PERSONALERETTENS KENDELSE
(Første Afdeling)
19. oktober 2007
Sag F-23/07
M
mod
Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMEA)
»Personalesag – tjenestemænd – invaliditet – invaliditetsudvalg – afslag på indkaldelse heraf – åbenbar afvisning«
Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved M har nedlagt påstand om annullation af Det Europæiske Lægemiddelagenturs
afgørelse af 25. oktober 2006 om afslag på hans anmodning om nedsættelse af et invaliditetsudvalg og af Det Europæiske Lægemiddelagenturs
afgørelse af 31. januar 2007 om afslag på hans anmodning om erstatning.
Udfald: Sagen afvises. Hver part bærer sine egne omkostninger.
Sammendrag
1.      Tjenestemænd – søgsmål – akt, der indeholder et klagepunkt – afgørelse, som gentager resultatet i den oprindelige afgørelse
– rent bekræftende afgørelse – afvisning
(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)
2.      Tjenestemænd – søgsmål – annullationssøgsmål anlagt efter fristen – erstatningssøgsmål for at opnå samme resultat – afvisning
(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)
1.      En afgørelse, hvorved administrationen i mangel af en bedømmelse af den pågældende tjenestemands helbredstilstand alene gentager
sit afslag på nedsættelse af et invaliditetsudvalg, er udelukkende en bekræftende afgørelse, og ikke en ny afgørelse, som
får søgsmålsfristen til at løbe på ny, heller ikke selv om denne afgørelse er truffet i lyset af en lægerapport, der ikke
var til rådighed, da administrationen traf den oprindelige afgørelse.
(jf. præmis 40 og 43)
Henvisning til:
Domstolen, 20. maj 1987, sag 214/85, Gherardi Dandolo mod Kommissionen, Sml. s. 2163, præmis 15-17.
2.      En påstand om erstatning skal afvises, når en tjenestemand således forsøger at opnå samme resultat, som han ville have opnået,
hvis han havde fået medhold i et annullationssøgsmål, som han imidlertid har forsømt at anlægge rettidigt. En tjenestemand,
som har undladt inden for de i vedtægtens artikel 90 og 91 foreskrevne frister at anlægge et annullationssøgsmål til prøvelse
af en foranstaltning, som han anser for bebyrdende, kan ikke råde bod herpå ved at rejse krav om erstatning af det tab, han
har lidt på grund af foranstaltningen, og dermed opnå nye søgsmålsfrister.
(jf. præmis 45)
Henvisning til:
Domstolen, 14. februar 1989, sag 346/87, Bossi mod Kommissionen, Sml. s. 303, præmis 32.
Retten, 13. juli 1993, sag T-20/92, Moat mod Kommissionen_Sml. II, s. 799, præmis 46; 28. juni 2005, sag T-147/04, Ross mod Kommissionen_Sml. Pers. I-A, s. 171, og II, s. 771, præmis 48.