TRIBUNALENS DOM (femte avdelningen)
den 11 mars 2026 (*)
” Personalmål – Tjänstemän – Meddelande om lediga tjänster – Direktörstjänst – Avslag på ansökan – Åtgärd som går någon emot – Upptagande till sakprövning – Bristande behörighet hos den som har vidtagit åtgärden – Behörighetskriterier – Begreppet ’mellanchefsbefattning’ – Felaktig rättstillämpning ”
I mål T‑195/25,
Friedrich Erlbacher, bosatt i Bryssel (Belgien), företrädd av L. Levi, advokat,
sökande,
mot
Europeiska kommissionen, företrädd av J.-F. Brakeland och S. Chantre, båda i egenskap av ombud,
svarande,
meddelar
TRIBUNALEN (femte avdelningen)
vid överläggningen sammansatt av ordföranden J. Svenningsen samt domarna J. Martín y Pérez de Nanclares (referent) och M. Stancu,
justitiesekreterare: handläggaren L. Ramette,
efter den skriftliga delen av förfarandet, inbegripet:
–        den invändning om rättegångshinder som kommissionen framställde genom separat handling ingiven till tribunalens kansli den 2 juni 2025,
–        sökandens yttrande över invändningen om rättegångshinder, vilket inkom till tribunalens kansli den 20 juni 2025,
–        beslutet av den 4 juli 2025 att förena invändningen om rättegångshinder med prövningen i sak,
–        åtgärderna för processledning av den 7 juli 2025 och kommissionens svar, som inkom till tribunalens kansli den 18 juli 2025,
och efter förhandlingen den 17 december 2025,
följande
Dom
1        Genom sin talan, som grundar sig på artikel 270 FEUF, har sökanden, Friedrich Erlbacher, yrkat ogiltigförklaring av det beslut, ingående i ett e‑postmeddelande av den 11 juni 2024 från Europeiska kommissionens generaldirektorat (GD) för personal och säkerhet, genom vilket han fick avslag på sin ansökan till en tjänst som direktör (AD 14/AD 15) vid kommissionens GD Jordbruk och landsbygdsutveckling (nedan kallad den aktuella tjänsten).
Bakgrund till tvisten
2        Sökanden har varit tjänsteman vid kommissionen sedan den 1 januari 1996.
3        Från den 1 januari 1996 till den 31 oktober 1998 var han placerad vid GD Konkurrens. Därefter utstationerades han i tjänstens intresse till Europeiska unionens domstol, där han tjänstgjorde till och med den 30 september 2004. Sedan den 1 oktober 2004 har han varit placerad vid kommissionens rättstjänst (nedan kallad rättstjänsten). Den 1 mars 2014 utsågs han till ”juridisk rådgivare” inom rättstjänsten. Sedermera befordrades han till lönegrad AD 14. Den 1 november 2021 utsågs han slutligen till ställföreträdare till den förste juridiska rådgivare som leder rättstjänstens grupp för institutionella frågor.
4        Den 14 maj 2024 publicerades ett meddelande om en ledig tjänst som direktör (lönegrad AD 14/AD 15) på direktorat G Internationella frågor vid GD Jordbruk och landsbygdsutveckling (meddelande COM/2024/1108) (nedan kallat meddelandet om den lediga tjänsten) i enlighet med artikel 29.1 a i) och iii) i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen (nedan kallade tjänsteföreskrifterna).
5        Under rubriken ”Rekryteringspolicy” i det meddelandet beskrevs urvalsförfarandet på följande sätt:
”… De sökande som kallas till intervju med den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor måste före sin intervju delta i en heldag vid ett utvärderingscentrum under ledning av externa konsulter, såvida de inte under de två åren närmast före dagen för intervjun med [den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor] redan har blivit föremål för en utvärdering vid ett utvärderingscentrum anordnad på begäran av GD [Personal och säkerhet] avseende en tjänst på samma nivå som den som de nu har sökt …”
6        Dessutom innehöll meddelandet om den lediga tjänsten en hyperlänk till en sida på kommissionens intranät med rubriken ”Chefstjänster: behörighetsvillkor”. För befattningar hänförliga till grundtjänsten ”direktör” anges där att de som är behöriga för sådana befattningar bland annat är tjänstemän ”i lönegrad AD 14 som innehar (eller har innehaft) en mellanchefsbefattning under en period om minst [två] år” (nedan kallat det omtvistade villkoret).
7        Den 27 maj 2024 sökte sökanden den aktuella tjänsten.
8        Genom e‑postmeddelande av den 11 juni 2024 underrättade en medlem i personalen vid enheten ”HR.02 – Executive Staff” inom kommissionens GD Personal och säkerhet sökanden om att hans ansökan inte kunde beaktas på grund av att han inte uppfyllde samtliga behörighetsvillkor för tjänsten och i synnerhet inte det omtvistade villkoret.
9        Genom e‑postmeddelande av den 13 juni 2024 kallades sökanden till intervju med förhandsurvalskommittén vid GD Jordbruk och landsbygdsutveckling avseende urvalsförfarande COM/2024/1108. Intervjun skulle äga rum den 25 juni 2024.
10      Genom e‑postmeddelande av den 14 juni 2024 underrättade en medlem i personalen vid enheten ”R.5 – People & Organisation” inom GD Jordbruk och landsbygdsutveckling sökanden om att den kallelse som har nämnts i punkt 9 ovan inte längre gällde, eftersom GD Personal och säkerhet hade gjort bedömningen att han inte var behörig för den aktuella tjänsten.
11      Den 22 augusti 2024 ingav sökanden, med stöd av artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna, ett klagomål mot e‑postmeddelandet av den 11 juni 2024.
12      Den 30 oktober 2024 beslutade kommissionen vid sitt 2505:e möte – på förslag av den av dess ledamöter som ansvarar för budget och administration, i samförstånd med dess ordförande och efter samråd med den ledamot som ansvarar för jordbruk och landsbygdsutveckling – att utse en annan person till den aktuella tjänsten (nedan kallat utnämningsbeslutet).
13      Utnämningsbeslutet blev samma dag föremål för ett pressmeddelande.
14      Den 11 december 2024 delgavs sökanden ett beslut om avslag på hans klagomål (nedan kallat beslutet om avslag på klagomålet) som hade antagits av tillsättningsmyndigheten.
Parternas yrkanden
15      Sökanden har i allt väsentligt yrkat att tribunalen ska
–        ogiltigförklara e‑postmeddelandet av den 11 juni 2024,
–        i mån av behov ogiltigförklara beslutet om avslag på klagomålet, och
–        förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna, även för den händelse att tribunalen finner att talan inte kan upptas till sakprövning.
16      Kommissionen har yrkat att tribunalen ska
–        avvisa eller i alla händelser ogilla talan, och
–        förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
Bedömning
Huruvida talan kan upptas till sakprövning
17      Kommissionen har gjort gällande att talan inte kan upptas till sakprövning av det skälet att e‑postmeddelandet av den 11 juni 2024 inte utgör en åtgärd som gick sökanden emot.
18      För det första anser kommissionen att talan inte kan upptas till sakprövning därför att e‑postmeddelandet av den 11 juni 2024 härrör från en medlem i personalen vid GD Personal och säkerhet och inte från den tillsättningsmyndighet som ansvarade för förfarandet för tillsättning av den aktuella tjänsten i enlighet med artikel 29.1 a i) och iii) i tjänsteföreskrifterna, det vill säga kommissionskollegiet.
19      För det andra anser kommissionen att e‑postmeddelandet av den 11 juni 2024 inte utgör en åtgärd som gick sökanden emot, utan en mellankommande åtgärd inom ramen för rekryteringsförfarandet. Enligt kommissionen framgår det i själva verket av meddelandet om den lediga tjänsten och av den sida på dess intranät som det hänvisas till i det meddelandet att det aktuella urvalsförfarandet består av ett flertal etapper mellan publiceringen av meddelandet om den lediga tjänsten och kommissionskollegiets utnämningsbeslut. Den av tillsättningsmyndigheten vidtagna åtgärd som gick sökanden emot är enligt kommissionen utnämningsbeslutet.
20      För det tredje anser kommissionen att e‑postmeddelandet av den 11 juni 2024 inte medförde att sökanden slutgiltigt uteslöts från förfarandet och att detta e‑postmeddelande inte heller var bindande för tillsättningsmyndigheten. Av protokollet av den 28 november 2024 från kommissionskollegiets 2505:e möte (nedan kallat protokollet från kommissionskollegiets möte) framgår nämligen enligt kommissionen att tillsättningsmyndigheten erhöll en fullständig lista över de personer som hade sökt den aktuella tjänsten, varför tillsättningsmyndigheten fattade sitt slutliga beslut med kännedom om samtliga sökande.
21      Sökanden har bestritt kommissionens argument.
22      I enlighet med artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna kan en talan om ogiltigförklaring i personalfrågor upptas till sakprövning endast om det finns en åtgärd som har gått någon emot.
23      Åtgärder som går någon emot i den mening som avses i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna är enligt domstolens praxis enbart sådana rättsakter eller åtgärder som har bindande rättsverkningar vilka direkt och omedelbart kan påverka sökandens intresse genom att klart förändra dennes rättsliga ställning (se dom av den 15 december 2022, Picard/kommissionen, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, punkt 95 och där angiven rättspraxis).
24      För att avgöra huruvida en åtgärd har sådana rättsverkningar är det nödvändigt att se till dess innebörd och att bedöma verkningarna mot bakgrund av objektiva kriterier, såsom åtgärdens innehåll, i förekommande fall med beaktande av det sammanhang i vilket den antogs och den antagande institutionens befogenheter (se dom av den 15 december 2022, Picard/kommissionen, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, punkt 96 och där angiven rättspraxis).
25      Frågan huruvida en åtgärd direkt kan påverka en fysisk eller juridisk persons rättsliga ställning kan således inte bedömas enbart utifrån det faktum att åtgärden har formen av ett e‑postmeddelande. Ett sådant synsätt skulle nämligen innebära att formen för den åtgärd som är föremål för talan sätts före åtgärdens innebörd (se dom av den 15 december 2022, Picard/kommissionen, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, punkt 97 och där angiven rättspraxis).
26      Såvitt avser rättsakter eller beslut som bereds i flera etapper, särskilt genom ett internt förfarande, är det vidare i princip endast de åtgärder genom vilka den berörda institutionens ståndpunkt slutgiltigt fastställs efter detta förfarande som kan angripas, medan det inte är möjligt att angripa mellankommande åtgärder vilkas syfte är att bereda det slutliga beslutet (dom av den 2 februari 2022, LU/EIB, T‑536/20, ej publicerad, EU:T:2022:40, punkt 38; se även, för ett liknande resonemang, beslut av den 16 november 2018, OT/kommissionen, T‑552/16, ej publicerat, EU:T:2018:807, punkt 43 och där angiven rättspraxis).
27      Slutligen är det i överensstämmelse med artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna endast åtgärder vidtagna av tillsättningsmyndigheten eller av myndigheten med befogenhet att sluta anställningsavtal som tribunalen kan pröva på begäran av tjänstemän och anställda vid Europeiska unionens institutioner (se beslut av den 16 november 2018, OT/kommissionen, T‑552/16, ej publicerat, EU:T:2018:807, punkt 46 och där angiven rättspraxis).
28      I det aktuella fallet har kommissionen i sin invändning om rättegångshinder väsentligen gjort gällande att det endast är utnämningsbeslutet som utgör en åtgärd som har gått sökanden emot, med motiveringen att det beslutet härrör från tillsättningsmyndigheten, det vill säga kommissionskollegiet, som ska ha fått ta del av en fullständig lista över de personer som hade sökt den aktuella tjänsten. Sökanden anser i stället att tillsättningsmyndigheten inför antagandet av det beslutet – som han för övrigt påstår sig inte ha delgetts – enbart beaktade de ansökningar som hade lagts fram av den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor och således inte beaktade hans ansökan, vilken redan före förurvalsetappen hade avvisats med hänvisning till att han inte var behörig för den aktuella tjänsten, varför e‑postmeddelandet av den 11 juni 2024 enligt honom är att anse som ett slutgiltigt avslag på hans ansökan och således som en åtgärd som gick honom emot.
29      I detta hänseende påpekar tribunalen att närmare anvisningar om förfarandet vid rekrytering av högre chefer återfinns i det av kommissionen godkända översiktsdokumentet om policyn för högre chefer (SEC(2004) 1352/2) av den 26 oktober 2004 (nedan kallat översiktsdokumentet). I punkt 5.2 i det dokumentet anges att detta förfarande består av ett flertal etapper, vilka i det aktuella fallet sattes i verket genom meddelandet om den lediga tjänsten.
30      Förfarandet innebär att det rekryteringsansvariga generaldirektoratet i samförstånd med den föredragande för ärendet först utarbetar ett utkast till meddelande om den lediga tjänsten, och när meddelandet har godkänts av tillsättningsmyndigheten publiceras det (första etappen). Därefter upprättar förhandsurvalskommittén en lista över de sökande som mot bakgrund av de publicerade kriterierna är bäst kvalificerade för den aktuella tjänsten (andra etappen). På grundval av den kommitténs rapport väljer sedan den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor ut de sökande som lämpar sig bäst för intervju och antar därefter ett preliminärt yttrande (tredje etappen). Efter att ha intervjuat de utvalda sökande antar den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor sitt yttrande och upprättar en reservlista med omdömen om varje sökande (fjärde etappen). De sökande som finns med på den reservlista som den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor har upprättat intervjuas sedan av en eller flera kommissionsledamöter, vilka väljer den sökande som ska tilldelas den aktuella tjänsten (femte och sista etappen).
31      Av detta följer att det är kommissionskollegiet som är behörig tillsättningsmyndighet såvitt avser utnämnande av tjänstemän till högre chefsbefattningar och att utnämningsbeslutet fattas efter ett urvalsförfarande som består av flera etapper under vilka förberedande handlingar upprättas. Således torde det i princip, och i överensstämmelse med den rättspraxis som har nämnts i punkterna 26 och 27 ovan, endast vara utnämningsbeslutet som ska anses utgöra en åtgärd som har gått sökanden emot.
32      I rättspraxis har det emellertid redan tidigare godtagits att ett beslut som har fattats efter en av etapperna i ett urvalsförfarande kan utgöra en åtgärd som har gått en person emot, om verkan av det beslutet har varit att frånta den personen möjligheten att delta i en senare etapp av det förfarandet och således att frånta denne varje möjlighet att bli utnämnd inom ramen för det aktuella meddelandet om lediga tjänster (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 22 april 2015, ED/Enisa, F‑105/14, EU:F:2015:33, punkterna 31 och 32).
33      I det aktuella fallet ställde förhandsurvalskommittén in den ursprungligen planerade intervjun med sökanden efter det att GD Personal och säkerhet hade gjort en bedömning avseende behörighetsvillkoren för den aktuella tjänsten. Såsom har angetts i punkt 10 ovan, skulle det nämligen anses att kallelsen till den intervjun inte längre gällde, eftersom GD Personal och säkerhet hade funnit att sökanden bland annat inte uppfyllde det omtvistade villkoret.
34      Således måste det konstateras att e‑postmeddelandet av den 11 juni 2024 medförde att sökanden uteslöts från urvalsförfarandets övriga etapper. Därför ska det e‑postmeddelandet anses ha gått honom emot.
35      Vid förhandlingen gjorde kommissionen emellertid gällande att GD Personal och säkerhet visserligen gjorde en första bedömning avseende behörighetsvillkoren för den aktuella tjänsten men att det likafullt var kommissionskollegiet som var ensam tillsättningsmyndighet med behörighet att anta ett slutligt beslut.
36      Enligt kommissionen skulle de myndigheter som var delaktiga i ärendet efter GD Personal och säkerhet ha kunnat göra egna bedömningar avseende behörighetsvillkoren för den aktuella tjänsten och skulle då ha kunnat dra en annan slutsats än GD Personal och säkerhet gjorde. Med andra ord hade förhandsurvalskommittén, den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor och kommissionskollegiet självt enligt kommissionen möjlighet att göra bedömningen att sökanden faktiskt var behörig för den aktuella tjänsten, varför e‑postmeddelandet av den 11 juni 2024 inte är att anse som en åtgärd som gick sökanden emot.
37      Mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i det aktuella fallet anser emellertid tribunalen att den möjligheten inte i sig utgör tillräcklig grund för att dra slutsatsen att e‑postmeddelandet av den 11 juni 2024 inte skulle vara att anse som en åtgärd som gick sökanden emot. Med tanke på den inverkan på sökandens situation som faktiskt uppkom och med tanke på den information som han erhöll, måste kommissionen anföra omständigheter som visar att dessa olika instanser som skulle medverka i urvalsförfarandet eller åtminstone i förhandsurvalsförvarandet faktiskt tog del av hans ansökan och bedömde huruvida han var behörig för den aktuella tjänsten. Om kommissionen inte kan anföra några sådana omständigheter, måste tribunalen göra bedömningen att GD Personal och säkerhet gjorde ett slutgiltigt ställningstagande i frågan huruvida sökanden var behörig för den aktuella tjänsten.
38      När det för det första gäller förhandsurvalskommittén, innebär den formulering som användes i e‑postmeddelandet av den 14 juni 2024, vilket har nämnts i punkt 10 ovan, att det får anses vara uteslutet att den kommittén hade gjort en egen bedömning av huruvida sökanden var behörig för den aktuella tjänsten; i själva verket tyder nämnda formulering i stället på att kommittén ansåg sig vara bunden av den bedömning som hade gjorts av GD Personal och säkerhet.
39      När det för det andra gäller den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor, begärde tribunalen in handlingar med referensnumren PERS (2024) 65/2 och PERS (2024) 65/3 för att kunna kontrollera huruvida den kommittén och därefter kommissionskollegiet verkligen, som kommissionen hävdade, hade förfogat över en fullständig lista över de sökande till den aktuella tjänsten, vilket utgör en nödvändig förutsättning för att de skulle kunna ha bedömt huruvida de sökande var behöriga för denna. Med anledning av tribunalens begäran ingav kommissionen tre handlingar, nämligen följande:
–        en skrivelse av den 11 juni 2024 från generaldirektören för GD Personal och säkerhet till den kommissionsledamot som ansvarar för budget och administration (nedan kallad skrivelsen av den 11 juni 2024),
–        det preliminära yttrandet från den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor, daterat den 22 augusti 2024, och
–        yttrandet från den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor, daterat den 3 oktober 2024.
40      Av skrivelsen av den 11 juni 2024 framgår att av de sju ansökningar som hade inkommit var det endast sökandens som inte uppfyllde behörighetskraven och som inte överlämnades till den kommissionsledamot som ansvarar för budget och administration, något som kommissionen bekräftade vid förhandlingen. Detta betyder att den ledamot av kommissionen som var upphovsman till det förslag som lades fram för kommissionskollegiet (se punkt 12 ovan) inte hade tagit del av sökandens ansökan.
41      I det preliminära yttrandet av den 22 augusti 2024 från den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor fanns en lista över sökande som var behöriga för den aktuella tjänsten. Den listan inbegrep inte endast sökanden utan även en person som hade dragit tillbaka sin ansökan före förhandsurvalsetappen. Antalet behöriga sökande uppgick således till åtta i stället för till sex. På en fråga vid förhandlingen om denna skillnad i antal medgav kommissionen att den aktuella inkonsekvensen kunde föranleda spörsmål men lämnade ingen ytterligare förklaring.
42      Kommissionen gjorde således inte gällande att förklaringen till denna skillnad var att den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor hade bedömt samtliga ansökningar mot bakgrund av behörighetsvillkoren för den aktuella tjänsten och därvid hade dragit en annan slutsats än GD Personal och säkerhet.
43      I alla händelser måste det konstateras att kommissionen inte har kunnat anföra några konkreta omständigheter till styrkande av att den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor faktiskt – till skillnad från den ledamot av kommissionen som ansvarar för budget och administration – tog del av sökandens ansökan eller att den kommittén faktiskt bedömde huruvida sökanden var behörig för den aktuella tjänsten.
44      Till yttermera visso är det enda som uttryckligen nämns i det preliminära yttrandet av den 22 augusti 2024 från den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor att kontroller av personuppgifter hade gjorts avseende två sökande till tjänsten som hade kallats till utvärderingscentrumet och till en intervju, och ingen av dem var sökanden i förevarande mål.
45      Den bevisning som kommissionen har anfört och de förklaringar som den har lämnat utgör således inte tillräcklig grund för slutsatsen att den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor faktiskt tog del av samtliga ansökningar och än mindre för slutsatsen att den kommittén gjorde en ny bedömning avseende villkoren för att de personer som hade lämnat in dessa ansökningar var behöriga för den aktuella tjänsten eller, mer specifikt, att den bedömde sökandens ansökan.
46      Den lista som redovisades i det preliminära yttrandet av den 22 augusti 2024 från den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor framstår därför som en ren uppräkning av namnen på alla dem som hade sökt den aktuella tjänsten, där ingen hänsyn hade tagits till huruvida de var behöriga för denna, och adjektivet ”behöriga” får, i avsaknad av övertygande förklaringar från kommissionens sida, anses som ett skrivfel.
47      Således har kommissionen inte styrkt att den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor gjorde en bedömning av sökandens ansökan och fann att han var behörig för den aktuella tjänsten, varvid nämnda kommitté alltså skulle ha gått emot den slutsats som GD Personal och säkerhet hade dragit och som förhandsurvalskommittén till yttermera visso hade godtagit utan att göra någon egen kontroll.
48      Kommissionen skulle i all synnerhet ha behövt styrka detta med tanke dels på att det inte framgår av översiktsdokumentet att den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor förväntas bedöma ansökningar mot bakgrund av behörighetsvillkoren för de berörda tjänsterna, dels på att det, i och med att sökandens intervju med förhandsurvalskommittén hade ställts in, var föga sannolikt att den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor skulle göra en bedömning av förtjänsterna hos en ansökan för vilken den därmed saknade väsentliga delar av bedömningsunderlaget.
49      När det för det tredje gäller kommissionskollegiet finns det – med tanke på hur urvalsförfarandet gick till, det vill säga till att börja med att sökandens ansökan inte överlämnades till den kommissionsledamot som ansvarar för budget och administration, vidare att förhandsurvalskommittén godtog den slutsats som GD Personal och säkerhet hade dragit och slutligen att det saknas bevis för att den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor skulle ha bedömt sökandens ansökan – en uppsättning indicier som gör det rimligt att betvivla att kommissionskollegiet tog del av sökandens ansökan och bedömde huruvida han var behörig för den aktuella tjänsten. I linje med vad som har konstaterats i punkt 48 ovan på tal om den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor framgår det vidare till att börja med inte av översiktsdokumentet att kommissionskollegiet ska kontrollera att sökande uppfyller behörighetsvillkoren för tjänster, och dessutom var det föga troligt att kommissionskollegiet skulle bedöma förtjänsterna hos sökandens ansökan i och med att varken förhandsurvalskommittén eller den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor hade intervjuat honom, varför väsentliga delar av det bedömningsunderlag som kommissionskollegiet skulle ha behövt för det ändamålet saknades.
50      Kommissionen har inte anfört någon bevisning till vederläggande av denna slutsats, utom möjligen protokollet från kommissionskollegiets möte.
51      Att det nämns i protokollet från kommissionskollegiets möte att detta kollegium tog del av listan över ansökningar är emellertid inte tillräckligt för att det ska kunna anses styrkt att nämnda kollegium faktiskt tog del av sökandens ansökan och bedömde huruvida han var behörig för den aktuella tjänsten. Att det överlämnas en lista är nämligen inte nödvändigtvis detsamma som att information om alla ansökningar överlämnas, något som framgår av att skrivelsen av den 11 juni 2024 innehöll en lista över ansökningar men att den kommissionsledamot som ansvararar för budget och administration genom den skrivelsen endast fick ta del av uppgifter om ansökningarna från sökande som hade befunnits vara behörig för den aktuella tjänsten.
52      Det ska också framhållas att e‑postmeddelandet av den 11 juni 2024 delgavs sökanden samma dag klockan 16.56, alltså ungefär en timme efter det elektroniska undertecknandet klockan 15.49 av skrivelsen av den 11 juni 2024, något som bekräftar att avsikten var att underrätta sökanden om det beslut som hade fattats med avseende på honom och som nästan samtidigt översändes till den behöriga kommissionsledamoten.
53      Mot bakgrund av omständigheterna i det aktuella fallet finner tribunalen därför att e‑postmeddelandet av den 11 juni 2024, eftersom det medförde att sökandens ansökan uteslöts från vidare prövning före förhandsurvalsetappen, markerade slutet på urvalsförfarandet för hans del. Därför får detta e‑postmeddelande anses utgöra ett slutgiltigt avslag på hans ansökan och är därmed den åtgärd som gick honom emot (nedan kallad det angripna beslutet), vilket betyder att hans talan kan upptas till sakprövning.
Föremålet för talan
54      Sökandens tredje yrkande avser att tribunalen i mån av behov ska ogiltigförklara beslutet om avslag på klagomålet.
55      Eftersom beslutet om avslag på klagomålet saknar självständigt innehåll i så måtto att det beslutet endast bekräftar det angripna beslutet, ska det anses att yrkandet om ogiltigförklaring enbart avser ogiltigförklaring av det angripna beslutet, vars lagenlighet emellertid kommer att prövas med beaktande av motiveringen i beslutet om avslag på klagomålet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 17 januari 1989, Vainker/parlamentet, 293/87, EU:C:1989:8, punkt 8, och dom av den 6 juli 2022, MZ/kommissionen, T‑631/20, EU:T:2022:426, punkt 21).
Prövning i sak
56      Till stöd för sin talan anförde sökanden ursprungligen två grunder. Den första avser uppenbart oriktig bedömning medan den andra avser att meddelandet om den lediga tjänsten och de regler som hänvisas till i detta är rättsstridiga.
57      Därutöver anförde sökanden i sitt yttrande över invändningen om rättegångshinder en ny grund som avser bristande behörighet hos den som har vidtagit åtgärden.
Den nya grunden: bristande behörighet hos den som har vidtagit åtgärden
58      I sitt yttrande över invändningen om rättegångshinder angav sökanden att han, för den händelse att tribunalen i likhet med kommissionen skulle göra bedömningen att den som delgav honom det angripna beslutet inte var behörig att göra detta, avsåg att anföra en ny grund för ogiltigförklaring, nämligen bristande behörighet hos den som har vidtagit åtgärden.
59      Vid förhandlingen gjorde kommissionen gällande att det, för den händelse att tribunalen skulle göra bedömningen att e‑postmeddelandet av den 11 juni 2024 var den åtgärd som hade gått sökanden emot, fanns fog för att konstatera att den myndighet som hade vidtagit den åtgärden hade saknat behörighet att göra detta.
60      I detta hänseende erinrar tribunalen om att en grund som avser att den som har antagit en rättsakt som går någon emot saknar behörighet utgör en grund avseende tvingande rätt som det ankommer på unionsdomstolen att pröva, vid behov ex officio (se dom av den 8 juli 2010, kommissionen/Putterie-De-Beukelaer, T‑160/08 P, EU:T:2010:294, punkt 61 och där angiven rättspraxis), och som kan åberopas när som helst under förfarandet (se dom av den 26 juni 2024, Paraskevaidis/rådet och kommissionen, T‑698/21, EU:T:2024:425, punkt 36 och där angiven rättspraxis).
61      I det aktuella fallet antogs det angripna beslutet av en medlem i personalen vid enheten ”HR.02 – Executive Staff” inom GD Personal och säkerhet. Som har nämnts i punkt 31 ovan är det emellertid kommissionskollegiet som är behörig tillsättningsmyndighet såvitt avser utnämnande av tjänstemän till högre chefsbefattningar.
62      Av tribunalens bedömning av möjligheterna att uppta talan till sakprövning framgår visserligen att förhandsurvalskommittén, den rådgivande kommittén i utnämningsfrågor och kommissionskollegiet i praktiken inte gjorde någon bedömning av huruvida de sökande uppfyllde behörighetsvillkoren för den aktuella tjänsten, utan att den uppgiften anförtroddes GD Personal och säkerhet.
63      Dessutom markerade det angripna beslutet, såsom tribunalen har konstaterat i punkt 53 ovan, slutet på urvalsförfarandet för sökandens del.
64      Således skulle det kunna framstå som om kommissionskollegiet hade delegerat sin befogenhet att bedöma huruvida de sökande uppfyllde behörighetsvillkoren för den aktuella tjänsten och sin befogenhet att i det skedet av urvalsförfarandet avslå ansökningar från sökande som inte uppfyllde dessa krav till GD Personal och säkerhet.
65      Det ska emellertid erinras dels om att delegation av befogenheter enligt fast rättspraxis inte kan presumeras, utan att även myndigheter som har möjlighet att delegera sina befogenheter måste fatta ett uttryckligt beslut att överföra dem (se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 juni 1958, Meroni/Höga myndigheten, 9/56, EU:C:1958:7, s. 42–44, 46 och 47), dels om att delegering endast får avse exakt definierade genomförandebefogenheter (se, för ett liknande resonemang, dom av den 26 maj 2005, Tralli/ECB, C‑301/02 P, EU:C:2005:306, punkt 43).
66      Det måste konstateras att så inte är fallet här.
67      Vidare ska det påpekas att förevarande mål skiljer sig från det mål där personaldomstolen meddelade sitt beslut av den 22 april 2015, ED/Enisa (F‑105/14, EU:F:2015:33, punkt 31), vilket har nämnts i punkt 32 ovan. I det målet var det den behöriga myndigheten som hade antagit den rättsakt som gick den där aktuella sökanden emot, eftersom den rättsakten innehöll ett ställningstagande av myndigheten med befogenhet att sluta anställningsavtal som innebar att sökandens ansökan skulle avslås under urvalsförfarandets första etapp efter att ha underkastats en grundlig bedömning från urvalskommitténs sida.
68      Mot denna bakgrund finner tribunalen att det angripna beslutet antogs av en obehörig myndighet och därför ska ogiltigförklaras.
69      Med hänvisning till intresset av en god rättskipning är det emellertid påkallat att tribunalen också prövar sökandens första grund, så att det kan fastställas vilken som är den korrekta rättsliga ramen för kommissionens vidtagande av de åtgärder som är nödvändiga för att följa denna dom i enlighet med artikel 266 FEUF.
Den första grunden: uppenbart oriktig bedömning och felaktig rättstillämpning
70      Sökanden anser att tillsättningsmyndigheten gjorde en uppenbart oriktig bedömning genom att åsidosätta meddelandet om den lediga tjänsten och de regler som hänvisas till i detta. Enligt sökanden borde tillsättningsmyndigheten nämligen ha tolkat detta meddelande och dessa regler så, att det omtvistade villkoret inte var tillämpligt på ett sådant fall som hans. Denna grund måste även anses innefatta ett påstående om felaktig rättstillämpning.
71      I detta hänseende har sökanden till att börja med framhållit att kommissionens beslut C(2016) 3288 final av den 15 juni 2016 om mellanchefer (nedan kallat beslutet om mellanchefer), där det anges kriterier för att avgöra huruvida en befattning är en ”mellanchefsbefattning”, inte är tillämpligt på rådgivare, något som framgår av artikel 2.3 i det beslutet.
72      Vidare har sökanden noterat att kommissionens beslut C(2016) 3214 final av den 7 juni 2016 om rådgivarbefattningar (nedan kallat beslutet om rådgivare) enligt artikel 1 i detta inte är tillämpligt på juridiska rådgivare inom rättstjänsten.
73      Med ledning av detta har sökanden funnit att två olika scenarier är tänkbara.
74      Enligt det ena av dessa scenarier är beslutet om mellanchefer tillämpligt på juridiska rådgivare inom rättstjänsten, eftersom beslutet om rådgivare inte är tillämpligt på dem. Detta betyder, mot bakgrund av hur rättstjänsten är organiserad, att juridiska rådgivare måste betraktas som enhetschefer.
75      Eftersom tillsättningsmyndigheten inte betraktade sökanden, som ju är juridisk rådgivare inom rättstjänsten, som enhetschef, ska det angripna beslutet då ogiltigförklaras med hänvisning till att det strider mot beslutet om mellanchefer.
76      Enligt det andra scenariot faller juridiska rådgivare inom rättstjänsten utanför tillämpningsområdet för både beslutet om mellanchefer och beslutet om rådgivare. Detta betyder att befattningen som juridisk rådgivare inom rättstjänsten inte regleras av någon specifik föreskrift, varken med avseende på rollen för innehavare av den befattningen eller med avseende på möjligheterna att delta i urvalsförfaranden avseende högre chefstjänster.
77      I ett sådant fall skulle det inte ha varit möjligt att anta det angripna beslutet genom tillämpning av beslutet om mellanchefer, utan tillsättningsmyndigheten skulle ha behövt göra en bedömning i det konkreta fallet av huruvida sökanden hade den kompetens och den chefserfarenhet som krävdes för den aktuella tjänsten.
78      Således åsidosatte tillsättningsmyndigheten då meddelandet om den lediga tjänsten och de regler som hänvisas till i detta genom att automatiskt tillämpa det omtvistade villkoret på sökanden utan att kontrollera huruvida hans kompetens och erfarenhet kunde anses likvärdiga med dem som föreskrivs för mellanchefsbefattningar.
79      Kommissionen har bestritt sökandens argument. I synnerhet har kommissionen gjort gällande att juridiska rådgivare inom rättstjänsten är undantagna från tillämpningsområdet för beslutet om mellanchefer inte ”i den mån som” de inte har ledande befattningar utan ”därför att” de inte har sådana befattningar. Denna tolkning av artikel 2.3 i beslutet om mellanchefer får enligt kommissionen stöd i den engelska versionen av det beslutet, där subjunktionen ”as” används, och i den tyska versionen, där subjunktionen ”da” används.
80      Av fast rättspraxis följer att ett meddelande om lediga tjänster dels ska ge de berörda så precis information som möjligt om villkoren för att erhålla den tjänst som ska tillsättas, så att de kan bedöma huruvida det finns anledning för dem att söka, dels ska fastställa den rättsliga ram inom vilken den jämförande prövningen av de sökandes meriter ska göras. Det sistnämnda syftet innebär att det måste anges krav som är så precisa att nämnda jämförande prövning kan genomföras och att det val som görs kan motiveras (se dom av den 1 juni 2022, OG/EDA, T‑632/20, ej publicerad, EU:T:2022:308, punkt 51 och där angiven rättspraxis). Enligt rättspraxis utgör både de allmänna villkor som anges i sammanfattningen av ett meddelande om lediga tjänster och de specifika villkor som anges för den berörda befattningen nödvändiga villkor enligt meddelandet om lediga tjänster (dom av den 7 februari 2019, Duym/rådet, T‑549/17, ej publicerad, EU:T:2019:72, punkt 60).
81      Det följer likaså av fast rättspraxis att tillsättningsmyndigheten vid utövandet av det stora utrymme för skönsmässig bedömning som den förfogar över i utnämningsfrågor måste göra en sorgfällig prövning av ansökningshandlingarna och strikt iaktta de krav som anges i meddelandet om lediga tjänster, vilket betyder att nämnda myndighet måste utesluta alla sökande som inte uppfyller dessa krav. Meddelandet om lediga tjänster utgör i själva verket en rättslig ram som tillsättningsmyndigheten ålägger sig själv och som den sorgfälligt måste iaktta (dom av den 18 mars 1993, parlamentet/Frederiksen, C‑35/92 P, EU:C:1993:104, punkterna 15 och 16, dom av den 12 maj 1998, Wenk/kommissionen, T‑159/96, EU:T:1998:86, punkt 63, och dom av den 9 juli 2019, VY/kommissionen, T‑253/18, ej publicerad, EU:T:2019:488, punkt 20).
82      Såvitt avser det aktuella fallet noterar tribunalen att meddelandet om den lediga tjänsten, såsom i allt väsentligt har angetts i punkt 6 ovan, innefattade ett avsnitt om behörighetskriterier och att det avsnittet innehöll en hyperlänk till en sida på kommissionens intranät med rubriken ”Chefstjänster: behörighetsvillkor”.
83      Det omtvistade villkoret, såsom detta har erinrats om i punkt 6 ovan, anges tydligt på nämnda sida: behöriga är bland annat tjänstemän ”i lönegrad AD 14 som innehar (eller har innehaft) en mellanchefsbefattning under en period av minst [två] år”.
84      Inledningsvis ska det påpekas att sökanden, genom att formellt ifrågasätta att hans ansökan bedömdes mot bakgrund av det omtvistade villkoret, i praktiken har kritiserat tillsättningsmyndigheten för att denna vid sin bedömning av huruvida han uppfyllde det omtvistade villkoret inte beaktade vare sig hans särskilda ställning som juridisk rådgivare eller hans kompetens och chefserfarenhet.
85      I alla händelser innebär den omständigheten att det omtvistade villkoret ingick i den rättsliga ramen för meddelandet om den lediga tjänsten att det villkoret var tillämpligt på sökanden av det skälet att han hade sökt den aktuella tjänsten.
86      I det aktuella fallet ska det noteras att tillsättningsmyndigheten i beslutet om avslag på klagomålet först fann att de arbetsuppgifter som sökanden utförde i egenskap av ställföreträdare till gruppchefen inte kunde anses vara likvärdiga med att permanent och kontinuerligt leda en grupp i den mening som avses i beslutet om mellanchefer. Därefter fann nämnda myndighet att det enligt beslutet om mellanchefer var uteslutet att det beslutet skulle vara tillämpligt på juridiska rådgivare. Slutligen fann myndigheten att sökanden, trots sin omfattande yrkeserfarenhet inom kommissionen, inte hade förvärvat den chefserfarenhet som krävdes för att han skulle vara behörig för den aktuella tjänsten.
87      Sökanden har i första hand gjort gällande att juridiska rådgivare inom rättstjänsten – såvida de inte ska anses falla utanför tillämpningsområdet för beslutet om mellanchefer – bör betraktas som enhetschefer. I andra hand har han hävdat att det, om tribunalen skulle finna att juridiska rådgivare inom rättstjänsten inte omfattas av beslutet om mellanchefer, finns en juridisk lucka avseende juridiska rådgivare inom rättstjänsten, eftersom dessa även faller utanför tillämpningsområdet för beslutet om rådgivare. Då borde tillsättningsmyndigheten ha gjort en konkret bedömning av huruvida sökanden hade den kompetens och den chefserfarenhet som krävdes för den aktuella tjänsten.
88      Såvitt avser huruvida juridiska rådgivare inom rättstjänsten faller inom tillämpningsområdet för beslutet om mellanchefer ska det till att börja med noteras att det i artikel 1 andra stycket i det beslutet stadgas att ”detta beslut är tillämpligt på samtliga avdelningar inom kommissionen och på de avdelningar som administrativt är knutna till kommissionen”. Således är beslutet om mellanchefer tillämpligt på rättstjänsten.
89      Vidare framgår det av artikel 2.3 i beslutet om mellanchefer att ”rådgivare, i den mån som de inte har ledande befattningar, är undantagna från tillämpningsområdet för detta beslut”.
90      I detta hänseende har sökanden i allt väsentligt gjort gällande dels att ”rådgivare” här ska anses syfta på sådana rådgivare som omfattas av beslutet om rådgivare och alltså inte ska anses innefatta juridiska rådgivare inom rättstjänsten, dels att endast de rådgivare som inte har ledande befattningar faller utanför tillämpningsområdet.
91      Kommissionen har inte uttalat sig i frågan huruvida beslutet om rådgivare är relevant för förståelsen av begreppet ”rådgivare” i den mening som avses i artikel 2.3 i beslutet om mellanchefer. Däremot har kommissionen gjort gällande att juridiska rådgivare är hänförliga till grundtjänsten ”rådgivare eller motsvarande” och att rådgivare i likhet med juridiska rådgivare inte har ledande befattningar, varför de faller utanför tillämpningsområdet för beslutet om mellanchefer. Dessutom har kommissionen på grundval av olika föreskrifter och rättspraxis dragit slutsatsen att det stod klart för kommissionskollegiet att en juridisk rådgivare inom rättstjänsten inte kunde likställas med en enhetschef. Det är enligt kommissionen den omständigheten, i kombination med att de juridiska rådgivarna är så få, som förklarar att juridiska rådgivare inte nämns i beslutet om mellanchefer.
92      Vid tolkningen av en unionsbestämmelse ska enligt fast rättspraxis inte endast lydelsen beaktas, utan också sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som bestämmelsen ingår i. Bakgrunden till en unionsbestämmelse kan också ge relevanta upplysningar om tolkningen av densamma (dom av den 2 september 2021, CRCAM, C‑337/20, EU:C:2021:671, punkt 31; se även, för ett liknande resonemang, dom av den 10 mars 2021, AM/EIB, T‑134/19, EU:T:2021:119, punkt 60).
93      Tribunalen konstaterar inledningsvis att vad som stadgas i artikel 2.3 i beslutet om mellanchefer är att de som är undantagna från tillämpningsområdet för det beslutet är ”rådgivare”, inte ”rådgivare eller motsvarande”, vilket likafullt är benämningen på den aktuella grundtjänsten enligt vad som framgår inte endast av bilaga I till tjänsteföreskrifterna och artikel 30 i bilaga XIII till tjänsteföreskrifterna utan även av bilagan till kommissionens beslut C(2013) 8979 final av den 16 december 2013 om grundtjänster och tjänstebenämningar.
94      Vidare är det visserligen riktigt att artikel 2.3 i beslutet om mellanchefer inte innehåller någon uttrycklig hänvisning till beslutet om rådgivare såvitt avser definitionen av begreppet rådgivare. Mot bakgrund av det sammanhang där dessa båda beslut antogs och med tanke på det mål som eftersträvas med beslutet om rådgivare är det emellertid möjligt att göra bedömningen att vad som är tänkt att avses med ”rådgivare” i artikel 2.3 i beslutet om mellanchefer är sådana rådgivare som åsyftas i beslutet om rådgivare.
95      Såvitt avser det sammanhang där beslutet om mellanchefer och beslutet om rådgivare antogs ska det i detta hänseende erinras om att dessa båda beslut antogs med en veckas mellanrum, närmare bestämt den 7 juni 2016 (beslutet om rådgivare) respektive den 15 juni 2016 (beslutet om mellanchefer), att båda besluten ingår i kommissionens övergripande strategi för talangförvaltning (se skäl 1 i beslutet om mellanchefer och skäl 2 i beslutet om rådgivare) och att ett syfte med båda besluten var att beakta de reviderade tjänsteföreskrifter som hade trätt i kraft den 1 januari 2014 (skäl 8 i beslutet om mellanchefer och skäl 1 i beslutet om rådgivare).
96      Beslutet om rådgivare och beslutet om mellanchefer ingår således i ett samlat regelverk som kommissionen har antagit för förvaltningen av sin personal. Detta konstaterande bekräftas av punkt 2 i riktlinjerna om genomförandet av meddelande C(2017) 5231 av den 31 juli 2017 till kommissionen om organisationsscheman för kommissionens generaldirektorat och tjänstegrenar, där det anges att vägledningen kring roll och placering för ledande och rådgivande befattningar ska tolkas mot bakgrund av bestämmelserna i beslutet om mellanchefer och beslutet om rådgivare.
97      Såvitt sedan avser det mål som eftersträvas med beslutet om rådgivare ska det framhållas att det uttryckligen framgår av skäl 2 i det beslutet att kommissionen avsåg att ”göra tydligare åtskillnad mellan mellanchefskarriären och specialistkarriären”.
98      Det målet erinras för övrigt om i punkt 3.3 i meddelande C(2017) 5231 final av den 31 juli 2017 till kommissionen om organisationsscheman för kommissionens generaldirektorat och tjänstegrenar. Av den punkten framgår nämligen att beslutet om rådgivare har inneburit att ”policyn för rådgivare inom ramen för kommissionens övergripande strategi för talangförvaltning har moderniserats genom att det görs tydlig åtskillnad mellan enhetschefskarriären och specialistkarriären”.
99      Av det sammanhang där beslutet om mellanchefer antogs, inbegripet det mål som eftersträvas med beslutet om rådgivare, framgår att avsikten bakom artikel 2.3 i beslutet om mellanchefer var att hänvisa till rådgivare i den mening som avses i beslutet om rådgivare.
100    Förklaringen till att juridiska rådgivare inte uttryckligen nämns i beslutet om mellanchefer kan – i motsats till vad kommissionen har gjort gällande – inte stå att finna i de båda av kommissionen anförda omständigheterna att det skulle ha stått klart för kommissionskollegiet att en befattning som juridisk rådgivare inte var likvärdig med en befattning som enhetschef och att de juridiska rådgivarna inom rättstjänsten var fåtaliga.
101    Till att börja med framgår det nämligen både av kommissionens beslut C(2013) 8979 final av den 16 december 2013 om grundtjänster och tjänstebenämningar och av domen av den 16 juli 2015, EJ m.fl./kommissionen (F‑112/14, EU:F:2015:90, punkterna 42 och 63), vilka kommissionen har anfört till stöd för sina argument, att begreppet ”rådgivare” är begränsat till en viss typ av befattning och att det finns ett vidare begrepp, nämligen ”rådgivare eller motsvarande”, som innefattar ytterligare befattningstyper, inbegripet befattningen som juridisk rådgivare inom rättstjänsten.
102    Vidare hindrade den omständigheten att de juridiska rådgivarna inom rättstjänsten var fåtaliga inte att deras egenart var välkänd, något som framgår av att de uttryckligen undantogs från beslutet om rådgivare i enlighet med artikel 1 i det beslutet.
103    Således förhöll det sig vid den tidpunkt då kommissionskollegiet antog beslutet om mellanchefer så, att detta kollegium kände till – eller inte kunde undgå att känna till – att begreppet ”rådgivare” inte innefattade juridiska rådgivare inom rättstjänsten utan att det skulle ha varit nödvändigt att använda begreppet ”rådgivare eller motsvarande” för att se till att sådana juridiska rådgivare omfattades av undantaget enligt artikel 2.3 i det beslutet.
104    Detta innebär emellertid inte – i motsats till den bedömning som sökanden har gjort med ledning härav – att juridiska rådgivare inom rättstjänsten automatiskt ska betraktas som enhetschefer.
105    De befattningar som principiellt anses vara mellanchefsbefattningar räknas nämligen upp i artikel 2.1 i beslutet om mellanchefer. Det rör sig om befattningar som enhets- och avdelningschef liksom befattningar som chef för en representation i en medlemsstat och chef för en särskild arbetsgrupp (task force). Befattningen som juridisk rådgivare nämns således inte där.
106    Eftersom juridiska rådgivare inom rättstjänsten inte är hänförliga till någon av de kategorier som nämns i artikel 2.1 i beslutet om mellanchefer, måste de uppfylla de båda villkor som anges i den bestämmelsen för att anses ha en mellanchefsbefattning.
107    Den av sökanden anförda omständigheten att urvalsförfarandet för juridiska rådgivare inom rättstjänsten liknar urvalsförfarandet för enhetschefer, något som kommissionen för övrigt har bestritt, kan inte påverka den slutsatsen. Att en person har utsetts till ”juridisk rådgivare” efter ett urvalsförfarande som har genomförts i enlighet med artiklarna 4 och 29.1 a i tjänsteföreskrifterna och i överensstämmelse med beslutet om mellanchefer innebär nämligen enligt rättspraxis inte i sig att personen faktiskt har fungerat som chef, på mellannivå eller högre nivå (se, för ett liknande resonemang och analogt, dom av den 16 juli 2015, EJ m.fl./kommissionen, F‑112/14, EU:F:2015:90, punkterna 20, 68 och 74).
108    Slutligen ska det framhållas att det väsentliga – såsom kommissionen också har vitsordat både i svaromålet och under förhandlingen – är att kontrollera huruvida en viss medlem i kommissionens personal innehar en mellanchefsbefattning i den mening som avses i artikel 2.1 i beslutet om mellanchefer.
109    Det måste nämligen till att börja med påpekas att det i artikel 2.1 i beslutet om mellanchefer anges att ”en person är att anse som mellanchef om han eller hon innehar en befattning som samtidigt uppfyller båda dessa kriterier” och att det alltså inte enbart är personer i de kategorier som därefter anges – vilka har erinrats om i punkt 105 ovan – som är att anse som mellanchefer.
110    Av punkt 3.1 i meddelande C(2017) 5231 final av den 31 juli 2017 till kommissionen om organisationsscheman för kommissionens generaldirektorat och tjänstegrenar framgår dessutom att det i undantagsfall kan tänkas att chefsbefattningar finns utanför ett generaldirektorat, ett direktorat eller en enhet.
111    Under dessa omständigheter finns det i princip inget som hindrar att en sådan person som sökanden försöker visa att han eller hon uppfyller villkoren i artikel 2.1 i beslutet om mellanchefer.
112    Således gjorde sig tillsättningsmyndigheten skyldig till felaktig rättstillämpning när den fann att juridiska rådgivare inom rättstjänsten i likhet med sådana rådgivare som åsyftas i beslutet om rådgivare föll utanför tillämpningsområdet för beslutet om mellanchefer.
113    Eftersom det angripna beslutet, såsom har konstaterats i punkt 68 ovan, antogs av en obehörig myndighet saknas det däremot anledning att pröva huruvida tillsättningsmyndigheten konkret kontrollerade om sökanden hade innehaft mellanchefsbefattningar och huruvida den myndigheten i samband med den kontrollen gjorde en uppenbart oriktig bedömning.
114    Mot bakgrund av det ovan anförda ska talan bifallas.
Rättegångskostnader
115    Enligt artikel 134.1 i tribunalens rättegångsregler ska tappande rättegångsdeltagare förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
116    Sökanden har yrkat att kommissionen ska förpliktas att betala sina egna rättegångskostnader och ersätta sökandens. Eftersom kommissionen har tappat målet, ska sökandens yrkande bifallas.
Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (femte avdelningen)
följande:
1)      Det beslut, ingående i ett e‑postmeddelande av den 11 juni 2024 från Europeiska kommissionens generaldirektorat (GD) för personal och säkerhet, genom vilket Friedrich Erlbacher fick avslag på sin ansökan till en tjänst som direktör (AD 14/AD 15) vid kommissionens GD Jordbruk och landsbygdsutveckling ogiltigförklaras.
2)      Kommissionen ska ersätta rättegångskostnaderna.
Svenningsen
Martín y Pérez de Nanclares
Stancu
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 11 mars 2026.
Underskrifter
*      Rättegångsspråk: franska.