62022CC0337
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE
TAMARE ĆAPETA
od 10. travnja 2025. (
1
)
Predmet C‑337/22 P
Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo
protiv
Nowhere Co. Ltd
„Žalba – Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Uredba (EZ) br. 207/2009 – Članak 8. stavak 4. – Ranija prava – Relativni razlog za odbijanje – Prijava za registraciju figurativnog žiga APE TEES – Povlačenje Ujedinjene Kraljevine iz Europske unije – Nestanak ranijeg prava nakon isteka prijelaznog razdoblja – Odbijanje prigovora isključivo na temelju datuma donošenja odluke”
I. Uvod
1.
Ovaj predmet odnosi se na žalbu protiv presude Općeg suda od 16. ožujka 2022., Nowhere/EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑281/21, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2022:139). U toj je presudi taj sud poništio odluku Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (u daljnjem tekstu: EUIPO) kojom se prigovor koji se temelji na ranijim pravima u Ujedinjenoj Kraljevini odbija „samo zbog tog razloga” (
2
) s obzirom na to da, nakon isteka prijelaznog razdoblja nakon povlačenja Ujedinjene Kraljevine iz Europske unije, takva prava više ne mogu biti osnova za podnošenje prigovora na registraciju žiga Europske unije, čak i ako se navedeni postupak pokrenuo dok je Ujedinjena Kraljevina još bila država članica Europske unije.
2.
EUIPO je protiv tog utvrđenja podnio žalbu. Ta agencija u jedinom žalbenom razlogu tvrdi da je Opći sud time pogrešno protumačio članak 8. stavak 4. Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 (
3
) (u daljnjem tekstu: Uredba o žigu iz 2009.). Ne slažem se s time.
II. Okolnosti spora
A.
Postupak povodom prigovora pred EUIPO‑om
3.
Okolnosti na kojima se temelji tužba iznesene su u točkama 1. do 15. pobijane presude. U svrhu ove analize valja podsjetiti na sljedeće.
4.
Junguo Ye podnio je 30. lipnja 2015. prijavu za registraciju sljedećeg figurativnog znaka kao žiga (u daljnjem tekstu: sporni žig):
5.
Društvo Nowhere Co. Ltd (u daljnjem tekstu: društvo Nowhere), odnosno tužitelj iz prvostupanjskog postupka, podnijelo je 8. ožujka 2016. u skladu s člankom 41. Uredbe o žigu iz 2009. prigovor na registraciju tog žiga, među ostalim, na temelju sljedećih triju ranijih, neregistriranih figurativnih žigova koji se koriste u trgovačkom prometu, među ostalim, u Ujedinjenoj Kraljevini:
6.
Odjel za prigovore i drugo žalbeno vijeće EUIPO‑a odbili su tužiteljev prigovor u studenom 2017. odnosno listopadu 2018.
7.
Nakon što se pred Općim sudom tražilo poništenje odluke drugog žalbenog vijeća iz listopada 2018., to je vijeće 17. srpnja 2019. opozvalo tu odluku. Zbog toga je Opći sud odlučio da se postupak po tužbi obustavlja (
4
).
8.
Prijelazno razdoblje utvrđeno u članku 126. Sporazuma o povlačenju (
5
) završilo je 31. prosinca 2020. u ponoć.
9.
Odlukom od 10. veljače 2021. drugo žalbeno vijeće odbilo je žalbu društva Nowhere. U relevantnom dijelu sporne odluke objašnjava se:
„24.
Nakon povlačenja Ujedinjene Kraljevine iz [Europske unije] i isteka Sporazuma o povlačenju 31. prosinca 2020., prava koja mogu postojati u Ujedinjenoj Kraljevini ne čine pravnu osnovu u skladu s člankom 8. stavkom 2. [Uredbe o žigu iz 2009.] za potrebe postupaka koji se temelje na relativnim razlozima, kao što su članak 8. stavak 1. točka (b), članak 8. stavak 4. i članak 8. stavak 5. [Uredbe o žigu iz 2009.].
25.
Iz toga slijedi da se na međunarodnu registraciju br. 996157, u kojoj je naznačena Ujedinjena Kraljevina, i međunarodnu registraciju br. 871962, u kojoj je naznačena Ujedinjena Kraljevina, ne može pozvati na temelju članka 8. stavka 1. točke (b) i članka 8. stavka 5. [Uredbe o žigu iz 2009.].
26.
Podnositelj prigovora ne može se pozvati na zavaravajuće označivanje u skladu s engleskim pravom na temelju članka 8. stavka 4. [Uredbe o žigu iz 2009.].
27.
Kad je riječ o tim navedenim ranijim pravima, prigovor se i dalje ne može prihvatiti samo zbog tog razloga.”
B.
Postupak pred Općim sudom
10.
Tužbom podnesenom 21. svibnja 2021. društvo Nowhere pokrenulo je postupak pred Općim sudom na temelju članka 263. UFEU‑a.
11.
Opći sud pobijanom je presudom poništio spornu odluku. Prihvatio je prvi dio jedinog tužbenog razloga za poništenje, koji se temeljio na povredi članka 8. stavka 4. Uredbe o žigu iz 2009., i odbio drugi dio kojim se tražilo donošenje odluke o izmjeni sporne odluke (
6
).
C.
Postupak pred Sudom
12.
Sud je rješenjem od 16. studenoga 2022. proglasio žalbu dopuštenom. Smatrao je da EUIPO‑ov zahtjev u tom smislu u dovoljnoj mjeri dokazuje da se u žalbi javlja pitanje koje je važno za jedinstvo, dosljednost i razvoj prava Unije (
7
).
13.
Odlukom predsjednika Suda od 21. ožujka 2023. Saveznoj Republici Njemačkoj dopuštena je intervencija u potporu EUIPO‑u.
14.
Rješenjem predsjednika Suda od 27. travnja 2023. International Trademark Associationu (INTA) dopuštena je intervencija u potporu EUIPO‑u (
8
).
15.
EUIPO je u žalbi od 23. svibnja 2022. zahtijevao od Suda da ukine pobijanu presudu, odbije tužbu iz prvostupanjskog postupka te naloži društvu Nowhere snošenje troškova.
16.
U odgovoru na tužbu podnesenom 21. siječnja 2023. društvo Nowhere od Suda je zahtijevalo da odbije žalbu i EUIPO‑u naloži snošenje troškova postupaka.
17.
Sud je mjerom izvođenja dokaza od 2. srpnja 2024. zatražio od stranaka da zauzmu stajalište o učincima presude od 20. lipnja 2024., EUIPO/Indo European Foods (C‑801/21 P, EU:C:2024:528). U svojim su odgovorima društvo Nowhere i EUIPO u biti smatrali da se ta presuda ne odnosi na materijalno pitanje o kojem je riječ u ovoj žalbi, nego isključivo na pitanje pravnog interesa.
III. Analiza
A.
Tumačenje pobijane presude
18.
Pobijanu presudu treba tumačiti s obzirom na vremenski tijek ovog predmeta.
19.
Podsjećam na to da je J. Ye podnio prijavu za registraciju spornog žiga 30. lipnja 2015. Ubrzo nakon toga društvo Nowhere podnijelo je svoj prigovor na temelju članka 8. stavka 4. Uredbe o žigu iz 2009., odnosno postojanja ranijeg prava koje dovodi do sukoba sa žigom za koji je podnesena prijava za registraciju. Društvo Nowhere tim je prigovorom tvrdilo da je nositelj neregistriranog žiga koji se rabi u trgovačkom prometu i čija važnost nije samo lokalnog karaktera u Ujedinjenoj Kraljevini.
20.
Prigovor na registraciju dovodi do odgode registracije žiga dok EUIPO ne riješi taj prigovor.
21.
Međutim, kad EUIPO konačno riješi prigovor (
9
), žig se registrira retroaktivno od datuma podnošenja prijave (
10
).
22.
Kad je EUIPO 10. veljače 2021. konačno odbio prigovor društva Nowhere u spornoj odluci, prošlo je gotovo sedam godina od datuma prijave za registraciju (
11
).
23.
Sporni žig u ovom predmetu stoga je registriran retroaktivno od 30. lipnja 2015., datuma na koji je prvotno podnesena prijava za njegovu registraciju (
12
).
24.
EUIPO je u odluci od 10. veljače 2021. smatrao da u razdoblju od 30. lipnja 2015. do 31. prosinca 2020. nije moglo doći do sukoba jer su od isteka prijelaznog razdoblja (odnosno od ponoći 31. prosinca 2020.) nadalje sva ranija prava u Ujedinjenoj Kraljevini prestala biti prava zaštićena u Uniji na kojima se može temeljiti prigovor u postupcima koji se odnose na žig Europske unije.
25.
Opći sud odbio je tu logiku u pobijanoj presudi. Taj je sud u biti naveo sljedeće obrazloženje.
26.
Kao prvo, objasnio je da postojanje relativnog razloga za odbijanje „treba ocijeniti u trenutku podnošenja prijave za registraciju žiga Europske unije protiv kojeg je podnesen prigovor” (
13
).
27.
Kao drugo, taj je sud utvrdio da u načelu nije relevantna činjenica da su ta ranija prava u Ujedinjenoj Kraljevini mogla izgubiti svoj status žiga registriranog u državi članici nakon datuma podnošenja prijave za registraciju žiga Europske unije. Relevantno je bilo to da je prijava za registraciju žiga bila podnesena prije isteka prijelaznog razdoblja, tako da su ranija prava u Ujedinjenoj Kraljevini mogla činiti osnovu za prigovor (
14
). Zbog toga je žalbeno vijeće trebalo uzeti u obzir ta ranija prava prilikom ocjenjivanja te to nije smjelo odbiti učiniti „samo zato što je prijelazno razdoblje isteklo u trenutku donošenja pobijane odluke” (
15
).
28.
Kao treće, Opći sud smatrao je da bi, s obzirom na to da takva registracija žiga Europske unije vrijedi od datuma podnošenja prijave, a ne tek od datuma konačnog odbijanja eventualnog prigovora, „sukob […] mogao postojati u razdoblju između datuma podnošenja prijave žiga Europske unije i isteka prijelaznog razdoblja” (
16
). U ovom bi se predmetu to odnosilo na razdoblje od 30. lipnja 2015. do 31. prosinca 2020., odnosno razdoblje koje u prethodnom grafičkom prikazu nazivam „razdobljem potencijalnog sukoba”.
29.
S obzirom na to preklapanje, taj je sud objasnio da je „teško […] razumjeti zašto bi tužitelju trebalo uskratiti zaštitu njegovih ranijih neregistriranih žigova koji se upotrebljavaju u trgovačkom prometu u Ujedinjenoj Kraljevini tijekom tog razdoblja, osobito u pogledu moguće uporabe žiga za koji je podnesena prijava za registraciju za koju se smatra da je u suprotnosti s prvonavedenima. Slijedom toga, valja također priznati da tužitelj ima legitiman interes za uspjeh svojeg prigovora kad je riječ o tom razdoblju” (
17
).
30.
Smatram da Opći sud nije pogriješio u tom rasuđivanju.
31.
Moguće je, iako EUIPO nije odlučivao o tom pitanju, da je društvo Nowhere u vrijeme podnošenja prijave žiga Europske unije bilo nositelj ranijih prava u Ujedinjenoj Kraljevini.
32.
Budući da se takva prava smatraju predmetima vlasništva te su stoga dio sustava nenarušenog tržišnog natjecanja (
18
), ishođenjem zaštite u okviru sustava žigova Europske unije njihovim se nositeljima dodjeljuju određena isključiva prava (
19
).
33.
Jedno od tih prava je monopolizacija tog znaka u pogledu određenih proizvoda i usluga (
20
).
34.
Člankom 8. Uredbe o žigu iz 2009. nositelju žiga Europske unije dodjeljuje se, na temelju relativnih razloga za odbijanje, pravo na zaštitu tog žiga od žigova za koje je podnesena prijava, u okviru postupka povodom prigovora (
21
).
35.
U ovom je predmetu, s obzirom na moguće postojanje ranijeg prava, postojala i mogućnost supostojanja, a stoga i sukoba između postojećeg prava (čiji je nositelj bilo društvo Nowhere) i žiga za koji je podnesena prijava (za koji je prijavu podnio J. Ye) da je registracija bila odobrena 30. lipnja 2015.
36.
Kao što je to utvrdio Opći sud, a EUIPO to ne osporava, ta mogućnost supostojanja i sukoba postojala je sve do isteka prijelaznog razdoblja, odnosno do 31. prosinca 2020. (
22
).
37.
Naime, kao što to objašnjava sam EUIPO, ranija prava društva Nowhere u Ujedinjenoj Kraljevini tek su od tog datuma prestala proizvoditi učinke u Europskoj uniji (
23
).
38.
Činjenica da, u trenutku u kojem je EUIPO odbio prigovor spornom odlukom, ranija prava društva Nowhere u Ujedinjenoj Kraljevini više nisu mogla ispunjavati svoju temeljnu funkciju (
24
), odnosno funkciju razlikovanja proizvodâ tog društva od proizvodâ drugog podrijetla, nije relevantna za razdoblje prije 31. prosinca 2020. (
25
).
39.
Neovisno o nestanku tih ranijih prava u Ujedinjenoj Kraljevini u razdoblju prije 31. prosinca 2020., u slučaju registracije, ipak bi mogao postojati sukob tijekom znatnog razdoblja s obzirom na neriješenu mogućnost supostojanja dvaju zaštićenih znakova u Europskoj uniji.
40.
To pitanje potencijalnog sukoba uopće nije teoretsko. Naime, kao što sam to objasnila i kao što je to Opći sud pravilno naveo (
26
), registracija žiga Europske unije vrijedi od datuma podnošenja prijave.
41.
Međutim, moguće je da je žig društva Nowhere u to vrijeme još postojao te je stoga mogao biti u sukobu sa spornim žigom.
42.
Prema tome, iako se člankom 8. stavkom 4. Uredbe o žigu iz 2009. zahtijeva da se procjena potencijalnog sukoba provede na datum na koji EUIPO provjerava jesu li ispunjeni svi uvjeti za prigovor (
27
), a u ovom predmetu to je bio 10. veljače 2021., to ne znači da EUIPO smije zanemariti činjenicu da je prije tog datuma, ali između podnošenja prijave za registraciju žiga Europske unije i datuma na koji je EUIPO odbio prigovor na registraciju, mogao postojati sukob koji bi onemogućio registraciju navedenog žiga da je EUIPO svoju odluku donio u tom trenutku (
28
).
43.
Zbog prethodno navedenih razloga Opći sud pravilno je zaključio da EUIPO nije mogao samo odbiti prigovor, za koji su uvjeti možda bili ispunjeni tijekom razdoblja duljeg od pet godina, isključivo zbog toga što u trenutku donošenja njegove konačne odluke o tom prigovoru više nisu postojala prava o kojima je riječ.
44.
Taj bi pristup doveo do oduzimanja zaštite zaštićenom znaku tijekom razdoblja u kojem je taj znak mogao ispunjavati svoju temeljnu funkciju razlikovanja nositeljevih proizvoda ili usluga od proizvoda ili usluga drugog podrijetla, iako je taj znak kasnije izgubio tu funkciju.
45.
Suprotno tomu, kad bi se argument doveo do krajnosti, to bi značilo da bi sukob između dvaju znakova mogao postojati tijekom cijelog razdoblja između podnošenja prijave za registraciju žiga Europske unije i EUIPO‑ove konačne odluke a da pritom ipak ne dovede do uspješnog prigovora ako bi dan prije donošenja te odluke raniji znak nestao. Tu mi je logiku teško uskladiti s pravima monopolizacije koja se dodjeljuju na temelju Uredbe o žigu iz 2009.
46.
To ne znači da EUIPO nije mogao automatski odbiti taj prigovor za razdoblje nakon isteka prijelaznog razdoblja, odnosno od 1. siječnja 2021. nadalje.
47.
Kao što sam to nastojala naglasiti u grafičkom prikazu na početku ovog dijela, za to razdoblje nije mogao nastati sukob zbog načela teritorijalnosti, čak i da je EUIPO utvrdio da su sporni žig i žig društva Nowhere u prošlosti bili u sukobu.
48.
Stoga, s obzirom na to da nije ispitao razdoblje prije 31. prosinca 2020., EUIPO je mogao donijeti odluku o statusu prigovora samo za razdoblje od 1. siječnja 2021. nadalje. Konkretno, žig J. Yea mogao se registrirati od tog trenutka nadalje, pri čemu EUIPO nije morao uzeti u obzir razdoblje prije tog datuma.
49.
Međutim, s obzirom na članke 51. i 52. Uredbe o žigu iz 2017., ne čini se mogućim „izmijeniti” trenutak u kojem se provodi registracija žiga ako EUIPO odbije prigovor.
50.
Prema tome, iz tih odredbi proizlazi da EUIPO zapravo mora prihvatiti prigovor i odbiti registraciju žiga za koji je podnesena prijava ako utvrdi da je tijekom razdoblja supostojanja dvaju zaštićenih znakova nastao sukob. U ovom predmetu to znači da je EUIPO trebao odbiti registraciju žiga J. Yea da je utvrdio da je taj žig u razdoblju od 30. lipnja 2015. do 31. prosinca 2020. bio u sukobu s ranijim pravom društva Nowhere.
51.
Kao što je to Opći sud objasnio u točki 43. pobijane presude, u takvom je slučaju „druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem mogla […] podnijeti novu prijavu za registraciju žiga za koji je podnesena prijava nakon isteka prijelaznog razdoblja, koja ni u kojem slučaju ne bi bila u suprotnosti s ranijim neregistriranim žigovima ako bi se upotrebljavali u trgovačkom prometu u Ujedinjenoj Kraljevini”.
52.
Iz toga slijedi da je EUIPO mogao odbiti prigovor društva Nowhere i registrirati žig J. Yea od 30. lipnja 2015., odnosno datuma na koji je podnio svoju prijavu za registraciju žiga Europske unije, samo ako je ta agencija utvrdila da prije 31. prosinca 2020. nije postojala mogućnost sukoba.
B.
Žalba
53.
Materijalni dio EUIPO‑ove žalbe temelji se samo na jednom žalbenom razlogu koji se odnosi na povredu članka 8. stavka 4. Uredbe o žigu iz 2009.
54.
Konkretnije, EUIPO tvrdi da je Opći sud u točkama 25. do 31. i 33. do 46. pobijane presude tumačio tu odredbu na način da se njome od EUIPO‑a traži da uzme u obzir postojanje relativnog razloga za odbijanje isključivo na datum podnošenja prijave za registraciju žiga Europske unije. Taj je sud time je navodno pomiješao datume na temelju kojih se određuje primjenjivo materijalno pravo s onima na kojima se temelji postojanje relativnog razloga za odbijanje. Nadalje, kad bi taj sud od EUIPO‑a tražio da uzme u obzir moguće razdoblje supostojanja u konkretnom prigovoru o kojem je riječ, time bi zanemario posljedice koje proizlaze iz povlačenja Ujedinjene Kraljevine iz Europske unije i isteka prijelaznog razdoblja, što je protivno načelu teritorijalnosti.
55.
Društvo Nowhere u biti se ne slaže s tim argumentima.
56.
Smatram da EUIPO suštinski pogrešno tumači pobijanu presudu.
57.
Kao prvo, Opći sud ni u jednoj od točaka koje navodi EUIPO ne tumači članak 8. stavak 4. Uredbe o žigu iz 2009. na način da se njime zahtijeva da se uzme u obzir isključivo datum podnošenja. Na temelju tih točaka isto tako ne mogu utvrditi „novo opće pravilo pravne prirode”, kao što to tvrdi EUIPO, prema kojem događaje nakon datuma podnošenja prijave ne bi trebalo smatrati relevantnima za ishod prigovora.
58.
Naime, Opći sud u točkama 28. i 29. pobijane presude samo objašnjava da primjenjivo materijalno pravo kojim se uređuje relativni razlog za odbijanje i postojanje žiga u sukobu u načelu treba ocjenjivati od datuma podnošenja prijave. Međutim, Opći sud tom je izjavom samo utvrdio koje pravo treba primijeniti na konkretne činjenične okolnosti o kojima je riječ (
29
) i kako odrediti koji od suprotstavljenih žigova ima prednost (
30
).
59.
Prema tome, Opći sud isto tako nije počinio pogrešku u točkama 30. i 31. pobijane presude time što je izveo potrebne zaključke iz tih parametara kako bi utvrdio da u načelu nije relevantno to što je sporna odluka donesena nakon isteka prijelaznog razdoblja ako su se ranija prava u Ujedinjenoj Kraljevini na koja se poziva u prigovoru prije tog trenutka doista upotrebljavala u trgovačkom prometu u Ujedinjenoj Kraljevini.
60.
Nadalje, suprotno onomu što tvrdi EUIPO, u točkama 32. do 42. i 46. pobijane presude ne utvrđuje se tumačenje članka 8. stavka 4. Uredbe o žigu iz 2009. kojim se od te agencije zahtijeva da uzme u obzir isključivo datum podnošenja prigovora na prijavu za registraciju žiga Europske unije. Umjesto toga, Opći sud u tim je točkama samo odbio EUIPO‑ove argumente prema kojima tekst, kontekst i svrha članka 8. stavka 4. Uredbe o žigu iz 2009. zapravo omogućuju EUIPO‑u da utječe na ishod inače valjanog prigovora na način da svoju konačnu odluku o navedenom prigovoru donese u trenutku u kojem ranije pravo na koje se poziva više ne može spriječiti registraciju žiga za koji je podnesena prijava. Kao što sam to objasnila u dijelu III.A ovog mišljenja, s obzirom na posljedice koje bi imalo EUIPO‑ovo tumačenje, tumačenje članka 8. stavka 4. te uredbe koje je utvrdio Opći sud bilo je u potpunosti opravdano.
61.
Kao drugo, kad je riječ o navodnoj povredi načela teritorijalnosti, valja navesti da je Opći sud u točkama 25. do 27. pobijane presude samo objasnio da Sporazum o povlačenju ne sadržava nikakve aranžmane kojima bi se uređivao ishod prigovora koji je podnesen prije isteka prijelaznog razdoblja, ali o kojem se odlučuje nakon tog isteka (
31
). Ta se napomena sama po sebi ne protivi načelu teritorijalnosti.
62.
Nadalje, time što je priznao da se prigovor zakonito može temeljiti na ranijim pravima u Ujedinjenoj Kraljevini u trenutku prije isteka prijelaznog razdoblja, Opći sud nije, jer bi to doista bilo pogrešno, tumačio članak 8. stavak 4. Uredbe o žigu iz 2009. na način da se njime omogućuje uzimanje u obzir prava izvan područja Europske unije protivno načelu teritorijalnosti.
63.
Taj sud zapravo je u točkama 31. i 42. pobijane presude samo naveo da, s obzirom na svrhu postupka povodom prigovora, EUIPO ne može – od početka i bez procjene merituma – samo zbog datuma na koji je donesena sporna odluka, odbiti tvrdnju društva Nowhere da su njegova ranija prava bila u sukobu sa žigom J. Yea u razdoblju od 30. lipnja 2015. do 31. prosinca 2020. i stoga sprečavala registraciju tog žiga.
64.
Stoga predlažem Sudu da EUIPO‑ov jedini žalbeni razlog odbije kao neosnovan.
IV. Troškovi
65.
U skladu s člankom 138. stavkom 1. Poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da predlažem da se EUIPO‑ova žalba odbije kao neosnovana, smatram da mu treba naložiti snošenje vlastitih troškova i troškova društva Nowhere u prvostupanjskom i žalbenom postupku.
66.
U skladu s člankom 140. stavcima 1. i 3. Poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, njemačka vlada i INTA trebaju snositi vlastite troškove.
V. Zaključak
67.
S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da:
1.
odbije žalbu kao neosnovanu;
2.
potvrdi presudu od 16. ožujka 2022., Nowhere/EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑281/21, EU:T:2022:139);
3.
naloži Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo snošenje vlastitih troškova i troškova društva Nowhere Co. Ltd u prvostupanjskom i žalbenom postupku; i
4.
naloži njemačkoj vladi i International Trademark Associationu snošenje vlastitih troškova.
(
1
)	Izvorni jezik: engleski
(
2
)	Vidjeti u tom smislu odluku drugog žalbenog vijeća EUIPO‑a od 10. veljače 2021., (predmet R 2474/2017‑2) (u daljnjem tekstu: sporna odluka), t. 27.
(
3
)	Uredba od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (SL 2009., L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.)
(
4
)	Vidjeti rješenje od 18. prosinca 2019., Nowhere/EUIPO – Junguo Ye (APE TEES) (T‑12/19, neobjavljeno, EU:T:2019:907, izreka).
(
5
)	Sporazum o povlačenju Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske iz Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju (SL 2019., C 384I, str. 1.) (u daljnjem tekstu: Sporazum o povlačenju)
(
6
)	Pobijana presuda, t. 47. do 49.
(
7
)	Rješenje od 16. studenoga 2022., EUIPO/Nowhere (C‑337/22 P, EU:C:2022:908)
(
8
)	Rješenje predsjednika Suda od 27. travnja 2023., EUIPO/Nowhere (C‑337/22 P, EU:C:2023:409)
(
9
)	Vidjeti članak 51. stavak 1. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (SL 2017., L 154, str. 1.) (u daljnjem tekstu: Uredba o žigu iz 2017.), u kojem se određuje da se žig registrira nakon rješavanja prigovora. Naime, s obzirom na datum sporne odluke, postupovni elementi ovog spisa uređuju se Uredbom o žigu iz 2017.; vidjeti ex multis presudu od 8. studenoga 2016., BSH/EUIPO (C‑43/15 P, EU:C:2016:837, t. 2.).
(
10
)	U skladu s člankom 52. Uredbe o žigu iz 2017. „[ž]igovi EU‑a registriraju se za razdoblje od deset godina od datuma podnošenja prijave. Registraciju je moguće produljiti […] za daljnja razdoblja od deset godina”.
(
11
)	U tom pogledu napominjem da je Opći sud u točki 27. pobijane presude izričito naglasio da EUIPO‑ov upravni spis „ne sadržava nijedan dokument iz razdoblja od gotovo 18 mjeseci koje je proteklo između obavijesti o odluci o opozivu strankama postupka pred žalbenim vijećem 22. kolovoza 2019. i donošenja pobijane odluke 10. veljače 2021.”.
(
12
)	Vidjeti u tom smislu točke 41. i 42. pobijane presude.
(
13
)	Vidjeti pobijanu presudu, t. 28.
(
14
)	Vidjeti u tom smislu pobijanu presudu, t. 29. i 31.
(
15
)	Vidjeti pobijanu presudu, t. 31.
(
16
)	Vidjeti pobijanu presudu, t. 42.
(
17
)	Vidjeti pobijanu presudu, t. 42.
(
18
)	Vidjeti primjerice presudu od 17. listopada 1990., HAG GF (C‑10/89, EU:C:1990:359, t. 13.) (u kojoj se objašnjava da je „pravo žiga […] ključan element u sustavu nenarušenog tržišnog natjecanja koji se Ugovorom nastoji uspostaviti i održati. U takvom sustavu poduzetnici se moraju moći vezati uz svoje korisnike kvalitetom svojih proizvoda i usluga, što je moguće samo zahvaljujući postojanju prepoznatljivih znakova koji omogućuju identifikaciju tih proizvoda i usluga. Kako bi žig mogao igrati tu ulogu on mora biti jamstvo da su svi proizvodi koji su njime označeni proizvedeni pod kontrolom jednog poduzetnika kojemu se može pripisati odgovornost za njihovu kvalitetu.”).
(
19
)	Vidjeti uvodne izjave 9. i 11. Uredbe o žigu iz 2009.
(
20
)	Vidjeti članak 9. stavak 1. Uredbe o žigu iz 2009. i, ex multis u tom smislu, presude od 6. svibnja 2003., Libertel (C‑104/01, EU:C:2003:244, t. 49.) (o pojmu „monopolizacije” nastalog prava) i od 25. srpnja 2018., Mitsubishi Shoji Kaisha i Mitsubishi Caterpillar Forklift Europe (C‑129/17, EU:C:2018:594, t. 33.) (u kojoj se objašnjava da registracija žiga Europske unije „daju nositelju […] žiga […] pravo da […] zabrani trećim stranama da bez njegova odobrenja u trgovačkom prometu rabe znak istovjetan žigu u odnosu na proizvode ili usluge istovjetne onima za koje je taj žig registriran odnosno da rabe znak za koji – zbog njegove istovjetnosti ili sličnosti žigu i zbog istovjetnosti ili sličnosti proizvoda odnosno usluga obuhvaćenih žigom i znakom – postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu koja uključuje opasnost od povezivanja znaka i žiga”).
(
21
)	Vidjeti u tom smislu uvodnu izjavu 8. Uredbe o žigu iz 2009. Vidjeti po analogiji i presudu od 22. listopada 2015., BGW (C‑20/14, EU:C:2015:714, t. 26. i navedena sudska praksa) (u kojoj se objašnjava, kad je riječ o članku 4. stavku 1. točki (b) Direktive 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL 2008., L 299, str. 25.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 149.), u kojem su preuzeti relativni razlozi za odbijanje iz članka 8. stavka 1. Uredbe o žigu iz 2009., da je cilj te odredbe „zaštititi pojedinačne interese nositelja ranijih žigova koji su u sukobu s traženim znakom i time jamčiti funkciju žiga kao oznake podrijetla u slučaju vjerojatnosti dovođenja u zabludu”).
(
22
)	Opći sud u tom pogledu i stoga suprotno onomu na što upućuje EUIPO nije odstupio od svoje sudske prakse koja se odnosi na potrebu supostojanja dvaju zaštićenih znakova kako bi se ispunila glavna svrha članka 8. stavka 4. Uredbe o žigu iz 2009. Vidjeti u tom pogledu presudu od 13. rujna 2006., MIP Metro/OHIM–Tesco Stores (METRO) (T‑191/04, EU:T:2006:254, t. 32.) (u kojoj se objašnjava da, kad je riječ o „vremenskom području primjene [članaka 8. i 41. sadašnje Uredbe o žigu iz 2009.], oba ta žiga moraju supostojati tijekom određenog razdoblja. Funkciju utvrđivanja podrijetla ranijeg žiga ne može ugroziti drugi žig koji je bio registriran tek po isteku ranijeg žiga. Ako ne postoji razdoblje supostojanja oba žiga, nije moguć nastanak nikakvog sukoba.”).
(
23
)	Zbog načela teritorijalnosti, kojim se učinci prava izvedenih iz žiga ograničavaju na područje na kojem su zaštićena. Vidjeti uvodnu izjavu 4. Uredbe o žigu iz 2009. i presudu od 29. ožujka 2011., Anheuser‑Busch/Budějovický Budvar (C‑96/09 P, EU:C:2011:189, t. 114.) (u kojoj se načelo teritorijalnosti opisuje kao „temeljno načelo prava intelektualnog vlasništva”). Vidjeti u tom pogledu i mišljenja nezavisne odvjetnice V. Trstenjak u predmetu Budějovický Budvar (C‑482/09, EU:C:2011:46, t. 50.) i nezavisnog odvjetnika N. Jääskinena u predmetu Génesis (C‑190/10, EU:C:2011:202, t. 29.).
(
24
)	Sud je prethodno smatrao da „ne postoji javni interes da se pravo na potpunu zaštitu predviđenu [sadašnjom Uredbom o žigu iz 2009.] dodijeli žigu koji ne ispunjava svoju temeljnu funkciju, odnosno funkciju jamstva da potrošač ili krajnji korisnik može odrediti podrijetlo proizvoda ili usluge o kojoj je riječ, tako što mu omogućuje razlikovanje tog proizvoda ili usluge od proizvoda ili usluge drugog porijekla a da ga se pritom ne dovede u zabludu” (vidjeti presudu od 29. travnja 2004., Henkel/OHIM, C‑456/01 P i C‑457/01 P, EU:C:2004:258, t. 48.). Vidjeti po analogiji i presudu od 12. lipnja 2019., Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, t. 31. i navedena sudska praksa).
(
25
)	Ne imajući namjeru da prejudiciram stajalište Suda u predmetu C‑751/22 P Shopify/EUIPO, čini mi se da ista logika vrijedi i u postupku za proglašenje žiga ništavim na temelju članka 53. stavka 1. točke (c) Uredbe o žigu iz 2009.
(
26
)	Pobijana presuda, t. 41.
(
27
)	Vidjeti presudu od 29. ožujka 2011., Anheuser‑Busch/Budějovický Budvar (C‑96/09 P, EU:C:2011:189, t. 94.) (u kojoj se objašnjava da je, „kako bi podnositelj prigovora mogao, na temelju članka 8. stavka 4. Uredbe br. 40/94, spriječiti registraciju žiga Zajednice, potrebno i dovoljno da se, na datum na koji [EUIPO] provjerava jesu li ispunjeni svi uvjeti za prigovor, može pozvati na postojanje ranijeg prava koje nije postalo nevaljano sudskom odlukom koja je postala konačna”).
(
28
)	Naime, inače bi postojala opasnost od toga da EUIPO ima potpunu slobodu zanemariti sve promjene do kojih dođe nakon što se protiv prijave žiga Europske unije podnese prigovor unatoč zahtjevima koji proizlaze iz pravila 19. stavaka 1. i 2. Uredbe Komisije (EZ) br. 2868/95 od 13. prosinca 1995. o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 o žigu Zajednice (SL 1995., L 303, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 84.) i članka 7. stavka 2. točke (d) Delegirane uredbe Komisije (EU) 2018/625 od 5. ožujka 2018. o dopuni Uredbe 2017/1001 i o stavljanju izvan snage Delegirane uredbe (EU) 2017/1430 (SL 2018., L 104, str. 1.).
(
29
)	Vidjeti ex multis presude od 8. svibnja 2014., Bimbo/OHIM (C‑591/12 P, EU:C:2014:305, t. 12.) i od 18. lipnja 2020., Primart/EUIPO (C‑702/18 P, EU:C:2020:489, t. 2.), koje Opći sud navodi u točki 18. pobijane presude (u kojima se utvrđuje da je datum podnošenja prijave presudan za određivanje mjerodavnog materijalnog prava i primjenjivih postupovnih pravila).
(
30
)	Vidjeti u tom pogledu presude od 29. ožujka 2011., Anheuser‑Busch/Budějovický Budvar (C‑96/09 P, EU:C:2011:189, t. 166. i 167.); od 22. ožujka 2012., Génesis (C‑190/10, EU:C:2012:157, t. 50.) i od 21. veljače 2013, Fédération Cynologique Internationale (C‑561/11, EU:C:2013:91, t. 40.) (u svima se utvrđuje da je datum prvenstva datum podnošenja prijave žiga Europske unije ili datum prava prvenstva zatraženog za odgovarajući žig).
(
31
)	Radi sveobuhvatnosti valja naglasiti da se u članku 54. stavku 1. Sporazuma o povlačenju, kojim se, u skladu s njegovim člankom 185., uređuje uloga žigova Europske unije nakon isteka prijelaznog razdoblja, utvrđuje da od tog trenutka nositelj žiga Europske unije automatski postaje nositelj usporedivog registriranog i izvršivog prava u Ujedinjenoj Kraljevini. Međutim, slični aranžmani ne postoje u pogledu položaja u Europskoj uniji ranijih prava koja postoje u Ujedinjenoj Kraljevini.