62019CC0287
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ‑BORDONE
od 30. travnja 2020. (
1
)
Predmet C‑287/19
DenizBank AG
protiv
Verein für Konsumenteninformation
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof (Vrhovni sud, Austrija))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita potrošača – Platne usluge na unutarnjem tržištu – Nepoštene odredbe – Promjene uvjeta okvirnog ugovora – Nadzor transparentnosti – Valjanost odredaba koje sadržavaju implicitnu suglasnost i na temelju kojih se rizik odgovornosti za neautorizirana plaćanja prebacuje na korisnika platnih usluga – Odstupanje za platne instrumente koji se odnose na iznose male vrijednosti – Personalizirana platna kartica opremljena tehnologijom komunikacije bliskog polja (Near Field Communication (NFC)) – Anonimni platni instrumenti – Platni instrumenti koji se ne mogu blokirati”
1.
Tehnološke inovacije znatno utječu na platne usluge na unutarnjem tržištu. To je potvrđeno donošenjem Direktive 2007/64/EZ (
2
) i Direktive (EU) 2015/2366 (
3
), kojom je prvonavedena nekoliko godina kasnije zamijenjena. To je ažuriranje bilo neophodno za nove platne sustave, rastući obujam elektroničkih plaćanja i povećanje sigurnosnih rizika povezanih s jednima i drugima.
2.
Jedna od tih inovacija koja je ubrzo postala široko rasprostranjena jest takozvana tehnologija komunikacije bliskog polja (Near Field Communication; u daljnjem tekstu: NFC), koja je ugrađena u određene platne kartice (
4
). Ta tehnologija omogućuje anonimno plaćanje male vrijednosti a da pritom nije potrebna pouzdana autentifikacija.
3.
Banke koje izdaju kartice opremljene NFC tehnologijom nastoje ubrzati velik broj transakcija pojednostavljujući njihovo korištenje, ali uvjeti koje propisuju za njihovu uporabu mogu ugroziti prava potrošača. Pitanja suda koji je uputio zahtjev temelje se na proturječnosti tih dvaju ciljeva.
I. Pravni okvir
A.
Pravo Unije. Direktiva 2015/2366
4.
Među njezinim uvodnim izjavama ističu se sljedeće:
„(6)
[…] Istovjetne uvjete poslovanja trebalo bi zajamčiti postojećim i novim sudionicima na tržištu kako bi se novim sredstvima plaćanja omogućilo širenje njihova tržišta i osigurala visoka razina zaštite potrošača pri uporabi tih platnih usluga širom Unije. Time bi se trebala postići učinkovitost platnog sustava u cjelini te dovesti do većeg izbora i transparentnosti platnih usluga, a istodobno ojačati povjerenje potrošača u usklađeno tržište plaćanja.
[…]
(63)
S ciljem osiguravanja visoke razine zaštite potrošača države članice trebale bi moći, u interesu potrošača, zadržati ili uvesti ograničenja ili zabrane jednostranih izmjena u uvjetima okvirnog ugovora, na primjer ako nema opravdanog razloga za takvu izmjenu.
[…]
(91)
Pružatelji platnih usluga odgovorni su za sigurnosne mjere. Te mjere trebaju biti razmjerne sigurnosnim rizicima na koje se odnose. Pružatelji platnih usluga trebali bi uspostaviti okvir za ublažavanje rizika i zadržati djelotvorne postupke upravljanja incidentima. Trebalo bi uspostaviti redovan mehanizam izvješćivanja kako bi se osiguralo da pružatelji platnih usluga nadležnim tijelima redovito pružaju ažurirane informacije o procjeni svojih sigurnosnih rizika i mjerama koje su poduzeli kao odgovor na te rizike. Nadalje, kako bi se osiguralo da šteta korisnicima, drugim pružateljima platnih usluga ili platnim sustavima, poput većeg prekida u radu platnog sustava, bude na najmanjoj mogućoj razini, nužno je da se od pružatelja platnih usluga zahtijeva da bez odgode izvijeste nadležna tijela o značajnim sigurnosnim incidentima. Trebalo bi odrediti koordinacijsku ulogu EBE.
[…]
(96)
Sigurnosne mjere trebale bi biti u skladu s razinom rizika u vezi s platnom transakcijom. Kako bi se omogućio razvoj načina plaćanja koji su prilagođeni korisniku i pristupačni za plaćanja niskog rizika, kao što su beskontaktna plaćanja male vrijednosti na prodajnom mjestu, bez obzira na to odvijaju li se na temelju mobilnog telefona ili ne, u regulatornim tehničkim standardima trebalo bi odrediti izuzeća od primjene sigurnosnih zahtjeva. […]”
5.
U članku 4. točki 14. „platni instrument” definira se kao „personalizirani uređaj i/ili skup postupaka dogovorenih između korisnika platnih usluga i pružatelja platnih usluga koji se koriste za iniciranje naloga za plaćanje”.
6.
Glava III. odnosi se na „Transparentnost uvjeta i zahtjev[e] obavješćivanja za platne usluge”. Njezino poglavlje 3., kojim se uređuju „okvirni ugovori”, sadržava članke 52. i 54.
7.
Člankom 52. („Informacije i uvjeti”) utvrđuje se:
„Države članice osiguravaju da korisniku platnih usluga budu dane sljedeće informacije i uvjeti:
[…]
6.
o promjenama i otkazu okvirnog ugovora:
(a)
prema dogovoru, informacije o tome da će se smatrati da je korisnik platnih usluga prihvatio promjene uvjeta u skladu s člankom 54., osim ako korisnik platnih usluga obavijesti pružatelja platnih usluga prije datuma njihova predloženog datuma stupanja na snagu da ne prihvaća promjene;
(b)
trajanje okvirnog ugovora;
(c)
pravo korisnika platnih usluga da otkaže okvirni ugovor i sve dogovore koji se odnose na otkazivanje u skladu s člankom 54. stavkom 1. i člankom 55.;
[…]”.
8.
Člankom 54. („Promjene uvjeta okvirnog ugovora”) predviđa se:
„1.   Sve promjene okvirnog ugovora ili informacija i uvjeta određenih člankom 52. pružatelj platnih usluga predlaže na način kako je predviđeno člankom 51. stavkom 1. najkasnije dva mjeseca prije predloženog dana primjene. Korisnik platnih usluga može prihvatiti ili odbiti promjene prije predloženog dana njihova stupanja na snagu.
Prema potrebi u skladu s člankom 52. točkom 6. podtočkom (a) pružatelj platnih usluga obavještava korisnika platnih usluga da se smatra da je prihvatio promjene ako ne obavijesti pružatelja platnih usluga prije predloženog dana njihova stupanja na snagu da ih ne prihvaća. Pružatelj platnih usluga ujedno obavješćuje korisnika platnih usluga da, u slučaju da korisnik platnih usluga odbije te promjene, korisnik platnih usluga ima pravo otkazati okvirni ugovor bez naknade i s učinkom od bilo kojeg trenutka do datuma kada bi promjene bile provedene.
[…]”
9.
U poglavlju 1. („Zajedničke odredbe”) glave IV. („Prava i obveze u vezi s pružanjem i uporabom platnih usluga”), članak 63. („Odstupanja u pogledu platnih instrumenata male vrijednosti i elektroničkog novca”) glasi:
„1.   U pogledu platnih instrumenata koji se sukladno okvirnom ugovoru odnose samo na pojedinačne platne transakcije koje ne prelaze iznos od 30 EUR ili koje imaju ograničenje potrošnje od 150 EUR ili pohranjena novčana sredstva koja ni u kojem trenutku ne prelaze iznos od 150 EUR, pružatelji platnih usluga mogu se sa svojim korisnicima platnih usluga dogovoriti sljedeće:
(a)
da se članak 69. stavak 1. točka (b), članak 70. stavak 1. točke (c) i (d) te članak 74. stavak 3. ne primjenjuju ako platni instrument ne može biti blokiran ili njegova daljnja uporaba ne može biti spriječena;
(b)
da se članci 72. i 73. te članak 74. stavci 1. i 3. ne primjenjuju ako se platni instrument upotrebljava anonimno ili pružatelj platnih usluga iz drugih razloga koji proizlaze iz platnog instrumenta nije u mogućnosti dokazati da je platna transakcija autorizirana;
[…]”.
B.
Nacionalno pravo. Zahlungsdienstegesetz 2018 (
5
)
10.
U članku 4. točki 14. „platni instrument” definira se na isti način kao i u odredbi pod istim brojem Direktive 2015/2366.
11.
Što se tiče promjene okvirnih ugovora, u članku 48. stavku 1. točki 6. preuzima se sadržaj članka 52. točke 6. Direktive 2015/2366.
12.
U pogledu promjene uvjeta okvirnih ugovora, sadržaj članka 50. stavka 1. sličan je sadržaju članka 54. stavka 1. Direktive 2015/2366.
13.
Isti je slučaj s člankom 57. stavkom 1. ZaDiG‑a i člankom 63. stavkom 1. Direktive 2015/2366 kad je riječ o odstupanjima u pogledu platnih instrumenata male vrijednosti i elektroničkog novca.
II. Spor i prethodna pitanja
14.
Verein für Konsumenteninformation (Udruga za informiranje potrošača; u daljnjem tekstu: VKI) udruženje je koje ima aktivnu procesnu legitimaciju, u skladu s austrijskim zakonom, za zaštitu interesa potrošača.
15.
DenizBank AG je banka koja posluje u Austriji. U svojem poslovanju s klijentima primjenjuje opće uvjete poslovanja i tipske ugovore za, među ostalim uslugama, uporabu platnih kartica opremljenih NFC tehnologijom. Ta se tehnologija aktivira automatski kad klijent prvi put upotrijebi karticu.
16.
Prislanjanjem tih kartica na terminal za plaćanje na prodajnim mjestima gdje postoji uređaj s bežičnom vezom mogu se izvršiti plaćanja do 25 eura a da pritom nije potrebno unositi osobni identifikacijski broj (u daljnjem tekstu: PIN). Za plaćanje većih iznosa potrebna je autentifikacija PIN‑om.
17.
DenizBank u svojim ugovorima primjenjuje, među ostalim, sljedeće opće uvjete poslovanja:
„Odredba 14.:
Izmjene smjernica koje se odnose na klijenta: Izmjene ovih smjernica koje se odnose na klijenta potrebno je predložiti klijentu najkasnije dva mjeseca prije planiranog dana njihova stupanja na snagu. Smatra se da je klijent suglasan s tim izmjenama i da su izmjene dogovorene između stranaka ako klijent prije planiranog dana njihova stupanja na snagu ne obavijesti DenizBank AG da ne prihvaća izmjene. Prethodno navedeni prijedlog izmjene dostavlja se klijentu na papiru ili, ako se on s tim slaže, na drugom trajnom nosaču podataka. DenizBank AG u svojem će prijedlogu izmjene uputiti klijenta i skrenuti mu pozornost na to da se njegova šutnja u gore navedenom smislu smatra suglasnošću s izmjenom. Osim toga, DenizBank AG na svojoj će internetskoj stranici objaviti verziju teksta u kojoj su vidljive promjene odredaba smjernica koje se odnose na klijenta i tu će uspoređenu verziju dostaviti i klijentu. Kad je riječ o poduzetnicima, dovoljno je omogućiti preuzimanje prijedloga izmjene na način koji je dogovoren s poduzetnikom. U slučaju takve namjeravane izmjene smjernica koje se odnose na klijenta, klijent, koji je potrošač, prije nego što izmjene stupe na snagu ima pravo trenutačno i bez naknade raskinuti okvirne ugovore o platnim uslugama (osobito ugovor o tekućem računu). DenizBank AG u svojem će prijedlogu izmjene uputiti klijenta i na to.
Odredba 15.:
Nepostojanje dokaza o autorizaciji: Budući da je svrha plaćanja male vrijednosti bez unošenja PIN‑a pojednostaviti obavljanje platne transakcije koja se izvršava bez autorizacije, DenizBank AG nema obvezu dokazati da je platna transakcija bila autorizirana, pravilno evidentirana i knjižena te da na nju nije utjecao tehnički kvar ili neki drugi nedostatak.
Odredba 16.:
Nepostojanje odgovornosti za neautorizirane platne transakcije Budući da u slučaju uporabe platne kartice za plaćanje male vrijednosti bez unošenja PIN‑a DenizBank AG ne može dokazati da je vlasnik kartice autorizirao platnu transakciju, društvo DenizBank AG nema obvezu, u slučaju neautorizirane platne transakcije, nadoknaditi iznos neautorizirane platne transakcije i vratiti terećeni račun u stanje kakvo je bilo prije neautorizirane platne transakcije. Dodatni zahtjevi u pogledu DenizBanka AG također su isključeni ako se temelje na običnoj nepažnji tog društva.
Odredba 17.:
Upozorenje: Opasnost od zlouporabe platne kartice za plaćanje male vrijednosti bez unošenja PIN‑a snosi vlasnik računa.
Odredba 18.:
Nemogućnost blokade plaćanja male vrijednosti u slučaju nestanka platne kartice: Blokada platne kartice za plaćanje male vrijednosti tehnički nije moguća. U slučaju nestanka platne kartice (gubitak, krađa), čak i nakon blokade u skladu s točkom 2.7., moguće je izvršavati plaćanja male vrijednosti do 75,00 eura bez unošenja PIN‑a. Ti se iznosi ne nadoknađuju. Budući da je riječ o plaćanju male vrijednosti u smislu članka 33. ZaDiG‑a, da su moguće samo pojedinačne platne transakcije do 25 eura i da ne postoji mogućnost blokiranja platne kartice za plaćanje male vrijednosti bez unošenja PIN‑a, nije primjenjiv članak 44. stavak 3. ZaDiG‑a.
Odredba 19.:
Ako se u točki 3. izričito ne navodi posebna odredba u pogledu plaćanja male vrijednosti, za ta plaćanja također vrijede odredbe iz točke 2. (kartične usluge).”
18.
VKI je 9. kolovoza 2016. Handelsgerichtu Wien (Trgovački sud u Beču, Austrija) protiv DenizBanka podnio tužbu kojom zahtijeva prestanak povrede.
19.
Taj je sud u presudi od 28. travnja 2017. prihvatio tužbu u pogledu odredaba 14. do 19. Prema njegovu mišljenju, odredba 14. je očito nepoštena i uvjeti za primjenu odstupanja u pogledu platnih instrumenata male vrijednosti nisu ispunjeni jer se platna kartica može upotrijebiti i za druga plaćanja. Dodatnu opciju beskontaktnog plaćanja bez autentifikacije uopće ne treba smatrati platnim instrumentom.
20.
Budući da se ta presuda pobijala pred Oberlandesgerichtom Wien (Visoki zemaljski sud u Beču, Austrija), taj je sud u presudi od 20. studenoga 2017. djelomično prihvatio tumačenje prvostupanjskog suda.
21.
Prema mišljenju žalbenog suda, ako se uzme u obzir samo mogućnost beskontaktnog plaćanja, nije riječ o uporabi platnog instrumenta, nego štoviše tu transakciju kreditnom karticom treba smatrati MOTO‑transakcijom. Tomu u prilog ide činjenica da se opcija plaćanja NFC tehnologijom koja se upotrebljava bez unošenja PIN‑a u slučaju plaćanja male vrijednosti aktivira automatski za razliku od „elektroničkih novčanika”. Osim toga, platna kartica koja je upotrijebljena za NFC transakciju nije anonimna nego personalizirana i osigurana PIN‑om.
22.
VKI i DenizBank protiv presude od 20. studenoga 2017. podnijeli su žalbe Oberster Gerichtshofu (Vrhovni sud, Austrija), koji Sudu upućuje sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 52. točku 6. podtočku (a) u vezi s člankom 54. stavkom 1. Direktive (EU) 2015/2366 (Direktiva o platnim uslugama), u skladu s kojim se smatra da je korisnik platnih usluga prihvatio promjene uvjeta, osim ako obavijesti pružatelja platnih usluga prije datuma njihova predloženog datuma stupanja na snagu da ne prihvaća promjene, tumačiti na način da se implicitna suglasnost bez ikakvih ograničenja može dogovoriti s potrošačem za sve moguće ugovorne uvjete?
2.
(a)
Treba li članak 4. točku 14. Direktive (EU) 2015/2366 tumačiti na način da je u slučaju personalizirane multifunkcionalne bankovne kartice opremljene NFC tehnologijom, kojom se izvršavaju plaćanja male vrijednosti na teret klijentova računa s kojim je ta kartica povezana, riječ o platnom instrumentu?
2.
(b)
Ako je odgovor na pitanje iz točke 2.a potvrdan:
treba li članak 63. stavak 1. točku (b) Direktive (EU) 2015/2366 o odstupanjima u pogledu platnih instrumenata male vrijednosti i elektroničkog novca tumačiti na način da beskontaktno plaćanje male vrijednosti upotrebom personalizirane multifunkcionalne bankovne kartice opremljene NFC tehnologijom treba smatrati anonimnom upotrebom platnog instrumenta u smislu odredbe o odstupanju?
3.
Treba li članak 63. stavak 1. točku (b)[ (
6
)] Direktive (EU) 2015/2366 tumačiti na način da se pružatelj platnih usluga može pozvati na tu odredbu o odstupanju samo ako može dokazati da s obzirom na objektivne tehnološke spoznaje platni instrument ne može biti blokiran ili njegova daljnja uporaba ne može biti spriječena?”
23.
Iako je propis koji se ratione temporis primjenjuje na činjenice Direktiva 2007/64, Oberster Gerichtshof (Vrhovni sud) objasnio je na zahtjev Suda da pri odlučivanju o tužbama kojima se zahtijeva prestanak povrede i koje se odnose na valjanost ugovornih odredbi („Klauselprozess”) također treba primijeniti Direktivu 2015/2366 koja je bila na snazi u trenutku donošenja presude. Budući da je sadržaj odredaba obiju Direktiva, u dijelu koji je važan za ovaj spor, gotovo isti (
7
), uputit ću na odredbe Direktive 2015/2366 na koje se odnose pitanja suda koji je uputio zahtjev.
24.
VKI, DenizBank, Komisija te portugalska i češka vlada podnijeli su pisana očitovanja. Na raspravi održanoj 13. veljače 2020. sudjelovali su VKI, DenizBank i Komisija.
III. Ocjena
25.
Četiri pitanja suda koji je uputio zahtjev mogu se analizirati tako da se promijeni njihov redoslijed i da se neka od njih objedine. Stoga:
–
Kao prvo, ispitat ću može li se u slučaju platnih kartica opremljenih NFC tehnologijom ta tehnologija kvalificirati kao platni instrument (točka (a) drugog prethodnog pitanja).
–
Kao drugo, razmotrit ću upotrebu kartica opremljenih NFC tehnologijom kao anonimnu upotrebu platnog instrumenta koji ne može biti blokiran (točka (b) drugog pitanja i treće prethodno pitanje).
–
Naposljetku, analizirat ću mogućnosti prešutne promjene odredaba okvirnog ugovora (prvo prethodno pitanje).
26.
Iako je DenizBank zagovarao da se vremenski ograniče učinci presude koja bi za njega eventualno bila nepovoljna, smatram da ne treba donijeti takvu mjeru, koju čak ne zahtijevaju ni sud koji je uputio zahtjev ni ostali intervenijenti. Štoviše, DenizBank samo navodi opće argumente koji se odnose na moguće financijske posljedice presude, ali ne podnosi konkretne dokaze o tome da se taj iznimni zahtjev temelji na dobroj vjeri zainteresiranih osoba i opasnosti od ozbiljnih poremećaja, kao što to zahtijeva sudska praksa Suda (
8
).
A.
NFC tehnologija personaliziranih platnih kartica kao platni instrument (točka (a) drugog prethodnog pitanja)
27.
Sud koji je uputio zahtjev želi znati je li, „u slučaju personalizirane multifunkcionalne bankovne kartice opremljene NFC tehnologijom, […] riječ o platnom instrumentu” u smislu članka 4. točke 14. Direktive 2015/2366.
28.
U skladu s tom odredbom, „platni instrument” znači „personalizirani uređaj i/ili skup postupaka dogovorenih između korisnika platnih usluga i pružatelja platnih usluga koji se koriste za iniciranje naloga za plaćanje”.
29.
Prema mišljenju Suda u presudi T‑Mobile Austria (
9
), platni instrumenti mogu biti:
–
Personalizirani, odnosno pružatelju platnih usluga omogućavaju provjeru je li nalog za plaćanje inicirao korisnik koji je ovlašten to učiniti.
–
Anonimni ili nepersonalizirani, u kojem slučaju pružatelji platnih usluga nemaju obvezu podnijeti dokaz o provjeri autentičnosti transakcije.
30.
Postojanje nepersonaliziranih platnih instrumenata znači da pojam određen u članku 4. točki 14. Direktive 2015/2366 može obuhvatiti skup nepersonaliziranih postupaka dogovorenih između korisnika i pružatelja platnih usluga koje korisnik platnih usluga primjenjuje da bi inicirao nalog za plaćanje (
10
).
31.
Sud je u istoj presudi pojasnio dvojbe nastale razlikom u uporabi pridjeva „personalizirani” u različitim jezičnim verzijama članka 4. točke 23. Direktive 2007/64 (
11
), čiji je sadržaj gotovo isti kao sadržaj članka 4. točke 14. Direktive 2015/2366.
32.
Definicija platnog instrumenta u kojoj je upotrijebljen pridjev „personalizirani” kako bi se uputilo na uređaj i na skup postupaka nalazi se samo u njemačkoj jezičnoj verziji (
12
). S obzirom na različite verzije i ciljeve Direktive 2015/2366, treba se složiti da definicija platnih instrumenata obuhvaća personalizirane, nepersonalizirane i anonimne platne instrumente (
13
).
33.
Točno je, kao što to navodi portugalska vlada, da se bankovne kartice u Direktivi 2015/2366 izričito ne navode kao platni instrumenti. Međutim, u točki 3. podtočki (b) Priloga I. platnom uslugom smatra se „izvršenje platnih transakcija putem platnih kartica ili sličnih uređaja”.
34.
Osim toga, u članku 2. točki 15. Uredbe (EU) 2015/751 (
14
)„platna kartica” definira se kao „kategorija platnog instrumenta koja platitelju omogućuje iniciranje transakcije debitnom ili kreditnom karticom”.
35.
U članku 2. točki 7. te uredbe „platna transakcija na temelju kartica” definira se kao „usluga koja se temelji na infrastrukturi i pravilima poslovanja kartične platne sheme za izvršavanje platne transakcije bilo kojom karticom, telekomunikacijskim, digitalnim ili IT uređajem ili softverom ako je time izvršena transakcija debitnom ili kreditnom karticom. Platne transakcije na temelju kartica isključuju transakcije na temelju drugih vrsta platnih usluga”.
36.
Iz tih odredaba Direktive 2015/2366 i Uredbe 2015/751 (usko povezani propisi) proizlazi da su platne kartice platni instrumenti u smislu te direktive. Stoga se multifunkcionalna bankovna kartica poput one koju izdaje DenizBank može smatrati platnim instrumentom na koji se primjenjuje Direktiva 2015/2366.
37.
Ta vrsta kartica ima dvojaku prirodu ili funkcionalnost:
–
S jedne strane, te su kartice povezane s posebnim klijentom koji se jasno može identificirati tako da ih treba upotrebljavati kao personalizirane platne instrumente ako bančin klijent tu banku ovlasti da primatelju plati unošenjem PIN‑a ili potpisom. Štoviše, ta uporaba bankovne kartice kao personaliziranog platnog instrumenta može se utvrditi kao jedina moguća uporaba za sve platne transakcije. Smatram da se mehanizam iz Direktive 2015/2633 i njezina provedbena pravila neosporno primjenjuju na bankovne kartice s tom jedinom funkcionalnošću.
–
S druge strane, mogu imati dodatnu funkcionalnost koja odgovara NFC tehnologiji, kao što je to slučaj s karticama koje izdaje DenizBank. NFC tehnologija tih kreditnih i debitnih kartica omogućava plaćanje kupovne transakcije s pomoću tehnologije radiofrekvencijske autentifikacije ugrađene u samu karticu. Klijenti izvršavaju plaćanje prislanjanjem kartice na terminal za plaćanje a da je pritom nije potrebno provući kroz čitač. Bežična komunikacija između kartice opremljene NFC tehnologijom i terminala za plaćanje dovoljna je za odobrenje transakcije, neovisno o tome tko u tom trenutku posjeduje karticu, a da pritom nije potrebno unošenje PIN‑a ili vlastoručni potpis vlasnika (
15
). Stoga je riječ o nepersonaliziranom ili anonimnom postupku plaćanja.
38.
NFC tehnologija kojom je opremljena personalizirana multifunkcionalna bankovna kartica ulazi u kategoriju anonimnog platnog instrumenta jer čini skup nepersonaliziranih postupaka dogovorenih između korisnika i pružatelja platnih usluga koje korisnik platnih usluga primjenjuje da bi inicirao nalog za plaćanje, u smislu članka 4. točke 14. Direktive 2015/2366.
39.
Kao što sam to već naveo, za izvršenje plaćanja potrebno je samo imati karticu koja je opremljena NFC tehnologijom. Stoga je može upotrijebiti bilo koja treća osoba, čak i neovlaštena. Zbog tog značajnog rizika NFC tehnologija kojom je kartica opremljena samo vrijedi za plaćanja malih vrijednosti s najvišim pragom niskog iznosa (koji u ovom predmetu iznosi 25 eura).
40.
Kao što sam to upravo naveo, anonimni platni instrumenti očituju se u skupu nepersonaliziranih postupaka„dogovorenih” između pružatelja platnih usluga i korisnika. Sud koji je uputio zahtjev treba provjeriti je li u ovom predmetu postojao takav dogovor, s obzirom na to da, prema VKI‑jevu mišljenju, DenizBank automatski aktivira NFC tehnologiju kojom je opremljena personalizirana multifunkcionalna bankovna kartica, čak i bez korisnikove suglasnosti (
16
).
41.
Kvalifikacija NFC tehnologije kojom je opremljena personalizirana multifunkcionalna bankovna kartica kao anonimnog platnog instrumenta rješenje je koje je najviše u skladu s namjenskim tumačenjem (
17
) članka 4. točke 14. Direktive 2015/2366 i u skladu je s njezinim ciljevima iz uvodnih izjava 5. i 6.
42.
Naime, visoka razina zaštite potrošača (korisnika kartica koje su opremljene NFC tehnologijom) i promicanje poštenog i transparentnog tržišnog natjecanja među financijskim institucijama koje ih izdaju idu u prilog tome da se te kartice kvalificiraju kao platni instrumenti na koje se primjenjuje Direktiva 2015/2366. Tako bi se na njih primjenjivala jamstva iz same Direktive i ojačalo povjerenje potrošača u usklađeno tržište plaćanja.
43.
Ta ocjena proizlazi i iz članka 11. Delegirane uredbe (EU) 2018/389 (
18
) kojim se uređuju „beskontaktna plaćanja na prodajnom mjestu”, kao sredstvo koje omogućava razvoj niskorizičnih platnih usluga prilagođenih korisnicima (
19
).
44.
Na temelju te odredbe, pružateljima platnih usluga dopušteno je ne primjenjivati pouzdanu autentifikaciju klijenta (
20
) ako platitelj inicira beskontaktnu elektroničku platnu transakciju i ispunjeni su sljedeći uvjeti:
(a)
pojedinačni iznos transakcije ne prelazi 50 eura; i
(b)
ukupna vrijednost prethodnih transakcija od datuma posljednje primjene pouzdane autentifikacije ne prelazi 150 eura; ili
(c)
broj uzastopnih beskontaktnih elektroničkih platnih transakcija od posljednje primjene pouzdane autentifikacije nije veći od pet.
45.
Plaćanja izvršena uporabom anonimnih platnih instrumenata (poput platne kartice koja je opremljena NFC tehnologijom) zbog svoje prirode ne podliježu obvezi pouzdane autentifikacije klijenta (
21
), što je izuzeće (
22
) koje se odnosi i na druge instrumente (
23
).
46.
Međutim, češka vlada tvrdi da je platni instrument sama personalizirana multifunkcionalna platna kartica te smatra da je NFC tehnologija samo jedna od mogućnosti uporabe te kartice. Ta kartica nije anonimni platni instrument, nego se jednostavno može koristiti za plaćanja male vrijednosti na manje siguran način primjenom autentifikacije uz pomoć NFC tehnologije (odnosno tako da se vlasnik kartice ne mora služiti sigurnosnim obilježjem kao što je njegov potpis ili PIN).
47.
Ne slažem se s tim argumentom. Prema mojem mišljenju, kao što sam to već objasnio, vrsta kartica koju izdaje DenizBank objedinjava dva različita platna instrumenta, odnosno:
–
Personalizirani uređaj koji zahtijeva primjenu jednog ili dvaju sigurnosnih obilježja (pouzdana autentifikacija) i koji je namijenjen samo za plaćanja od određenog iznosa.
–
Skup postupaka za izvršenje plaćanja male vrijednosti bez primjene tih sigurnosnih obilježja, upotrebom NFC tehnologije.
48.
Načelo tehnološke neutralnosti, na kojem se temelje različite odredbe Direktive 2015/2366 i na koje se upućuje u njezinoj uvodnoj izjavi 21. (
24
), ide u prilog tome da se te dvije funkcionalnosti iste bankovne kartice kvalificiraju kao dva različita platna instrumenta.
49.
To je zato što se tradicionalnom instrumentu (klasičnoj personaliziranoj platnoj kartici) (
25
) nedavno dodao drugi instrument, odnosno NFC tehnologija koja je drukčiji platni instrument obuhvaćen drukčijim pravnim okvirom. Fizički nosač podataka je isti (kartica koju izdaje banka), ali taj nosač podataka sada objedinjava dva različita platna instrumenta.
50.
Ponavljam, to je tumačenje najviše u skladu s načelom tehnološke neutralnosti iz Direktive 2015/2366, čijim se odredbama ne smije spriječiti razvoj novih instrumenata i platnih usluga, kad to tehnološki napredak omogući. Ničim se ne smije spriječiti da se u budućnosti kartici dodaju drugi platni instrumenti, osim personalizirane funkcionalnosti i NFC tehnologije koje već postoje.
51.
Ukratko, NFC tehnologiju kojom je opremljena personalizirana multifunkcionalna platna kartica treba kvalificirati kao platni instrument u smislu članka 4. točke 14. Direktive 2015/2366.
B.
Upotreba kartica opremljenih NFC tehnologijom kao anonimna upotreba platnog instrumenta koji ne može biti blokiran (točka (b) drugog pitanja i treće prethodno pitanje)
52.
Sud koji je uputio zahtjev pita treba li beskontaktno plaćanje malog iznosa upotrebom kartice opremljene NFC tehnologijom smatrati „anonimnom upotrebom platnog instrumenta” u smislu odstupanja iz članka 63. stavka 1. točke (b) Direktive 2015/2366.
53.
Svojim trećim prethodnim pitanjem osim toga želi znati primjenjuje li se na te slučajeve članak 63. stavak 1. točka (a) navedene direktive kojim se predviđa drugo odstupanje koje je slično (ne istovjetno) prethodno navedenom odstupanju, ako „platni instrument ne može biti blokiran ili njegova daljnja uporaba ne može biti spriječena”.
54.
Člankom 63. Direktive 2015/2366 utvrđuje se niz odstupanja u pogledu platnih instrumenata male vrijednosti (i elektroničkog novca, ali on ovdje nije važan), na temelju kojeg se ne primjenjuju određena „prava i obveze u vezi s pružanjem i uporabom platnih usluga”, predviđeni u njezinoj glavi IV.
55.
Članak 63. stavak 1. odnosi se na točno određene platne instrumente „koji se sukladno okvirnom ugovoru odnose samo na pojedinačne platne transakcije koje ne prelaze iznos od 30 EUR ili koje imaju ograničenje potrošnje od 150 EUR ili pohranjena novčana sredstva koja ni u kojem trenutku ne prelaze iznos od 150 EUR”.
56.
U tim slučajevima, pružatelji platnih usluga mogu sa svojim korisnicima dogovoriti neprimjenu određenih prava ili određenih obveza, na koje se upućuje u drugim odredbama Direktive 2015/2366:
–
Ako platni instrument „ne može biti blokiran ili njegova daljnja uporaba ne može biti spriječena” (točka (a) stavka 1.), ugovorne strane mogu ne primijeniti članak 69. stavak 1. točku (b) (
26
), članak 70. stavak 1. točke (c) i (d) (
27
) i članak 74. stavak 3. (
28
).
–
Ako se platni instrument „upotrebljava anonimno ili pružatelj platnih usluga iz drugih razloga koji proizlaze iz platnog instrumenta nije u mogućnosti dokazati da je platna transakcija autorizirana” (točka (b) stavka 1.), ugovorne strane mogu ne primijeniti članak 72. (
29
), članak 73. (
30
) i članak 74. stavke 1. i 3. (
31
).
1. Obveze institucije izdavateljice ako kartice ne mogu biti blokirane ili njihova daljnja uporaba ne može biti spriječena
57.
Prvim odstupanjem (točka (a) stavka 1. članka 63.) uspostavlja se sustav „smanjene” odgovornosti banke izdavateljice platne kartice.
58.
Ako ta kartica ne može biti blokirana ili njezina „daljnja uporaba” ne može biti spriječena (na primjer, u slučajevima nepravilne uporabe zbog gubitka, krađe, zlouporabe ili neovlaštene uporabe), banka se sa svojim klijentima može dogovoriti da neće preuzeti opće obveze iz Direktive kako bi u slučajevima nepravilne uporabe omogućila blokadu kartice i spriječila njezinu daljnju uporabu.
59.
Kao što to sud koji je uputio zahtjev pravilno navodi, banka izdavateljica kartice opremljene NFC tehnologijom može se pozvati na to odstupanje samo ako dokaže da u prethodno navedenim slučajevima nije tehnički izvedivo blokirati tu karticu ili spriječiti njezinu daljnju uporabu. Stoga je na njoj teret dokazivanja te nemogućnosti jer odstupanje treba usko tumačiti.
60.
Sud koji je uputio zahtjev isto tako pravilno dodaje da kad banka ne bi morala dokazati nemogućnost blokiranja kartice, bilo bi dovoljno da na tržište stavi tehnički osrednju karticu (bez ikakve blokade) kako bi interesima potrošača nanijela štetu na način da na njih prebaci rizik odgovornosti za neautorizirana plaćanja.
61.
Slažem se s tim ocjenama jer bi se u suprotnom oslobođenje od odgovornosti protivilo uvodnoj izjavi 91. (
32
) i članku 73. Direktive 2015/2366, kojima se pružateljima platnih usluga propisuje obveza da jamče sigurnost plaćanja i da odgovaraju (iako uz neznatno ograničenje) za neautorizirane platne transakcije.
62.
Na sudu je koji je uputio zahtjev je da to provjeri, ali sve upućuje na to da tehnološke spoznaje omogućuavaju da banka može blokirati personaliziranu multifunkcionalnu platnu karticu (
33
). Neke odredbe Direktive (među ostalim članci 69., 70. i 74.) podrazumijevaju tu mogućnost. Stoga se ne čini da se zbog ugradnje NFC tehnologije u te kartice one više ne mogu blokirati.
63.
Ako je to slučaj, odredba okvirnog ugovora, poput one koju je predvidio DenizBank (odredba 18.), u kojoj se navodi da „[b]lokada platne kartice za plaćanje male vrijednosti tehnički nije moguća” (i kojom se odbija povrat određenih neosnovano plaćenih iznosa u slučaju gubitka ili krađe te kartice) bila bi protivna članku 63. stavku 1. točki (a) Direktive 2015/2366.
2. Odgovornost institucije izdavateljice ako se platni instrument upotrebljava anonimno
64.
Sud koji je uputio zahtjev želi znati može li upotreba personalizirane multifunkcionalne platne kartice opremljene NFC tehnologijom biti obuhvaćena izrazom „anonimna upotreba” koji odgovara odstupanju iz članka 63. stavka 1. točke (b) Direktive 2015/2366.
65.
Podsjećam da se tom odredbom uspostavlja mehanizam smanjene odgovornosti pružatelja usluge ako se platni instrument upotrebljava anonimno ili ako „pružatelj platnih usluga iz drugih razloga koji proizlaze iz platnog instrumenta nije u mogućnosti dokazati da je platna transakcija autorizirana”.
66.
Kao što to ističu sud koji je uputio zahtjev i Komisija, zajedničko je obilježje obaju pretpostavki nemogućnost da se dokaže tko je zapravo autorizirao platnu transakciju. Ta okolnost eventualno objašnjava zašto je Sud u presudi T‑Mobile Austria odstupanje iz članka 53. stavka 1. točke (b) Direktive 2007/64 razmatrao na općenit način te nije razlikovao dvije prethodno navedene okolnosti (
34
).
67.
Argumenti koje sam ranije iznio (
35
) naveli su me na to da zagovaram da se personalizirana multifunkcionalna bankovna kartica opremljena NFC tehnologijom uključi u kategoriju anonimnog platnog instrumenta. Tim argumentima dodajem da valja razlikovati autentifikaciju vlasnika kartice (koja je uvijek moguća jer je kartica personalizirana) i autorizaciju plaćanja koju daje osoba koja posjeduje karticu (osoba koja ne mora biti njezin stvarni vlasnik, u slučajevima gubitka, krađe, hakiranja ili zlouporabe).
68.
Za autorizacije plaćanja personaliziranom platnom karticom opremljenom NFC tehnologijom potrebna je samo jednostavna autentifikacija (koja dokazuje njezino puko posjedovanje), a ne pouzdana autentifikacija (kao što je to slučaj kad se traži unos PIN‑a ili potpis). Stoga te autorizacije plaćanja treba smatrati anonimnima jer institucija izdavateljica kartica ne može dokazati je li plaćanje zaista autorizirao vlasnik kartice, a ne treća osoba koja ju je ukrala, hakirala ili zloupotrijebila.
69.
Anonimna priroda personalizirane platne kartice opremljene NFC tehnologijom ima prednosti i nedostatke:
–
S jedne strane, omogućava bržu obradu plaćanja i potiče razvoj novih platnih usluga ili sredstava plaćanja, u skladu s ciljevima Direktive 2015/2366 (
36
).
–
S druge strane, dovodi do rizika zlouporabe kartice, koji vlasnik kartice i banka izdavateljica ne mogu kontrolirati. Kako bi se taj rizik smanjio na najmanju moguću mjeru, kao što sam to već istaknuo, NFC tehnologijom dopuštaju se samo plaćanja malih vrijednosti (do 30 eura) i uvijek uz postojanje najvišeg praga (150 eura).
70.
U navedenim okvirima, uravnoteženo rješenje iz Direktive 2015/2366 sastoji se u tome da, ako vlasnik personalizirane platne kartice prihvati da se u nju ugradi NFC tehnologija, primjenjuje se odstupanje iz članka 63. stavka 1. točke (b) Direktive 2015/2366. Stoga su u skladu s tom direktivom ugovorni uvjeti koji uključuju navedeno odstupanje, kao što je to čini se slučaj s odredbama 15., 16 i 17. DenizBankova okvirnog ugovora.
71.
Ukratko, beskontaktno plaćanje male vrijednosti NFC tehnologijom može se kvalificirati kao „anonimna” upotreba personalizirane multifunkcionalne platne kartice u smislu članka 63. stavka 1. točke (b) Direktive 2015/2366.
C.
Prvo prethodno pitanje: prešutna promjena odredaba okvirnog ugovora
72.
Sud koji je uputio zahtjev želi znati proizlazi li iz članka 52. točke 6. podtočke (a) u vezi s člankom 54. stavkom 1. Direktive 2015/2366 da korisnik prihvaća promjene ugovornih obveza koje je predložio pružatelj platnih usluga samim time što ih nije odbio.
73.
Sud koji je uputio zahtjev dodaje da kad bi se to tumačenje prihvatilo, banka bi „implicitn[u] suglasnost bez ikakvih ograničenja [mogla] dogovoriti i s potrošačem za sve moguće ugovorne uvjete”.
74.
Na temelju članka 52. stavka 6. točke (a) Direktive 2015/2366, „prema dogovoru, […] smatr[a] [se] da je korisnik platnih usluga prihvatio promjene uvjeta u skladu s člankom 54., osim ako […] obavijesti pružatelja platnih usluga prije datuma njihova predloženog datuma stupanja na snagu da ne prihvaća promjene” (
37
).
75.
Obveza pružanja predugovornih informacija potrošačima ključni je element prava Unije u području zaštite potrošača. U kontekstu velikog broja transakcija, uz očitu nedosljednost između pružatelja platnih usluga i potrošača, predugovorne informacije potrošačima pomažu da donesu informiranu odluku. Osim toga, štite njihovu ugovornu autonomiju, omogućavaju im da odvagnu postojeće ponude na tržištu te potiču i transparentnost u izvršenju ugovorâ (
38
).
76.
Ta se smjernica odražava u uvodnim izjavama (među ostalim, uvodnoj izjavi 59.) (
39
) i člancima 51. do 54. (
40
) Direktive 2015/2366.
77.
Člankom 51. uređuje se oblik i postupak pružanja predugovornih informacija korisniku platne usluge. U članku 52. navodi se sadržaj tih detaljnih i preciznih informacija koje pružatelj treba dati korisniku (
41
).
78.
Jedan se dio tih informacija odnosi na promjene okvirnog ugovora predviđene člankom 52. stavkom 6. točkom (a) Direktive koje sam ranije naveo. Pružatelj i korisnik platnih usluga mogu iznimno dogovoriti prešutnu suglasnost za promjenu ugovornih uvjeta („prema dogovoru”).
79.
Odredbom 14. DenizBankova okvirnog ugovora predviđena je ta mogućnost za njegove klijente. Predviđa se prešutno prihvaćanje promjena koje je banka predložila (i priopćila), uz upozorenje da se smatra da ih je klijent prihvatio ako im se nije usprotivio (
42
).
80.
Prema DenizBankovu mišljenju, prešutno prihvaćanje, dopušteno člankom 52. stavkom 6. točkom (a) Direktive 2015/2366, primjenjuje se na sve vrste ugovornih promjena. Smatra da nije realistično te da je jako teško postići da korisnici platnih usluga izričito prihvate promjene u ugovoru kao što je ugovor kojim se uređuje pravni okvir personalizirane multifunkcionalne bankovne kartice.
81.
Prema DenizBankovu mišljenju, prešutno prihvaćanje promjena neophodan je mehanizam bankarskog poslovnog modela. Njegova primjena nužno ne šteti interesima potrošača, s obzirom na to da im se njime omogućava da jednostavnije i brže pristupaju poboljšanim platnim instrumentima ili da uživaju u novim tehnološkim postignućima, kao što je to slučaj s karticama opremljenim NFC tehnologijom.
82.
Prema mojem mišljenju, mogućnost prešutnog prihvaćanja promjene ugovornih uvjeta, predviđenog člankom 52. stavkom 6. točkom (a) Direktive 2015/2366 ako su se tako dogovorili korisnik i pružatelj platnih usluga, treba usko tumačiti kad je sadržaj tih uvjeta nepovoljan za klijenta.
83.
Ta je mogućnost ipak iznimka od općeg načela prema kojem, kao i prvotni uvjeti, promjene okvirnog ugovora zahtijevaju korisnikovo izričito prihvaćanje.
84.
To usko tumačenje potkrepljuju ciljevi Direktive 2015/2366 (među kojima se ističe zaštita potrošača) i sistematični položaj njezina članka 52. stavka 6. točke (a) koji se nalazi među pravilima o predugovornim informacijama koje pružatelj platnih usluga u svakom slučaju treba pružiti korisniku kako bi nadoknadio nepovoljni položaj u kojem se taj korisnik nalazi. Nedosljedna informiranost na koju sam već uputio dolazi do izražaja prilikom davanja prvotne suglasnosti za sklapanje okvirnog ugovora i prihvaćanja njegovih naknadnih promjena.
85.
Slažem se sa sudom koji je uputio zahtjev i Komisijom da se eventualno prešutno prihvaćanje ne može proširiti na sve uvjete okvirnog ugovora. To bi u praksi značilo da se pružatelju platnih usluga daje gotovo neograničena i de facto jednostrana ovlast za promjenu tog ugovora: iskustvo pokazuje da većina potrošača ne provodi nikakvu kritičku analizu prijedloga o promjeni uvjeta svojih ugovora, osobito ako su tehnički ili pravno složeni.
86.
DenizBank je na raspravi priznao da u svojoj bankarskoj praksi ne primjenjuje prešutno prihvaćanje na bitne promjene ugovornih uvjeta. Međutim, nije na uvjerljiv način objasnio zašto odredbu 14. okvirnog ugovora nije uskladio s tom praksom jer njezin učinak smatra manje značajnom promjenom ugovornog odnosa.
87.
Prema mojem mišljenju, mogućnost prešutnog prihvaćanja promjena može vrijediti samo za nebitne promjene odredaba okvirnog ugovora pod uvjetom da se poštuju zaštitne mjere propisane Direktivom 2015/2366 (
43
).
88.
Kao što sam to već objasnio, ugradnjom NFC tehnologije u personaliziranu multifunkcionalnu platnu karticu za beskontaktna plaćanja male vrijednosti toj kartici dodaje se novi platni instrument. Stoga je u istom smislu riječ o novoj usluzi, koja treba biti predmet novog dodanog ugovora, ili bitnoj promjeni uvjeta prethodnog okvirnog ugovora (
44
) (kojim su uređeni odnosi između institucije izdavateljice kartice i potrošača).
89.
U oba slučaja (u slučaju novog ugovora ili objektivnoj promjeni bitnog sastojka prethodnog ugovora) potrošač, nakon što je obaviješten o prednostima i rizicima koje podrazumijeva kartica opremljena NFC tehnologijom, nedvojbeno treba dati svoju izričitu suglasnost za taj platni instrument, što nije u skladu s prešutnim prihvaćanjem.
IV. Zaključak
90.
S obzirom na prethodno navedeno, predlažem Sudu da Oberster Gerichtshofu (Vrhovni sud, Austrija) odgovori na sljedeći način:
„1.
Personaliziranu multifunkcionalnu platnu karticu opremljenu tehnologijom komunikacije bliskog polja (NFC) treba kvalificirati kao platni instrument, u smislu članka 4. točke 14. Direktive (EU) 2015/2366 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2015. o platnim uslugama na unutarnjem tržištu.
2.
Beskontaktno plaćanje male vrijednosti personaliziranom multifunkcionalnom platnom karticom opremljenom NFC tehnologijom jest „anonimna” upotreba, u smislu članka 63. stavka 1. točke (b) Direktive 2015/2366.
3.
Banka izdavateljica personalizirane multifunkcionalne platne kartice u koju je ugrađena NFC tehnologija može se pozvati na odstupanje iz članka 63. stavka 1. točke (a) Direktive 2015/2366 samo ako dokaže da nije tehnički izvedivo blokirati tu karticu ili spriječiti njezinu daljnju uporabu u slučaju gubitka, krađe, zlouporabe ili neovlaštene uporabe.
4.
Mogućnost prešutnog prihvaćanja promjena uvjeta okvirnog ugovora, dopuštenog člankom 52. stavkom 6. točkom (a) Direktive 2015/2366 u slučaju dogovora između korisnika i pružatelja platnih usluga, treba usko tumačiti te se ne može primijeniti na promjene bitnih sastojaka navedenog okvirnog ugovora, kao što su promjene koje se odnose na ugradnju NFC te hnologije u platnu karticu.”
(
1
)	Izvorni jezik: španjolski
(
2
)	Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o platnim uslugama na unutarnjem tržištu i o izmjeni direktiva 97/7/EZ, 2002/65/EZ, 2005/60/EZ i 2006/48/EZ te stavljanju izvan snage Direktive 97/5/EZ (SL 2007., L 319, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 10., svezak 2., str. 172.)
(
3
)	Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2015. o platnim uslugama na unutarnjem tržištu, o izmjeni direktiva 2002/65/EZ, 2009/110/EZ i 2013/36/EU te Uredbe (EU) br. 1093/2010 i o stavljanju izvan snage Direktive 2007/64/EZ (SL 2015., L 337, str. 35. i ispravak SL 2018., L 102, str. 97.) Direktiva 2007/64 stavljena je izvan snage s učinkom od 13. veljače 2018.
(
4
)	Ugradnjom NFC tehnologije u beskontaktne kartice (contactless) i njihovim prislanjanjem na kompatibilan terminal među njima se može uspostaviti bežična veza a da pritom nije potrebna nijedna druga radnja. NFC je kratkodometna i visokofrekventna bežična komunikacijska tehnologija kojom se omogućava gotovo trenutačan prijenos podataka među uređajima. Primjenjuje se u različite svrhe, među ostalim, u kreditnim ili debitnim karticama i sve više u mobilnim telefonima. NFC standardi obuhvaćaju komunikacijske protokole i formate razmjene podataka, koji se najprije temelje na normi ISO 14443, kojom zajedno upravljaju Međunarodna organizacija za normizaciju (ISO) i Međunarodno elektrotehničko povjerenstvo (IEC).
(
5
)	Zakon o platnim uslugama iz 2018. (u daljnjem tekstu: ZaDiG), kojim je u austrijsko pravo prenesena Direktiva 2015/2366.
(
6
)	Sud koji je uputio zahtjev kasnije je ispravio to pitanje tako da se u njemu upućuje na točku (a) a ne (b) članka 63. stavka 1. Direktive 2015/2366.
(
7
)	Komisija je na raspravi istaknula da se zaštiti potrošača platnih usluga veća pozornost pridaje u Direktivi 2015/2366 nego Direktivi 2007/64.
(
8
)	Prema ustaljenoj sudskoj praksi, samo iznimno Sud može, primjenom općeg načela pravne sigurnosti, koje je sastavni dio pravnog poretka Unije, biti potaknut da ograniči mogućnost da se zainteresirane osobe pozivaju na odredbu koju je protumačio zbog dovođenja u pitanje pravnih odnosa ustanovljenih u dobroj vjeri. Dva osnovna kriterija moraju biti ispunjena kako bi se takvo ograničenje moglo uvesti, odnosno dobra vjera zainteresiranih osoba i opasnost od ozbiljnih poremećaja (vidjeti osobito presude od 27. veljače 2014., Transportes Jordi Besora, C‑82/12, EU:C:2014:108, t. 41.; od 19. travnja 2018., Oftalma Hospital, C‑65/17, EU:C:2018:263, t. 57. i od 3. listopada 2019., Schuch‑Ghannadan, C‑274/18, EU:C:2019:828, t. 60. do 62.).
(
9
)	Presuda od 9. travnja 2014. (C‑616/11, EU:C:2014:242; u daljnjem tekstu: presuda T‑Mobile Austria, t. 33. i 34.)
(
10
)	Ibidem, t. 35.
(
11
)	Sud je potvrdio da u svim jezičnim verzijama epitet „personaliziran” karakterizira frazu „svaki uređaj”. Međutim, u francuskoj verziji („tout dispositif personnalisé et/ou ensemble de procédures”), koja se posebice podudara sa španjolskom, talijanskom, mađarskom, portugalskom i rumunjskom verzijom, epitet „personaliziran” ne karakterizira frazu „skup postupaka”. Naprotiv, u njemačkoj verziji („jedes personalisierte Instrument und/oder jeden personalisierten Verfahrensablauf”) epitet „personaliziran” karakterizira frazu „skup postupaka”. U engleskoj verziji („any personalised device(s) and/or set of procedures”), koja se posebice podudara s danskom, grčkom, nizozemskom, finskom i švedskom verzijom, moguće su obje interpretacije (presuda T‑Mobile Austria, t. 31. i mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Watheleta u istom predmetu od 19. travnja 2014., EU:C:2013:691, t. 36.).
(
12
)	Moguće je da je polemika u pogledu tog pitanja u okviru pravne teorije u Austriji velikim dijelom nastala zbog teksta njemačke verzije članka 4. točke 23. Direktive 2007/64 („jedes personalisierte Instrument und/oder jeden personalisierten Verfahrensablauf”).
(
13
)	Presuda T‑Mobile Austria, t. 35. in fine: „[…] pojam platnog instrumenta određen u članku 4. točki 23. iste direktive može obuhvatiti skup nepersonaliziranih postupaka dogovorenih između korisnika i pružatelja platnih usluga koje korisnik platnih usluga koristi da bi inicirao nalog za plaćanje”.
(
14
)	Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2015. o međubankovnim naknadama za platne transakcije na temelju kartica (SL 2015., L 123, str. 1.)
(
15
)	U pogledu beskontaktne upotrebe platnih instrumenata, upućujem na analizu Europske središnje banke, Card payments in Europe – current landscape and future prospects: a Eurosystem perspective, 2019., dostupnu na https://www.ecb.europa.eu/pub/pubbydate/2019/html/ecb.cardpaymentsineu_currentlandscapeandfutureprospects201904~30d4de2fc4.en.html#toc1, i analizu koju je proveo European Cards Stakeholders Group, Feasibility Study on the development of open specifications for a card and mobile contactless payment application, 2017., https://www.ecb.europa.eu/paym/groups/erpb/shared/pdf/7th‑ERPB‑meeting/Annex_to_Stat_past_ERPB_Recommendations_ECSG_Interim_Report_contatless_feasibility_study_and_progress_indicators.pdf?115946678f056d5ccc9eba5f72cb4a88.
(
16
)	DenizBank na raspravi nije u potpunosti odbio tu VKI‑jevu tvrdnju. Potvrdio je da u nekim slučajevima korisnik koji karticu dobije poštom (naveo je da je to njegov redovni način dostave) nije svjestan činjenice da je ta kartica opremljena aktiviranom NFC tehnologijom.
(
17
)	Sud je primijenio teleološki kriterij kad je tumačio druge pojmove iz Direktive 2007/64, koja je prethodila Direktivi 2015/2366. Vidjeti presude od 25. siječnja 2017., BAWAG (C‑375/15, EU:C:2017:38, t. 40. do 45.) o pojmu „trajni nosač podataka” u smislu članka 4. točke 25. Direktive 2007/64; od 22. ožujka 2018., Rasool (C‑568/16, EU:C:2018:211, t. 30. do 39.) o pojmu „platna usluga” u smislu članka 4. točke 3. i od 4. listopada 2018., ING‑DiBa Direktbank Austria (C‑191/17, EU:C:2018:809) o pojmu „račun za plaćanje” u smislu članka 4. točke 14.
(
18
)	Delegirana uredba Komisije od 27. studenoga 2017. o dopuni Direktive (EU) 2015/2366 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu regulatornih tehničkih standarda za pouzdanu autentifikaciju klijenta i zajedničke i sigurne otvorene standarde komunikacije (SL 2018., L 69, str. 23. i ispravak SL 2020., L 88, str. 11.)
(
19
)	Uvodna izjava 11. Delegirane uredbe 2018/389
(
20
)	U skladu s člankom 4. točkom 30. Direktive 2015/2366, „pouzdana autentifikacija klijenta” znači „autentifikacija na temelju uporabe dvaju ili više elemenata koji pripadaju u kategoriju znanja (nešto što samo korisnik zna), posjedovanja (nešto što samo korisnik posjeduje) i svojstvenosti (nešto što korisnik jest) koji su međusobno neovisni, što znači da kršenje jednog ne umanjuje pouzdanost drugih i koja je osmišljena na takav način da štiti povjerljivost podataka o autentifikaciji”. Ta pouzdana autentifikacija, koja se uvodi radi uspostavljanja elektroničkih platnih usluga koje su sigurnije za potrošače i kojima se više poštuju njihovi osobni podaci, konačno se odražava u uporabi najmanje dvaju od tih sigurnosnih obilježja: Nečeg što samo korisnik zna, poput lozinke ili brojčane oznake; nečeg što korisnik posjeduje, poput njegova mobilnog telefona; nečeg što je svojstveno korisniku, poput njegova glasa ili otiska prstiju.
(
21
)	Uvodna izjava 8. Delegirane uredbe 2018/389
(
22
)	„Izuzeća” od načela pouzdane autentifikacije klijenta utvrđena su u Delegiranoj uredbi 2018/389 proširenjem članka 97. Direktive 2015/2366 na temelju razine rizika, iznosa, ponavljanja i kanala plaćanja koji se upotrebljava za izvršenje platne transakcije.
(
23
)	Člancima 10. do 18. Delegirane uredbe 2018/389 predviđaju se druga izuzeća od pouzdane autentifikacije, u slučajevima informacija o računu za plaćanje, samoposlužnih terminala za plaćanje prijevoza i naknada za parkiranje, provjerenih korisnika, ponavljajućih transakcija, kreditnih transfera između računa koje posjeduje ista fizička ili pravna osoba, transakcija male vrijednosti te sigurnih korporativnih postupaka i protokola plaćanja.
(
24
)
(
25
)	Platna kartica također može imati dvije različite funkcionalnosti kad se upotrebljava kao kreditna kartica i kao debitna kartica tako da ista bankovna kartica sadržava dva personalizirana platna instrumenta.
(
26
)	Obveza korisnika da obavješćuje pružatelja platnih usluga kada utvrdi gubitak, krađu, zlouporabu ili neovlaštenu uporabu platnog instrumenta.
(
27
)	Obveza pružatelja platnih usluga da korisniku stavi na raspolaganje sredstva kojima mu se omogućuje da zatraži prekid blokade platnog instrumenta.
(
28
)	Platitelj ne snosi financijske posljedice nakon obavješćivanja o gubitku, krađi ili zlouporabi platnog instrumenta.
(
29
)	Obveza pružatelja platnih usluga da dokaže da su platne transakcije autentificirane i izvršene.
(
30
)	Odgovornost pružatelja platnih usluga za neautorizirane platne transakcije.
(
31
)	Platitelj može biti obvezan snositi gubitke povezane s neautoriziranim platnim transakcijama, do najviše 50 eura, do kojih je došlo zbog uporabe izgubljenog ili ukradenog platnog instrumenta, ili zbog zlouporabe platnog instrumenta, ako je platitelj djelovao s namjerom prijevare ili nije ispunio obveze primjerene uporabe platnog instrumenta i zaštite sigurnosnih podataka (točka 1.) i platitelj ne snosi financijske posljedice nakon obavješćivanja o gubitku, krađi ili zlouporabi platnog instrumenta (točka 3.).
(
32
)
(
33
)	Tako je to na raspravi priznao DenizBank u odgovoru na VKI‑jeva očitovanja. Tvrdio je da „gotovo sve austrijske banke, osim tužene banke, u svojim općim uvjetima prodaje predviđaju da, nakon obavijesti o blokadi, NFC tehnologija mora biti i jest […] blokirana” (točka 5. VKI‑jevih pisanih očitovanja).
(
34
)	Presuda T‑Mobile Austria, t. 34.
(
35
)	Točke 36. do 51. ovog mišljenja
(
36
)	Vidjeti uvodne izjave 15., 21. i 96. Direktive 2015/2366. Presuda od 21. ožujka 2019., Tecnoservice Int. (C‑245/18, EU:C:2019:242, t. 28.) temeljila se na ciljevima automatizirane obrade i brzine plaćanja iz uvodnih izjava 40. i 43. Direktive 2007/64 kako bi se njezin članak 74. stavak 2. tumačio na način da se „njome ograničava odgovornost pružatelja platnih usluga kako platitelja tako i primatelja plaćanja, čime se na taj način ti pružatelji platnih usluga oslobađaju obveze provjere odgovara li jedinstvena identifikacijska oznaka koju je naveo korisnik platnih usluga osobi koja je navedena kao primatelj plaćanja”.
(
37
)	U tom slučaju, korisnik platnih usluga ima pravo otkazati okvirni ugovor bez naknade i s učinkom od bilo kojeg trenutka do datuma kada bi promjene bile provedene.
(
38
)	U specijaliziranoj literaturi postoje neke dvojbe o stvarnoj korisnosti pružanja te vrste informacija, ako je riječ o financijskom sektoru. Neki ex ante uređenje ugovornih uvjeta smatraju prikladnijim od pojašnjenja same prethodne informacije. Vidjeti, na primjer, Alfaro, J.: „Pružanje informacija manje zahtjevnim potrošačima - onima s nižim stupnjem obrazovanja - ne ide im u korist jer je količina razumijevanja, procesuiranja i shvaćanja posljedica pruženih im informacija koju moraju uložiti toliko visoka da im nije racionalno ulagati vrijeme i napor u njihovo razumijevanje, čak i ako im ih banke spontano pruže, tako da ti manje profinjeni potrošači ne ‚odaberu najbolje’ na temelju tih informacija”. Blog https://derechomercantilespana.blogspot.com, od 25. studenoga 2018., No todos los prestatarios son iguales: lecciones para el legislador.
(
39
)
(
40
)	Isti je bio slučaj s Direktivom 2007/64, kako se ističe u presudi od 25. siječnja 2017., BAWAG (C‑375/15, EU:C:2017:38, t. 45.).
(
41
)	Informacije se odnose, među ostalim pitanjima, na uporabu platnih usluga; naknade, kamatnu stopu i tečaj; komunikaciju između ugovornih strana; zaštitu i korektivne mjere; pravnu zaštitu te promjene i otkaz okvirnog ugovora.
(
42
)	U toj se odredbi pojašnjavaju uvjeti priopćavanja tog prijedloga, na papiru ili drugom trajnom nosaču podataka, njegovo priopćavanje prije datuma stupanja na snagu, rok za prešutnu suglasnost i mogućnost danu korisniku da se usprotivi promjeni i otkaže okvirni ugovor.
(
43
)	Sud koji je uputio zahtjev u odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku (str. 12.) upućuje na svoju sudsku praksu koja se odražava u različitim presudama (1Ob 210/12g; 2Ob 131/12x; 8Ob 58/14h; 9Ob 26/15m; 10Ob 60/17x) o ograničenjima prešutnog prihvaćanja ugovornih uvjeta. VKI se na raspravi pozvao i na presudu Bundesgerichtshofa (Savezni vrhovni sud, Njemačka) od 11. listopada 2007. (III ZR 63/07), na koju je pak Oberster Gerichtshof (Vrhovni sud) uputio u točki 2.20. svoje presude od 11. travnja 2013. (ECLI:OGH002:2013:0010OB00210.12G.0411.000) kako bi potvrdio da se „implicitna suglasnost” (prešutno prihvaćanje) ne može odnositi na bitne promjene ugovora.
(
44
)	U skladu s člankom 4. točkom 21. Direktive 2015/2366, okvirni ugovor znači „ugovor o platnim uslugama kojim se uređuje buduće obavljanje pojedinačnih i uzastopnih platnih transakcija te koji može sadržavati obvezu i uvjete za otvaranje računa za plaćanje”.