61997CC0004_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1 Omfattas en skatt som uttas årligen på företagens nettotillgångar och som påstås ha samma ekonomiska verkningar som en skatt på kapitaltillskott av tillämpningsområdet för rådets direktiv 69/335/EEG av den 17 juli 1969 om indirekta skatter på kapitalanskaffning,(1) i den mån den tar hänsyn till hur stort ett företags tecknade kapital är?
I - Faktiska omständigheter och tillämpliga bestämmelser
2 Genom lagdekret nr 394 av den 30 september 1992 införde Republiken Italien en skatt som uttas årligen på värdet av bland annat kapitalassociationers nettotillgångar, efter en skattesats om 0,75 procent (nedan kallad den italienska skatten).(2)
3 Enligt artikel 2 i ministerdekretet av den 7 januari 1993 utgörs skattebasen av företagets nettotillgångar, såsom dessa redovisas i balansräkningen, minus årets vinst, och inbegriper följande poster:
"1) det tecknade kapitalet, även om det inte har inbetalats, eller anslagsfonder eller tillgångsfonder,
2) delägares icke-återbetalningspliktiga betalningar eller betalningar till kapitalkonton,
3) överkursfonder och utjämningsränta som betalas av dem som tecknar sig för nya aktier eller andelar,
4) uppskrivningsfonder som skall tas upp i balansräkningen enligt speciella lagbestämmelser, bland annat för försäkringsbolag enligt artikel 36 i lag nr 295 av den 10 juni 1978,
5) lagstadgade reservfonder, i bolagsordningen föreskrivna reservfonder, reservfonder för vilka en förmånlig ordning gäller för att täcka särskilda situationer och förfallna skatteåterbäringar, och andra reserver eller fonder, oberoende av deras skattemässiga status,
6) reserver för egna aktier i portfölj, 7) återinvesteringsfonder,
8) fonder som bildats för att kunna uppfylla allmänna åtaganden, däribland fonden för allmänna bankrisker som avses i artikel 11.2 i lagdekret nr 87 av den 27 januari 1992,
9) fonder avsedda för självfinansiering av framtida investeringar i tillgångar,
10) fusionsöverskott,
11) balanserade vinster (och förluster),
12) förluster från det aktuella räkenskapsåret.
Nettotillgångarna omfattar inte:
- fonder som upptagits i balansräkningen för att täcka speciella åtaganden eller skulder och fonder som utgör poster för att korrigera tillgångssidan,
- reserver för förskottsamortering enligt artikel 67.3 i inkomstskattelagen."
4 Den 30 november 1994 ansökte sökanden i målet vid den nationella domstolen (nedan kallad sökanden) om återbetalning av den skatt på bolagstillgångar som erlagts för räkenskapsåren 1992 och 1993. I brist på svar från Direzione Regionale delle Entrate (skattemyndigheten) väckte sökanden talan mot det underförstådda avslaget på hans begäran, med motiveringen att skatten var oförenlig med direktivet. Genom beslut av den 18 oktober 1996, som inkom till domstolen den 9 januari 1997, har fjärde avdelningen vid Commissione tributaria provinciale di Firenze ställt följande fråga till domstolen:
"Är en nationell bestämmelse om uttag av en skatt på kapitalassociationers nettotillgångar, vilken har ekonomiska verkningar som motsvarar verkan av en indirekt skatt på kapitaltillskott, förenlig med gemenskapens rättsordning och särskilt med direktiv 69/335/EEG?"
5 Yttranden har avgivits av sökanden, Republiken Italien, Republiken Grekland och kommissionen.
II - Direktiv 69/335
6 I sin dom i målet Ponente Carni och Cispadina Costruzioni angav domstolen direktivets syfte i följande termer:
"... direktivet syftar till att främja den fria rörligheten för kapital vilken anses vara en grundläggande förutsättning för att skapa en ekonomisk union med motsvarande egenskaper som en inre marknad. Strävan att nå detta mål förutsätter - vad beträffar beskattningen av kapitalanskaffningar - att de indirekta skatter som dittills gällt i medlemsstaterna avskaffas och att det i stället för dem tillämpas en skatt som uppbärs endast en gång inom den gemensamma marknaden och som är lika hög i alla medlemsstater".(3)
7 För att uppnå detta mål syftar direktivet till att harmonisera de grunder på vilka medlemsstaterna kan påföra skatter på kapitaltillskott till kapitalassociationer (artikel 1). I artikel 4 uppräknas de olika transaktioner på vilka skatt på kapitaltillskott skall eller kan utgå. I artikel 7, i dess senaste lydelse enligt direktiv 85/303/EEG(4), fastställs den högsta tillåtna skattesatsen på kapitaltillskott till 1 procent, med reservation för vissa undantag som inte är av betydelse i förevarande fall. Enligt artikel 10 är det förbjudet för medlemsstaterna att påföra någon annan skatt eller avgift utöver skatten på kapitaltillskott avseende:
"a) transaktioner som avses i artikel 4,
b) tillskott, lån eller prestationer som tillhandahållits som ett led i transaktioner som anges i artikel 4,
c) registrering eller någon annan formalitet som föregår utövandet av en verksamhet och som kan utkrävas av ett bolag, en sammanslutning eller en juridisk person som bedriver verksamhet med vinstsyfte på grund av dess rättsliga form."
III - Parternas argumentation
8 Sökanden har åberopat att den italienska skatten har en verkan som motsvarar en ökning av skattesatsen på kapitalanskaffningar eller en ny uppbörd av skatt på kapitaltillskott. Själva förekomsten av ett bolagskapital förutsätter att detta kapital har anskaffats, och uppbörden av en skatt som uttas årligen på det insamlade kapitalet är således en skatt som uppbärs i efterhand på kapitalanskaffningen. Enligt sökanden har skatten på bolagstillgångarna en ekonomisk verkan som motsvarar en skatt på kapitaltillskott som uttas i ett senare skede än det då kapitalet tillskjuts, och den utgör således en skatt på kapitaltillskott. Uppbärandet av en sådan skatt under de första tre åren efter ett bolags bildande och betalningen av en registreringsavgift på 1 procent skulle till exempel motsvara en betalning av en enda skatt på 3,25 procent (1 % + 3 x 0,75 %) på kapitalanskaffningen, medan däremot direktivet anger taket för skatten på kapitaltillskott till 1 procent. Den omständigheten att en sådan skatt utsträcks i tiden gör den inte förenlig med direktivet, vars sjätte övervägande uttryckligen anger att "en skatt på kapital som anskaffats till ett bolag endast skall uttas en enda gång inom den gemensamma marknaden". Sökanden har åberopat punkt 31 i domen i målet Ponente Carni och Cispadana Costruzioni, i vilken domstolen förklarade att "[d]et förhållandet att skatten uppbärs inte endast vid registreringen av bolaget utan även varje efterföljande år inte i sig självt [är] tillräckligt för att denna skatt skall undantas från det förbud som införts genom artikel 10 ... varje annan tolkning skulle beröva bestämmelserna i artikel 10 deras ändamålsenliga verkan, eftersom det skulle tillåta medlemsstaterna att tynga kapitalassociationer med en årlig skattebörda för vilken grunden för skattskyldigheten skulle vara själva bibehållandet av bolagets registrering".(5) Sökanden gör gällande att den nationella skatt som var i fråga i det målet var jämförbar med den som är i fråga i förevarande mål.
9 Sökanden gör gällande att den italienska skatten borde inordnas i gemenskapsrätten bland de indirekta skatterna på grundval av dess verkningar och utan hänsyn till dess beteckning.(6) Sökanden har åberopat domen i målet Tyskland mot kommissionen och domstolens praxis angående begreppet avgift med motsvarande verkan som tullavgifter som avses i artiklarna 9 och 12 i fördraget.(7) Sökanden anser att klassificeringen av skatter i "direkta" eller "indirekta" skatter huvudsakligen är en ekonomisk fråga och att direktivet, tvärtemot sin titel, inte begränsar sig endast till indirekta skatter. Bland annat fastställer inte artikel 10 någon skillnad mellan indirekta och direkta skatter. Sökanden har vidare gjort gällande att underlaget för den italienska skatten är större än underlaget för den skatt på kapitaltillskott som tillåts enligt direktivet. Sökanden verkar medge att den italienska skatten endast är lagstridig i den mån den påverkar bolagets startkapital.
10 Kommissionen å sin sida har åberopat att begreppen "tillskjutet kapital" till ett bolag och dess "bolagstillgångar" är vitt skilda. Medan bolagets nettotillgångar utgörs av summan av de tolv bokföringsrubriker som uppräknas i artikel 2 i ministerdekretet av den 7 januari 1993 om genomförande av den italienska lagen, är "det tecknade, ännu inte tillskjutna, kapitalet" endast en beståndsdel. Uppskattningen av ett bolags nettotillgångar kan inte likställas med de transaktioner som uppräknas i artikel 4 i direktivet. Dessutom kan skatten på bolagstillgångarna inte betraktas som en skatt på kapitaltillskott med hänsyn till grunden för skattskyldighetens inträde och till fastställandet av skatteunderlaget och av skattesubjekten.
11 Republiken Italien, i stort stödd av Republiken Grekland, anser att direktivet endast är tillämpligt på indirekta skatter, det vill säga på skatter som uppbärs på överföring av förmögenhet från en person till en annan; den tvistiga skattens skattebas bestäms tvärtom av ett bolags nettotillgångar, vilket medför att denna skatt är en direkt skatt som inte omfattas av direktivets tillämpningsområde. En skatt på bolagstillgångar tillämpas på tillgångar som redan har beskattats vid överföringen till den som är skattskyldig för skatten på bolagstillgångarna. De två skatterna i fråga har skilda egenskaper och skilda ekonomiska verkningar. Hur det än må vara med det, syftar direktivet endast till att avveckla de indirekta skatter som har samma kännetecken som en skatt på kapitaltillskott, medan den italienska skatten inte uppfyller något av dessa villkor. Begreppet "avgift med motsvarande verkan" används endast i förhållande till tullavgifter enligt artiklarna 9 och 12 i fördraget.
IV - Bedömning
12 Den fråga som hänskjutits till domstolen avser i huvudsak att få fastställt huruvida den italienska skatten är förenlig med direktivet. I förevarande fall tjänar den nationella domstolens hänvisning till den ifrågavarande skattens ekonomiska verkningar endast till att förklara varför den anser att en tolkning av domstolen är nödvändig.
13 Den första frågan som måste lösas är om skatten omfattas av direktivets tillämpningsområde. Jag delar sökandens åsikt när denne påstår att en särskild nationell skatts beteckning som en direkt eller indirekt skatt inte är avgörande i detta avseende. Som domstolen fastställt som rättsligt gällande i sin dom i målet Bautiaa och Société française maritime, "[ankommer det] på domstolen att på grundval av pålagans objektiva kännetecken - och utan hänsyn till hur pålagan betecknats i nationell rätt - fastställa huruvida det ... rör sig om en skatt, avgift, tull eller annan pålaga".(8) Likaledes gäller att även om den italienska skattens karaktär av årlig skatt normalt utvisar att det rör sig om en direkt skatt,(9) räcker inte detta för att undanta den från direktivets tillämpningsområde.(10) Med tanke på dess objektiva kännetecken, tycks det mig emellertid inte som om den italienska skatten kan betraktas som en indirekt skatt på kapitalanskaffning i direktivets mening.
14 Till att börja med är direktivet enligt dess artikel 1 tillämpligt på "tillskott till kapitalassociationer"; närmare bestämt, såsom domstolen har angett i sin dom i målet Solred, "har direktivet i synnerhet till syfte att - inom ramen för en avveckling av de fiskala hindren för kapitalets fria rörlighet - åstadkomma en harmonisering av de grunder på vilka avgifter på kapitaltillskott till bolag fastställs och tas ut inom gemenskapen".(11) De olika transaktioner - uppräknade i artikel 4.1 - på vilka skatten på kapitaltillskott skall utgå, är alla transaktioner genom vilka kapital eller tillgångar överförs till en kapitalassociation i den medlemsstat där beskattning äger rum, vare sig transaktionen utgörs av bildande av en kapitalassociation (under a och b), ökning av kapitalet i en existerande association genom tillskott av egendom (under c), ökning av tillgångarna genom tillskott av rättigheter av samma slag som för delägarna (under d) eller flyttning av den verkliga ledningens säte eller det i bolagsordningen stadgade sätet från tredje land eller från en annan medlemsstat (under e-h). Artikel 4.3 bekräftar att det är rörligheten av kapital eller tillgångar som är det huvudsakliga kännetecknet för vilka transaktioner som är underkastade en skatt på tillskott. För att undvika en dubbelbeskattning, utesluter denna bestämmelse från begreppet "bildande" ett visst antal transaktioner som, trots att de är utmärkande för en kapitalassociations rättsliga tillvaro, inte medför några kapitalöverföringar. På samma sätt innebär alla de transaktionsformer som uppräknas i artikel 4.2, på vilka skatt på kapitaltillskott kan utgå enligt medlemsstaternas val, en verklig ökning av associationernas kapital eller tillgångar. Å andra sidan är uttagandet av en skatt på tillgångar som den som är i fråga i förevarande process inte beroende av någon transaktion som förutsätter en överföring av kapital eller tillgångar, lika litet som den förhindrar deras fria rörlighet inom gemenskapen.
15 Jag är medveten om riktigheten av de påpekanden som uttalades av generaladvokat Jacobs i målet Denkavit Internationaal m.fl., om att "direktivets bidrag till den fria rörligheten för kapital är relativt anspråkslöst. ... Avsikten med direktivet är helt enkelt inte att avskaffa alla skattemässiga hinder för kapitalmarknadernas integration vilka uppstår till följd av skillnaderna i pålagor på företagens förmögenhet och vinst. Det förhållandet att en pålaga påförs ett bolag på grundval av dess rättsliga form är dessutom inte i sig tillräckligt för att den skall omfattas av förbuden i artikel 10".(12) Jag kan tillägga att det inte heller är tillräckligt att den skatt som uttas av en kapitalassociation tar hänsyn till det tecknade kapitalets storlek för att skatten i fråga skall anses omfattas av direktivets tillämpningsområde. Skatten i fråga i förevarande mål, vilken dess formella beteckning än är, är uppenbarligen en skatt på kapitalassociationernas (och andra associationers) ekonomiska värde och inte en skatt på kapitalanskaffning.
16 För det andra har skatten i fråga ett antal kännetecken som skiljer den från skatt på kapitaltillskott och andra liknande avgifter som täcks av direktivet. Den italienska skatten riktar sig mot en kapitalassociations nettotillgångar sådana de framgår av dess årliga balansräkning; den påförs inte till följd av en transaktion som förutsätter en överföring av kapital eller tillgångar, såsom de som uppräknas i artikel 10. Grunden för skattskyldighetens inträde avseende den italienska skatten (deklarationen av bolagets nettotillgångar) är inte ens av samma karaktär som den grund som utlöser tillämpningen av skatt på kapitaltillskott såsom den regleras i direktivet, och skattebasen motsvarar inte den som föreskrivs i direktivet. Skatten i fråga kan således inte, som sökanden påstår, jämföras med en skatt som uttas årligen på kapitalassociationernas kapital, vilken i själva verket skulle behandlas annorlunda enligt direktivet, i överensstämmelse med domen i målet Ponente Carni och Cispadana Costruzioni.
17 Även om det är riktigt att skattebasen som definierats i artikel 2 i ministerdekretet av den 7 januari 1993 tar hänsyn till hur stort en associations tecknade kapital är, beaktar den också olika vinster (eller förluster) och reserver från tidigare beskattningsår, liksom förlusterna för det räkenskapsår som används som referens. Jag delar kommissionens åsikt enligt vilken det vore felaktigt att isolera en av skattebasens beståndsdelar och behandla den avskilt från övriga. Om man dessutom ser till den logiska slutsats som kan dras av detta, skulle sökandens argumentation kunna ha mycket långtgående verkningar som, i min mening, inte åsyftades med direktivet. Den förenade verkan av artiklarna 4.2.a och 10 är att medlemsstaterna, med förbehåll för artiklarna 11 och 12, inte kan påföra någon annan skatt än skatten på kapitaltillskott på kapitaliseringen av vinsterna eller av permanenta eller tillfälliga reserver. I enlighet med sökandens argumentation, skulle medlemsstaterna, för det fall vinsterna eller reserverna skulle kapitaliseras, vara oförmögna att uppbära en inkomstskatt på vinsterna eller en skatt på reservernas beräknade ekonomiska värde om skatten på kapitaltillskott betalats på kapitaliseringstransaktionen.
18 Detta innebär inte att begreppet avgift med motsvarande verkan som en skatt på kapitaltillskott är helt uteslutet från direktivets område. I synnerhet är direktivets sista övervägande uttryckligen tillämpligt på indirekta skatter som, även om de juridiskt sett skiljer sig från skatt på kapitaltillskott, uppvisar "samma kännetecken som skatt på kapitaltillskott eller stämpelskatt på värdepapper [och vars uppbörd] kan utgöra en risk för de mål som är tänkta att uppnås genom de åtgärder som föreskrivs i detta direktiv". I domen i målet Immobiliare SIF påpekade domstolen att "skyldigheten att erlägga skatterna för registrering, inskrivning av inteckningar eller inskrivning i fastighetsregistret inte inträder enbart då fast egendom tillskjuts ett kapitalbolag", men den medgav att "[u]ttaget av dessa tre skatter till följd av ett tillskott av fast egendom till ett kapitalbolag resulterar ... i en skyldighet att erlägga sagda skatter", så att skatterna i detta fall omfattades av tillämpningsområdet för artikel 10 i direktivet.(13) Hänvisningen till verkningarna av de skatter som var i fråga i domen i målet Immobiliare SIF grundar sig emellertid på direktivets ordalydelse och kan enligt min mening inte utsträckas till verkningar av andra skatter än dem som anges i direktivet. Dessutom, som domstolen förklarade i domen i målet Ponente Carni och Cispadana Costruzioni, "är direktivets ändamål ett annat än det som avses med fördragets bestämmelser om avgifter med motsvarande verkan".(14)
19 Med samma typ av argumentation som den som sökanden gör gällande i förevarande fall, skulle man kunna göra gällande att uttagandet av en skatt i målet Frederiksen hade verkningar som "ekonomiskt motsvarade" en skatt på kapitaltillskott som Konungariket Danmark hade rätt att pålägga ett dotterbolag.(15) I det målet försökte de danska myndigheterna beskatta ett moderbolag som hade beviljat ett räntefritt lån till ett dotterbolag, på grundval av det beräknade värdet av räntorna som det förstnämnda bolaget teoretiskt skulle kunna uppbära. Själva transaktionen ansågs omfattas av artikel 4.2.b i direktivet, medan artikel 10.b klart förbjuder beskattning av "lån ... som tillhandahållits som ett led i transaktioner som anges i artikel 4". Med tanke på moderbolagets och dotterbolagets ekonomiska samhörighet, kunde skatten som påfördes moderbolaget betecknas som ekonomiskt motsvarande en ytterligare skatt på transaktionen efter uttagandet av en skatt på kapitaltillskott. Detta hindrade inte domstolen från att anse att skatten i fråga inte omfattades av tillämpningsområdet för direktivet och att den således inte omfattades av förbudet i artikel 10:(16)
"direktivet ... har till syfte att inom gränserna för sitt tillämpningsområde harmonisera de skatter och avgifter som tas ut vid kapitalanskaffning ...[och] att avskaffa andra indirekta skatter än skatt på kapitaltillskott, vilka har samma kännetecken som den sistnämnda. ... Det kan således konstateras att den i direktivet föreskrivna harmoniseringen inte omfattar direkta skatter, vilka - såsom inkomstskatt för bolag - tillhör medlemsstaternas egen kompetens".(17)
20 Ett liknande argument grundat på att en nationell skatt eventuellt är "ekonomiskt motsvarande" en skatt på kapitaltillskott skulle likaledes ha kunnat framföras beträffande den kommunala skatten på fast egendoms värdestegring ("imposta comunale sull'incremento di valore dei beni immobiliari" eller, för att underlätta, "Invim") i målet Immobiliare SIF.(18) Domstolen påpekade att "Invim är en skatt som tas ut på den värdestegring som görs av ägaren till fast egendom då denna överlåts mot vederlag eller, då det rör sig om fast egendom som ägs av bolag, på den fiktiva värdestegring som fastställs vid slutet av en tioårsperiod".(19) Även om man hade kunnat anse att uttagandet av Invim vid tillskottet av fast egendom till SIF hade ekonomiska verkningar som motsvarade en skatt på kapitalökning genom tillskott av tillgångar enligt artikel 4.1 c och att den således fick uttas med högst 1 procent, ansåg domstolen att direktivet inte var tillämpligt på Invim. För att komma till denna slutsats, beaktade domstolen att Invim uttogs på den vinst som genererats av tillskottet och inte på själva tillskottet, att dess underlag inte motsvarade det underlag som fastställts genom artikel 5.1.a i direktivet samt att den belastade den som tillskjutit egendomen och inte bolaget.
21 Slutligen, eftersom flera parter har åberopat artikel 10 för att visa att uttagandet av den italienska skatten är förenligt med direktivet, bevisar denna bestämmelse enligt min åsikt snarare att skatten inte omfattas av direktivets tillämpningsområde. Artikel 10 förbjuder varje beskattning utöver skatten på kapitaltillskott "på transaktioner som avses i artikel 4", på vissa stödtransaktioner samt på registrering och andra formaliteter. Den förbjuder inte en medlemsstat att ta hänsyn till kapitalets storlek vid beräkningen av en skatt på nettotillgångarna, lika litet som den på något sätt begränsar medlemsstaternas behörighet att utta en sådan skatt.
22 Jag är således av den åsikten att den italienska skatten varken utgör en skatt på kapitaltillskott eller en indirekt skatt som har samma egenskaper som en skatt på kapitaltillskott och att dess uttagande under de omständigheter som beskrivs i beslutet om hänskjutande inte är oförenligt med direktivet.
V - Förslag till avgörande
23 Med hänsyn till ovanstående omständigheter, uppmanar jag domstolen att svara enligt följande på den fråga som har ställts av Commissione tributaria provinciale di Firenze genom beslut av den 18 oktober 1996, som inkom till domstolen den 9 januari 1997:
Rådets direktiv 69/335/EEG av den 17 juli 1969 om indirekta skatter på kapitalanskaffning, i dess lydelse enligt rådets direktiv 85/303/EEG av den 10 juni 1985 om ändring av direktiv 69/335/EEG, utgör inte hinder för att kapitalassociationer påförs en sådan skatt som den årliga skatt på bolags nettotillgångar som har införts i Republiken Italien genom lagdekret nr 394 av den 30 september 1992.
(1) - EGT L 249, s. 25 (nedan kallat direktivet). Direktivet har ändrats ett flertal gånger (direktiv 73/79/EEG av den 9 april 1973 (EGT L 103, s. 13); direktiv 73/80/EEG av den 9 april 1973 (ibidem s. 15); direktiv 74/553/EEG av den 7 november 1974 (EGT L 303, s. 9); direktiv 85/303/EEG av den 10 juni 1985 (EGT L 156, s. 23)), men endast denna senaste ändring är av betydelse i förevarande fall (se avsnitt II nedan).
(2) - Gazzetta ufficiale della Repubblica Italiana nr 230 av den 30 september 1992, s. 3; lagdekretet blev senare lag nr 461 av den 26 november 1992, GURI nr 281 av den 28 november 1992, s. 5.
(3) - Dom av den 20 april 1993 i de förenade målen C-71/91 och C-178/91, Ponente Carni och Cispadana Costruzioni (REG 1993, s. I-1915), punkt 19.
(4) - Se ovan fotnot 1.
(5) - Se ovan fotnot 3.
(6) - Dom av den 13 februari 1996 i mål C-197/94 och C-252/94, Bautiaa och Société française maritime (REG 1996, s. I-505), punkt 39.
(7) - Dom av den 16 juni 1966 i mål 52/65 och 55/65 (REG 1966, s. 227).
(8) - Punkt 39 (ovan fotnot 6).
(9) - Som generaladvokat Cosmas påpekade i sitt förslag till avgörande inför domen av den 11 december 1997 i mål C-42/96, Immobiliare SIF (REG 1997, s. I-7089), punkt 51.
(10) - Domen i det i fotnot 3 nämnda målet Ponente Carni och Cispadana Costruzioni, punkt 31.
(11) - Dom av den 5 mars 1998 i mål C-347/96, Solred (REG 1998, s. I-951).
(12) - Dom av den 11 juni 1996 i mål C-2/94, Denkavit Internationaal m.fl. (REG 1996, s. I-2827), punkt 45 i förslaget till avgörande.
(13) - Punkterna 30 och 31 (ovan fotnot 9).
(14) - Punkt 37 (ovan fotnot 3).
(15) - Dom av den 26 september 1996 i mål C-287/94, Frederiksen (REG 1996, s. I-4581).
(16) - Domstolen svarade att "Det strider inte mot artikel 10 ... att ett moderbolag ... inkomstbeskattas" i denna situation (punkt 2 i domslutet). Enligt min mening framgår klart av domstolens motivering att den ansåg att inkomstskatten inte omfattades av direktivets tillämpningsområde (se särskilt punkterna 21 och 22). Skillnaden, även om den inte är av betydelse i förevarande mål, är att förbudet i artikel 10 mildras genom artikel 12, medan utestängningen från direktivets tillämpningsområde är fullständig.
(17) - A.st., punkterna 16, 20 och 21.
(18) - Se ovan fotnot 9.
(19) - Ibidem, punkt 21.