MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MACIEJA SZPUNARA
od 22. svibnja 2025.(1)
Predmet C‑789/23 [Tatrauskė](i)
I. J.
protiv
Registrų centras
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Vrhovni upravni sud Litve))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Građanstvo Unije – Pravo na slobodno kretanje i slobodan boravak na državnom području država članica – Uvjeti upisa u nacionalni registar bračnog ugovora sklopljenog u drugoj državi članici – Zahtjev da se u tom ugovoru navede osobni identifikacijski broj barem jedne od strana tog ugovora”
I.      Uvod
1.        Litavski zakonodavac predvidio je da se bračni ugovor sklopljen u inozemstvu može upisati u registar bračnih ugovora ako sadržava osobni identifikacijski broj barem jednog od bračnih drugova, koji dodjeljuje Lietuvos Respublikos gyventojų registras (registar stanovništva Republike Litve, u daljnjem tekstu: litavski registar stanovništva) (u daljnjem tekstu: litavski osobni identifikacijski broj). Naime, taj broj nije moguće uključiti u izvadak iz vjenčanog lista izdan u Italiji, kojim se potvrđuje režim odvajanja imovine koji su odabrali bračni drugovi. Je li u toj situaciji u skladu s pravom Unije odbiti upisati u registar bračnih ugovora koji se vodi u Litvi informaciju koja se odnosi na bračnoimovinski režim koji su odabrali građani Europske unije koji su sklopili brak u Italiji, uzimajući u obzir da jedan od njih ima litavski osobni identifikacijski broj, samo zbog toga što dokument na kojem se temelji taj upis ne sadržava taj broj?
2.        S tim se pitanjem suočio sud koji je uputio zahtjev u ovom predmetu. Ovaj predmet stoga pruža Sudu priliku da razvije svoju sudsku praksu koja se odnosi na prava povezana s građanstvom Unije u području priznavanja određenih isprava izdanih u državi članici prilikom njihova upisa u nacionalne javne registre druge države članice.
II.    Litavsko pravo
3.        Člankom 3.101. Lietuvos Respublikos civilinis kodeksasa (Građanski zakonik Republike Litve, u daljnjem tekstu: Građanski zakonik), naslovljenim „Bračni ugovor”, određuje se:
„Bračni ugovor je sporazum koji su sklopili bračni drugovi i kojim se određuju njihova imovinska prava i obveze tijekom braka te u slučaju razvoda ili rastave.”
4.        Člankom 3.103. Građanskog zakonika, naslovljenim „Oblik bračnog ugovora”, određuje se:
„1.      Bračni ugovor sklapa se javnobilježničkom ispravom.
2.      Bračni ugovor i izmjene tog ugovora upisuju se u registar bračnih ugovora […]
3.      Bračni ugovor i izmjene tog ugovora mogu se primjenjivati u odnosu na treće strane samo ako su ugovor i izmjene tog ugovora upisane u registar bračnih ugovora. To se pravilo ne primjenjuje ako su u trenutku sklapanja pravnog posla treće strane znale za bračni ugovor ili izmjene tog ugovora.”
5.        Organizacija i funkcioniranje registra bračnih ugovora, iz članka 3.103. stavka 2. Građanskog zakonika, uređeni su Vedybų sutarčių registro nuostataijem (Pravilnik o registru bračnih ugovora), odobrenim Lietuvos Respublikos Vyriausybės 2002 m. rugpjūčio 13 d. nutarimasom Nr. 1284 „Dėl Vedybų sutarčių registro nuostatų patvirtinimo” (Uredba Vlade Republike Litve br. 1284 od 13. kolovoza 2002. o odobrenju Pravilnika o registru bračnih ugovora). Na spor u glavnom postupku primjenjuje se verzija Pravilnika o registru bračnih ugovora od 10. rujna 2015., kako je izmijenjena Uredbom Vlade Republike Litve br. 773 od 8. srpnja 2020. (u daljnjem tekstu: Pravilnik o registru).
6.        Točkama 2. i 8. Pravilnika o registru određuje se da je „[s]vrha registra […] da se u njega evidentiraju činjenice i isprave iz točke 13. Pravilnika o registru” i da je „[v]oditelj registra Registrų centras VĮ [(Središnji registar, Litva)]”.
7.        U točki 13. tog pravilnika navodi se:
„U registar se upisuju:
13.1.      bračni ugovori,
[…]
13.3.      podaci o podjeli imovine iz [Građanskog zakonika].”
8.        Točkom 67. navedenog pravilnika predviđa se:
„Bračni ugovor ili ugovor o izvanbračnoj zajednici sklopljen u inozemstvu može se upisati u registar ako sadržava osobni identifikacijski broj barem jedne od ugovornih strana, koji dodjeljuje litavski registar stanovništva.”
9.        U skladu s točkom 68. navedenog pravilnika:
„Ako jedan od bračnih drugova ili izvanbračnih partnera želi u registar upisati bračni ugovor ili ugovor o izvanbračnoj zajednici ovjeren u inozemstvu, upisati izmjene takvog ugovora ili upisati podatke o raskidu takvog ugovora, ta osoba može te podatke dostaviti osobno u registar ili posredstvom ovlaštene osobe, poštom ili u elektroničkom obliku, u skladu s postupkom koji je predvidio voditelj registra.”
10.      Uredbom br. 1263 od 14. prosinca 2022.(2) izmijenjen je Pravilnik o registru s učinkom od 1. siječnja 2023., a od toga datuma na upis bračnog ugovora ili ugovora o izvanbračnoj zajednici koji je sklopljen u inozemstvu više se ne primjenjuje uvjet da taj ugovor sadržava litavski osobni identifikacijski broj barem jedne od strana tog ugovora.
III. Glavni postupak, prethodno pitanje i postupak pred Sudom
11.      Žaliteljica iz glavnog postupka I. J. je građanka Unije i upisana je u litavski registar stanovništva(3).
12.      Žaliteljica iz glavnog postupka i talijanski državljanin C. B. sklopili su 2006. brak u Italiji. Brak je upisan u maticu vjenčanih jedne talijanske općine. Izvadak iz vjenčanog lista sadržava napomenu prema kojoj je režim odvajanja imovine koji su odabrali bračni drugovi naveden u vjenčanom listu.
13.      Brak je upisan u matične urede u Litvi.
14.      Žaliteljica iz glavnog postupka podnijela je 15. veljače 2022. Središnjem registru zahtjev da se u registar bračnih ugovora upiše pravna činjenica koja se odnosi na bračnoimovinski režim (odnosno na podjelu imovine između bračnih drugova, u daljnjem tekstu: podjela imovine).
15.      Odlukom od 9. ožujka 2022. Središnji registar odbio je taj zahtjev na temelju, među ostalim, točaka 13., 67. i 68. Pravilnika o registru. Pojasnio je da se izvadak iz vjenčanog lista koji je podnijela žaliteljica iz glavnog postupka može upisati u registar bračnih ugovora kao bračni ugovor ako ona dostavi dodatak (prilog) vjenčanom listu koji je ovjerio javni bilježnik ili drugi nadležni državni službenik u Italiji i koji sadržava litavski osobni identifikacijski broj barem jednog od bračnih drugova. Nadalje, naveo je da fizičke osobe nisu pružatelji podataka kad je riječ o podjeli imovine i da se stoga podjela imovine ne može upisati u registar bračnih ugovora.
16.      Žaliteljica iz glavnog postupka uložila je u spis presliku poruke elektroničke pošte iz koje proizlazi da je od talijanskog matičnog ureda o kojem je riječ zatražila da izradi presliku vjenčanog lista na kojem se navodi njezin litavski osobni identifikacijski broj, koji se nalazi na njezinoj osobnoj iskaznici, ali da je taj ured odbio njezin zahtjev, pri čemu je naveo da se taj broj ne može unijeti u izvadak iz vjenčanog lista jer je riječ o podatku koji ne može ovjeriti. Žaliteljica iz glavnog postupka dostavila je i potvrdu koju je izradio talijanski javni bilježnik, u skladu s kojom se na temelju članka 162. drugog stavka Codicea civile (Građanski zakonik) režim odvajanja imovine može odabrati i izjavom u vjenčanom listu.
17.      Žaliteljica iz glavnog postupka podnijela je Vilniaus apygardos administracinis teismasu (Okružni upravni sud u Vilniusu, Litva) tužbu za poništenje odluke od 9. ožujka 2022. Presudom od 29. lipnja 2022. taj je sud odbio tužbu kao neosnovanu. U obrazloženju svoje odluke naveo je da nisu ispunjeni uvjeti za upis ugovora sklopljenog u inozemstvu u registar bračnih ugovora, koji su predviđeni točkom 67. Pravilnika o registru, i da se konkretno u bračnom ugovoru ne navodi litavski osobni identifikacijski broj barem jedne od strana tog ugovora.
18.      Žaliteljica iz glavnog postupka podnijela je žalbu protiv te presude Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasu (Vrhovni upravni sud Litve), odnosno sudu koji je uputio zahtjev.
19.      Taj je sud u proširenom sastavu odlučio da žaliteljica iz glavnog postupka u biti traži da se u registar bračnih ugovora ne upiše podjela imovine, nego njezin bračni ugovor(4) i da je njezina situacija uređena točkom 68. Pravilnika o registru, u skladu s kojom jedan od bračnih drugova može zatražiti da se u registar bračnih ugovora upiše bračni ugovor ovjeren u inozemstvu. Ističe i da se, u skladu s točkom 67. tog pravilnika, na upis ugovora sklopljenog u inozemstvu ipak primjenjuje uvjet da taj ugovor sadržava litavski osobni identifikacijski broj barem jedne od strana tog ugovora.
20.      U tom pogledu, sud koji je uputio zahtjev ističe da se, u skladu s litavskim pravom, bračnoimovinski režim koji su odabrali bračni drugovi može navesti u vjenčanom listu. Međutim, u izvatku iz vjenčanog lista žaliteljice iz glavnog postupka, koji je izdan u Italiji, ne navode se osobni identifikacijski brojevi bračnih drugova. Iako nenavođenje tih brojeva nije prepreka tomu da se taj brak upiše u matične urede u Litvi, ipak se zahtijeva da ga se navede kako bi se bračni ugovor koji su sklopili bračni drugovi upisao u registar bračnih ugovora.
21.      Sud koji je uputio zahtjev stoga pita može li se smatrati da se propisom uvedenim Pravilnikom o registru ograničava slobodno kretanje građana Unije u smislu članka 21. UFEU‑a.
22.      U tim okolnostima, Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Vrhovni upravni sud Litve) odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 21. stavak 1. UFEU‑a tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis na temelju kojeg se bračni ugovor koji je sklopljen u drugoj državi članici Unije ne može upisati u registar bračnih ugovora ako ne sadržava [litavski osobni identifikacijski broj] barem jedne od strana tog ugovora, kada, u okolnostima kao što su one o kojima je riječ u ovom predmetu, nadležna tijela države u kojoj je sklopljen bračni ugovor odbiju izdati izvadak iz navedenog ugovora dopunjen tim osobnim identifikacijskim podatkom?”
23.      Pisana očitovanja podnijele su litavska vlada i Europska komisija. Rasprava nije održana.
IV.    Analiza
A.      Dopuštenost
24.      Litavska vlada smatra da je zahtjev za prethodnu odluku nedopušten. Tvrdi da se propisom koji je na snazi od 1. siječnja 2023. ne predviđa da u bračnom ugovoru sklopljenom u inozemstvu treba navesti litavski osobni identifikacijski broj barem jedne od strana tog ugovora kako bi se mogao upisati u registar bračnih ugovora. Prema tome, prethodno pitanje nije relevantno i stoga nije potrebno da Sud odluči o njemu.
25.      U odgovoru na zahtjev za informacije Suda sud koji je uputio zahtjev pojasnio je da, kao opće pravilo, sud provodi nadzor zakonitosti i osnovanosti odluke uprave s obzirom na činjeničnu i pravnu situaciju koja je postojala na dan njezina donošenja. Slijedom toga, u okolnostima poput onih o kojima je riječ u glavnom predmetu, izmjena predmetnog propisa sama po sebi ne utječe na ispitivanje tog predmeta. Sud koji je uputio zahtjev navodi i da žaliteljica iz glavnog postupka nije povukla žalbu i da, prema informacijama kojima raspolaže, nije podnijela novi zahtjev za upis nakon 1. siječnja 2023. Slijedom toga, sud koji je uputio zahtjev i dalje je dužan ispitati tu žalbu i, s obzirom na činjenicu da se ta žalba odnosi, među ostalim, na poništenje odluke od 9. ožujka 2022., dužan je odlučiti o zakonitosti i osnovanosti te upravne odluke.
26.      U tom pogledu, valja podsjetiti na to da je samo na nacionalnom sudu pred kojim se vodi spor u glavnom postupku da ocijeni potrebu za prethodnom odlukom i relevantnost pitanja koja postavlja Sudu, a za koja vrijedi pretpostavka relevantnosti. Stoga, ako se postavljeno pitanje odnosi na tumačenje ili valjanost pravila prava Unije, Sud je načelno dužan odlučiti osim ako je očito da traženo tumačenje nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom tog spora, ako je problem hipotetski ili ako Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima potrebnima kako bi mogao dati koristan odgovor na to pitanje(5).
27.      U ovom slučaju, s obzirom na informacije koje je pružio sud koji je uputio zahtjev, pitanje koje se odnosi na tumačenje članka 21. stavka 1. UFEU‑a relevantno je za spor o kojem odlučuje taj sud te mu je odgovor Suda potreban kako bi odlučio u glavnom postupku na način koji je usklađen s pravom Unije.
28.      U tim okolnostima, smatram da je prethodno pitanje dopušteno.
B.      Meritum
29.      Sud koji je uputio zahtjev prethodnim pitanjem u biti želi doznati protivi li se članku 21. stavku 1. UFEU‑a propis države članice na temelju kojeg se bračni ugovor sklopljen u drugoj državi članici ne može upisati u registar bračnih ugovora koji vodi prva država članica samo zato što se u njemu ne navodi osobni identifikacijski broj barem jedne od strana tog ugovora, koji dodjeljuje nacionalni registar stanovništva prve države članice, kada nadležna tijela države u kojoj je sklopljen bračni ugovor odbiju izdati izvadak iz tog ugovora koji sadržava predmetni broj.
30.      Kako bi se odgovorilo na to pitanje valja, kao prvo, ispitati je li situacija žaliteljice iz glavnog postupka obuhvaćena materijalnim područjem primjene prava Unije i konkretno pravilima kojima je uređeno ostvarivanje prava građanina Unije na slobodno kretanje. Ako je odgovor potvrdan, valja, kao drugo, ispitati predstavlja li primjena predmetnog nacionalnog propisa ograničenje slobodnog kretanja građana Unije i, ako je to slučaj, je li to ograničenje opravdano.
1.      Područje primjene prava Unije
31.      Prethodno pitanje upućeno u ovom predmetu temelji se na propisu države članice, odnosno Republike Litve, koji se odnosi na vođenje registra bračnih ugovora.
32.      U tom pogledu, valja napomenuti da je, prema trenutačnom stanju prava Unije, uspostavljanje registara bračnih ugovora i uvođenje pravila o njihovu funkcioniranju u nadležnosti država članica. Iako su pitanja koja se odnose na nadležnost, mjerodavno pravo te priznavanje i izvršenje odluka u stvarima bračnoimovinskih režima uređena na razini Unije Uredbom (EU) 2016/1103(6), ona se ne primjenjuje na glavni postupak jer Republika Litva ne sudjeluje u pojačanoj suradnji koja se njome provodi. Osim toga, ta uredba ne sadržava odredbe koje se odnose izravno na vođenje registara bračnih ugovora. Iz toga osobito slijedi da, kako bi se odredilo pravo mjerodavno za bračnoimovinski režim te uvjete i posljedice upisa bračnih ugovora u te registre, litavski sudovi i dalje primjenjuju kolizijska pravila iz litavskog prava, a sud koji je uputio zahtjev nije naveo njihov sadržaj(7).
33.      Međutim, nije sporno da, iako je propis u nekom području u nadležnosti država članica, one prilikom izvršavanja te nadležnosti moraju poštovati pravo Unije i osobito odredbe UFEU‑a koje se odnose na slobodu priznatu svakom građaninu Unije da se kreće i boravi na državnom području država članica(8).
34.      U tom kontekstu, na prvom mjestu, podsjećam na to da je Sud u više navrata istaknuo da je status građanina Unije predodređen da bude temeljni status državljana država članica(9) i da se državljanin države članice koji se u svojstvu građanina Unije koristio svojom slobodom kretanja i boravka u državi članici različitoj od države članice svojeg državljanstva, može pozivati na prava koja mu pripadaju u tom svojstvu, a osobito na prava propisana u članku 21. stavku 1. UFEU‑a, uključujući, ovisno o slučaju, u pogledu države članice svojeg državljanstva(10).
35.      Kad je riječ o posebnim pravima povezanima sa svojstvom građanina Unije, kao drugo, podsjećam i na to da nije sporno da nacionalni propis koji pojedine vlastite državljane dovodi u nepovoljniji položaj samo zbog toga što su ostvarivali slobodu kretanja i boravka u drugoj državi članici čini ograničenje sloboda koje su člankom 21. stavkom 1. UFEU‑a priznate svakom građaninu Unije(11).
36.      U ovom slučaju, nakon što je žaliteljica iz glavnog postupka, koja je građanka Unije, ostvarila svoju slobodu kretanja i boravka u drugoj državi članici, odbijen joj je upis bračnog ugovora koji je sklopila u Italiji u litavski registar bračnih ugovora zbog toga što on nije sadržavao litavski osobni identifikacijski broj barem jednog od bračnih drugova. Međutim, ništa u litavskom pravu ne upućuje na to da je to navođenje u bračnom ugovoru uvjet za njegovo postojanje ili njegovu valjanost.
37.      Osim toga, iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da, u slučaju da je žaliteljica iz glavnog postupka sklopila svoj bračni ugovor u Litvi, ni u kojem slučaju ne bi bila dužna podnijeti ga Središnjem registru radi upisa u registar o kojem je riječ. Naime, taj upis u Litvi provodi se na zahtjev javnog bilježnika koji je sastavio javnobilježničku ispravu te koji je zadužen za točno utvrđivanje identiteta ugovornih strana i za prosljeđivanje podataka koji se zahtijevaju Pravilnikom o registru(12).
38.      S obzirom na to okolnosti, valja utvrditi, s jedne strane, da nije sporno da žaliteljica iz glavnog postupka ima interes za to da se informacija o njezinu bračnoimovinskom režimu upiše u litavski registar bračnih ugovora i, s druge strane, da je odbijanje upisa te informacije izravna posljedica primjene odredbe nacionalnog prava koja se primjenjuje samo na ugovore sklopljene u inozemstvu. To je odbijanje stoga povezano s ostvarivanjem prava žaliteljice iz glavnog postupka na kretanje i boravak u drugoj državi članici.
39.      U tim okolnostima, smatram da je situacija žaliteljice iz glavnog postupka obuhvaćena područjem primjene članka 21. stavka 1. UFEU‑a.
2.      Ograničenje slobodnog kretanja građana Unije
a)      Registar bračnih ugovora
40.      Sud još nije imao priliku tumačiti članak 21. stavak 1. UFEU‑a s obzirom na odredbe nacionalnog prava koje se odnose na vođenje registara bračnih ugovora.
41.      Suprotno tomu, već je imao priliku tumačiti tu odredbu s obzirom na odredbe nacionalnog prava koje se odnose na upis različitih informacija o identitetu osoba i njihovu statusu u nacionalne registre. Sud je konkretno odlučivao o upisu prezimena i imena osobe u evidencije o osobnim stanjima(13) ili njezina rodnog identiteta(14) u situaciji u kojoj su postojale razlike između upisa tih podataka u registre koje vode različite države članice.
42.      Kad je riječ o prezimenu i imenu, Sud je konkretno utvrdio da odbijanje tijela države članice da priznaju ime građanina Unije, kako mu je određeno u drugoj državi članici, i da ga upišu u evidencije osobnih stanja može spriječiti ostvarivanje prava na slobodno kretanje i boravak na državnom području država članica zajamčenog člankom 21. UFEU‑a zbog toga što razlika u dvama imenima koja se primjenjuju na istu osobu može dovesti do zabuna i nepovoljnosti jer mnoge radnje u svakodnevnom životu, kako u javnoj tako i u privatnoj sferi, zahtijevaju predočavanje dokaza o identitetu(15). Isto vrijedi za odbijanje tijela države članice da promijene i priznaju rodni identitet koji je jedan od njihovih državljana zakonito ostvario u drugoj državi članici(16).
43.      Tako se javlja pitanje je li sudska praksa Suda na koju sam upravo podsjetio(17) primjenjiva na ovaj predmet. Kako bi se odgovorilo na to pitanje, valja ispitati mogu li se registri bračnih ugovora usporediti s evidencijama osobnih stanja ili registrima stanovništva.
44.      Najprije, ističem da, kad je riječ o bračnoimovinskim režimima, postoje velike razlike među pravnim rješenjima donesenima u pravnim poredcima država članica. Naime, čak i kad su nacionalna prava slična, posebni mehanizmi koji se njima uspostavljaju uvelike se razlikuju(18).
45.      Prema tome, iako se čini da gotovo sve države članice priznaju načelo prema kojem bračni drugovi mogu odabrati bračnoimovinski režim koji se razlikuje od zakonskog režima, rješenja koja se odnose na objavu bračnih ugovora koji odražavaju taj odabir mogu se razlikovati. U tom pogledu, u određenim se pravnim poredcima predviđa upis bračnih ugovora u javni registar posebno uspostavljen u tu svrhu, dok se u drugima ne predviđa takav registar(19). Osim toga, u okviru te prve kategorije pravnih poredaka, u nekim od njih dopušta se upis bračnih ugovora sklopljenih u inozemstvu(20), dok se u drugima takvo što ne predviđa(21).
46.      Uspostavljanje javnog registra bračnih ugovora neodvojivo je povezano s pravilima nacionalnog prava koja se odnose na određivanje vlasnika imovine stečene u braku i na odgovornost bračnih drugova za obveze koje nastaju tijekom braka. Kao opće pravilo, ako se nekim pravnim poretkom predviđa mogućnost bračnih drugova da odstupe od zakonskog režima sklapanjem bračnog ugovora, njime se predviđa i da je taj ugovor primjenjiv u odnosu na treće strane samo ako su one znale za njega. Registar bračnih ugovora predstavlja instrument koji omogućuje da se osigura objava tih ugovora, što uvelike pridonosi zaštiti imovinskih interesa bračnih drugova i općenito pravnoj sigurnosti. Naime, na temelju upisa bračnog ugovora u takav registar taj ugovor u načelu postaje primjenjiv u odnosu na treće strane, neovisno o tome znaju li one stvarno za njegovo sklapanje.
47.      To je slučaj u litavskom pravu. Kao što se to predviđa člankom 3.103. stavkom 3. Građanskog zakonika, bračni ugovor i izmjene tog ugovora mogu se primjenjivati u odnosu na treće strane samo ako su taj ugovor i izmjene tog ugovora upisane u registar bračnih ugovora, osim ako treće strane nisu znale za njega u trenutku sklapanja pravnog posla. U članku 3.103. Građanskog zakonika uopće se ne navodi da mogućnost upisa bračnog ugovora u registar o kojem je riječ ovisi o mjestu sklapanja tog ugovora ili o drugim okolnostima koje mogu predstavljati poveznicu na temelju koje se određuje pravo mjerodavno za bračnoimovinski režim.
48.      Iz toga slijedi da u litavskom pravu na temelju upisa bračnog ugovora u registar o kojem je riječ taj ugovor, među ostalim, postaje primjenjiv u odnosu na treće strane. Taj upis stoga može utjecati na pravnu situaciju bračnih drugova u odnosu na treće strane.
49.      S obzirom na navedeno, valja istaknuti da se važnost upisa bračnog ugovora u registar o kojem je riječ ne može usporediti s važnošću upisa imena ili roda osobe u nacionalnu evidenciju osobnih stanja. Posljedice tih upisa su drukčije.
50.      Najprije, registri bračnih ugovora nisu izvor informacija o osobnim stanjima osoba i stoga činjenica da bračni ugovor nije upisan u registar o kojem je riječ ne stvara nikakvu opasnost od zabune kad je riječ o podacima o osobnom stanju građana jer, ako bračni ugovor nije upisan u registar, pretpostavlja se da se na imovinske odnose između bračnih drugova primjenjuje zakonski režim. Nadalje, takav registar ne postoji u svim pravnim poredcima Unije kojima se predviđa mogućnost bračnih drugova da sklope bračni ugovor. Usto, kao opće pravilo, valjanost bračnog ugovora ne ovisi o njegovu upisu u registar bračnih ugovora. Naposljetku, i barem u litavskom pravu, upis bračnog ugovora u taj registar nije jedini način na koji se može osigurati primjenjivost bračnog ugovora u odnosu na treće strane jer obavještavanje osobe o postojanju bračnog ugovora prilikom sklapanja pravnog posla s tom osobom ima isti učinak, iako samo inter partes.
51.      Te razlike pokazuju da se sudska praksa koja se odnosi na upis imena ili roda osobe koja je ostvarila svoje pravo na slobodno kretanje u nacionalne evidencije osobnih stanja ne može primijeniti na upis bračnih ugovora u registre bračnih ugovora.
52.      Međutim, to ne znači da odbijanje upisa ugovora sklopljenog u drugoj državi članici u registar bračnih ugovora ne predstavlja ograničenje slobode kretanja i boravka u drugoj državi članici, propisane člankom 21. stavkom 1. UFEU‑a.
b)      Utjecaj pravila o upisu u registar bračnih ugovora na pravo građana Unije na slobodno kretanje
53.      Podsjećam na to da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, nacionalni pravni propis koji pojedine vlastite državljane dovodi u nepovoljniji položaj samo zbog toga što su ostvarivali slobodu kretanja i boravka u drugoj državi članici predstavlja ograničenje sloboda koje su člankom 21. stavkom 1. UFEU‑a priznate svim građanima Unije(22). Sud je također presudio da Ugovorom otvorene mogućnosti u području slobodnog kretanja i boravka ne bi mogle razviti svoj puni učinak ako bi se državljanina neke države članice moglo odvratiti od njihova korištenja preprekama koje su nastale zbog njegova boravka u državi članici domaćinu zbog propisa države njegova podrijetla kojim se negativne posljedice za tog građanina vežu uz činjenicu korištenja tim mogućnostima(23).
54.      Kao što sam to naveo(24), u litavskom pravu upis bračnog ugovora u registar bračnih ugovora proizvodi konkretan pravni učinak jer se njime bračnim drugovima omogućuje da osiguraju da je taj ugovor primjenjiv u odnosu na treće strane, neovisno o tome znaju li te treće strane za njegovo sklapanje. Odbijanje takvog upisa stoga utječe na pravnu situaciju bračnih drugova s obzirom na litavsko pravo jer im oduzima mogućnost da se na njih primijeni mjera iz nacionalnog prava kojom im se osigurava zaštita njihovih imovinskih interesa i koja općenitije ide u njihovu korist s gledišta pravne sigurnosti. Pojedinci tako imaju interes za to da se njihovi bračni ugovori upišu u registar o kojem je riječ.
55.      Točno je da u trenutačnom stanju prava Unije države članice nisu dužne uspostaviti registre za bračne ugovore. Međutim, ako takav registar postoji u državi članici i ako se mjerodavnim propisom predviđa pravo na to da se u njega upiše bračni ugovor sklopljen u drugoj državi članici(25), uvjete za upis tog ugovora treba utvrditi na način kojim se osigurava poštovanje odredbi UFEU‑a, konkretno njegova članka 21. stavka 1. U suprotnom bi se slučaju osobe koje su obuhvaćene područjem primjene ratione personae nacionalnog propisa o kojem je riječ, kao što su osobito državljani te države članice, moglo odvratiti od ostvarivanja prava koja imaju na temelju Ugovora u području slobodnog kretanja i boravka jer bi se bojali da će izgubiti pogodnosti koje proizlaze iz takvog upisa.
56.      Iz toga slijedi da pravila o upisu bračnih ugovora sklopljenih u drugoj državi članici u registar o kojem je riječ mogu utjecati na ostvarivanje prava na slobodno kretanje građana Unije.
c)      Uvjet koji se odnosi na navođenje osobnog identifikacijskog broja
57.      U verziji koja se primjenjuje na spor u glavnom postupku, litavskom se pravu ne protivi upis bračnog ugovora sklopljenog u inozemstvu u registar bračnih ugovora, ali se na taj upis primjenjuje uvjet da takav ugovor sadržava litavski osobni identifikacijski broj barem jednog od bračnih drugova (u daljnjem tekstu: uvjet o kojem je riječ).
58.      Uvjet o kojem je riječ nije bio formalno predviđen za bračne ugovore sklopljene u Litvi. To je zbog toga što se u skladu s nacionalnim pravom ti ugovori sklapaju javnobilježničkim aktom, što podrazumijeva da provjeru i vrlo vjerojatno navođenje osobnog identifikacijskog broja u navedenim ugovorima osigurava javni bilježnik koji je, osim toga, zadužen za njihovo upisivanje u registar bračnih ugovora i prosljeđivanje podataka koji se zahtijevaju u tu svrhu. U tom kontekstu, kad bi se zahtijevalo da se taj broj navede u bračnim ugovorima sklopljenima u inozemstvu radi njihova upisa u registar bračnih ugovora, na prvi se pogled ne čini da bi to dovelo do diskriminacije osoba koje sklope bračni ugovor u inozemstvu u odnosu na osobe koje ga sklope u Litvi.
59.      Međutim, može se pokazati da je teško ispuniti zahtjev predviđen propisom države članice koji se odnosi na oblik isprave ako je ta isprava sastavljena u drugoj državi članici te je stoga uređena zakonom te druge države članice, kojim se taj zahtjev nužno ne predviđa. Naime, može se pokazati da je za pojedince teško, ako ne i nemoguće zahtijevati od tijela druge države da u javnoj ispravi sastavljenoj u skladu s propisom koji je na snazi u toj drugoj državi članici navede elemente čije uključenje nije predviđeno propisom potonje države.
60.      To je ovdje slučaj. S jedne strane, bračni ugovor o kojem je riječ u glavnom postupku, u kojem su bračni drugovi odabrali režim odvajanja imovine, sklopljen je u obliku obične izjave evidentirane u vjenčanom listu. Taj ugovor stoga nema oblik javnobilježničke isprave i zbog toga uključivanje osobnog identifikacijskog broja bračnih drugova nije moguće. S druge strane, iako je Središnji registar mogao upisati režim odvajanja imovine na temelju izvatka iz vjenčanog lista izdanog u Italiji, to je bilo pod uvjetom da se izda prilog vjenčanom listu koji je ovjerio javni bilježnik ili drugi nadležni talijanski javni službenik, na kojem se navodi osobni identifikacijski broj. Međutim, izdavanje takvog priloga nije moguće u skladu s talijanskim pravom.
61.      Slijedom toga, iako uvjet o kojem je riječ odgovara uvjetu predviđenom za bračne ugovore sklopljene u Litvi, postojala je mogućnost da taj uvjet ne mogu ispuniti osobe koje posjeduju litavski osobni identifikacijski broj i koje su sklopile bračni ugovor u drugoj državi članici, neovisno o volji bračnih drugova i koracima koje oni poduzmu. Prema tome, iako se za osobe koje posjeduju litavski osobni identifikacijski broj predviđa mogućnost upisa bračnog ugovora sklopljenog u inozemstvu u registar bračnih ugovora, litavski zakonodavac propisao je da se na to primjenjuje uvjet koji je možda bilo objektivno nemoguće ispuniti i koji je osobe koje su ostvarile pravo na slobodno kretanje mogao spriječiti da upišu svoj bračni ugovor u predmetni registar.
62.      Budući da je uvjet o kojem je riječ mogao predstavljati prepreku tomu da građanin Unije, koji posjeduje litavski osobni identifikacijski broj i koji je imao pravo upisati taj ugovor u skladu s litavskim pravom, upiše bračni ugovor sklopljen u drugoj državi članici u litavski registar bračnih ugovora, smatram da je taj uvjet predstavljao ograničenje slobode kretanja građana Unije zajamčene člankom 21. stavkom 1. UFEU‑a.
3.      Opravdanje ograničenja slobodnog kretanja građana Unije
63.      Nije sporno da se ograničenje slobodnog kretanja građana Unije koje je neovisno o njihovu državljanstvu, kao što je to slučaj u glavnom predmetu, može opravdati samo ako se temelji na objektivnim razlozima od općeg interesa i ako je proporcionalno legitimnom cilju koji se nacionalnim pravom nastoji postići(26). Iz sudske prakse Suda proizlazi da je mjera proporcionalna ako je prikladna za ostvarenje zadanog cilja i ako ne prekoračuje ono što je nužno za njegovo postizanje(27).
a)      Utvrđivanje objektivnog razloga od općeg interesa
64.      Kad je riječ o opravdanju uvjeta o kojem je riječ, litavska vlada objašnjava da je njezin cilj bio zajamčiti točno utvrđivanje identiteta osoba koje su sklopile bračni ugovor, kao i točnost i istinitost podataka koji se navode u registru bračnih ugovora, koji su vjerodostojni dok se ne ospore pred sudom. Kad je riječ o bračnim ugovorima sklopljenima u Litvi, taj se cilj mogao postići zbog činjenice da je te ugovore sastavio javni bilježnik jer je on zadužen za to da preko posebnog programa proslijedi potrebne podatke u registar bračnih ugovora. Suprotno tomu, na dostavljanje podataka koji se odnose na bračni ugovor sklopljen u inozemstvu, koji u sustav nije proslijedio litavski sud ili javni bilježnik, primjenjuje se uvjet o kojem je riječ kako bi se osigurao nadzor točnosti, istinitosti i relevantnosti tih podataka jer ih javni bilježnik ili sud nije mogao ni provjeriti ni potvrditi.
65.      Ne smatram da opravdanje koje je iznijela litavska vlada nije važno. Naime, neovisno o tome koja je funkcija različitih javnih registara koji postoje na nacionalnoj razini, njihov je glavni cilj pridonijeti pravnoj sigurnosti. Kako bi se postigao taj cilj, neophodno je da podaci koji se evidentiraju budu točni.
66.      Cilj osiguravanja točnosti, istinitosti i relevantnosti podataka u javnom registru i pridonošenja jamčenju pravne sigurnosti stoga, prema mojem mišljenju, može predstavljati cilj od općeg interesa kojim se opravdava postojanje uvjeta o kojem je riječ.
b)      Proporcionalnost
67.      U toj situaciji valja ispitati je li uvjet o kojem je riječ bio proporcionalan legitimnom cilju koji se nastoji postići.
1)      Prikladnost
68.      Smatram da je uvjet o kojem je riječ prikladan za ostvarivanje cilja koji se nastoji postići.
69.      Naime, za razliku od bračnih ugovora sklopljenih u Litvi, javni bilježnik nije proslijedio osobni identifikacijski broj osoba koje su sklopile bračni ugovor u inozemstvu u registar bračnih ugovora. Taj je broj trebao evidentirati službenik Središnjeg registra. Navođenje tog broja u bračnim ugovorima sklopljenima u inozemstvu omogućilo bi da ga se navede i u registru.
70.      Usto, pod pretpostavkom da službenici Središnjeg registra imaju pravo pristupa nacionalnom registru stanovništva, osobni identifikacijski broj omogućio bi im i da usporedbom podataka iz tog registra s podacima koji se navode u bračnom ugovoru provedu nadzor točnosti i istinitosti drugih osobnih podataka koji se odnose na osobu o kojoj je riječ i koji se navode u bračnom ugovoru.
71.      Iz toga proizlazi da je navođenje osobnog identifikacijskog broja moglo omogućiti Središnjem registru da osigura točnost i cjelovitost podataka koji se navode u registru bračnih ugovora.
72.      Slijedom toga, čini se da se ne može dovesti u pitanje prikladnost uvjeta o kojem je riječ za ostvarivanje cilja koji se nastoji postići.
2)      Nužnost
73.      To ne vrijedi kad je riječ o nužnosti uvjeta o kojem je riječ.
74.      Naime, neovisno o tome koje su pogodnosti povezane s upotrebom osobnih identifikacijskih brojeva, jasno je da takav broj nije jedini podatak koji omogućuje točno utvrđivanje identiteta osobe koja želi upisati svoj bračni ugovor u registar o kojem je riječ. Podaci kao što su ime, prezime, datum i mjesto rođenja, eventualno dopunjeni brojem dokumenata upotrijebljenih prilikom sklapanja bračnog ugovora, često su dovoljni kako bi se isključila opasnost od zabune u odnosu na osobe. Stoga uvjet o kojem je riječ u ovom slučaju nije bio nužan kako bi se provjerilo posjeduje li jedan od bračnih drugova litavski osobni identifikacijski broj i kako bi se točno utvrdio identitet te osobe.
75.      Usto, bilo je moguće da litavski zakonodavac za osobu koja podnese zahtjev za upis svojeg bračnog ugovora predvidi mogućnost da se njezin osobni identifikacijski broj navede na zasebnoj ispravi, kao što je obrazac za upis, kojem je priložena preslika njezine identifikacijske isprave. Usporedba podataka na temelju kojih se utvrđuje identitet osobe o kojoj je riječ, koji se navode u bračnom ugovoru i na preslici identifikacijske isprave, bila bi dovoljna kako bi se sa sigurnošću mogao utvrditi osobni identifikacijski broj koji treba upisati u registar o kojem je riječ. U slučaju da su službenici Središnjeg registra mogli pristupiti nacionalnom registru stanovništva, taj se podatak lako mogao provjeriti.
76.      Ta razmatranja potvrđena su prijepisom vjenčanog lista žaliteljice iz glavnog postupka pri litavskim matičnim uredima. Naime, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da je taj prijepis proveden na temelju istog dokumenta koji je podnesen u prilog zahtjevu za upis bračnog ugovora u registar bračnih ugovora. Iako u skladu s nacionalnim zakonodavstvom navođenje tog broja nije bilo neophodno radi prijepisa vjenčanog lista u evidenciju osobnih stanja, teško se može shvatiti zašto bi bio neophodan za upis bračnog ugovora u registar bračnih ugovora.
77.      Prema mojem mišljenju, odlučujući je element činjenica da je primjena uvjeta o kojem je riječ ograničila mogućnost osoba koje posjeduju litavski osobni identifikacijski broj da upišu svoj bračni ugovor u registar bračnih ugovora, iako iz točke 67. Pravilnika o registru proizlazi da se predviđa da osobe koje posjeduju taj broj imaju pravo na upis svojeg bračnog ugovora. Naime, činjenica da se na upis bračnog ugovora koji je sklopljen u inozemstvu u registar bračnih ugovora ne primjenjuje uvjet da jedan od bračnih drugova posjeduje litavski osobni identifikacijski broj, nego uvjet da se taj broj navede u ugovoru nije dovela samo do ograničavanja područja primjene ratione personae propisa o kojem je riječ na osobe koje posjeduju taj broj, nego i do propisivanja uvjeta u pogledu sadržaja isprave koju je izdalo inozemno tijelo. Budući da je bilo objektivno nemoguće osigurati da inozemna tijela uzmu u obzir taj uvjet, upis bračnog ugovora sklopljenog u inozemstvu u registar o kojem je riječ stoga je bio nesiguran te je ovisio o dobroj volji tih tijela ili o formalnim uvjetima predviđenima pravom mjesta sklapanja ugovora.
78.      S obzirom na to da je uvjet o kojem je riječ doveo do ograničavanja pristupa osoba koje posjeduju litavski osobni identifikacijski broj registru bračnih ugovora, valja utvrditi da se tim uvjetom prekoračilo ono što je nužno za ostvarivanje cilja koji se nastoji postići.
3)      Zaključak o proporcionalnosti
79.      S obzirom na prethodno navedeno, smatram da, s obzirom na to da nacionalni propis, kao što je onaj o kojem je riječ u glavnom postupku, kojim se predviđa uvjet o kojem je riječ, nije nužan za ostvarivanje cilja koji se nastoji postići i stoga nije proporcionalan, ograničenje slobodnog kretanja građana Unije koje proizlazi iz primjene tog uvjeta nije bilo opravdano.
V.      Zaključak
80.      S obzirom na sva prethodno navedena razmatranja predlažem Sudu da na prethodno pitanje koje je uputio Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Vrhovni upravni sud Litve) odgovori na sljedeći način:
Članak 21. stavak 1. UFEU‑a
treba tumačiti na način da mu se:
protivi propis države članice na temelju kojeg se bračni ugovor koji je u drugoj državi članici sklopio građanin Europske unije koji je ostvario slobodu kretanja i boravka u toj drugoj državi članici ne može upisati u registar bračnih ugovora koji vodi ta prva država članica samo zato što se u njemu ne navodi osobni identifikacijski broj barem jedne od strana tog ugovora, koji dodjeljuje nacionalni registar stanovništva te prve države članice, unatoč tomu što jedna od tih osoba posjeduje taj broj.
1      Izvorni jezik: francuski
i      Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.
2      Lietuvos Respublikos Vyriausybės 2022 m. gruodžio 14 d. nutarimas Nr. 1263 „Dėl Lietuvos Respublikos Vyriausybės 2002 m. rugpjūčio 13 d. nutarimo Nr. 1284 ‚Dėl Vedybų sutarčių registro reorganizavimo ir Vedybų sutarčių registro nuostatų patvirtinimo’ pakeitimo” (Uredba Vlade Republike Litve br. 1263 od 14. prosinca 2022. o izmjeni Uredbe Vlade Republike Litve br. 1284 od 13. kolovoza 2002. o odobrenju Pravilnika o registru bračnih ugovora).
3      S obzirom na sve okolnosti predmeta, vrlo je vjerojatno da je žaliteljica iz glavnog postupka litavska državljanka. Međutim, sud koji je uputio zahtjev to nije izričito naveo. Taj je sud samo utvrdio da je žaliteljica iz glavnog postupka građanka Unije koja je ostvarila svoje pravo na slobodno kretanje (točka 25. zahtjeva za prethodnu odluku). Međutim, iz rješenja kojim se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da žaliteljica iz glavnog postupka posjeduje osobni identifikacijski broj koji dodjeljuje litavski registar stanovništva i osobnu iskaznicu na kojoj se navodi taj broj (na temelju čega se može utvrditi da je riječ o litavskoj osobnoj iskaznici).
4      U tom pogledu, ističem da je u ovom slučaju teško predvidjeti upis podjele imovine u smislu točke 13.3. Pravilnika o registru (za koju se čini da se odnosi na sporazume ili odluke koje se odnose na podjelu imovine koja ulazi u bračnu stečevinu bračnih drugova). Naime, s jedne strane, bračni drugovi odabrali su režim odvajanja imovine i to su učinili u trenutku sklapanja braka. U toj situaciji, imovina koju su stekli bračni drugovi nije mogla ući u bračnu stečevinu niti se u odnosu na nju kasnije mogla provesti podjela imovine. S druge strane, u zahtjevu za prethodnu odluku nema nikakve napomene u pogledu sklapanja ugovora o podjeli imovine ili sudske odluke o podjeli imovine ili konkretne imovine u odnosu na koju se provodi eventualna podjela.
5      Presuda od 26. rujna 2024., Energotehnica (C‑792/22, EU:C:2024:788, t. 37. i navedena sudska praksa)
6      Uredba Vijeća od 24. lipnja 2016. o provedbi pojačane suradnje u području nadležnosti, mjerodavnog prava te priznavanja i izvršenja odluka u stvarima bračnoimovinskih režima (SL 2016., L 183, str. 1. te ispravci SL 2017., L 113, str. 62. i SL 2018., L 167, str. 36.)
7      Stoga je moguće da se članak 3.103. Građanskog zakonika, kojim se predviđa upis bračnih ugovora u registar bračnih ugovora i u kojem se navode posljedice tog upisa, primjenjuje samo u slučaju u kojem je litavsko pravo određeno kao pravo mjerodavno za bračnoimovinski režim. Međutim, kad se podnese zahtjev za upis bračnog ugovora u registar bračnih ugovora, ne može se odmah isključiti primjenjivost te odredbe Građanskog zakonika kao prava mjerodavnog za bračnoimovinski režim. Ne može se isključiti ni da se uvjet za upis koji se odnosi na litavski osobni identifikacijski broj, predviđen točkom 67. Pravilnika o registru, primjenjuje na svaki bračni ugovor sklopljen u inozemstvu za koji se traži upis, neovisno o pravu mjerodavnom za bračnoimovinski režim.
8      Vidjeti u tom smislu presudu od 8. lipnja 2017., Freitag (C‑541/15, EU:C:2017:432, t. 33. i navedena sudska praksa).
9      Presude od 20. rujna 2001., Grzelczyk (C‑184/99, EU:C:2001:458, t. 31.) i od 4. listopada 2024., Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:845, t. 51. i navedena sudska praksa)
10      Presuda od 14. prosinca 2021., Stolična obština, rajon „Pančarevo” (C‑490/20, EU:C:2021:1008, t. 42. i navedena sudska praksa)
11      Presuda od 22. veljače 2024., Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (C‑491/21, EU:C:2024:143, t. 41. i navedena sudska praksa)
12      Iako se to ne navodi u zahtjevu za prethodnu odluku, pretpostavljam da se taj osobni identifikacijski broj, kad ga stranke posjeduju, navodi i u javnobilježničkoj ispravi koju je sastavio litavski javni bilježnik.
13      Vidjeti osobito presude od 22. prosinca 2010., Sayn‑Wittgenstein (C‑208/09, EU:C:2010:806, izreka); od 12. svibnja 2011., Runevič-Vardyn i Wardyn (C‑391/09, EU:C:2011:291, izreka); od 2. lipnja 2016., Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, EU:C:2016:401, izreka) i od 8. lipnja 2017., Freitag (C‑541/15, EU:C:2017:432, izreka).
14      Presuda od 4. listopada 2024., Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:845, izreka)
15      Vidjeti osobito presudu od 8. lipnja 2017., Freitag (C‑541/15, EU:C:2017:432, t. 36. do 39. i navedena sudska praksa).
16      Vidjeti u tom smislu presudu od 4. listopada 2024., Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:845, t. 55. do 57. i navedena sudska praksa).
17      Vidjeti točku 42. ovog mišljenja.
18      Vidjeti u tom pogledu osobito Konzorcij ASSER‑UCL, „Studija o bračnoimovinskim režimima bračnih drugova i o imovinskim pitanjima izvanbračnih parova u međunarodnom privatnom pravu i u nacionalnom pravu država članica Europske unije”, str. 22. i 23. U toj se studiji iz 2003., koju je naručila Komisija, iznosi pregled nacionalnih prava petnaest država članica u Europskoj uniji. Vidjeti i informacije na internetskoj stranici Vijeća notarijata Europske unije „Couples in Europe. The law for couples in 22 EU countries”, https://www.coupleseurope.eu/fr/(u daljnjem tekstu: internetska stranica Couples in Europe).
19      Prema informacijama dostupnima na internetskoj stranici Couples in Europe, takvi registri ne postoje, među ostalim, u Austriji, Francuskoj, Poljskoj i Slovačkoj.
20      Prema informacijama dostupnima na internetskoj stranici Couples in Europe, čini se da je bračni ugovor sklopljen u inozemstvu moguće upisati u poseban nacionalni registar, među ostalim, u Njemačkoj, Estoniji, Latviji i Nizozemskoj.
21      Prema informacijama dostupnima na internetskoj stranici Couples in Europe, čini se da bračni ugovor sklopljen u inozemstvu nije moguće upisati u poseban nacionalni registar, među ostalim, u Češkoj Republici, Mađarskoj i Malti.
22      Vidjeti osobito presude od 11. srpnja 2002., D’Hoop (C‑224/98, EU:C:2002:432, t. 31.); od 24. listopada 2013., Thiele Meneses (C‑220/12, EU:C:2013:683, t. 22.) i od 26. svibnja 2016., Kohll i Kohll‑Schlesser (C‑300/15, EU:C:2016:361, t. 42.).
23      Vidjeti presude od 29. travnja 2004., Pusa (C‑224/02, EU:C:2004:273, t. 19.); od 26. listopada 2006., Tas‑Hagen i Tas (C‑192/05, EU:C:2006:676, t. 30.); od 22. svibnja 2008., Nerkowska (C‑499/06, EU:C:2008:300, t. 32.) i od 14. listopada 2010., van Delft i dr. (C‑345/09, EU:C:2010:610, t. 97.).
24      Vidjeti točku 48. ovog mišljenja.
25      Naglašavam da ne određujem unaprijed odgovor na pitanje postoji li opća obveza države članice da evidentira bračne ugovore sklopljene u drugoj državi članici ni stoga pitanje treba li litavskim pravom predvidjeti mogućnost osoba koje ne posjeduju litavski osobni identifikacijski broj da upišu bračni ugovor sklopljen u inozemstvu u registar bračnih ugovora. Kad je riječ o ovom predmetu, ta su pitanja hipotetska jer se litavskim pravom predviđa mogućnost upisa bračnih ugovora sklopljenih u inozemstvu u registar bračnih ugovora i jer žaliteljica iz glavnog postupka posjeduje litavski osobni identifikacijski broj.
26      Presuda od 5. lipnja 2018., Coman i dr. (C‑673/16, EU:C:2018:385, t. 41. i navedena sudska praksa)
27      Presude od 18. srpnja 2006., De Cuyper (C‑406/04, EU:C:2006:491, t. 42.); od 26. listopada 2006., Tas‑Hagen i Tas (C‑192/05, EU:C:2006:676, t. 35.) i od 5. lipnja 2018., Coman i dr. (C‑673/16, EU:C:2018:385, t. 41.)