61990CJ0018_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom af 16. januar 1990, indgaaet til Domstolen den 22. januar 1990, har Cour du travail de Liège (Belgien) i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af samarbejdsaftalen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Kongeriget Marokko, undertegnet i Rabat den 27. april 1976 og godkendt paa Faellesskabets vegne ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2211/78 af 26. september 1978 (EFT L 264, s. 1, herefter benaevnt "aftalen").
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en tvist mellem Bahia Kziber, der er marokkansk statsborger, og Office national de l' emploi, Belgien, vedroerende en beslutning, hvorved det blev afslaaet at tilkende Kziber arbejdsloeshedsydelser.
3 Det fremgaar af hovedsagens akter, at Kziber bor hos sin far, der er marokkansk statsborger og pensionist i Belgien, hvor han har udoevet en loennet beskaeftigelse.
4 I henhold til artikel 124 i den belgiske kongelige anordning af 22. december 1963 om beskaeftigelse og arbejdsloeshed (Moniteur belge af 18.1.1964, s. 506) kan der udbetales arbejdsloeshedsydelser til unge arbejdstagere, der har afsluttet enten en fagskoleuddannelse eller en laerlingeuddannelse. Hvad angaar arbejdstagere, der er udenlandske statsborgere eller statsloese, indeholder artikel 125 i den kongelige anordning bestemmelse om, at disse kun har ret til de omhandlede arbejdsloeshedsydelser i det omfang, dette er fastsat i en international overenskomst.
5 Office national de l' emploi afslog at tilkende Kziber de omhandlede arbejdsloeshedsydelser med den begrundelse, at hun er marokkansk statsborger. Kziber anlagde sag ved Tribunal du travail de Liège til proevelse af dette afslag.
6 Cour du travail de Liège, for hvem den foernaevnte retsinstans' dom blev indanket, har udsat sagen, indtil Domstolen praejudicielt har truffet afgoerelse om foelgende spoergsmaal:
"Kan en medlemsstat opretholde en ordning, hvorefter ret til en social fordel som omhandlet i artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68 ikke bestaar for boern - som foelge af disses nationalitet - af arbejdstagere med statsborgerskab i et tredjeland (Marokko), som forsoerges af disse, naar Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab med tredjelandet har indgaaet en samarbejdsaftale, der indeholder en bestemmelse om ligebehandling, for saa vidt angaar social sikring, af vandrende arbejdstagere fra det paagaeldende land, som er beskaeftiget i Faellesskabet, og af medlemmer af deres familie, der bor hos dem?"
7 Vedroerende de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, retsforhandlingernes forloeb og de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
8 Med henblik paa en praecisering af genstanden for spoergsmaalet fra Cour du travail de Liège bemaerkes foelgende om aftalens formaal og de relevante bestemmelser.
9 Formaalet med aftalen er i henhold til artikel 1 at fremme et globalt samarbejde mellem de kontraherende parter med henblik paa at bidrage til Marokkos oekonomiske og sociale udvikling og at fremme en styrkelse af de kontraherende parters indbyrdes forbindelser. Dette samarbejde omfatter et oekonomisk, teknisk og finansielt samarbejde, jf. afsnit I, et handelssamarbejde, jf. afsnit II, og et samarbejde paa arbejdskraftomraadet, jf. afsnit III.
10 I henhold til artikel 40, der er indeholdt i afsnit III, som omhandler samarbejdet paa arbejdskraftomraadet, skal hver medlemsstat tilstaa arbejdstagere med marokkansk statsborgerskab, der er beskaeftiget paa dens omraade, en ordning, som, for saa vidt angaar arbejdsvilkaar og afloenning, udelukker enhver forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet.
11 I henhold til artikel 41, der ligeledes er indeholdt i afsnit III, skal der, jf. bestemmelsens stk. 1, og med forbehold af de foelgende stykker, over for arbejdstagere med marokkansk statsborgerskab og medlemmer af deres familie, der bor hos dem, anvendes en social sikringsordning, som udelukker enhver forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet i forhold til statsborgere i de medlemsstater, hvori de paagaeldende er beskaeftiget. I henhold til artikel 41, stk. 2, har marokkanske statsborgere, for saa vidt angaar visse former for ydelser, krav paa, at der sker en sammenlaegning af de forsikrings-, beskaeftigelses- og bopaelsperioder, som de har fuldfoert i forskellige medlemsstater, ifoelge artikel 41, stk. 3, har marokkanske arbejdstagere krav paa familieydelser for de medlemmer af deres familie, som bor inden for Faellesskabet, og i henhold til artikel 41, stk. 4, har marokkanske arbejdstagere ret til fri overfoersel til Marokko af pensioner og aldersrenter mv. Artikel 41, stk. 5, opstiller et princip om gensidighed med hensyn til ordningen efter artikel 41, stk. 1, 3 og 4, for saa vidt angaar arbejdstagere med statsborgerskab i medlemsstaterne.
12 I henhold til aftalens artikel 42 skal Samarbejdsraadet vedtage bestemmelser, som kan sikre anvendelsen af principperne i artikel 41.
13 Naar henses til de naevnte bestemmelser i aftalen, maa det praejudicielle spoergsmaal forstaas saaledes, at det i det vaesentlige oenskes afgjort, hvorvidt aftalens artikel 41, stk. 1, er til hinder for, at en medlemsstat afslaar til et familiemedlem til en marokkansk arbejdstager, der bor hos denne, at udbetale en ydelse, som unge arbejdssoegende i henhold til medlemsstatens lovgivning har krav paa, indtil de faar arbejde, med den begrundelse, at den arbejdssoegende er marokkansk statsborger.
14 Ved besvarelsen af dette spoergsmaal finder Domstolen det hensigtsmaessigt foerst at undersoege, hvorvidt aftalens artikel 41, stk. 1, kan paaberaabes ved en national retsinstans, og derefter, om bestemmelsen omfatter et medlem af en vandrende marokkansk arbejdstagers familie, der ansoeger om en ydelse som den i hovedsagen omhandlede.
Den umiddelbare anvendelighed af aftalens artikel 41, stk. 1
15 Det fremgaar af Domstolens faste praksis (jf. dom af 30.9.1987, sag 12/86, Demirel, Sml. s. 3719, praemis 14), at en bestemmelse i en aftale indgaaet af Faellesskabet med et tredjeland maa anses for umiddelbart anvendelig, naar der af dens ordlyd samt aftalens formaal og karakter kan udledes en klar og praecis forpligtelse, hvis opfyldelse og retsvirkninger ikke er betinget af, at der udstedes yderligere retsakter.
16 Ved vurderingen af, om aftalens artikel 41, stk. 1, opfylder disse kriterier, maa der i foerste raekke laegges vaegt paa bestemmelsens ordlyd.
17 Det bemaerkes herom, at artikel 41, stk. 1, efter sin ordlyd klart, praecist og ubetinget opstiller et forbud mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet af arbejdstagere med marokkansk statsborgerskab og deres familiemedlemmer, der bor hos dem, for saa vidt angaar social sikring.
18 Bestemmelsen i artikel 41, stk. 1, hvorefter dette forbud mod forskelsbehandling kun finder anvendelse med forbehold af bestemmelserne i de foelgende stykker, indebaerer, at for saa vidt angaar spoergsmaal om sammenlaegning af perioder, tilkendelse af familieydelser og overfoersel til Marokko af pensioner og aldersrenter m.v., gaelder forbuddet mod forskelsbehandling med de begraensninger, der er fastsat i artikel 41, stk. 2, 3 og 4. Det naevnte forbehold kan imidlertid ikke fortolkes saaledes, at forbuddet mod forskelsbehandling ikke er ubetinget, for saa vidt angaar alle andre spoergsmaal vedroerende social sikring.
19 Den omstaendighed, at den naermere gennemfoerelse af de i artikel 41 fastlagte principper i henhold til artikel 42, stk. 1, skal ske ved Samarbejdsraadets foranstaltning, kan heller ikke anses for at udelukke den umiddelbare anvendelighed af en bestemmelse, hvis opfyldelse og retsvirkninger ikke er betinget af, at der udstedes yderligere retsakter. Den funktion, som Samarbejdsraadet er blevet tillagt ved artikel 42, stk. 1, har, saaledes som generaladvokaten har anfoert i afsnit 12 i sit forslag til afgoerelse, til formaal at lette haandhaevelsen af forbuddet mod forskelsbehandling, og Samarbejdsraadet skal i givet fald traeffe bestemmelse om de foranstaltninger, der er noedvendige for at gennemfoere princippet om sammenlaegning i artikel 41, stk. 2, men varetagelsen af denne funktion kan ikke betragtes som en forudsaetning for en umiddelbar anvendelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling.
20 Endvidere bemaerkes, at det forhold, at princippet om forbud mod forskelsbehandling i artikel 41, stk. 1, vil kunne skabe umiddelbare retsvirkninger for marokkanske arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der bor hos dem i Faellesskabets medlemsstater, ikke kan anses for at stride mod formaalet med og karakteren af den aftale, som bestemmelsen er indeholdt i.
21 Som allerede anfoert har aftalen saaledes til formaal at fremme et globalt samarbejde mellem de kontraherende parter, herunder hvad angaar arbejdskraften. Den omstaendighed, at aftalen i det vaesentlige tilsigter at bidrage til Marokkos oekonomiske udvikling, og at den begraenser sig til at indfoere et samarbejde mellem parterne uden at sigte mod en associering eller en fremtidig marrokansk tiltraedelse af Faellesskaberne, er ikke til hinder for den umiddelbare anvendelighed af visse af aftalens bestemmelser.
22 Dette gaelder navnlig artiklerne 40 og 41, som er indeholdt i afsnit III - der vedroerer samarbejde paa arbejdskraftomraadet - og som ikke blot har karakter af programerklaeringer, men som med hensyn til arbejdsvilkaar, afloenning og social sikring opstiller et princip, der efter sin beskaffenhed indgaar i fastlaeggelsen af den enkelte borgers retsstilling.
23 Det maa herefter laegges til grund, at det foelger af ordlyden af artikel 41, stk. 1, saavel som af formaalet med og karakteren af den aftale, hvori artikel 41 findes, at bestemmelsen vil kunne skabe umiddelbare retsvirkninger.
Raekkevidden af aftalens artikel 41, stk. 1
24 Med henblik paa at fastslaa raekkevidden af princippet om forbud mod forskelsbehandling i aftalens artikel 41, stk. 1, skal indholdet af begrebet social sikring som anvendt i bestemmelsen foerst fastlaegges, og derefter skal indholdet af bestemmelsens arbejdstagerbegreb undersoeges, idet det paa grundlag heraf maa afgoeres, paa hvilke betingelser medlemmerne af en marokkansk arbejdstagers familie har krav paa sociale sikringsydelser.
25 Indholdet af begrebet social sikring i aftalens artikel 41, stk. 1, maa fastlaegges analogt med indholdet af det samme begreb i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet (konsolideret udgave EFT 1980 C 138, s. 1). Forordningens artikel 4, der fastlaegger dens materielle anvendelsesomraade, naevner blandt de sociale sikringsgrene, der opregnes i stk. 1, arbejdsloeshedsydelser, og de i hovedsagen omhandlede ydelser til unge arbejdsloese er blot en saerlig form for saadanne ydelser.
26 Det forhold, at aftalens artikel 41, stk. 2, i modsaetning til forordning nr. 1408/71 ikke naevner arbejdsloeshedsydelser blandt de former for ydelser, paa hvilke princippet om sammenlaegning af forsikringsperioder finder anvendelse, har udelukkende betydning ved spoergsmaal om sammenlaegning, hvorimod denne omstaendighed i mangel af en klar angivelse af, hvad de kontraherende parter har villet, ikke i sig selv kan give grundlag for at antage, at disse fra begrebet social sikring i aftalen har villet undtage arbejdsloeshedsydelser, der traditionelt anses for en social sikringsgren.
27 Hvad angaar begrebet arbejdstagere i aftalens artikel 41, stk. 1, bemaerkes, at dette omfatter saavel erhvervsaktive arbejdstagere som arbejdstagere, der har forladt arbejdsmarkedet efter at have naaet en saadan alder, at de har krav paa alderspension, eller efter at vaere blevet udsat for en af de begivenheder, der giver ret til ydelser inden for andre sociale sikringsgrene. Artikel 41, stk. 2 og 4, omtaler saaledes, for saa vidt angaar retten til sammenlaegning og til at overfoere ydelser til Marokko, udtrykkeligt ordninger vedroerende f.eks. alderspensioner, aldersrenter og ydelser i anledning af invaliditet, som arbejdstagere, der ikke laengere er erhvervsaktive, har krav paa.
28 Hvad endelig angaar spoergsmaalet om raekkevidden af de rettigheder, som bestaar for familiemedlemmer til marokkanske arbejdstagere, der bor hos disse, bemaerkes, at princippet i artikel 4 1, stk. 1, om forbud mod enhver form for forskelsbehandling inden for den sociale sikring paa grundlag af nationalitet indebaerer, at opfylder en person samtlige de betingelser, som i henhold til en national lovgivning er knyttet til retten til at oppebaere arbejdsloeshedsydelser i form af ydelser til unge arbejdssoegende, kan saadanne ydelser ikke naegtes den paagaeldende paa grund af hans eller hendes nationalitet.
29 Cour du travail de Liège' s spoergsmaal maa herefter besvares med, at aftalens artikel 41, stk. 1, skal fortolkes saaledes, at bestemmelsen er til hinder for, at en medlemsstat afslaar til et familiemedlem til en marokkansk arbejdstager, der bor hos denne, at udbetale en ydelse, som unge arbejdssoegende i henhold til medlemsstatens lovgivning har krav paa, indtil de faar arbejde, med den begrundelse, at den arbejdssoegende er marokkansk statsborger.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
30 De udgifter, der er afholdt af Forbundsrepublikken Tysklands regering, af Den Franske Republiks regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale retsinstans, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Cour du travail de Liège ved dom af 16. januar 1990, for ret:
Artikel 41, stk. 1, i samarbejdsaftalen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Kongeriget Marokko, undertegnet den 27. april 1976 i Rabat og godkendt paa Faellesskabets vegne ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2211/78 af 26. september 1978, skal fortolkes saaledes, at bestemmelsen er til hinder for, at en medlemsstat afslaar til et familiemedlem til en marokkansk arbejdstager, der bor hos denne, at udbetale en ydelse, som unge arbejdssoegende i henhold til medlemsstatens lovgivning har krav paa, indtil de faar arbejde, med den begrundelse, at den arbejdssoegende er marokkansk statsborger.