62006CC0390
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
JÁNA MAZÁKA
přednesené dne 27. listopadu 2007 (
1
)
Věc C-390/06
Nuova Agricast Srl
v.
Ministero delle Attività Produttive
„Státní podpory — Režim podpor schválený na omezenou dobu — Oznámení pozměněného režimu podpor na nové období — Přechodná opatření mezi dvěma po sobě jdoucími režimy — Rozhodnutí Komise nevznášet proti nim námitky — Informace, které Komise mohla mít k dispozici — Platnost rozhodnutí Komise — Rovné zacházení — Odůvodnění“
1.
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce v projednávané věci se týká platnosti rozhodnutí Komise SG(2000)D/105754 ze dne 12. července 2000, kterým se prohlašuje režim podpor investic do znevýhodněných regionů Itálie za slučitelný se Smlouvou (
2
) (dále jen „napadené rozhodnutí“).
2.
Tato žádost byla předložena v řízení o žalobě na náhradu škody podané italskou společností Nuova Agricast proti italskému státu. Nuova Agricast v zásadě tvrdí, že jí vznikla škoda z důvodu nemožnosti získání podpory v rámci režimu státních podpor schváleném Komisí napadeným rozhodnutím, a domáhá se určení rozsahu odpovědnosti italských orgánů v tomto směru.
I – Příslušné vnitrostátní právní předpisy
A – Původní režim podpor
3.
Zákonem č. 488 ze dne 19. prosince 1992 (
3
) (dále jen „zákon č. 488/92“) italský zákonodárce zavedl finanční opatření, jejichž cílem bylo motivovat společnosti, aby uskutečňovaly určitou výrobní činnost ve znevýhodněných regionech země.
4.
Rozhodnutím ze dne 21. května 1997 (
4
) (dále jen „rozhodnutí z roku 1997“) Komise rozhodla, že do 31. prosince 1999 nevznese námitky proti režimu státních podpor (
5
) založenému na zákoně č. 488/92 a různých předpisech provádějících uvedený zákon.
5.
Režim podpor schválený rozhodnutím z roku 1997 (dále jen „původní režim podpor“) spočíval zejména v následujícím:
a)
Finanční prostředky na každý rok byly rozděleny na dvě stejné částky, které se přidělovaly prostřednictvím dvou výběrových řízení. Na základě finančních možností v roce, k němuž se finanční prostředky vztahovaly, mohl být způsob přerozdělování prostředků pozměněn vyhláškou ministra především tak, že se dotčené prostředky přidělí prostřednictvím jediného výběrového řízení.
b)
Žádosti podané v rámci výběrového řízení byly přezkoumány příslušnými úvěrovými institucemi, které je obodovaly na základě zákonných kritérií (italsky „indicatori“, dále jen „ukazatele“).
c)
Příslušné ministerstvo poté sestavilo na základě výsledků uvedeného přezkoumání regionální pořadníky žádostí a přijalo vyhlášku o přidělení podpory žadatelům v sestupném pořadí od prvního až do vyčerpání použitelných prostředků pro každý pořadník.
d)
Způsobilé výdaje byly výdaje vzniklé ode dne následujícího po dni uzávěrky výběrového řízení předcházejícího dni, k němuž se žádost vztahovala (
6
).
e)
Podniky, jejichž žádosti sice byly zařazeny do regionálního pořadníku, ale které nemohly obdržet podporu z důvodu nižšího množství použitelných finančních prostředků, nežli byl celkový požadavek na podpory, mohly buď opětovně předložit stejný projekt, a to nejvýše jednou, v prvním příslušném následujícím výběrovém řízení, aniž by pozměnily relevantní hodnotící ukazatele (tento postup se nazývá „automatické zařazení“), nebo se vzdát možnosti „automatického zařazení“ a opět předložit stejný projekt, v němž však pozměnily některé z hodnotících ukazatelů s cílem zvýšit konkurenceschopnost žádosti, přičemž tato žádost byla zařazena do pořadníku příštího „příslušného výběrového řízení“ (
7
) (tento postup se nazývá „přepracování“ žádosti). V obou případech byly za účelem způsobilosti výdajů zachovány v platnosti podmínky stanovené pro původní žádosti, a podpora byla tedy přidělena i pro výdaje vzniklé ode dne podání první žádosti.
B – Nový režim podpor
6.
Dne 18. listopadu 1999 italské orgány oznámily Komisi (
8
) režim státních podpor přijatý italskými orgány podle zákona č. 488 ze dne 19. prosince 1992. Uvedený režim byl ve skutečnosti prodloužením upraveného původního režimu podpor ode dne 1. ledna 2000.
7.
Poté, co italské orgány provedly určité změny uvedeného režimu, Komise dne 12. července 2000 vydala napadené rozhodnutí, v němž uvedla, že nemá v úmyslu vznést námitky proti oznámenému režimu do 31. prosince 2006.
8.
Napadené rozhodnutí obsahuje přechodné ustanovení, které stanoví:
„Pouze při prvním použití dotčeného režimu, tedy při prvním výběrovém řízení na poskytnutí podpor, které bude vypsáno na základě tohoto režimu, s tím, že v každém případě musí být žádosti o podporu předloženy dříve, než se přistoupí k uskutečňování investičního projektu, budou výjimečně přijaty žádosti předložené v rámci posledního výběrového řízení, vypsaného na základě předchozího režimu a schváleného Komisí do 31. prosince 1999, které byly uznány způsobilými k poskytnutí podpory, která jim však nebyla poskytnuta pro nedostatek finančních prostředků přidělených tomuto výběrovému řízení.“
9.
Po vydání napadeného rozhodnutí byla v Itálii přijata vyhláška Ministero dell’Industria, Commercio e d’Artigianato (ministerstvo průmyslu, obchodu a řemesel) (dále jen „MICA“) ze dne 14. července 2000 (
9
) a oběžník č. 900315 ze dne 14. července 2000 (
10
), kterými byla stanovena prováděcí pravidla pro režim podpor schválený napadeným rozhodnutím (dále jen „nový režim podpor“).
10.
Uvedené vnitrostátní předpisy stanoví, že podpora může být poskytnuta na základě „výdajů, které byly uznány způsobilými v rámci programů týkajících se posledního příslušného výběrového řízení na získání podpor, které byly přezkoumány a schváleny, ale žadatelům nebyla poskytnuta podpora z důvodu nedostatku finančních prostředků“.
II – Skutkový základ sporu
11.
Nuova Agricast předložila žádost o státní podporu v rámci třetího příslušného výběrového řízení, které se týkalo prvního pololetí roku 1998, na základě původního režimu podpor. Její žádost byla zařazena do pořadníku regionu Apulia schváleného vyhláškou MICA ze dne 14. srpna 1998.
12.
Vzhledem k jejímu pořadí v uvedeném pořadníku a nedostatku přidělených finančních prostředků nebyla společnosti požadovaná podpora poskytnuta.
13.
Pro druhé pololetí roku 1998 bylo vypsáno čtvrté výběrové řízení. Nuova Agricast se rozhodla neuplatnit své právo na automatické zařazení své žádosti do uvedeného výběrového řízení, nýbrž vyčkat dalšího příslušného výběrového řízení a podat svou žádost v přepracované podobě.
14.
Takové výběrové řízení však nebylo do dne 31. prosince 1999, tedy do dne skončení platnosti schválení původního režimu podpor Komisí, vypsáno. Další příslušné výběrové řízení, v jehož rámci mohla Nuova Agricast předložit svou přepracovanou žádost, bylo vypsáno až dne 14. července 2000, kdy již vstoupil v platnost nový režim podpor.
15.
V rámci nového režimu podpor, schváleného napadeným rozhodnutím, nebyly zachovány v platnosti podmínky, na základě kterých se určovala způsobilost výdajů a které se použily na původní žádost Nuova Agricast. Její přepracovaná žádost byla zamítnuta, a proto nebyla zařazena do příslušného regionálního pořadníku.
III – Řízení před vnitrostátním soudem a předběžná otázka
16.
Nuova Agricast podala žalobu k Tribunale ordinario di Roma (obecný soud v Římě) (Itálie) proti příslušnému italskému ministerstvu (Ministero delle Attività Produttive, na které přešly pravomoci MICA) na náhradu škody, která uvedené společnosti údajně vznikla v důsledku neposkytnutí státní podpory, o niž požádala.
17.
V tomto ohledu má Nuova Agricast za to, že při přijetí nového režimu podpor italské orgány nechránily řádně zájmy takových společností, jako je Nuova Agricast, které se vzdaly svého práva na automatické zařazení do čtvrtého výběrového řízení s úmyslem znovu předložit v zásadě stejný projekt, jen s některými úpravami „hodnotících ukazatelů“, do příštího příslušného výběrového řízení, a které tak ovšem nemohly učinit, neboť čtvrté výběrové řízení bylo posledním příslušným výběrovým řízením pro dotyčné hospodářské odvětví v rámci původního režimu podpor.
18.
Z předkládacího usnesení vyplývá, že po skončení platnosti schválení pro původní režim podpor existovaly tři kategorie společností: i) takové společnosti, jako je Nuova Agricast, jejichž žádost byla zařazena do jednoho z regionálních pořadníků v rámci třetího výběrového řízení a které se vzdaly svého práva na automatické zařazení své žádosti do čtvrtého výběrového řízení s úmyslem předložit přepracovanou žádost do příštího příslušného výběrového řízení (dále jen „společnosti první kategorie“); ii) společnosti, jejichž první žádost byla předložena v rámci čtvrtého výběrového řízení a jejichž žádosti byly zařazeny do regionálních pořadníků pro uvedené výběrové řízení, ale které neobdržely požadovanou podporu z důvodu nedostatku finančních prostředků; na tyto společnosti se vztahuje přechodné ustanovení napadeného rozhodnutí (dále jen „společnosti druhé kategorie“), a iii) společnosti, které dosud nepředložily žádost, ačkoli uskutečňování jejich investičního projektu již bylo zahájeno (dále jen „společnosti třetí kategorie“).
19.
Vnitrostátní soud uvádí, že italský stát patrně neupozornil Komisi na skutečnost, že společnostem první kategorie vznikla v rámci původního režimu podpor určitá práva. Na základě nového režimu podpor bylo možno poskytnout prostředky pouze pro výdaje vzniklé po předložení žádosti o podporu. Přechodná a mimořádná výjimka se vztahovala pouze na žádosti, které byly předloženy do čtvrtého a posledního výběrového řízení v rámci původního režimu podpor. Předkládající soud konstatuje, že zakotvením takto omezeného rozsahu této výjimky napadené rozhodnutí porušilo legitimní očekávání společností první kategorie.
20.
Předkládající soud má za to, že za účelem posouzení odpovědnosti italských orgánů je nutné určit, zda existuje příčinná souvislost mezi údajným nesprávným postupem italského státu a škodou, která údajně vznikla Nuova Agricast.
21.
Podle předkládajícího soudu je sporným rozhodnutím dotčena tato příčinná souvislost, neboť se nalézá mezi jednáním, které Nuova Agricast vytýká italským orgánům, a škodou vzniklou Nuova Agricast. Předkládající soud má tedy za to, že musí určit dopad jednání italských orgánů na rozhodnutí Komise. Za tímto účelem předkládající soud považuje za nutné určit, zda přechodné ustanovení obsažené v napadeném rozhodnutí může být neplatné z toho důvodu, že porušuje pravidla a zásady právního řádu Společenství.
22.
Vzhledem k tomu, že se společnosti první a druhé kategorie nacházejí v obdobné právní situaci, ale jsou podrobeny rozdílnému zacházení, pokud jde o jejich možnou způsobilost pro nový režim podpor z důvodu přechodného ustanovení, předkládající soud se především táže, zda uvedené přechodné ustanovení porušuje zásadu rovného zacházení.
23.
Zadruhé, předkládající soud má rovněž pochybnosti o platnosti přechodného ustanovení v rozsahu, ve kterém nesplňuje povinnost uvést odůvodnění ve vztahu k vyloučení společností první kategorie.
24.
Dne 14. července 2006 se tedy Tribunale ordinario di Roma rozhodl přerušit řízení a předložit Soudnímu dvoru Evropských společenství žádost o rozhodnutí o následující předběžné otázce:
„Je rozhodnutí Komise ze dne 12. července 2000 oznámené italské vládě sdělením SG(2000)D/105754 dne 2. srpna 2000 platné, co se týče pouze přechodného ustanovení o výjimečné odchylce ze zásady ‚nezbytnosti podpory‘ – při prvním uplatnění uvedeného režimu – pouze u žádostí ‚předložených při posledním výběrovém řízení na získání podpor vypsaném na základě předchozího režimu, schváleného Komisí do 31. prosince 1999, které byly uznány způsobilými k poskytnutí podpory, která jim však nebyla poskytnuta pro nedostatek finančních prostředků přidělených tomuto výběrovému řízení‘, což mělo za následek neodůvodněné opomenutí – v rozporu se zásadou rovného zacházení a povinnosti uvést odůvodnění podle článku 253 Smlouvy – žádostí předložených v předcházejících výběrových řízeních, v jejichž rámci nebyly poskytnuty podpory pro nedostatek prostředků, které čekaly na automatické zařazení do následujícího výběrového řízení nebo na své přepracování a znovu podání do prvního ‚příslušného‘ výběrového řízení vypsaného podle nového režimu?“
IV – Související řízení před soudy Společenství
25.
Kromě žaloby v původním řízení před Tribunale ordinario di Roma Nuova Agricast podala rovněž dvě žaloby k Soudu prvního stupně.
26.
Dne 15. března 2004 Nuova Agricast Srl a další podaly k Soudu prvního stupně žalobu na neplatnost. Usnesením ze dne 15. června 2005, které nebylo zveřejněno ve Sbírce rozhodnutí, zamítl Soud prvního stupně tuto žalobu jako nepřípustnou z důvodu pozdního podání (
11
).
27.
Nuova Agricast navíc podala k Soudu prvního stupně žalobu na náhradu škody (
12
). Uvedenou žalobou se domáhá náhrady škody, která jí údajně vznikla v důsledku přijetí napadeného rozhodnutí. Tato žaloba, která je dosud projednávána před Soudem prvního stupně, se do určité míry týká stejné škody, která je předmětem původního řízení před předkládajícím soudem.
V – Řízení před Soudním dvorem
28.
Vyjádření předložily Soudnímu dvoru Nuova Agricast, Komise a italská vláda. Jednání se konalo dne 11. září 2007.
VI – Argumentace zúčastněných
A – Nuova Agricast
29.
Nuova Agricast tvrdí, že otázky položené předkládajícím soudem, týkající se platnosti napadeného rozhodnutí s ohledem na zásadu rovnosti, jsou založeny na předpokladu, že společnostem první kategorie vzniklo legitimní očekávání, že jejich přepracovaná žádost bude zařazena do pořadníku pro příští příslušné výběrové řízení, což bylo první výběrové řízení v rámci nového režimu podpor.
30.
Má tedy za to, že otázka platnosti tohoto předpokladu závisí na předchozím rozhodnutí Soudního dvora, zda v rámci původního režimu podpor, schváleného rozhodnutím z roku 1997, vzniklo společnostem první kategorie právo chráněné právním řádem Společenství, pokud jde o poskytnutí podpory i po skončení období, na které byl schválen původní režim. V tomto ohledu má Nuova Agricast za to, že Komise tím, že schválila původní režim, uznala, že společnosti první kategorie mají právem chráněné právo přepracovat žádost pro příští příslušné výběrové řízení a zároveň s ohledem na již vynaložené výdaje nadále platí požadavky na způsobilost použitelné pro výběrové řízení, v jehož rámci předložily svou původní žádost. Toto právo nemůže jednoduše zaniknout skončením platnosti schválení původního režimu podpor.
31.
Pokud jde o možné porušení zásady rovnosti zacházení, Nuova Agricast má za to, že společnosti první a druhé kategorie byly v obdobné situaci, neboť všechny získaly právo zúčastnit se prvního příslušného výběrového řízení na základě nového režimu podpor. Mělo se tedy na ně stejným způsobem uplatnit přechodné ustanovení napadeného rozhodnutí.
32.
Pokud jde o povinnost Komise uvést odůvodnění v souladu s článkem 253 ES, Nuova Agricast tvrdí, že v napadeném rozhodnutí není uvedeno, proč byla zrušena právní ochrana poskytnutá společnostem první kategorie v rámci původního režimu podpor. Ustanovení, které způsobuje škodu takovéhoto rozsahu velkému počtu společností, vyžaduje konkrétní odůvodnění.
B – Italská vláda
33.
Italská vláda má zaprvé za to, že napadené rozhodnutí neporušuje zásadu rovného zacházení, neboť společnosti první a druhé kategorie nejsou ve stejné situaci. Italské správní soudy potvrdily, že společnosti první kategorie se nemohou dovolávat legitimního očekávání, pokud jde o možnost žádat o podporu v rámci nového režimu podpor za podmínek použitelných pro výběrová řízení vypsaná v rámci původního režimu.
34.
Zadruhé, napadené rozhodnutí obsahuje dostatečné odůvodnění s ohledem na výměnu dopisů mezi Itálií a Komisí v průběhu fáze předběžného přezkoumávání oznámeného režimu podpor, v nichž jsou uvedeny důvody přechodného ustanovení. Kromě toho se podle judikatury Soudního dvora, pokud se jedná o akt s obecnou působností, který se vztahuje na velký počet situací, může odůvodnění omezit na uvedení jednak celkové situace, jež vedla k jeho přijetí, a jednak obecných cílů, o jejichž dosažení usiluje.
C – Komise
35.
Komise především zpochybňuje přípustnost položené předběžné otázky. Má za to, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se platnosti napadeného rozhodnutí zjevně nemá žádný vztah k žalobě na náhradu škody podané proti italskému státu a zcela jistě není nezbytná pro řešení sporu před předkládajícím soudem.
36.
Pokud jde o věc samu, Komise nejprve tvrdí, že rozhodnutí, kterým schválila režim podpor pro dané období, nemůže vést ke vzniku žádných očekávání ani ke vzniku jakéhokoli právem chráněného práva, pokud jde o možnost poskytnutí a obdržení podpory po skončení platnosti schválení režimu. Když tedy Komise přezkoumává oznámený nový režim, který je ve skutečnosti prodloužením dříve schváleného režimu podpor, není v rámci schválení nového režimu povinna stanovit přechodný režim, na jehož základě by některé společnosti, kterým údajně vznikla určitá práva v rámci předchozího režimu, mohly nadále obdržet podporu na základě původního režimu, a to i po vstupu nového režimu v platnost.
37.
Komise upozorňuje, že režim podpor je oznamován členským státem a že Komise nemůže sama režim měnit. Po zahájení formálního vyšetřovacího řízení Komise může ukládat podmínky, ovšem i tehdy se může členský stát rozhodnout, že nebude takové podmínky uplatňovat, a dotčený režim podpory raději zruší. Pokud Komise dojde k závěru, že kritéria pro přidělení podpory porušují jiná ustanovení Smlouvy, a režim podpor je tedy neslučitelný se společným trhem, může pouze prohlásit podporu za neslučitelnou se společným trhem, ale nemůže takovou neslučitelnost zhojit například tím, že upraví okruh příjemců podpory.
38.
Pokud jde o údajné porušení zásady rovného zacházení, Komise zaprvé tvrdí, že italské orgány se samy rozhodly, že přijmou dotčené přechodné ustanovení. Napadené rozhodnutí tedy neporušuje zásadu rovného zacházení, pokud jde o různé kategorie společností, neboť Komise pouze uznala volbu italského státu a schválila oznámený režim jako celek.
39.
Komise zadruhé připomíná, že podle ustálené judikatury musí být legalita rozhodnutí v oblasti státní podpory posouzena na základě informací dostupných v době, kdy je Komise přijala. V projednávané věci italské orgány nezmínily konkrétní případ společností první kategorie, takže skutečnost, že se přechodné ustanovení výslovně nevztahuje na uvedené společnosti, nemůže způsobovat neplatnost napadeného rozhodnutí.
40.
Komise má zatřetí za to, že v každém případě není porušena zásada rovného zacházení, neboť společnosti první a druhé kategorie nejsou ve stejné situaci.
41.
Pokud jde o tvrzené porušení povinnosti uvést odůvodnění v souladu s článkem 253 ES, Komise tvrdí, že takové odůvodnění nebylo třeba, pokud jde o situaci společností první kategorie, protože ji vnitrostátní orgány o této situaci neinformovaly. Přechodné ustanovení je navíc důsledkem volby italského státu, kterému je napadené rozhodnutí určeno.
VII – Posouzení
A – K přípustnosti
42.
V souladu s ustálenou judikaturou, v rámci spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy stanovené článkem 234 ES je věcí pouze vnitrostátního soudu, kterému byl spor předložen a jenž musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, posoudit s ohledem na konkrétní okolnosti projednávané věci jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání jeho rozsudku, tak i relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru. V důsledku toho, jestliže se otázky položené vnitrostátními soudy týkají výkladu práva Společenství, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout (
13
).
43.
Soudní dvůr však rovněž rozhodl, že mu za výjimečných okolností přísluší, aby za účelem ověření své vlastní pravomoci přezkoumal podmínky, za kterých se na něj vnitrostátní soud obrátil. Odmítnout rozhodnutí o předběžné otázce položené vnitrostátním soudem je možné pouze tehdy, pokud je zjevné, že žádaný výklad práva Společenství nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo jestliže Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (
14
).
44.
V původním řízení předkládající soud potřebuje určit, zda existuje příčinná souvislost mezi potenciálně protiprávním jednáním italských orgánů ve fázi předběžného přezkoumávání nového režimu podpor Komisí a vznikem škody, tedy neposkytnutím podpory, která údajně vznikla Nuova Agricast v důsledku rozsahu působnosti přechodného ustanovení napadeného rozhodnutí.
45.
Podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda napadené rozhodnutí může být v důsledku nepřihlédnutí k situaci společností první kategorie stiženo takovou vadou, že je neplatné, i pokud byla uvedená vada způsobena neposkytnutím správných údajů italskými orgány. Odpověď na uvedenou otázku by patrně přispěla k vymezení odpovědnosti italských orgánů, pokud jde o přijetí napadeného rozhodnutí.
46.
Otázka vnitrostátního soudu týkající se platnosti napadeného rozhodnutí Komise tedy není zjevně nesouvisející s účelem sporu před předkládajícím soudem a námitku nepřípustnosti je tedy třeba v tomto ohledu odmítnout.
47.
Druhá otázka týkající se přípustnosti vzniká s ohledem na skutečnost, že Nuova Agricast již podala žalobu na neplatnost napadeného rozhodnutí k Soudu prvního stupně Evropských společenství. Jak bylo uvedeno výše, Soud prvního stupně zamítl žalobu na neplatnost podanou ve věci Nuova Agricast a další jako nepřípustnou z důvodu pozdního podání (
15
). Ve světle rozsudku Soudního dvora TWD Textilwerke Deggendorf (
16
) je třeba určit, zda žaloba na neplatnost podaná Nuova Agricast byla prohlášena za nepřípustnou pouze z důvodu podání po uplynutí příslušných lhůt, přičemž v takovém případě by projednávaná žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se platnosti napadeného rozhodnutí Komise byla před Soudním dvorem nepřípustná.
48.
Na základě skutkových okolností rozsudku TWD Textilwerke Deggendorf bylo zcela zjevné, že žaloba na neplatnost podaná proti napadenému rozhodnutí ve lhůtě stanovené článkem 230 ES by byla přípustná (
17
). Naopak, v projednávané věci se napadené rozhodnutí určené Italské republice týká režimu podpor pro obecně určené kategorie osob, a nikoli pro jednotlivě určené příjemce. Soud navíc rozhodl, že žadatelé, kteří byli v průběhu předběžného přezkoumávání pouze v postavení třetích osob, nemohli být osobně dotčeni rozhodnutím o schválení režimu podpor (
18
). Je tedy sporné, zda by Nuova Agricast mohla podat proti napadenému rozhodnutí žalobu podle článku 230 ES.
49.
Na rozdíl od skutkových okolností rozsudku TWD Textilwerke Deggendorf nebylo zjevné, že žaloba na neplatnost podaná Nuova Agricast by byla přípustná, kdyby byla podána ve lhůtě stanovené článkem 230 ES.
50.
Mám tedy za to, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je přípustná.
B – K věci samé
51.
Ve světle informací poskytnutých předkládajícím soudem je patrně podstatou otázky předkládajícího soudu, zda rozhodnutí Komise může být neplatné pro porušení zásady rovného zacházení a povinnosti Komise uvést odůvodnění v souladu s článkem 253 ES z důvodu, že nezohledňuje situaci společností první kategorie.
52.
Pro zodpovězení této otázky je důležité stručně posoudit druh podpory a rozhodnutí dotčené v projednávané věci a rozsah možného soudního přezkumu Soudním dvorem za takovýchto okolností.
1. K určení druhu podpory a dotčeného rozhodnutí
53.
Podle čl. 87 odst. 1 ES je státní podpora ve Společenství v zásadě zakázána. Výjimky z této zásady jsou stanoveny v čl. 87 odst. 2 ES, podle něhož jsou některé druhy podpory považovány za slučitelné se společným trhem, a v čl. 87 odst. 3 ES, podle něhož mohou být považovány za slučitelné podpory spadající do několika dalších kategorií.
54.
V souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora, posouzení slučitelnosti státních podpor nebo režimu státních podpor se společným trhem spadá do výlučné pravomoci Komise, přičemž podléhá přezkumu ze strany Soudního dvora (
19
).
55.
Za účelem zkoumání slučitelnosti státní podpory se společným trhem musí Komise obdržet v souladu s čl. 88 odst. 3 první větou ES oznámení o „nové podpoře“, dříve než jsou takové plány realizovány. „Nová podpora“ je jakékoli opatření, kterým je poskytována nebo upravena podpora, pokud se takové úpravy mohou týkat existující podpory nebo původních plánů oznámených Komisi (
20
). Projednávaná věc se týká nové podpory, neboť dotčená podpora je úpravou dřívějšího režimu, jehož schválení skončilo dne 31. prosince 1999.
56.
Je třeba rovněž poznamenat, že opatření dotčené v napadeném rozhodnutí je režim podpor, a nikoli jednotlivá podpora. Použití režimů podpor umožňuje členským státům získat jediné schválení Komise na základě obecných aspektů režimu (
21
).
57.
Napadené rozhodnutí je „rozhodnutí nevznášet námitky“ (
22
), které Komise přijala bez zahájení formálního vyšetřovacího řízení (
23
).
2. K soudnímu přezkumu rozhodnutí o státní podpoře Soudním dvorem
58.
Podle ustálené judikatury Soudního dvora má Komise širokou posuzovací pravomoc, pokud jde o použití čl. 88 odst. 3 ES, jejíž výkon zahrnuje posouzení hospodářské a sociální povahy, které musí být provedeno v kontextu Společenství (
24
).
59.
Při přezkoumávání legality rozhodnutí Komise o státní podpoře tedy Soudní dvůr musí omezit svůj přezkum na určení, zda Komise překročila meze své posuzovací pravomoci zkreslením nebo zjevně nesprávným posouzením skutkového stavu, zneužitím pravomoci nebo zneužitím řízení (
25
). To rovněž znamená, že Soudní dvůr nemůže nahradit posouzení slučitelnosti podpory provedené Komisí vlastním posouzením (
26
).
3. K tvrzení o porušení zásady rovnosti zacházení
60.
Na základě prvního uplatňovaného důvodu neplatnosti vzniká v zásadě otázka, zda rozhodnutí Komise může být neplatné z důvodu porušení zásady rovnosti zacházení se společnostmi první a druhé kategorie, pokud jde o rozsah působnosti jeho přechodného ustanovení.
61.
Pravomoc Komise, co se týče státní podpory, je omezena na přezkoumání, zda je státní podpora slučitelná se společným trhem. Pokud jde o rozsah tohoto přezkoumání, nelze podle ustálené judikatury Soudního dvora uplatňovat článek 87 ES tak, že by byl zmařen účel ostatních ustanovení Smlouvy (
27
). Komise tedy může při posouzení slučitelnosti režimu státních podpor se společným trhem přihlédnout k možnému porušení jiných ustanovení Smlouvy a základních zásad (
28
). Mezi uvedené zásady patří zásada rovného zacházení (
29
).
62.
Komise má sice pravomoc ověřovat slučitelnost státní podpory se společným trhem, nevytváří však koncepce ani návrhy režimů podpor ani takovou podporu nerozděluje. Komise navíc nemůže nutit členský stát, aby poskytl státní podporu. Má pouze pravomoc uložit členskému státu, aby podporu neposkytl, pokud ji považuje za neslučitelnou se společným trhem. Členský stát vyčleňuje finanční prostředky pro podporu, stanoví příslušný režim a oznamuje jej Komisi. Členský stát si ponechává právo vzít zpět své oznámení režimu podpor a takový režim podpor neuplatnit.
63.
Z výše uvedeného vyplývá, že případné přechodné ustanovení, které je součástí oznámeného režimu státních podpor, navrhuje členský stát v rámci režimu podpor, který je oznamován Komisi za účelem jeho schválení. Komise jej tedy bude v rámci režimu podpor posuzovat s cílem vyhodnotit slučitelnost režimu jako celku se společným trhem.
64.
Ze zjištění Soudu ve věci související s projednávanou věcí vyplývá, že znění přechodného ustanovení v napadeném rozhodnutí je výsledkem volby italských orgánů (
30
). Dokud není zahájeno formální vyšetřovací řízení, nemá Komise pravomoc uložit členskému státu úpravu režimu podpor. V průběhu neformálního řízení může Komise pouze přijmout rozhodnutí nevznést námitky nebo rozhodnout o zahájení formálního vyšetřovacího řízení (
31
).
65.
Je tedy třeba určit, zda v projednávané věci Komise překročila meze své posuzovací pravomoci, když po předběžném přezkoumání došla k závěru, že nový režim podpor je slučitelný se společným trhem i přes vyloučení společností první kategorie z rozsahu působnosti přechodného ustanovení napadeného rozhodnutí, a nezahájila proto formální vyšetřovací řízení.
66.
Zaprvé, mám za to, že existuje formální důvod, proč tomu tak patrně nebylo. Ve skutečnosti neexistují žádné důkazy o tom, že by si Komise byla jakkoli vědoma existence nebo přinejmenším specifické situace společností první kategorie, k nimž náleží Nuova Agricast.
67.
Podle ustálené judikatury však musí být platnost rozhodnutí Komise v oblasti státní podpory posouzena na základě informací dostupných v době, kdy je Komise přijala (
32
). V projednávané věci by to znamenalo, že by Komise nemohla být povinna přihlížet k situaci Nuova Agricast a jiných společností v první kategorii.
68.
Dříve, než bude možné přijmout takový závěr, je však třeba upozornit na to, že tato judikatura byla vytvořena a použita ve věcech, kdy napadené rozhodnutí bylo přijato Komisí po formálním vyšetřovacím řízení. U takových rozhodnutí je tento přístup patrně namístě, neboť „zúčastněné strany“ ve smyslu čl. 88 odst. 2 ES mají příležitost poskytnout Komisi veškeré relevantní informace, i když některé této příležitosti nevyužijí (
33
). Tyto strany jsou tedy do značné míry odpovědné za informace, které měla Komise k dispozici při přijetí svého rozhodnutí. Pokud takové „zúčastněné strany“ později uplatňují, že rozhodnutí Komise je neplatné, je logické, že mohou v takovém případě zpochybnit platnost rozhodnutí Komise pouze na základě informací, které měla Komise k dispozici pro přijetí svého rozhodnutí.
69.
Toto odůvodnění nelze přenést na rozhodnutí nevznést námitky vůči režimu podpory a ukončení fáze předběžného přezkoumávání podpory, není-li zahájeno formální vyšetřovací řízení. Takové rozhodnutí je v zásadě (
34
) přijato na základě informací poskytnutých oznamujícím členským státem. Uvedený postup formálně neumožňuje třetím stranám zasáhnout a předložit Komisi informace ke zvážení při posouzení slučitelnosti oznámené podpory se společným trhem. Společnosti, jako možní příjemci podpory, nebo jejich konkurenti, si nemusí být ani vědomi oznámení režimu podpor, na němž by mohli mít zájem, neboť Komise je povinna zveřejnit sdělení o oznámení o podpoře pouze při zahájení formálního vyšetřovacího řízení (
35
). Pokud tedy Komise přijme rozhodnutí nevznést námitky, sdělení o tomto rozhodnutí bude prvním aktem zveřejněným v Úředním věstníku Evropských společenství.
70.
Mám nicméně za to, že Komise by měla mít možnost spoléhat se na informace dostupné v době přijetí rozhodnutí, i když strana, která nebyla zapojena do předběžného přezkoumávání, jako je v projednávané věci Nuova Agricast, napadne rozhodnutí nevznést námitky.
71.
Z primárních a sekundárních právních předpisů, zejména z nařízení č. 659/1999, jasně vyplývá, že předběžné přezkoumávání probíhá především mezi Komisí a dotyčným členským státem (
36
). Komise tedy nemá vyšetřovací pravomoci, které by jí umožnily zjišťovat informace nad rámec těch, které jí byly poskytnuty v průběhu předběžného přezkoumávání, zejména dotyčným členským státem. Z takového omezení pravomocí Komise nutně vyplývá, že legalitu jejích rozhodnutí nelze napadnout na základě jiných informací, než které měla k dispozici v době přijetí rozhodnutí. Pokud by navíc měly třetí osoby možnost napadnout platnost rozhodnutí Komise na základě jiných informací, než které měla k dispozici v době přijetí rozhodnutí, Komise by se s největší pravděpodobností vyhnula takovému riziku tím, že by systematicky zahajovala formální vyšetřovací řízení, čímž by umožnila všem „zúčastněným stranám“ ve smyslu čl. 88 odst. 2 ES předložit relevantní informace. Takový výsledek je však obtížné sladit se stávajícím dvoufázovým řízením při přezkoumávání státní podpory podle Smlouvy o ES a nařízení č. 659/1999.
72.
Platnost rozhodnutí nevznést námitky přijatého Komisí by tedy měla být posouzena na základě informací, které měla Komise k dispozici při přijetí takového rozhodnutí.
73.
Vzhledem k tomu, že v projednávané věci neexistuje žádný důkaz o tom, že Komise byla informována o specifické situaci společností první kategorie, napadené rozhodnutí nemůže být považováno za neplatné z důvodu, že údajně porušuje zásadu rovného zacházení, pokud jde o práva údajně vzniklá těmto společnostem.
74.
V každém případě je třeba připomenout, že v souladu s ustálenou judikaturou se Komise při přezkoumávání slučitelnosti režimu podpor se společným trhem může omezit na přezkoumání obecných charakteristik dotčeného režimu, aniž by musela zkoumat každý konkrétní případ, na který se vztahuje (
37
).
75.
Je třeba navíc poznamenat, že projednávaná věc nepředstavuje jeden z výjimečných případů, kdy Komise může být povinna zajistit, aby její rozhodnutí o státní podpoře obsahovalo přechodné ustanovení, a kdy může být povinna zajistit, aby takové ustanovení bylo v souladu se zásadou rovného zacházení. Taková povinnost může vzniknout pouze za velmi specifických okolností, kdy, mimo jiné, v důsledku předchozího jednání orgánu Společenství vzniklo legitimní očekávání, které je nutné chránit (
38
).
76.
V projednávané věci však Komise nikdy nejednala tak, aby vzniklo legitimní očekávání v tom směru, že původní režim podpor, jehož platnost skončila dne 31. prosince 1999, bude mít účinky i po tomto datu.
77.
Schválení původního režimu podpor, které bylo časově omezené a skončilo dne 31. prosince 1999, není svou povahou aktem, který by mohl vést ke vzniku takových legitimních očekávání. Pravidlo, že výjimky z obecné zásady zákazu státní podpory je nutné vykládat striktně, vylučuje takové rozšíření časové působnosti schváleného režimu podpor (
39
). Pokud by navíc bylo možné dovolávat se práv, jež údajně vznikla v rámci původního režimu podpor po skončení platnosti schválení, byl by zpochybněn samotný účel časového omezení takových schválení, které umožňuje upravit posouzení státní podpory s ohledem na změnu hospodářských podmínek.
78.
Legitimního očekávání se nelze dovolávat vůči Komisi z důvodu jejího použití zásady „nezbytné podpory“, z níž mimo jiné vyplývá, že žádost o poskytnutí podpory musí být obvykle předložena před zahájením činnosti, která je předmětem podpory. Tato zásada je používána jako obecné pravidlo při posouzení slučitelnosti podpory Komisí (
40
). V rozporu s tím, co předkládající soud patrně dovozuje ve své žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, tato zásada není uplatňována pouze od okamžiku jejího zařazení do pokynů Komise k vnitrostátní regionální podpoře z roku 1998 (
41
). To postačuje k vyloučení jakéhokoli tvrzení, že údajně „náhlé“ použití uvedené zásady může porušovat legitimní očekávání vyplývající z jednání Společenství, pokud jde o možnost získání podpory v rámci nového režimu podpor za podmínek použitelných pro výběrová řízení vypsaná v rámci původního režimu.
79.
Případná legitimní očekávání vyplývající z jednání vnitrostátních orgánů, pokud jde o možnost prodloužení některých účinků ukončeného režimu státních podpor, rovněž nejsou důvodem pro existenci povinnosti Komise stanovit přechodné ustanovení. Články 87 ES a 88 ES by byly zbaveny většiny svého účinku, pokud by se strana mohla dovolávat legitimních očekávání vyplývajících z jednání členských států s cílem domáhat se neplatnosti aktu Společenství (
42
).
80.
Z výše uvedeného vyplývá, že za okolností projednávané věci nebyla Komise povinna zajistit, aby napadené rozhodnutí obsahovalo přechodné ustanovení vztahující se na společnosti první kategorie. Tím, že nevznesla námitky proti oznámenému opatření z důvodu, že přechodné ustanovení v něm obsažené údajně porušovalo zásadu rovného zacházení, nepřekročila meze své posuzovací pravomoci. Napadené rozhodnutí tedy nelze z tohoto důvodu považovat za neplatné.
4. K tvrzení o nedostatku odůvodnění
81.
Předkládající soud se rovněž táže, zda Komise uvedla v napadeném rozhodnutí dostatečné odůvodnění v souladu s článkem 253 ES, pokud jde o vyloučení společností první kategorie z rozsahu působnosti jeho přechodného ustanovení.
82.
Podle ustálené judikatury rozsah povinnosti uvést odůvodnění závisí na povaze dotčeného opatření a, pokud se jedná o akt s obecnou působností, což je případ režimu podpor, odůvodnění se může omezit na uvedení jednak celkové situace, jež vedla k jeho přijetí, a jednak obecných cílů, o jejichž dosažení usiluje (
43
). Nebylo by tedy důvodné vyžadovat, aby Komise uvedla konkrétní odůvodnění přesného rozsahu působnosti přechodného ustanovení obsaženého v rozhodnutí nevznést námitky vůči režimu podpor. To platí zejména tehdy, když Komise svým rozhodnutím, tak jako v projednávané věci, pouze bere na vědomí rozhodnutí italských orgánů, pokud jde o příslušný rozsah působnosti přechodného ustanovení.
83.
Mám za to, že z výše uvedeného vyplývá, že Komise tím, že neuvedla odůvodnění vyloučení společností první kategorie z rozsahu působnosti přechodného ustanovení napadeného rozhodnutí, neporušila svou povinnost uvést odůvodnění.
VIII – Závěry
84.
S ohledem na výše uvedené mám za to, že by Soudní dvůr měl odpovědět na předběžnou otázku takto:
„Při posouzení předběžné otázky nebylo zjištěno nic, čím by mohla být dotčena platnost rozhodnutí Komise SG(2000)D/105754 ze dne 12. července 2000, kterým se prohlašuje režim podpory stanovený italskými právními předpisy ve formě podpor investic do znevýhodněných regionů Itálie za slučitelný se Smlouvou.“
(
1
) – Původní jazyk: angličtina.
(
2
) – Úř. věst. C 278, s. 26.
(
3
) – GURI č. 299, ze dne 21. prosince 1992, s. 3.
(
4
) – Úř. věst. C 242, s. 4.
(
5
) – To znamená, že po předběžném přezkoumání režimu Komise došla k závěru, že neexistuje důvod pro vznesení námitek vůči režimu podpor oznámenému členským státem.
(
6
) – S výjimkou výdajů na projektování a studie a nákup a úpravu pozemků společnosti, které mohly začít plynout 12 měsíců přede dnem podání žádosti.
(
7
) – „Příslušné“ výběrové řízení je výběrové řízení týkající se podpory opatření ve stejném hospodářském odvětví.
(
8
) – Režim byl zaregistrován Komisí pod č. N715/99.
(
9
) – GURI č. 166 ze dne 18. července 2000.
(
10
) – GURI č. 175 ze dne 28. července 2000.
(
11
) – Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 15. června 2005, Nuova Agricast a další (T-98/04, nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí; oznámení zveřejněno v Úř. věst. 2005 C 229, s. 22).
(
12
) – Věc T-362/05, dosud projednávaná před Soudem prvního stupně.
(
13
) – Viz, mimo jiné, rozsudky ze dne 15. prosince 1995, Bosman (C-415/93, Recueil, s. I-4921, bod 59); ze dne 13. března 2001, PreussenElektra (C-379/98, Recueil, s. I-2099, bod 38), a ze dne 17. května 2001, TNT Traco a další (C-340/99, Recueil, s. I-4109, bod 30).
(
14
) – Viz, mimo jiné, rozsudky Bosman, uvedený v poznámce pod čarou 13, bod 61, a PreussenElektra, uvedený v poznámce pod čarou 13, bod 39.
(
15
) – Uvedená v poznámce pod čarou 11.
(
16
) – Rozsudek ze dne 9. března 1994 (C-188/92, Recueil, s. I-833, body 17 a 18). Z uvedeného rozsudku vyplývá, že v rámci systému procesních prostředků Společenství je rozhodnutí o přípustnosti nepřímého napadení aktu orgánu Společenství fyzickou nebo právnickou osobou prostřednictvím žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce závislé na tom, zda existuje nebo by existovala možnost napadnout takový akt přímo na základě čl. 230 čtvrtého pododstavce ES před Soudem prvního stupně.
(
17
) – Rozhodnutí Komise určené dotyčnému členskému státu výslovně odkazovalo na příjemce předmětné podpory a uvedený stát oznámil toto rozhodnutí příjemci s tím, že může podat žalobu na jeho neplatnost.
(
18
) – Viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 5. června 1996, Kahn Scheppvaart (T-394/94, Recueil, s. II-477, bod 39). V uvedené věci, která se týkala rozhodnutí nevznést námitky proti režimu podpor spočívajícímu v daňových opatřeních v určitém hospodářském odvětví, Soud rozhodl, že napadené rozhodnutí je s ohledem na možné adresáty takových aktů aktem obecné působnosti, který se vztahuje na objektivně určené situace a který má právní účinky pro kategorii osob určenou obecným a abstraktním způsobem. Takoví možní adresáti tedy nemají aktivní legitimaci podle článku 230 ES. Uvedenou judikaturu je třeba odlišovat té, která se týká rozhodnutí nevznést námitky proti jednotlivé podpoře přijatých bez zahájení formálního vyšetřovacího řízení, pro něž Soudní dvůr stanovil volnější podmínky aktivní legitimace třetích osob (viz rozsudky ze dne 15. června 1993, Matra v. Komise, C-225/91, Recueil, s. I-3203, a ze dne 9. září 2003, Cook v. Komise, C-198/01, Recueil, s. I-2487).
(
19
) – Rozsudky ze dne 21. listopadu 1991, Fédération Nationale du Commerce Extérieur des Produits Alimentaires a Syndicat National des Négociants et Transformateurs de Saumon („FNCE“) (C-354/90, Recueil, s. I-5505, bod 14); ze dne 11. července 1996, SFEI a další (C-39/94, Recueil, s. I-3547, bod 42), a ze dne 17. června 1999, Piaggio (C-295/97, Recueil, s. I-3735, bod 31).
(
20
) – Viz, například, rozsudek Piaggio, uvedený v poznámce pod čarou 19, bod 48. Článek 1 písm. c) nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339) (dále jen „prováděcí nařízení“), stanoví, že „ ‚novou podporou‘ je každá podpora, což znamená režimy podpory a jednotlivou podporu, která není existující podporou, včetně změn existující podpory“.
(
21
) – Jednotlivá poskytnutí podpory jsou pouze opatření provádějící obecný režim podpor. Vzhledem k tomu, že faktory, které musí Komise vzít v úvahu při posouzení takové podpory, jsou stejné jako ty, které použila při přezkoumání obecného režimu, není nezbytné, aby Komise přezkoumávala jednotlivá poskytnutí podpor.
(
22
) – Viz čl. 4 odst. 3 prováděcího nařízení.
(
23
) – Formální vyšetřovací řízení musí být zahájeno, má-li Komise pochybnosti o slučitelnosti oznámené podpory se společným trhem (viz čl. 4 odst. 4 prováděcího nařízení).
(
24
) – Viz mimo jiné rozsudek ze dne 21. března 1991, Itálie v. Komise (C-303/88, Recueil, s. I-1433, bod 34).
(
25
) – Viz rozsudek Matra v. Komise, uvedený v poznámce pod čarou 18, bod 25.
(
26
) – Viz, například, usnesení ze dne 24. července 2003, Sicilcassa (C-297/01, Recueil, s. I-7849, bod 47).
(
27
) – Viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 21. května 1980, Komise v. Itálie (73/79, Recueil, s. 1533, bod 11); viz rozsudky Matra v. Komise, uvedený v poznámce pod čarou 18, bod 41, a ze dne 19. září 2000, Německo v. Komise (C-156/98, Recueil, s. I-6857, bod 78).
(
28
) – Viz stanovisko generálního advokáta Fennellyho přednesené dne 13. dubna 2000 ve věci Itálie a Sardegna Lines v. Komise (C-15/98 a C-105/99, Recueil, s. I-8855, bod 78).
(
29
) – V této souvislosti je třeba připomenout, že Soudní dvůr v minulosti prohlásil za neplatné rozhodnutí Komise podle článku 88 ES, neboť jeho přechodné ustanovení porušovalo zásadu legitimního očekávání a zásadu rovného zacházení (viz rozsudek ze dne 22. června 2006, Belgie a Forum 187 ASBL v. Komise, C-182/03 a C-217/03, Sb. rozh. s. I-5479, body 168 až 174).
(
30
) – Usnesení ze dne 21. listopadu 2005, Tramarin (T-426/04, Sb. rozh. s. II-4765).
(
31
) – Samozřejmě, kromě možnosti rozhodnout, že oznámené opatření není podporou.
(
32
) – Viz rozsudky ze dne 24. září 2002, Falck a Acciaierie di Bolzano (C-74/00 P a C-75/00 P, Recueil, s. I-7869, body 168 až 171); ze dne 26. září 1996, Francie v. Komise (C-241/94, Recueil, s. I-4551, bod 33), a rozsudek ze dne 10. července 1986, Belgie v. Komise (234/84, Recueil, s. 2263, bod 16).
(
33
) – Viz v tomto smyslu rozsudek Falck a Acciaierie di Bolzano, uvedený v poznámce pod čarou 32, bod 169.
(
34
) – Ve skutečnosti nic nebrání stranám, které by mohly být dotčeny, aby poskytly Komisi informace v průběhu předběžného přezkoumávání, které Komise musí v takovém případě vzít v úvahu (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 3. května 2001, Portugalsko v. Komise, Recueil, s. I-3175, bod 35).
(
35
) – Viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 20. března 1984, Německo v. Komise (84/82, Recueil, s. 1451, bod 13), a ze dne 9. října 1984, Heineken (91/83 a 127/83, Recueil, s. 3435, bod 15).
(
36
) – Viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 6. října 2005, Scott v. Komise (C-276/03, Sb. rozh. s. I-8437, bod 33).
(
37
) – Viz v tomto smyslu rozsudky Itálie a Sardegna Lines v. Komise, uvedený v poznámce pod čarou 28; ze dne 14. října 1987, Německo v. Komise (248/84, Recueil, s. 4013, bod 18), a ze dne 17. června 1999, Belgie v. Komise (C-75/97, Recueil, s. I-3671, bod 48).
(
38
) – Tak tomu bylo ve věci Belgie a Forum 187 ASBL v. Komise, uvedené v poznámce 29, body 168 až 174. V uvedené věci Komise přijala zamítavé rozhodnutí týkající se režimu existujících podpor ve vztahu ke koordinačním centrům zřízeným podle belgických právních předpisů. Nedávné použití stejného odůvodnění lze nalézt v rozsudku ze dne 12. září 2007, Koninklijke Frieslands Food v. Komise (T-348/03, Sb. rozh. s. II-101).
(
39
) – Viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 14. ledna 2004, Fleuren Compost v. Komise (T-109/01, Recueil, s. II-127, bod 75).
(
40
) – Podle ustálené judikatury je totiž použití jedné z výjimek uvedených v čl. 87 odst. 3 ES pro podporu podmíněno nejenom tím, že dotčená podpora splňuje jeden z cílů stanovených v čl. 87 odst. 3 písm. a), b), c) nebo d) ES, ale musí rovněž být nezbytná pro splnění těchto cílů (viz rozsudek ze dne 17. září 1980, Philip Morris v. Komise, 730/79, Recueil, s. 2671, bod 17).
(
41
) – Úř. věst. C 74, s. 9; Zvl. vyd. 08/01, s. 226. Bod 4.2 třetí pododstavec pokynů stanoví, že „režimy podpory [musí] stanovit, že před zahájením práce na projektu musí být předložena žádost o podporu“.
(
42
) – Viz obdobně judikatura, podle níž by články 87 ES a 88 ES byly zbaveny většiny svých účinků, pokud by se členské státy mohly dovolávat svého vlastního protiprávního jednání, které mohlo vést ke vzniku legitimních očekávání na straně možných příjemců podpory, s cílem zbavit rozhodnutí přijatá Komisí podle ustanovení Smlouvy jejich účinků (viz například rozsudek ze dne 20. září 1990, Komise v. Německo, C-5/89, Recueil, s. I-3437, bod 17).
(
43
) – Po vydání rozsudku ze dne 13. března 1968, Beus v. Hauptzollamt München (5/67, Recueil, s. 83, 95). Viz, například, rozsudek ze dne 19. listopadu 1998, Španělsko v. Komise (284/94, Recueil, s. I-7309, bod 28).