ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (druhého senátu)
16. dubna 2026(*)
„ Kasační opravný prostředek – Veřejná služba – Úředníci – Služební řád úředníků Evropské unie – Článek 24 – Žádost o pomoc – Článek 12a – Pojem ‚psychické obtěžování‘ – Pasivní nebo kolektivní obtěžování – Zamítnutí žádosti o pomoc – Žaloba na neplatnost a žaloba na náhradu škody“
Ve věci C‑343/23 P,
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek podaný na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie dne 31. května 2023,
Jean-Marc Colombani, s bydlištěm v Auderghem (Belgie), zástupkyně: N. de Montigny, avocate,
účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel),
přičemž další účastnicí řízení je:
Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ), zástupci: A. Ireland a R. Spáč, jako zmocněnci, ve spolupráci s: L. Lence de Frutos, abogada, a M. Troncoso Ferrer, avocat,
žalovaná v prvním stupni,
SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
ve složení: K. Jürimäe, předsedkyně senátu, K. Lenaerts, předseda Soudního dvora vykonávající funkci soudce druhého senátu, F. Schalin, M. Gavalec a Z. Csehi (zpravodaj), soudci,
generální advokát: R. Norkus,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 10. dubna 2025,
vydává tento
Rozsudek
1        Kasačním opravným prostředkem se Jean-Marc Colombani domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 22. března 2023, Colombani v. ESVČ (T‑113/22, dále jen „napadený rozsudek“, EU:T:2023:154), kterým Tribunál zamítl jeho žalobu podanou na základě článku 270 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí ze dne 15. června 2021, kterým Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ) částečně zamítla jeho žádost o pomoc podanou dne 18. února 2021 (dále jen „rozhodnutí, kterým se částečně zamítá žádost o pomoc“) na základě článku 24 služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“), jakož i dohody o smírném řešení uzavřené mezi stranami dne 9. února 2021 (dále jen „dohoda o smírném řešení“) a údajného implicitního rozhodnutí o jeho povýšení do platové třídy AD 14 se zpětným účinkem od 1. ledna 2018, jak mu bylo oznámeno předáním jeho výplatní pásky za květen 2021, a dále náhrady majetkové a nemajetkové újmy, která mu údajně vznikla v důsledku jednání ESVČ.
Právní rámec
2        Článek 12a služebního řádu stanoví:
„1.      Úředník se zdrží veškerých projevů psychického nebo sexuálního obtěžování.
2.      Úředník, který se stal obětí psychického nebo sexuálního obtěžování, nesmí utrpět žádnou újmu ze strany orgánu. Úředník, který předložil důkazy o psychickém nebo sexuálním obtěžování, nesmí utrpět žádnou újmu ze strany orgánu, pokud jednal v dobré víře.
3.      ‚Psychickým obtěžováním‘ se rozumí každé nepřístojné chování, které trvá po delší dobu, je opakované nebo systematické a zahrnuje mluvené nebo psané projevy, úmyslná jednání nebo gesta učiněná úmyslně, které mohou těžce poškodit osobnost, důstojnost nebo fyzickou či psychickou integritu člověka.
[…]“
3        Článek 24 služebního řádu zní takto:
„[Evropská] [u]nie pomáhá všem úředníkům zejména při postupu proti jakékoli osobě, která se dopustila vyhrožování, urážky nebo pomluvy nebo jiného útoku vůči osobě nebo majetku, kterému je tato osoba nebo člen její rodiny vystavena z důvodů svého postavení nebo služebních povinností.
Společně a nerozdílně nahradí úředníkovi škody utrpěné v takových případech, pokud úředník nezpůsobil škodu úmyslně nebo hrubou nedbalostí a nemůže-li získat náhradu způsobené škody od jejího původce.“
Skutečnosti předcházející sporu
4        Skutečnosti předcházející sporu jsou popsány v bodech 2 až 20 napadeného rozsudku následovně:
„2      Žalobce je úředníkem ESVČ.
3      Svou profesní dráhu zahájil ve francouzské diplomatické službě. Dne 1. května 1990 nastoupil do služebního poměru u Komise Evropských společenství. V září 2010 byl přidělen k ESVČ, kde až do února 2015 působil jako asistent výkonného generálního tajemníka A. V období od března 2015 do srpna 2016 byl žalobce nejprve asistentem a poté poradcem výkonného generálního tajemníka B. Dne 1. června 2016 byl žalobce jmenován poradcem výkonné generální tajemnice C. Od 1. ledna 2017 vykonává funkci poradce náměstka generálního tajemníka pro společnou bezpečnostní a obrannou politiku (SBOP) a krizové reakce, a sice nejprve D a od 1. května 2020 E.
4      Vzhledem k tomu, že jeho jméno nebylo zapsáno na seznam úředníků navržených k povýšení do platové třídy AD 14 v rámci povyšovacího řízení 2017, podal žalobce žalobu k Tribunálu, kterou napadl rozhodnutí ESVČ ze dne 9. listopadu 2017 o jeho nepovýšení. Rozsudkem ze dne 10. října 2019, Colombani v. ESVČ (T‑372/18, […] EU:T:2019:734), Tribunál zrušil uvedené rozhodnutí z důvodu, že obecná prováděcí ustanovení, která ESVČ uplatnila v povyšovacím řízení 2017, byla protiprávní, jelikož neumožňovala srovnávací a objektivní zvážení zásluh úředníků.
5      Dne 6. srpna 2020 podal žalobce k Tribunálu žalobu na neplatnost údajného rozhodnutí ESVČ nevyhovět rozsudku ze dne 10. října 2019, Colombani v. ESVČ (T‑372/18, […] EU:T:2019:734), jakož i rozhodnutí o zamítnutí jeho kandidatury na místa vedoucího delegace Evropské unie v Koreji, Uzbekistánu a Severní Makedonii. Domáhal se rovněž zrušení rozhodnutí ESVČ neposkytnout mu přístup k dokumentům souvisejícím s těmito řízeními, zejména ke srovnávacím údajům o uchazečích vybraných v rámci předběžného výběru. Usnesením ze dne 12. února 2021, Colombani v. ESVČ (T‑507/20, […] EU:T:2021:95) byla tato věc vyškrtnuta z rejstříku Tribunálu v důsledku [dohody o smírném řešení].
6      Podle znění dohody o smírném řešení se ESVČ zavázala povýšit žalobce do platové třídy AD 14 platového stupně 1 se zpětným účinkem od 1. ledna 2018 (bod 1 dohody o smírném řešení). ESVČ se kromě toho zavázala poskytnout žalobci informace týkající se kvalifikace a odborné praxe uchazečů, které panel považoval za nejlépe odpovídající kritériím pro předběžný výběr, která byla následně zohledněna při srovnání kvalifikačních předpokladů a zásluh uchazečů vybraných v předvýběrových řízeních na místa vedoucího delegace Unie v Severní Makedonii, Alžírsku, Ázerbájdžánu a Norsku, jakož i na pozici ředitele pro Severní Afriku a Blízký východ v ESVČ, v souladu s platnými právními předpisy a, pokud jde konkrétně o pravidla v oblasti ochrany údajů, v souladu se stanoviskem pověřence ESVČ pro ochranu osobních údajů (bod 2 dohody o smírném řešení).
7      Dne 18. února 2021 podal žalobce žádost o pomoc podle článku 24 služebního řádu, která se týkala osob, které postupem času zastávaly funkci nadřízených navrhovatele, a sice bývalé výkonné generální tajemnice ESVČ C, jednoho z bývalých náměstků generálního tajemníka ESVČ D a jednoho ze současných náměstků generálního tajemníka ESVČ E, jakož i generálního ředitele pro rozpočet a správu F.
8      E-mailem ze dne 22. února 2021 zaslaným F vyzval žalobce F, aby potvrdil, že ESVČ nemá námitky proti zpřístupnění dokumentů přiložených k [této] žádosti o pomoc […] belgickým soudním a správním orgánům v rámci řízení o stížnosti podané u inspektorátu práce v Bruselu (Belgie). Kromě toho žalobce v tomto e-mailu uvedl, že si přeje ujistit se o tom, že ESVČ nemá žádné zásadní námitky proti tomu, aby předložil skutečnosti shrnuté v uvedené žádosti jednomu nebo několika poslancům Evropského parlamentu. Ve své odpovědi zaslané e-mailem ze dne 23. února 2021 F vyzval žalobce, aby podal žádost na základě článku 19 služebního řádu a identifikoval dokumenty, jakož i adresáty a účel zamýšleného předání dokumentů. Pokud jde o záměr žalobce požádat o zásah některých poslanců Parlamentu, F uvedl, že takový postup není předmětem řízení podle článku 19 služebního řádu. V e-mailu ze dne 24. února 2021 zaslaném F vyzval žalobce ESVČ, aby mu sdělila, zda některé z dokumentů přiložených k jeho žádosti o pomoc „nemohou být předány inspektorátu práce v Bruselu“.
9      Dne 1. března 2021 podal žalobce k Tribunálu žalobu na neplatnost rozhodnutí o zamítnutí jeho kandidatury zaprvé na pozici ředitele pro Severní Afriku a Blízký východ, a zadruhé na místo vedoucího delegace Unie v Kanadě. Rozsudkem ze dne 6. července 2022, Colombani v. ESVČ (T‑129/21, […] EU:T:2022:424), Tribunál tuto žalobu zamítl. [Žalobce podal proti tomuto rozsudku Tribunálu kasační opravný prostředek, který Soudní dvůr zamítl rozsudkem ze dne 16. listopadu 2023, Colombani v. ESVČ (C‑595/22 P, EU:C:2023:884)].
10      E-mailem ze dne 28. dubna 2021 předala ředitelka pro lidské zdroje G žalobci předběžnou analýzu jeho žádosti o pomoc, v níž bylo uvedeno, že orgán oprávněný ke jmenování (dále jen „OOJ“) má v úmyslu zahájit interně-správní vyšetřování týkající se C a E. Naproti tomu, pokud jde o tvrzení týkající se psychického obtěžování ze strany D a F, [tato] předběžná analýza uváděla, že tato tvrzení nejsou podložena alespoň neúplnými důkazy.
11      E-mailem ze dne 7. května 2021 zaslal žalobce ředitelce pro lidské zdroje své připomínky k [uvedené] předběžné analýze.
12      Ve výplatní pásce žalobce za květen 2021 byla poprvé zmíněna skutečnost, že žalobce byl zařazen do platové třídy AD 14 platového stupně 2. Kromě toho byla na uvedené výplatní pásce provedena zpětná úprava platu žalobce na platovou třídu AD 14 od ledna 2018.
13      Rozhodnutím, kterým se částečně zamítá žádost o pomoc, podepsaným ředitelkou pro lidské zdroje, OOJ zamítl žádost o pomoc, pokud jde o tvrzení žalobce týkající se psychického obtěžování, jehož se údajně dopustili D a F, s odůvodněním, že tato tvrzení nebyla podložena alespoň neúplnými důkazy.
14      Dne 1. srpna 2021 podal žalobce zaprvé stížnost zapsanou do rejstříku pod číslem R/412/21, která se týkala údajného implicitního rozhodnutí o částečném zamítnutí jeho žádosti o pomoc, jak vyplývá z předběžné analýzy, která mu byla předána dne 28. dubna 2021, a zadruhé stížnost zapsanou do rejstříku pod číslem R/413/21, která se týkala údajného implicitního rozhodnutí o jeho povýšení do platové třídy AD 14 se zpětným účinkem od 1. ledna 2018, jak mu bylo oznámeno předáním jeho výplatní pásky za květen 2021.
15      Dne 25. srpna 2021 se žalobce dozvěděl o rozhodnutí, kterým se částečně zamítá žádost o pomoc.
16      Dne 13. září 2021 podal žalobce stížnost zapsanou do rejstříku pod číslem R/460/21, která se týkala [tohoto rozhodnutí].
17      Sdělením ze dne 25. listopadu 2021, podepsaným […] F, ESVČ formálně informovala žalobce o rozhodnutí OOJ povýšit jej do platové třídy AD 14 platového stupně 1 se zpětným účinkem od 1. ledna 2018 podle čl. 266 prvního pododstavce SFEU na základě usnesení ze dne 12. února 2021, Colombani v. ESVČ (T‑507/20, […] EU:T:2021:95), a v souladu s dohodou o smírném řešení, přičemž uvedla, že toto rozhodnutí o povýšení bylo provedeno a bylo od 30. března 2021 zaznamenáno v osobním spisu žalobce v informačním systému Komise […] pro řízení lidských zdrojů […] a k automatickému postupu do vyšší platové třídy došlo dne 1. ledna 2020.
18      Rozhodnutím ze dne 26. listopadu 2021 zamítl výkonný generální tajemník ESVČ L jakožto OOJ stížnosti R/412/21 a R/460/21.
19      Dne 29. listopadu 2021 podal žalobce stížnost zapsanou do rejstříku pod číslem R/618/21, která se týkala neplnění dohody o smírném řešení ze strany ESVČ, pokud jde zejména o bod 2 této dohody.
20      Rozhodnutím ze dne 30. listopadu 2021 OOJ stížnost R/413/21 zamítl.“
Žaloba před Tribunálem a napadený rozsudek
5        Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 3. března 2022 podal navrhovatel žalobu znějící zaprvé na zrušení rozhodnutí, kterým se částečně zamítá žádost o pomoc, jakož i na zrušení dohody o smírném řešení a údajného implicitního rozhodnutí o jeho povýšení do platové třídy AD 14 se zpětným účinkem od 1. ledna 2018, jak mu bylo oznámeno předáním jeho výplatní pásky za květen 2021, a zadruhé na náhradu majetkové a nemajetkové újmy, která mu údajně vznikla v důsledku jednání ESVČ.
6        Na podporu svých návrhových žádání znějících na zrušení rozhodnutí, kterým se částečně zamítá žádost o pomoc, vznesl navrhovatel pět žalobních důvodů. Pátý důvod není pro účely projednávaného kasačního opravného prostředku relevantní, jelikož jeho posouzení Tribunálem není navrhovatelem v rámci kasačního opravného prostředku zpochybňováno. První až čtvrtý žalobní důvod vycházely zaprvé z nesprávného služebního postupu, z porušení povinnosti péče a z porušení Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) a služebního řádu, zadruhé z existence alespoň neúplného důkazu o obtěžování, kterému měl být navrhovatel údajně vystaven, zatřetí ze zneužití pravomoci a porušení článku 47 Listiny a začtvrté ze zneužití pravomoci, jakož i porušení článku 227 SFEU a článku 44 Listiny.
7        V bodech 54 a 65 napadeného rozsudku Tribunál zamítl první a druhou část druhého žalobního důvodu vycházející z nesprávného posouzení skutečností přičitatelných D a F, a dospěl k závěru, že k takovému nesprávnému posouzení nedošlo. V tomto ohledu Tribunál uvedl, že OOJ mohl právem konstatovat, že navrhovatel nepředložil alespoň neúplný důkaz o psychickém obtěžování ze strany těchto dvou osob.
8        V bodech 70 a 72 napadeného rozsudku Tribunál zamítl první část prvního žalobního důvodu, vycházející ze zaviněného neprovedení prozatímních ochranných opatření ve vztahu k navrhovateli, když konstatoval, že ESVČ neměla povinnost zahájit interně-správní vyšetřování vůči D a F, ani přijmout další prozatímní ochranná opatření v podobě neformálních ochranných opatření nebo finanční pomoci.
9        V bodě 75 napadeného rozsudku Tribunál zamítl jako irelevantní druhou část prvního žalobního důvodu vycházející z protiprávnosti výhrůžek vůči navrhovateli. Rozhodl, že údajné výhrůžky ohledně zpřístupnění informací belgickým soudním orgánům a poslancům Parlamentu, i kdyby byly prokázány, neměly vliv na rozhodnutí, kterým se částečně zamítá žádost o pomoc, v rozsahu, v němž se týká D a F.
10      V bodech 89, 92 a 93 napadeného rozsudku Tribunál zamítl třetí část prvního žalobního důvodu, vycházející z nedostatku nestrannosti a střetu zájmů autorky rozhodnutí, kterým se částečně zamítá žádost o pomoc. V tomto ohledu rozhodl, že ačkoli mohly existovat pochybnosti o objektivní nestrannosti autorky tohoto rozhodnutí, přezkoumání uvedeného rozhodnutí výkonným generálním tajemníkem ESVČ umožnilo tuto nesrovnalost napravit. Kromě toho, i kdyby toto rozhodnutí podepsala osoba, která nemá žádnou hierarchickou vazbu na F, bylo by vyloučeno, že by vyřízení žádosti o pomoc vedlo k jinému výsledku než k jejímu zamítnutí v rozsahu, v němž směřovala proti F.
11      Konečně Tribunál v bodě 107 napadeného rozsudku zamítl třetí a čtvrtý žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci jako irelevantní a v každém případě jako neopodstatněné.
12      Vzhledem k tomu, že všechny žalobní důvody vznesené navrhovatelem na podporu jeho návrhu na zrušení rozhodnutí, kterým se částečně zamítá žádost o pomoc, byly zamítnuty, Tribunál tento návrh, jakož i návrh na náhradu újmy zamítl.
Návrhová žádání účastníků v řízení o kasačním opravném prostředku
13      Navrhovatel navrhuje, aby Soudní dvůr:
–        vyhověl kasačnímu opravnému prostředku a zrušil napadený rozsudek;
–        rozhodl ve věci samé a zrušil rozhodnutí, kterým se částečně zamítá žádost o pomoc;
–        uložil ESVČ zaplatit symbolické 1 euro jako náhradu nemajetkové újmy a
–        uložil ESVČ náhradu nákladů řízení vynaložených navrhovatelem v rámci tohoto řízení a řízení v prvním stupni.
14      ESVČ navrhuje, aby Soudní dvůr:
–        odmítl kasační opravný prostředek jako nepřípustný nebo jej přinejmenším zamítl jako neopodstatněný;
–        potvrdil napadený rozsudek v plném rozsahu a
–        uložil navrhovateli náhradu nákladů tohoto řízení a řízení v prvním stupni.
15      Kasační opravný prostředek navrhovatele se týká jak rozhodnutí, kterým Tribunál zamítl jeho návrhová žádání znějící na zrušení, tak rozhodnutí, kterým zamítl jeho návrhová žádání znějící na náhradu újmy.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
16      Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatel vznáší čtyři důvody, z nichž první vychází z nesprávného právního posouzení předmětu jeho žádosti o pomoc a porušení pojmu „obtěžování“, druhý z nesprávného právního posouzení skutečností přičitatelných D a F, třetí z porušení článku 24 služebního řádu a čtvrtý z nezohlednění existence rozhodnutí o zamítnutí podané žádosti a nesprávného právního posouzení při analýze článků 17 a 19 služebního řádu.
17      ESVČ úvodem namítá nepřípustnost kasačního opravného prostředku v plném rozsahu, když tvrdí, že navrhovatel žádá Soudní dvůr o nové posouzení skutkového stavu, aniž provedl skutečnou právní kritiku napadeného rozsudku.
18      Je však třeba zkoumat každý z konkrétních důvodů nepřípustnosti, které byly uplatněny v rámci posouzení důvodů a výtek, ke kterým se vztahují.
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastníků řízení
19      V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatel v podstatě tvrdí, že úvahy Tribunálu rozvinuté v rámci zkoumání druhého žalobního důvodu vzneseného v prvním stupni, který vychází z existence alespoň neúplného důkazu o obtěžování, kterému měl být navrhovatel údajně vystaven, spočívají na nesprávném předpokladu, a jsou tedy stiženy nesprávným právním posouzením.
20      Podle navrhovatele totiž Tribunál při posuzování existence alespoň neúplného důkazu o skutečnosti, že D a F se dopustili psychického obtěžování, v bodech 31, 34, 38 a 39 napadeného rozsudku nezohlednil, že i kolektivní a pasivní chování mohou takové obtěžování představovat, čímž omezil působnost článku 24 služebního řádu na obtěžování stricto sensu. Tribunál proto v bodech 47, 53, 59, 60 a 61 tohoto rozsudku neprávem konstatoval, že toto obtěžování může spočívat pouze v individuálním, osobním a aktivním chování údajného obtěžovatele.
21      V této souvislosti navrhovatel dodává, že Tribunál uvedl, že ESVČ zamítla jeho žádost o pomoc z důvodu absence chování, které by představovalo obtěžování a které by bylo přičitatelné D a F. Nicméně navrhovatel zdůrazňuje, že tato žádost o pomoc se týkala rovněž pasivity F, který toleroval zjevně protiprávní diskriminační jednání C. Tato pasivita F přitom de facto přispěla k pokračování a zhoršení tvrzeného obtěžování. Vzhledem k velkému počtu zapojených osob a jejich podřízenému postavení vůči iniciátorce tohoto obtěžování, C, totiž navrhovatel v podstatě tvrdí, že toto obtěžování mělo kolektivní povahu.
22      Za těchto podmínek navrhovatel s odkazem na body 126 a 127 rozsudku ze dne 30. března 2022, KF v. EIB (T‑299/20, EU:T:2022:171), Tribunálu vytýká, že nezohlednil skutečnost, že obtěžování může být způsobeno „[…] více osobami, které patří k témuž orgánu a jednají koordinovaně nebo přinejmenším jednotně“. Takový výklad pojmu „obtěžování“ přitom předpokládal, že ESVČ provede „celkovou analýzu jednotlivých chování“ dotčených osob, o nichž navrhovatel „tvrdil, že dokazují existenci obtěžování“, jinak by hrozilo zkreslení předmětu stížnosti. Podle navrhovatele se tedy Tribunál nemohl omezit na individuální analýzu chování bez zohlednění kontextu.
23      Kromě toho navrhovatel odkazem na několik pasivních chování D a F Tribunálu v podstatě vytýká, že nesprávně vyložil pojem „obtěžování“ tím, že jej omezil na aktivní chování, a po navrhovateli požadoval, aby aktivně prokázal chování, které je však pasivní. Navrhovatel přitom tvrdí, že na rozdíl od závěrů, k nimž dospěl Tribunál v bodech 47 a 60 napadeného rozsudku, mu nepříslušelo prokázat aktivní, přímé, konkrétní a individuální jednání svých nadřízených při jeho vyloučení.
24      ESVČ namítá, že první důvod kasačního opravného prostředku je nepřípustný, jelikož navrhovatel nepředkládá žádnou právní argumentaci na podporu svého tvrzení, že Tribunál zúžil působnost článku 24 služebního řádu, a je v každém případě neopodstatněný.
Závěry Soudního dvora
25      Zaprvé, pokud jde o přípustnost argumentace rozvinuté navrhovatelem na podporu jeho prvního důvodu kasačního opravného prostředku, je třeba konstatovat, že navrhovatel touto argumentací vyzývá Soudní dvůr, aby se vyjádřil zejména k pojmu „psychické obtěžování“, což spadá pod právní otázku. Z toho vyplývá, že první důvod kasačního opravného prostředku je přípustný.
26      Zadruhé je třeba poznamenat, že Tribunál byl vyzván, aby se vyjádřil k pojmu „obtěžování“ ve smyslu čl. 12a odst. 3 služebního řádu v rámci návrhu na zrušení rozhodnutí, kterým se částečně zamítá žádost o pomoc podle článku 24 služebního řádu.
27      V této souvislosti je třeba zdůraznit, že z judikatury Soudního dvora vyplývá, že administrativa je povinna zahájit interně-správní vyšetřování s cílem objasnit skutkový stav a následně případně přijmout vhodná opatření pomoci, pokud existuje dostatečný alespoň neúplný důkaz o tvrzeních uvedených v žádosti o pomoc (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 7. prosince 2023, HV a HW v. ECDC, C‑615/22 P, EU:C:2023:961, bod 46 a citovaná judikatura).
28      Z toho vyplývá, že pokud se tvrzení uvedená v žádosti o pomoc týkají psychického obtěžování, je na žadateli o pomoc, aby o něm předložil alespoň neúplný důkaz s ohledem na definici pojmu „psychické obtěžování“ uvedenou v čl. 12a odst. 3 služebního řádu.
29      V tomto ohledu je třeba připomenout, že tento pojem ve smyslu tohoto ustanovení je definován jako „nepřístojné chování“, které má formu chování, mluvených či psaných projevů, jednání či gest, která trvají „po delší dobu“ a jsou „opakovaná nebo systematická“, což znamená, že psychické obtěžování musí být chápáno jako proces probíhající nutně v čase a předpokládá existenci opakovaného nebo pokračujícího jednání, které je „úmyslné“ v protikladu k „nahodilému“. Dále k tomu, aby toto chování, mluvené či psané projevy, jednání či gesta spadaly pod uvedený pojem, musí mít za následek poškození osobnosti, důstojnosti nebo fyzické či psychické integrity člověka (rozsudky ze dne 12. listopadu 2020, Pethke v. EUIPO, C‑382/19 P, EU:C:2020:917, bod 96, a ze dne 2. června 2022, EM v. Parlament, C‑299/21 P, EU:C:2022:429, bod 102).
30      Ze samotného znění článku 12a odst. 3 služebního řádu tak vyplývá, jak uvedl generální advokát v bodě 20 svého stanoviska, že pojem „psychické obtěžování“ je definován široce a obecně. Za těchto podmínek může zahrnovat jakoukoli formu chování nebo jednání, která splňuje obě podmínky uvedené v předchozím bodě tohoto rozsudku.
31      Nelze tedy vyloučit, že „psychické obtěžování“ ve smyslu tohoto ustanovení může být spácháno kolektivně několika osobami, pokud jejich jednání spadá pod jedno a totéž obtěžování a každá z nich k němu přispívá svým individuálním a osobním chováním. Nicméně osoba, která se považuje za oběť kolektivního psychického obtěžování, musí předložit alespoň neúplný důkaz, jak vyplývá z bodů 27 a 28 tohoto rozsudku, nejen o individuálním a osobním chování každého z domnělých obtěžovatelů, ale rovněž o existenci určitého vzájemného ujednání mezi nimi. V případě, že mezi domnělými obtěžovateli nedochází ke koordinovanému chování, nezasáhnutí osoby, která nezabrání zneužívajícímu chování jiných osob, o němž ví, v zásadě nepředstavuje psychické obtěžování z její strany.
32      Dále je třeba konstatovat, že pojem „chování“ ve smyslu čl. 12a odst. 3 služebního řádu může zahrnovat nejen aktivní chování, ale i takové pasivní chování, jako je marginalizace nebo vyloučení úředníka nebo zaměstnance na jeho pracovišti a v pracovních vztazích, nebo dokonce nečinnost. V tomto ohledu, jak v podstatě uvedl generální advokát v bodě 31 svého stanoviska, „pasivní“ psychické obtěžování musí představovat „nepřístojné chování“, a jako takové zahrnovat prvek, který vyžaduje zásah pachatele, jako je odmítnutí komunikovat s někým, ignorovat jej nebo jej izolovat. „Pasivní“ chování tedy může představovat „psychické obtěžování“, pokud odráží úmyslné individuální chování na rozdíl od „nahodilého“ chování a má za následek poškození osobnosti, důstojnosti nebo fyzické či psychické integrity člověka.
33      V projednávané věci má navrhovatel za to, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když pojem „obtěžování“ omezil pouze na chování, které je jednak „individuální“ a „osobní“ a jednak „aktivní“.
34      Tato argumentace nemůže obstát.
35      Je totiž třeba poznamenat, že Tribunál v bodech 47, 53 a 59 až 61 napadeného rozsudku v podstatě rozhodl, že navrhovatel musí na podporu své žádosti o pomoc předložit alespoň neúplný důkaz, který by poukazoval na individuální a osobní chování osoby, jíž se tato žádost týkala. Jak uvádí generální advokát v bodech 46 a 47 svého stanoviska, Tribunál tím nevyloučil možnost pasivního nebo kolektivního obtěžování jako takového. Omezil se pouze na to, že v projednávaném případě odmítl existenci alespoň neúplného důkazu o takovém obtěžování, jelikož nebylo prokázáno individuální a osobní zapojení D a F do tohoto chování.
36      Z toho vyplývá, že na rozdíl od tvrzení navrhovatele se Tribunál nedopustil nesprávného právního posouzení při výkladu a použití pojmu „obtěžování“, a tudíž ani při posuzování předmětu žádosti o pomoc podané navrhovatelem na základě článku 24 služebního řádu.
37      Navíc ani argumenty navrhovatele týkající se důkazního břemene nemohou obstát. Z bodů 27 a 28 tohoto rozsudku totiž vyplývá, že je na žadateli o pomoc, aby předložil alespoň neúplný důkaz. V projednávané věci Tribunál v bodech 46 až 53 napadeného rozsudku uvedl, že skutečnosti předložené navrhovatelem nemohly zpochybnit věrohodnost posouzení provedených administrativou a navrhovatel nepředložil alespoň neúplný důkaz, aby prokázal, že byl obtěžován. Tribunálu tedy nelze vytýkat ani to, že obrátil důkazní břemeno nebo že na navrhovatele uložil nepřiměřené důkazní břemeno.
38      Konkrétně z bodu 45 napadeného rozsudku zejména vyplývá, že Tribunál od navrhovatele nepožadoval, aby předložil důkaz o opaku, nýbrž alespoň neúplný důkaz. Vzhledem k tomu, že neexistuje žádný alespoň neúplný důkaz, nemůže se navrhovatel právoplatně opírat pouze o nečinnost administrativy, a požadovat tak obrácení důkazního břemene.
39      Proto je třeba první důvod kasačního opravného prostředku zamítnout jako neopodstatněný.
K druhému důvodu kasačního opravného prostředku
40      Druhý důvod kasačního opravného prostředku se dělí na dvě části.
K první části druhého důvodu kasačního opravného prostředku
–       Argumentace účastníků řízení
41      V první části druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatel Tribunálu v podstatě vytýká, že zamítl první část druhého důvodu jeho žaloby, vycházející z nesprávného posouzení skutečností přičitatelných D, a to z důvodu, že jednak přijal příliš úzký výklad pojmu „psychické obtěžování“, jak vyplývá z prvního důvodu kasačního opravného prostředku, a jednak se dopustil nesprávného právního posouzení při posuzování těchto skutečností.
42      V této souvislosti navrhovatel zaprvé tvrdí, že Tribunál zkreslil obsah výpovědi I uvedené v bodě 47 napadeného rozsudku, podle níž D během rozhovoru v roce 2017 učinil „několik pozitivních poznámek ke kvalitě práce [navrhovatele]“ a uvedl, že se s navrhovatelem „zacházelo normálně“, ale že „jen obtížně získá místo, dokud [ho] bude nadále kritizovat“. V tomto ohledu navrhovatel tvrdí, že doplnění osobního zájmena „ho“ ke slovesu „kritizovat“ mění smysl výpovědi I. Podle navrhovatele totiž I vypovídal o odvetných opatřeních, která vedoucí pracovníci zavedli a tolerovali v souladu s politikou C spočívající ve vyloučení navrhovatele za to, že se odvážil vystoupit proti ESVČ.
43      Zadruhé navrhovatel Tribunálu vytýká, že při posuzování argumentu týkajícího se nabídky, kterou mu učinil D na místo zástupce vedoucího delegace Unie ve Vídni (Rakousko) pověřeného Organizací pro bezpečnost a spolupráci v Evropě (OBSE), nezohlednil jeho úzký pracovní vztah s C. V tomto ohledu navrhovatel tvrdí, že za okolností projednávané věci by každá objektivní osoba považovala tuto nabídku za zvláště šikanózní. Tribunál však podle něj neprávem požadoval prokázání existence přímého a úzkého hierarchického vztahu mezi navrhovatelem a C, a to za účelem prokázání nevhodného chování posledně uvedené vůči navrhovateli. Kromě toho Tribunál podle něj zkreslil důkazy, když dospěl k závěru, že D navrhovateli sdělil, že si není vědom jeho „administrativních potíží“.
44      Zatřetí navrhovatel poukazuje na údajný rozpor ve skutkových zjištěních uvedených v bodě 49 napadeného rozsudku. Ačkoli Tribunál uvedl, že navrhovatel odmítl nabídku pracovního místa, kterou mu předložil D, nepřipouští, že by D mohl ovlivnit výběrové řízení na toto pracovní místo.
45      Začtvrté navrhovatel v souvislosti s obviněními obsaženými v původním znění hodnotící zprávy, jež Tribunál analyzoval v bodech 50 a 51 napadeného rozsudku, zdůrazňuje, že zmizení hanlivého prvku neznamená, že tento prvek neexistuje. V této souvislosti navrhovatel poukazuje na rozpor mezi těmito výroky a pozitivními prvky hodnocení obsaženými v tomto původním znění.
46      ESVČ tvrdí, že první část druhého důvodu kasačního opravného prostředku je zjevně nepřípustná, jelikož navrhovatel pouze opakuje argumentaci, kterou přednesl před Tribunálem, aniž by rozvedl kritiku úvah Tribunálu v napadeném rozsudku, a zpochybňuje způsob, jakým Tribunál hodnotil důkazy, které mu byly předloženy, což nespadá do pravomoci Soudního dvora ve fázi kasačního opravného prostředku. V každém případě je tato první část neopodstatněná.
–       Závěry Soudního dvora
47      Pokud jde zaprvé o údajné zkreslení obsahu výpovědi I uvedené v bodě 47 napadeného rozsudku, je třeba poukázat na to, že i když zkreslení důkazů může spočívat ve výkladu dokumentu neodpovídajícího jeho obsahu, k prokázání takového zkreslení nestačí doložit, že tento dokument mohl být vykládán jinak, než jej vyložil Tribunál. Za tímto účelem je třeba dokázat, že Tribunál zjevně překročil meze přiměřeného posouzení tohoto dokumentu zejména tím, že jej vyložil v rozporu s jeho zněním (rozsudky ze dne 25. února 2021, Dalli v. Komise, C‑615/19 P, EU:C:2021:133, bod 139; ze dne 23. března 2023, PV v. Komise, C‑640/20 P, EU:C:2023:232, bod 134, a ze dne 12. prosince 2024, DD v. FRA, C‑130/22 P, EU:C:2024:1018, bod 48).
48      V projednávané věci přitom navrhovatel pouhým tvrzením, že Tribunál změnil smysl výpovědi I tím, že ke slovesu „kritizovat“ doplnil osobní zájmeno „ho“, změnil smysl výpovědi I, neprokázal, že Tribunál zjevně překročil meze přiměřeného posouzení této výpovědi.
49      Argument vycházející ze zkreslení obsahu této výpovědi je tudíž třeba odmítnout jako neopodstatněný.
50      Pokud jde zadruhé o údajné zkreslení, kterého se dopustil Tribunál v souvislosti s nabídkou na místo zástupce vedoucího delegace Unie ve Vídni pověřeného OBSE, je třeba podotknout, že navrhovatel neuvádí žádný argument umožňující prokázat, že Tribunál zjevně překročil meze přiměřeného posouzení důkazů vyplývajících z písemností ve spise. Navrhovatel se totiž omezuje na uvedení jiného možného výkladu skutkových okolností a důkazů předložených Tribunálu. Navrhovatel se tak pod záminkou zkreslení důkazů ve skutečnosti snaží dosáhnout nového posouzení skutkového stavu a důkazů předložených v prvním stupni.
51      Z článku 256 SFEU a čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie přitom vyplývá, že se kasační opravný prostředek omezuje na právní otázky. Ke zjištění a posouzení relevantních skutkových okolností, jakož i důkazů, které mu jsou předloženy, je tedy příslušný pouze Tribunál. Posouzení tohoto skutkového stavu a důkazů nepředstavuje, s výhradou případu jejich zkreslení, právní otázku, která by jako taková podléhala přezkumu Soudního dvora v rámci zkoumání kasačního opravného prostředku (rozsudky ze dne 21. září 2023, China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products a další v. Komise, C‑478/21 P, EU:C:2023:685, bod 157, jakož i ze dne 18. prosince 2025, Hamoudi v. Frontex, C‑136/24 P, EU:C:2025:977, bod 59 a citovaná judikatura).
52      Proto je třeba odmítnout argumentaci uvedenou v bodě 50 tohoto rozsudku jako nepřípustnou.
53      Zatřetí, pokud jde o argumenty týkající se údajného rozporu ve skutkových zjištěních uvedených v bodě 49 napadeného rozsudku, jakož i obvinění obsažených v původním znění hodnotící zprávy, jež Tribunál analyzoval v bodech 50 a 51 tohoto rozsudku, je třeba konstatovat, že těmito argumenty se navrhovatel ve skutečnosti pod záminkou údajných rozporů snaží zpochybnit skutková posouzení a závěry, k nimž Tribunál dospěl v souvislosti s důkazy, které mu byly předloženy. V rámci své argumentace přitom navrhovatel ani netvrdil, natož aby prokázal, že by došlo k jakémukoli zkreslení těchto důkazů.
54      Ve světle judikatury připomenuté v bodě 51 tohoto rozsudku je proto třeba tuto argumentaci odmítnout jako nepřípustnou.
55      První část druhého důvodu kasačního opravného prostředku je tudíž třeba odmítnout v plném rozsahu.
Ke druhé části druhého důvodu kasačního opravného prostředku
–       Argumentace účastníků řízení
56      V druhé části druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatel Tribunálu v podstatě vytýká, že zamítl druhou část druhého důvodu jeho žaloby, vycházející z nesprávného posouzení skutečností přičitatelných F, a to z důvodu, že jednak přijal příliš úzký výklad pojmu „psychické obtěžování“, jak vyplývá z prvního důvodu kasačního opravného prostředku, a jednak se dopustil nesprávného právního posouzení při posuzování těchto skutečností.
57      Zaprvé navrhovatel kritizuje posouzení uvedené v bodě 57 napadeného rozsudku, když tvrdí, že ze skutečností obsažených ve spise vyplývá praxe ESVČ spočívající v prezentování negativního a nepravdivého obrazu navrhovatele a jeho dosavadní činnosti, a ve snížení důvěryhodnosti každého z jeho jednání. Podle něj měly být tyto informace ze spisu Tribunálem považovány za dostatečné k odůvodnění zahájení interně-správního vyšetřování.
58      Zadruhé navrhovatel Tribunálu vytýká, že v bodě 62 napadeného rozsudku nezohlednil úlohu a funkce F, pověřeného správou, zejména správou zdrojů, jakož i přijímacími a výběrovými řízeními.
59      Zatřetí navrhovatel tvrdí, že Tribunál v bodě 63 napadeného rozsudku zkreslil obsah jeho žaloby týkající se argumentu, že se F údajně pokusil donutit ho, aby opustil své zaměstnání a nastoupil na jiné pracovní místo.
60      Začtvrté navrhovatel Tribunálu v podstatě vytýká, že v bodě 64 napadeného rozsudku posoudil sdělení zaslané zástupkyni navrhovatele dne 23. března 2020 izolovaně, a nikoli v celkovém kontextu věci.
61      ESVČ má za to, že druhá část druhého důvodu kasačního opravného prostředku je zjevně nepřípustná a v každém případě zjevně neopodstatněná.
–       Závěry Soudního dvora
62      Pokud jde o druhou část druhého důvodu kasačního opravného prostředku, je třeba konstatovat, že navrhovatel se v této části ve skutečnosti snaží dosáhnout nového posouzení skutkového stavu, aniž by prokázal, či dokonce tvrdil, že došlo ke zkreslení, což podle judikatury připomenuté v bodě 51 tohoto rozsudku nespadá do pravomoci Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku.
63      Druhou část druhého důvodu kasačního opravného prostředku je tedy třeba odmítnout jako nepřípustnou, a proto odmítnout druhý důvod kasačního opravného prostředku v plném rozsahu.
K třetímu důvodu kasačního opravného prostředku
64      Třetí důvod kasačního opravného prostředku se dělí na tři části.
K první části třetího důvodu kasačního opravného prostředku
–       Argumentace účastníků řízení
65      V první části třetího důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatel Tribunálu vytýká, že zamítl první část prvního žalobního důvodu, vycházející ze zaviněného neprovedení prozatímních ochranných opatření ve vztahu k navrhovateli. Navrhovatel tak v podstatě tvrdí, že se Tribunál zaprvé dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že ESVČ neporušila svou povinnost péče vůči němu, a zadruhé narušil jednotnost judikatury týkající se presumpce neviny. V tomto ohledu navrhovatel vznáší argument, podle kterého Tribunál v bodech 37 a 69 až 72 napadeného rozsudku omezil rozsah jeho stížnosti, která se netýkala pouze D a F.
66      Navrhovatel konkrétně tvrdí, že Tribunál tím, že shledal, že ESVČ byla oprávněna nepřijmout vůči navrhovateli žádné prozatímní opatření, předjímal výsledky, jakož i důsledky vyšetřování týkajícího se dotyčných osob. Uvádí, že úvaha, že přijetí prozatímního opatření by narušilo presumpci neviny těchto osob, by zmařila samotný účel pravidla, jehož cílem je legitimizovat přijetí prozatímních opatření, a to i vůči stěžovateli nebo osobě, proti níž je vedeno vyšetřování, právě proto, aby se zabránilo předjímání výsledku vyšetřování a narušení jeho řádného průběhu. Podle navrhovatel je přitom judikatura jednotná v tom, že takové opatření samo o sobě nenarušuje presumpci neviny ani nepředstavuje sankci.
67      ESVČ má za to, že první část třetího důvodu kasačního opravného prostředku je neopodstatněná.
–       Závěry Soudního dvora
68      V rozsahu, v němž navrhovatel vytýká Tribunálu, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že ESVČ neporušila svou povinnost péče, je třeba poznamenat, že tato povinnost představuje v souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora pojem odrážející rovnováhu vzájemných práv a povinností, kterou služební řád vytvořil ve vztazích mezi administrativou a zaměstnanci veřejné služby, přičemž tato rovnováha mimo jiné znamená, že při rozhodování o situaci úředníka administrativa zohlední všechny okolnosti, které mohou mít vliv na její rozhodnutí, a přitom zohlední nejen zájem služby, ale i zájem dotyčného úředníka (rozsudky ze dne 12. listopadu 2020, Fleig v. ESVČ, C‑446/19 P, EU:C:2020:918, bod 67, a ze dne 15. dubna 2021, FV v. Rada, C‑875/19 P, EU:C:2021:283, bod 98).
69      S ohledem na požadavek na nalezení takové rovnováhy Tribunál v bodech 69 a 70 napadeného rozsudku právem rozhodl, že jelikož neexistuje alespoň neúplný důkaz o tom, že by se D a F dopustili psychického obtěžování, neměla ESVČ povinnost zahájit vůči těmto osobám interně-správní vyšetřování ani přijmout další prozatímní ochranná opatření v podobě neformálních ochranných opatření nebo finanční pomoci. Jak totiž bylo připomenuto v bodě 27 tohoto rozsudku, orgán musí přijmout vhodná opatření pouze v případě, že má k dispozici alespoň neúplný důkaz.
70      Pokud jde o argument navrhovatele, podle kterého Tribunál předjímal výsledky, jakož i důsledky vyšetřování týkajícího se dotyčných osob, je třeba upřesnit, že tento argument vychází z nesprávného výkladu bodu 71 napadeného rozsudku. Konkrétně v tomto bodě Tribunál dospěl k závěru, že argument navrhovatele vycházející z rozhodnutí Komise C(2006) 1624/3 ze dne 26. dubna 2006 o politice Evropské komise v oblasti ochrany lidské důstojnosti a boje proti psychickému a sexuálnímu obtěžování je irelevantní, jelikož ochranná opatření, která jsou v něm uvedena, nemají vliv na rozhodnutí o zahájení či nezahájení interně-správního vyšetřování v návaznosti na žádost o pomoc. Dále rovněž upřesnil, že rozhodnutí C(2006) 1624/3 jako takové nezpochybňuje požadavky stanovené judikaturou ohledně vyřizování žádostí o pomoc, zejména pokud jde o požadavek alespoň neúplného důkazu a dodržení presumpce neviny pachatelů údajného psychického obtěžování.
71      Pokud jde o výtku navrhovatele týkající se toho, že Tribunál narušil jednotnost judikatury týkající se presumpce neviny, je třeba konstatovat, že navrhovatel zaprvé neodkazuje na žádnou judikaturu, kterou by Tribunál porušil, a zadruhé z bodů 70 a 71 napadeného rozsudku nijak nevyplývá, že by Tribunál dospěl k závěru, že prozatímní opatření samo o sobě porušuje presumpci neviny nebo představuje sankci.
72      S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba první část třetího důvodu kasačního opravného prostředku zamítnout jako neopodstatněnou.
K druhé části třetího důvodu kasačního opravného prostředku
–       Argumentace účastníků řízení
73      V rámci druhé části třetího důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatel Tribunálu vytýká, že zamítl druhou část prvního žalobního důvodu, vycházející z protiprávnosti výhrůžek vůči navrhovateli.
74      V tomto ohledu navrhovatel upřesňuje, že Tribunál v bodě 75 napadeného rozsudku shledal, že jeho argumenty týkající se protiprávnosti výhrůžek ze strany ESVČ jsou irelevantní. Vzhledem k tomu, že rozhodnutí, kterým se částečně zamítá žádost o pomoc, bylo přijato na základě článku 24 služebního řádu, navrhovatel tvrdí, že jeho žádost o pomoc byla považována za natolik závažnou, aby odůvodnila zahájení rozsáhlého vnitřně-správního vyšetřování vůči C a E. Za těchto okolností se navrhovatel domnívá, že bylo zvláště nevhodné mu připomínat, že mu hrozí disciplinární řízení, a to s odůvodněním, že mohl porušit svou povinnost loajality tím, že zveřejnil údajně profesní informace. Kromě toho Tribunál zkreslil pojem „vyhrožování“, když v bodě 76 napadeného rozsudku dospěl k závěru, že skutečnosti uvedené v rozhodnutí, kterým se částečně zamítá žádost o pomoc, na které žalobce poukázal, nepředstavují vyhrožování.
75      ESVČ má za to, že druhá část třetího důvodu kasačního opravného prostředku je neopodstatněná.
–       Závěry Soudního dvora
76      Pokud jde o druhou část třetího žalobního důvodu, je třeba konstatovat, že je formulována nejasně a postrádá soudržnou strukturu, takže z jejího obsahu nelze pochopit právní úvahy rozvinuté navrhovatelem v rámci této druhé části.
77      Je přitom třeba připomenout, že z čl. 256 odst. 1 druhého pododstavce SFEU, čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie, čl. 168 odst. 1 písm. d) a čl. 169 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora vyplývá, že kasační opravný prostředek musí přesným způsobem uvádět kritizované části rozsudku, jehož zrušení je navrhováno, jakož i právní argumenty, kterými je tento návrh konkrétně podpořen, jinak je dotyčný kasační opravný prostředek nebo důvod nepřípustný (rozsudky ze dne 15. dubna 2021, FV v. Rada, C‑875/19 P, EU:C:2021:283, bod 26, jakož i ze dne 25. ledna 2022, Komise v. European Food a další, C‑638/19 P, EU:C:2022:50, bod 75).
78      Tyto požadavky nesplňuje a musí být prohlášen za nepřípustný zejména důvod kasačního opravného prostředku, jehož argumentace není dostatečně jasná a přesná k tomu, aby Soudní dvůr mohl vykonat přezkum legality, zejména proto, že hlavní skutečnosti, o které se důvod kasačního opravného prostředku opírá, nevyplývají dostatečně uceleně a srozumitelně ze znění tohoto kasačního opravného prostředku, který je v tomto ohledu formulován nejasně a nejednoznačně. Soudní dvůr rovněž rozhodl, že jako zjevně nepřípustný musí být odmítnut kasační opravný prostředek, který nemá koherentní strukturu, omezuje se na všeobecná tvrzení a neobsahuje přesné odkazy na body napadeného rozhodnutí, které jsou údajně stiženy nesprávným právním posouzením (rozsudky ze dne 4. října 2018, Staelen v. Veřejný ochránce práv, C‑45/18 P, EU:C:2018:814, bod 15, a ze dne 15. dubna 2021, FV v. Rada, C‑875/19 P, EU:C:2021:283, bod 27).
79      Ve světle judikatury citované v bodech 77 a 78 tohoto rozsudku je tudíž třeba druhou část třetího důvodu kasačního opravného prostředku odmítnout jako nepřípustnou.
K třetí části třetího důvodu kasačního opravného prostředku
–       Argumentace účastníků řízení
80      Ve třetí části třetího důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatel Tribunálu vytýká, že zamítl třetí část prvního žalobního důvodu, vycházející z nedostatku nestrannosti a střetu zájmů autorky rozhodnutí, kterým se částečně zamítá žádost o pomoc. V tomto ohledu navrhovatel v podstatě tvrdí, že jelikož během řízení o stížnosti, které bylo mimochodem ukončeno čtyři měsíce po podání jeho stížnosti, nebylo dodrženo jeho právo být vyslechnut, neumožnil průběh tohoto řízení napravit definitivní ztrátu jeho práva na to, aby předběžnou analýzu jeho žádosti o pomoc provedl příslušný OOJ a ve vhodnou dobu.
81      Za těchto podmínek navrhovatel Tribunálu vytýká, že v bodech 85 až 89 napadeného rozsudku rozhodl, že uvedené řízení o stížnosti umožnilo napravit nesrovnalost související s tímto nedostatkem nestrannosti a tímto střetem zájmů. Kromě toho navrhovatel dodává, že generální tajemník ESVČ jednající jako OOJ mu nikdy neodpověděl, protože se nepovažoval za osobu odpovědnou za vyřízení jeho stížnosti.
82      ESVČ zejména zastává názor, že navrhovatel v řízení v prvním stupni neuvedl, že by byl zbaven svého práva být OOJ včas vyslechnut. Třetí část třetího důvodu kasačního opravného prostředku je tedy nepřípustná z důvodu, že se jedná o nový důvod vznesený poprvé ve fázi kasačního opravného prostředku, a v každém případě je neopodstatněná.
–       Závěry Soudního dvora
83      Je třeba konstatovat, že navrhovatel před Tribunálem netvrdil, že by bylo porušeno jeho právo být vyslechnut. Argument uplatněný poprvé v rámci kasačního opravného prostředku přitom musí být odmítnut jako nepřípustný.
84      Podle čl. 170 odst. 1 druhé věty jednacího řádu Soudního dvora totiž kasační opravný prostředek nesmí měnit předmět sporu před Tribunálem.
85      Kromě toho z ustálené judikatury vyplývá, že umožnit účastníku řízení, aby vznesl důvod a argumenty, které nevznesl před Tribunálem, poprvé až před Soudním dvorem, by znamenalo umožnit mu, aby předložil Soudnímu dvoru, jehož pravomoc je v rámci kasačního opravného prostředku omezena, spor v širším rozsahu, než v jakém jej projednával Tribunál. V rámci kasačního opravného prostředku je totiž pravomoc Soudního dvora omezena na posouzení právního řešení žalobních důvodů a argumentů projednávaných před soudem prvního stupně (viz rozsudky ze dne 1. června 1994, Komise v. Brazzelli Lualdi a další, C‑136/92 P, EU:C:1994:211, bod 59; ze dne 11. září 2019, HX v. Rada, C‑540/18 P, EU:C:2019:707, bod 37, jakož i ze dne 27. února 2025, OA v. Parlament, C‑32/24 P, EU:C:2025:118, bod 22).
86      Z toho vyplývá, že třetí část třetího důvodu kasačního opravného prostředku je třeba odmítnout jako nepřípustnou.
87      Třetí důvod kasačního opravného prostředku je tudíž třeba zamítnout v plném rozsahu.
Ke čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastníků řízení
88      V rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatel Tribunálu vytýká, že zamítl třetí a čtvrtý žalobní důvod, vycházející ze zneužití pravomoci. V podstatě zpochybňuje závěry Tribunálu uvedené v bodech 99 až 103 napadeného rozsudku. Pokud jde konkrétně o zákaz obrátit se na belgické soudní orgány nebo zákaz požádat o pomoc poslance Parlamentu, které podle jeho názoru vyplývají z rozhodnutí, kterým se částečně zamítá žádost o pomoc, navrhovatel v podstatě tvrdí, že tyto zákazy nejsou výslovně uvedeny, ale vzhledem k absenci mlčky uděleného souhlasu jsou přinejmenším implicitní.
89      ESVČ zpochybňuje přípustnost tohoto důvodu kasačního opravného prostředku z důvodu, že argumentace uplatněná na jeho podporu je velmi matoucí, takže jí neumožňuje pochopit, co je Tribunálu vytýkáno.
Závěry Soudního dvora
90      Je třeba konstatovat, že argumentace rozvinutá navrhovatelem na podporu čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku nesplňuje požadavky připomenuté v bodech 77 a 78 tohoto rozsudku. Tento důvod kasačního opravného prostředku je totiž formulován nejasně a nejednoznačně a jeho obsah neumožňuje sledovat právní úvahy navrhovatele, aby Soudní dvůr mohl na tomto základě provést přezkum legality. Tato argumentace se navíc do značné míry týká posouzení skutkového stavu, které, jak je třeba připomenout, nemůže být s výjimkou zkreslení tohoto skutkového stavu předmětem přezkumu, který má Soudní dvůr vykonávat v rámci kasačního opravného prostředku.
91      proto je třeba čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku odmítnout jako nepřípustný.
92      Vzhledem k tomu, že žádnému ze čtyř důvodů kasačního opravného prostředku uplatněných navrhovatelem nebylo vyhověno, je třeba kasační opravný prostředek zamítnout v plném rozsahu.
K nákladům řízení
93      Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu rozhodne Soudní dvůr o nákladech řízení, není-li kasační opravný prostředek opodstatněný. Podle čl. 138 odst. 1 tohoto jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 uvedeného jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
94      Vzhledem k tomu, že ESVČ požadovala náhradu nákladů řízení a navrhovatel neměl ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedenému uložit náhradu nákladů řízení.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
1)      Kasační opravný prostředek se zamítá.
2)      Jean-Marcovi Colombanimu se ukládá náhrada nákladů řízení.
Podpisy
*      Jednací jazyk: francouzština.