62021CJ0116_RES
Forenede sager C-116/21 P – C-118/21 P, C-138/21 P og C-139/21 P
Europa-Kommissionen
mod
VW m.fl.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 14. juli 2022
»Appel – personalesager – pension – vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union – artikel 20 i bilag VIII – tildeling af efterladtepension – længstlevende ægtefælle efter en tidligere tjenestemand, der har oppebåret alderspension – ægteskab indgået efter denne tjenestemands udtræden af tjenesten – betingelse om en minimumsvarighed på fem års ægteskab på datoen for tjenestemandens død – artikel 18 i bilag VIII – ægteskab indgået før tjenestemandens udtræden af tjenesten – betingelse om en minimumsvarighed på kun et års ægteskab – ulovlighedsindsigelse vedrørende artikel 20 i bilag VIII – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – artikel 20 – ligebehandlingsprincippet – artikel 21, stk. 1 – princippet om forbud mod forskelsbehandling på grund af alder – artikel 52, stk. 1 – ingen vilkårlig eller åbenbart uhensigtsmæssig sondring i forhold til det formål, som EU-lovgiver forfølger«
EU-ret – principper – ligebehandling – objektivt berettiget forskellig behandling – bedømmelseskriterier – anvendelse på en EU-retsakt
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 20; tjenestemandsvedtægten, bilag VIII, art. 18 og 20)
(jf. præmis 95-97 og 140-143)
Tjenestemænd – pensioner – efterladtepension – betingelser for tildeling af ydelse – forskellig behandling afhængigt af, om tidspunktet for ægteskabets indgåelse ligger før eller efter den afdøde tjenestemands udtræden af tjenesten – de to situationers sammenlignelige karakter med hensyn til indholdet af og formålet med efterladtepensionen og den fælles betingelse om en retlig forbindelse mellem ægtefællerne
(Tjenestemandsvedtægten, bilag VIII, art. 18-20 og 27)
(jf. præmis 98-100 og 102-108)
Tjenestemænd – pensioner – efterladtepension – betingelser for tildeling af ydelse – ægteskabets minimumsvarighed – forskellig behandling af længstlevende ægtefæller afhængigt af, om tidspunktet for ægteskabets indgåelse ligger før eller efter den afdøde tjenestemands udtræden af tjenesten – EU-lovgivers vide skønsbeføjelse – overholdelse af proportionalitetsprincippet – domstolsprøvelse – grænser – Unionens retsinstansers prøvelse af, om sondringen er hensigtsmæssig og nødvendig – ikke tilladt
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 20 og art. 52, stk. 1; tjenestemandsvedtægten, bilag VIII, art. 18 og 20)
(jf. præmis 127-130 og 144)
Tjenestemænd – pensioner – efterladtepension – betingelser for tildeling af ydelse – ægteskabets minimumsvarighed – forskellig behandling af længstlevende ægtefæller afhængigt af, om tidspunktet for ægteskabets indgåelse ligger før eller efter den afdøde tjenestemands udtræden af tjenesten – begrænsning af retten til ligebehandling og indirekte forskelsbehandling på grund af alder – berettigelse – bekæmpelse af svig – lovlighed – kontrol af forholdsmæssigheden
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 20, art. 21, stk. 1, og art. 52, stk. 1; tjenestemandsvedtægten, art. 1d og bilag VIII, art. 18 og 20)
(jf. præmis 139-142, 146-156 og 172-176)
Appel – anbringender – anbringender, der er rettet mod konklusioner i den appellerede dom, som ikke er genstand for kontraappel – retskraft – forkastet
(Domstolens procesreglement, art. 169, stk. 1, og art. 178, stk. 1)
(jf. præmis 180)
Resumé
VW, BT og RN havde alt efter omstændighederne indgået ægteskab eller på ny indgået ægteskab med EU-tjenestemænd, som ikke længere udførte tjeneste for en EU-institution på tidspunktet for indgåelsen af ægteskabet eller det nye ægteskab. Mindre end fem år efter dette tidspunkt afgik de tre ægtefæller ved døden.
De tre omhandlede kvinder indgav hver især i deres egenskab af længstlevende ægtefælle til en tidligere EU-tjenestemand en ansøgning om tildeling af efterladtepension.
Europa-Kommissionen afslog disse ansøgninger (herefter »de anfægtede afgørelser«) med den begrundelse, at VW, BT og RN ikke opfyldte betingelserne i artikel 20 i bilag VIII til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«). I henhold til denne bestemmelse er de længstlevende ægtefæller, der har indgået ægteskab med en tjenestemand efter dennes udtræden af tjenesten, ikke omfattet af muligheden for at få tildelt efterladtepension, når deres ægteskab har varet mindre end fem år. Derimod har de længstlevende ægtefæller, der har indgået ægteskab med en tjenestemand før dennes udtræden af tjenesten, i henhold til artikel 18 i bilag VIII til vedtægten ret til efterladtepension, når deres ægteskab har varet mindst et år.
I forbindelse med annullationssøgsmål anlagt af VW, BT og RN til prøvelse af de omtvistede afgørelser fastslog Retten, at artikel 20 i bilag VIII til vedtægten var i strid med ligebehandlingsprincippet, der er fastsat i artikel 20 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«), proportionalitetsprincippet for så vidt angår det af VW anlagte søgsmål og princippet om forbud mod forskelsbehandling på grund af alder, der er fastsat i chartrets artikel 21, stk. 1, for så vidt angår de af BT og RN anlagte søgsmål. Under disse omstændigheder tog Retten de af VW, BT og RN fremførte ulovlighedsindsigelser til følge og annullerede hver enkelt af de omtvistede afgørelser.
I forbindelse med appeller iværksat af Kommissionen og Rådet for Den Europæiske Union ophævede Domstolen Rettens domme og frifandt Kommissionen i de af VW, BT og RN anlagte søgsmål. Domstolen fastslog, at EU-lovgiver ved at fastsætte en forskellig minimumsvarighed for ægteskabet i artikel 18 og 20 i bilag VIII til vedtægten, for at længstlevende ægtefæller til afdøde tjenestemænd eller tidligere tjenestemænd kan opnå ret til efterladtepension, ikke havde udøvet det vide skøn, som tilkommer EU-lovgiver, på en vilkår og åbenbart uhensigtsmæssig måde.
Domstolens bemærkninger
Idet Domstolen bekræftede Rettens analyse, hvorefter de situationer, der er omfattet af artikel 18 og 20 i bilag VIII til vedtægten, er sammenlignelige, og idet den tog hensyn til den omstændighed, at EU-lovgiver ved at fastsætte en forskellig minimumsvarighed for ægteskabet i disse bestemmelser, havde behandlet sammenlignelige situationer forskelligt, fremhævede Domstolen, at i betragtning af den vide skønsbeføjelse, som EU-lovgiver råder over i forbindelse med vedtagelsen af vedtægtsbestemmelser, tilsidesættes ligebehandlingsprincippet som fastsat i chartrets artikel 20 kun, hvis lovgiver foretager en vilkårlig eller åbenbart uhensigtsmæssig sondring i forhold til det formål, der forfølges med den pågældende vedtægtsbestemmelse. Denne retspraksis finder ligeledes anvendelse i forbindelse med prøvelsen af det proportionalitetskrav, der er fastsat i chartrets artikel 52, stk. 1.
Det følger heraf, at Retten i de foreliggende tilfælde burde have begrænset sig til at undersøge, om den sondring, der foretages i artikel 20 i bilag VIII til vedtægten, sammenholdt med dette bilags artikel 18, mellem længstlevende ægtefæller til tjenestemænd eller tidligere tjenestemænd afhængigt af tidspunktet for ægteskabets indgåelse, ikke forekom »vilkårlig« eller »åbenbart uhensigtsmæssig« i forhold til det formål af almen interesse, der forfølges med disse bestemmelser. Eftersom Retten havde undersøgt, om denne sondring ikke forekom »urimelig« i forhold til det forfulgte formål af almen interesse, og eftersom den desuden havde undersøgt, om den betingelse om en minimumsvarighed på fem års ægteskab, der er fastsat i artikel 20 i bilag VIII til vedtægten, isoleret set og uafhængigt af betingelsen om en minimumsvarighed på et år, der er fastsat i dette bilags artikel 18, inden for rammerne af chartrets artikel 52, stk. 1, var forholdsmæssig i den forstand, at den ikke åbenbart går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette formål af almen interesse, havde Retten imidlertid tilsidesat omfanget af sin prøvelsesret og af denne grund begået en retlig fejl.
Følgelig ophævede Domstolen de anfægtede afgørelser fra Retten og traf efter at have konstateret, at sagerne var modne til påkendelse, endelig afgørelse herom.
I denne henseende fastslog Domstolen, at selv om EU-lovgiver har behandlet sammenlignelige situationer forskelligt ved at fastsætte en minimumsvarighed for ægteskabet i artikel 18 og 20 i bilag VIII til vedtægten, er denne forskelsbehandling ikke desto mindre begrundet i henhold til chartrets artikel 52, stk. 1.
Det fremgår af chartrets artikel 52, stk. 1, at der kun kan indføres begrænsninger i de rettigheder og friheder, der anerkendes ved chartret, såfremt disse for det første er fastlagt i lovgivningen, for det andet respekterer disse rettigheders og friheders væsentligste indhold, og for det tredje er nødvendige og faktisk svarer til mål af almen interesse, der er anerkendt af Unionen, eller et behov for beskyttelse af andres rettigheder og friheder.
I de foreliggende tilfælde var det ubestridt, at den forskellige behandling mellem længstlevende ægtefæller til tjenestemænd var fastlagt i lovgivningen, eftersom den følger af artikel 20 i bilag VIII til vedtægten, sammenholdt med dette bilags artikel 18. Disse bestemmelser fastsætter betingelser for ægteskabets minimumsvarighed, der er præcist angivet, og som definerer rækkevidden af begrænsningen i udøvelsen af retten til ligebehandling.
Ifølge Domstolen respekterer den begrænsning af ordningen for efterladtepension, som den omhandlede forskellige behandling indebærer, desuden det væsentligste indhold af ligebehandlingsprincippet. Denne begrænsning rejser nemlig ikke tvivl om ligebehandlingsprincippet som sådan, for så vidt som den kun vedrører spørgsmålet om ægteskabets minimumsvarighed, som de længstlevende ægtefæller til afdøde tjenestemænd eller tidligere tjenestemænd skal opfylde for at kunne få udbetalt efterladtepension, uden at disse ægtefæller fratages muligheden for at modtage en sådan pension i hvert af de tilfælde, der er nævnt i artikel 18 og 20 i bilag VIII til vedtægten.
Den nævnte begrænsning opfylder endvidere et mål af almen interesse, nemlig målet om at forhindre retsmisbrug og svig. I denne sammenhæng har betingelsen, hvorefter ægteskabet skal have varet i en bestemt periode, for at den længstlevende ægtefælle kan få tildelt efterladtepension, til formål at sikre, at forholdet mellem de pågældende personer er reelt og stabilt. Der er tale om et ensartet kriterium, der finder anvendelse uden forskel på alle de længstlevende ægtefæller, der er omfattet af artikel 18 og 20 i bilag VIII til vedtægten, og som ikke har til formål at skabe en formodning om, at der foreligger misbrug eller svig fra den længstlevende ægtefælles side, men at forhindre, at der begås et sådant misbrug eller svig.
Hvad endelig angår proportionalitetsvurderingen fastslog Domstolen, at det ikke forekom hverken vilkårligt eller åbenbart uhensigtsmæssigt i artikel 20 i bilag VIII til vedtægten at kræve, at ægteskabet skal have en længere minimumsvarighed end den, der er fastsat i dette bilags artikel 18. I det tilfælde, der er omhandlet i den nævnte artikel 20, som er kendetegnet ved, at ægteskabet indgås efter tjenestemandens udtræden af tjenesten, kan der nemlig forekomme en højere grad af tilskyndelse til at begå misbrug eller svig som følge af, at tjenestemandens død er blevet mere forudsigelig, og at tidspunktet herfor er rykket tættere på, eftersom denne udtræden, som det var tilfældet i de foreliggende sager, er sket som følge af pensionering.
På baggrund af de ovenfor anførte betragtninger konkluderede Domstolen, at eftersom den forskellige behandling, der er indført ved artikel 20 i bilag VIII til vedtægten, opfylder de kriterier, der er fastsat i chartrets artikel 52, stk. 1, er artikel 20 bilag VIII til vedtægten i overensstemmelse med ligebehandlingsprincippet som fastsat i chartrets artikel 20.
Idet Domstolen konstaterede, at den nævnte forskellige behandling også udgjorde en indirekte forskelsbehandling på grund af alder, fastslog den med henvisning til de samme grunde, at den forskellige behandling var i overensstemmelse med princippet om forbud mod forskelsbehandling på grund af alder, der er fastsat i chartrets artikel 21, stk. 1.