62009CO0112
USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA (osmého senátu)
14. ledna 2010 (
*1
)
Ve věci C-112/09 P,
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 statutu Soudního dvora, podaný dne 20. března 2009,
Sociedad General de Autores y Editores (SGAE), se sídlem v Madridu (Španělsko), zastoupená R. Allendesalazarem Corchem a R. Vallinou Hosetem, abogados,
účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka),
přičemž další účastnicí řízení je:
Evropská komise,
žalovaná v prvním stupni,
SOUDNÍ DVŮR (osmý senát),
ve složení C. Toader, předsedkyně senátu, K. Schiemann (zpravodaj) a L. Bay Larsen, soudci,
generální advokátka: J. Kokott,
vedoucí soudní kanceláře: R. Grass,
po vyslechnutí generální advokátky,
vydává toto
Usnesení
1
Svým kasačním opravným prostředkem se Sociedad General de Autores y Editores (SGAE) domáhá zrušení usnesení Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 13. ledna 2009, SGAE v. Komise (T-456/08, dále jen „napadené usnesení“), kterým Soud odmítl jako zjevně nepřípustnou její žalobu směřující k částečnému zrušení rozhodnutí Komise K(2008) 3435 v konečném znění ze dne, týkajícího se řízení podle článku 81 ES a článku 53 dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 – CISAC, dále jen „sporné rozhodnutí“), z důvodu, že tato žaloba byla podána po uplynutí lhůty.
Skutečnosti předcházející sporu a řízení před Soudem
2
Navrhovatelka je organizací kolektivní správy autorských práv se sídlem ve Španělsku.
3
Dopisem ze dne 23. července 2008 jí bylo oznámeno sporné rozhodnutí týkající se kartelové dohody v rámci podmínek správy práv na veřejné předvádění hudebních děl, jakož i udělování příslušných licencí organizacemi pro kolektivní správu autorských práv, ohledně užívání, v dohodách o vzájemném zastupování, takových omezení členství, jaká byla uvedena ve vzorové smlouvě Confédération Internationale des Sociétés d'auteurs et compositeurs (Mezinárodní konfederace společností autorů a skladatelů) nebo faktického uplatňování takových omezení členství.
4
Navrhovatelka podala žalobu proti spornému rozhodnutí telefaxem, který došel kanceláři Soudu dne 6. října 2008. Prvopis žaloby byl kanceláři Soudu doručen dne .
5
Když byla navrhovatelka dne 15. října 2008 dopisem kanceláře Soudu informována, že její žaloba proti spornému rozhodnutí nebyla podána ve lhůtě, kterou stanoví článek 230 ES, uplatnila ve svém dopise ze dne omluvitelný omyl s cílem, aby byla učiněna výjimka z ustanovení o lhůtách.
6
Zejména uplatňovala, že počítala lhůtu pro podání žaloby ode dne 24. července 2008, tedy dne následujícího po dni přijetí sporného rozhodnutí, takže došla k závěru, že tato lhůta uplyne dne . Krom toho, jelikož 4. říjen byla sobota, měla žalobkyně za to, že podle čl. 101 odst. 2 jednacího řádu Soudu tato lhůta končí uplynutím nejblíže následujícího pracovního dne, tedy v pondělí dne .
7
Navrhovatelka se za tímto účelem při výkladu čl. 101 odst. 1 písm. a) a b) a odst. 2 jednacího řádu Soudu spoléhala na metodu počítání lhůt uvedenou Komisí Evropských společenství v průběhu řízení, které vedlo ke spornému rozhodnutí, ohledně čl. 3 odst. 1 a 2 nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1182/71 ze dne 3. června 1971, kterým se určují pravidla pro lhůty, data a termíny (Úř. věst. L 124, s. 1; Zvl. vyd. 01/01, s. 51). Jelikož je obsah obou ustanovení v podstatě totožný, vedla metoda uvedená Komisí žalobkyni k mylnému závěru, podle kterého musí být v právu Společenství počítání lhůt vždy prováděno stejným způsobem, tedy tak, že se ke lhůtě přidá dodatečný den, takže den oznámení se pro počítání nebere v úvahu. Tento omyl vedl k tomu, že žaloba byla Soudu předložena po uplynutí lhůty.
8
Krom toho se navrhovatelka snažila ověřit správnost svého počítání tím, že se obrátila na Komisi, aby získala písemné potvrzení dne oznámení sporného rozhodnutí. Poté co toto potvrzení obdržela, obrátila se rovněž na kancelář Soudu, aby jí byla potvrzena správnost počítání lhůty, které provedla. Bylo jí odpovězeno, že na její žádost není možno odpovědět.
Napadené usnesení
9
Napadeným usnesením Soud odmítl žalobu jako nepřípustnou z důvodu, že nebyla podána ve lhůtě za tím účelem stanovené.
10
Soud nejprve konstatoval opožděnost žaloby, když upřesnil, že podle čl. 230 pátého pododstavce ES, jakož i čl. 101 odst. 1 písm. a) a b) a odst. 2 a čl. 102 odst. 2 jednacího řádu Soudu lhůta pro uvedenou žalobu začala běžet dne 24. července 2008 a uběhla dne, včetně lhůty z důvodu vzdálenosti.
11
Poté co připomněl judikaturu Společenství k pojmu omluvitelného omylu, odmítl Soud v bodech 19 až 21 napadeného usnesení argumentaci navrhovatelky založenou na existenci takového omylu takto:
„19
Nicméně není možno v projednávané věci uznat, že se jednalo o omluvitelný omyl, neboť zaprvé žalobkyně pro počítání lhůty pro podání žaloby nepoužila čl. 101 odst. 1 písm. a) a b) jednacího řádu podle jeho jasného znění, ale podle jiným orgánem provedeného výkladu jiného ustanovení, jehož znění je odlišné, a které je obsaženo v jiné právní úpravě, která se použije v rámci řízení před uvedeným jiným orgánem. Je přitom namístě konstatovat, i když to žalobkyně neuplatnila, že jednání dotčeného orgánu, a sice Soudu, žalobkyni nedalo podnět k tomu, aby postupovala uvedeným způsobem.
20
Zadruhé právní úprava lhůt v projednávané věci je jasná a nevykazuje zvláštní výkladovou obtížnost […].
21
Zatřetí žalobkyně neprokázala veškerou řádnou péči, zejména tím, že po kanceláři Soudu žádala potvrzení počítání lhůty, k čemuž přistoupila s cílem předložení žaloby ve stanovené lhůtě. Mezi funkce a pravomoci úředníků kanceláře totiž nepatří vyjadřovat se k počítání lhůty pro podání žaloby […].“
Návrhová žádání navrhovatelky
12
Navrhovatelka svým kasačním opravným prostředkem navrhuje, aby Soudní dvůr:
—
prohlásil předložený kasační opravný prostředek za přípustný a opodstatněný a zrušil napadené usnesení;
—
prohlásil za přípustnou žalobu podanou Soudu a vrátil věc Soudu za účelem provedení přezkumu ve věci samé, a
—
uložil Komisi náhradu nákladů řízení o předloženém kasačním opravném prostředku.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
13
Článek 119 jednacího řádu stanoví, že pokud je kasační opravný prostředek zjevně nepřípustný nebo zjevně neopodstatněný, může Soudní dvůr kdykoliv na základě zprávy soudce zpravodaje a po vyslechnutí generálního advokáta tento opravný prostředek usnesením s odůvodněním odmítnout, aniž by zahájil ústní část řízení a aniž by popřípadě doručil kasační opravný prostředek další účastnici řízení.
14
V projednávaném případě pokládá Soudní dvůr věc na základě písemností ve spise za dostatečně objasněnou, aby odmítl kasační opravný prostředek jako zjevně neopodstatněný takovým usnesením s odůvodněním.
Argumentace navrhovatelky
15
Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka předkládá tři důvody kasačního opravného prostředku.
16
Prvním důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka vytýká Soudu, že se v bodě 19 napadeného usnesení považoval za „dotčený orgán“ ve smyslu judikatury v oblasti omluvitelného omylu, tedy za orgán, jehož chování zřejmě vyvolalo dotčený omyl. Z této judikatury však jasně vyplývá, že tímto dotčeným orgánem je vždy orgán, který přijal napadený akt, v projednávané věci tedy Komise.
17
Druhým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka vytýká Soudu, že zanedbal skutečnost, že čl. 101 odst. 1 jednacího řádu Soudu a článek 3 nařízení č. 1182/71 musí být vykládány jednotně. V bodě 19 napadeného usnesení Soud nesprávně považoval výklad uvedeného článku 3 provedený Komisí za nerelevantní, když jej označil za „jiným orgánem provedený výklad jiného ustanovení, jehož znění je odlišné a které je obsaženo v jiné právní úpravě, která se použije v rámci řízení před uvedeným jiným orgánem“. Podle navrhovatelky přitom počítání lhůt musí být prováděno stejným způsobem, ať už se jedná o použití nařízení č. 1182/71 nebo použití jednacího řádu Soudu.
18
Třetím důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka vytýká Soudu porušení judikatury v oblasti omluvitelného omylu, jelikož ji Soud použil nesprávně a přehnaně restriktivně. Podmínky k tomu, aby mohl být konstatován omluvitelný omyl, byly totiž v projednávaném případě splněny. Zejména byly jednak dány výjimečné okolnosti, u kterých lze připustit, že jimi mohl být rozhodujícím způsobem zmaten jednotlivec v dobré víře, a jednak navrhovatelka prokázala veškerou řádnou péči požadovanou od běžně informovaného subjektu.
Závěry Soudního dvora
19
Je namístě projednat všechny tři důvody kasačního opravného prostředku vznesené navrhovatelkou společně, protože všechny se týkají skutečnosti, že Soud odmítl přiznat v projednávané věci existenci omluvitelného omylu.
20
Je třeba připomenout, že v rámci právní úpravy Společenství týkající se lhůt pro podání žalob se pojem omluvitelného omylu, který umožňuje odchýlit se od této úpravy, vztahuje pouze na výjimečné okolnosti, za kterých zejména dotčený orgán jednal tak, že lze připustit, že toto jednání samo o sobě nebo v rozhodující míře způsobilo, že mohl být zmaten jednotlivec v dobré víře, jenž prokázal veškerou řádnou péči požadovanou od běžně informovaného subjektu (viz zejména rozsudek ze dne 15. prosince 1994, Bayer v. Komise, C-195/91 P, Recueil, s. I-5619, bod 26). Striktní použití těchto pravidel totiž odpovídá požadavku právní jistoty a nutnosti vyhnout se veškeré diskriminaci nebo veškerému svévolnému zacházení při výkonu spravedlnosti (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne, Cockerill-Sambre v. Komise, 42/85, Recueil, s. 3749, bod 10; jakož i nařízení ze dne, Irsko v. Komise, C-239/97, Recueil, s. I-2655, bod 7, a ze dne, Belgie v. Komise, C-242/07 P, Sb. rozh. s. I-9757, bod 16).
21
Je nutno konstatovat, že použití této judikatury Soudem není ani nesprávné, ani přehnaně restriktivní. Soud správně došel k závěru, že v projednávané věci nelze uznat omluvitelný omyl.
22
Zajisté, jak navrhovatelka správně zdůraznila ve svém kasačním opravném prostředku, „dotčený orgán“ podle uvedené judikatury je orgán, který přijal napadený akt, v projednávané věci tedy Komise.
23
Nicméně je třeba konstatovat, že Komise nejednala tak, že lze připustit, že toto jednání samo o sobě nebo v rozhodující míře způsobilo, že mohl být zmaten jednotlivec v dobré víře, jenž prokázal veškerou řádnou péči požadovanou od běžně informovaného subjektu.
24
Jak Soud správně konstatoval v bodech 19 a 20 napadeného usnesení, je znění čl. 101 odst. 1 písm. a) a b) jednacího řádu Soudu jasné a nevykazuje zvláštní výkladovou obtížnost. Pro použití tohoto ustanovení tedy běžně informovaný subjekt neměl zapotřebí užít jakéhokoliv Komisí provedeného výkladu takového jiného podobného ustanovení, jako je článek 3 nařízení č. 1182/71.
25
Otázka, zda článek 101 jednacího řádu Soudu a článek 3 nařízení č. 1182/71 musí být vykládány jednotně, tedy není relevantní pro určení dotčené lhůty pro podání žaloby. V důsledku toho je namístě konstatovat, že Soud se nedopustil nesprávného posouzení, když nepřistoupil k přezkumu této otázky.
26
Běžně informovaný subjekt by se každopádně nerozhodl pro výklad jednacího řádu Soudu, který je zjevně contra legem a byl vyvozen z Komisí provedeného výkladu jiného nařízení, aniž by alespoň ověřil správnost počítání lhůty vyplývajícího z tohoto výkladu.
27
V tomto rámci žalobkyně nemůže užitečně uplatňovat, že tím, že se marně domáhala potvrzení správnosti svého počítání lhůty u kanceláře Soudu, prokázala veškerou řádnou péči požadovanou od běžně informovaného subjektu. Jak Soud správně konstatoval v bodě 21 napadeného nařízení, mezi funkce a pravomoci úředníků kanceláře totiž nepatří vyjadřovat se k počítání lhůty pro podání žaloby.
28
Krom toho je třeba vzít v úvahu, že Soud nadto správně konstatoval v bodě 19 napadeného usnesení, že jeho jednání neuvedlo navrhovatelku v omyl při počítání lhůty pro podání žaloby.
29
I když Soud není „dotčeným orgánem“ podle judikatury uvedené v bodě 20 tohoto nařízení, je nutno zdůraznit, že omluvitelný omyl může být důsledkem různých druhů výjimečných okolností. Omluvitelný omyl tak může vyplynout i z jednání soudu, který sám uvedl jednotlivce ve zmatek. Soud se tedy nedopustil nesprávného posouzení, když krátce prozkoumal takovou možnost.
30
Vzhledem k výše uvedenému je třeba odmítnout všechny tři důvody kasačního opravného prostředku vznesené navrhovatelkou, a tedy odmítnout kasační opravný prostředek v plném rozsahu.
K nákladům řízení
31
Podle čl. 69 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě článku 118 tohoto řádu, se o nákladech rozhodne v usnesení, jímž se končí řízení.
32
Jelikož toto usnesení bylo přijato předtím, než byl kasační opravný prostředek doručen další účastnici řízení a tedy předtím, než jí mohly vzniknout náklady řízení, postačí rozhodnout, že navrhovatelka ponese vlastní náklady.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl takto:
1)
Kasační opravný prostředek se odmítá.
2)
Sociedad General de Autores y Editores (SGAE) ponese vlastní náklady řízení.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: španělština.