uvjetima utvrđenima u ovom stavku.
Države članice stavljaju na raspolaganje opće kriterije za produljenje trajanja prava korištenja na transparentan način svim zainteresiranim stranama prije dodjele prava korištenja, kao dio uvjeta utvrđenih u skladu s člankom 55. stavcima 3. i 6. Takvi opći kriteriji odnose se na:
(a)
potrebu da se osigura djelotvorno i učinkovito korištenje radiofrekvencijskim spektrom, ciljeve kojima se teži na temelju članka 45. stavka 2. točaka (a) i (b) ili potrebu da se ispune ciljevi od općeg interesa kojima se osigurava zaštita ljudskih života, javni poredak, javna sigurnost ili obrana; i
(b)
potrebu da se osigura neometano tržišno natjecanje.
Najkasnije dvije godine prije isteka prvotnoga trajanja pojedinačnog prava korištenja nadležno tijelo provodi na budućnost usmjerenu i objektivnu procjenu općih kriterija utvrđenih za produljenje tog prava korištenja u skladu s člankom 45. stavkom 2. točkom (c). Pod uvjetom da nadležno tijelo nije započelo mjere izvršenja za nepoštovanje uvjeta u pogledu prava korištenja na temelju članka 30., dodjeljuje produljenje prava korištenja, osim ako zaključi da takvo produljenje ne bi bilo u skladu s općim kriterijima utvrđenim u trećem podstavku točkama (a) ili (b) ovoga stavka.
Na temelju te ocjene nadležno tijelo obavješćuje nositelja prava treba li mu se dodijeliti produljenje trajanja prava korištenja.
Ako takvo produljenje prava korištenja ne treba biti dodijeljeno, nadležno tijelo primjenjuje članak 48. za dodjelu prava korištenja za određeni pojas radiofrekvencijskog spektra.
Svaka mjera na temelju ovog stavka mora biti proporcionalna, nediskriminirajuća, transparentna i obrazložena.
Odstupajući od članka 23., zainteresirane strane imaju mogućnost davanja primjedaba na svaki nacrt mjere na temelju trećeg i četvrtoga podstavka ovog stavka u razdoblju od najmanje tri mjeseca.
Ovim se stavkom ne dovodi u pitanje primjena članaka 19. [o ograničenju ili oduzimanju prava] i 30. [o usklađenosti s uvjetima općeg ovlaštenja ili uvjetima prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom i brojevnim resursima te usklađenosti s posebnim obvezama].
Pri utvrđivanju naknada za prava korištenja države članice uzimaju u obzir mehanizme predviđene na temelju ovog stavka.”
11
Člankom 124. Direktive 2018/1972, naslovljenim „Prenošenje”, u stavku 1. određuje se:
„Države članice do 21. prosinca 2020. donose i objavljuju zakone i druge propise koji su potrebni radi usklađivanja s ovom Direktivom. […]
Države članice primjenjuju te mjere od 21. prosinca 2020.
Kada države članice donose te mjere, one sadržavaju upućivanje na ovu Direktivu […]”
12
U skladu s člankom 125. te direktive, naslovljenim „Stavljanje izvan snage”:
„Direktive […] [2002/20] […], navedene u Prilogu XII. dijelu A, stavljaju se izvan snage s učinkom od 21. prosinca 2020. […]
[…]”
13
Člankom 126. Direktive 2018/1972, naslovljenim „Stupanje na snagu”, propisuje se:
„Ova Direktiva stupa na snagu trećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.”
Odluka br. 676/2002
14
Člankom 1. Odluke br. 676/2002, naslovljenim „Cilj i područje primjene”, u stavku 1. određuje se:
„Cilj je ove Odluke uspostava okvira politike i pravnog okvira u Zajednici radi osiguranja koordinacije pristupa politici i, prema potrebi, usklađenih uvjeta u pogledu raspoloživosti i učinkovite uporabe radiofrekvencijskog spektra nužnog za uspostavu i funkcioniranje unutarnjeg tržišta u područjima pokrivenima politikom Zajednice, kao što su elektroničke komunikacije, prijenos te istraživanje i razvoj.”
15
Člankom 2. te odluke, naslovljenim „Definicija”, propisuje se:
„Za potrebe ove Odluke ‚radiofrekvencijski spektar’ obuhvaća radijske valove frekvencije na frekvencijama u rasponu od 9 kHz i 3000 GHz; radijski valovi su elektromagnetski valovi koji se šire u prostoru bez umjetnog vođenja.”
Slovensko pravo
16
U skladu s člankom 155. Ustave Republike Slovenije (Ustav Republike Slovenije):
„Zakoni, drugi propisi i opći akti ne mogu imati retroaktivan učinak. Samo je zakonom moguće odrediti da neke njegove odredbe imaju retroaktivan učinak ako to zahtijeva javni interes i ako se time ne zadire u stečena prava.”
17
Člankom 50. Zakona o elektronskih komunikacijah (Zakon o elektroničkim komunikacijama) (Uradni list RS, br. 43/04, u daljnjem tekstu: ZEKom) u stavku 1. određivalo se:
„Odluku o dodjeli radiofrekvencija donosi Agencija na određeno vrijeme, odnosno najviše na 15 godina, osim za dodjelu radiofrekvencija koje su namijenjene za zrakoplovne ili pomorske pokretne usluge.”
18
Člankom 51. ZEKoma propisivalo se:
„Valjanost odluke o dodjeli radiofrekvencija može se produljiti na zahtjev njezina ovlaštenika ako su ispunjeni svi uvjeti koji su po isteku njezine valjanosti propisani za korištenje tim radiofrekvencijama.”
19
U skladu s člankom 53. stavkom 1. Zakona o elektronskih komunikacijah (ZEKom-1) (Zakon o elektroničkim komunikacijama (ZEKom-1), Uradni list RS, br. 109/12, u daljnjem tekstu: ZEKom-1), koji je zamijenio ZEKom i koji je bio primjenjiv od 15. siječnja 2013. do 9. studenoga 2022.:
„Odluku o dodjeli radiofrekvencija donosi Agencija na određeno vrijeme, uz poštovanje odgovarajućeg razdoblja potrebnog za amortizaciju ulaganja, ali najviše na 15 godina, osim za dodjelu radiofrekvencija koje su namijenjene za zrakoplovne ili pomorske pokretne usluge.”
20
Člankom 54. ZEKoma-1 u stavku 1. određivalo se:
„Valjanost odluke o dodjeli radiofrekvencija, osim odredbi o dodjeli radiofrekvencija za pružanje javnih komunikacijskih usluga krajnjim korisnicima, može se produljiti na zahtjev njezina ovlaštenika ako su ispunjeni svi uvjeti koji su po isteku njezine valjanosti propisani za korištenje tim radiofrekvencijama, te uz poštovanje ciljeva iz članaka 194., 195., 196. i 197. ovog zakona.”
21
Na temelju članka 240. ZEKoma-1, odluke donesene na temelju ZEKoma mogle su se izmijeniti, poništiti ili isteći pod uvjetima i na način predviđen ZEKomom-1.
22
U skladu s člankom 307. stavkom 1. Zakona o elektronskih komunikacijah (ZEKom-2) (Zakon o elektroničkim komunikacijama (ZEKom-2), Uradni list RS, br. 130/22, u daljnjem tekstu: ZEKom-2), kojim je zamijenjen ZEKom-1 i u slovensko pravo prenesena Direktiva 2018/1972 te koji se primjenjuje od 10. studenoga 2022., odluke donesene na temelju ZEKoma-1 koje su povezane s rokovima koji u trenutku stupanja na snagu ZEKoma-2 još nisu istekli, mijenjaju se, poništavaju odnosno ističu u skladu s uvjetima i na način predviđen ZEKomom-2.
Glavni postupak i prethodna pitanja
23
Odlukom od 21. rujna 2006. Agencija je društvu T‑2 dodijelila pojedinačna prava korištenja radiofrekvencijama na razdoblje od 15 godina radi osiguranja javnih komunikacijskih usluga krajnjim potrošačima. U obavijesti o nadmetanju, na temelju koje je ta odluka bila donesena, nije bila predviđena mogućnost produljenja tog razdoblja.
24
Dana 20. kolovoza 2021. društvo T‑2 zatražilo je petogodišnje produljenje valjanosti te odluke za dio tih radiofrekvencija, pozivajući se, među ostalim, na članak 49. Direktive 2018/1972.
25
Dana 1. listopada 2021. Agencija je odbila taj zahtjev uz obrazloženje, s jedne strane, da se na temelju ZEKoma-1 trajanje valjanosti navedene odluke ne može produljiti nakon 15 godina i, s druge strane, da se takvo produljenje osim toga ne može odobriti na temelju članka 49. Direktive 2018/1972.
26
Kad je riječ o toj odredbi, Agencija je pojasnila da je produljenje trajanja pojedinačnih prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom, u skladu s člankom 49. stavkom 2. drugim podstavkom Direktive 2018/1972, prvi put predviđeno tom direktivom kako bi se osigurala regulatorna predvidljivost tijekom 20 godina i da ta svrha stoga nije mogla biti poznata 2006., kada je Agencija dodijelila prava korištenja društvu T‑2.
27
Društvo T‑2 podnijelo je tužbu protiv odluke o odbijanju njegova zahtjeva Upravnom sodišču (Upravni sud, Slovenija).
28
Pred tim sudom društvo T‑2 tvrdi da je ZEKom-1 protivan Direktivi 2018/1972 i da njezin članak 49. stavak 2. ima izravan učinak. Ono navodi da se ta odredba primjenjuje na pojedinačna prava korištenja radiofrekvencijama dodijeljenima prije donošenja te direktive, koja nisu istekla na datum njezina stupanja na snagu. Iz toga slijedi da je Agencija bila dužna provesti postupak produljenja pojedinačnih prava korištenja, koja su bila dodijeljena društvu T‑2 tijekom 2006., najkasnije dvije godine prije njihova isteka, i da je od 21. prosinca 2020., odnosno datuma isteka roka za prenošenje navedene direktive, Agencija trebala omogućiti da se na pojedinačna prava korištenja dodijeljena u trajanju kraćem od 20 godina primjenjuje razdoblje valjanosti od 20 godina.
29
Agencija u obrani odgovara da se člankom 49. stavkom 2. Direktive 2018/1972 ne propisuje automatsko produljenje pojedinačnih prava korištenja dodijeljenih prije donošenja te direktive, nego u tom pogledu ostavlja marginu prosudbe državama članicama. Usto, uvjeti produljenja pojedinačnih prava korištenja predviđeni tom odredbom i, konkretno, nužnost osiguranja regulatorne predvidljivosti tijekom 20 godina nisu mogli biti poznati 2006. prilikom dodjele prava korištenja o kojima je riječ u glavnom postupku.
30
Sud koji je uputio zahtjev primjećuje pak da se člankom 124. navedene direktive ne predviđa prijelazno uređenje koje se primjenjuje na ta prava i da se čini da se članak 49. stavci 1. i 2. te direktive ne primjenjuje retroaktivno jer se tom odredbom predviđa da opći kriteriji za produljenje trajanja pojedinačnih prava korištenja moraju biti poznati i prije dodjele tih prava.
31
Što se tiče nacionalnog prava, sud koji je uputio zahtjev naglašava da se prijelazno uređenje predviđeno za provedbu Direktive 2018/1972, koje se nalazi u ZEKomu-2 koji je usvojen 28. rujna 2022., primjenjuje od datuma njegova stupanja na snagu 10. studenoga 2022. samo na prava koja su na taj datum bila na snazi, bez mogućnosti retroaktivnosti.
32
Taj sud dodaje da iako je na dan dodjele pravâ korištenja društvu T‑2 produljenje bilo moguće na temelju ZEKoma, to više nije bio slučaj u trenutku njihova isteka 21. rujna 2021., s obzirom na to da je ZEKomom-1 bilo isključeno svako produljenje takvih prava nakon 15 godina.
33
U tom kontekstu sud koji je uputio zahtjev smatra da ishod glavnog postupka ovisi o odgovoru na pitanje treba li pojedinačna prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom dodijeljena društvu T‑2 prije stupanja na snagu Direktive 2018/1972 produljiti za pet godina na temelju članka 49. stavaka 1. i 2. te direktive i ima li ta odredba izravan učinak u glavnom postupku, s obzirom na to da ona nije bila prenesena u slovensko pravo u roku predviđenom navedenom direktivom. U slučaju potvrdnog odgovora, taj sud smatra nužnim da Sud pojasni opće kriterije za produljenje prava predviđenih navedenom odredbom.
34
Usto, u slučaju da Sud ocijeni da se članak 49. stavci 1. i 2. Direktive 2018/1972 ne primjenjuje na produljenje pojedinačnih prava korištenja dodijeljenih prije njezina stupanja na snagu, taj se sud pita treba li izravno primijeniti članak 5. stavak 2. Direktive 2002/20 ili članak 5. stavak 2. izmijenjene Direktive 2002/20 i, ovisno o slučaju, koji bi bili kriteriji koji bi omogućili ocjenu primjerenosti trajanja dodjele pojedinačnih prava korištenja i obveze njihova produljenja u skladu s tim odredbama.
35
U tim je okolnostima Upravno sodišče (Upravni sud) odlučilo prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Jesu li odredbe članka 49. stavaka 1. i 2. Direktive [2018/1972] jasne, bezuvjetne i dovoljno precizne da osobama omogućuju da se na njih pozovu u postupku pred nacionalnim upravnim tijelom i nacionalnim sudom?
2.
Treba li članak 49. stavke 1. i 2. Direktive [2018/1972] primjenjivati i na produljenje pojedinačnih prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom, koja su dodijeljena prije stupanja na snagu te direktive, te koji se opći kriteriji u tom slučaju primjenjuju kako bi se utvrdilo treba li produljiti neko pojedinačno pravo?
3.
U slučaju niječnog odgovora na drugo pitanje, [Upravno sodišče (Upravni sud)] pita treba li prilikom ocjene je li razdoblje trajanja pojedinačnih prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom, koja su dodijeljena dok je na snazi bila Direktiva [2002/20], bilo primjereno i postoji li stoga mogućnost njihova produljenja, primijeniti odredbu članka 5. stavka 2. [te direktive] ili odredbu članka 5. stavka 2. četvrtog podstavka [izmijenjene Direktive 2002/20], te jesu li navedene odredbe u tom smislu dovoljno jasne, bezuvjetne i precizne da omogućuju da se na temelju njih ocijeni primjerenost trajanja pojedinačnog prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom?
4.
U slučaju potvrdnog odgovora na treće pitanje, koje kriterije treba primijeniti da bi se ocijenilo je li trajanje pojedinačnog prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom primjereno odnosno kako bi se ocijenila obveza produljenja tog prava?
5.
U slučaju potvrdnog odgovora na prvo, drugo ili treće pitanje, treba li prilikom donošenja odluke o produljenju uzeti u obzir činjenicu da je mogućnost produljenja na više od 15 godina bila izričito isključena nacionalnim pravnim pravilima koja su bila na snazi u vrijeme prestanka navedenog prava korištenja?”
O prethodnim pitanjima
Drugo pitanje
36
Svojim drugim pitanjem, koje valja najprije ispitati, sud koji je uputio zahtjev u biti pita primjenjuje li se članak 49. stavci 1. i 2. Direktive 2018/1972 na produljenje trajanja pojedinačnih prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom, koja su dodijeljena prije datuma stupanja na snagu te direktive, ali koja istječu nakon tog datuma. Ovisno o odgovoru, nacionalni sud traži od Suda pojašnjenje uvjeta u kojima se to trajanje produljuje na temelju te odredbe.
37
Uvodno valja podsjetiti na to da se Direktivom 2018/1972 uspostavlja Zakonik o elektroničkim komunikacijama. Iz uvodnih izjava 1. i 323. te direktive, kao i iz njezina članka 1. stavka 1., proizlazi da se njome preinačuje više direktiva, među kojima i Direktiva 2002/20, te se uspostavlja usklađeni i pojednostavnjeni regulatorni okvir za elektroničke komunikacijske mreže, elektroničke komunikacijske usluge te povezanu opremu i povezane usluge. Navedenom direktivom ne provodi se samo kodifikacija akata prava Unije koji se njome mijenjanju ili zamjenjuju nego se njome mijenja regulatorni okvir koji je bio na snazi prije njezina donošenja kako bi se uzeo u obzir tehnološki i tržišni razvoj (vidjeti u tom smislu presude od 14. ožujka 2024., Komisija/Poljska (Europski zakonik o elektroničkim komunikacijama), C‑452/22, EU:C:2024:232, t. 84. i od 14. ožujka 2024., Komisija/Slovenija (Europski zakonik elektroničkih komunikacija), C‑457/22, EU:C:2024:237, t. 74.).
38
Na temelju članka 124. stavka 1. Direktive 2018/1972, države članice do 21. prosinca 2020. donose i objavljuju zakone i druge propise koji su potrebni radi usklađivanja s tom direktivom i primjenjuju ih od tog datuma. Međutim, navedena direktiva ne sadržava prijelazno uređenje za pojedinačna prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom koja postoje na navedeni datum.
39
U tim okolnostima valja podsjetiti na to da se prema ustaljenoj sudskoj praksi novo pravno pravilo primjenjuje počevši od datuma stupanja na snagu akta kojim je ono uspostavljeno te da se, iako se ne primjenjuje na pravne situacije nastale i u cijelosti okončane prije tog stupanja na snagu, odmah primjenjuje na buduće učinke situacije nastale za vrijeme važenja prijašnjeg zakona kao i na nove pravne situacije. Drukčije vrijedi, uz poštovanje načela zabrane retroaktivnosti pravnih akata, samo u slučaju kada se uz novo pravilo donesu posebne odredbe kojima se izričito određuju uvjeti njegove vremenske primjene (presuda od 15. svibnja 2020., Azienda Municipale Ambiente, C‑15/19, EU:C:2020:371, t. 57. i navedena sudska praksa).
40
Usto‚ općenito se smatra da se postupovna pravila primjenjuju od datuma svojeg stupanja na snagu‚ za razliku od materijalnih pravila‚ koja se obično tumače na način da se na situacije okončane prije njihova stupanja na snagu primjenjuju samo ako iz njihova izričaja‚ svrhe ili strukture jasno proizlazi da im valja priznati takav učinak (presuda od 15. lipnja 2021.‚ Facebook Ireland i dr., C‑645/19‚ EU:C:2021:4837‚ t. 100. i navedena sudska praksa).
41
Kako bi se utvrdilo primjenjuje li se članak 49. stavci 1. i 2. Direktive 2018/1972 na produljenje pojedinačnih prava korištenja, poput onih dodijeljenih društvu T‑2, najprije valja podsjetiti na to da je na datum dodjele tih prava, odnosno 21. rujna 2006., člankom 5. stavkom 2. Direktive 2002/20 bilo predviđeno da „[a]ko države članice dodjeljuju prava korištenja na određeno vremensko razdoblje, tada je njihovo trajanje primjereno odnosnoj usluzi”. U verziji članka 5. stavka 2. Direktive 2002/20, kako je izmijenjena Direktivom 2009/140, preuzet je taj izričaj uz dodatak da je trajanje za dotičnu uslugu primjereno „ciljevima kojima se teži, vodeći računa o potrebi da se omogući odgovarajući rok za amortizaciju ulaganja”. Stoga tim pravilima nisu bili utvrđeni ni točno trajanje pojedinačnih prava korištenja ni uvjeti njihova produljenja.
42
Kad je riječ o stavcima 1. i 2. tog članka 49. Direktive 2018/1972, valja istaknuti da se oni odnose na pojedinačna prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom odnosno na prava korištenja za koja su tehničkim provedbenim mjerama u skladu s Odlukom br. 676/2002 utvrđeni usklađeni uvjeti kako bi se omogućila njegova uporaba za bežične širokopojasne elektroničke komunikacijske usluge. U ovom slučaju iz spisa kojim raspolaže Sud proizlazi, pod uvjetom da to provjeri sud koji je uputio zahtjev, da su prava o kojima je riječ u glavnom postupku obuhvaćena samo područjem primjene navedenog stavka 2.
43
Tom se odredbom u prvom podstavku propisuje da države članice moraju osigurati „regulatornu predvidljivost za nositelje prava tijekom razdoblja od najmanje 20 godina” u pogledu uvjeta za ulaganja u infrastrukturu, uzimajući u obzir zahtjeve iz stavka 1. tog članka, a u drugom podstavku da su „[u] tu svrhu države članice dužne […] osigurati da takva prava vrijede najmanje 15 godina i da uključuju, kada je to potrebno radi usklađenosti s prvim podstavkom, njihovo primjereno produljenje, pod uvjetima utvrđenima u ovom stavku”.
44
Navedena odredba stoga predstavlja materijalno pravilo koje se, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 39. ove presude, primjenjuje na pravne situacije nastale i u cijelosti okončane prije njezina stupanja na snagu samo ako iz njezina izričaja, svrhe ili strukture jasno proizlazi da joj treba pripisati takav učinak.
45
Kao prvo, dodjela prava korištenja društvu T‑2 u trajanju od 15 godina predstavlja pravnu situaciju koja je nastala i okončana u cijelosti, pri čemu se podsjeća na to da, s jedne strane, u odluci o dodjeli nije bilo predviđeno nikakvo produljenje nakon tog razdoblja i, s druge strane, takvo produljenje nije bilo predviđeno ni Direktivom 2002/20 ni izmijenjenom Direktivom 2002/20, koje su se primjenjivale prije stupanja na snagu Direktive 2018/1972. Usto, iz spisa kojim Sud raspolaže proizlazi da je Agencija pokrenula postupak javne nabave za dodjelu prava o kojima je riječ u glavnom postupku 17. prosinca 2020., odnosno prije isteka roka za prenošenje Direktive 2018/1972, koji je doveo do njihove dodjele poduzetniku različitom od društva T‑2. Uostalom, iz tog spisa ne proizlazi da je društvo T‑2 steklo prava na produljenje ili da je primilo jamstva koja bi mu u tom smislu dala legitimna očekivanja, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.
46
Kao drugo, iz teksta članka 49. stavka 2. Direktive 2018/1972 proizlazi da cilj te odredbe nije njezina retroaktivna primjena. Naime, trećim podstavkom te odredbe propisuje se da se „prije dodjele prava korištenja” zainteresiranim stranama stavljaju na raspolaganje opći kriteriji za produljenje trajanja pojedinačnih prava korištenja. Usto, u njegovu četvrtom podstavku određuje se da „[n]ajkasnije dvije godine prije isteka prvotnoga trajanja [takvog prava] nadležno tijelo provodi na budućnost usmjerenu i objektivnu procjenu” tih kriterija te se dodaje da je produljenje trajanja pojedinačnog prava korištenja podložno poštovanju tih kriterija.
47
Tekst članka 47. stavka 1. te direktive, koji se odnosi na uvjete povezane s pojedinačnim pravima korištenja radiofrekvencijskim spektrom, potvrđuje prethodni zaključak. Naime, tom se odredbom u prvom podstavku propisuje da nadležna tijela jasno utvrđuju sve takve uvjete „prije” dodjele ili obnove takvih prava, a u trećem podstavku da se nadležna tijela „pravodobno i na transparentan način” savjetuju sa zainteresiranim stranama i obavješćuju ih o uvjetima povezanima s navedenim pravima „prije njihova nametanja”.
48
Budući da ne postoje izričite naznake u tom smislu, ni svrha trajanja prava korištenja – koja je predviđena u članku 49. stavku 2. prvom podstavku Direktive 2018/1972, a koja se sastoji od osiguranja regulatorne predvidljivosti tijekom razdoblja od najmanje 20 godina od dodjele pojedinačnih prava korištenja, uzimajući u obzir ulaganja u infrastrukturu koja treba provesti – nije takve prirode da podupire retroaktivno tumačenje, tim više što se članak 5. stavak 2. izmijenjene Direktive 2002/20, koji se primjenjivao u vrijeme stupanja na snagu te direktive, odnosio samo na „potreb[u] da se omogući odgovarajući rok za amortizaciju ulaganja”.
49
Naposljetku, valja dodati da se Direktiva 2018/1972 odnosi na rokove koje je teško moguće poštovati u pogledu postupka produljenja koji se, kao u glavnom predmetu, primjenjuje na prava koja su već dodijeljena prije stupanja na snagu te direktive. Naime, u uvodnoj izjavi 131. navedene direktive navodi se da bi mogućnost obnove prava korištenja trebalo razmotriti u primjerenom roku prije isteka dotičnih prava, primjerice najmanje dvije godine prije isteka prava ako su ona dodijeljena na 15 ili više godina, osim ako je mogućnost obnove bila izričito isključena u vrijeme dodjele pravâ.
50
Slijedom toga, budući da cilj članka 49. stavka 2. Direktive 2018/1972 nije njegova primjena ratione temporis na pravnu situaciju, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja je nastala i okončana u cijelosti prije stupanja na snagu te direktive, ni cilj odredbi stavka 1. tog članka, na koje upućuje ta prvonavedena odredba, nije njihova primjena na tu pravnu situaciju.
51
Stoga nije potrebno ispitati uvjete pod kojima se trajanje pojedinačnih prava korištenja, poput onih dodijeljenih društvu T‑2 prije stupanja na snagu navedene direktive, može produljiti primjenom tih odredbi.
52
Uzimajući u obzir sva prethodna razmatranja, na drugo pitanje valja odgovoriti tako da se članak 49. stavci 1. i 2. Direktive 2018/1972 ne primjenjuje na produljenje trajanja pojedinačnih prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom, obuhvaćenih tim stavkom 2., koja su dodijeljena prije datuma stupanja na snagu te direktive, ali koja istječu nakon tog datuma.
Prvo, treće, četvrto i peto pitanje
53
Svojim prvim, trećim, četvrtim i petim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti traži da se u slučaju potvrdnog odgovora na drugo pitanje pojasni ima li članak 49. stavci 1. i 2. Direktive 2018/1972 izravan učinak. U slučaju niječnog odgovora na drugo pitanje, taj sud pita Sud treba li u glavnom postupku izravno primijeniti članak 5. stavak 2. Direktive 2002/20 ili članak 5. stavak 2. izmijenjene Direktive 2002/20 kako bi se ocijenili primjerenost trajanja pojedinačnih prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom i, prema potrebi, kriteriji te ocjene. Sud koji je uputio zahtjev također traži od Suda da pojasni, u jednom ili drugom slučaju, treba li uzeti u obzir okolnost da je nacionalnim propisom primjenjivim u vrijeme isteka prava bilo isključeno svako produljenje nakon 15 godina.
54
Uzimajući u obzir odgovor na drugo pitanje, nije potrebno odlučivati o tome ima li članak 49. stavci 1. i 2. Direktive 2018/1972 izravan učinak.
55
Što se tiče pitanja mogu li se članak 5. stavak 2. Direktive 2002/20 ili članak 5. stavak 2. izmijenjene Direktive 2002/20 izravno primijeniti u glavnom postupku, valja navesti da se čini da je ono nebitno jer je nesporno da su te odredbe pravilno prenesene u slovensko pravo.
56
Slijedom toga, također nije potrebno pojasniti je li za analizu tih pitanja relevantna okolnost da nacionalni propis primjenjiv prilikom isteka pravâ isključuje svako produljenje nakon 15 godina.
Troškovi
57
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (šesto vijeće) odlučuje:
Članak 49. stavci 1. i 2. Direktive (EU) 2018/1972 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2018. o Europskom zakoniku elektroničkih komunikacija ne primjenjuje se na produljenje trajanja pojedinačnih prava korištenja radiofrekvencijskim spektrom, obuhvaćenih tim stavkom 2., koja su dodijeljena prije datuma stupanja na snagu te direktive, ali koja istječu nakon tog datuma.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: slovenski