62024TJ0288_RES
Mål T‑288/24
Berliner Verkehrsbetriebe (BVG)
mot
Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet
Tribunalens dom (andra avdelningen) av den 10 september 2025
”EU-varumärke – Ansökan om registrering som EU-varumärke av ljudet av en melodi – Absolut registreringshinder – Särskiljningsförmåga – Artikel 7.1 b i förordning (EU) 2017/1001”
EU-varumärke – Definition och förvärv av EU-varumärke – Absoluta registreringshinder – Varumärken som saknar särskiljningsförmåga – Begreppet särskiljningsförmåga
(Europaparlamentets och rådets förordning 2017/1001, artikel 7.1 b)
(se punkterna 12 och 13)
EU-varumärke – Definition och förvärv av EU-varumärke – Absoluta registreringshinder – Varumärken som saknar särskiljningsförmåga – Bedömning av särskiljningsförmågan – Kriterier – Hur omsättningskretsen uppfattar varumärket
(Europaparlamentets och rådets förordning 2017/1001, artikel 7.1 b)
(se punkterna 14–18)
EU-varumärke – Definition och förvärv av EU-varumärke – Absoluta registreringshinder – Varumärken som saknar särskiljningsförmåga – Ljudmärke bestående av ljudet av en melodi
(Europaparlamentets och rådets förordning 2017/1001, artikel 7.1 b)
(se punkterna 24–38)
Resumé
I sin dom ogiltigförklarar tribunalen ett beslut som meddelades av överklagandenämnden vid Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO). (
1
) Skälet är att överklagandenämnden inte gjorde en korrekt bedömning av särskiljningsförmågan i ett EU-varumärke för vilket registrering hade sökts för ett ljudkännetecken bestående av ljudet av en melodi, med beaktande av artikel 7.1 b i förordning 2017/1001 (
2
).
Klaganden, Berliner Verkehrsbetriebe (BVB), ansökte om registrering av ett varumärke bestående av ljudet av en melodi för vissa transporttjänster (
3
). Efter att granskaren avslog ansökan lämnade klaganden in ett överklagande till EUIPO.
Överklagandenämnden konstaterade att det sökta varumärket saknade särskiljningsförmåga. Det sökta varumärket, som utgjordes av ett ljudkännetecken på två sekunder bestående av en enkel serie av fyra olika förnimbara ljud, var enligt överklagandenämnden så pass kort och banalt att det inte hade vare sig någon uttrycksfull karaktär eller förmåga att uppfattas av konsumenterna som en upplysning om det kommersiella ursprunget för de berörda tjänsterna. Det skulle helt enkelt uppfattas som en funktionell ljudkomponent avsedd att påkalla lyssnarens uppmärksamhet.
Klaganden överklagade beslutet om avslag till tribunalen.
Tribunalens bedömning
Tribunalen bedömer att det föreligger ett flertal omständigheter som gör att det sökta varumärkets egenskaper i fråga om varaktighet och uttrycksfullhet ger stöd för att slå fast att det föreligger, snarare än att det saknas, särskiljningsförmåga i den mening som avses i artikel 7.1 b i förordning 2017/1001 och i tillhörande rättspraxis.
För det första är det nämligen, vad gäller bruket inom den aktuella ekonomiska sektorn, allmänt känt att operatörer inom transportsektorn i allt högre grad använder sig av jinglar, det vill säga korta ljudmotiv, för att forma en ljudidentitet som allmänheten kan känna igen och som är en akustisk motsvarighet till ett varumärkes visuella identitet, med avseende på de varor eller tjänster som jingeln associeras med. Dessa jinglar gör det möjligt att påkalla lyssnarnas uppmärksamhet i miljöer som ibland kan vara bullriga, såsom flygplatshallar eller perronger på tåg- och busstationer. De kan även presentera eller åtfölja budskap som riktar sig till målgruppen i annonserande syfte eller i samband med tillhörande tjänster.
För det andra har det ljud av en melodi som det sökta varumärket består av inte någon direkt anknytning till de tjänster som avses, och det tycks inte bestämmas av tekniska eller funktionella överväganden. Dessutom har det inte visats att ljudet redan är känt för allmänheten, vilket gör det möjligt att presumera att det handlar om ett originalverk. Det kan i detta sammanhang anses att ljudet snarare är avsett att fungera som en jingel, det vill säga en kort ljudsekvens som är slagkraftig och som man därför kan lägga på minnet. En sådan bedömning bekräftas för övrigt i beslutspraxis och i riktlinjerna för prövning vid EUIPO i fråga om ljudmärken, vilka kan utgöra en referenskälla.
Med hänsyn till det sökta varumärkets egenskaper i fråga om varaktighet, melodi som används och förnimbara ljud samt de olika anvisningar som EUIPO tidigare har lämnat vad gäller sådana egenskapers betydelse för bedömningen av särskiljningsförmågan hos ett ljudmärke för vilket registrering sökts, är överklagandenämndens bedömning felaktig med hänsyn dels till bruket inom den berörda sektorn, dels till de beståndsdelar som kännetecknar det sökta varumärket. Varken det sökta varumärkets varaktighet eller dess påstådda enkelhet eller banalitet – egenskaper som inte i sig hindrar att melodin kan kännas igen – utgör tillräckliga hinder för att som sådana motivera slutsatsen att varumärket helt saknar särskiljningsförmåga.
För det tredje begick överklagandenämnden ett fel när den fann att varumärket helt enkelt hade en funktionell roll och att det var brukligt att sända en kort ljudsekvens före högtalarmeddelanden om transportmedel för att påkalla resenärernas uppmärksamhet. Även om det ska anses att det sökta varumärket kan komma att användas på en tågstation för att annonsera den associerade transporttjänsten, skulle en sådan användning inte på något sätt hindra det sökta varumärket från att fylla sin funktion att ange tjänstens kommersiella ursprung, även om själva användningen är funktionell.
För det fjärde bedömer tribunalen, vad gäller de andra tjänster som omfattas av det sökta varumärket och som inte direkt rör transport, utan tillhörande aspekter, att det utifrån överklagandenämndens överväganden är svårt att förstå dels vilka aspekter av dessa tjänster som kan kopplas till det ljud av en melodi som varumärket består av, dels på vilket sätt den omständigheten att det sökta ljudkännetecknet kan användas i reklam för dessa tjänster skulle tala emot att det registreras som varumärke.
Mot bakgrund av dessa överväganden finner tribunalen att överklagandenämnden inte gjorde en korrekt bedömning av det sökta varumärkets särskiljningsförmåga.
(
1
)	Beslut av femte överklagandenämnden vid Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet den 2 april 2024 (ärende R 2220/2023‑5).
(
2
)	Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1001 av den 14 juni 2017 om EU-varumärken (EUT L 154, 2017, s. 1).
(
3
)	Dessa tjänster omfattas av klass 39 i Niceöverenskommelsen om internationell klassificering av varor och tjänster vid varumärkesregistrering av den 15 juni 1957, med ändringar och tillägg, och motsvarar följande beskrivning: ”Transporter; passagerartransporter; förpackning och förpackningstjänster; magasinering; anordnande av transporter vid resor”.