RJEŠENJE SUCA PRIVREMENE PRAVNE ZAŠTITE
22. studenoga 2018.(*)
„Žalba – Rješenje o privremenoj pravnoj zaštiti – Države potpore – Potpore koje su španjolska tijela dodijelila u korist određenih nogometnih klubova – Jamstvo koje je u okviru zajmova javno tijelo dalo u korist triju nogometnih klubova Autonomne zajednice Valencije – Odluka kojom se potpore proglašavaju nespojivima s unutarnjim tržištem – Nalog za povrat – Suspenzija primjene – Hitnost – Obrazloženje – Djelotvorna sudska zaštita”
U predmetu C‑315/18 P(R),
povodom žalbe na temelju članka 57. drugog stavka Statuta Suda Europske unije, podnesene 8. svibnja 2018.,
Valencia Club de Fútbol SAD, sa sjedištem u Valenciji (Španjolska), koji zastupaju J. R. García‑Gallardo Gil‑Fournier i A. Guerrero Righetto, abogados,
žalitelj,
a druge stranke postupka su:
Europska komisija, koju zastupaju B. Stromsky, G. Luengo i P. Němečková, u svojstvu agenata,
tuženik u prvostupanjskom postupku,
Kraljevina Španjolska,
intervenijent u prvostupanjskom postupku,
SUDAC PRIVREMENE PRAVNE ZAŠTITE
saslušavši nezavisnog odvjetnika G. Hogana,
donosi sljedeće
Rješenje
1        Svojom žalbom, Valencia Club de Fútbol SAD (u daljnjem tekstu: klub Valencia CF) zahtijeva ukidanje rješenja predsjednika Općeg suda Europske unije od 22. ožujka 2018., Valencia Club de Fútbol/Komisija (T‑732/16 R, neobjavljeno, u daljnjem tekstu: pobijano rješenje, EU:T:2018:171), kojim je taj sud odbio njegov zahtjev za suspenziju primjene Odluke Komisije (EU) 2017/365 od 4. srpnja 2016. o državnoj potpori SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP) koju je odobrila Španjolska u korist Valencia Club de Fútbol [SAD], Hércules Club de Fútbol [SAD] i Elche Club de Fútbol [SAD] (SL 2017., L 55, str. 12., u daljnjem tekstu: sporna odluka).
Okolnosti spora
2        Žalitelj, klub Valencia CF, profesionalni je nogometni klub koji je osnovan 1919. i sudjeluje u španjolskoj prvoj nogometnoj ligi.
3        U 2012. i 2013. Europska komisija je upozorena na postojanje navodnih državnih potpora koje je Generalitat Valenciana dodijelio u obliku jamstava za bankovne zajmove u korist triju nogometnih klubova Autonomne zajednice Valencije među kojima je i klub Valencia CF.
4        Komisija je 4. srpnja 2016. donijela spornu odluku. U članku 1. te odluke ona je utvrdila u biti da je Kraljevina Španjolska nezakonito dodijelila državne potpore nespojive s unutarnjim tržištem, među ostalim i zakladi Fundación Valencia Club de Fútbol (u daljnjem tekstu: zaklada Fundación Valencia), u iznosu od 19 193 000 eura, po osnovi državnog jamstva koje je Instituto Valenciano de Finanzas, financijska institucija u okviru Generalitat Valenciana, dodijelio za bankovni zajam odobren zakladi Fundación Valencia za upis dionica kluba Valencia CF, u kontekstu povećanja kapitala ovog potonjeg, s jedne strane, te u iznosu od 1 188 000 eura za isplatu zaostataka u otplati glavnice, kamata i troškova navedenog bankovnog zajma, s druge strane. U člancima 2. do 4. sporne odluke Komisija je naložila Kraljevini Španjolskoj da trenutačno i stvarno izvrši povrat predmetnih državnih potpora od kluba Valencia CF, uključujući kamate od datuma kad su potpore stavljene ovom potonjem na raspolaganje te da joj dostavi podatke o provedbi te odluke.
Postupak pred Općim sudom i pobijano rješenje
5        Žalitelj je tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 20. listopada 2016. pokrenuo postupak za, u bitnome, poništenje sporne odluke.
6        Zasebnim aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 28. listopada 2016. žalitelj je podnio zahtjev za privremenu pravnu zaštitu prije svega radi toga da se suspendira primjena članaka 3. i 4. sporne odluke u dijelu u kojem je Komisija naložila povrat spornih državnih potpora od njega, potom, podredno, da se suspenzija primjene uvjetuje podnošenjem jamstva u korist Instituto Valenciano de Finanzas, te, naposljetku, još podrednije, da se donese bilo kakva druga mjera za suspenziju i to pod uvjetima koje Opći sud smatra korisnim.
7        Dana 4. studenoga 2016. predsjednik Općeg suda postavio je žalitelju pitanja radi davanja pisanog odgovora, na koja je on odgovorio 7. studenoga 2016.
8        Rješenjem od 10. studenoga 2016. predsjednik Općeg suda privremeno je, u skladu s člankom 157. stavkom 2. Poslovnika Općeg suda, odobrio suspenziju primjene do donošenja rješenja kojim se završava postupak privremene pravne zaštite.
9        Zaklada Fundación Valencia zatražila je 5. prosinca 2016. intervenciju u postupak privremene pravne zaštite, i to u potporu žaliteljevu zahtjevu. Ovaj je zahtjev odbijen rješenjem predsjednika Općeg suda od 6. travnja 2017., Valencia Club de Fútbol/Komisija (T‑732/16 R, neobjavljeno, EU:T:2017:272).
10      Dana 11. prosinca 2017. predsjednik Općeg suda pozvao je žalitelja „da pruži aktualne podatke o svojem financijskom stanju potkrijepljene prikladnim pisanim dokazima, uključujući zadnji revidirani financijski izvještaj, kao i bilo koju drugu vrstu relevantnih podatka u vezi s promjenama koje su uslijedile nakon podnošenja zahtjeva za privremenu pravnu zaštitu”. Žalitelj je 21. prosinca 2017. postupio u skladu s tim zahtjevom. Dana 18. siječnja 2018. Komisija je zauzela stajalište o odgovorima koje je žalitelj pružio.
11      Dana 24. siječnja 2018. žalitelj je zatražio da mu se omogući podnošenje njegovih privremenih financijskih izvještaja koji obuhvaćaju razdoblje do 31. prosinca 2017. i da mu se omogući zauzimanje stajališta o dvama argumentima koja je Komisija istaknula u svojem stajalištu od 18. siječnja 2018. Taj je dokument uložen u spis i žalitelju je dopušteno da podnese svoje privremene financijske izvještaje, a što je on učinio 5. veljače 2018.
12      Dana 22. ožujka 2018. predsjednik Općeg suda je donio pobijano rješenje kojim je odbio zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.
13      U tu je svrhu predsjednik Općeg suda prije svega ispitao je li pretpostavka glede hitnosti ispunjena. U tom je pogledu on u točki 39. pobijanog rješenja osobito podsjetio na to da je prema ustaljenoj sudskoj praksi, u slučaju zahtjeva za suspenziju primjene akta Unije, određivanje zatražene privremene mjere opravdano samo ako akt o kojem se radi predstavlja odlučujući razlog teške i nepopravljive štete na koju se poziva. Dodao je u točki 41. navedenog rješenja da, kada je šteta na koju se poziva financijske naravi, zatražene privremene mjere su opravdane ako bi se pokazalo da bi se, u nedostatku tih mjera, stranka koja ih traži našla u situaciji koja bi dovela u opasnost njezinu financijsku održivost prije donošenja odluke kojom se okončava postupak o meritumu stvari ili u kojoj bi se znatno utjecalo na njezin tržišni udio u vezi s, posebno, njezinom veličinom i prihodom njezina poduzeća kao i eventualno s karakteristikama grupe kojoj pripada.
14      Iz točke 47. pobijanog rješenja proizlazi da je radi dokazivanja hitnosti zatražene suspenzije primjene žalitelj naveo da bi trenutačan povrat predmetnih iznosa ugrozio njegovu financijsku održivost te znatno i nepopravljivo izmijenio njegov položaj na tržištu nogometnih klubova.
15      Glede toga je predsjednik Općeg suda u točki 48. pobijanog rješenja utvrdio da šteta na koju se žalitelj pozivao jest novčane naravi.
16      Na kraju analize dokaza koje je žalitelj podnio, predsjednik Općeg suda je zaključio da se on ne nalazi u situaciji u kojoj bi njegova financijska održivost bila ugrožena niti da kod njega postoji rizik da će se njegovi tržišni udjeli znatno i nepopravljivo izmijeniti.
17      Predsjednik Općeg suda je stoga odbio žaliteljev zahtjev za privremenu pravnu zaštitu i ukinuo svoje rješenje od 10. studenoga 2016.
Postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka
18      Svojom žalbom žalitelj u biti od Suda zahtijeva da:
–        ukine pobijano rješenje;
–        naloži suspenziju primjene sporne odluke;
–        podredno, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje, i
–        naloži Komisiji snošenje troškova.
19      Zasebnim aktom, podnesenim tajništvu Općeg suda istog dana kao i žalba, žalitelj je podnio zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.
20      Zbog spriječenosti potpredsjednika i predsjednice prvog vijeća Suda, predsjednik drugog vijeća Suda određen je 4. lipnja 2018., na temelju članka 13. Poslovnika Suda, da obavlja dužnosti suca postupka privremene pravne zaštite.
21      Rješenjem predsjednika drugog vijeća Suda od 13. lipnja 2018., Valencia Club de Fútbol/Komisija (C‑315/18 P(R)–R, neobjavljeno, EU:C:2018:443), donesenim bez saslušanja drugih stranaka u postupku u skladu s člankom 160. stavkom 7. Poslovnika Suda, primjena sporne odluke suspendirana je, i to do donošenja rješenja do kojeg će doći najranije između onog kojim se završava postupak privremene pravne zaštite i onog kojim se odlučuje o ovoj žalbi.
22      U svojem odgovoru na žalbu podnesenom tajništvu Suda 18. lipnja 2018., Komisija zahtijeva da se:
–        žalba odbije i
–        žalitelju naloži snošenje troškova.
O žalbi
Dopuštenost
23      Komisija osporava dopuštenost žalbe koja se prema njezinu mišljenju zasniva samo na nesporazumima između stranaka glede ocjene činjenica koju je dao predsjednik Općeg suda.
24      Valja istaknuti da u svojoj žalbi žalitelj ističe u biti, s jedne strane, da predsjednik Općeg suda nije odgovorio na neke argumente koje je on iznio u prvom stupnju, te, s druge strane, da je odbio razmotriti dokaz koji je on ipak najavio i koji je trebao biti podnesen na kasniji datum. Time je predsjednik Općeg suda povrijedio načelo djelotvorne sudske zaštite.
25      U tom je pogledu dovoljno utvrditi, kao što proizlazi iz ustaljene sudske prakse Suda, da je cilj nadzora koji on obavlja u žalbenom postupku, među ostalim, provjeriti je li Opći sud u dovoljnoj mjeri odgovorio na sve argumente koje je žalitelj istaknuo (rješenje potpredsjednika Suda od 14. lipnja 2016., Chemtura Netherlands/EFSA, C‑134/16 P(R), neobjavljeno, EU:C:2016:442, t. 46.; vidjeti također u tom smislu presudu od 26. svibnja 2016., Rose Vision/Komisija, C‑224/15 P, EU:C:2016:358, t. 26. i navedenu sudsku praksu) te provjeriti jesu li bila poštivana opća pravna načela i postupovna pravila primjenjiva u vezi s teretom dokazivanja i izvođenjem dokaza (vidjeti u tom smislu presudu od 21. rujna 2006., Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied/Komisija, C‑105/04 P, EU:C:2006:592, t. 70. i navedenu sudsku praksu).
26      Iz toga proizlazi da je žalba dopuštena.
Meritum
27      U potporu svojoj žalbi žalitelj ističe dva žalbena razloga.
Prvi žalbeni razlog
28      U okviru svojeg prvog žalbenog razloga žalitelj predbacuje predsjedniku Općeg suda da je propustio ispitati kriterij hitnosti glede štete koja nije novčane ili financijske naravi, iako je u podnescima i dokumentima koje je podnio 24. siječnja i 5. veljače 2018. i koji su uloženi u spis Općeg suda, naveo drugu štetu, kao što je, za stoljetni nogometni klub, povreda njegova ugleda te druga šteta sportske naravi. Time je predsjednik Općeg suda djelomično analizirao hitnost povrijedivši tako načelo djelotvorne sudske zaštite.
29      Komisija osporava žaliteljevu argumentaciju.
30      Uvodno valja istaknuti da iako u svojoj žalbi žalitelj ističe povredu načela djelotvorne sudske zaštite, valja utvrditi da se argumentima koje iznosi u prilog ovom žalbenom razlogu nastoji u biti dokazati da je unatoč argumentima koji su u tom smislu izneseni u njegovim podnescima od 24. siječnja i 5. veljače 2018., predsjednik Općeg suda propustio zauzeti stajalište o kriteriju hitnosti glede štete koja nije novčane naravi.
31      U tom pogledu valja podsjetiti da žalbeni razlog koji se temelji na izostanku odgovora Općeg suda na argumente koji su izneseni u prvostupanjskom postupku, u biti znači isticanje povrede obveze obrazlaganja koja proizlazi iz članka 36. Statuta Suda Europske unije, koji se na Opći sud primjenjuje na temelju članka 53. prvog stavka istog statuta i članka 119. Poslovnika Općeg suda (rješenje potpredsjednika Suda od 14. lipnja 2016., Chemtura Netherlands/EFSA, C‑134/16 P(R), neobjavljeno, EU:C:2016:442, t. 46. i navedena sudska praksa).
32      Nakon što je u točki 34. pobijanog rješenja podsjetio, s jedne strane, da sudac privremene pravne zaštite može odrediti suspenziju primjene i druge privremene mjere ako se utvrdi da je njihovo određivanje na prvi pogled činjenično i pravno opravdano (fumus boni iuris) i da su hitne u tom smislu da ih je nužno odrediti i da proizvode učinke prije odluke o meritumu kako bi se izbjegla teška i nepopravljiva šteta interesima stranke koja ih traži, te da su, s druge strane, ove pretpostavke kumulativne, tako da zahtjeve za privremene mjere valja odbiti već i ako jedna od ovih pretpostavki nije ispunjena, predsjednik Općeg suda je ispitao prije svega je li pretpostavka glede hitnosti ispunjena.
33      On je naglasio u točki 47. pobijanog rješenja da je radi dokazivanja hitnosti zatražene suspenzije primjene, žalitelj naveo da bi trenutačan povrat predmetnih iznosa ugrozio njegovu financijsku održivost te znatno i nepopravljivo izmijenio njegov položaj na tržištu nogometnih klubova.
34      U tom je pogledu, na prvom mjestu, u točki 48. pobijanog rješenja istaknuo glede iznosa od 20 381 000 eura po osnovi glavnice i iznosa od 2 949 523,62 eura po osnovi kamata obračunatih do 5. studenoga 2016., koji su predmet naloga za povrat, da šteta na koju se žalitelj tako pozvao jest novčane naravi.
35      Na drugom mjestu, što se tiče pitanja je li žalitelj uspio dokazati da je šteta na koju se poziva bila teška i nepopravljiva, predsjednik Općeg suda je oslanjajući se na revidirane financijske izvještaje za financijsku godinu 2016./2017. zaključenu 30. lipnja 2017., a koje je žalitelj podnio, utvrdio u točki 50. pobijanog rješenja da iz navedenih financijskih izvještaja proizlazi, kao prvo, da je žalitelj odredio rezervaciju za iznose koji odgovaraju iznosu koji je predmet naloga za povrat, kao drugo, da je žalitelj u to vrijeme raspolagao dvjema kreditnim linijama svojeg većinskog dioničara koje su i dalje dostupne, od kojih prva iznosi 12 000 000 eura, a druga 42 000 000 eura, i, kao treće, da je većinski dioničar pristao u to vrijeme pružiti svoju financijsku potporu kako bi se žalitelju omogućio nastavak obavljanja njegovih djelatnosti. Predsjednik Općeg suda je dodao, kao četvrto, da žalitelj nije tvrdio da te kreditne linije više ne važe ili da je većinski dioničar odustao od svoje preuzete obveze pružanja financijske potpore koja je nužna da se zajamči nastavak obavljanja njegovih djelatnosti.
36      Na trećem mjestu, predsjednik Općeg suda je u točki 51. pobijanog rješenja istaknuo da je glede tih elemenata na žalitelju da utvrdi razloge zbog kojih se nalazi u situaciji u kojoj je njegova financijska održivost ugrožena ili zašto postoji rizik da će se njegovi tržišni udjeli trajno i nepopravljivo izmijeniti.
37      On je, međutim, naglasio na četvrtom mjestu, i to u točki 52. pobijanog rješenja, da je žalitelj propustio u argumentaciji o svojem financijskom stanju navesti dostupne kreditne linije u visini od 54 000 000 eura ili financijsku potporu koju je odobrio njegov većinski dioničar te nije objasnio razloge zbog kojih bi trebalo zaključiti da unatoč toj potpori postoji rizik za njegovu financijsku održivost.
38      Na petom mjestu, glede navodnog rizika da će se žaliteljevi tržišni udjeli znatno ili nepopravljivo promijeniti, predsjednik Općeg suda je u točkama 54. i 55. pobijanog rješenja naveo da se njegova argumentacija u bitnome temelji na pretpostavci da se iznosi navedeni u nalogu za povrat ne mogu podmiriti zbog njegova nestabilnog financijskog položaja, a da to ne dovede do vrlo ozbiljnih posljedica po njegovu sposobnost da zaključuje prelaske igrača i po njegov položaj na referentom tržištu nogometnih klubova. Međutim, žalitelj je propustio navesti kreditne linije i potporu svojeg većinskog dioničara koji su spomenuti u točki 37. ovog rješenja.
39      Kao što proizlazi iz prethodnih razmatranja, i uz iznimku žaliteljeva argumenta da nije u mogućnosti zaključivati prelaske igrača, na koji je predsjednik Općeg suda odgovorio u točki 55. pobijanog rješenja, čiji je sadržaj naveden u prethodnoj točki ovog rješenja, predsjednik Općeg suda nije, kao što to žalitelj navodi u svojoj žalbi, posebno zauzeo stajalište o mogućoj drugoj šteti koja nije novčane naravi i koja je istaknuta u njegovim podnescima od 24. siječnja i 5. veljače 2018.
40      Valja podsjetiti da iz ustaljene sudske prakse proizlazi da odluke Općeg suda moraju biti dostatno obrazložene kako bi Sud mogao obavljati svoj sudski nadzor. U tom je pogledu dostatno da je argumentacija jasna i razumljiva te da se, s druge strane, njome može obrazložiti zaključak koji želi potkrijepiti (vidjeti u tom smislu rješenje predsjednika Suda od 18. listopada 2002., Komisija/Technische Glaswerke Ilmenau, C‑232/02 P(R), EU:C:2002:601, t. 56., i rješenje potpredsjednika Suda od 19. prosinca 2013., Komisija/Njemačka, C‑426/13 P(R), EU:C:2013:848, t. 66.).
41      Osim toga, iz također ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da Općem sudu ona ne nalaže da pruži obrazloženje kojim bi se iscrpno i pojedinačno osvrnuo na sve tvrdnje koje su iznijele stranke u sporu i da obrazloženje Općeg suda, dakle, može biti implicitno, pod uvjetom da se njime omogućuje zainteresiranim osobama da saznaju razloge zbog kojih Opći sud nije prihvatio njihove argumente, a Sudu da raspolaže dostatnim elementima za izvršavanje svojeg nadzora (rješenje potpredsjednika Suda od 14. lipnja 2016., Chemtura Netherlands/EFSA, C‑134/16 P(R), neobjavljeno, EU:C:2016:442, t. 47. i navedena sudska praksa).
42      U ovom slučaju valja istaknuti da se cjelokupna šteta koju žalitelj navodi u svojim podnescima od 24. siječnja i 5. veljače 2018. zasniva, kao što je to Opći sud u biti naveo u točkama 54. i 55. pobijanog rješenja, na pretpostavci da bi on bio prisiljen zahtijevati pokretanje postupka preventivnog restrukturiranja radi plaćanja iznosa na koje se odnosi nalog za povrat ili barem da on ne bi bio u mogućnosti podmiriti svoje dugove naspram igrača i tehničara, regulatornih tijela ili pak klubova koji su članovi profesionalne nogometne lige.
43      Naime, u svojem podnesku od 24. siječnja 2018. žalitelj je prije svega istaknuo da bi zahtjev za pokretanje preventivnog postupka restrukturiranja „mogao dovesti do administrativnog prebacivanja u nižu ligu u nacionalnom natjecanju” ili prouzročiti gubitak članskog statusa putem izbacivanja sportskog subjekta što bi obvezalo klub koji nije ispunio svoje obveze da se uključi u „neprofesionalno” natjecanje. Dodao je da podnošenje takvog zahtjeva može spriječiti ishođenje licence Unije europskih nogometnih saveza (UEFA). Žalitelj je potom pojasnio da se glavne imovinske posljedice te situacije spram njega sastoje od gubitka prihoda ostvarenih od nacionalnih i međunarodnih natjecanja, „igrača A sastava” u zamjenu za nikakvu ili nisku protučinidbu za prelazak, prihoda ostvarenih od prava televizijskog prijenosa, prihoda od oglašavanja kao i prihoda od prodaje robe. Žalitelj je naposljetku naglasio da bi rizik nesudjelovanja u profesionalnim natjecanjima tijekom jedne ili čak dvije sezone imao za njega razoran učinak koji bi nanio nepopravljivu štetu ugledu kluba, što bi dovelo do masovnog odlaska „igrača A sastava” kao i do gubitaka od više milijuna eura u vidu redovitih prihoda kluba.
44      U svojem podnesku od 5. veljače 2018. žalitelj je osim toga tvrdio da se prema statutu profesionalne nogometne lige činjenica nepodmirenja svojih dugova prema igračima i tehničarima, regulatornim tijelima i klubovima članovima, smatra vrlo teškom povredom koja može dovesti do pokretanja stegovnog postupka i strogih sankcija kao što je prebacivanje u nižu ligu, gubitak članskog statusa ili gubitak licence. Stoga bi sama činjenica da se zahtijeva pokretanje preventivnog postupka restrukturiranja mogla spriječiti žalitelja da ispuni svoje kratkoročne financijske obveze i slijedom toga sudjeluje u profesionalnim natjecanjima u sljedećoj sezoni, što bi imalo razorne imovinske i gospodarske posljedice te bi nanijelo nepopravljivu štetu ugledu kluba.
45      No, žalitelj nije pred Općim sudom dokazao istinitost pretpostavke spomenute u točki 42. ovog rješenja. Naime, kao što je to u svojoj samostalnoj ocjeni činjenica, za koju se pred Sudom uopće nije tvrdilo da je netočna ili iskrivljena, predsjednik Općeg suda utvrdio u točkama 48. do 55. pobijanog rješenja, proizlazi da žalitelj, koji prema utvrđenjima predsjednika Općeg suda raspolaže dostupnim kreditnim linijama u visini od 54 000 000 eura i financijskom potporom koju je odobrio njegov većinski dioničar, nije objasnio razloge zbog kojih bi unatoč navedenim kreditnim linijama i navedenoj potpori trebalo zaključiti da postoji rizik za njegovu financijsku održivost.
46      Ako takav rizik ne postoji i ako mogući preventivni postupak restrukturiranja nije pokrenut, predsjednik Općeg suda nije povrijedio obvezu obrazlaganja kada je odbio zahtjev za privremenu pravnu zaštitu ne zauzevši posebno stajalište o žaliteljevim argumentima glede navodne štete koja nije novčane ili financijske naravi i koja bi proizašla iz pokretanja takvog postupka.
47      Iz toga proizlazi da prvi žalbeni razlog valja odbiti.
Drugi žalbeni razlog
48      U okviru drugog žalbenog razloga žalitelj ističe da je u odgovoru na pitanje koje je postavio predsjednik Općeg suda radi pribavljanja ažuriranih podataka o njegovu financijskom stanju, istome najavio da će revizorski ured vrlo skoro dovršiti izvješće o privremenim financijskim izvještajima na dan 31. prosinca 2017. On je glede toga u svojim podnescima od 21. prosinca 2017. te 24. siječnja i 5. veljače 2018. naglasio značaj podnošenja cjelovitih privremenih financijskih izvještaja i navedenog izvješća prije nego što predsjednik Općeg suda odluči o zahtjevu za privremenu pravnu zaštitu. No, poštovanje načela djelotvorne sudske zaštite zahtijevalo je da o zahtjevu za privremenu pravnu zaštitu predsjednik Općeg suda odluči tek nakon što mu ti dokumenti budu dostavljeni.
49      Komisija tvrdi da drugi žalbeni razlog nije osnovan.
50      Uvodno valja istaknuti da u je svojem podnesku od 21. prosinca 2017. žalitelj obavijestio predsjednika Općeg suda da će mu 7. veljače 2018. moći uputiti nacrt privremenih financijskih izvještaja na dan 31. prosinca 2017. i, u slučaju da predsjednik Općeg suda to smatra svrsishodnim, ograničenu analizu privremenih financijskih izvještaja kao i prilog privremenim izvještajima, i to nakon što 31. ožujka 2018. pribavi od revizorskog ureda izvješće spomenuto u točki 48. ovog rješenja.
51      U svojem podnesku od 24. siječnja 2018. žalitelj je također predložio podnošenje svojih privremenih financijskih izvještaja na dan 31. prosinca 2017. kako bi se, prema njegovu navodu, omogućilo predsjedniku Općeg suda da prije nego što donese svoje rješenje dobije cjelovit uvid u financijsko stanje koje je u najvećoj mogućoj mjeri ažurirano.
52      Budući da je predsjednik Općeg suda prihvatio ovaj prijedlog, žalitelj je 5. veljače 2018. podnio svoje privremene financijske izvještaje. U popratnom podnesku uz navedene izvještaje žalitelj je predsjedniku Općeg suda predložio da mu „s obzirom na njihov značaj” podnese cjelovite privremene financijske izvještaje kao i navedeno izvješće revizorskog ureda koje će biti dovršeno 31. ožujka 2018.
53      U tom je pogledu nesporno da predsjednik Općeg suda nije prihvatio taj prijedlog te je 22. ožujka 2018. donio pobijano rješenje.
54      Time predsjednik Općeg suda nije počinio pogrešku koja se tiče prava.
55      Valja, naime, podsjetiti da prema ustaljenoj sudskoj praksi, zahtjev za privremenu pravnu zaštitu treba sam po sebi omogućiti tuženiku da pripremi očitovanja i sucu postupka privremene pravne zaštite da odluči o tom zahtjevu, ovisno o slučaju, bez drugih informacija njemu u prilog, pri čemu ključni činjenični i pravni elementi na kojima se on temelji moraju proizlaziti iz samog teksta navedenog zahtjeva (rješenje potpredsjednika Suda od 6. rujna 2016., Inclusion Alliance for Europe/Komisija, C‑378/16 P‑R, neobjavljeno, EU:C:2016:668, t. 17. i navedena sudska praksa).
56      Uzimajući u obzir žurnost koja po svojoj naravi obilježava postupak privremene pravne zaštite, od stranke koja traži privremene mjere može se razumno zahtijevati da, osim u iznimnim slučajevima, iznese već u stadiju podnošenja svojeg zahtjeva sve dokaze koji idu njemu u prilog, kako bi sudac privremene pravne zaštite mogao na toj osnovi ocijeniti osnovanost navedenog zahtjeva (rješenje potpredsjednika Suda od 6. rujna 2016., Inclusion Alliance for Europe/Komisija, C‑378/16 P‑R, neobjavljeno, EU:C:2016:668, t. 18. i navedena sudska praksa).
57      Čak i pod pretpostavkom da dokaz može, kao u ovom slučaju, biti dostupan tek nakon podnošenja zahtjeva za privremenu pravnu zaštitu, iz sudske prakse proizlazi da samo predsjednik Općeg suda ocjenjuje moguću potrebu da se dopune informacije kojima raspolaže u predmetima o kojima odlučuje (vidjeti u tom smislu presudu od 28. lipnja 2005., Dansk Rørindustri i dr./Komisija, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P do C‑208/02 P i C‑213/02 P, EU:C:2005:408, t. 67., i rješenje potpredsjednika Suda od 17. svibnja 2018., Sjedinjene Američke Države/Apple Sales International i dr., C‑12/18 P(I), neobjavljeno, EU:C:2018:330, t. 22.).
58      U ovom je slučaju predsjednik Općeg suda u točki 36. pobijanog rješenja zaključio da uzimajući u obzir elemente spisa raspolaže svim potrebnim informacijama za odlučivanje o zahtjevu za privremenu pravnu zaštitu.
59      Pored toga, pitanje dokazne vrijednosti postupovnih dokumenata ulazi u njegovu samostalnu ocjenu činjenica koja ne podliježe nadzoru Suda u žalbenom postupku, osim u slučaju iskrivljavanja dokaza iznesenih pred Općim sudom ili kad je materijalna netočnost utvrđenja Općeg suda vidljiva iz dokumenata u spisu (presude od 16. srpnja 2009., Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland/Komisija, C‑385/07 P, EU:C:2009:456, t. 163., i od 19. ožujka 2015., Dole Food i Dole Fresh Fruit Europe/Komisija, C‑286/13 P, EU:C:2015:184, t. 58. i navedena sudska praksa).
60      Međutim, takva netočnost ili iskrivljavanje uopće nisu navedeni u ovoj žalbi. Naprotiv, u njoj je žalitelj naglasio da je revizorskim izvješćem o ograničenoj analizi cjelovitih privremenih financijskih izvještaja koje je sastavio revizorski ured i koje mu je konačno stavljeno na raspolaganje 23. ožujka 2018., samo „potvrđeno financijsko stanje kluba kao što to pokazuju privremeni financijski izvještaji kluba na dan 31. prosinca 2017.”.
61      Iz toga proizlazi da treba odbiti drugi žalbeni razlog kao i žalbu u cijelosti.
Troškovi
62      U skladu s člankom 138. stavkom 1. Poslovnika Suda, koji se na žalbeni postupak primjenjuje na temelju članka 184. stavka 1. tog poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
63      Budući da je Komisija podnijela zahtjev da se žalitelju naloži snošenje troškova te da on nije uspio sa svojim žalbenim razlozima, treba mu naložiti snošenje troškova nastalih u okviru ovog žalbenog postupka kao i postupka privremene pravne zaštite u predmetu C‑315/18 P(R)–R.
Slijedom navedenog, sudac privremene pravne zaštite rješava:
1.      Žalba se odbija.
2.      Društvu Valencia Club de Fútbol SAD nalaže se snošenje troškova ovog žalbenog postupka kao i postupka privremene pravne zaštite u predmetu C‑315/18 P(R)–R.
Potpisi
*      Jezik postupka: španjolski