62024TJ0092_RES
Sag T-92/24
ETI Gıda Sanayi ve Ticaret AŞ
mod
Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret
Rettens dom (Tredje Afdeling) af 3. september 2025
»EU-design – ugyldighedssag – registreret EU-design, som gengiver en emballage – et ældre nationalt figurmærke – ugyldighedsgrund – benyttelse i et senere design af et kendetegn, hvis indehaver har ret til at forbyde en sådan benyttelse – artikel 25, stk. 1, litra e), i forordning (EF) nr. 6/2002 – retten til forsvar – omfanget af appelkammerets prøvelse«
EU-design – ugyldighedsgrunde – brug af et kendetegn i et senere design – sammenligning af det omtvistede design med kendetegnet – relevant kundekreds
[Rådets forordning nr. 6/2002, art. 25, stk. 1, litra e)]
(jf. præmis 37 og 54)
EU-design – ugyldighedsgrunde – brug af et kendetegn i et senere design – brug af et tegn, der ligner kendetegnet – omfattet
[Rådets forordning nr. 6/2002, art. 25, stk. 1, litra e)]
(jf. præmis 38-40)
EU-design – ugyldighedsgrunde – brug af et kendetegn i et senere design – sammenligning af det omtvistede design med kendetegnet – risiko for forveksling
[Rådets forordning nr. 6/2002, art. 25, stk. 1, litra e); Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2015/2436, art. 10, stk. 2, litra b)]
(jf. præmis 42, 43, 45 og 100)
EU-design – ugyldighedsgrunde – brug af et kendetegn i et senere design – sammenligning af det omtvistede design med kendetegnet – lighed mellem de pågældende varer eller tjenesteydelser – bedømmelseskriterier – varer eller tjenesteydelser, der supplerer hinanden
[Rådets forordning nr. 6/2002, art. 25, stk. 1, litra e)]
(jf. præmis 48-51)
EU-design – ugyldighedsgrunde – brug af et kendetegn i et senere design – sammenligning af det omtvistede design med kendetegnet – design, der gengiver en emballage – figurmærket KRAX
[Rådets forordning nr. 6/2002, art. 25, stk. 1, litra e)]
(jf. præmis 53, 55, 56, 75, 80, 84, 90, 94 og 99)
Resumé
I forbindelse med annullationssøgsmål, der var anlagt af Eti Gıda Sanayi ve Ticaret AŞ, frifandt Retten Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO), idet den for første gang udtalte sig om den materielle ret, der finder anvendelse ratione temporis på området for EU-design, navnlig inden for rammerne af de tvister, der er omhandlet i artikel 25, stk. 1, litra e), i forordning nr. 6/2002 (
1
), og præciserede den retspraksis, der følger af denne bestemmelse, samt de nærmere regler for dens gennemførelse.
Sagsøgeren, Eti Gıda Sanayi ve Ticaret AŞ, indgav tre ansøgninger om registrering af design til Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO): den første den 13. juli 2007 (Eti mod EUIPO – Star Foods E.M. (Emballager) (sag T-92/24)) og de to andre den 28. oktober 2016 (Eti mod EUIPO – Star Foods E.M. (Udsmykning til emballageposer) (sag T-83/24) og Eti mod EUIPO – Star Foods E.M. (Udsmykning til emballageposer) (sag T-91/24)). De to sidstnævnte registrerede design gengiver en udsmykning til emballageposer og det førstnævnte gengiver en emballage. De produkter, som disse design skulle anvendes på, svarer til henholdsvis »tasker [emballage] ([u]dsmykning til-)« og »emballager« (
2
).
Den 21. januar 2019 indgav Star Foods E.M. SRL til EUIPO to begæringer om, at to af disse design skulle erklæres ugyldige med den begrundelse, at brugen af ældre nationale tegn gjorde det muligt at forbyde brugen af kendetegnene i de omtvistede design (
3
). Disse begæringer var baseret på det ældre rumænske ordmærke KRAX og tre ældre rumænske figurmærker, der indeholdt ordbestanddelen »krax«, og som alle var registreret for »næringsmidler af korn«. Den 21. februar 2020 indgav selskabet en tredje begæring om ugyldighed på grundlag af det rumænske figurmærke KRAX, der var registreret for varer såsom »snacks, navnlig snacks fremstillet af kornprodukter ved ekspansion og ekstrudering, med forskellige aromaer«.
Ugyldighedsafdelingen tog de tre ugyldighedsbegæringer til følge. Efterfølgende indgav sagsøgeren tre klager til prøvelse af disse afgørelser ved appelkammeret ved EUIPO, som afslog klagerne, idet appelkammeret konkluderede, at det var med rette, at ugyldighedsafdelingen havde erklæret de omtvistede design ugyldige i henhold til artikel 25, stk. 1, litra e), i forordning nr. 6/2002, sammenholdt med den rumænske varemærkelovs artikel 36, stk. 2, litra b), eftersom der var risiko for forveksling.
I denne forbindelse anlagde sagsøgeren tre søgsmål ved Retten med påstand om annullation af disse afgørelser.
Rettens bemærkninger
Retten fastslog indledningsvis, at henset til datoen for indgivelsen af ansøgningerne om registrering af de to design, der gengiver en udsmykning til emballageposer, dvs. den 28. oktober 2016, som er afgørende for fastlæggelsen af, hvilken materiel ret der finder anvendelse, var de faktiske omstændigheder i det foreliggende tilfælde reguleret af de materielle bestemmelser i forordning nr. 6/2002 i den tidligere affattelse og den rumænske varemærkelov i den affattelse, der var gældende på dette tidspunkt.
Hvad dernæst angår de tre omhandlede design henviste Retten til praksis vedrørende ugyldighed som omhandlet i artikel 25, stk. 1, litra e), i forordning nr. 6/2002 i den tidligere affattelse. I henhold til denne bestemmelse kan et design erklæres ugyldigt, hvis et kendetegn benyttes i et senere design, og EU-retten eller medlemsstatens lovgivning vedrørende sådanne tegn giver indehaveren af kendetegnet ret til at forbyde en sådan brug. Det følger af retspraksis, at en begæring om at erklære et EF-design ugyldigt, der støttes på ugyldighedsgrunden i den nævnte bestemmelse, kun kan gives medhold, såfremt det er fastslået, at den relevante kundekreds vil være af den opfattelse, at der i det EF-design, som er genstand for denne begæring, er gjort brug af det kendetegn, der er påberåbt til støtte for ugyldighedsbegæringen. Undersøgelsen af denne ugyldighedsgrund skal støttes på den relevante kundekreds’ opfattelse af kendetegnet, der er påberåbt til støtte for denne grund, samt på det helhedsindtryk, som nævnte tegn fremkalder hos denne kundekreds.
Den nævnte ugyldighedsgrund indebærer imidlertid ikke nødvendigvis en fuldstændig og detaljeret gengivelse af et ældre kendetegn i et senere EF-design. Selv om visse af det pågældende tegns elementer således ikke findes i det omtvistede EF-design, eller andre elementer er blevet tilføjet, kan der være tale om en »brug« af nævnte tegn, navnlig hvis de udeladte eller tilføjede elementer spiller en sekundær rolle. Dette er så meget desto mere korrekt, fordi kundekredsen kun har et ufuldstændigt billede i erindringen af de varemærker, der er registreret i medlemsstaterne, eller af EU-varemærker. Denne betragtning gælder for alle typer af kendetegn. I tilfælde, hvor der ved brugen af et kendetegn i et senere EF-design udelades visse af kendetegnets sekundære elementer, eller i tilfælde af tilføjelser af sådanne elementer til samme tegn, vil den relevante kundekreds derfor ikke nødvendigvis gøre sig disse ændringer af det pågældende tegn klart. Tværtimod ville en kunde kunne tænke, at der i det senere EF-design er gjort brug af nævnte tegn, således som dette er bevaret i kundens erindring. Det følger heraf, at artikel 25, stk. 1, litra e), i forordning nr. 6/2002 i den tidligere affattelse finder anvendelse i tilfælde, hvor der i et senere EF-design ikke blot er gjort brug af et identisk tegn i forhold til det, der er påberåbt til støtte for ugyldighedsbegæringen, men også af et lignende tegn.
Hvad endvidere angår den rumænske varemærkelov fastslog Retten, at indehaveren af et varemærke i henhold til denne lovs artikel 36, stk. 2, litra b), i det væsentlige kan anmode den kompetente ret om at forbyde erhvervsmæssig brug af et tegn, som, fordi det er identisk med eller ligner varemærket, eller fordi de varer eller tjenesteydelser, hvorpå tegnet er anbragt, er af samme lignende art, giver anledning til en risiko for forveksling i offentlighedens bevidsthed, herunder risikoen for, at der antages at være en forbindelse mellem tegnet og varemærket. Denne bestemmelse gennemfører i rumænsk ret artikel 10, stk. 2, litra b), i direktiv 2015/2436 (
4
), hvis ordlyd er identisk med artikel 5, stk. 1, litra b), i direktiv 2008/95 (
5
). Udtrykket »risiko for forveksling« i denne lovs artikel 36, stk. 2, litra b), skal derfor fortolkes i lyset af retspraksis vedrørende artikel 5, stk. 1, litra b), i direktiv 2008/95 og artikel 10, stk. 2, litra b), i direktiv 2015/2436. Risikoen for, at det i omsætningskredsen kan antages, at de pågældende varer eller tjenesteydelser hidrører fra den samme virksomhed eller i givet fald fra økonomisk forbundne virksomheder, udgør nærmere bestemt en »risiko for forveksling« som omhandlet i denne sidstnævnte bestemmelse. Der skal foretages en helhedsvurdering af risikoen for forveksling i offentlighedens bevidsthed under hensyntagen til alle de relevante faktorer i det foreliggende tilfælde.
Endelig fremhævede Retten i lyset af disse betragtninger, at den foreliggende sag vedrørte omfanget af beskyttelsen af et varemærke, nærmere bestemt spørgsmålet om, hvorvidt indehaveren af dette ældre varemærke kan forbyde brugen af sit kendetegn i det omtvistede design. Retten tog derfor ikke hensyn til det indtryk, der vækkes hos en informeret bruger, eller det omtvistede designs individuelle eller nye karakter som omhandlet i artikel 4-6 i forordning nr. 6/2002.
Efter at have undersøgt, om der forelå en risiko for forveksling med hensyn til produkternes handelsmæssige oprindelse som omhandlet i artikel 25, stk. 1, litra e), i forordning nr. 6/2002 i den tidligere affattelse, sammenholdt med den rumænske varemærkelovs artikel 36, stk. 2, litra b), fastslog Retten derfor, at appelkammeret ikke havde begået nogen fejl ved at konkludere, at der forelå en sådan risiko.
(
1
) – Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 af 12.12.2001 om EF-design (EFT 2002, L 3, s. 1).
(
2
) – Disse produkter henhører under henholdsvis klasse 32.00 og 9.03 i Locarnoarrangementet af 8.10.1968 vedrørende oprettelse af en international klassifikation af industrielle design, som ændret.
(
3
) – Den ugyldighedsgrund, der er fastsat i artikel 25, stk. 1, litra e), i den tidligere affattelse, sammenholdt med artikel 36, stk. 2, litra b) og c), i lege nr. 84 privind mărcile și indicațiile geografice (lov nr. 84 om varemærker og geografiske betegnelser) af 15.4.1998 (Monitorul Oficial al României nr. 337 af 8.5.2014, herefter »den rumænske varemærkelov«).
(
4
) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/2436 af 16.12.2015 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EUT 2015, L 336, s. 1).
(
5
) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95/EF af 22.10.2008 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EUT 2008, L 299, s. 25).