62004CC0353_CS
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Toto řízení o předběžné otázce má za základ spor o vývozní náhrady za zásilku dvou šarží mražených kuřat. Dotčené vývozy vedly k odběru jednoho vzorku a jednoho náhradního vzorku celními orgány dotčeného členského státu, jejichž rozbor prokázal přítomnost zlomených kostí zbavených tkáně.
2. Bundesfinanzhof (Německo) se Soudního dvora táže, zda normy upravující uvádění tohoto druhu produktů na trh uvnitř Společenství jsou použitelné za účelem stanovení, zda sporná kuřata byla řádné a uspokojivé obchodní jakosti, a mohla tak založit nárok na vývozní náhrady.
3. V případě kladné odpovědi na tuto první otázku se tento soud rovněž táže, jaké důsledky je třeba vyvodit ze skutečnosti, že oba odebrané vzorky, nebo pouze jeden z nich, prokázaly přítomnost nevyhovujících produktů, zatímco počet těchto vzorků neumožňuje ověřit, zda povolená rozpětí použitelná v rámci uvádění tohoto produktu na trh ve Společenství jsou překročena.
I – Právní rámec
A – Ustanovení týkající se poskytování vývozních náhrad
4. Účelem vývozních náhrad je pokrytí rozdílu mezi cenou dotčeného produktu na světovém trhu a vyššími cenami tohoto produktu uvnitř Společenství. Jsou financovány rozpočtem Společenství, konkrétněji Evropským zemědělským orientačním a záručním fondem (EZOZF).
5. Definice režimu vývozních náhrad byla v rozhodné době z hlediska skutečností sporu v původním řízení obsažena v nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 (2) . Toto nařízení ve své kapitole 1 nazvané „Nárok na náhradu“ hlavy II týkající se „Vývozů do třetích zemí“ obsahuje ustanovení zakládající nárok na náhradu. Článek 13 tohoto nařízení, tvořící součást uvedené kapitoly 1, stanoví:
„Žádná náhrada není poskytnuta pro produkty, které nemají řádnou a uspokojivou obchodní jakost, a jestliže, jsou-li určené k lidské spotřebě, je vyloučena nebo podstatně snížena možnost jejich použití pro tento účel z důvodu jejich vlastností nebo jejich stavu.“ (neoficiální překlad)
6. Poté, co nastaly okolnosti sporu v původním řízení, bylo nařízení č. 3665/87 zrušeno a nahrazeno nařízením Komise (ES) č. 800/1999(3) . Článek 21 odst. 1 tohoto nařízení zní následovně:
„Žádná náhrada není poskytnuta pro produkty, které nemají řádnou a uspokojivou obchodní jakost v den přijetí vývozního prohlášení.
Produkty vyhovují požadavku stanovenému v prvním pododstavci, pokud mohou být uvedeny na trh na území Společenství za obvyklých podmínek a podle popisu, který je uveden v žádosti o poskytnutí náhrady, a jestliže, jsou-li určené k lidské spotřebě, není vyloučena nebo podstatně snížena možnost jejich použití pro tento účel z důvodu jejich vlastností nebo jejich stavu.
Soulad produktů s požadavky stanovenými v prvním pododstavci musí být prověřen v souladu se stávajícími normami nebo zvyklostmi Společenství.
[…]“
7. Ve svém rozsudku ze dne 26. května 2005, SEPA(4), Soudní dvůr rozhodl, že uvedený článek 21, v rozsahu, ve kterém stanoví, že produkty vyhovují požadavku na řádnou a uspokojivou obchodní jakost, „pokud mohou být uvedeny na trh na území Společenství za obvyklých podmínek“, nepředstavuje změnu právního stavu vytvořeného článkem 13 nařízení č. 3665/87, ale jeho potvrzení(5) .
B – Normy použitelné na uvádění drůbežího masa na trh uvnitř Společenství
8. Nařízení Rady (EHS) č. 1906/90(6) stanoví obecná pravidla použitelná na uvádění drůbežího masa na trh uvnitř Společenství. Pojem „drůbeží maso“ musí být ve smyslu tohoto nařízení chápán jako drůbeží maso vhodné k lidské spotřebě(7) .
9. Toto nařízení zejména stanoví, že toto maso se podle zmasilosti a vzhledu jatečně upravených těl nebo jejich částí řadí do třídy „A“, nebo „B“.
10. Uvedené nařízení rovněž ve svém čl. 1 odst. 3 první odrážce stanoví, že se jeho ustanovení nepoužijí na drůbeží maso určené k vývozu ze Společenství.
11. Prováděcí pravidla nařízení č. 1906/90 jsou definována nařízením Komise (EHS) č. 1538/91(8) .
12. Podle článku 6 tohoto nařízení musí jatečně upravená těla drůbeže a dělené drůbeží maso proto, aby mohly být zařazeny do třídy A nebo B, splňovat několik minimálních požadavků. Musejí tak být neporušená, berouce v úvahu obchodní úpravu, čistá a bez cizích látek, znečištění nebo krve, cizího zápachu, viditelných skvrn krve, s výjimkou skvrn malých a nenápadných, jakož i bez viditelných pohmožděnin. Rovněž musejí být bez vyčnívajících zlomených kostí(9) .
13. Nicméně, je-li drůbeží maso prodáváno v šarži, to znamená v souboru masa stejného druhu, stejné třídy jakosti a pocházejícího ze stejných jatek či bourárny(10), podmínky uvedené v článku 6 jsou předmětem povolených rozpětí. Ta jsou uvedena v článku 7 nařízení č. 1538/91, který stanoví:
„1. Rozhodnutí, která se přijímají v případě nedodržení článků 1, 2 a 6, se musí vztahovat pouze na celou šarži, která byla zkontrolována podle tohoto článku.
[…]
3. Vzorek sestávající z následujícího počtu jednotlivých produktů vymezených v článku 1 je náhodně odebrán z každé šarže, která má být zkontrolována na jatkách, v bourárnách, velkoobchodních a maloobchodních skladech nebo při celním odbavení v případě dovozu ze třetích zemí.
[…]“
14. Tabulka uvedená v odstavci 3 téhož článku uvádí, jaká musí být velikost vzorku v závislosti na velikosti šarže. Pro šarži o velikosti 100 až 500 jednotek je tak počet jednotek k odběru 30. Pro šarži 501 až 3 200 jednotek je to 50 jednotek k odběru a 80, obsahuje-li šarže více než 3 200 jednotek.
15. Tato tabulka stanoví rovněž přípustný počet nevyhovujících jednotek v závislosti na velikosti vzorku. Pro šarži o velikosti 100 až 500 jednotek je z 30 odebraných jednotek přípustný celkový počet nevyhovujících jednotek 5, zahrnující 2 jednotky nevyhovující požadavkům uvedeným v čl. 6 odst. 1 nařízení č. 1538/91. Pro šarži 501 až 3 200 jednotek je z 50 odebraných jednotek přípustný celkový počet nevyhovujících jednotek 7, zahrnující 3 jednotky nevyhovující požadavkům téhož článku 6. Pro šarži více než 3 200 jednotek je z 80 odebraných jednotek přípustný celkový počet nevyhovujících jednotek 10, zahrnující 4 jednotky nevyhovující požadavkům uvedeného článku 6.
16. Podle čl. 7 odst. 5 téhož nařízení se tento přípustný počet nevyhovujících jednotek zdvojnásobí, je-li šarže masa třídy B.
17. Článek 7 odst. 6 uvedeného nařízení stanoví, že pokud ze závěrů kontroly vyplyne, že určitá šarže nesplňuje stanovené požadavky, kontrolní orgán zakáže její uvedení na trh nebo dovoz, jestliže šarže pochází ze třetí země, a to do té doby, než bude řádně doloženo, že daná šarže již ustanovení článků 1 a 6 splňuje.
C – Pravidla v oblasti kontroly
18. Předkládající soud se odvolává na nařízení Rady (EHS) č. 2913/92(11), které upravuje veškerý obchod mezi členskými státy Společenství na straně jedné a třetími zeměmi na straně druhé. Celní kodex se tedy použije na vývozy ze Společenství do třetích zemí.
19. Ve svých článcích 70 a 71 stanoví právní fikci, podle které se výsledky kontroly části zboží považují za platné pro veškeré zboží. Tyto články znějí následovně:
„ Článek 70
1. Je-li kontrolována pouze část zboží, na které se vztahuje celní prohlášení, platí výsledek této částečné kontroly pro veškeré zboží, na které se vztahuje celní prohlášení.
Domnívá-li se však deklarant, že výsledek částečné kontroly neplatí pro ostatní zboží, na které se vztahuje celní prohlášení, může požadovat provedení dodatečné kontroly.
2. Obsahuje-li celní prohlášení dvě a více položek, pokládají se pro účely odstavce 1 údaje ke každé položce za samostatné celní prohlášení.
Článek 71
1. Výsledek ověření celního prohlášení je podkladem pro použití celních předpisů upravujících celní režim, do kterého je zboží propuštěno.
2. Není-li celní prohlášení ověřováno, opírá se použití předpisů uvedených v odstavci 1 o údaje uvedené v celním prohlášení.“
20. Právo Společenství obsahuje rovněž zvláštní ustanovení, co se týče kontroly zemědělských produktů, na které se vztahuje vývozní náhrada, při vývozu. Tato ustanovení jsou stanovena, co se týče jejich obecného rámce, v nařízení Rady (EHS) č. 386/90(12) . Toto nařízení stanoví, že členské státy provádějí fyzickou kontrolu zboží při plnění celních vývozních formalit a před udělením povolení vyvézt zboží, a to na základě dokladů předložených na podporu vývozního prohlášení(13) . Tato fyzická kontrola musí být prováděna namátkově, často a neohlášeně(14) .
21. Prováděcí pravidla této fyzické kontroly produktů, které mohou vést k poskytnutí vývozních náhrad, upravuje nařízení Komise (ES) č. 2221/95(15) .
22. Článek 5 tohoto nařízení stanoví:
„1. ‚Fyzickou kontrolou‘ ve smyslu čl. 2 písm. a) nařízení (EHS) č. 386/90 se rozumí ověření shody mezi vývozním prohlášením, včetně dokladů předložených na jeho podporu, a zbožím, pokud jde o jeho množství, povahu a charakteristiky.
Tam, kde dojde k situaci, která je popsaná v příloze, uplatní se v ní uvedené metody.
Celní úřad vývozu dbá na dodržování článku 13 nařízení (EHS) č. 3665/87.
[…]“ (neoficiální překlad)
II – Skutkové okolnosti věci v původním řízení
23. Nowaco Germany (dále jen „Nowaco“) deklarovala vývoz dvou zásilek mražených kuřat uskutečněných v prosinci 1997 a v únoru 1998, které byly tvořeny 2 647 a 2 750 krabicemi. U každé z těchto zásilek provedl příslušný německý kontrolní orgán odběr jednoho vzorku a jednoho náhradního vzorku. K ontrola obou vzorků odpovídajících zásilce z prosince 1997 odhalila, že kosti byly zlomené a bez tkáně. Co se týče zásilky z února 1998, pouze první vzorek vykazoval otevřené zlomeniny levého křídla, druhý byl zcela bez závad.
24. Hauptzollamt měl za to, že vývozní náhrady neměly být poskytnuty pro žádnou z obou zásilek.
25. Finanzgericht na základě žaloby předložené společností Nowaco proti tomuto rozhodnutí rozhodl, že žalobkyně má nárok na polovinu vývozních náhrad za zásilku z února 1998 a ve zbývající části žalobu zamítl.
26. Tento soud tak měl za to, že zboží nemůže být považováno za mající řádnou a uspokojivou obchodní jakost, pokud nesplňuje normy stanovené nařízením č. 1538/91 o uvádění drůbeže na trh uvnitř Společenství. Soud nicméně rozhodl, že společnost Nowaco je oprávněna obdržet polovinu vývozních náhrad za zásilku z února 1998, jelikož podle fikce uvedené v článku 70 celního kodexu musí být tato zásilka považována za z 50 % složenou z produktů o řádné a uspokojivé obchodní jakosti.
27. Nowaco a Hauptzollamt podaly proti tomuto rozsudku opravný prostředek „Revision“. Nowaco tvrdí, že má nárok na celou výši vývozních náhrad, a to jak za zásilku mražených kuřat z prosince 1997, tak za zásilku z února 1998. Hauptzollamt zase tvrdí, že nárok je dán pouze co se týče zásilky z února 1998, a to ve výši 48,1 %, v závislosti na hmotnosti prvního vzorku, vykazujícího otevřené zlomeniny, ve srovnání s hmotností druhého vzorku bez závad.
III – Předběžné otázky
28. Bundesfinanzhof se rozhodl se přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1) Může být pro stanovení uspokojivé obchodní jakosti zboží, ohledně kterého je žádáno o vývozní náhradu, použito nařízení Komise (EHS) č. 1538/91 ze dne 5. června 1991, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1906/90 o některých obchodních normách pro drůbeží maso?
2) V případě kladné odpovědi na první otázku:
a) Použije se článek 70 nařízení Rady (EHS) č. 2913/1992 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, je-li zjišťovanou otázkou, zda má zboží, ohledně kterého je žádáno o vývozní náhradu, uspokojivou obchodní jakost?
b) Použije se fikce jednotné jakosti stanovená v čl. 70 odst. 1 prvním pododstavci nařízení (EHS) č. 2913/1992 také tehdy, byl-li zkontrolován pouze jediný vzorek zboží, avšak použitelná ustanovení práva Společenství připouštějí vady zboží v určitém rozsahu, a v důsledku toho požadují či dokonce výslovně předepisují ke zjištění, zda byly tyto odchylky dodrženy, fyzickou kontrolu určitého minimálního počtu vzorků?
3) Pro případ, že jsou také odpovědi na druhou otázku písm. a) a druhou otázku písm. b) kladné:
Jaký účinek má výše uvedená fikce jednotné jakosti, pokud bylo odebráno více vzorků z vývozních zásilek uvedených v jednotném celním prohlášení a při kontrole jedné části vzorků byla zjištěna uspokojivá obchodní jakost, ačkoli u jiné části vzorků tato uspokojivá obchodní jakost chyběla?“
IV – Analýza
A – K první předběžné otázce
29. Podstatou první předběžné otázky Bundesfinanzhof je, zda článek 13 nařízení č. 3665/87 musí být vykládán ve smyslu, že drůbeží maso musí k tomu, aby mu byla přiznána uspokojivá obchodní jakost ve smyslu tohoto ustanovení a získalo tak nárok na vývozní náhrady, splňovat normy jakosti a povolená rozpětí stanovená články 6 a 7 nařízení č. 1538/91.
30. Bundesfinanzhof ve svém předkládacím rozhodnutí uvádí, že pokládá tuto otázku, jelikož nařízení č. 1538/91 jednak určuje prováděcí pravidla nařízení č. 1906/90 a toto výslovně stanoví, že se nepoužije na vývoz drůbežího masa mimo Společenství. A jednak nařízení č. 1538/91, ve znění použitelném v projednávaném případě, stanoví povolená rozpětí pro dodržení požadavků uvedených ve svém článku 6 pouze pro „hotová balení“, a nikoliv pro nebalená zmražená kuřata.
31. Vzhledem ke stanovisku Soudního dvora ve výše uvedeném rozsudku SEPA se domnívám, že odpověď na první otázku položenou předkládajícím soudem musí být kladná.
32. V tomto rozsudku měl totiž Soudní dvůr za to, že článek 13 nařízení č. 3665/87 musí být vykládán v tom smyslu, že k tomu, aby mohl být považován za mající „řádnou a uspokojivou obchodní jakost“, a získal tak nárok na vývozní náhrady, musí být produkt vyvážený ze Společenství do třetí země schopen uvádění na trh na území Společenství za obvyklých podmínek(16) . V uvedeném rozsudku rozhodl, že hovězí maso, jehož uvádění na trh za účelem lidské spotřeby ve Společenství je předmětem některých omezení, zejména v tom, že může být prodáváno pouze na místním trhu, nelze pokládat za maso, které má uspokojivou obchodní jakost ve smyslu uvedeného článku 13(17) .
33. Z výše uvedeného rozsudku SEPA tedy lze vyvodit, že aby produkt mohl být považován za mající uspokojivou obchodní jakost ve smyslu článku 13 nařízení č. 3665/87, musí odpovídat normám jakosti, kterým jeho uvádění na trh za účelem lidské spotřeby ve Společenství podléhá.
34. Vzhledem k tomu, že uvádění drůbežího masa na trh za účelem lidské spotřeby ve Společenství v rozhodné době z hlediska skutečností sporu v původním řízení podléhalo požadavkům na jakost stanoveným nařízením č. 1538/91, jsou tedy tyto požadavky relevantní pro určení, zda vývoz šarže drůbežího masa do třetí země zakládá nárok na náhrady.
35. Vzhledem k výkladu použitému ve výše uvedeném rozsudku SEPA nemůže být podle mého názoru čl. 1 odst. 3 nařízení č. 1906/90, podle kterého toto nařízení není použitelné na vývozy mimo Společenství, chápán tak, že brání tomuto závěru. Toto ustanovení musí být chápáno ve smyslu, že vývozy drůbežího masa mimo Společenství nepodléhají veškerým obecným pravidlům týkajícím se uvádění tohoto produktu na trh Společenství, stanoveným nařízením č. 1906/90, která se týkají třídění uvedeného produktu do dvou tříd a zvláštních požadavků, co se týče jejich označování.
36. Dosah uvedeného ustanovení, které se týká pouze nařízení č. 1906/90, nemůže být rozšířen i na požadavky na jakost stanovené nařízením č. 1538/91. Tyto požadavky jsou tedy relevantní pro účely posouzení, zda drůbeží maso, pro které jsou požadovány vývozní náhrady, má uspokojivou obchodní jakost ve smyslu článku 13 nařízení č. 3665/87.
37. Podle článku 6 nařízení č. 1538/91 musí jatečně upravená těla drůbeže a dělené drůbeží maso proto, aby mohly spadat do třídy A nebo B, a tak být uváděny na trh za účelem lidské spotřeby ve Společenství, splňovat několik požadavků na jakost a zejména být prosty vyčnívajících zlomených kostí. Nicméně přítomnost takových zlomených kostí nepředstavuje podstatnou vadu, která by absolutně bránila uvádění dotčených jatečně upravených těl drůbeže nebo děleného drůbežího masa na trh ve Společenství.
38. Zákonodárce Společenství totiž v článku 7 téhož nařízení stanovil, že přítomnost produktů vykazujících vyčnívající zlomené kosti v jedné šarži drůbežího masa nebrání uvedení této šarže na trh, pokud počet nevyhovujících produktů nepřekročí určitou mez, stanovenou v závislosti na velikosti uvedené šarže a dotčené třídě. Pro šarži o velikosti 100 až 500 jednotek tak ze vzorku 30 jednotek nesmí přípustný počet jednotek s vyčnívajícími zlomenými kostmi přesahovat 2 jednotky pro šarži třídy A a 4 jednotky pro šarži třídy B. Pro šarži o velikosti 501 až 3 200 jednotek ze vzorku 30 jednotek nesmí přípustný počet jednotek s takovými zlomenými kostmi přesahovat 3 jednotky pro šarži třídy A a 6 jednotek pro šarži třídy B. Pro šarži více než 3 200 jednotek ze vzorku 80 jednotek nesmí přípustný počet jednotek nevyhovujících ustanovením čl. 6 odst. 1 nařízení č. 1538/91 přesahovat 4 jednotky pro šarži třídy A a 8 jednotek pro šarži třídy B.
39. Mimoto, čl. 7 odst. 1 nařízení č. 1538/91 stanoví, že jakékoliv rozhodnutí vyplývající z nedodržení požadavků na jakost uvedených v článku 6 téhož nařízení může být přijato pouze pro celou šarži kontrolovanou podle ustanovení uvedeného článku 7. Uvedení šarže drůbežího masa na trh Společenství tak může být zakázáno pouze tehdy, byl-li proveden odběr vzorku zahrnujícího počet jednotek odpovídající požadavkům článku 7 a bylo-li zjištěno, že počet nevyhovujících produktů v tomto vzorku přesahuje povolená rozpětí stanovená v uvedeném článku.
40. Z toho plyne, že uvnitř Společenství může být šarže drůbežího masa obsahující produkty s vyčnívajícími zlomenými kostmi, jejichž počet nepřekračuje povolené rozpětí stanovené nařízením č. 1538/91 vzhledem ke vzorku stanovenému tímto nařízením, uváděna na trh bez omezení.
41. S ohledem na stanovisko Soudního dvora ve výše uvedeném rozsudku SEPA musejí být takové šarže, které tak mohou být uváděny ve Společenství za obvyklých podmínek na trh, považovány za takové, které mají uspokojivou obchodní jakost ve smyslu článku 13 nařízení č. 3665/87 a zakládají nárok na vývozní náhrady. Jinými slovy, pro účely posouzení, zda má být šarže drůbežího masa považována za takovou, která má uspokojivou obchodní jakost ve smyslu tohoto ustanovení, musejí orgány členského státu vývozu vycházet z požadavků na jakost uvedených v článku 6 nařízení č. 1538/91 a z povolených rozpětí stanovených v článku 7 téhož nařízení.
42. V pravidlech týkajících se poskytování vývozních náhrad nevidím důvod pro vyloučení těchto povolených rozpětí a podrobení poskytování této podpory Společenství přísnějším podmínkám, než jsou podmínky stanovené pro uvádění dotčených produktů na trh uvnitř celého Společenství.
43. Krom toho, jelikož, jak uvádí Komise ve svém písemném vyjádření, byla výše vývozních náhrad totožná pro drůbeží maso spadající do třídy A a drůbeží maso patřící do třídy B, domnívám se, že je třeba v rámci poskytování těchto náhrad od tohoto rozlišování odhlédnout. Dle mého názoru tedy k tomu, aby vývoz šarže drůbežího masa zakládal nárok na tyto náhrady, stačí, že nebyla překročena povolená rozpětí stanovená pro výrobky třídy B. Takové výrobky, které vyhovují těmto minimálním požadavkům, se totiž mohou pohybovat po území Společenství za obvyklých podmínek.
44. Předkládající soud se ještě táže na uplatnění povolených rozpětí stanovených článkem 7 nařízení č. 1538/91, jelikož tato rozpětí jsou stanovena pro případy hotových balení a jelikož v projednávaném případě se nejedná o hotová balení masa, to znamená určená pro konečného spotřebitele.
45. Má-li být použit výklad předkládajícího soudu, podle kterého jsou povolená rozpětí uvedená v nařízení č. 1538/91 stanovena pro hotová balení, sdílím rovněž závěr tohoto soudu, který má za to, že tato povolená rozpětí musejí být použita obdobně rovněž na nebalené produkty.
46. Z definice obsažené v čl. 2 bodě 4 nařízení č. 1906/90 totiž vyplývá, že hotové balení masa je takové maso, jehož obchodní úprava je v souladu s čl. 1 odst. 3 písm. b) směrnice Rady 79/112/EHS(18) . Podle tohoto ustanovení je balená potravina definována jako jednotlivý výrobek určený jako takový konečnému spotřebiteli a hromadným odběratelům. V důsledku toho, jsou-li taková povolená rozpětí stanovena, pokud je produkt určen nabyvatelům, kteří by měli být nejvíce chráněni, zdá se být logické použít je rovněž v případě, kdy má být tentýž produkt prodáván zprostředkovatelům.
47. S ohledem na všechny tyto poznatky navrhuji odpovědět na první předběžnou otázku, že článek 13 nařízení č. 3665/87 musí být vykládán v tom smyslu, že k tomu, aby byla drůbežímu masu přiznána uspokojivá obchodní jakost podle tohoto ustanovení a založen tak nárok na vývozní náhrady, musí splňovat normy jakosti a povolená rozpětí stanovené články 6 a 7 nařízení č. 1538/91.
B – Ke druhé předběžné otázce písm. a)
48. Svojí druhou předběžnou otázkou písm. a) se Bundesfinanzhof táže, zda se má fikce jednotné jakosti podle čl. 70 odst. 1 prvního pododstavce celního kodexu použít, jde-li o stanovení toho, zda zboží, pro které je žádáno o vývozní náhradu, má být považováno za mající uspokojivou obchodní jakost.
49. Jak jsme viděli, toto ustanovení stanoví, že výsledky kontroly pouze části zboží, které je předmětem jediného prohlášení, jsou považovány za platné pro veškeré zboží uvedené v tomto prohlášení.
50. Domnívám se, že odpověď na tuto otázku musí být rovněž kladná. Podle svého článku 1 je totiž cel
ní kodex použitelný na obchod mezi Společenstvím a třetími zeměmi a, jak potvrzuje osmý bod odůvodnění nařízení č. 2221/95, které stanoví podrobná pravidla fyzické kontroly zemědělských produktů, pro které jsou poskytovány vývozní náhrady, uvedený kodex pokrývá zejména vývozy těchto produktů zakládající nárok na takové náhrady.
51. Okolnost, která předkládající soud vedla dle něho k položení této předběžné otázky, že vývozce nemusí uvést údaje týkající se uspokojivé obchodní jakosti dotčených produktů do vývozního prohlášení, které slouží jako základ fyzické kontroly těchto výrobků, nesmí vést k opačné odpovědi.
52. Jak Soudní dvůr v nedávné době uvedl ve svém rozsudku ze dne 1. prosince 2005, Fleisch-Winter(19), řádná a uspokojivá obchodní jakost vyváženého výrobku je podmínkou pro poskytnutí vývozních náhrad a vývozce tím, že deklaruje zboží v rámci řízení o získání této podpory Společenství, naznačuje, že toto zboží tuto podmínku skutečně splňuje(20) .
53. Předmětem fyzické kontroly vyvážených produktů tedy není pouze ověření toho, že odpovídají označení uvedenému ve vývozním prohlášení. Jejím účelem je rovněž ověření toho, že tyto produkty mají řádnou a uspokojivou obchodní jakost, jak výslovně potvrzuje nařízení č. 2221/95, které ve svém čl. 5 odst. 1 třetím pododstavci stanoví, že celní úřad vývozu dbá na to, aby byl dodržován článek 13 nařízení č. 3665/87.
54. Fikce uvedená v článku 70 celního kodexu se tedy skutečně má použít, jde-li o posouzení, zda dotčené zboží má uspokojivou obchodní jakost. Tento závěr odpovídá dvojímu účelu právní úpravy Společenství v celní oblasti, jejímž účelem je jednak zabezpečit, že poskytnutí vývozních podpor bude vyhrazeno produktům splňujícím požadavky na jakost stanovené právní úpravou Společenství, a jednak zajistit rychlá a účinná řízení. Posledně uvedený cíl by byl ohrožen, pokud by celní úřad členského státu vývozu musel za účelem posouzení, zda má dotčené zboží skutečně uspokojivou obchodní jakost, provádět kontrolu celé šarže tvořící předmět jediného prohlášení.
55. Navrhuji tak na druhou předběžnou otázku písm. a) odpovědět, že fikce jednotné jakosti podle čl. 70 odst. 1 prvního pododstavce celního kodexu se má použít, jde-li o stanovení toho, zda zboží, pro které je žádáno o vývozní náhradu, má být považováno za mající uspokojivou obchodní jakost ve smyslu článku 13 nařízení č. 3665/87.
C – Ke druhé předběžné otázce písmenu b)
56. Podstatou druhé předběžné otázky písm. b) Bundesfinanzhof je, zda se fikce jednotné jakosti podle čl. 70 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 2913/92 použije, jestliže platné předpisy práva Společenství stanoví povolené rozpětí, co se týče počtu nevyhovujících produktů, a počet jednotek odebraných při fyzické kontrole produktů určených k vývozu je nižší, nežli minimální počet jednotek stanovený těmito předpisy pro prokázání tohoto povoleného rozpětí.
57. Bundesfinanzhof uvádí, že tuto otázku pokládá, jelikož u žádné z obou sporných zásilek celní správa neodebrala dostatečný počet jednotek pro účely určení, zda bylo překročeno povolené rozpětí stanovené v článku 7 nařízení č. 1538/91, co se týče počtu produktů s vyčnívajícími zlomenými kostmi.
58. Domnívám se, že v takovém případě nemůže být fikce uvedená v čl. 70 odst. 1 prvním pododstavci celního kodexu použita.
59. Ukázal jsem totiž, že za účelem posouzení, zda drůbeží maso, pro které je požadována vývozní náhrada, musí být považováno za mající uspokojivou obchodní jakost ve smyslu článku 13 nařízení č. 3665/87, musejí orgány členského st átu vývozu vycházet zároveň z požadavků na jakost uvedených v článku 6 nařízení č. 1538/91 a z povolených rozpětí stanovených v článku 7 téhož nařízení. Tato rozpětí jsou definována vzhledem k velikosti šarže a velikosti vzorku.
60. V rámci analýzy odpovědi, kterou je třeba poskytnout na první předběžnou otázku, jsem z toho vyvodil, že k tomu, aby drůbeží maso mohlo být považováno za mající uspokojivou obchodní jakost a zakládat nárok na vývozní náhrady, nesmí přípustný počet jatečně upravených těl a děleného masa s vyčnívajícími zlomenými kostmi přesahovat v šarži o velikosti 100 až 500 jednotek 4 jednotky ze vzorku 30 jednotek, v šarži o velikosti 501 až 3 200 jednotek 6 jednotek ze vzorku 50 jednotek a v šarži více než 3 200 jednotek 8 jednotek ze vzorku 80 jednotek.
61. Ověření dodržování těchto povolených rozpětí v důsledku toho znamená, že při fyzické kontrole produktů určených na vývoz celní orgány státu vývozu odebírají počet jednotek odpovídající požadavkům článku 7 nařízení č. 1538/91. Uplatnění fikce jednotné jakosti podle čl. 70 odst. 1 prvního pododstavce celního kodexu pro účely stanovení, zda drůbeží maso určené na vývoz do třetí země skutečně má uspokojivou obchodní jakost v důsledku toho předpokládá, že vzorek odebraný při fyzické kontrole odpovídá požadavkům článku 7 nařízení č. 1538/91, to znamená, že zahrnuje 30, 50 nebo 80 jednotek podle toho, zda se kontrolovaná šarže skládá ze 100 až 500 jednotek, 501 až 3 200 jednotek nebo z více než 3 200 jednotek.
62. Navrhuji tedy na druhou předběžnou otázku písm. b) odpovědět, že fikce jednotné jakosti podle čl. 70 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 2913/92 se nepoužije, jestliže použitelné předpisy práva Společenství stanoví povolené rozpětí, co se týče počtu nevyhovujících produktů, a počet jednotek odebraných při fyzické kontrole produktů určených k vývozu je nižší, nežli minimální počet jednotek stanovený těmito předpisy pro prokázání tohoto povoleného rozpětí.
D – Ke třetí předběžné otázce
63. Připomeňme, že Bundesfinanzhof se táže, pro případ, že odpověď na druhou otázku písm. a) a b) bude rovněž kladná, jaký účinek má výše uvedená fikce jednotné jakosti, když bylo odebráno více vzorků z vývozních zásilek uvedených v jediném celním prohlášení a při přezkumu jedné části zkušebních vzorků byla zjištěna uspokojivá obchodní jakost, zatímco u jiné části vzorků tato uspokojivá obchodní jakost zjištěna nebyla.
64. Přestože předkládající soud položil tuto otázku pouze pro případ kladné odpovědi na druhou předběžnou otázku písm. a) a b), zdá se být pro řešení sporu v původním řízení nezbytná, i když, jak jsem navrhl výše, se Soudní dvůr rozhodne na druhou otázku písm. b) odpovědět záporně. V důsledku toho Soudnímu dvoru navrhuji, aby na tuto třetí předběžnou otázku odpověděl.
65. Vzhledem k okolnostem sporu v původním řízení rovněž Soudnímu dvoru navrhuji, aby uvedenou otázku neomezoval na případ, ve kterém fyzická kontrola odebraných vzorků vedla k protichůdným výsledkům, jako tomu bylo v případě zásilky z února 1998. Navrhuji rozumět posledně uvedené otázce tak, že směřuje k tomu, jaké závěry by měly celní orgány země vývozu vyvodit, je-li počet jednotek odebraných při fyzické kontrole produktů určených k vývozu nižší, nežli počet jednotek stanovený právními předpisy Společenství použitelnými pro prokázání dodržení povoleného rozpětí stanoveného těmito právními předpisy a odhalil-li přezkum těchto jednotek, že zcela nebo i jen částečně neodpovídají uvedeným právním předpisům.
66. V projednávaném případě Finanzgericht rozhodl, s ohledem na výsledky kontroly vzorků odebraných ze zásilek mražených kuřat z prosince 1997 a z února 1998, že za zásilku z prosince 1997 nenáleží žádná náhrada, jelikož oba odebrané vzorky vykázaly přítomnost vyčnívajících zlomených kostí, a že pro zásilku z února 1998 náleží polovina nároku, jelikož pouze jeden z obou vzorků obsahoval nevyhovující produkty.
67. U Bundesfinanzhof Hauptzollamt navrhoval, aby toto rozhodnutí bylo potvrzeno, co se týče zásilky z prosince 1997, a pro zásilku z února 1998 byly poskytnuty náhrady ve výši 48,1 %, to znamená přiměřeně k hmotnosti vzorku bez závad vzhledem k hmotnosti druhého vzorku, ve kterém se vyskytovaly vyčnívající zlomené kosti.
68. Stejně jako předkládající soud se domnívám, že tato řešení nemohou být použita, jak co se týče zásilky z prosince 1997, tak zásilky z února 1998, pouze na základě kontroly odebraných vzorků.
69. Jestliže totiž odebrané vzorky neobsahují počet jednotek podle požadavků článku 7 nařízení č. 1538/91, ukázal jsem výše, že fikce jednotné kvality stanovená čl. 70 odst. 1 prvním pododstavcem celního kodexu nemůže být použita. Výsledky kontroly odebraných vzorků se tedy v projednávaném případě nemohou vztahovat na veškeré produkty uvedené v prohlášení ke každé z těchto zásilek.
70. Pro účely určení důsledků, které je třeba v projednávaném případě vyvodit z výsledků kontroly těchto vzorků, je dle mého názoru třeba vyjít z článku 13 nařízení č. 3665/87, podle kterého není poskytnuta žádná náhrada, nemají-li produkty řádnou a uspokojivou obchodní jakost.
71. S ohledem na tento požadavek pouhá skutečnost, že vzorky byly v projednávaném případě odebrány při nedodržení požadavků článku 7 nařízení č. 1538/91 dle mého názoru nestačí k tomu, aby vývozce získal nárok na zaplacení dotčených náhrad. Okolnost, že kontrola těchto vzorků zjistila přítomnost nevyhovujících produktů, představuje poznatek vytvářející pochybnosti o souladu vyvážených produktů s požadavky uvedenými v článku 13 nařízení č. 3665/87.
72. Vzhledem k tomu, že neexistuje společné pravidlo upravující tyto případy a jelikož podle článku 10 ES přísluší členským státům zajistit na svém území provádění předpisů Společenství, zejména v rámci společné zemědělské politiky(21), vnitrostátním orgánům, včetně orgánů soudních, přísluší posoudit, v souladu se svými pravidly vnitrostátního práva, zda v dotčené zásilce počet nevyhovujících produktů nepřesahuje povolená rozpětí stanovená použitelným právem. Celní orgány státu vývozu by tedy měly být oprávněny dokázat jinými prostředky, nežli vzorky odebranými při nedodržení požadavků použitelné právní úpravy Společenství, že jí stanovená povolená rozpětí byla překročena.
73. Nicméně, nemůže-li být tento důkaz předložen, domnívám se, že vývozci by neměly být odepřeny vývozní náhrady na základě vzorků, které neumožňují ověřit, zda byla povolená rozpětí stanovená právní úpravou Společenství překročena. Řešení přijaté v rozsudku Derudder(22) by tedy dle mého názoru nemělo být v takovém případě převzato.
74. V tomto rozsudku řešil Soudní dvůr situaci, ve které celní deklarant zpochybňoval donucovací opatření přijaté vůči němu celními orgány členského státu z titulu dovozu rýže do Společenství zejména z důvodu, že těmito orgány odebrané vzorky zboží nebyly reprezentativní(23) . Šlo o to zjistit, zda právní úprava Společenství musí být vykládána v tom smyslu, že celní deklarant nebo jeho zástupce, který se účastnil odběru vzorků celními orgány na dováženém zboží, aniž by zpochybnil reprezentativnost tohoto vzorku, ho může zpochybnit, jestliže ho celní orgány po analýze uvedeného vzorku vyzvou k uhrazení dodatečného dovozního cla.
75. Soudní dvůr rozhodl, že celní deklarant nebo jeho zástupce je v takovém případě oprávněn zpochybnit reprezentativnost vzorku. Soudní dvůr nicméně omezil použití tohoto práva. Stanovil totiž, že může být použito pouze za předpokladu, že dotčené zboží nebylo předmětem propuštění nebo, pokud toto bylo povoleno, nebylo jakýmkoliv způsobem pozměněno, což přísluší prokázat uvedenému deklarantovi(24) .
76. Z toho plyne, že pokud není splněna žádná z těchto podmínek, musí deklarant nést důsledky skutečnosti, že analýza odebraného vzorku ukázala, že zboží v něm obsažené neodpovídá zboží uvedenému v prohlášení.
77. Nezdá se mi, že by toto řešení bylo možno převzít, stanoví-li právní úprava Společenství výslovně povolená rozpětí, co se týče počtu nevyhovujících produktů, a přesně určuje, jaká musí být velikost odebraného vzorku při fyzické kontrole dotčeného zboží pro ověření, zda tato povolená rozpětí nebyla překročena. V takovém případě mi připadá odůvodněné vyjít z předpokladu, že dotčeným celním orgánům přísluší seznámit se s použitelným právem Společenství a zajistit jeho provedení. Tento závěr může být potvrzen čl. 5 odst. 1 třetím pododstavcem nařízení č. 2221/95, který stanoví, jak jsem ukázal, že celní úřad členského státu vývozu dbá na to, aby byla ustanovení článku 13 nařízení č. 3665/87 dodržována.
78. Ověření dodržení těchto povolených rozpětí v důsledku toho vyžaduje, aby celní orgány odebraly vzorek odpovídající požadavkům použitelné právní úpravy Společenství, co se týče uvádění drůbežího masa na trh, to znamená 30, 50 nebo 80 jednotek v závislosti na počtu jednotek obsažených ve vyvážené šarži. Pokud bychom připustili, že se tyto orgány mohou spokojit s odebráním nižšího počtu jednotek, než je stanovený počet, mělo by to za následek znatelné snížení účinnosti fyzické kontroly vyváženého zboží, jelikož pravděpodobnost nalezení nevyhovujících produktů se zvyšuje s počtem odebraných jednotek. Taková fyzická kontrola, omezující se na kontrolu nižšího počtu jednotek, než je stanovený počet, by tak mohla způsobit poskytnutí náhrad pro šarže, které nesplňují předepsané požadavky na jakost.
79. Stejně tak, pokud bychom v projednávaném případě připustili, že zásilky z prosince 1997 a z února 1998 nemají uspokojivou obchodní jakost, pouze na základě vzorků odebraných při porušení požadavků článku 7 nařízení č. 1538/91, umožnili bychom v důsledku toho vnitrostátním orgánům nerespektovat tuto právní úpravu a zbavili bychom hospodářské subjekty práv, které jim zákonodárce Společenství zamýšlel poskytnout.
80. Tato analýza dle mého názoru není v rozporu s řešením přijatým nedávno ve výše uvedeném rozsudku Fleisch-Winter. V tomto rozsudku se spor v původním řízení týkal náhrad požadovaných za vývoz šarží hovězího masa do třetí země, ohledně kterých šetření provedené celní správou státu vývozu ukázalo, že mohly pocházet ze Spojeného království a spadat tak pod zákaz vývozu mimo tento členský stát, vyhlášený v rámci boje proti bovinní spongiformní encefalopatii.
81. Účelem bylo zjistit, zda článek 13 nařízení č. 3665/87 musí být vykládán v tom smyslu, že pro účely poskytnutí náhrad požaduje, aby vývozce prokázal, že vyvážený produkt nepochází z členského státu, ze kterého jsou vývozy zakázány, v případě, že vnitrostátní úřady mají nepřímé důkazy, podle kterých produkt podléhá zákazu vývozu. Soudní dvůr rozhodl, že v případě, kdy tato vnitrostátní správa má k dispozici takové nepřímé důkazy, přísluší vývozci, aby prokázal, že dotčený produkt pochází z členského státu, jehož vývozy zakázané nejsou(25) .
82. V případě pochybností o původu zboží je tedy na vývozci, aby prokázal, že toto zboží nepochází z členského státu, ze kterého jsou zásilky do jiného státu zakázány. Uvádím nicméně, že k tomu, aby dospěl k tomuto řešení, Soudní dvůr uvedl, že původ dotčeného produktu může být považován za právní vlastnost, kterou fyzická kontrola, kterou přísluší podle nařízení č. 386/90 a článku 5 nařízení č. 2221/95 vykonat celním orgánům, neumožňuje ověřit(26) .
83. Toto rozlišování Soudního dvora mezi původem produktu a jeho ostatními vlastnostmi, které jeho fyzická kontrola ověřit umožňuje, vede k domněnce, že řešení přijaté, co se týče původu, nelze použít obdobně na tyto ostatní vlastnosti. Z toho vyvozuji, že řešení přijaté ve výše uvedeném rozsudku Fleisch-Winter není použitelné, existují-li pochybnosti ohledně dodržení požadavků na jakost uvedených v článku 6 nařízení č. 1538/91, zejména požadavku, podle kterého jatečně upravená těla a dělené maso musí být prosty vyčnívajících zlomených kostí.
84. S ohledem na výše uvedené navrhuji Soudnímu dvoru, aby na třetí předběžnou otázku odpověděl následovně: ukázala-li kontrola vzorků odebraných při fyzické kontrole produktů, které jsou předmětem jediného prohlášení přítomnost výrobků nevyhovujících použitelným právním předpisům Společenství, ale je-li počet odebraných jednotek nižší než počet jednotek stanovený pro prokázání dodržení povolených rozpětí stanovených těmito právními předpisy, vnitrostátním orgánům přísluší přezkoumat v souladu s jejich pravidly vnitrostátního práva, zda v dotčené zásilce počet nevyhovujících produktů tato povolená rozpětí nepřesahuje. Nicméně, není-li důkaz o překročení těchto povolených rozpětí předložen, nemohou být vývozci vývozní náhrady upřeny.
V – Závěry
85. S ohledem na tyto úvahy navrhuji na předběžné otázky položené Bundesfinanzhof odpovědět následovně:
„1) Článek 13 nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty, musí být vykládán v tom smyslu, že k tomu, aby byla drůbežímu masu přiznána uspokojivá obchodní jakost podle tohoto ustanovení a založen tak nárok na vývozní náhrady, musí splňovat normy jakosti a povolená rozpětí stanovené články 6 a 7 nařízení Komise (EHS) č. 1538/91 ze dne 5. června 1991, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1906/90 o některých obchodních normách pro drůbeží maso, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1000/96 ze dne 4. června 1996.
2) Fikce jednotné jakosti podle čl. 70 odst. 1 prvního pododstavce nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, se má použít, jde-li o určení toho, zda zboží, pro které je žádáno o vývozní náhradu, má být považováno za mající uspokojivou obchodní jakost ve smyslu článku 13 nařízení č. 3665/87.
3) Tato fikce se nepoužije, jestliže použitelné předpisy práva Společenství stanoví povolené rozpětí, co se týče počtu nevyhovujících produktů, a počet jednotek odebraných při fyzické kontrole produktů určených k vývozu je nižší, nežli minimální počet jednotek stanovený těmito předpisy pro prokázání dodržení tohoto povoleného rozpětí.
4) Ukázala-li kontrola vzorků odebraných při fyzické kontrole produktů, které jsou předmětem jediného prohlášení, přítomnost výrobků nevyhovujících použitelným právním předpisům Společenství, ale je-li počet odebraných jednotek nižší než počet jednotek stanovený pro prokázání dodržení povolených rozpětí stanovených těmito právními předpisy, vnitrostátním orgánům přísluší přezkoumat v souladu s jejich pravidly vnitrostátního práva, zda v dotčené zásilce počet nevyhovujících produktů tato povolená rozpětí nepřesahuje. Nicméně, není-li důkaz o překročení těchto povolených rozpětí předložen, nemohou být vývozci vývozní náhrady upřeny.“
(1) .
(2)  –	Nařízení ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (Úř. věst. L 351, s. 1).
(3)  –	Nařízení ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (Úř. věst. L 102, s. 11; Zvl. vyd. 03/25, s. 129).
(4)  –	C‑409/03, Sb. rozh. s. I‑4321.
(5)  –	Tamtéž, bod 27.
(6)  –	Nařízení ze dne 26. června 1990 o některých obchodních normách pro drůbeží maso (Úř. věst. L 173, s. 1; Zvl. vyd. 03/10, s. 92).
(7)  –	Článek 2 bod 1 nařízení č. 1906/90. Opatření týkající se hygienických kontrol, které mají zaručit, že čerstvé drůbeží maso je vhodné k lidské spotřebě, byla harmonizována směrnicí Rady 71/118/EHS ze dne 15. února 1971 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem (Úř. věst. L 55, s. 23; Zvl. vyd. 03/01, s. 209).
(8)  –	Nařízení ze dne 5. června 1991, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 1906/90 (Úř. věst. L 143, s. 11; Zvl. vyd. 03/11, s. 272), ve znění nařízení Komise (ES) č. 1000/96 ze dne 4. června 1996 (Úř. věst. L 134, s. 9; Zvl. vyd. 03/19, s. 143, dále jen „nařízení č. 1538/91“).
(9)  –	Článek 6 odst. 1 pátá odrážka nařízení č. 1538/91.
(10)  –	Pojem „šarže“ je definován v článku 1a nařízení č. 1538/91.
(11)  –	Nařízení ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307, dále jen „celní kodex“).
(12)  –	Nařízení ze dne 12. února 1990 o kontrole prováděné při vývozu zemědělských produktů, pro které jsou poskytovány náhrady nebo jiné částky (Úř. věst. L 42, s. 6; Zvl. vyd. 03/10, s. 26).
(13)  –	Článek 2 písm. a) nařízení č. 386/90.
(14)  –	Článek 3 odst. 1 písm. a) nařízení č. 386/90.
(15)  –	Nařízení ze dne 20. září 1995, které stanoví prováděcí pravidla nařízení Rady (EHS) č. 386/90, co se týče kontroly prováděné při vývozu zemědělských produktů, pro které jsou poskytovány náhrady (Úř. věst. L 224, s. 13), ve znění nařízení Komise (ES) č. 1167/97 ze dne 26. června 1997 (Úř. věst. L 169, s. 12, dále jen „nařízení č. 2221/95“). (neoficiální překlad)
(16)  –	Výše uvedený rozsudek SEPA, body 22 až 32.
(17)  –	Tamtéž, bod 32.
(18)  –	Směrnice ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy (Úř. věst. 1979, L 33, s. 1), ve znění směrnice Rady 89/395/EHS ze dne 14. června 1989 (Úř. věst. l 186, s. 17).
(19)  –	C‑309/04, Sb. rozh. s. I‑10349.
(20)  –	Body 28 a 32.
(21)  –	Rozsudek ze dne 21. září 1983, Deutsche Milchkontor a další (205/82 až 215/82, Recueil, s. 2633, bod 17)
(22)  –	Rozsudek ze dne 4. března 2004 (C‑290/01, Recueil, s. I‑2041).
(23)  –	Základem sporu byl dovoz šarže rýže, deklarované jako „zlomková rýže“, do Společenství. Celní úřad provedl odběr několika vzorků tohoto zboží, jehož analýza odhalila, že neobsahuje alespoň 90 % zlomků rýže, takže bylo třeba použít vyšší dovozní clo.
(24)  –	Výše uvedený rozsudek Derudder, bod 47.
(25)  –	Výše uvedený rozsudek Fleisch-Winter, bod 37.
(26)  –	Tamtéž, bod 34.