61983CJ0211_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevninger indgivet til Domstolens justitskontor henholdsvis den 20 . september 1983 ( sag 211/83 ) og den 21 . marts 1984 ( sag 78/84 ) har Krupp Stahl AG, Bochum, i medfoer af af EKSF-traktatens artikel 33, stk . 2, anlagt to sager med paastand om delvis annullation af artikel 14 b i Kommissionens generelle beslutning nr . 2177/83 af 28 . juli 1983 om forlaengelse af overvaagningsordningen og systemet for produktionskvoter for visse produkter for virksomhederne i jern- og staalindustrien ( EFT L 208, s . 1 ), som aendret ved Kommissionens generelle beslutning nr . 3280/83 af 8 . november 1983 ( EFT L 322, s . 35 ), samt om delvis annullation af artikel 14 B i den generelle beslutning nr . 234/84 af 31 . januar 1984 om forlaengelse af overvaagningsordningen og systemet for produktionskvoter for visse produkter for virksomhederne i jern- og staalindustrien ( EFT L 29, s . 1 ).
2 Ved staevninger indgivet til Domstolens justitskontor henholdsvis den 20 . september 1983 ( sag 212/84 ) og den 21 . marts 1984 ( sag 77/84 ), har Thyssen Stahl Aktiengesellschaft, Duisburg, i medfoer af EKSF-traktatens artikel 33, stk . 1 og stk . 2, anlagt to sager med paastand om delvis annullation af artikel 14 b i den generelle beslutning nr . 2177/83, som aendret ved den generelle beslutning nr . 3280/83, samt om delvis annullation af artikel 14 B i den generelle beslutning nr . 234/84 .
3 Disse fire sager vedroerer samme retsforhold, og Domstolen har derfor ved kendelse af 28 . november 1984 besluttet at forene dem med henblik paa den mundtlige forhandling og dommen . Forbundsrepublikken Tyskland har faaet tilladelse til at intervenere i de fire sager til stoette for de sagsoegende selskaber .
A, Tvistens genstand
4 Produktionskvotasystemet for virksomhederne i jern- og staalindustrien blev indfoert i 1980 med hjemmel i EKSF-traktatens artikel 58 ved Kommissionens generelle beslutning nr . 2794/80 af 31 . oktober 1980 om indfoerelse af et kvotasystem for staalproduktionen for virksomhederne i jern- og staalindustrien ( EFT L 291, s . 1 ). Det er blevet forlaenget flere gange, bl.a . ved de generelle beslutninger nr . 2177/83 og nr . 234/84, som denne sag drejer sig om . Begge disse beslutninger indeholder en bestemmelse, hvorefter der kan tildeles tillaegskvoter til virksomheder, der efter den 1 . januar 1980 har gennemfoert en vaesentlig reduktion af produktionskapaciteten .
5 Hjemmelen for tildeling af tillaegskvoter findes i beslutning nr . 2177/83 i artikel 14 b og i beslutning nr . 234/84 i artikel 14 B . I henhold til den foerstnaevnte bestemmelse, som affattet ved beslutning nr . 3280/83, kan Kommissionen »tildele tillaegskvoter til en virksomhed, hvis denne siden den 1 . januar 1980 har gennemfoert reduktioner af produktionskapaciteten, der mindst svarer til 3/4 af summen af de reduktioner af produktionskapaciteten, som er fastsat i virksomhedens omstruktureringsplan, og de reduktioner, som eventuelt er kraevet af Kommissionen i dennes beslutninger af 29 . juni 1983 vedroerende stoette til jern- og staalindustrien« .
Artikel 14 B i beslutning nr . 234/84 er en stort set enslydende bestemmelse ; dog kan en virksomhed herefter kun opnaa tillaegskvoter, saafremt den efter den 1 . januar 1980 har gennemfoert mindst 85% af den samlede reduktion af produktionskapaciteten, som er fastsat i virksomhedens omstruktureringsplan, og de reduktioner, som Kommissionen eventuelt har kraevet i sine beslutninger vedroerende stoette til jern- og staalindustrien .
6 De beslutninger af 29 . juni 1983, der naevnes i artikel 14 b i beslutning nr . 2177/83, er de ni beslutninger til den tyske, belgiske, engelske, franske, graeske, irske, italienske, luxembourgske og hollandske regering, hvorefter der i de paagaeldende medlemsstater kan ydes stoette med maksimalt 21,9 mia . ECU ( EFT L 227, s . 1 ff .). Disse beslutninger blev vedtaget i henhold til Kommissionens generelle beslutning nr . 2320/81 af 7 . august 1981 om faellesskabsregler for stoette til fordel for staalindustrien ( EFT L 228, s . 14 ), i det foelgende benaevnt anden stoetteordning .
7 Sagsoegerne har ikke anfaegtet ordningen, hvorefter staalproducenter kan opnaa tillaegskvoter som modydelse for disse virksomheders indsats for at nedbringe deres produktionskapacitet . De betingelser, Kommissionen har fastsat for tildeling af saadanne tillaegskvoter, er imidlertid efter sagsoegerens opfattelse udformet saaledes, at de begunstiger de virksomheder, der foerst sent har gennemfoert omstruktureringer, paa bekostning af de producenter, der som Krupp og Thyssen har truffet omstruktureringsforanstaltninger helt tilbage fra 1974, da krisen i jern- og staalindustrien begyndte .
8 Thyssen har nedlagt paastand om annullation af de to anfaegtede bestemmelser, for saa vidt disse lader tildelingen af tillaegskvoter bero paa kriterier, som ikke goer det muligt at tage hensyn til kapacitetsnedskaeringer, der er gennemfoert foer den 1 . januar 1980 . Krupp har nedlagt paastand om annullation, for saa vidt der i henhold til de to bestemmelser alene kan tildeles tillaegskvoter til virksomheder, der efter den 1 . januar 1980 har gennemfoert en vis procentdel ( henholdsvis 75% og 85% ) af de nedskaeringer af produktionskapaciteten, som er fastsat i et omstruktureringsprogram, samt for saa vidt der ifoelge de to bestemmelser kun kan tildeles tillaegskvoter til virksomheder, der har gennemfoert en vis procentdel af de kapacitetsnedskaeringer, som Kommissionen har stillet krav om i sine beslutninger om stoette til jern- og staalindustrien .
9 Begge sagsoegere har grundet deres soegsmaal paa EKSF-traktatens artikel 33, stk . 2, hvorefter virksomhederne kan anlaegge sag om generelle beslutninger, som de finder indebaerer magtfordrejning i forhold til dem . Ifoelge sagsoegerne og intervenienten beror magtfordrejningen i den foreliggende sag paa den vilkaarlighed og forskelsbehandling, der kommer til udtryk i tre momenter i de anfaegtede bestemmelser, nemlig :
, valget af datoen den 1 . januar 1980 som referencedato ;
, betingelsen om, at der skal foreligge en omstruktureringsplan ;
, henvisningen til beslutningerne om stoette .
Disse tre momenter har nemlig til formaal eller til foelge at begunstige de virksomheder, der, i kraft af offentlig stoette, hvis lovlighed er tvivlsom, foerst sent har nedskaaret deres produktionskapacitet .
10 Thyssen har desuden paaberaabt sig EKSF-traktatens artikel 33, stk . 1 og stk . 2, og har herved gjort gaeldende, at de anfaegtede beslutninger i forhold til Thyssen har karakter af individuelle beslutninger, idet Kommissionen ved hjaelp af den valgte referencedato umiddelbart kunne udpege nogle bestemte virksomheder, der saaledes paa forhaand var kendt af Kommissionen som vaerende berettiget til tillaegskvoter . Denne sagsoeger mener derfor udover magtfordrejning at kunne paaberaabe sig andre soegsmaalsgrunde og har i den forbindelse gjort gaeldende, at de anfaegtede beslutninger er utilstraekkeligt begrundede og dermed ulovlige som foelge af vaesentlige formelle mangler
11 Kommissionen har nedlagt paastand om afvisning af sagerne i det omfang, det er gjort gaeldende, at den har tilsidesat vaesentlige formforskrifter, idet de anfaegtede generelle beslutninger paa ingen maade har karakter af individuelle beslutninger i forhold til Thyssen ; i oevrigt har Kommissionen paastaaet frifindelse . Kommissionen har i oevrigt paapeget, at en delvis annullation af de to omtvistede bestemmelser, som paastaaet af sagsoegerne, reelt svarer til en fuldstaendig annullation, da det er vanskeligt, for ikke at sige umuligt, at paavise, hvad der ville blive tilbage af de to bestemmelser efter en saadan delvis annullation .
B, Referencedatoen
12 Sagsoegerne og den tyske regering har for det foerste gjort gaeldende, at anvendelsen af datoen 1 . januar 1980 som referencedato er vilkaarlig, eftersom det allerede lang tid forinden havde vist sig, at det var noedvendigt at omstrukturere jern- og staalsektoren i dybden . Kommissionen meddelte allerede i 1977, at man stod i begreb med at tage skridt til at nedbringe den overskydende produktionskapacitet i Faellesskabet . Systemet med tillaegskvoter havde alene kunnet tjene dette formaal, og dermed vaere et egnet bidrag til krisebekaempelsen, saafremt man havde fastsat den 1 . januar 1978 som referencedato . Anvendelsen af denne referencedato ville nemlig have medfoert, at tildelingen af tillaegskvoter havde vaeret en rimelig beloenning til de virksomheder, der i overensstemmelse med Kommissionens maalsaetning i tide havde draget konsekvenserne af krisen i jern- og staalindustrien og nedsat deres produktionskapacitet, saa snart dette havde vist sig noedvendigt .
13 Sagsoegerne og den tyske regering har dernaest gjort gaeldende, at valget af datoen den 1 . januar 1980 er udtryk for forskelsbehandling . De sagsoegende virksomheder gjorde nemlig allerede foer 1980 en indsats for at nedsaette deres overskydende produktionskapacitet ved egne midler, mens andre staalproducenter, navnlig i Belgien, Frankrig, Italien og Det forenede Kongerige, holdt urentable eller ligefrem udtjente produktionsanlaeg i gang, i flere tilfaelde med offentlig stoette . De anfaegtede bestemmelser udelukker som foelge af den valgte referencedato, at der tages hensyn til omstruktureringsforanstaltninger, der er gennemfoert i tiden foer den 1 . januar 1980, hvorved der gives en fortrinsstilling til de virksomheder, der foerst for sent har nedskaaret deres kapacitet, samtidig med at de producenter, der i tide har ydet et bidrag til loesning af krisen i jern- og staalindustrien forfordeles .
14 Kommissionen har anfoert, at sagsoegernes og den tyske regerings standpunkt beror paa et utilstraekkeligt kendskab til den funktion, de omtvistede bestemmelser har inden for rammerne af omstruktureringspolitikken, samt vidner om en manglende forstaaelse af betydningen af de kriterier, der bestemmer anvendelsen af det omtvistede tillaegskvotesystem . Kommissionen har herved i foerste raekke gjort gaeldende, at der allerede i 1980, nemlig ved artikel 4 i den generelle beslutning 2794/80, navnlig ved bestemmelsens stk . 4 og stk . 5, der indeholder saerregler om tilpasningen af referenceproduktionen til allerede gennemfoerte omstruktureringsforanstaltninger, er taget hensyn til omstruktureringsforanstaltninger fra tiden foer 1980 . Produktionskvoterne fastsaettes paa grundlag af virksomhedernes referenceproduktion, ved at anvende reduktionssatser paa disse, og fordelen ved en forhoejelse af referenceproduktionen vil derfor vaere slaaet igennem ved den beregning af produktionskvoterne, der er sket i henhold til de senere beslutninger, der som de anfaegtede beslutninger har forlaenget kvotasystemet . Paa denne baggrund har man i disse beslutninger maattet anvende datoen den 1 . januar 1980 som referencedato for herved at undgaa de uligheder, der ville opstaa, saafremt lukninger fra tiden foer 1980 endnu en gang blev beloennet med en kvoteforhoejelse .
15 Kommissionen har dernaest gjort gaeldende, at valget af 1 . januar 1980 som referencedato er saa meget mere velbegrundet, som 1980 var det aar, hvor kvotasystemet blev indfoert, og den foerste stoetteordning blev fastsat, samt at »de generelle maal for staal« i forbindelse hermed blev beregnet for tidsrummet 1980-1985 . Det fremgik af disse beregninger, at den overskydende kapacitet for varmvalsede produkter inden for Faellesskabet uden radikale omstruktureringsforanstaltninger og paa grundlag af den produktionskapacitet, der fandtes i 1980, ville stige til ca . 47,9 mio ton i 1985 . Paa baggrund heraf saa Kommissionen sig i 1983 noedsaget til at give bestemmelser, der yderligere tilskyndede til gennemfoerelse af en hurtig omstrukturering . Da denne var omfattet af maalene for 1980-1985, var anvendelsen af skaeringsdatoen 1 . januar 1980 helt logisk .
16 Domstolen skal foerst bemaerke, at det fremgaar af det af Kommissionen anfoerte, at den referencedato, der blev fastsat med henblik paa tildeling af tillaegskvoter, ikke blev valgt tilfaeldigt ; den var et led i en flerstrenget helhedsordning, der navnlig tog sigte paa en nedsaettelse af produktionen og nedskaering af produktionskapaciteten i jern- og staalindustrien, og den var afstemt efter de oevrige elementer i ordningen, der selv var en del af den politik for jern- og staalindustrien, som Kommissionen og Raadet gradvis havde udformet .
17 Det skal dernaest bemaerkes, at Kommissionen soegte at tage hensyn til den omstruktureringsindsats, der var konstateret allerede foer 1980, idet den inden for rammerne af den i 1980 indfoerte kvotaordning tilvejebragte en ordning vedroerende tilpasning af referenceproduktionen ; spoergsmaalet, om denne ordning har virket hensigtsmaessigt, er ikke rejst under naervaerende sag . Da Kommissionen saaledes tilvejebragte en hjemmel for at forhoeje referenceproduktionen paa baggrund af de omstruktureringsbestraebelser, der var fuldfoert i tiden indtil 1980, samt fastsatte bestemmelser om tildeling af tillaegskvoter som et modstykke til de kapacitetsnedskaeringer, der var gennemfoert efter 1 . januar 1980, kan det udelukkes, at den har haft til hensigt at begunstige visse virksomheder eller virksomhedsgrupper . Det vil herefter alene vaere at efterproeve, om den saaledes udformede ordning alligevel har haft diskriminerende virkninger .
18 I denne forbindelse bemaerkes indledningsvis, at de sagsoegende selskaber under hele sagen har argumenteret ud fra en sammenligning mellem paa den ene side de virksomheder, der, som sagsoegerne selv, i god tid har gennemfoert de noedvendige lukninger af urentable anlaeg uden at modtage stoette, og paa den anden side de virksomheder, i andre medlemsstater end Forbundsrepublikken Tyskland, der kun har overlevet ved hjaelp af stoette og ikke har haft tanke paa omstrukturering, foer Kommissionen tvang dem hertil . En saadan inddeling af virksomhederne i jern-og staalindustrien svarer imidlertid ikke til de virkelige forhold ; der findes saaledes staerkt subventionerede virksomheder, der paa et meget tidligt tidspunkt har gennemfoert lukninger af visse produktionsanlaeg eller fabrikker, mens andre hverken har modtaget stoette eller gennemfoert kapacitetsnedskaeringer . Opdelingen af virksomhederne i to grupper er dernaest for saa vidt ikke adaekvat, som der herved ses bort fra de individuelle, subventionsuafhaengige forskelle mellem virksomhederne, navnlig for saa vidt angaar omstruktureringens betydning for beskaeftigelsessitutationen, for den tekniske modernisering og for den lokale oekonomi .
19 Herefter kan anbringendet om forskelsbehandling kun tillaegges betydning, saafremt det af sagens faktum fremgaar, at der er vaesentlig forskel paa de kvoter, sagsoegerne har faaet tildelt, og dem, der er tildelt andre lignende virksomheder, der ikke har gennemfoert omstruktureringsforanstaltninger foer 1980, og saafremt det maa antages, at denne forskel er en foelge af de omtvistede bestemmelser . Hverken sagens akter eller de under forhandlingerne for Domstolen fremkomne oplysninger giver nogen stoette for at statuere, at dette har vaeret tilfaeldet . Det fremgaar tvaertimod, at der for aarene 1983 og 1984 i henhold til de omtvistede bestemmelser er tildelt tillaegskvoter til en engelsk virksomhed, British Steel Corporation, til fem tyske virksomheder, nemlig Hoesch, Krupp, Peine-Salzgitter, Kloeckner og Maxhuette, samt til en italiensk virksomhed, Italsider ; sagsoegernes anbringender ses herefter ikke at have stoette i faktum .
20 Af det anfoerte foelger, at anbringendet om, at referencedatoen er udtryk for et vilkaarligt og diskriminerende valg, skal forkastes .
C, Omstruktureringsplan
21 Sagsoegerne og den tyske regering har gjort gaeldende, at tildelingen af tillaegskvoter bliver vilkaarlig, naar den sker paa den betingelse, at der er gennemfoert kapacitetsnedskaeringer i henhold til en af Kommissionen godkendt omstruktureringsplan . De lukninger af produktionsanlaeg, der er sket uafhaengigt af saadanne planer, har i lige saa hoej grad bidraget til gennemfoerelsen af en dybtgaaende omstrukturering af sektoren .
22 Disse tre procesdeltagere har desuden gjort gaeldende, at kravet til virksomhederne om, at der skal foreligge en omstruktureringsplan, kan give anledning til forskelsbehandling, idet saadanne programmer alene er udarbejdet med henblik paa opnaaelse af stoette paa grundlag af foerste eller anden stoetteordning . Sagsoegerne var foerst i 1983 noedsaget til at ansoege om en saadan stoette, hvorfor de ikke havde omstruktureringsplaner klar, dengang de anfaegtede bestemmelser blev vedtaget, og saaledes paa forhaand var afskaaret fra at drage fordel af disse bestemmelser
23 Kommissionen har heroverfor anfoert, at anvendelsen i de to anfaegtede bestemmelser af ordet »omstruktureringsprogram«, henholdsvis »omstruktureringsplan«, ikke er ensbetydende med, at vedkommende virksomhed skal have en omstruktureringsplan i den i stoetteordningerne forudsatte betydning . En omstruktureringsplan i den i de anfaegtede bestemmelser forudsatte betydning foreligger, naar en virksomhed kan fremlaegge dokumentation for, at de noedvendige nedskaeringer er ivaerksat . Dette resultat foelger klart af artikel 14 b, stk . 2, i beslutning nr . 2177/83 og af artikel 14 B, stk . 2, i beslutning nr . 234/84, hvorefter virksomhederne skal vedlaegge deres ansoegninger om tillaegskvoter »behoerig dokumentation« .
24 Kommissionen har paa et spoergsmaal fra Domstolen vedroerende betydningen af begrebet »omstruktureringsplan« for saa vidt angaar en virksomhed, der har gennemfoert kapacitetsnedskaeringer foer den 1 . januar 1980 og ikke har modtaget stoette, oplyst, at en virksomhed i denne situation skal fremlaegge en plan, hvoraf det fremgaar, at den er villig til at bidrage til gennemfoerelsen af de generelle maal for staal i tidsrummet 1980-1985 ved nettonedskaeringer af produktionskapaciteten .
25 Indledningsvis bemaerkes, at det ikke kan kritiseres, at Kommissionen som led i bekaempelsen af den dybtgaaende krise i jern- og staalindustrien soeger at lede omstruktureringsforloebet i en bestemt retning ved hjaelp af en flerhed af foranstaltninger, herunder kvotasystemet . Det er ikke udtryk for vilkaarlighed, naar det i denne forbindelse kraeves, at de kapacitetsnedskaeringer, der kan danne grundlag for tildeling af tillaegskvoter, udgoer et sammenhaengende hele, der er i overens stemmelse med en omstruktureringsplan for virksomheden, der foelger de generelle omstruktureringsmaalsaetninger, Faellesskabets institutioner har opstillet .
26 Formuleringen af de omtvistede bestemmelser viser desuden, at den omstruktureringsplan, der er en forudsaetning for at faa tildelt tillaegskvoter, ikke noedvendigvis er identisk med en omstruktureringsplan i den i stoetteordningerne forudsatte betydning . Det fremgaar nemlig af bestemmelserne, at produktionskapacitetsnedskaeringen enten skal vaere fastsat i vedkommende virksomheds omstruktureringsplan eller vaere paalagt af Kommissionen i beslutningerne vedroerende stoette til jern-og staalindustrien .
27 Det kan herefter ikke anses for godtgjort, at henvisningen til en omstruktureringsplan har medfoert vilkaarlighed eller forskelsbehandling .
D, Sammenhaengen med beslutningerne om stoette
28 Indledningsvis bemaerkes, at sagsoegerne har draget lovligheden af Kommissionens politik vedroerende stoette til jern- og staalindustrien i tvivl . De har i saa henseende gjort gaeldende, at Kommissionens beslutninger paa dette omraade ikke er vedtaget under iagttagelse af EKSF-traktatens artikel 4 og har givet anledning til usikkerhed med hensyn til de kapacitetsnedskaeringer, der er paalagt de enkelte virksomheder . Det er imidlertid ikke lovligheden af Kommissionens beslutninger om stoette, der er omtvistet i naervaerende sag, men derimod om det er lovligt, naar artikel 14 b i beslutning nr . 2177/83, som aendret ved beslutning nr . 3280/83, og artikel 14 B i beslutning nr . 234/84 henviser til disse beslutninger .
29 Sagsoegerne og den tyske regering har i denne forbindelse gjort gaeldende, at stoetteordningen og kvotasystemet ikke har samme formaal, samt at tildelingen af kvoter derfor ikke kan afhaenge af, om der modtages offentlig stoette . De har herved anfoert, at Kommissionen kan tillade stoette efter kriterier, der er helt forskellige fra dem, der anerkendes i forbindelse med kvotasystemet . Naar bestemmelserne i beslutningerne om stoette alligevel er tillagt relevans ved gennemfoerelsen af kvotasystemet, kan dette kun vaere udformet med det formaal at begunstige de virksomheder, der har modtaget stoette .
30 Krupp har som et eksempel paa denne retsstridige anvendelse af kvotasystemet naevnt, at Kommissionen i 1983 afslog selskabets ansoegning om tillaegskvoter med den begrundelse, at dets omstruktureringsplan var utilstraekkelig, hvorefter det imidlertid fik tildelt de omhandlede kvoter, efter at det havde besluttet sig til at ansoege om stoette .
31 Kommissionen har forsvaret sin stoettepolitik og har anfoert, at der i forbindelse med fordelingen af byrden ved omstruktureringen i henhold til stoetteordningen ikke er udoevet forskelsbehandling over for sagsoegerne eller over for tyske virksomheder i almindelighed .
32 Vedroerende det af Krupp omtalte eksempel har Kommissionen gjort gaeldende, at den foerste ansoegning om tillaegskvoter blev afvist, fordi den foreslaaede reduktion af produktionskapaciteten ikke var tilstraekkelig stor, og at Kommissionen foerst senere inden for rammerne af stoetteordningen kunne paalaegge en stoerre nedskaering . Det omhandlede eksempel er i oevrigt en god illustration af, at det har vaeret relevant at anvende beslutningerne om stoette som kriterium i de anfaegtede bestemmelser .
33 Sagsoegerne og den tyske regering anser det for angribeligt, at der i kvotasystemet anvendes kriterier, der indgaar i en anden ordning, nemlig stoetteordningen . Heroverfor staar imidlertid den kendsgerning, at stoetten til jern- og staalindustrien ifoelge stoetteordningerne kun skal ydes i det omfang, den er absolut noedvendig for jern- og staalindustriens fortsatte bestaaen, dvs . i det omfang stoettens formaal netop er at bidrage til omstruktureringen i sektoren . For saa vidt angaar kvotasystemet er der tale om en ordning, der, da den blev indfoert i 1980, havde karakter af et kortsigtet kriseindgreb ; men krisens forvaerring og udviklingen i Faellesskabets politik for jern- og staalindustrien har medfoert, at ordningen blev forlaenget som et middel i forbindelse med omstruktureringsbestraebelserne . Dette gaelder saaledes for de omtvistede bestemmelser, der har til formaal at tilskynde virksomhederne til kapacitetsnedskaeringer .
34 Formaalet med begge de omhandlede ordninger er saaledes at fremme omstruktureringen, selv om de er hjemlet ved forskellige bestemmelser og kriterierne for deres anvendelse er forskellige . Der er derfor ikke noget vilkaarligt eller diskriminerende i, at oplysninger, der tilvejebringes i forbindelse med anvendelsen af den ene ordning, benyttes som kriterier ved anvendelsen af den anden .
35 Det kan herefter ikke betragtes som magtfordrejning, jfr . EKSF-traktatens artikel 33, at de to omtvistede bestemmelser for saa vidt angaar den konkret kraevede omstruktureringsindsats henholder sig til Kommissionens beslutninger vedroerende stoette til jern- og staalindustrien .
E, Sammenfatning
36 Det foelger af det anfoerte, at anbringendet om magtfordrejning skal forkastes .
37 Af det anfoerte foelger endvidere, at anvendelsen af referencedatoen den 1 . januar 1980 i de omtvistede bestemmelser ikke har haft til formaal eller til foelge at udpege nogle bestemte virksomheder, der saaledes paa forhaand var kendt af Kommissionen som vaerende berettiget til tillaegskvoter . Det af Thyssen forfaegtede synspunkt, at der herved er sket en saadan konkretisering, at de to omhandlede generelle beslutninger maa anses for individuelle beslutninger i forhold til Thyssen, kan derfor ikke tiltraedes .
38 Domstolen kan herefter ikke paakende det anbringende om vaesentlige formelle mangler, som denne sagsoeger har fremsat under henvisning til EKSF-traktatens artikel 33, stk . 1 .
39 Sagsoegte vil herefter i det hele vaere at frifinde .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
40 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger . Sagsoegerne har tabt sagen og boer derfor afholde sagens omkostninger . Intervenienten afholder sine egne omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Sagsoegte frifindes .
2 ) Sagsoegerne afholder sagens omkostninger ; intervenienten afholder sine egne omkostninger .