62001CJ0232_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-232/01,
angående en anmodning, som Politierechtbank te Mechelen (Belgien) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende straffesag mod
Hans Van Lent
at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 39 EF,
har
DOMSTOLEN (Femte Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, M. Wathelet, og dommerne D.A.O. Edward, P. Jann, S. von Bahr (refererende dommer) og A. Rosas,
generaladvokat: P. Léger
justitssekretær: ekspeditionssekretær M.-F. Contet,
efter at der er indgivet skriftlige indlæg af:
– den belgiske regering, først ved F. van de Craen, derefter ved A. Snoecx, som befuldmægtigede
– den danske regering ved J. Molde og J. Bering Liisberg, som befuldmægtigede
– den finske regering ved E. Bygglin, som befuldmægtiget
– Det Forenede Kongeriges regering ved G. Amodeo, som befuldmægtiget, bistået af barrister P. Whipple
– Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved H. van Lier og M. Patakia, som befuldmægtigede,
på grundlag af retsmøderapporten,
efter at der i retsmødet den 10. oktober 2002 er afgivet mundtlige indlæg af den danske regering ved J. Bering Liisberg, af den finske regering ved T. Pynnä, som befuldmægtiget, af Det Forenede Kongeriges regering ved P. Whipple og af Kommissionen ved H. van Lier, som befuldmægtiget,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den
5. december 2002,
afsagt følgende
Dom
Dommens præmisser
1. Ved kendelse af 11. juni 2001, indgået til Domstolen den 18. juni 2001, har Politierechtbank te Mechelen (kriminalret i Mechelen) i medfør af artikel 234 EF forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 10 EF og 39 EF.
De faktiske og retlige omstændigheder
2. Hans van Lent er belgisk statsborger med bopæl i Putte kommune (Belgien).
3. Ved en færdselskontrol i Willebroek (Belgien) søndag den 22. august 1999 blev det konstateret, at Hans van Lent førte en personbil med en luxembourgsk nummerplade.
4. Køretøjet var indregistreret i navnet Axus Luxembourg SA, et leasingselskab i Luxembourg og tilsyneladende uden hjemsted i Belgien. Hans van Lent forklarede, at han arbejdede som civilingeniør hos EDS SA (herefter »EDS«), Bascharage (Luxembourg), som havde stillet leasingkøretøjet til hans rådighed, uden at han skulle betale godtgørelse eller leje for brug af dette. EDS havde også et kontor i Antwerpen (Belgien).
5. Anklagemyndigheden tiltalte Hans van Lent for i strid med artikel 3, stk. 1, i kongelig anordning af 31. december 1953 om bestemmelser om indregistrering af motorkøretøjer og påhængsvogne ( Moniteur belge
af 9.1.1954, s. 87), som ændret ved kongelig anordning af 27. december 1993 ( Moniteur belge
af 18.1.1994, s. 954, herefter »kongelig anordning af 31. december 1953«) på offentlig vej at have ført et motorkøretøj, uden at dette forinden var blevet indregistreret i Belgien i ejerens navn.
6. Bestemmelsen har følgende ordlyd:
»Motorkøretøjer og påhængsvogne må kun køre på offentlig vej, såfremt de forinden, på anmodning fra ejeren og i hans navn, er blevet registreret i det i artikel 2 omhandlede register for motorkøretøjer og påhængsvogne [...]«
7. I henhold til artikel 4 i kongelig anordning af 31. december 1953 skal en anmodning om indregistrering af et motorkøretøj indgives til kontoret for vejtrafik ved anvendelse af en formular, der, når ansøgeren er en juridisk person, bl.a. skal angive dennes momsnummer eller, såfremt ansøgeren ikke har et momsnummer, dennes nationale registreringsnummer samt den fulde adresse på dennes hjemsted i Belgien.
8. Kongelig anordning af 31. december 1953 blev ophævet ved kongelig anordning af 20. juli 2001 om indregistrering af motorkøretøjer ( Moniteur belge
af 8.8.2001, s. 27022, herefter »kongelig anordning af 20. juli 2001«). I henhold til artikel 10, stk. 1, i kongelig anordning af 20. juli 2001 er brugeren af et motorkøretøj herefter bemyndiget til at registrere køretøjet i Belgien i det tilfælde, hvor ejeren af motorkøretøjet er afskåret fra at foretage indregistrering. De nye bestemmelser finder imidlertid ikke anvendelse på denne sag.
9. Under et retsmøde i Politierechtbank te Mechelen den 18. september 2000 forklarede Hans van Lent, at han udelukkende arbejdede for EDS SA i Luxembourg, men deltog i visse møder i Antwerpen. Han forklarede endvidere, at han ligeledes brugte køretøjet til private formål, idet han anvendte det til kørsel til sit hjem og i weekenderne.
10. Van Lent har for Retten gjort gældende, at artikel 3, stk. 1, i kongelig anordning af 31. december 1953 er i strid med »fællesskabsretten og navnlig det i Rom-traktaten sikrede princip om arbejdskraftens frie bevægelighed«.
Det præjudicielle spørgsmål
11. Da Politierechtbank te Mechelen er af den opfattelse, at tvisten således rejser spørgsmål om fortolkning af fællesskabsretten, har retten besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Er fællesskabsretten og artikel 39 EF (tidligere EF-traktatens artikel 48) og artikel 10 EF (tidligere EF-traktatens artikel 5) til hinder for, at en medlemsstat kræver indregistrering af et motorkøretøj, når køretøjet tilhører 1) et leasingselskab med hjemsted i en nabomedlemsstat og er leaset af brugerens (dvs. en arbejdstagers) arbejdsgiver, og 2) arbejdstageren har bopæl i den førstnævnte medlemsstat, nærmere bestemt 200 km fra arbejdspladsen, når arbejdstageren i ugens løb 3) bor i samme medlemsstat og anvender køretøjet i forbindelse med udøvelsen af sit arbejde og i sin fritid, herunder i weekender og i ferier?«
Om det præjudicielle spørgsmål
12. Med sit spørgsmål ønsker den nationale ret nærmere bestemt at få oplyst, om artikel 39 EF er til hinder for nationale bestemmelser i en medlemsstat, der forbyder en arbejdstager med bopæl i denne medlemsstat på medlemsstatens område at benytte et i en nabomedlemsstat indregistreret motorkøretøj, som tilhører et leasingselskab etableret i denne nabomedlemsstat, og som stilles til arbejdstagerens rådighed af dennes arbejdsgiver, der ligeledes er etableret i den anden medlemsstat.
13. Indledningsvis bemærkes, at selv om medlemsstaterne i mangel af en harmonisering på området har ret til at fastsætte betingelser for indregistrering af de biler, der kører på deres område, er de vedtagne foranstaltninger stadig omfattet af anvendelsesområdet for artikel 10 EF og artikel 39 EF (jf. analogt hermed dom af 24.10.2002, sag C-121/00, Hahn, Sml. I, s. 9193, præmis 34).
14. Enhver statsborger i en medlemsstat, som har gjort brug af sin ret i henhold til arbejdskraftens frie bevægelighed, og som har haft beskæftigelse i en anden medlemsstat end sin bopælsmedlemsstat, er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 39 EF, uanset sin bopæl og sit statsborgerskab (dom af 23.2.1994, sag C-419/92, Scholz, Sml. I, s. 505, præmis 9, og af 12.12.2002, sag C-385/00, De Groot, Sml. I, s. 11819, præmis 76).
15. Det følger endvidere af fast retspraksis, at alle EF-traktatens bestemmelser vedrørende den frie bevægelighed for personer skal gøre det lettere for fællesskabsborgerne at udøve erhvervsmæssig beskæftigelse af enhver art på hele Fællesskabets område, og at disse bestemmelser er til hinder for foranstaltninger, som kan skade disse borgere, såfremt de ønsker at udøve et erhverv på en anden medlemsstats område (dom af 7.7.1992, sag C-370/90, Singh, Sml. I, s. 4265, præmis 16, og af 15.6.2000, sag C-302/98, Sehrer, Sml. I, s. 4585, præmis 32, samt De Groot-dommen, præmis 77).
16. I den forbindelse må det konstateres, at bestemmelser, som forhindrer en statsborger i en medlemsstat i at forlade sit oprindelsesland med henblik på at udøve sin ret til fri bevægelighed, eller som får ham til at afholde sig herfra, herefter udgør hindringer for denne frihed, selv om de finder anvendelse uafhængigt af de pågældende arbejdstageres nationalitet (De Groot-dommen, præmis 78).
17. I denne sag fremgår det for det første, at artikel 3 i kongelig anordning af 31. december 1953 under omstændigheder som de foreliggende forbyder kørsel i Belgien med et køretøj indregistreret i en anden medlemsstat.
18. For det andet synes det faktisk at følge af artikel 3 og 4 i kongelig anordning af 31. december 1953, at arbejdstageren, altså Hans van Lent, ikke kan indregistrere køretøjet i Belgien, fordi han ikke ejer det, og at ejeren, altså leasingselskabet, heller ikke kan foretage indregistrering, fordi selskabet ikke er etableret i Belgien og ikke har et belgisk momsnummer, hvilket er nødvendigt for at foretage indregistrering af køretøjet.
19. Som generaladvokaten har anført i punkt 23 i sit forslag til afgørelse, følger det reelt heraf, at det er umuligt for en i Belgien bosat arbejdstager, der befinder sig i en situation som Hans van Lent, og som anvender køretøjet i forbindelse med sit arbejde og til at køre til sit hjem i Belgien i weekenden, at drage fordel af, at der stilles et køretøj tilhørende en i en anden medlemsstat etableret person til rådighed.
20. På samme måde kan sådanne bestemmelser medføre, at en i en medlemsstat etableret arbejdsgiver afstår fra at ansætte en arbejdstager bosat i en anden medlemsstat på grund af højere omkostninger og administrative vanskeligheder i forbindelse med en sådan ansættelse.
21. Det må fastslås, at en sådan foranstaltning, der bevirker, at en arbejdstager forhindres i at udnytte visse fordele, herunder bl.a. den fordel at få stillet en bil til rådighed, kan afholde ham fra at forlade sit oprindelsesland med henblik på at udøve sin ret til fri bevægelighed.
22. Under disse omstændigheder må det undersøges, om den begrænsning, der følger af de nationale bestemmelser, kan være berettiget.
23. De medlemsstater, som har afgivet indlæg i denne sag, har anført, at den af de nationale bestemmelser følgende indregistreringspligt for køretøjer er nødvendig af hensyn til færdselssikkerheden samt for at værne mod udhuling af medlemsstatens afgiftsgrundlag.
24. I den forbindelse må det blot konstateres, at eftersom køretøjet ikke kan indregistreres i Belgien, kan formålene med indregistreringspligten ikke opnås. Heraf følger, at begrænsningen af arbejdskraftens frie bevægelighed ikke kan være berettiget.
25. Denne konstatering indebærer imidlertid ikke, at den indregistreringsmulighed, der er skabt med kongelig anordning af 20. juli 2001, i en sag som den foreliggende kan berettige de hindringer, som i forhold til artikel 39 EF for en arbejdstagers vedkommende, eller i forhold til artikel 43 EF for en arbejdsgivers eller et leasingselskabs vedkommende, fremdeles måtte bestå som følge af den belgiske lovgivning.
26. Under disse omstændigheder må det præjudicielle spørgsmål besvares med, at artikel 39 EF er til hinder for nationale bestemmelser i en medlemsstat som de i denne sag foreliggende, hvorefter en i medlemsstaten bosat arbejdstager forbydes på dennes område at benytte et i en nabomedlemsstat indregistreret motorkøretøj, som tilhører et i denne nabomedlemsstat etableret leasingselskab, og som stilles til rådighed for arbejdstageren af dennes arbejdsgiver, der ligeledes er etableret i nabomedlemsstaten.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
27. De udgifter, der er afholdt af den belgiske regering, den danske regering, den finske regering og Det Forenede Kongeriges regering samt af Kommissionen, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser
kender
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedrørende de spørgsmål, der er forelagt af Politierechtbank te Mechelen ved kendelse af 11. juni 2001, for ret:
Artikel 39 EF er til hinder for nationale bestemmelser i en medlemsstat som de i denne sag foreliggende, hvorefter en i medlemsstaten bosat arbejdstager forbydes på dennes område at benytte et i en nabomedlemsstat indregistreret motorkøretøj, som tilhører et i denne nabomedlemsstat etableret leasingselskab, og som stilles til rådighed for arbejdstageren af dennes arbejdsgiver, der ligeledes er etableret i nabomedlemsstaten.