Privremena verzija
PRESUDA SUDA (šesto vijeće)
30. travnja 2026.(*)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima – Direktiva 93/13/EEZ – Učinci utvrđenja nepoštenosti ugovorne odredbe – Dodatak ugovoru o hipotekarnom kreditu – Posljedice ništavosti tog dodatka na valjanost tog ugovora – Načela djelotvornosti i proporcionalnosti – Odvraćajući učinak – Uvjeti održavanja ugovora na snazi – Obveze nacionalnog suda”
U predmetu C-246/25 [Hańczynek] (i),
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Okružni sud u Varšavi, Poljska), odlukom od 31. ožujka 2025., koju je Sud zaprimio 1. travnja 2025., u postupku
AS
protiv
BNP Paribas Bank Polska S.A.,
SUD (šesto vijeće),
u sastavu: I. Ziemele (izvjestiteljica), predsjednica vijeća, S. Gervasoni i M. Bošnjak, suci,
nezavisni odvjetnik: T. Ćapeta,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–        za AS, K. Pilawska i A. Zorski, adwokaci,
–        za BNP Paribas Bank Polska S.A., T. Spyra i P. Węc,
radcowie prawni, i D. Wróbel, adwokat,
–        za poljsku vladu, B. Majczyna, u svojstvu agenta,
–        za Europsku komisiju, P. Kienapfel i A. Szmytkowska, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1        Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 6. stavka 1. i članka 7. stavka 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim odredbama u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24. i ispravak SL 2024./90009_L), kao i načela djelotvornosti i proporcionalnosti.
2        Zahtjev je upućen u okviru spora između osobe AS i društva BNP Paribas Bank Polska S.A. (u daljnjem tekstu: BNP Paribas) u vezi s posljedicama nepoštenosti određenih odredbi dodatka ugovoru o hipotekarnom kreditu sklopljenog između osobe AS i pravnog prednika društva BNP Paribas.
Pravni okvir
Direktiva 93/13
3        U dvadeset i četvrtoj uvodnoj izjavi Direktive 93/13 navodi se:
„budući da sudovi ili upravna tijela država članica moraju na raspolaganju imati odgovarajuća i djelotvorna sredstva za sprečavanje stalne primjene nepoštenih odredaba u potrošačkim ugovorima”.
4        U članku 6. stavku 1. te direktive određuje se:
„Države članice utvrđuju da nepoštene odredbe upotrijebljene u ugovoru koji je prodavatelj robe ili pružatelj usluge sklopio s potrošačem nisu obvezujuće za potrošača, kako je predviđeno nacionalnim pravom, te da ugovor i dalje obvezuje stranke na temelju tih odredaba ako može i dalje važiti bez tih nepoštenih odredaba.”
5        U članku 7. stavku 1. navedene direktive propisuje se:
„U interesu potrošača i tržišnih konkurenata države članice osiguravaju da postoje primjerena i djelotvorna sredstva za sprečavanje stalnog korištenja nepoštenih odredaba u ugovorima koji prodavatelji robe i pružatelji usluga sklapaju s potrošačima.”
Poljsko pravo
6        U skladu s člankom 58. stavkom 1. ustawe – Kodeks cywilny (Zakon o Građanskom zakoniku) od 23. travnja 1964. (Dz.
U., br. 16, poz. 93.), u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: Građanski zakonik):
„Pravna radnja koja nije zakonita ili je usmjerena na zaobilaženje zakona ništava je, osim ako se relevantnom odredbom predviđa drukčiji učinak, osobito onaj da se umjesto ništavih odredbi pravne radnje uključuju odgovarajuće zakonske odredbe.”
7        U skladu s člankom 385.1 Građanskog zakonika:
„1.      Odredbe potrošačkog ugovora o kojima se nije pojedinačno pregovaralo nisu obvezujuće za potrošača ako se njima utvrđuju prava i obveze potrošača na način koji nije u skladu s dobrim običajima i koji grubo narušava njegove interese (nedopuštene ugovorne odredbe).
Ova se odredba ne odnosi na ugovorne odredbe kojima se uređuju glavna davanja stranaka, među kojima su cijena ili naknada, ako su sastavljene na nedvosmislen način.
2.      Kada primjenom stavka 1. pojedina odredba ugovora ne obvezuje potrošača, ostale ugovorne odredbe i dalje obvezuju stranke.”
8        Članak 385.2 Građanskog zakonika određuje:
„Ocjena usklađenosti ugovorne odredbe s dobrim običajima provodi se prema stanju u trenutku sklapanja ugovora, vodeći računa o njegovu sadržaju i okolnostima njegova sklapanja te uzimajući u obzir ostale ugovore povezane s ugovorom koji sadržava odredbu koja je predmet ocjene.”
9        Na temelju članka 506. stavka 1. Građanskog zakonika, ako se radi otpusta obveze dužnik uz vjerovnikovu suglasnost obvezuje da će ispuniti drugu činidbu ili čak tu istu činidbu, ali na temelju druge pravne osnove, dotadašnja obveza prestaje.
Glavni postupak i prethodno pitanje
10      Osoba AS 3. siječnja 2007. sklopila je s pravnim prednikom društva BNP Paribas ugovor o hipotekarnom kreditu u iznosu od 415 144,09 poljskih zlota (PLN) (oko 97 000 eura), namijenjen financiranju izgradnje nekretnine, u trajanju do 20. prosinca 2021. Kamatna stopa u tom ugovoru utvrđena je u visini od 4,7 % na temelju referentne stope WIBOR 3M (Warsaw Interbank Offered Rate 3-month, međubankovna ponudbena kamatna stopa u Varšavi za 3 mjeseca), uvećane za maržu predmetne banke.
11      Stranke navedenog ugovora potpisale su 20. veljače 2008. dodatak tom ugovoru na temelju kojeg je iznos kredita koji treba otplatiti povećan na iznos od 465 144,09 poljskih zlota (oko 108 700 eura).
12      Te su stranke 20. ožujka 2008. potpisale drugi dodatak istom ugovoru (u daljnjem tekstu: drugi dodatak). Na temelju članka 1. stavka 1. drugog dodatka, iznos kredita koji treba otplatiti konvertiran je u švicarske franke (CHF). U članku 2. drugog dodatka pojašnjeno je da se kamatna stopa tog kredita određuje na temelju referentne stope Libor 6M (London Interbank Offered Rate 6-month, međubankovna ponudbena kamatna stopa u Londonu za 6 mjeseci), uvećane za maržu predmetne banke. Na temelju članka 3. stavka 1. drugog dodatka, navedeni kredit se otplaćivao u poljskim zlotima, pri čemu su se iznosi mjesečnih otplatnih obroka računali primjenom prodajnog tečaja te valute koji je na snazi u toj banci na dan otplate predmetnog mjesečnog obroka. Usto, članak 3. stavak 2. drugog dodatka propisivao je da su provizije i naknade izražene u valuti kredita i da se moraju otplatiti u poljskim zlotima primjenom prodajnog tečaja valute koji je na snazi u navedenoj banci na dan te otplate. U članku 3. stavku 5. drugog dodatka navedeno je da je korisnik kredita obaviješten da snosi tečajni rizik. Naposljetku, člankom 5. drugog dodatka utvrđen je novi rok dospijeća istog kredita, 20. prosinca 2026.
13      Stranke ugovora o hipotekarnom kreditu o kojem je riječ u glavnom postupku sklopile su 13. veljače 2015. treći dodatak tom ugovoru, u skladu s kojim je osobi AS priznato pravo na otplatu mjesečnih obroka otplate izravno u švicarskim francima.
14      Nakon što je vratila 350 088,07 poljskih zlota i 83 920,95 švicarskih franaka (ukupno oko 171 800 eura), osoba AS podnijela je 25. studenoga 2022. Sądu Okręgowy w Warszawie (Okružni sud u Varšavi, Poljska), sudu koji je uputio zahtjev, tužbu kojom je najprije zahtijevala da se utvrdi ništavost odredbi koje se odnose na indeksaciju koje su navedene u drugom dodatku i, podredno, da se, među ostalim, utvrdi ništavost ugovora o hipotekarnom kreditu o kojem je riječ u glavnom postupku u cijelosti.
15      Sud koji je uputio zahtjev smatra da su odredbe članaka 1. i 3. drugog dodatka ugovoru nepoštene u smislu članka 3. stavka 1. Direktive 93/13 jer korisnik kredita u cijelosti snosi tečajni rizik. Uostalom, navodi da drugi dodatak ne može biti valjan bez tih odredbi.
16      Taj sud ističe da, prema sudskoj praksi Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud, Poljska), ništavost dodatka ugovoru o hipotekarnom kreditu ima za učinak ponovnu uspostavu prvotnih odredbi tog ugovora koje su bile predmet izmjene tim dodatkom, a da se pritom ne dovodi u pitanje valjanost navedenog ugovora.
17      Stoga bi proglašenje ništavosti jedinog dodatka koji proizlazi iz nepoštenosti njegovih odredbi bilo dovoljno za ostvarenje cilja zaštite potrošača, kako proizlazi iz članka 6. stavka 1. Direktive 93/13, s obzirom na to da potrošač o kojem je riječ više ne bi bio vezan tim odredbama. U svakom slučaju, ništavost cijelog ugovora kao posljedica tog utvrđenja neproporcionalna je u odnosu na ostvarenje tog cilja.
18      S obzirom na navedeno, sud koji je uputio zahtjev ističe rizike koje predstavlja ponovna uspostava odredbi prvotnog ugovora u pogledu odvraćajućeg učinka koji uklanjanje nepoštenih odredbi treba imati na ponašanje prodavatelja robe ili pružatelja usluga. S jedne strane, prodavatelj robe ili pružatelj usluga ne bi bio kažnjen za upotrebu nepoštenih odredbi, s obzirom na to da on u određenim okolnostima čak može imati koristi od zamjene nepoštenih odredbi odredbama prvotnog ugovora. S druge strane, ništavost cijelog ugovora imala bi povoljne gospodarske posljedice za potrošača o kojem je riječ, osobito ako je vjerovnikova tražbina zastarjela.
19      U tom pogledu, sud koji je uputio zahtjev pita se, međutim, može li se utvrđenje ništavosti ugovora opravdati ako se temelji samo na kvantitativnoj ekonomskoj ocjeni koristi koje potrošač o kojem je riječ ima od te ništavosti.
20      U tim je okolnostima Sąd Okręgowy w Warszawie (Okružni sud u Varšavi) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 6. stavak 1. i članak 7. stavak 1. Direktive [93/13] te načela djelotvornosti i proporcionalnosti tumačiti na način da im se protivi sudsko tumačenje nacionalnih odredbi prema kojem se, ako se utvrdi da dodatak ugovoru sadržava nedopuštene ugovorne odredbe koje dovode do ništavosti tog dodatka, smatra da taj dodatak nikada nije bio sklopljen i da ugovor u neizmijenjenoj verziji obvezuje od početka?”
O prethodnom pitanju
21      Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 6. stavak 1. i članak 7. stavak 1. Direktive 93/13, kao i načela djelotvornosti i proporcionalnosti, tumačiti na način da im se protivi nacionalna sudska praksa na temelju koje utvrđenje ništavosti dodatka ugovoru o hipotekarnom kreditu sklopljenog između prodavatelja robe ili pružatelja usluga i potrošača zbog postojanja nepoštenih odredbi ima za učinak ponovnu uspostavu prvotnih odredbi tog ugovora koje je taj dodatak imao za cilj zamijeniti.
Dopuštenost
22      Društvo BNP Paribas ističe da je postavljeno pitanje nedopušteno jer rješenje spora u glavnom postupku ovisi samo o primjeni odredbi poljskog prava.
23      U tom pogledu nije na Sudu da u okviru postupka predviđenog člankom 267. UFEU-a tumači i primjenjuje nacionalno pravo jer je ta zadaća isključivo na sudu koji je uputio zahtjev (presuda od 26. listopada 2023., EDP – Energias de Portugal i dr., C-331/21, EU:C:2023:812, t. 40. i navedena sudska praksa).
24      S obzirom na navedeno, postupak uspostavljen tim člankom sredstvo je suradnje između Suda i nacionalnih sudova na temelju kojeg Sud nacionalnim sudovima pruža elemente za tumačenje prava Unije koji su im potrebni za rješavanje sporova koji se pred njima vode (presuda od 26. ožujka 2020., Miasto Łowicz i Prokurator Generalny, C-558/18 i C-563/18, EU:C:2020:234, t. 44. i navedena sudska praksa).
25      Međutim, iako se člankom 6. stavkom 1. prvim dijelom rečenice navedene direktive pojašnjava da države članice utvrđuju da nepoštene odredbe nisu obvezujuće za potrošače „kako je predviđeno nacionalnim pravom”, uređenje zaštite zajamčene potrošačima istom direktivom u nacionalnom pravu ne može izmijeniti opseg, a time ni sadržaj te zaštite (presuda od 30. travnja 2025., AxFina Hungary (Održavanje ugovora na snazi), C-630/23, EU:C:2025:302, t. 47. i navedena sudska praksa).
26      U ovom slučaju sud koji je uputio zahtjev pita može li primjena nacionalne sudske prakse u okviru spora koji se pred njim vodi biti prepreka ostvarenju cilja odvraćanja predviđenog Direktivom 93/13 i djelotvornosti zaštite potrošača zajamčene tom direktivom.
27      Slijedom toga, rješenje spora koji se vodi pred sudom koji je uputio zahtjev ovisi o tumačenju odredbi navedene direktive i načela djelotvornosti od strane Suda, tako da postavljeno pitanje treba proglasiti dopuštenim.
Meritum
28      U skladu s člankom 6. stavkom 1. prvim dijelom rečenice Direktive 93/13, nepoštene odredbe upotrijebljene u ugovoru koji je prodavatelj robe ili pružatelj usluge sklopio s potrošačem nisu obvezujuće za potrošača, kako je predviđeno nacionalnim pravom.
29      U tom pogledu, uređenje u nacionalnom pravu zaštite koja je zajamčena potrošačima Direktivom 93/13 ne može izmijeniti opseg i, prema tome, ugroziti bit te zaštite (vidjeti u tom smislu presudu od 30. travnja 2025., AxFina Hungary (Održavanje ugovora na snazi), C-630/23, EU:C:2025:302, t. 47. i navedenu sudsku praksu).
30      U tom je okviru na državama članicama da osiguraju primjerena i djelotvorna sredstva „za sprečavanje stalnog korištenja nepoštenih odredaba u ugovorima koj[e] prodavatelji robe i pružatelji usluga sklapaju s potrošačima”, kao što se to predviđa člankom 7. stavkom 1. te direktive (vidjeti u tom smislu presudu od 30. travnja 2025., AxFina Hungary (Održavanje ugovora na snazi), C-630/23, EU:C:2025:302, t. 43. i navedenu sudsku praksu).
31      Iako je stoga zadaća država članica u svojem nacionalnom pravu definirati uvjete pod kojima se utvrđuje nepoštenost odredbe ugovora te pod kojima se proizvode konkretni pravni učinci tog utvrđenja, ono i dalje mora omogućavati ponovno uspostavljanje činjenične i pravne situacije u kojoj bi potrošač bio da te nepoštene ugovorne odredbe nije ni bilo, među ostalim, uspostavljanjem prava na povrat koristi koje je prodavatelj robe odnosno pružatelj usluge neosnovano stekao na potrošačevu štetu na temelju navedene nepoštene ugovorne odredbe (vidjeti u tom smislu presudu od 30. travnja 2025., AxFina Hungary (Održavanje ugovora na snazi), C-630/23, EU:C:2025:302, t. 48. i navedenu sudsku praksu).
32      Kad je riječ o nacionalnim sudovima, oni su dužni izuzeti iz primjene te nepoštene ugovorne odredbe kako one ne bi imale obvezujuće učinke na potrošača, osim ako se potrošač tomu protivi (vidjeti u tom smislu presudu od 30. travnja 2025., AxFina Hungary (Održavanje ugovora na snazi), C-630/23, EU:C:2025:302, t. 44. i navedenu sudsku praksu).
33      Iz toga proizlazi da za ugovornu odredbu koja je proglašena nepoštenom valja smatrati, u načelu, kao da nikada nije postojala, tako da ne može imati učinak u odnosu na potrošača. Prema tome, sudsko utvrđenje nepoštenosti takve odredbe mora, u načelu, imati za posljedicu ponovnu uspostavu pravne i činjenične situacije potrošača u kojoj bi se nalazio da navedene odredbe nije bilo (presuda od 30. travnja 2025., AxFina Hungary (Održavanje ugovora na snazi), C-630/23, EU:C:2025:302, t. 45. i navedena sudska praksa).
34      Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da, prema sudskoj praksi Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud), ništavost drugog dodatka ima za učinak ponovnu uspostavu prvotnih odredbi ugovora o hipotekarnom kreditu o kojem je riječ u glavnom postupku koje su zamijenjene tim dodatkom. Ta ponovna uspostava omogućila bi održavanje na snazi tog ugovora, dok bi, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, njegova ništavost u cijelosti bila neproporcionalna s obzirom na ostvarenje cilja zaštite potrošača.
35      Na temelju sudske prakse, ako nacionalni sud smatra da u skladu s relevantnim odredbama nacionalnog prava održavanje na snazi ugovora bez nepoštenih odredaba koje sadržava nije moguće, članku 6. stavku 1. Direktive 93/13 u načelu se ne protivi to da ga se proglasi nevaljanim, neovisno o konkretnim učincima do kojih dovodi ništavost tog ugovora (presuda od 29. travnja 2021., Bank BPH, C-19/20, EU:C:2021:341, t. 85. i navedena sudska praksa).
36      U tom pogledu valja podsjetiti na to da se mogućnost da se ugovor, u skladu s pravilima nacionalnog prava, može održati na snazi bez njegovih nepoštenih odredbi, mora provjeriti na temelju objektivnog pristupa. Stoga se situacija jedne od ugovornih strana ne može smatrati odlučujućim kriterijem kojim se uređuje buduća sudbina navedenog ugovora (vidjeti u tom smislu presudu od 30. travnja 2025., AxFina Hungary (Održavanje ugovora na snazi), C-630/23, EU:C:2025:302, t. 58. i navedenu sudsku praksu).
37      U tim okolnostima održavanje ugovora ne može ovisiti o eventualno neproporcionalnim učincima ništavosti ugovora u odnosu na cilj zaštite potrošača koji se nastoji postići Direktivom 93/13.
38      U skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 31. ove presude, učinci utvrđenja nepoštenosti odredbe sadržane u ugovoru sklopljenom između prodavatelja robe ili pružatelja usluga i potrošača moraju u svakom slučaju omogućiti ponovnu uspostavu pravne i činjenične situacije u kojoj bi se potrošač nalazio da ta nepoštena odredba nije postojala. U tom pogledu, nalažući, zbog nepoštenosti odredaba dodatka ugovoru, ponovnu uspostavu izvornih odredbi tog ugovora koje su zamijenjene tim dodatkom, nacionalna sudska praksa, poput one iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje, u načelu dovodi do ponovne uspostave pravne situacije u kojoj bi potrošač bio da te nepoštene odredbe nisu postojale.
39      Međutim, valja podsjetiti na to da bi, kada bi nacionalni sud mogao izmijeniti sadržaj nepoštenih odredbi u takvom ugovoru, ta mogućnost mogla naštetiti ostvarenju dugoročnog cilja postavljenog člankom 7. Direktive 93/13. Naime, takva mogućnost pospješila bi gubitak preventivnog učinka prema poslovnim subjektima do kojeg inače dolazi jednostavnim izuzimanjem nepoštenih odredaba od primjene u odnosu na potrošača, s obzirom na to da bi prodavatelji robe ili pružatelji usluga ostali u napasti da koriste takve odredbe znajući da bi nacionalni sudac, čak i kada bi ih morao proglasiti ništetnima, mogao nadopuniti ugovor koliko je potrebno da se zaštiti interes navedenih prodavatelja robe ili pružatelja usluga (presuda od 29. travnja 2021., Bank BPH, C-19/20, EU:C:2021:341, t. 68. i navedena sudska praksa).
40      Međutim, ponovna uspostava odredbi ugovora o kojem je riječ, s kojima su stranke namjeravale biti povezane, ne može samo dovesti u pitanje djelotvornost zaštite potrošača zajamčene Direktivom 93/13, nego i ugroziti ostvarenje cilja, sadržanog u članku 7. Direktive 93/13, koji se sastoji u odvraćanju prodavatelja robe ili pružatelja usluga od zlouporabe nepoštenih odredbi, a koji proizlazi iz samog uklanjanja tih nepoštenih odredbi.
41      Naime, s jedne strane, navedena ponovna uspostava prvotnih odredbi navedenog ugovora može imati negativne posljedice za potrošača koje izravno proizlaze iz uklanjanja nepoštenih odredbi. U ovom je slučaju poljska vlada u svojim pisanim očitovanjima navela da ponovna uspostava referentne stope primjenjive na kamatnu stopu kako je ugovorena u prvotnom ugovoru podrazumijeva da korisnik kredita vrati iznose koji odgovaraju razlici između primjene referentne stope utvrđene u drugom dodatku i one utvrđene u prvotnom ugovoru za razdoblje nakon sklapanja tog dodatka. Usto, s obzirom na to da su stranke ugovora o hipotekarnom kreditu o kojem je riječ u glavnom postupku u drugom dodatku ugovorile izmjenu dospijeća tog kredita u korist korisnika kredita, osobito u obliku produljenja dospijeća otplate, ponovno uspostavljanje dospijeća ugovorenog u prvotnom ugovoru također može biti štetno za potrošača.
42      S druge strane, postoji rizik da prodavatelji robe ili pružatelji usluga neće biti odvraćeni od primjene nepoštenih odredbi ako bi se prvotne odredbe ugovora koji su stranke namjeravale zamijeniti sklapanjem dodatka, u kojem se nalaze odredbe čija je nepoštenost utvrđena, mogle ponovno uspostaviti umjesto nepoštenih odredbi iz dodatka. Konkretno, kada prodavatelj robe ili pružatelj usluga ostvari korist od takve ponovne uspostave prvotnih odredbi, odvraćajući učinak, koji je osobito povezan s povratom potrošaču koristi koje je prodavatelj robe ili pružatelj usluga neosnovano stekao na njegovu štetu na temelju nepoštene odredbe, može se djelomično neutralizirati.
43      U svakom slučaju, na nacionalnom je sudu da provjeri koja je bila volja ugovornih stranaka kada su izmijenile njegov sadržaj sklapanjem dodatka.
44      Naposljetku, valja podsjetiti na to da je cilj članka 6. stavka 1. Direktive 93/13 zamijeniti formalnu ravnotežu koju ugovor uspostavlja između prava i obveza suugovaratelja stvarnom ravnotežom koja će ponovno uspostaviti jednakost između potonjih (presuda od 18. prosinca 2025., Soledil, C-320/24, EU:C:2025:993, t. 23. i navedena sudska praksa).
45      Stoga je na nacionalnom sudu da se uvjeri da ponovna uspostava prvotnih odredbi, zamijenjenih dodatkom čija je ništavost utvrđena zbog postojanja nepoštenih odredbi, omogućuje uspostavljanje takve stvarne ravnoteže koja jamči djelotvornu zaštitu potrošača, a da se pritom ne dovede u pitanje ostvarenje cilja odvraćanja koji se nastoji postići člankom 7. stavkom 1. Direktive 93/13.
46      S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 6. stavak 1. i članak 7. stavak 1. Direktive 93/13, kao i načela djelotvornosti i proporcionalnosti treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalna sudska praksa na temelju koje utvrđenje ništavosti dodatka ugovoru o hipotekarnom kreditu sklopljenog između prodavatelja robe ili pružatelja usluga i potrošača zbog postojanja nepoštenih odredbi ima za učinak ponovnu uspostavu prvotnih odredbi tog ugovora koje je taj dodatak imao za cilj zamijeniti tim nepoštenim odredbama, pod uvjetom da se propisno uzmu u obzir negativne posljedice za tog potrošača i koristi za tog prodavatelja robe ili pružatelja usluga koje proizlaze iz takve ponovne uspostave tih prvotnih odredbi, tako da se zajamči da se tim ponovnim uspostavljanjem navedenih prvotnih odredbi može uspostaviti stvarna ravnoteža između prava i obveza suugovaratelja i, stoga, djelotvorna zaštita potrošača, a da se pritom ne dovede u pitanje ostvarenje cilja odvraćanja koji se nastoji postići tom direktivom.
Troškovi
47      Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (šesto vijeće) odlučuje:
Članak 6. stavak 1. i članak 7. stavak 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim odredbama u potrošačkim ugovorima, kao i načela djelotvornosti i proporcionalnosti,
treba tumačiti na način da im se:
ne protivi nacionalna sudska praksa na temelju koje utvrđenje ništavosti dodatka ugovoru o hipotekarnom kreditu sklopljenog između prodavatelja robe ili pružatelja usluga i potrošača zbog postojanja nepoštenih odredbi ima za učinak ponovnu uspostavu prvotnih odredbi tog ugovora koje je taj dodatak imao za cilj zamijeniti tim nepoštenim odredbama, pod uvjetom da se propisno uzmu u obzir negativne posljedice za tog potrošača i koristi za tog prodavatelja robe ili pružatelja usluga koje proizlaze iz takve ponovne uspostave tih prvotnih odredbi, tako da se zajamči da se tim ponovnim uspostavljanjem navedenih prvotnih odredbi može uspostaviti stvarna ravnoteža između prava i obveza suugovaratelja i, stoga, djelotvorna zaštita potrošača, a da se pritom ne dovede u pitanje ostvarenje cilja odvraćanja koji se nastoji postići tom direktivom.
Potpisi
*      Jezik postupka: poljski
i      Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.