62022CJ0184_RES
Spojeni predmeti C-184/22 i C-185/22
IK
protiv
KfH Kuratorium für Dialyse und Nierentransplantation eV
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesarbeitsgericht)
Presuda Suda (prvo vijeće) od 29. srpnja 2024.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Članak 157. UFEU-a – Jednako postupanje prema muškarcima i ženama u pitanjima zapošljavanja i rada – Direktiva 2006/54/EZ – Članak 2. stavak 1. točka (b) i članak 4. prvi stavak – Zabrana neizravne diskriminacije na temelju spola – Rad s nepunim radnim vremenom – Direktiva 97/81/EZ – Okvirni sporazum o radu s nepunim radnim vremenom – Članak 4. – Zabrana tretiranja radnika s nepunim radnim vremenom na manje povoljan način od usporedivih radnika s punim radnim vremenom – Isplata dodatka na plaću samo za prekovremeni rad koji radnici s nepunim radnim vremenom obave povrh uobičajenog radnog vremena utvrđenog za radnike s punim radnim vremenom”
Socijalna politika – Okvirni sporazum o radu s nepunim radnim vremenom koji su sklopili UNICE, CEEP i ETUC – Direktiva 97/81 – Zabrana diskriminacije radnika s nepunim radnim vremenom – Radnici i radnice – Pristup zaposlenju i uvjeti rada – Jednako postupanje – Direktiva 2006/54 – Nacionalni propis koji predviđa isplatu dodatka na plaću radnicima s nepunim radnim vremenom samo za prekovremeni rad obavljen povrh uobičajenog radnog vremena utvrđenog za radnike s punim radnim vremenom – Nepovoljnije postupanje prema radnicima s nepunim radnim vremenom – Opravdanje – Nepostojanje
(čl. 157. UFEU-a; Direktiva Vijeća 97/81, Prilog, čl. 4. t. 1.)
(t. 30.-38., 40., 42.-45., 47., 49.-53. i t. 1. izreke)
Socijalna politika – Okvirni sporazum o radu s nepunim radnim vremenom koji su sklopili UNICE, CEEP i ETUC – Direktiva 97/81 – Zabrana diskriminacije radnika s nepunim radnim vremenom – Radnici i radnice – Pristup zaposlenju i uvjeti rada – Jednako postupanje – Direktiva 2006/54 – Nacionalni propis koji predviđa isplatu dodatka na plaću radnicima s nepunim radnim vremenom samo za prekovremeni rad obavljen povrh uobičajenog radnog vremena utvrđenog za radnike s punim radnim vremenom – Radnici s nepunim radnim vremenom koji su većinom ženskog spola – Neizravna diskriminacija – Opravdanje – Nepostojanje
(čl. 157. UFEU-a; Direktiva 2006/54 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 2. st. 1. t. (b) i čl. 4. prvi st..)
(t. 56.-61., 63.-65., 67., 70.-73. i t. 2. izreke)
Kratak prikaz
Povodom prethodnog pitanja koje mu je uputio Bundesarbeitsgericht (Savezni radni sud, Njemačka), Sud pojašnjava uvjete pod kojima isplata dodatka na plaću za prekovremeni rad, koja je kad je riječ o radnicima s nepunim radnim vremenom predviđena isključivo za radne sate obavljene povrh uobičajenog radnog vremena utvrđenog za radnike s punim radnim vremenom koji se nalaze u usporedivoj situaciji, predstavlja „nepovoljnije” postupanje i neizravnu diskriminaciju na temelju spola.
Osobe IK (predmet C-184/22) i CM (predmet C-185/22) zaposlene su kao njegovateljice s nepunim radnim vremenom u društvu KfH Kuratorium für Dialyse und Nierentransplantation eV, koje je pružatelj usluge izvanbolničke dijalize i posluje na cijelom državnom području Savezne Republike Njemačke. One su dužne na temelju svojih ugovora o radu odraditi, redom, 40 % i 80 % uobičajenog tjednog radnog vremena zaposlenika s punim radnim vremenom, koje prema općem kolektivnom ugovoru koji se primjenjuje u dotičnom sektoru iznosi 38,5 sati.
Tužiteljice iz glavnog postupka podnijele su tužbu Arbeitsgerichtu (Radni sud, Njemačka) kako bi ishodile zabilježbu viška radnih sati na temelju kojeg se obračunava dugovani dodatak na plaću za prekovremeni rad obavljen povrh radnog vremena dogovorenog u njihovim ugovorima o radu kao i naknadu štete. Tvrdile su da se prema njima postupalo nepovoljnije nego prema zaposlenicima s punim radnim vremenom zbog toga što rade u nepunom radnom vremenu i da su pretrpjele neizravnu diskriminaciju na temelju spola s obzirom na to da tuženik iz glavnog postupka u nepunom radnom vremenu zapošljava većinom žene.
Budući da su te tužbe odbijene, osobe IK i CM podnijele su žalbu Landesarbeitsgerichtu Hessen (Zemaljski radni sud u Hessenu, Njemačka) koji je poslodavcu naložio da u njihove evidencije radnog vremena zabilježi višak radnih sati, ali je odbio zahtjev za isplatu naknade štete.
Povodom revizije koja mu je podnesena, sud koji je uputio zahtjev odlučio je Sudu uputiti pitanje je li se prema osobama IK i CM, kao radnicama s nepunim radnim vremenom, postupalo na „manje povoljan način” u smislu članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma o radu s nepunim radnim vremenom (
1
) te jesu li bile diskriminirane na temelju spola u smislu Direktive 2006/54 (
2
).
Ocjena Suda
Kao prvo, Sud utvrđuje da nacionalni propis na temelju kojeg je isplata dodatka na plaću radnicima s nepunim radnim vremenom za prekovremeni rad predviđena samo za radne sate obavljene povrh uobičajenog radnog vremena predviđenog za radnike s punim radnim vremenom koji se nalaze u usporedivoj situaciji predstavlja „nepovoljnije” postupanje prema radnicima s nepunim radnim vremenom u smislu članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma.
U tom pogledu, prije svega naglašava da taj članak ne treba usko tumačiti i da se njime načelo nediskriminacije želi primijeniti na radnike s nepunim radnim vremenom.
Budući da se u ovom postupku očito ne osporava činjenica da su usluge koje su pružale tužiteljice iz glavnog postupka usporedive s onima koje pružaju radnici s punim radnim vremenom, Sud se nadalje zatim bavi pitanjem postoji li različito postupanje prema osobama koje rade kao njegovateljice u nepunom radnom vremenu i onima koje rade kao njegovateljice u punom radnom vremenu.
U tom pogledu, iz odluka kojima se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da osoba koja radi kao njegovateljica u nepunom radnom vremenu mora skupiti isti broj radnih sati kao i osoba koja radi kao njegovateljica u punom radnom vremenu kako bi ostvarila pravo na dodatak na plaću za prekovremeni rad, neovisno o uobičajenom radnom vremenu koje je pojedinačno dogovoreno u ugovoru o radu te osobe. Stoga, osobe koje rade kao njegovateljice u punom radnom vremenu primaju dodatak za prekovremeni već od prvog radnog sata obavljenog povrh njihova uobičajenog radnog vremena, odnosno 38,5 radnih sati tjedno, dok osobe koje rade kao njegovateljice u nepunom radnom vremenu ne primaju dodatak za broj radnih sati koji je veći od uobičajenog radnog vremena dogovorenog u njihovim ugovorima o radu, ali manji od uobičajenog radnog vremena utvrđenog za osobe koje rade kao njegovateljice u punom radnom vremenu.
Slijedom toga, prema osobama koje rade kao njegovateljice u nepunom radnom vremenu postupa se „nepovoljnije” nego prema osobama koje rade kao njegovateljice u punom radnom vremenu.
Naposljetku, Sud pruža sudu koji je uputio zahtjev sve potrebne informacije kako bi mogao ocijeniti može li se smatrati da je to različito postupanje opravdano „objektivnim razlogom” u smislu članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma.
U tom pogledu, podsjeća na to da taj pojam „objektivni razlog” zahtijeva da utvrđeno različito postupanje bude opravdano postojanjem preciznih i konkretnih elemenata koji karakteriziraju uvjet zapošljavanja o kojem je riječ, u posebnom kontekstu u kojem dolazi do takvog postupanja i na temelju objektivnih i transparentnih kriterija, kako bi se moglo provjeriti da to različito postupanje odgovara stvarnoj potrebi, da može postići cilj koji se želi ostvariti i da je nužno za tu svrhu.
Kad je riječ o pitanju može li cilj odvraćanja poslodavca od toga da radnicima nalaže obavljanje prekovremenog rada povrh radnog vremena koje je pojedinačno dogovoreno za te radnike predstavljati „objektivan razlog” u smislu članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma, utvrđivanje jedinstvenog praga za radnike s nepunim i punim radnim vremenom, u pogledu isplate dodatka na plaću za prekovremeni rad, kad je riječ o radnicima s nepunim radnim vremenom, ne može postići taj cilj.
Osim toga, što se tiče cilja izbjegavanja toga da se prema radnicima s punim radim vremenom postupa na manje povoljan način nego prema radnicima s nepunim radnim vremenom, prema radnicima s punim radnim vremenom, što se tiče prekovremenog rada, postupa se jednako kao prema radnicima s nepunim radnim vremenom, pod uvjetom primjene načela prorata temporis. Stoga, ni taj drugi cilj ne može opravdati različito postupanje prema radnicima s nepunim radnim vremenom i radnicima s punim radnim vremenom.
Kao drugo, Sud zaključuje da dotični nacionalni propis predstavlja također neizravnu diskriminaciju na temelju spola u smislu članka 157. UFEU-a te članka 2. stavka 1. točke (b) i članka 4. prvog stavka Direktive 2006/54.
Naime, iako je u ovom slučaju riječ o prividno neutralnoj mjeri, iz odluka kojima se upućuje prethodno pitanje proizlazi da ta mjera stavlja u nepovoljniji položaj znatno veći udio osoba ženskog spola u odnosu na osobe muškog spola, a da pritom nije potrebno da skupinu radnika koja navedenim propisom nije stavljena u nepovoljniji položaj, odnosno radnike s punim radnim vremenom, čini broj muškaraca koji je znatno veći od broja žena. Na sudu koji je uputio zahtjev je da ocijeni u kojoj su mjeri podaci kojima raspolaže u pogledu stanja radne snage valjani i mogu li se uzeti u obzir. Nacionalni sud mora također ispitati sve relevantne elemente kvalitativne prirode kako bi utvrdio postoji li takav nepovoljan položaj, uzimajući u obzir sve radnike na koje se primjenjuje nacionalni propis na kojem se temelji dotično različito postupanje.
Osim toga, ta neizravna diskriminacija ne može se, kao ni „manje povoljan način” postupanja prema radnicima s nepunim radnim vremenom u odnosu na radnike s punim radnim vremenom, i to zbog istih razloga, opravdati postizanjem, s jedne strane, cilja odvraćanja poslodavca od toga da radnicima nalaže obavljanje prekovremenog rada povrh radnog vremena koje je pojedinačno dogovoreno u njihovim ugovorima o radu i, s druge strane, cilja izbjegavanja toga da se prema radnicima s punim radim vremenom postupa na manje povoljan način nego prema radnicima s nepunim radnim vremenom.
(
1
)	Okvirni sporazum o radu s nepunim radnim vremenom, sklopljen 6. lipnja 1997. (u daljnjem tekstu: Okvirni sporazum), koji se nalazi u Prilogu Direktivi Vijeća 97/81/EZ od 15. prosinca 1997. o Okvirnom sporazumu o radu s nepunim radnim vremenom koji su sklopili UNICE, CEEP i ETUC (SL 1998., L 14, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 131.)
(
2
)	Direktiva 2006/54/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. srpnja 2006. o provedbi načela jednakih mogućnosti i jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima zapošljavanja i rada (SL 2006., L 204, str. 23.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 246. i ispravci SL 2017., L 162, str. 56. te SL 2019., L 191, str. 45.)