62024TO0509(01)
RJEŠENJE OPĆEG SUDA (šesto vijeće)
6. lipnja 2025. (
*1
)
„Pojačana suradnja u vezi s osnivanjem Ureda europskog javnog tužitelja – Dopisi delegiranog europskog tužitelja – Članak 42. stavci 1. do 3. Uredbe (EU) 2017/1939 – Nenadležnost”
U predmetu T‑509/24,
Research Investments s. r. o., sa sjedištem u Zákolanyju (Češka Republika),
Areál Zákolany s. r. o., sa sjedištem u Zákolanyju,
Simon Cihelník, sa stalnom adresom u Krupki (Češka Republika),
koje zastupa J. Mašek, odvjetnik,
tužitelji,
protiv
Ureda europskog javnog tužitelja, koji zastupaju L. De Matteis i E. Farhat, u svojstvu agenata,
tuženika,
OPĆI SUD (šesto vijeće),
u sastavu: M. J. Costeira, predsjednica, M. Kancheva i P. Zilgalvis (izvjestitelj), suci,
tajnik: V. Di Bucci,
uzimajući u obzir rješenje od 17. ožujka 2025., Research Investments i dr./Ured europskog javnog tužitelja (T‑509/24 R, neobjavljeno, EU:T:2025:310),
uzimajući u obzir pisani dio postupka, osobito:
–
tužbu podnesenu tajništvu Općeg suda 1. listopada 2024.,
–
prigovor nedopuštenosti i nenadležnosti koji je Ured europskog javnog tužitelja istaknuo zasebnim aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 11. prosinca 2024.,
–
očitovanja tužiteljâ o prigovoru nedopuštenosti i nenadležnosti podnesenom tajništvu Općeg suda 7. siječnja 2025.,
donosi sljedeće
Rješenje
1
Tužbom podnesenom na temelju članka 263. UFEU‑a tužitelji, društvo Research Investments s. r. o., društvo Areál Zákolany s. r. o. i Simon Cihelník, zahtijevaju poništenje triju dopisa češkog delegiranog europskog tužitelja od 1. i 15. kolovoza 2024. kojima je on odgovorio na dopise naslovljene „Poziv na djelovanje na temelju članka 265. (i članka 263.) UFEU‑a” koje su uputili Uredu europskog javnog tužitelja (EPPO) (u daljnjem tekstu zajedno nazvani: pobijani dopisi).
Okolnosti spora
2
Nakon EPPO‑ove istrage koja se odnosila na navodna kaznena djela prijevare povezane s bespovratnim sredstvima, kaznena djela koja štetno utječu na financijske interese Europske unije i kaznena djela pranja novca, odlukom češkog delegiranog europskog tužitelja od 24. lipnja 2022. podignuta je optužnica protiv tužitelja te je 28. lipnja 2022. protiv njih pokrenut postupak pred mjesno nadležnim sudom, odnosno Krajským soudom v Praze (Okružni sud u Pragu, Češka Republika). Taj je predmet upisan pod brojem 3 T 30/2022.
3
Faza rasprave započela je 5. prosinca 2022. i u tijeku je od tada.
4
Tužitelji su 1. i 14. kolovoza 2024. uputili EPPO‑u tri dopisa naslovljena „Poziv na djelovanje na temelju članka 265. (i članka 263.) UFEU‑a”. U tim su dopisima tužitelji naveli da EPPO nije nadležan za vođenje kaznenog progona u predmetu navedenom u točki 2. ovog rješenja te da su svi njegovi postupovni akti ništavi. Usto, zatražili su od EPPO‑a da djeluje u skladu s člankom 22. stavcima 1. i 3., člankom 25. stavkom 3. točkom (a) i člankom 39. Uredbe Vijeća (EU) 2017/1939 od 12. listopada 2017. o provedbi pojačane suradnje u vezi s osnivanjem Ureda europskog javnog tužitelja („EPPO”) (SL 2017., L 283, str. 1.), tako da donese odluku o odbacivanju predmeta ili prekidu postupka jer bi u protivnom bili prisiljeni pokrenuti postupak pred Općim sudom u skladu s člankom 265. UFEU‑a ili postupak predviđen člankom 263. UFEU‑a.
5
Pobijanim dopisima češki delegirani europski tužitelj obavijestio je tužitelje da njihove dopise navedene u točki 4. ovog rješenja smatra elementom njihove obrane u okviru kaznenog postupka koji je u tijeku pred Krajským soudom v Praze (Okružni sud u Pragu) i da će ih zbog toga proslijediti tom sudu. Isto tako, češki delegirani europski tužitelj podsjetio je na to da su nacionalni sudovi već ispitali prigovore tužiteljâ u pogledu EPPO‑ove nadležnosti u ovom slučaju. Usto, navedeni tužitelj istaknuo je da članci 265. i 263. UFEU‑a nisu primjenjivi u ovom slučaju zbog pravila koja se primjenjuju na sudski nadzor EPPO‑ovih postupovnih akata.
6
Osim toga, u dopisima od 15. kolovoza 2024. koji su upućeni društvima Research Investments i Areál Zákolany te koji su im dostavljeni 19. kolovoza 2024., češki delegirani europski tužitelj skrenuo im je pozornost na vezu koja postoji između Uredbe 2017/1939 i članka 3. Direktive (EU) 2017/1371 Europskog parlamenta i Vijeća od 5. srpnja 2017. o suzbijanju prijevara počinjenih protiv financijskih interesa Unije kaznenopravnim sredstvima (SL 2017., L 198, str. 29.), kojom se definiraju prijevare koje štetno utječu na financijske interese Unije, te na obavijest Češke Republike u skladu s člankom 117. Uredbe 2017/1939 u pogledu pitanja takozvane „izravne” nadležnosti EPPO‑a za istragu kaznenih djela iz navedene obavijesti.
Zahtjevi stranaka
7
Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:
–
poništi pobijane dopise;
–
utvrdi da je EPPO povrijedio pravo Unije time što se, u fazi istrage i kaznenog postupka pred nacionalnim sudom, nije suzdržao od izvršavanja svoje nadležnosti tijekom njihova kaznenog progona, kao što se to predviđa člankom 25. stavkom 3. točkom (a) Uredbe 2017/1939, te da su stoga svi EPPO‑ovi postupovni akti u ovom predmetu nevaljani;
–
utvrdi da je tijekom kaznenog postupka koji je protiv njih pokrenut pred nacionalnim sudom EPPO povrijedio pravo Unije time što protivno pravu nije odbacio predmet ili prekinuo postupak u skladu s onim što se predviđa člankom 39. Uredbe 2017/1939, te da je zbog toga EPPO‑ova odluka o nastavku postupka pred nacionalnim sudom nevaljana;
–
naloži EPPO‑u snošenje troškova.
8
U svojem prigovoru nedopuštenosti i nenadležnosti, EPPO od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbaci tužbu kao nedopuštenu ili da je odbije zbog nenadležnosti;
–
naloži tužiteljima snošenje troškova.
9
U odgovoru na prigovor nedopuštenosti i nenadležnosti, tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da odbije taj prigovor.
Pravo
10
Na temelju članka 130. stavaka 1. i 7. Poslovnika, ako tuženik to zatraži, Opći sud može odlučiti o nedopuštenosti tužbe ili o svojoj nadležnosti bez ulaženja u raspravljanje o meritumu. U ovom slučaju, s obzirom na to da je EPPO zatražio da se odluči o nedopuštenosti tužbe i nadležnosti Općeg suda, Opći sud smatra da je na temelju sadržaja spisa predmet dovoljno razjašnjen te je odredio da će o tom zahtjevu odlučiti bez poduzimanja daljnjih koraka u postupku.
11
EPPO u svojem prigovoru nedopuštenosti i nenadležnosti ističe dva argumenta o postojanju zapreke vođenju postupka, od kojih se prvi temelji na tome da se tužba ne odnosi na akt koji proizvodi pravne učinke u odnosu na treće strane, a drugi na nenadležnosti Općeg suda. Ispitivanje valja započeti s drugim argumentom.
12
Svojim drugim argumentom o postojanju zapreke vođenju postupka EPPO u biti tvrdi da Opći sud nije nadležan za nadzor zakonitosti pobijanih dopisa, u skladu s člankom 42. stavkom 1. Uredbe 2017/1939, kojim se ta nadležnost dodjeljuje nacionalnim sudovima. Isto tako, EPPO tvrdi da drugi i treći dio tužbenog zahtjeva tužiteljâ treba odbiti jer Opći sud nije nadležan za odlučivanje o njima, s obzirom na to da ne postoji pravno sredstvo koje bi sudu Unije omogućilo da zauzme stajalište općim ili načelnim utvrđenjem.
13
Tužitelji osporavaju drugi argument o postojanju zapreke vođenju postupka. Najprije traže od Općeg suda da provjeri je li prigovor nedopuštenosti i nenadležnosti podnesen u roku koji se predviđa člankom 81. stavkom 1. Poslovnika. Kad je riječ o prvom dijelu tužbenog zahtjeva, tvrde da je Sud Europske unije jedini nadležan za poništenje akata institucija Unije, u skladu s člankom 267. prvim stavkom točkom (b) UFEU‑a i člankom 127. Poslovnika. Nadalje, pobijani dopisi predstavljaju „odluke o odbacivanju predmeta sui generis”. Stoga je nadzor zakonitosti pobijanih dopisa zadaća Općeg suda, u skladu sa „širokim” tumačenjem članka 42. stavka 3. Uredbe 2017/1939. Usto, Opći sud nadležan je za odlučivanje o drugom i trećem dijelu tužbenog zahtjeva, s obzirom na to da je, u slučaju ispitivanja predmeta, Opći sud obvezan široko tumačiti Uredbu 2017/1939, s postupovnog gledišta u pogledu dopuštenosti tužbe ili u svrhu eventualne odluke o meritumu predmeta.
14
Najprije valja utvrditi da je EPPO istaknuo prigovor nedopuštenosti i nenadležnosti unutar roka za podnošenje takvog prigovora. Naime, iz elemenata spisa proizlazi da je tužba dostavljena EPPO‑u 10. listopada 2024. te da je on zasebnim aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 11. prosinca 2024. istaknuo prigovor nedopuštenosti i nenadležnosti. Stoga je prigovor nedopuštenosti i nenadležnosti podnesen tajništvu Općeg suda u roku od dva mjeseca, koji je propisan člankom 81. stavkom 1. Poslovnika i produljen rokom zbog udaljenosti, predviđenim člankom 60. tog Poslovnika.
15
U skladu s člankom 86. stavkom 3. UFEU‑a, uredbom o osnivanju EPPO‑a osobito se utvrđuju pravila koja se primjenjuju na sudski nadzor postupovnih akata koje on donosi pri obnašanju svojih funkcija.
16
U tom pogledu valja napomenuti da je mehanizam koji je zakonodavac predvidio u svrhu osiguranja nadzora nad EPPO‑ovim postupovnim aktima mehanizam sui generis. U skladu s uvodnom izjavom 88. Uredbe 2017/1939, cilj je tog mehanizma osigurati djelotvorne pravne lijekove u skladu s člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU‑a (vidjeti rješenje od 15. prosinca 2023., Stan/Ured europskog javnog tužitelja, T‑103/23, EU:T:2023:871, t. 25. i navedenu sudsku praksu).
17
Kad je riječ o EPPO‑ovim postupovnim aktima, njihov je sudski nadzor predviđen člankom 42. Uredbe 2017/1939. Konkretnije, člankom 42. stavkom 1. navedene uredbe određuje se, među ostalim, da EPPO‑ovi postupovni akti čija je svrha da proizvode pravne učinke u odnosu na treće strane podliježu preispitivanju nadležnih nacionalnih sudova u skladu s uvjetima i postupcima utvrđenima nacionalnim pravom. U članku 42. stavku 2. te uredbe pojašnjava se da je Sud Europske unije nadležan, u skladu s člankom 267. UFEU‑a, za odlučivanje o prethodnim pitanjima koja se tiču valjanosti EPPO‑ovih postupovnih akata ako se takvo pitanje o valjanosti postavi pred bilo kojim sudom države članice izravno na temelju prava Unije, tumačenja ili valjanosti odredbi prava Unije, uključujući Uredbu 2017/1939, i tumačenja članaka 22. i 25. navedene uredbe u odnosu na svaki sukob nadležnosti između EPPO‑a i nadležnih nacionalnih tijela (rješenje od 15. prosinca 2023., Stan/Ured europskog javnog tužitelja, T‑103/23, EU:T:2023:871, t. 26.).
18
Člankom 42. stavcima 3. i 8. Uredbe 2017/1939 nadležnost suda Unije, na temelju članka 263. UFEU‑a, izričito se predviđa samo kad je riječ o EPPO‑ovim odlukama o odbacivanju predmeta, ako ih se osporava izravno na temelju prava Unije, te kad je riječ o EPPO‑ovim odlukama koje utječu na prava ispitanikâ iz poglavlja VIII. Uredbe 2017/1939 i EPPO‑ovim odlukama koje nisu postupovni akti, poput onih o pravu pristupa javnosti dokumentima, odlukama o razrješenju dužnosti delegiranih europskih tužitelja koje su donesene u skladu s člankom 17. stavkom 3. navedene uredbe ili bilo kojoj drugoj upravnoj odluci (rješenje od 15. prosinca 2023., Stan/Ured europskog javnog tužitelja, T‑103/23, EU:T:2023:871, t. 27.).
19
Kad je riječ o članku 42. stavcima 1. i 2. Uredbe 2017/1939, odlučeno je da je tekst tih odredbi u potpunosti jednoznačan u dijelu u kojem se njima nacionalnim sudovima dodjeljuje isključiva nadležnost za odlučivanje o EPPO‑ovim postupovnim aktima čija je svrha da proizvode pravne učinke u odnosu na treće strane, osim u slučaju iznimki iz članka 42. stavka 3. te uredbe i postupanja predviđenog za određene EPPO‑ove odluke navedene u članku 42. stavku 8. te uredbe, te da Sud Europske unije samo u prethodnom postupku odlučuje o valjanosti tih akata s obzirom na odredbe prava Unije, kao i o tumačenju ili valjanosti odredbi Uredbe 2017/1939 (rješenje od 15. prosinca 2023., Stan/Ured europskog javnog tužitelja, T‑103/23, EU:T:2023:871, t. 31.).
20
U ovom slučaju valja naglasiti da je, kao što to proizlazi iz točke 5. ovog rješenja, češki delegirani europski tužitelj u pobijanim dopisima naveo da dopise koji su mu upućeni, naslovljene „Pozivi na djelovanje”, smatra elementom obrane tužiteljâ u okviru kaznenog postupka koji je u tijeku pred Krajským soudom v Praze (Okružni sud u Pragu) i da će ih zbog toga proslijediti tom sudu.
21
Iz toga slijedi da se pobijani dopisi čak ni implicitno ne mogu smatrati odlukama o odbacivanju predmeta u smislu članka 39. Uredbe 2017/1939 i da stoga Opći sud nije nadležan za nadzor njihove zakonitosti na temelju članka 42. stavka 3. te uredbe.
22
Argumentacijom tužiteljâ koja se odnosi na široko tumačenje članka 42. stavka 3. Uredbe 2017/1939, iz koje proizlazi da pobijane dopise smatraju „odlukama o odbacivanju predmeta sui generis”, ne dovodi se u pitanje taj zaključak.
23
U tom pogledu valja podsjetiti na to da je, prema ustaljenoj sudskoj praksi, primjena širokog tumačenja moguća samo ako je u skladu s tekstom odredbe o kojoj je riječ i da ni načelo tumačenja u skladu s pravnim pravilom više obvezujuće snage ne može služiti kao temelj za tumačenje contra legem (vidjeti rješenje od 15. prosinca 2023., Stan/Ured europskog javnog tužitelja, T‑103/23, EU:T:2023:871, t. 30. i navedenu sudsku praksu).
24
Međutim, čak i da se prizna da su pobijani dopisi odluke o odbacivanju predmeta sui generis, što nije dokazano u ovom slučaju, „široko” tumačenje članka 42. stavka 3. Uredbe 2017/1939 koje zagovaraju tužitelji dovelo bi toga da se kao „odluka o odbacivanju predmeta sui generis” kvalificiraju akti koji nisu obuhvaćeni slučajevima iz članka 39. Uredbe 2017/1939, čime bi se doveo u pitanje sustav sudskog nadzora koji se predviđa člankom 42. i na koji se podsjeća u točkama 17. do 19. ovog rješenja.
25
Iz prethodno navedenog proizlazi da prvi dio tužbenog zahtjeva treba odbiti zbog nenadležnosti.
26
Osim toga, valja utvrditi da tužitelji drugim i trećim dijelom svojeg tužbenog zahtjeva u biti traže da Opći sud utvrdi da je EPPO povrijedio određene odredbe prava Unije. U tom pogledu, dovoljno je podsjetiti na to da u sporovima Unije ne postoji pravno sredstvo koje bi sudu Unije omogućilo da zauzme stajalište općim ili načelnim utvrđenjem te da Opći sud nije nadležan za donošenje deklaratornih presuda u okviru nadzora zakonitosti na temelju članka 263. UFEU‑a (vidjeti rješenje od 19. studenoga 2020., Buxadé Villalba i dr./Parlament, T‑32/20, neobjavljeno, EU:T:2020:552, t. 64. i navedenu sudsku praksu).
27
Stoga drugi i treći dio tužbenog zahtjeva treba odbiti zbog nenadležnosti.
28
S obzirom na sva prethodna razmatranja, valja prihvatiti drugi argument o postojanju zapreke vođenju postupka koji je istaknuo EPPO i, bez potrebe za ispitivanjem prvog argumenta o postojanju zapreke vođenju postupka, odbiti ovu tužbu zbog nenadležnosti.
Troškovi
29
U skladu s člankom 134. stavkom 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da tužitelji nisu uspjeli u postupku, valja im naložiti snošenje troškova postupka, uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite u skladu s EPPO‑ovim zahtjevom.
Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (šesto vijeće)
rješava:
1.
Tužba se odbija zbog nenadležnosti.
2.
Društvu Research Investments s. r. o., društvu Areál Zákolany s. r. o. i Simonu Cihelníku nalaže se snošenje troškova, uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite.
U Luxembourgu 6. lipnja 2025.
Tajnik
V. Di Bucci
Predsjednica
M. J. Costeira
(
*1
)	Jezik postupka: češki