62023CJ0543_RES
Sag C-543/23 [Gnattai] (
i
)
AR
mod
Ministero dell’Istruzione e del Merito
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Padova)
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 4. september 2025
»Præjudiciel forelæggelse – socialpolitik – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – § 4 – lærere, som har opnået erhvervserfaring på visse skoler, der driftsmæssigt og organisatorisk ikke henhører under staten – fastansættelse på statslige skoler – beregning af ancienniteten med henblik på fastsættelse af lønnen – national lovgivning, hvorefter der ikke tages hensyn til tjenesteperioder, der er tilbagelagt på visse skoler, der driftsmæssigt og organisatorisk ikke henhører under staten – forskelsbehandling, der er baseret på et andet kriterium end kriteriet om arbejdsforholdets tidsbegrænsede eller tidsubegrænsede varighed – artikel 20 og 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – anvendelse heraf – ingen gennemførelse af EU-retten«
Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – spørgsmål om EU-retten finder anvendelse – spørgsmål, der henhører under behandlingen af sagens realitet – spørgsmål antaget til realitetsbehandling
(Art. 267 TEUF)
(jf. præmis 27)
Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – nødvendigheden af med tilstrækkelig præcision at give Domstolen oplysninger om de faktiske omstændigheder og tilknytningen mellem tvisten i hovedsagen og de EU-retlige bestemmelser, som er omhandlet i de præjudicielle spørgsmål – rækkevidde – anmodning, der indeholder tilstrækkelige oplysninger om den faktiske og retlige sammenhæng – Domstolens mulighed for at give den forelæggende ret et hensigtsmæssigt svar – formaliteten
[Art. 267 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 20 og 21; Domstolens procesreglement, art. 94, litra c)]
(jf. præmis 28-31)
Socialpolitik – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – direktiv 1999/70 – anvendelsesområde – forskelle i behandlingen af arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse og arbejdstagere med tidsubegrænset ansættelse, som befinder sig i en sammenlignelig situation – omfattet
(Rådets direktiv 1999/70, bilag, § 4)
(jf. præmis 34 og 35)
Socialpolitik – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – direktiv 1999/70 – forbud mod forskelsbehandling af arbejdstagere i tidsbegrænset ansættelse – arbejdstager med tidsbegrænset ansættelse ansat som fastansat – beskæftigelsesperioder, der er tilbagelagt på skoler, der driftsmæssigt og organisatorisk ikke henhører under staten – manglende hensyntagen til disse perioder med henblik på beregning og fastsættelse af anciennitet og løn i forbindelse med ansættelsen som fastansat lærer på en statslig skole – lovlighed
(Rådets direktiv 1999/70, bilag, § 4, stk. 1)
(jf. præmis 36-46, 49 og 50 samt domskonkl.)
Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – anmodning om fortolkning af Unionens charter om grundlæggende rettigheder – national lovgivning, der ikke udgør en foranstaltning til gennemførelse af EU-retten – Domstolen ikke kompetent
(Art. 267 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 51, stk. 1)
(jf. præmis 56-64)
Resumé
I forbindelse med en præjudiciel forelæggelse fra Tribunale di Padova (retten i Padova, Italien) vedrørende fastansættelse ved statslige skoler udtalte Domstolen sig, henset til § 4, stk. 1, i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, der er knyttet som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF (
1
), om den manglende hensyntagen i den nationale lovgivning til anciennitet i tjenesten for lærere, der har opnået erhvervserfaring på visse skoler, der driftsmæssigt og organisatorisk ikke henhører under staten, men som sidestilles med statslige skoler.
AR, der er lærer i italiensk, historie og geografi, arbejdede på en »akkrediteret« skole som omhandlet i italiensk lovgivning (
2
) i perioden fra 2002 til 2007 i henhold til fem tidsbegrænsede kontrakter. Den 1. september 2008 blev AR fastansat af Ministero dell’Istruzione e del Merito (uddannelses- og meritministeriet) (herefter »undervisningsministeriet«) som lærer på en statslig skole. Ved denne ansættelse indplacerede undervisningsministeriet denne lærer i den lønklasse, der svarer til »nul års anciennitet« med den begrundelse, at artikel 485 i lovdekret nr. 297/1994 (
3
) ikke gjorde det muligt ved beregningen af AR’s anciennitet at tage hensyn til de år, hvor han havde været ansat på den akkrediterede skole.
AR anlagde sag ved Tribunale di Padova (retten i Padova) med påstand om, at undervisningsministeriet skulle tage hensyn til den anciennitet i tjenesten, som han havde optjent i forbindelse med sin ansættelse på den akkrediterede skole, idet han gjorde gældende, at artikel 485 i lovdekret nr. 297/1994 udgør en tilsidesættelse af rammeaftalens § 4 og af artikel 20 og 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«).
På denne baggrund forelagde den forelæggende ret Domstolen en anmodning om præjudiciel afgørelse. Den forelæggende ret var navnlig i tvivl om, hvorvidt det er foreneligt med rammeaftalens § 4, at der med henblik på fastsættelsen af den berørte lærers løn ikke var taget hensyn til den erhvervserfaring, der tidligere var opnået på akkrediterede skoler.
Domstolens bemærkninger
Indledningsvis bemærkede Domstolen, at princippet om forbud mod forskelsbehandling, der er fastsat i chartrets artikel 21, stk. 1, er et særligt udtryk for ligebehandlingsprincippet, som er et generelt princip i EU-retten, og som er fastsat i chartrets artikel 20. For så vidt angår forskelsbehandlinger mellem arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse og fastansatte, der befinder sig i en sammenlignelig situation, er disse principper blevet gennemført og konkretiseret af direktiv 1999/70, og navnlig § 4 i rammeaftalen, der er opført som bilag til dette direktiv.
Hvad angår rammeaftalens anvendelighed på en lærer, der befinder sig i AR’s situation, finder denne aftale anvendelse på alle arbejdstagere, der præsterer en arbejdsydelse mod vederlag inden for rammerne af et tidsbegrænset arbejdsforhold, der binder dem til deres arbejdsgiver. Den omstændighed alene, at en arbejdstager har opnået status som fastansat, udelukker ikke, at den pågældende under visse omstændigheder kan påberåbe sig princippet om forbud mod forskelsbehandling i rammeaftalens § 4. Eftersom AR for den forelæggende ret havde gjort gældende, at han var genstand for en forskelsbehandling for så vidt angår medregningen af de undervisningsperioder, der var tilbagelagt som arbejdstager med tidsbegrænset ansættelse, finder rammeaftalen principielt anvendelse på en lærer, der befinder sig sagsøgerens situation.
Domstolen bemærkede således, at rammeaftalens § 4, stk. 1, fastsætter et forbud mod at behandle personer med tidsbegrænset ansættelse mindre gunstigt med hensyn til ansættelsesvilkår end sammenlignelige fastansatte, hvis dette udelukkende er begrundet i kontraktens tidsbegrænsede varighed, og forskelsbehandlingen ikke er begrundet i objektive forhold. Rammeaftalens § 4, stk. 4, indeholder samme forbud for så vidt angår bestemmelser, hvorefter der ved særlige ansættelsesvilkår kræves tilbagelagt en bestemt tjenesteperiode.
Selv om bestemmelser om tjenesteperioder, der skal tilbagelægges med henblik på at kunne blive indplaceret i en lønramme, såsom bestemmelserne i artikel 485 i lovdekret nr. 297/1994, henhører under begrebet »ansættelsesvilkår« i rammeaftalens § 4, stk. 1, blev princippet om forbud mod forskelsbehandling udelukkende gennemført og konkretiseret ved rammeaftalens § 4 for så vidt angår forskelsbehandlinger mellem arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse og fastansatte, der befinder sig i en sammenlignelig situation. Rammeaftalens § 4 tilsigter nemlig kun at bringe princippet om ikkediskrimination i anvendelse på arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse for at forhindre, at en arbejdsgiver udnytter sådanne arbejdsforhold til at fratage disse arbejdstagere rettigheder, der indrømmes fastansatte. Det følger heraf, at en forskelsbehandling, der er baseret på et andet kriterium end ansættelsesforholdets tidsbegrænsede eller tidsubegrænsede varighed, ikke er omfattet af forbuddet i rammeaftalens § 4.
Domstolen fastslog i det foreliggende tilfælde, at den forskelsbehandling, der fulgte af artikel 485 i lovdekret nr. 297/1994, ikke var baseret på ansættelsesforholdets tidsbegrænsede eller tidsubegrænsede karakter, men på arten af den uddannelsesinstitution, hvor de berørte arbejdstagere havde opnået deres erhvervserfaring.
Selv hvis det under disse omstændigheder antages, at lærere med tidsbegrænset ansættelse på akkrediterede skoler (
4
) inden undervisningsministeriet fastansættelse af dem og fastansatte lærere på statslige skoler arbejder i samme virksomhed som omhandlet i rammeaftalens § 3, stk. 2, og disse to grupper af arbejdstagere befinder sig i sammenlignelige situationer, fastslog Domstolen, at en forskellig behandling som den, der følger af dette lovdekrets artikel 485, ikke er omfattet af forbuddet i rammeaftalens § 4.
Domstolen fastslog følgelig, at rammeaftalens § 4 ikke er til hinder for en national lovgivning, som ikke fastsætter, at der ved beregningen og fastsættelsen af læreres anciennitet og løn i forbindelse med en fastansættelse af dem på en statslig skole skal tages hensyn til tjenesteperioder, som de pågældende lærere tidligere har tilbagelagt inden for rammerne af en tidsbegrænset eller tidsubegrænset ansættelse på visse skoler, hvis drift og organisation ikke henhører under staten, men som i henhold til denne lovgivning sidestilles med statslige skoler, til trods for at den nævnte lovgivning fastsætter, at tjenesteperioder, der er tilbagelagt af lærere, som er ansat på statslige skoler, navnlig af fastansatte, tages i betragtning ved beregningen og fastsættelsen af disse læreres anciennitet og løn.
Hvad angik spørgsmålet om, hvorvidt ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling, der er fastsat i chartrets artikel 20 og 21, er til hinder for den nævnte nationale lovgivning, konkluderede Domstolen, at chartret ikke finder anvendelse på samme nationale lovgivning, da denne nationale lovgivning ikke gennemfører EU-retten som omhandlet i chartrets artikel 51, stk. 1. Domstolen fandt, at eftersom den forskellige behandling, som artikel 485 i lovdekret nr. 297/1994 indebærer, ikke er baseret på den tidsbegrænsede eller tidsubegrænsede karakter af de pågældende arbejdstageres ansættelsesforhold, har anvendelsen af artikel 485 således ingen direkte tilknytning til forbuddet mod forskelsbehandling i rammeaftalens § 4. Den nævnte artikel 485 har desuden ikke nogen tilknytning til nogen anden bestemmelse i EU-retten. Domstolen havde følgelig ikke kompetence til at besvare dette spørgsmål.
(
i
) – Den foreliggende sags navn er et vedtaget navn. Det svarer ikke til et navn på en part i sagen.
(
1
) – Rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, som blev indgået den 18.3.1999 (herefter »rammeaftalen«), der er opført som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28.6.1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (EFT 1999, L 175, s. 43).
(
2
) – Artikel 1, stk. 2, i legge n. 62 - Norme per la parità scolastica e disposizioni sul diritto allo studio e all’istruzione (lov nr. 62 om bestemmelser om akkreditering af skoler og om ret til uddannelse og undervisning) af 10.3.2000 (GURI nr. 67 af 21.3.2000).
(
3
) – Decreto legislativo no 297 - Approvazione del testo unico delle disposizioni legislative vigenti in materia di istruzione, relative alle scuole di ogni ordine e grado (lovdekret nr. 297 om godkendelse af den konsoliderede lovtekst vedrørende bestemmelserne om undervisning på skoler af enhver art og på alle niveauer) af 16.4.1994 (GURI nr. 115 af 19.5.1994, almindeligt tillæg nr. 79, herefter »lovdekret nr. 297/1994«).
(
4
) – Som omhandlet i artikel 1, stk. 2, i lov nr. 62/2000.