61994CJ0001_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-1/94,
angående en begäran enligt artikel 177 i EEG-fördraget, från Consiglio di Stato (Italien), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiggjorda målet mellan
Cavarzere Produzioni Industriali SpA m.fl.
och
Ministero dell'Agricoltura e delle Foreste m.fl.
angående tolkningen av rådets förordning (EEG) nr 1785/81 av den 30 juni 1981 om den gemensamma organisationen av marknaden för socker (EGT nr L 177, s. 4) och av rådets förordning (EEG) nr 193/82 av den 26 januari 1982 om allmänna bestämmelser för överföring av kvoter inom sockersektorn (EGT nr L 21, s. 3),
meddelar
DOMSTOLEN
(femte avdelningen)
sammansatt av C. Gulmann, avdelningsordförande, P. Jann, J.C. Moitinho de Almeida, D.A.O. Edward och L. Sevón, domare,
generaladvokat: P. Léger,
justitiesekreterare: H.A. Rühl, avdelningsdirektör,
med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:
- Cavarzere Produzioni Industriali SpA och Saccarifera del Rendina SpA genom S. Panunzio, A. Guarino och F. Sette, advokater i Rom,
- ISI - Industria Saccarifera Italiana Agro-Industriale SpA, genom L.F. Paolucci, advokat i Bologna,
- den italienska regeringen, genom professor U. Leanza, chefsjurist vid utrikesdepartementet, biträdd av I-M Braguglia, avvocato dello Stato,
- Europeiska gemenskapernas kommission, genom E. de March, juridisk rådgivare, i egenskap av ombud, biträdd av A. Dal Ferro, advokat i Vicenza,
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
efter att Cavarzere Produzioni Industriali SpA, Saccarifera del Rendina SpA, ISI - Industria Saccarifera Italiana Agro-Industriale SpA, Eridania-Zuccherifici Nazionali SpA samt Industria Sarda Zuccheri SpA, företrädda av P. Crocetta, advokat i Genua, den italienska regeringen och kommissionen har avgivit muntliga yttranden vid sammanträdet den 6 april 1995,
och efter att den 1 juni 1995 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Consiglio di Stato har genom beslut av den 24 april 1992, vilket inkommit till domstolen den 4 januari 1994, i en begäran om förhandsavgörande med stöd av artikel 177 i EEG-fördraget, ställt sex frågor angående tolkningen av rådets förordning (EEG) nr 1785/81 av den 30 juni 1981 om den gemensamma marknaden för socker (EGT nr L 177, s. 4, nedan kallad "förordning nr 1785/81") och av rådets förordning (EEG) nr 193/82 av den 26 januari 1982 om allmänna bestämmelser för överföring av kvoter inom sockersektorn (EGT nr L 21, s. 3, nedan kallad "förordning nr 193/82").
2 Dessa frågor har väckts inom ramen för talan av företagen Cavarzere Produzioni Industriali SpA och Saccarifera del Rendina SpA, som ingår i Gruppo Saccarifero Veneto (nedan kallad "GSV"), mot ministerierna för jordbruk och skog, industri, handel och hantverk i syfte att erhålla ogiltigförklaring av tre ministerdekret angående fördelningen av kvoter för sockerproduktion för regleringsåren 1986/87, 1987/88 och 1988/89. I detta förfarande har bland andra företagen ISI - Industria Saccarifera Italiana Agro-Industriale SpA (nedan kallat "ISI"), liksom Eridania-Zuccherifici Nazionali SpA och Industria Sarda Zuccheri SpA intervenerat.
3 Den gemensamma organisationen av marknaden för socker regleras av rådets förordning nr 1785/81 och omfattar bland annat ett system av kvoter för produktion av socker. Förordningen skiljer mellan tre sorters kvoter. A-kvoten, som motsvarar konsumtionen inom gemenskapen, kan säljas fritt inom den gemensamma marknaden och avsättningen garanteras genom ett interventionspris. B-kvoten är den del av sockerproduktionen som överstiger A-kvoten utan att ändå överstiga en "maximikvot" som är lika med A-kvoten justerad med en koefficient. Den kan även säljas fritt inom den gemensamma marknaden, men utan garantin i form av ett interventionspris, och kan exporteras till tredje land med exportbidrag. C-kvoten slutligen är den produktion som överstiger "maximikvoten" (A-kvoten plus B-kvoten). Denna kvot kan bara säljas i tredje land och något exportbidrag utgår inte.
4 I artikel 24 i förordning nr 1785/81 fastställs A- och B-baskvantiteterna för varje medlemsstat och det föreskrivs att dessa, på de villkor som stadgas i förordningen, skall fördela en A-kvot och en B-kvot till vart och ett av de sockertillverkande företag som är etablerade på deras territorium. Kvoterna hänför sig till ett regleringsår som börjar den 1 juli ett år och slutar den 30 juni följande år.
5 Enligt den ursprungliga lydelsen av förordning nr 1785/81 gällde systemet med kvoter endast för regleringsåren 1981/82 till 1985/86. Systemet har dock förlängts till att gälla mellan regleringsåren 1986/87 och 1990/91 genom rådets förordning (EEG) nr 934/86 av den 24 mars 1986 om ändring av förordning nr 1785/81 (EGT nr L 87, s. 1, nedan kallad "förordning nr 934/86").
6 I artikel 1.2 i förordning nr 934/86, som ersätter artikel 23 i förordning nr 1785/81, föreskrivs att: "För regleringsåren 1986/87 och 1987/88 skall, utan att det påverkar artikel 25, A- och B-kvoterna för de sockerproducerande företagen ... vara lika med de kvoter som företagen blev tilldelade för regleringsåret 1985/86". Vidare har i rådets förordning (EEG) nr 1107/88 av den 25 april 1988 om ändring av förordning nr 1785/81 (EGT nr L 110, s. 20, nedan kallad "förordning nr 1107/88") kvoterna på samma sätt bestämts för regleringsåren 1988/89 till 1990/91.
7 Enligt artikel 25.1 i förordning nr 1785/81 får medlemsstater omfördela A-kvoter och B-kvoter mellan företagen med beaktande av samtliga berörda parters intressen och i synnerhet sockerbetsproducenternas och sockerrörsproducenternas.
8 Villkoren för detta "handlingsutrymme" anges i punkt 2 i samma artikel, som lyder:
"Medlemsstaterna får minska A-kvoten och B-kvoten för vart och ett av de sockertillverkande företag ... som är etablerat på deras territorium med en sammanlagd kvantitet som, för den period som avses i artikel 23.1, inte får överstiga 10 procent av den A-kvot eller av den B-kvot som fastställts för vart och ett av företagen i enlighet med artikel 24.
Den begränsning till 10 procent som anges i första stycket skall inte gälla i Italien ... i de fall omfördelningen av kvoterna sker på grundval av planer för en omstrukturering inom sockerbets- och sockerrörsodlingen och sockertillverkningen i det berörda området, men endast i den utsträckning det är nödvändigt för att möjliggöra genomförandet av dessa planer.
..."
9 Enligt artikel 25.3 i samma förordning skall de kvantiteter som frigjorts ur en A-kvot eller B-kvot omfördelas av medlemsstaterna till ett eller flera andra företag som är etablerade inom deras territorium.
10 Slutligen föreskrivs i artikel 25.4 att rådet skall anta allmänna bestämmelser om förändring av kvoter, särskilt i anslutning till sammanslagningar och försäljningar av företag. Sådana regler har antagits i rådets ovan nämnda förordning nr 193/82 om allmänna bestämmelser för överföring av kvoter inom sockersektorn.
11 I den senare föreskrivs i artikel 7 att i de fall då en medlemsstat tillämpar artikel 25.2 i förordning nr 1785/81 skall den fördela de justerade kvoterna före den 1 mars, i avsikt att tillämpa dem det påföljande regleringsåret.
12 Vad gällde regleringsåret 1986/87 föreskrevs i kommissionens förordning (EEG) nr 1662/86 av den 29 maj 1986 om fastställelse av övergångsbestämmelser för överföring av kvoter inom sockersektorn (EGT nr L 145, s. 41, nedan kallad "förordning nr 1662/86") i artikel 1.1 att medlemsstaterna, med avvikelse från artikel 7 i förordning nr 193/82, före den 1 juli 1986 skulle fördela de kvoter som justerats med tillämpning av artikel 25.2 första stycket i förordning nr 1785/81.
13 I artikel 2 i förordning nr 193/82 anges de villkor under vilka A- och B-kvoterna skall ändras i händelse av sammanslagning eller överlåtelse av sockerproducerande företag eller i händelse av överlåtelse av sockerfabriker. Det föreskrivs bland annat att fördelningen av kvoter görs i förhållande till den sockerproduktion som var och en av dem tar över. I artikel 6 i förordningen föreskrivs att dessa åtgärder träder i kraft under det pågående regleringsåret när sammanslagningen eller överlåtelsen inträffar mellan den 1 juli och den 31 januari påföljande år.
14 Det första av de tre dekret som är relevanta för målen vid den nationella domstolen gäller regleringsåret 1986/87. Detta dekret antogs av jordbruksministern tillsammans med industriministern den 11 augusti 1986 och kungjordes i Gazzetta ufficiale della Repubblica italiana den 19 augusti 1986. Det framgår av beslutet om hänskjutande att detta dekret ändrade GSV:s kvoter för sockerproduktion, som tidigare tilldelats genom ett dekret av den 22 april 1986, med anledning av att vissa fabriker i GSV-gruppen hade sålts till ISI i juli månad 1986.
15 Det andra dekretet avseende regleringsåret 1987/88 antogs den 27 februari 1987 och kungjordes den 16 mars samma år. Enligt beslutet om hänskjutande minskade detta dekret produktionskvoterna för vissa produktionsföretag och höjde dem för vissa, utan att ändra de kvoter som tilldelats GSV för det föregående regleringsåret genom dekretet av den 11 augusti 1986.
16 Det tredje dekretet antogs den 30 juni 1988 och kungjordes den 10 augusti samma år. Den nationella domstolen uppger att detta dekret fördelade produktionskvoterna för regleringsåret 1988/89 med tillämpning av förordning nr 1107/88 och inom ramen för handlingsutrymmet enligt artikel 25.2 i förordning nr 1785/81. Vid detta tillfälle minskades de kvoter som hade tilldelats GSV.
17 Talan väcktes mot dessa tre dekret vid Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio av de två GSV-företagen som ansåg att dekreten stred mot gemenskapens bestämmelser. Tribunale Amministrativo ogillade talan vad gäller dekreten av den 11 augusti 1986 och den 27 februari 1987, men biföll talan i vad avsåg dekretet av den 30 juni 1988 med hänvisning till att handlingsutrymmet hade tagits i anspråk efter den 1 mars detta år. Följaktligen ogiltigförklarades det senare.
18 Tribunale Amministrativos utslag överklagades till Consiglio di Stato som, efter att ha förenat dem och vilandeförklarat målet, har begärt att domstolen skall meddela förhandsavgörande beträffande följande frågor:
"1) Allmänt torde gälla, med beaktande av nödvändigheten att bevara en enhetlig inriktning på gemenskapsplanet, att datumet den 1 mars, som fastställts i artikel 7 i förordning nr 193/82, är en slutgiltig frist. Detta styrks av att det år 1986 bedömdes nödvändigt att anta en förordning (förordning nr 1662/86) för att motverka följderna av dess utgång.
Det återstår dock att närmare bestämma de följder som skulle kunna uppstå i det beskrivna systemet om förordningar som fastställer kvoterna antagits efter den 1 mars.
I det fallet kan man fråga sig om de sålunda fastställda kvoterna inte är föremål för ändringar eller om, som jordbruks- och industriministerierna vidhåller, fristerna för omfördelningen får anses ha förlängts implicit, förutsatt att övriga villkor är uppfyllda? Om så är fallet uppkommer frågan om fristens löptid med hänsyn till datumet för antagandet av gemensamma åtgärder och regleringsårets början (1 juli), och i avsaknad av en tidsgräns."
"2) Finns det anledning att vid fall av överlåtelse av företag eller produktionsenheter (omständigheter som inträffat i det förevarande målet), ifråga om fördelning av kvoter uteslutande tillämpa bestämmelserna som styr dessa överlåtelser (artikel 2 i förordning nr 193/82), vilka grundar sig på en strikt proportionell fördelning av produktionskapaciteten, eller föreligger härutöver en rätt att ta i anspråk det handlingsutrymme som angivits i artikel 25.2 i förordning nr 1785/81?
3) Om det godtas att en sådan rätt föreligger uppkommer frågan om förutsättningarna för utövande av de befogenheter som är tillämpliga i sammanhanget. En sådan befogenhetsutövning synes ha skett i föreliggande fall, eftersom det uttryckligen sägs i dekretet av den 11 augusti 1986 att det vid fastställandet av kvoterna mellan företagen, efter delningen har tillämpats 'kriterier', vilka den föregående fördelningen grundade sig på, och som i dekretet av den 22 april 1986 angivits som allmänna mål utan att ha samband med de mål som ska skyddas vid omfördelning av kvoter i fall av avyttring av fabriker. I detta hänseende är det lämpligt att hålla i minnet att denna omfördelning av kvoter inte är underordnad någon frist, medan omfördelningarna i artikel 25.2, med stöd av artikel 7 i förordning nr 193/82, som redan har angivits, skall komma till stånd 'före den 1 mars' varje år. Oavsett om denna frist är slutgiltig eller ej, synes divergensen i fråga om syftet med respektive bestämmelse motivera att åtskillnad görs även i vad avser befogenheter.
4) Gäller handlingsutrymmet i artikel 25.2 (första stycket) både för A-kvoten och B-kvoten om de inte överstiger 10 procent av den fastställda totala kvantiteten, eller gäller 10 procent gränsen för varje kvot för sig, eller medför vidare ianspråktagandet av handlingsutrymmet för ena kvoten att det inte kan tas i anspråk för den andra, det vill säga omfattar lydelsen av bestämmelsen ett val mellan de båda kvoterna (jfr 'av den A-kvot eller av den B-kvot')?
5) Är den kvot på vilken minskningen skall göras den som anges i det ursprungliga dekretet om fördelning eller skall den bestämmas genom att därtill lägga eventuella fördelningar som tillagts och överförts från föregående år eller genom att minska den med kvantiteten socker som inte producerats?
6) Hänför sig förekomsten av 'planer för en omstrukturering' - som i Italien tillåter att man överskrider 10 procent-gränsen - till varje företag eller hela produktionssektorn på regional eller lokal nivå (gemenskapens förordningar hänvisar ofta till 'områden' av mindre omfattning än hela territoriet i varje medlemsstat) som omfattar flera företag? I det första fallet skulle den nationella administrativa åtgärden inte ha någon effekt beträffande företag som inte kände till planen, i det andra skulle följderna kunna återverka på alla företag och det skulle behöva fastställas om befogenheten kan utövas flera gånger under regleringsåret och hur man skall garantera företagen det faktiska förverkligandet av deras planer.
Det är därför lämpligt att fastställa omfattningen av den omstrukturering 'på grundval' av vilken det är möjligt att företa en omfördelning av kvoter. Måste den vara förbunden med ett regionalt eller lokalt underlag (jfr. förordning nr 934/86 artikel 1.4), eller räcker det med förekomsten av planer som godkänts av olika företag, oberoende av en nationell eller regional plan? Måste nödvändigtvis förekomsten av en plan för omstrukturering (det är fallet med bolaget ISI som har köpt vissa produktionsenheter av bolaget Cavarzere) 'på grundval' av vilken omfördelningen av kvoterna kan göras utesluta företag som, då de inte är skyldiga att göra det, ännu inte presenterat dessa planer för de behöriga myndigheterna?"
Beträffande den första frågan
19 Med sin första fråga vill den nationella domstolen i huvudsak veta om medlemsländerna, för det regleringsår som börjar den 1 juli, kan ta i anspråk det handlingsutrymme som artikel 25.2 i förordning nr 1785/81 ger dem efter det datum, den 1 mars, som anges i förordning nr 193/82, då rådets förordning som fastställer kvoterna och förklarar denna befogenhet tillämpbar har antagits efter den 1 mars.
20 Det är lämpligt att först konstatera, som den nationella domstolen har gjort, att fristen den 1 mars, som angivits för medlemsstaternas ianspråktagande av handlingsutrymmet, är en slutgiltig frist.
21 Som företagen i GSV, ISI och kommissionen har påpekat följer detta av det förhållandet att denna frist syftar till garantera företagen inom sockersektorn en frist om fyra månader för att planera sina verksamheter, då regleringsåret börjar den 1 juli. Sålunda är det nödvändigt för dem att före den 1 mars veta vilka produktionskvoter som de kan räkna med för att i behörig tid sluta avtal om köp av sockerbetor.
22 För övrigt är respekterandet av fristen den 1 mars nödvändigt för att garantera att systemet med kvoter fungerar väl i sin helhet. Som kommissionen har påpekat föreskrivs i artikel 30.1 i förordning nr 1785/81 att tillverkarna av socker skall underrätta den berörda medlemsstaten om de mot A-kvoterna svarande sockerbetskvantiteter avseende vilka avtal slutits före sådden, vilken vanligtvis äger rum i mars eller april. Enligt den andra punkten i denna artikel skall, om dessa kontrakt inte slutits före sådden, producenterna åläggas att betala lägst minimipriset för varje kvantitet av sockerbetor som förädlas till socker i det berörda företaget.
23 Den slutgiltiga karaktären av fristen bekräftas vidare av det faktum att om kommissionen hade velat tillåta medlemsstaterna att förfoga över handlingsutrymmet efter den 1 mars så hade den antagit ett uttryckligt undantag för detta ändamål. Sålunda antogs 1986 rådets förordning, som fastställde kvoterna för regleringsåret 1986/87, efter den 1 mars med påföljd att, enligt uppgift från kommissionen, vissa medlemsstater begärde en förlängning av fristen för det året. Kommissionen antog då förordning nr 1662/86 av den 29 maj 1986 som tillät medlemsländerna att, med avvikelse ifrån artikel 7 i förordning nr 193/82, ta sitt handlingsutrymme i anspråk före den 1 juli 1986.
24 Den italienska regeringen har inte bestritt den slutgiltiga karaktären av fristen den 1 mars. Den har ändock vidhållit att en implicit förlängning av denna frist måste anses ha skett då rådets fastställelse av produktionskvoter och den uttryckliga bekräftelsen av möjligheten att ta handlingsutrymmet i anspråk inträffar vid ett datum efter den 1 mars, såsom var fallet bland annat 1988. Förordning nr 1107/88 som fastställde kvoterna för regleringsåren 1988/89 till 1990/91 och förklarade att handlingsutrymmet kunde tas i anspråk utan någon begränsning antogs nämligen den 25 april 1988.
25 Detta resonemang kan inte godtas.
26 Ingenting visar att rådet, genom antagandet av förordning nr 1107/88, haft för avsikt att implicit upphäva fristen den 1 mars för regleringsåret 1988/89.
27 I motsats till vad den italienska regeringen anser kan nämligen det förhållandet att medlemsstaterna inte, före antagandet av förordning nr 1107/88 och således före den 1 mars 1988, kände till kvoterna att fördela och inte visste om och, i förekommande fall, under vilka omständigheter de förfogade över ett handlingsutrymme, inte i sig självt skapa en rätt att utöva denna befogenhet efter fristens utgång.
28 Den tolkning som i gengäld bör förordas är den som har förfäktats av bland andra företagen i GSV och kommissionen att, även om handlingsutrymmet kunde tas i anspråk av medlemsstaterna under regleringsåren 1989/90 och 1990/91, kan det inte anses tillämpligt för regleringsåret 1988/89 på grund av den konkreta omöjligheten att respektera fristen den 1 mars.
29 Med beaktande av kommissionens förfaringssätt då samma situation uppstod år 1986 är det omöjligt att föreställa sig att rådet år 1988 implicit velat upphäva fristen och tillåta medlemsländerna att ändra kvoterna utan någon bestämd tidsgräns.
30 Det finns dessutom anledning att anse att den tolkning som den italienska regeringen har föreslagit skulle stå i strid med principen om rättssäkerhet. Den principen innebär nämligen att företagen kan förlita sig på det av gemenskapens lagstiftare fastställda datumet den 1 mars, så att en avvikelse från denna frist, som skulle kunna få betydande konsekvenser för företagen, inte skulle kunna härröra från en tyst eller implicit reglering.
31 Den första frågan bör därmed besvaras på så sätt att medlemsstaterna för regleringsåret med början den 1 juli inte kan ta i anspråk det handlingsutrymme som tillerkänts dem enligt artikel 25.2 i förordning nr 1785/81 efter datumet den 1 mars som anges i förordning nr 193/82. Detta gäller även om rådets förordning med fastställande av kvoter och förklaring att handlingsutrymmet kan tas i anspråk antagits efter den 1 mars, eftersom det inte antagits några gemenskapsrättsliga föreskrifter som innebär att fristen uttryckligen frångås.
Beträffande den andra och tredje frågan
32 Med sin andra och tredje fråga vill den nationella domstolen veta i huvudsak om handlingsutrymmet som tillerkänts medlemsstaterna i artikel 25 i förordning nr 1785/81 kan tas i anspråk samtidigt som en ändring av kvoterna genomförs med stöd av artikel 2 i förordning nr 193/82 till följd av en överlåtelse av företag eller fabriker. I detta hänseende framhåller den nationella domstolen, med all rätt, att dessa båda bestämmelser har olika syften och är underställda olika villkor beträffande frister.
33 Det är lämpligt att konstatera att ingenting hindrar att handlingsutrymmet som tillerkänts medlemsstaterna i artikel 25 i förordning nr 1785/81 kan utövas på samma gång - och eventuellt genom samma åtgärd - som en ändring av kvoterna med tillämpning av artikel 2 i förordning nr 193/82, i den mån tillämpningsvillkoren i varje bestämmelse beaktas, i synnerhet att fördelningen av kvoter med tillämpning av artikel 2 i förordning nr 193/82 sker i proportion till den sockerproduktion som övertas av varje företag, och att omfördelningarna med stöd av artikel 25 i förordning nr 1785/81 kommer till stånd före den 1 mars varje år.
34 Det finns därför anledning att besvara den andra och tredje frågan med att det handlingsutrymme som tillerkänts medlemsstaterna i artikel 25 i förordning nr 1785/81 kan tas i anspråk samtidigt som en ändring av kvoterna görs med stöd av artikel 2 i förordning nr 193/82 till följd av en överlåtelse av företag eller fabriker, såvida tillämpningsvillkoren i varje bestämmelse beaktas.
Beträffande den fjärde frågan
35 Med sin fjärde fråga vill domstolen veta om det handlingsutrymme om 10 procent enligt artikel 25.2 i förordning nr 1785/81 hänför sig till var och en av A- och B-kvoterna, om den gäller den totala kvantiteten av de båda kvoterna eller om en minskning av en av de båda kvoterna - även om den är mindre än 10 procent - hindrar att den andra minskas lika mycket.
36 Det följer av artikel 25.2, som använder den disjunktiva konjunktionen "eller" i uttrycket "av den A-kvot eller av den B-kvot", att handlingsutrymmet om 10 procent skall beräknas för A-kvoten genom att hänföra sig till kvantiteten A och för B-kvoten genom att hänföra sig till kvantiteten B, och att ianspråktagandet av handlingsutrymmet beträffande en av de båda kvoterna inte utesluter ianspråktagandet av den andra.
37 För övrigt vinner denna tolkning stöd, såsom kommissionen har påpekat, av ett logiskt och systematiskt resonemang, då A-kvoten har en annan och fristående funktion än B-kvoten, vilket redogjorts för under punkt 3 ovan.
38 Det är därför lämpligt att besvara den fjärde frågan med att artikel 25.2 i förordning nr 1785/81 skall tolkas i på så sätt att medlemsstaterna kan minska A-kvoten och B-kvoten samtidigt med 10 procent av vardera kvoten.
Beträffande den femte frågan
39 Med sin femte fråga vill den nationella domstolen veta om den kvot som kan vara föremål för medlemsstaternas handlingsutrymme om 10 procent enligt artikel 25.2 första stycket i förordning nr 1785/81 är den som angivits i det ursprungliga dekretet om fördelning eller om denna måste bestämmas genom att till den ursprungliga kvoten lägga eventuella tilldelningar som överförts från föregående år eller genom att minska den med den kvantitet socker som inte producerats.
40 Det finns anledning att, som kommissionen har understrukit, först erinra om att handlingsutrymmet om 10 procent gäller den period som angivits i artikel 23.1 i förordning nr 1785/81, såsom den ändrats genom förordning nr 934/86, det vill säga under regleringsåren 1986/87 till 1990/91. Under denna period kan medlemsstaten således minska A- och B-kvoterna för varje företag med en kvantitet som sammanlagt inte överstiger 10 procent.
41 Det följer vidare av själva ordalydelsen av artikel 25.2 första stycket i förordning nr 1785/81 att de A- och B-kvoter som kan vara föremål för medlemsstaternas handlingsutrymme om 10 procent är de som inom ramen för det gällande kvotsystemet tilldelats företaget med stöd av ett nationellt beslut på grundval av artikel 24 i samma förordning, vilket fördelar de A- och B-baskvantiteter som medlemsstaten tilldelats mellan de företag som agerar inom dess territorium.
42 Därav följer att handlingsutrymmet inte gäller de kvoter som ändrats med stöd av artikel 2.6 i förordning nr 193/82 för ett eller flera regleringsår, då det konstaterats att det berörda sockerproducerande företaget inte längre kan garantera att det kan fullgöra sina skyldigheter gentemot berörda sockerbets- eller sockerrörsodlare. På samma sätt påverkas handlingsutrymmet inte heller av överföringen, med stöd av artikel 27 i förordning nr 1785/81, till påföljande regleringsår av den produktion som överstiger A-kvoten.
43 Det är därför lämpligt att besvara den femte frågan med att det handlingsutrymme om 10 procent, som anges i artikel 25.2 första stycket i förordning nr 1785/81, gäller A- och B-kvoterna som tilldelats företaget inom ramen för kvotsystemet med stöd av ett nationellt beslut på grundval av artikel 24 i samma förordning och som fördelar de A- och B-baskvantiteter som medlemsstaten tilldelats mellan de företag som är verksamma inom dess territorium.
Beträffande den sjätte frågan
44 Med sin sjätte fråga vill den nationella domstolen i huvudsak veta om begreppet "planer för en omstrukturering" enligt lydelsen av artikel 25.2 andra stycket i förordning nr 1785/81, som tillåter Italien att ändra kvoterna utan tillämpning av 10 procent-gränsen, hänför sig till planer som gäller de enskilda företagen eller planer för hela produktionssektorn på nationell eller regional nivå.
45 Det följer av artikel 25.2 andra stycket som hänvisar till "planer för en omstrukturering inom sockerbets- och sockerrörsodlingen och sockertillverkningen i det berörda området" att dessa planer skall gälla omstruktureringen av sockersektorn i den berörda medlemsstaten. Denna tolkning bekräftas av det fjortonde övervägandet till förordning nr 1785/81.
46 Även om Italien, som framgår av artikel 24.2, utgör ett "område" i den mening som avses i förordningen, måste man konstatera att besvärliga situationer kan uppkomma även i geografiska områden som inte omfattar hela statsterritoriet. Man måste därför som företagen i GSV och kommissionen hävdat tolka begreppet "planer för en omstrukturering" som även omfattande planer för sockersektorn på regional nivå.
47 Därav följer att ianspråktagandet av det handlingsutrymme som anges i artikel 25.2 andra stycket förutsätter att man antar en plan för omstrukturering som gäller hela sockersektorn på nationell eller regional nivå. Sedan en sådan plan antagits eller godkänts av medlemsstaten kan denna ta i anspråk handlingsutrymmet i den utsträckning som erfordras för att verkställa planen.
48 Däremot är inte särskilda planer för enskilda produktionsföretag, vilka utgör en del av en sockersektor som även omfattar andra företag, tillräckliga eller nödvändiga som förutsättning för att medlemsstaterna skall kunna överskrida gränsen om 10 procent. Följderna av att företag framlägger eller inte framlägger specifika planer är för övrigt en fråga som är hänförlig till nationell rätt.
49 Det finns därför anledning att besvara den sjätte frågan med att begreppet "planer för en omstrukturering" i den mening som avses i artikel 25.2 andra stycket i förordning nr 1785/81, som tillåter Italien att ändra kvoterna utan tillämpning av 10 procent-gränsen, hänför sig till planer för hela sockersektorn på nationell eller regional nivå.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
50 De kostnader som har förorsakats den italienska regeringen och Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(femte avdelningen)
- angående de frågor som genom beslut av den 24 april 1992 förts vidare av Consiglio di Stato - följande dom:
51 För regleringsåret som börjar den 1 juli kan medlemsstaterna inte ta i anspråk det handlingsutrymme som tillerkänts dem i artikel 25.2 i rådets förordning (EEG) nr 1785/81 av den 30 juni 1981 om den gemensamma organisationen av marknaden för socker efter datumet den 1 mars som anges i rådets förordning (EEG) nr 193/82 av den 26 januari 1982 om allmänna bestämmelser för överföring av kvoter inom sockersektorn. Detta gäller även om rådets förordning, med fastställande av kvoter och förklaring att handlingsutrymmet kan tas i anspråk, antagits efter den 1 mars, eftersom det inte antagits några gemenskapsrättsliga föreskrifter som innebär att fristen uttryckligen frångås.
52 Det handlingsutrymme som tillerkänts medlemsstaterna i artikel 25 i ovannämnda förordning nr 1785/81 kan tas i anspråk samtidigt som en ändring av kvoterna görs med stöd av artikel 2 i ovannämnda förordning nr 193/82 till följd av en överlåtelse av företag eller fabriker, såvida tillämpningsvillkoren i varje bestämmelse beaktas.
53 Artikel 25.2 i ovannämnda förordning nr 1785/81 skall tolkas på så sätt att medlemsstaterna kan minska A-kvoten och B-kvoten samtidigt med 10 procent av vardera kvoten.
54 Det handlingsutrymme om 10 procent, som anges i artikel 25.2 första stycket i ovannämnda förordning nr 1785/81, gäller A- och B-kvoterna som tilldelats företaget inom ramen för kvotsystemet med stöd av ett nationellt beslut på grundval av artikel 24 i samma förordning och som fördelar de A- och B-baskvantiteter som medlemsstaten tilldelats mellan de företag som är verksamma inom dess territorium.
55 Begreppet "planer för en omstrukturering" i den mening som avses i artikel 25.2 andra stycket i ovannämnda förordning nr 1785/81, som tillåter Italien att ändra kvoterna utan tillämpning av 10 procent-gränsen, hänför sig till planer för hela sockersektorn på nationell eller regional nivå.