62025CC0052
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
ANDREY BIONDIHO
přednesené dne 15. ledna 2026 (
1
)
Spojené věci C‑52/25 a C‑53/25 [Binanrier] (
i
)
RZ,
GT (C‑52/25)
AX,
UI (C‑53/25)
proti
Région wallonne
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Cour d’appel de Mons (odvolací soud v Monsu, Belgie)]
„Řízení o předběžné otázce – Státní podpory – Nařízení (EU) č. 702/2014 – Bloková výjimka pro některé druhy podpory v odvětví zemědělství a lesnictví – Podpora na náhradu škod způsobených nepříznivým klimatickým jevem, který může být přirovnán k přírodní pohromě – Snížení částky podpory v případě neuzavření pojištění – Nemožnost příjemce podpory uzavřít požadované pojištění“
I. Úvod
1.
Žádostmi o rozhodnutí o předběžné otázce podanými v těchto dvou spojených věcech Cour d’appel de Mons (odvolací soud v Monsu, Belgie, předkládající soud) pokládá Soudnímu dvoru tři otázky týkající se výkladu článku 25 nařízení č. 702/2014 (
2
), který se týká podpory určené k náhradě škod způsobených malým a středním podnikům (MSP) působícím v oblasti zemědělské prvovýroby nepříznivým klimatickým jevem, který může být přirovnán k přírodní pohromě. Podpory, které splňují všechny podmínky stanovené v tomto článku a v kapitole I uvedeného nařízení, jsou vyňaty z oznamovací povinnosti vůči Komisi podle čl. 108 odst. 3 SFEU.
2.
Konkrétněji, tři otázky položené předkládajícím soudem se týkají odstavce 9 uvedeného článku, který stanoví, že náhrada představující tyto druhy podpory „se sníží o 50 %, pokud není poskytnuta příjemcům, kteří uzavřeli pojištění s pojistnou ochranou vztahující se alespoň na 50 % jejich průměrné roční produkce nebo příjmu souvisejícího s produkcí a týkající se statisticky nejvýznamnějších klimatických rizik v dotyčném členském státě nebo regionu, na nějž se pojištění vztahuje“ (
3
).
3.
Předběžné otázky byly položeny v rámci sporů týkajících se žádostí o náhradu škody podaných některými podnikateli (RZ, GT AX a UI; dále jen „žalobci“), kteří utrpěli škody způsobené suchem, které v Belgii trvalo od srpna 2016 do června 2017. Toto sucho bylo belgickými orgány uznáno za zemědělskou katastrofu, která opravňuje k náhradě škody. Pro účely výpočtu náhrady škody použila belgická správa vnitrostátní ustanovení (
4
) provádějící čl. 25 odst. 9 nařízení č. 702/2014, podle kterého se výše náhrady škody sníží o 50 %, „pokud poškozený neuzavřel pojištění proti klimatickým rizikům pokrývající alespoň 50 % jeho produkce“.
4.
Vzhledem k tomu, že v projednávané věci žalobci neuzavřeli žádné pojištění proti klimatickým rizikům, snížily příslušné belgické orgány jejich náhradu škody o 50 % na základě výše uvedeného vnitrostátního ustanovení.
5.
Žalobci však podali žalobu k belgickým soudům, v níž tvrdili, že nebyli schopni uzavřít pojistnou smlouvu, protože v okamžiku vzniku škody nebylo v Belgii možné pojistit jejich podniky proti určitým klimatickým rizikům, jako je sucho.
6.
Po několika procesních fázích byly spory uvedené v původních řízeních předloženy Cour d’appel de Mons (odvolací soud v Monsu, Belgie). Z předkládacího rozhodnutí vyplývá: zaprvé že riziko sucha nepatří mezi nejvýznamnější klimatická rizika v Belgii, neboť nejvýznamnějším klimatickým rizikem v tomto členském státě je krupobití; zadruhé že v době rozhodné z hlediska skutkového stavu neexistovalo v Belgii pojištění proti suchu, ale pouze proti krupobití, a zatřetí že žalobci tvrdili, že jejich podniky se skládají z trvalých a dočasných travních porostů a travnatých pozemků určených ke krmení hospodářských zvířat a že jako takové nejsou tyto travní porosty a pozemky pojistitelné proti riziku krupobití.
7.
V této souvislosti se předkládající soud rozhodl přerušit řízení a předložit tři předběžné otázky týkající se výkladu čl. 25 odst. 9 nařízení č. 702/2014.
8.
Na žádost Soudního dvora se toto stanovisko zaměří na třetí předběžnou otázku, kterou se předkládající soud táže:
„Opravňuje [čl. 25 odst. 9 nařízení č. 702/2014] dotyčný členský stát k tomu, aby nesnížil podporu určenou k odškodnění zemědělců za škody způsobené klimatickým jevem, který je považován za přírodní pohromu, pokud příjemce podpory prokáže, že druh produkce, kterou obhospodařuje (v této věci trvalé a dočasné travní porosty, jakož i travnaté pozemky určené ke krmení dobytka, nikoli plodiny), není v dotyčném členském státě (v této věci v Belgii) pojistitelný proti statisticky nejvýznamnějším klimatickým rizikům, a to nejméně do výše 50 % průměrné roční produkce nebo příjmu souvisejícího s produkcí jeho zemědělského podniku?“
II. Analýza
9.
Podstatou třetí předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 25 odst. 9 nařízení č. 702/2014 musí být vykládán v tom smyslu, že členský stát může být oprávněn nesnížit o 50 % podpory na náhradu škod způsobených nepříznivým klimatickým jevem, který může být přirovnán k přírodní pohromě, pokud příjemce podpory prokáže, že nebylo možné uzavřít pojištění, protože daný typ produkce jeho podniku nebyl v daném členském státě pojistitelný proti statisticky nejvýznamnějším klimatickým rizikům.
10.
Za účelem odpovědi na třetí předběžnou otázku položenou předkládajícím soudem je třeba podat výklad čl. 25 odst. 9 nařízení č. 702/2014.
11.
Podle ustálené judikatury platí, že pro výklad ustanovení unijního práva je třeba vzít v úvahu nejen jejich znění, ale i jejich kontext a cíle sledované právní úpravou, jejíž jsou součástí (
5
).
12.
Pokud jde především o znění čl. 25 odst. 9 nařízení č. 702/2014, uvedené v bodě 2 tohoto stanoviska, toto ustanovení stanoví, že se dotčené podpory sníží o 50 %, pokud příjemce neuzavřel pojištění s pojistnou ochranou, které musí splňovat dvě podmínky.
13.
Zaprvé toto pojištění s pojistnou ochranou se musí vztahovat alespoň na 50 % jejich průměrné roční produkce nebo příjmu; zadruhé toto pojištění s pojistnou ochranou se musí týkat statisticky nejvýznamnějších klimatických rizik v dotyčném členském státě nebo regionu, na nějž se pojištění vztahuje.
14.
Pokud jde o druhou podmínku, ze znění dotčeného ustanovení (ve většině jazykových verzí, jak je uvedeno v následujícím bodě 17 tohoto stanoviska) výslovně vyplývá, že se pojištění na nejvýznamnější klimatická rizika musí „vztahovat“. Z toho podle mého názoru a contrario vyplývá, že pokud se na tato nejvýznamnější klimatická rizika pojištění nevztahuje, nelze podmínku týkající se nutnosti uzavření pojištění uplatnit, a v důsledku toho nelze uplatnit ani snížení podpory. Dále se tato podmínka jeví jako rozumný požadavek: je totiž nelogické požadovat jako podmínku pro získání části odškodnění uzavření pojištění, které nelze uzavřít, protože není stanoveno krytí pojistného rizika.
15.
Doslovná analýza dotčeného ustanovení tedy podle všeho vede k jeho výkladu, podle kterého se snížení náhrady škody neuplatní, pokud je prokázáno, že nebylo možné uzavřít pojištění, jemuž podléhá neuplatnění tohoto snížení, jelikož na příjemce se nevztahuje pojistné krytí pro statisticky nejvýznamnější klimatická rizika.
16.
V tomto ohledu jsou ještě relevantní další dvě poznámky.
17.
Zaprvé, různé jazykové verze dotčeného ustanovení nejsou zcela shodné. Italská verze ustanovení, z níž jsem vyvodil výše uvedený výklad, je však potvrzena zněním několika dalších jazykových verzí, včetně anglické verze, která odkazuje na „risks […] for which insurance coverage is provided“, německá verze, která zmiňuje „risiken […] für die Versicherungsschutz gegeben ist“, a španělská verze, jejíž znění odkazuje na „riesgos […] para los que se proporciona cobertura de seguros“. Rovněž několik dalších jazykových verzí tohoto ustanovení hovoří ve stejném smyslu (
6
). Francouzská verze je v tomto bodě méně jasná, ale její znění není v rozporu s výkladem dotčeného ustanovení uvedeným v předchozím bodě 15 (
7
).
18.
Zadruhé tento výklad potvrzuje sdělení Komise o pokynech ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví a ve venkovských oblastech (
8
).
19.
Bod 363 pokynů z roku 2014, který se týká podpory na náhradu škody na zemědělské výrobě nebo na prostředcích zemědělské výroby a na prevenci škod, výslovně stanoví, že „[v]ýjimka z této podmínky je možná pouze v případě, že členský stát může přesvědčivě doložit, že v dotyčném členském státu nebo regionu přes veškeré přiměřené úsilí nebylo v době, kdy byla škoda způsobena, k dispozici přijatelné pojištění týkající se statisticky nejčastějších klimatických rizik“ (
9
).
20.
Z tohoto bodu uvedených pokynů tedy vyplývá, že jedinou možnou výjimkou z podmínky uzavření pojištění, aby se zabránilo snížení odškodnění o 50 %, je skutečnost, že ke dni, kdy škoda vznikla, nebylo k dispozici pojištění kryjící dotčená rizika, a to i přes vynaložení veškerého přiměřeného úsilí ze strany poškozeného k uzavření takového pojištění.
21.
I když takový dokument, jako jsou pokyny, zavazuje pouze Komisi (
10
), a není tedy nutně závazný pro Soudní dvůr ani vnitrostátní soudy při výkladu dotčeného ustanovení, představuje důležitý pramen výkladu. Tak je tomu zejména v případě, jako je projednávaný případ, v němž se vykládá nařízení vydané právě Komisí. Za těchto okolností představuje totiž takový dokument, jako jsou pokyny, výklad aktu provedený samotným orgánem, který jej přijal.
22.
Výklad čl. 25 odst. 9 nařízení č. 702/2014 uvedený v bodě 15 tohoto stanoviska se jeví jako potvrzený jak kontextuální, tak teleologickou analýzou.
23.
Z kontextuálního hlediska musí být toto ustanovení zasazeno do obecného kontextu společné zemědělské politiky (SZP), v níž se řízení rizik stalo zásadním prvkem s cílem zvýšit odolnost zemědělských podniků vůči rostoucím rizikům, zejména v souvislosti s častějšími katastrofickými jevy souvisejícími se změnou klimatu, a zároveň podpořit šíření postupů zvyšujících prevenci a přizpůsobení se rizikům. Tyto cíle byly považovány za zásadní jak v aktuálním programovém období 2023–2027, které předpokládá integrovaný systém řízení rizik (
11
), tak v předchozím období (2014–2022) (
12
). Přizpůsobení se změnám klimatu a zvýšení odolnosti podniků v tomto kontextu jsou navíc považovány za základní priority v rámci SZP, s ohledem na které je třeba zvážit řízení rizik (
13
).
24.
Nařízení č. 702/2014 a nové nařízení 2022/2472 spadají do tohoto rámce a představují provádění těchto programových cílů. V rámci těchto nařízení spadá podpora na náhradu škod způsobených nepříznivým klimatickým jevem, který může být přirovnán k přírodní pohromě, podle článku 25 nařízení č. 702/2014 do rámce „podpor na řízení rizik a řešení krizí“, a to spolu s podporou na náklady na prevenci a eradikaci chorob zvířat a škůdců rostlin a podporu na platby pojistného (
14
).
25.
V této souvislosti, z teleologického hlediska, jak zdůraznili zúčastnění, kteří předložili Soudnímu dvoru vyjádření (
15
), konkrétní cíl čl. 25 odst. 9 nařízení č. 702/2014 spočívá v tom, že má povzbudit zemědělské podnikatele, aby uzavírali pojištění proti klimatickým rizikům, která jsou příčinou většiny škod, za které lze získat náhradu škody, s cílem snížit finanční zátěž pro společnost v podobě zemědělských podpor poskytovaných jako náhrada za škody související s nepříznivými klimatickými jevy.
26.
Tento cíl dotčeného ustanovení vyplývá z bodu 54 odůvodnění nařízení č. 702/2014, z něhož lze vyvodit, že jelikož „[z]emědělská prvovýroba je vystavena zvláštním přírodním, klimatickým a [...] rizikům a krizím[,] [n]áležité řízení rizik a řešení krizí je klíčovým nástrojem pro udržitelné a konkurenceschopné odvětví zemědělství“. V této souvislosti by „[s]tátní podpora určená k náhradě ztrát způsobených nepříznivými klimatickými jevy, které mohou být přirovnány k přírodním pohromám, [...] měla být omezena na pomoc příjemcům, kteří čelí zvláštním obtížím, přestože vynaložili přiměřené úsilí, aby tato rizika minimalizovali“.
27.
Ve stejném smyslu pokyny Komise (
16
) zdůrazňují, že „příjemci [musí být] pobízeni k uzavírání pojistek, kdykoli je to možné, aby se ještě dále zkvalitnilo řízení rizik“.
28.
S ohledem na tento cíl je proto k tomu, aby snížení nebylo uplatněno, třeba, aby příjemci podpory vynaložili veškeré přiměřené úsilí k omezení rizik spojených se škodami způsobenými nepříznivými klimatickými jevy. Jak však vyplývá ze samotných pokynů Komise, jakmile je toto prokázáno, měla by být podniku, který nemůže být pojištěn proti těmto ztrátám, přiznána maximální intenzita podpory (
17
).
29.
Analýza účelu čl. 25 odst. 9 nařízení č. 702/2014 potvrzuje výklad, podle kterého se snížení náhrady škody neuplatní, pokud se prokáže, že nebylo možné uzavřít předmětné pojištění, protože neposkytovalo pojistné krytí pro statisticky nejvýznamnější klimatická rizika. Dodává však další podmínku, že musí být rovněž prokázáno, že příjemci podpory vynaložili veškeré přiměřené úsilí k uzavření takového pojištění, aby omezili rizika spojená se škodami způsobenými nepříznivými klimatickými jevy.
30.
Tomuto výkladu čl. 25 odst. 9 nařízení č. 702/2014 nebrání argumenty, které Komise uvedla ve svém vyjádření.
31.
Zaprvé, jak vyplývá z bodů 12 až 21 tohoto stanoviska, tento výklad je totiž v souladu s normativním zněním ustanovení, které sice neodkazuje, jak zdůrazňuje Komise, na důvody neexistence pojištění, avšak výslovně stanoví, že pojistné krytí se musí poskytovat.
32.
Zadruhé výklad čl. 25 odst. 9 nařízení č. 702/2014, který navrhuji, není v rozporu s ustálenou judikaturou Soudního dvora, podle níž je třeba ustanovení nařízení o blokové výjimce v oblasti státní podpory a podmínky v něm stanovené vykládat restriktivně (
18
). Tento výklad totiž nepřisuzuje normativnímu ustanovení a podmínkám, které stanoví, širší význam, než jaký vyplývá z jeho doslovného znění. Naopak, navrhovaný výklad v souladu se zněním samotného ustanovení vylučuje možný výklad, který by, jak je uvedeno v bodě 14 tohoto stanoviska, vedl k nepřiměřenému uplatnění podmínek, které stanoví.
33.
Zatřetí tento výklad není v rozporu s požadavkem, zdůrazněným Komisí, zajistit jednotný výklad dotčeného nařízení v jednotlivých členských státech. Zajišťuje totiž uplatňování tohoto ustanovení na základě objektivních kritérií (tj. prokázání nemožnosti a vynaložení veškerého přiměřeného úsilí ze strany příjemce), která jsou uplatňována stejným způsobem ve všech členských státech, i když se faktické situace (například možnost uzavřít nebo neuzavřít pojištění v konkrétním případě) mohou lišit.
34.
Začtvrté Komise ve svém vyjádření připomíná povinnost členského státu oznámit Komisi podporu, která je příznivější pro zemědělce, aby se zohlednila skutečnost, že nejsou schopni se pojistit proti statisticky významnějším klimatickým rizikům.
35.
V tomto ohledu uvádím, že Soudní dvůr uvedl, že nařízení č. 702/2014, které bylo přijato na základě čl. 108 odst. 4 SFEU, v článku 3 stanoví, že bez ohledu na obecnou oznamovací povinnost každého opatření směřujícího k zavedení nebo změně „nové podpory“ ve smyslu čl. 108 odst. 3 SFEU, která je jedním ze základních prvků systému kontroly státních podpor, se členský stát může dovolávat vynětí z této povinnosti podle tohoto nařízení, pokud opatření podpory, které přijal, nebo záměr podpory, které zamýšlí přijmout, splňují podmínky, které jsou v něm stanoveny (
19
).
36.
Proto by výklad článku 25 nařízení č. 702/2014, který by v případě neoznámení ze strany členského státu odepřel náhradu škody stanovenou v tomto článku příjemci, který splňuje podmínky pro poskytnutí podpory stanovené v tomto ustanovení, byl v rozporu se systematikou samotného nařízení.
37.
V tomto ohledu uvádím, že kromě toho podmínka týkající se uzavření pojištění stanovená v odstavci 9 tohoto článku není podmínkou pro poskytnutí podpory, ale týká se výše poskytnuté podpory.
38.
Z téhož hlediska by výklad tohoto ustanovení v tom smyslu, že v případě neoznámení členským státem by příjemce, který splňuje všechny podmínky vyžadované tímto ustanovením, nemohl obdržet celou podporu, i když je před soudem prokázáno, že pojištění pokrývající nejvýznamnější klimatická rizika nebylo pro tohoto příjemce v době vzniku škody objektivně dostupné, byl nejen v rozporu se zněním tohoto ustanovení, jak vyplývá z bodů 12 až 21 výše. Byl by rovněž v rozporu se systematikou nařízení č. 702/2014, protože by to znamenalo odepření plné náhrady škody příjemci, který splňuje podmínky stanovené v čl. 25 odst. 1 tohoto nařízení pro získání podpory. Takový výklad by rovněž překračoval cíle sledované tímto nařízením, uvedené v bodech 25 až 29 výše, a byl by v rozporu se zásadou proporcionality uvedenou v bodě 8 odůvodnění nařízení č. 702/2014.
39.
Z výše uvedených úvah vyplývá, že čl. 25 odst. 9 nařízení č. 702/2014 je podle mého názoru třeba vykládat v tom smyslu, že snížení náhrady o 50 % u podpory na náhradu škod způsobených nepříznivým klimatickým jevem, který může být přirovnán k přírodní pohromě, se neuplatní, pokud příjemce podpory prokáže, že i přes vynaložení veškerého přiměřeného úsilí k uzavření pojištění za účelem omezení rizik spojených se škodami způsobenými nepříznivými klimatickými jevy nebylo možné pojištění uzavřít, protože pro druh produkce jeho podniku nebylo k dispozici pojistné krytí statisticky nejvýznamnějších klimatických rizik.
40.
V projednávané věci žalobci tvrdí, že i když byla obecně v okamžiku, kdy došlo ke škodné události v Belgii, stanovena možnost získat pojištění nejvýznamnějších klimatických rizik, a sice krupobití, nebylo takové pojištění možné sjednat pro konkrétní druh produkce žalobců.
41.
Je na předkládajícím soudu, aby ověřil tyto skutkové okolnosti a určil, zda žalobci vynaložili veškeré přiměřené úsilí k uzavření pojištění za účelem omezení rizik spojených se škodami způsobenými nepříznivými klimatickými jevy a zda druh produkce žalobců nebyl ve skutečnosti v daném členském státě pojistitelný proti statisticky nejvýznamnějším klimatickým jevům.
III. Závěry
42.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na třetí předběžnou otázku položenou Cour d’appel de Mons (odvolací soud v Monsu, Belgie) následovně:
„Článek 25 odst. 9 nařízení Komise (EU) č. 702/2014 ze dne 25. června 2014, kterým se v souladu s články 107 a 108 Smlouvy o fungování Evropské unie prohlašují určité kategorie podpory v odvětvích zemědělství a lesnictví a ve venkovských oblastech za slučitelné s vnitřním trhem a kterým se zrušuje nařízení Komise (ES) č. 1857/2006, musí být vykládán v tom smyslu, že
snížení náhrady o 50 % u podpory na náhradu škod způsobených nepříznivým klimatickým jevem, který může být přirovnán k přírodní pohromě, se neuplatní, pokud příjemce podpory prokáže, že i přes vynaložení veškerého přiměřeného úsilí k uzavření pojištění za účelem omezení rizik spojených se škodami způsobenými nepříznivými klimatickými jevy nebylo možné pojištění uzavřít, protože pro druh produkce jeho podniku nebylo k dispozici pojistné krytí statisticky nejvýznamnějších klimatických rizik. Je na předkládajícím soudu, aby tyto skutkové okolnosti in concreto ověřil.“
(
1
) – Původní jazyk: italština.
(
i
) – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.
(
2
) – Nařízení Komise (EU) č. 702/2014 ze dne 25. června 2014, kterým se v souladu s články 107 a 108 Smlouvy o fungování Evropské unie prohlašují určité kategorie podpory v odvětvích zemědělství a lesnictví a ve venkovských oblastech za slučitelné s vnitřním trhem (Úř. věst. 2014, L 193, s. 1). Toto nařízení bylo použitelné do 31. prosince 2022 a od 1. ledna 2023 bylo nahrazeno nařízením Komise (EU) 2022/2472 ze dne 14. prosince 2022, kterým se v souladu s články 107 a 108 Smlouvy o fungování Evropské unie prohlašují určité kategorie podpory v odvětvích zemědělství a lesnictví a ve venkovských oblastech za slučitelné s vnitřním trhem (Úř. věst. 2022, L 327, s. 1).
(
3
) – Toto ustanovení je téměř doslovně převzato do čl. 25 odst. 10 nového nařízení 2022/2472 (s výhradou změny francouzského znění uvedené v poznámce pod čarou 7 níže). Z toho vyplývá, že pro účely projednávané věci se odpověď na předběžné otázky položené předkládajícím soudem nemění, a to bez ohledu na to, zda se na skutkové okolnosti projednávané věci použije dřívější nebo nové nařízení.
(
4
) – Článek 6 Arrêté du Gouvernement wallon considérant comme une calamité agricole la sécheresse d’août 2016 à juin 2017, délimitant l’étendue géographique de cette calamité et déterminant l’indemnisation des dommages (vyhláška valonské vlády, která považuje sucho v období od srpna 2016 do června 2017 za zemědělskou katastrofu, vymezila zeměpisný rozsah této katastrofy a stanovila náhradu škody).
(
5
) – Viz rozsudek ze dne 19. září 2024, Agrarmarkt Austria (C‑350/23, EU:C:2024:771, bod 57 a citovaná judikatura).
(
6
) – Kromě již zmíněných jazykových verzí se zdají být s italskou verzí v souladu také bulharská, chorvatská, maltská, slovenská, slovinská a finská verze. Zdá se, že česká, polská, portugalská a švédská verze odpovídají pozměněné francouzské verzi uvedené v následující poznámce pod čarou a jsou v souladu s navrhovaným výkladem.
(
7
) – Francouzská verze čl. 25 odst. 10 nařízení 2022/2472 byla ve své poslední větě změněna oproti znění čl. 25 odst. 9 nařízení č. 702/2014. Tato změna se v ostatních jazykových verzích neobjevuje. Zatímco znění ustanovení nařízení č. 702/2014 odkazovalo na „risques climatiques statistiquement les plus fréquents dans l’État membre ou la région concernés, couverte par une assurance“, nové znění odkazuje na „risques climatiques statistiquement les plus fréquents dans l’État membre ou la région concernés que couvre l’assurance“. Tato změna je v souladu s výkladem ustanovení, které navrhuji.
(
8
) – Sdělení Komise „Pokyny Evropské unie ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví a ve venkovských oblastech na období 2014 až 2020“ (Úř. věst. 2014, C 204, s. 1, dále jen „pokyny z roku 2014“); viz také sdělení Komise „Pokyny ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví a ve venkovských oblastech“ (Úř. věst. 2022, C 485, s. 1, dále jen „pokyny z roku 2022“).
(
9
) – Viz bod 363 pokynů z roku 2014. V tomto smyslu viz také bod 358 pokynů z roku 2022.
(
10
) – Viz rozsudek ze dne 8. března 2016, Řecko v. Komise (C‑431/14 P, EU:C:2016:145, body 69 a 70).
(
11
) – Viz Evropská komise, „Approved 28 CAP Strategic Plans (2023-2027) Summary overview for 27 Member States Facts and figures“, červen 2023, dostupný na: https://agriculture.ec.europa.eu/system/files/2023-06/approved-28-cap-strategic-plans-2023-27.pdf, zejména oddíl 4.2 „Better Market Orientation, Increased Competitiveness and Improved Position in the Value Chain“, s. 27, a oddíl „Risk Management“, s. 38.
(
12
) – Mimo jiné viz nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1305/2013 ze dne 17. prosince 2013 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1698/2005 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 487), zejména článek 36, nadepsaný „Řízení rizik“ a příloha VI.
(
13
) – V tomto ohledu viz body 29 a 30 odůvodnění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/2115 ze dne 2. prosince 2021, kterým se stanoví pravidla podpory pro strategické plány, jež mají být vypracovány členskými státy v rámci společné zemědělské politiky (strategické plány SZP) a financovány Evropským zemědělským záručním fondem (EZZF) a Evropským zemědělským fondem pro rozvoj venkova (EZFRV), a kterým se zrušují nařízení (EU) č. 1305/2013 a (EU) č. 1307/2013 (Úř. věst. 2021, L 435, s. 1).
(
14
) – Viz body 42 a 54 odůvodnění nařízení č. 702/2014. Viz rovněž bod 43 odůvodnění nařízení 2022/2472.
(
15
) – A sice Komise a Belgické království.
(
16
) – Viz bod 94 pokynů z roku 2014 (viz také bod 97 pokynů z roku 2022).
(
17
) – Body pokynů citované v předchozí poznámce pod čarou totiž stanoví, že „[p]okud jde o podporu určenou k náhradě škod způsobených nepříznivými klimatickými jevy, které je možno přirovnat k přírodním pohromám, podpora v maximální intenzitě podpory by měla být poskytnuta pouze podniku, jehož ztráta nemůže být hrazena z pojistky, aby se zamezilo riziku narušení hospodářské soutěže“.
(
18
) – Viz rozsudek ze dne 20. května 2021, Azienda Sanitaria Provinciale di Catania (C‑128/19, EU:C:2021:401, bod 42 a citovaná judikatura).
(
19
) – Viz rozsudek ze dne 20. května 2021, Azienda Sanitaria Provinciale di Catania (C‑128/19, EU:C:2021:401, bod 42), a obdobně rozsudek ze dne 5. března 2019, Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172, bod 59 a citovaná judikatura).