Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
JEANA RICHARDA DE LA TOURA
od 26. ožujka 2026.(1)
Predmet C-706/23
Şcoala gimnazială „Mihai Eminescu” Vaslui
protiv
Uniunea Sindicală „Didactica” Vaslui u ime i za svoje članove:
KM,
LN,
HT,
JC,
BF,
AX,
TK,
MG,
DB,
EJ,
RL,
DV,
MR,
GP
[zahtjev za prethodnu odluku koji je postavio Curtea de Apel Iaşi (Žalbeni sud u Iașiju, Rumunjska)]
„Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Direktiva 2003/88/EZ – Članak 7. – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Članak 31. stavak 2. – Okvirni sporazum o radu s nepunim radnim vremenom – Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme – Članak 4. stavak 1. – Načelo nediskriminacije – Načelo pro rata temporis – Kumuliranje više ugovora o radu – Nastavno osoblje zaposleno na temelju ugovora o radu u punom radnom vremenu na neodređeno vrijeme te ugovora o radu u nepunom radnom vremenu na određeno vrijeme – Naknada plaće za vrijeme godišnjeg odmora izračunata isključivo na temelju ugovora o radu u punom radnom vremenu na neodređeno vrijeme – Dodjela naknade za podmirivanje troškova prehrane s obzirom na stvarno odrađeno radno vrijeme izvršeno isključivo na temelju ugovora o radu u punom radnom vremenu”
I.      Uvod
1.        Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 7. stavka 1. Direktive 2003/88/EZ(2) i članka 31. stavka 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima(3) kao i članka 4. stavka 1. Okvirnog sporazuma o radu s nepunim radnim vremenom, sklopljenog 6. lipnja 1997., priloženog Direktivi Vijeća 97/81/EZ(4), i članka 4. stavka 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., priloženog Direktivi Vijeća 1999/70/EZ(5) (u daljnjem tekstu zajedno: okvirni sporazumi). Ti članci 4. stavak 1. u biti su sastavljeni na istovjetan način.
2.        Zahtjev je upućen u okviru spora između Uniunea Sindicală „Didactica” Vaslui (Savez sindikata „Didaktika” u Vasluiju, Rumunjska), koja djeluje u ime i za račun četrnaest svojih članova, nastavnog osoblja ili pomoćnog nastavnog osoblja (u daljnjem tekstu: radnici o kojima je riječ) i λcoalae Gimnazialăe „Mihai Eminescu” Vaslui (Școala gimnazială „Mihai Eminescu” u Vasluiju, Rumunjska) (u daljnjem tekstu: srednja škola „Mihai Eminescu”) u vezi s izračunom njihovih novčanih prava koja se odnose na plaćeni godišnji odmor i dodjelu naknade za podmirivanje troškova prehrane koje treba dodati njihovoj naknadi plaće u slučaju kumuliranja ugovora o radu na neodređeno vrijeme(6) u punom radnom vremenu za osnovno radno mjesto i ugovora o radu na određeno vrijeme(7) u nepunom radnom vremenu.
3.        Kad je riječ o tumačenju članka 7. stavka 1. Direktive 2003/88 i članka 4. stavka 1. okvirnih sporazuma kako bi se zajamčilo jednako postupanje u pogledu naknade plaće za vrijeme godišnjeg odmora, sudska praksa Suda pruža čvrste smjernice. Novo pitanje koje treba razmotriti jest ono o usporedivosti situacija u slučaju kumuliranja ugovora koje je radnik sklopio s, osobito, istim poslodavcem.
4.        To se pitanje nastavlja na brojne presude u kojima je Sud u preambuli svojeg tumačenja članka 4. stavka 1. okvirnih sporazuma dosljedno pojašnjavao da ih treba shvatiti kao izražavanje načela socijalnog prava Unije koje se ne može usko tumačiti s obzirom na cilj jamčenja primjene načela nediskriminacije radnika zaposlenih na određeno vrijeme ili u nepunom radnom vremenu. Iznijet ću razloge zbog kojih su, prema mojem mišljenju, okvirni sporazumi primjenjivi u okolnostima glavnog postupka, s obzirom na to da kumuliranje ugovora zapravo nije relevantno.
II.    Pravni okvir
A.      Pravo Unije
5.        Valja uputiti na članak 7. Direktive 2003/88 kao i na članke 2. do 4. okvirnih sporazuma.
B.      Rumunjsko pravo
6.        Glavni dio nacionalnih propisa može se sažeti na sljedeći način, s obzirom na:
–        Legea nr. 1/2011 a educației naționale (Zakon br. 1/2011 o nacionalnom obrazovanju)(8) od 5. siječnja 2011., u verziji primjenjivoj na glavni postupak(9)(u daljnjem tekstu: Zakon br. 1/2011);
–        Legea-cadru nr. 153/2017 privind salarizarea personalului plătit din fonduri publice (Okvirni zakon br. 153/2017 o naknadama plaća osoblja koje se plaća iz javnih sredstava)(10) od 28. lipnja 2017., u verziji primjenjivoj na glavni postupak (u daljnjem tekstu: Zakon br. 153/2017), i
–        Provedbena odredba Zakona br. 1/2011:
–        Normele metodologice privind întokmirea proiectului de încadrare, respectiv a sektorlui de încadrare a personalului didactic din unitățile de învământ preuniversitar și încadrarea în regim de plata cu ora a personalului didactic de predare din învământul preuniversitar (Provedbena odredba o izradi projekta i plana zapošljavanja nastavnog osoblja osnovnoškolskih i srednjoškolskih obrazovnih ustanova kao i o zapošljavanju nastavnog osoblja tih ustanova u sustavu na temelju kojeg se plaća utvrđuje po satu), odobrena Ordinulom nr. 4165/2018 (Uredba br. 4165/2018)(11) od 24. srpnja 2018. (u daljnjem tekstu: Provedbena odredba iz 2018.), i
–        les Normele metodologice privind efectuarea concediului de odihnă al personalului didactic de predare, de conducere, de îndrumare și control și al personalului de cercetare din învățământul de stat (Provedbena odredba o godišnjem odmoru nastavnog, rukovodećeg, nadzornog i kontrolnog osoblja te istraživačkog osoblja u državnom obrazovanju), odobrena Ordinulom nr. 4050/2021 (Uredba br. 4050/2021)(12) od 29. lipnja 2021. (u daljnjem tekstu: Provedbena odredba iz 2021.)(13).
7.        Nastavnici koji se plaćaju iz javnih sredstava mogu biti zaposleni na UNV ili UOV (članak 254. stavak 1. Zakona br. 1/2011). Kumuliranje nastavnih djelatnosti dopušteno je u slučaju slobodnog radnog mjesta uz poštovanje općih zakonskih odredbi kao i onih koje uređuju preklapanje radnog vremena, najveći tjedni broj nastavnih sati i odmora u slučaju prekoračenja tog trajanja (članak 29. Okvirnog zakona br. 153/2017 i članak 6. Provedbene odredbe iz 2018., čiji je predmet zapošljavanje u sustavu na temelju kojeg se plaća utvrđuje po satu).
8.        Osnovno radno vrijeme za nastavnike u srednjim školama i visokim školama iznosi 18 sati tjedno (članak 262. stavak 3. točka (c) Zakona br. 1/2011), a najviše 40 sati tjedno (8 sati dnevno) (članak 262. stavak 1. tog zakona). Taj članak 262. nalazi se u odjeljku navedenog zakona naslovljenom „Radno vrijeme u nastavi”.
9.        Naknada plaće nastavnog osoblja izračunava se na temelju vremena u nastavi po satu u slučaju UOV-a ili kumuliranja poslova (članak 254. stavak 1. Zakona br. 1/2011; članak 12. stavak 1. Priloga I. poglavlja I. dijela B Okvirnog zakona br. 153/2017 i članak 3. stavak 6. Provedbene odredbe iz 2018.)
10.      Nastavnici zaposleni na UOV ili UNV u punom radnom vremenu tijekom cijele školske godine imaju pravo na 62 radna dana godišnjeg odmora koji su plaćeni i koji se mogu prenijeti u sljedeću školsku godinu ako se ne iskoriste (članak 267. stavci 1. i 3. Zakona br. 1/2011)(14). Oni koje su radili dio školske godine ili u nepunom radnom vremenu imaju pravo na godišnji odmor razmjerno razdoblju rada u školskoj godini o kojoj je riječ (članak 3. stavci 2. i 5. Provedbene odredbe iz 2021.(15)).
11.      Tijekom godišnjeg odmora nastavno osoblje prima „naknadu plaće za vrijeme godišnjeg odmora izračunanu u skladu sa zakonskim odredbama koje se primjenjuju na osoblje plaćeno iz javnih sredstava” (članak 11. Priloga I. poglavlja I. dijela B Okvirnog zakona br. 153/2017).
12.      Što se tiče izračuna te „naknade plaće za vrijeme godišnjeg odmora”, neovisno o tome je li nastavno osoblje sklopilo UOV ili UNV, u zahtjevu za prethodnu odluku nije navedena nijedna posebna zakonska odredba. Iz članka 5. stavka 1. Provedbene odredbe iz 2021.(16) može se zaključiti da se plaća isplaćena tijekom radnog vremena na temelju UNV zadržava u cijelosti. Stoga valja, poput Europske komisije, uputiti na opće pravilo koje se primjenjuje na sve radnike iz članka 150. Legea nr. 53/2003 privind Codul muncii (Zakon br. 53/2003 o Zakoniku o radu)(17) od 24. siječnja 2003(18). Prema tom članku, „ [t]ijekom godišnjeg odmora radnik ima pravo na naknadu plaće za vrijeme godišnjeg odmora koja ne može biti manja od osnovne plaće, stalnih naknada i dodataka koji se duguju za to razdoblje i koji se predviđaju pojedinačnim ugovorom o radu. [...] Naknada plaće za vrijeme godišnjeg odmora odgovara dnevnom prosjeku [tih] prava na plaću [...] tijekom tri mjeseca koja prethode mjesecu u kojem se koristi odmor, a koji se množi s brojem dana odmora.”
13.      Suprotno tomu, u slučaju kumuliranja poslova, „nastavnici u aktivnoj službi koji također obavljaju djelatnost u sustavu na temelju kojeg se plaća utvrđuje po satu imaju pravo na plaćeni godišnji odmor samo za osnovno radno mjesto za koje je sklopljen pojedinačni ugovor o radu” (članak 5. stavak 1. Provedbene odredbe iz 2021.(19)).
14.      Osim toga, osoblje plaćeno iz javnih sredstava prima naknade za podmirivanje troškova prehrane u iznosu od jedne dvanaestine dviju zajamčenih nacionalnih bruto minimalnih osnovnih plaća, koje se mjesečno dodjeljuju razmjerno stvarno odrađenom radnom vremenu u prethodnom mjesecu, do određene granice (članak 18. stavci 1. i 2. Okvirnog zakona br. 153/2017). Isplata naknade za podmirivanje troškova prehrane i drugih dodataka, naknada i drugih sredstava ne smije prelaziti 30 % osnovne plaće (članak 25. stavak 1. tog zakona).
III. Činjenice u glavnom postupku i prethodna pitanja
15.      Tijekom školskih godina 2019./2020. do 2022./2023. svaki od radnika o kojima je riječ sklopio je sa srednjom školom „Mihai Eminescu” UOV u nepunom radnom vremenu(20), u sustavu na temelju kojeg se plaća utvrđuje po satu, za razdoblje od rujna do lipnja svake od tih školskih godina. Ti su se ugovori kumulirali s UNV u punom radnom vremenu koji su sklopili, kao nastavno osoblje ili pomoćno nastavno osoblje, s tom ustanovom ili, u slučaju jednog od njih, s drugom ustanovom.
16.      Novčana prava koja se odnose na razdoblja iskorištenog godišnjeg odmora(21)i naknadu za podmirivanje troškova prehrane utvrđena su isključivo u odnosu na plaću za osnovno radno vrijeme, odnosno na temelju UNV-a u punom radnom vremenu, a da se pritom nije uzela u obzir djelatnost koja se obavljala u okviru UOV-a.
17.      Tužitelj je podnio tužbu Tribunalulu Vaslui (Viši sud u Vasluiju, Rumunjska) kojom je tražio da se srednjoj školi „Mihai Eminescu” naloži da izračuna i isplati radnicima o kojima je riječ naknade plaće za godišnji odmor i naknade za podmirivanje troškova prehrane (razmjerno stvarno odrađenom radnom vremenu) na temelju plaća primljenih u sustavu na temelju kojeg se plaća utvrđuje po satu.
18.      Presudom od 17. ožujka 2023. taj je sud prihvatio taj zahtjev. Kao prvo, kako bi odbio primjenu regulatornih upravnih akata(22) kojima se ograničava odobravanje plaćenog godišnjeg odmora na ugovor sklopljen za osnovno radno mjesto, istaknuo je da članak 144. stavak 1. Zakonika o radu, kojim se jamči pravo na plaćeni godišnji odmor, ima veću pravnu snagu u hijerarhiji pravnih pravila. Također se oslonio na zajedničku primjenu članka 7. Direktive 2003/88 i članka 4. Okvirnog sporazuma o radu s nepunim radnim vremenom, koji se odnosi na načelo nediskriminacije, kako ga tumači Sud, kako bi presudio da nacionalni propis kojim se zabranjuje odobravanje plaćenog godišnjeg odmora nije u skladu s tim odredbama.
19.      Kao drugo, kad je riječ o naknadi za podmirivanje troškova prehrane koja se zahtijeva razmjerno stvarno odrađenom radnom vremenu, navedeni je sud, kako bi naložio njezinu isplatu, utvrdio da primjenjivi propis(23) ne pravi nikakvu razliku u pogledu prirode ugovora.
20.      Srednja škola „Mihai Eminescu” podnijela je žalbu protiv te presude Curtea de Apel Iaşi (Žalbeni sud u Iașiju, Rumunjska), sudu koji je uputio zahtjev, ograničavajući je na dodjelu naknade plaće za vrijeme godišnjeg odmora.
21.      Ta obrazovna ustanova ističe da se osnovna plaća nastavnika zaposlenog na temelju UOV-a koristi za izračun naknade plaće po satu koja se odnosi na slobodna ili rezervirana nastavna radna u UNV-u mjesta i da obavljanje nastavnih djelatnosti uz plaću po satu treba smatrati dodatnom radnjom uz osnovni ugovor. Smatra da iz zakonskih odredbi proizlazi da je rumunjski zakonodavac smatrao da naknadu plaće za vrijeme godišnjeg odmora treba dodijeliti samo za osnovno radno vrijeme koje je ono na temelju UNV-a.
22.      Osim toga, tvrdi da radnici o kojima je riječ imaju pravo na naknadu za podmirivanje troškova prehrane za osnovno radno mjesto u iznosu od jedne dvanaestine dviju zajamčenih nacionalnih bruto minimalnih osnovnih plaća. Stoga činjenica da je prvostupanjski sud dodijelio naknadu za podmirivanje troškova prehrane za djelatnost koja se obavlja u sustavu na temelju kojeg se plaća utvrđuje po satu dovodi do prekoračenja gornje granice od 30 % iznosa osnovnih plaća, kako je predviđena člankom 25. Okvirnog zakona br. 153/2017 iz njegova članka 18.
23.      Kao prvo, sud koji je uputio zahtjev ne izražava sumnju u pogledu činjenice da propis koji se odnosi na naknade plaće za godišnji odmor dovodi do različitog postupanja prema radnicima, na štetu radnika koji kumulativno rade, koje proizlazi iz izračuna naknade plaće potonjih isplaćene tijekom plaćenog godišnjeg odmora isključivo u odnosu na dohotke od nesamostalnog rada primljene za osnovno radno mjesto, ne uzimajući u obzir dohotke od rada obavljenog na temelju UOV u nepunom radnom vremenu. Međutim, pojašnjava da dio nacionalnih sudova i Curtea Constituțională (Ustavni sud, Rumunjska) smatraju da ta razlika u postupanju nije diskriminirajuća. Podsjeća na to da je potonji presudio(24) da je određivanje načina izračuna iznosa naknade plaće za vrijeme godišnjeg odmora, koji se bez diskriminacije primjenjuje na sve radnike, u slučaju kumuliranja ugovora o radu osoblja u javnom sektoru, isključivo u nadležnosti zakonodavca i ne može predstavljati pitanje ustavnosti sve dok priznaje pravo na plaćeni godišnji odmor. Međutim, sud koji je uputio zahtjev postavlja si pitanje usklađenosti te odredbe s pravom Unije.
24.      Kao drugo, sud koji je uputio zahtjev najprije objašnjava da je naknada za podmirivanje troškova prehrane novčani iznos koji se dodaje pravima na plaću. Njezin se iznos razlikuje ovisno o iznosu zajamčene nacionalne bruto minimalne osnovne plaće i ne može biti veći od dvanaestine njezina dvostrukog iznosa, pri čemu se taj maksimalni iznos izračunava za rad u punom radnom vremenu. Nadalje, on navodi da je pravo na naknadu za podmirivanje troškova prehrane neodvojivo povezano s uvjetima zapošljavanja, kako su definirani u sudskoj praksi Suda(25), zbog toga što zakonska pravila uključuju tu naknadu u kategoriju mjesečnih dohodaka od nesamostalnog rada i što podliježe porezu i plaćanju povezanih doprinosa. Kao i za izračun naknade za plaćeni godišnji odmor pita se, s obzirom na pravo Unije, o različitom postupanju prema nastavniku u slučaju kumuliranja poslova jer prima naknadu za podmirivanje troškova prehrane isključivo za djelatnost koju obavlja na temelju UNV-a u punom radnom vremenu, a ne na temelju UOV-a u nepunom radnom vremenu u sustavu na temelju kojeg se plaća utvrđuje po satu.
25.      Naposljetku, dodaje da je ta razlika u postupanju opravdana samo zakonskim ograničenjem koje nalaže da se ne prekorači najviši iznos naknade za podmirivanje troškova prehrane koji se duguje u slučaju rada u punom radnom vremenu, čak i ako nastavnik radi preko zakonskog mjesečnog radnog vremena, na temelju dvaju različitih ugovora. Sud koji je uputio zahtjev smatra da se ta ekonomska prednost ne priznaje u okviru izračuna naknade plaće za vrijeme godišnjeg odmora jer se dodjeljuje samo razmjerno stvarnom odrađenom radnom vremenu.
26.      U tom se pogledu taj sud poziva na presudu od 11. studenoga 2015., Greenfield(26), kako bi istaknuo da, ako se smatra da je naknada za podmirivanje troškova prehrane dio redovne plaće nastavnika koja se odnosi na UOV u nepunom radnom vremenu, tu naknadu također treba uključiti u određivanje novčanih prava koja se odnose na plaćeni godišnji odmor.
27.      U tim je okolnostima Curtea de Apel Iași (Žalbeni sud u Iașiju) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
1.      Treba li članak 7. stavak 1. Direktive 2003/88, članak 31. stavak 2. [Povelje], članak 4. stavak 1. Okvirnog sporazuma o radu s nepunim radnim vremenom [...] i članak 4. stavak 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme [...] tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis kojim se predviđa da u slučaju kumuliranja ugovora o radu koje je sklopio isti radnik u sektoru osnovnoškolskog i srednjoškolskog obrazovanja – konkretno [UNV] u punom radnom vremenu za osnovno radno mjesto i [UOV] u nepunom radnom vremenu u sustavu na temelju kojeg se plaća utvrđuje po satu, taj radnik ima pravo na naknadu plaće za vrijeme godišnjeg odmora koja se obračunava samo za osnovno radno mjesto?
2.      Treba li članak 4. stavak 1. Okvirnog sporazuma o radu s nepunim radnim vremenom [...], članak 4. stavak 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme [...] te članak 7. stavak 1. Direktive 2003/88, tumačiti na način da im se protive nacionalni propis i praksa kojima se u slučaju kumuliranja ugovora o radu koje je sklopilo nastavno osoblje u sektoru osnovnoškolskog i srednjoškolskog obrazovanja, konkretno [UNV] u punom radnom vremenu za osnovno radno mjesto i [UOV] u nepunom radnom vremenu u sustavu na temelju kojeg se plaća utvrđuje po satu, onemogućuje priznavanje naknade za podmirivanje troškova prehrane razmjerno stvarno odrađenom radnom vremenu na temelju [UOV] u nepunom radnom vremenu, te da ta naknada bude uključena u utvrđivanje iznosa naknade plaće za vrijeme godišnjeg odmora? ”
28.      Pisana očitovanja podnijele su rumunjska vlada i Komisija.
29.      Sud je 10. prosinca 2024. odlučio uputiti ovaj predmet šestom vijeću i odlučiti o tom predmetu bez mišljenja.
30.      Na zahtjev šestog vijeća, koji je podnesen u skladu s člankom 60. stavkom 3. Poslovnika Suda, Sud je 28. listopada 2025. odlučio navedeni predmet preraspodijeliti prvom vijeću i osigurati donošenje mišljenja.(27).
IV.    Analiza
A.      Prvo prethodno pitanje
31.      Sud koji je uputio zahtjev želi znati treba li članak 7. stavak 1. Direktive 2003/88, članak 31. stavak 2. Povelje i članke 4. stavak 1. okvirnih sporazuma tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis kojim se predviđa da, u slučaju kumuliranja ugovora o radu koje je sklopio isti radnik u sektoru osnovnoškolskog i srednjoškolskog obrazovanja, konkretno UNV u punom radnom vremenu za osnovno radno mjesto i UOV u nepunom radnom vremenu u sustavu na temelju kojeg se plaća utvrđuje po satu, taj radnik ima pravo na naknadu plaće za vrijeme godišnjeg odmora koja se obračunava bez uzimanja u obzir naknade primljene na temelju UOV-a u nepunom radnom vremenu.
32.      To kumuliranje ugovora o radu koje su sklopili nastavnici s UNV-om dio je posebnog konteksta. Prije svega, cilj je popuniti, putem UOV-a, slobodna radna mjesta koja se iznimno pojave tijekom školske godine, zahvaljujući osnovnom radnom vremenu od 18 sati tjedno na temelju UNV-a, koje se može povećati putem UOV-a, uz zadržavanje 62 dana godišnjeg odmora tijekom razdoblja školskih praznika, neovisno o broju ugovora o kojima je riječ.
33.      Nadalje, kao što na to podsjeća sud koji je uputio zahtjev, „[s]vaki ugovor o radu u nepunom radnom vremenu sadržavao je poglavlje 1., naslovljeno „Odmor”, u kojem je bilo predviđeno da se „u skladu s odredbama Zakonika o radu [...] odmor odobrava samo za osnovno radno vrijeme”.
34.      Naposljetku, izračun naknade plaće nastavnika za vrijeme godišnjeg odmora kojim se uzima u obzir samo UNV temelji se na Provedbenoj odredbi iz 2011. ili 2021., koje se primjenjuju ovisno o školskim godinama o kojima je riječ. Ti regulatorni upravni akti, koji odstupaju od općeg radnog prava(28), doneseni su na temelju posebnih zakona kojima se uređuje djelatnost nastavnika u državnom obrazovnom sustavu(29)isključivo u slučaju kumuliranja UOV-a i UNV-a(30).
35.      Budući da se spor odnosi na naknadu plaće za vrijeme godišnjeg odmora radnika u sektoru osnovnoškolskog i srednjoškolskog obrazovanja u trajanju od 62 radna dana i da je isplata za nastavne sate na temelju UOV-a u nepunom radnom vremenu isključena iz njezina izračuna, u slučaju kumuliranja ugovora ispitivanje usklađenosti s pravom Unije posebnih rumunjskih propisa o kojima je riječ treba provesti s obzirom na dva načela konkretizirana, s jedne strane, Direktivom 2003/88, i s druge strane, direktivama 97/81 i 1999/70 kao i člancima 4. stavkom 1. okvirnih sporazuma.
1.      Pravo na plaćeni godišnji odmor
36.      Valja podsjetiti, s jedne strane, na to da je pravo na plaćeni godišnji odmor temeljno načelo socijalnog prava Europske unije koje se odražava i konkretizira u članku 7. Direktive 2003/88, koje je u međuvremenu izričito propisano kao temeljno pravo u članku 31. stavku 2. Povelje, od kojeg se može odstupiti samo uz poštovanje strogih uvjeta predviđenih u članku 52. stavku 1. Povelje(31)
37.      S druge strane, to temeljno pravo također sadržava pravo na isplatu naknade kao i, u svojstvu prava povezanog s tim pravom na „plaćeni” godišnji odmor, pravo na novčanu naknadu za neiskorišteni dio plaćenog godišnji odmor prilikom prestanka radnog odnosa(32).
38.      Sud je također pojasnio sljedeće:
–        „direktiva 2003/88 odnosi se prema pravu na godišnji odmor i onome na stjecanje isplate na to ime kao prema dvama dijelovima jednog prava”(33);
–        izraz „plaćeni godišnji odmor”, iz članka 7. stavka 1. te direktive, znači da za vrijeme „godišnjeg odmora”, u smislu navedene direktive, radnik mora nastaviti dobivati plaću(34),
–        te da, drugim riječima, mora dobivati redovnu plaću za to razdoblje odmora(35).
39.      U tom pogledu Sud je pojasnio da, „kada obveze iz ugovora o radu nalažu da radnik prilično predvidljivo i često radi prekovremeno, a plaća koju za to dobiva je znatan dio njegove ukupne plaće za obavljanje profesionalne djelatnosti, plaća koju prima za prekovremeni rad morala bi biti uključena u redovnu plaću koja se isplaćuje na temelju prava na plaćeni godišnji odmor predviđenog člankom 7. stavkom 1. Direktive 2003/88”(36).
40.      Stoga valja zaključiti da:
–        cilj plaćanja odmora jest staviti radnika tijekom tog odmora u položaj koji je, s obzirom na plaću, usporediv s razdobljima rada(37), i
–        poslodavac je tu plaću na temelju članka 7. stavka 1. Direktive 2003/88 dužan isplaćivati samo za vrijeme najkraćeg godišnjeg odmora predviđenog tom odredbom(38).
41.      Stoga su „povećanje prava na plaćeni godišnji odmor preko minimuma koji se zahtijeva člankom 7. stavkom 1. Direktive 2003/88 ili mogućnost dobivanja prava na neprekinuti plaćeni godišnji odmor mjere povoljne za radnike koje nadilaze minimalne zahtjeve propisane tom odredbom i stoga nisu njome uređene”(39).
42.      Međutim, te mjere ne mogu služiti kompenziranju negativnih učinaka koje po radnika ima smanjenje naknade plaće za taj odmor a da se ne dovede u pitanje pravo na plaćeni godišnji odmor na temelju tog članka 7. stavka 1., čiji je sastavni dio pravo radnika da tijekom razdoblja odmora i opuštanja uživa gospodarske uvjete usporedive s onima koji se odnose na obavljanje njegova rada(40).
43.      Naposljetku, Sud je već istaknuo da ako je naknada plaće isplaćena na temelju prava na plaćeni godišnji odmor predviđenog člankom 7. stavkom 1. Direktive 2003/88 niža od redovne plaće koju radnik prima u razdobljima u kojima stvarno radi, to bi ga moglo potaknuti da ne uzme svoj plaćeni godišnji odmor, barem u razdobljima takvog rada, ako bi to tijekom tih razdoblja dovelo do smanjenja njegove plaće(41).
44.      Kao međuzaključak, iz sudske prakse Suda zaključujem da nacionalno pravo, koje se primjenjuje na nastavnike u slučaju kumuliranja poslova, ne može iz izračuna naknade plaće za vrijeme godišnjeg odmora isključiti sate odrađene na temelju UOV-a u nepunom radnom vremenu, tijekom najkraćeg razdoblja od četiri tjedna predviđenog člankom 7. stavkom 1. Direktive 2003/88(42), i ne može se temeljiti na dodjeli prava na plaćeni godišnji odmor preko zahtijevanog minimuma kako bi se opravdao(43).
45.      Konkretno, iznos naknade plaće koja se radnicima isplaćuje na ime minimalnog plaćenog godišnjeg odmora predviđenog člankom 7. stavkom 1. Direktive 2003/88 ne smije biti niži od prosjeka redovne plaće koju primaju tijekom razdoblja u kojima su stvarno radili.
46.      Usto, činjenica da je radnik uz UNV s poslodavcem vezan i UOV-om nema nikakav utjecaj na primjenu članka 7. Direktive 2003/88. Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, kada prestaje ugovor na određeno vrijeme, članak 7. stavak 2. Direktive 2003/88 ne postavlja ni jedan uvjet za stjecanje prava na novčanu naknadu, osim u vezi s činjenicom, s jedne strane, da je radni odnos prestao i, s druge strane, da radnik nije iskoristili sav godišnji odmor na koji ima pravo na dan kada je radni odnos prestao(44).
47.      Slijedom toga, isključenje sati odrađenih na temelju UOV-a u nepunom radnom vremenu iz izračuna naknade plaće za vrijeme godišnjeg odmora podrazumijeva da se postavi pitanje o primjenjivosti okvirnih sporazuma na situacije kumuliranja ugovora, poput onih o kojima je riječ.
2.      Različito postupanje prilikom izračuna naknade plaće za vrijeme godišnjeg odmora nastavnika u slučaju kumuliranja UOV-a i UNV-a
48.      Treba podsjetiti na to da članak 4. stavak 1. Okvirnog sporazuma utvrđuje zabranu postupanja, u pogledu uvjeta zapošljavanja, na nepovoljniji način prema radnicima zaposlenima na određeno vrijeme ili u nepunom radnom vremenu nego prema radnicima zaposlenima na neodređeno vrijeme ili u punom radnom vremenu u usporedivoj situaciji jedino zato što prvi imaju ugovor na određeno vrijeme ili u nepunom radnom vremenu, osim ako drukčije postupanje nije opravdano iz objektivnih razloga.
49.      Ta je zabrana diskriminacije samo poseban izraz općeg načela jednakog postupanja, koje je obuhvaćeno temeljnim načelima prava Unije(45).
50.      Budući da su tekst članka 4. stavaka 1. i 2. Okvirnog sporazuma o radu s nepunim radnim vremenom i tekst članka 4. stavaka 1. i 2. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, u biti, istovjetni, valja istaknuti da razmatranja izražena u pogledu jedne od tih odredbi također vrijede, mutatis mutandis, u odnosu na drugu.(46).
51.      Sud se već izjasnio o zajedničkoj primjeni načela konkretiziranih u članku 7. Direktive 2003/88 i o zabrani diskriminacije između radnika u nepunom i punom radnom vremenu/UOV-a i UNV-a, navedene u članku 4. okvirnih sporazuma(47).
52.      Sud je također presudio da, u slučaju rada s nepunim radnim vremenom, nije suprotan europskom pravu izračun plaćenog godišnjeg odmora prema načelu pro rata temporis utvrđen u članku 4. stavku 2. Okvirnog sporazuma o radu s nepunim radnim vremenom(48). Sud je također utvrdio da se ta klauzula i članak 7. Direktive 2003/88 treba tumačiti na način da se izračun prava na plaćeni godišnji odmor mora provesti prema istim načelima neovisno o tomu radi li se o utvrđivanju odštetne naknade za neiskorišteni stečeni plaćeni godišnji odmor u slučaju završetka radnog odnosa ili o zbrajanju prava na plaćeni godišnji odmor u slučaju zadržavanja radnog odnosa(49).
53.      Slijedom toga, u specifičnom kontekstu glavnog predmeta, posebno pitanje koje treba razmotriti jest usporedivost situacija u slučaju kumuliranja UNV-a u punom radnom vremenu i UOV u nepunom radnom vremenu koje je sklopio radnik, osobito s istim poslodavcem.
54.      U tom pogledu rumunjska vlada smatra da članak 4. stavak 1. okvirnih sporazuma nije primjenjiv
ratione materiae jer bi „činjenica da se smatra da se odredbe direktiva 97/81 i 1999/70 na koje se poziva primjenjuju na radnika koji kumulira UNV za osnovno radno vrijeme i UOV u nepunom radnom vremenu u sustavu na temelju kojeg se plaća utvrđuje po satu, čija se situacija uspoređuje sa situacijom radnika koji ima samo UNV za osnovno radno vrijeme, nadilazila tekst, područje primjene i svrhu odredbi o kojima je riječ”.
55.      Najprije valja utvrditi jesu li situacije poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku obuhvaćene kako područje primjene ratione personae tako i materijalnim područjem primjene direktiva 97/81 i 1999/70 te okvirnih sporazuma
a)      Područje primjene ratione personae
56.      Valja podsjetiti na to da se, na temelju članka 2. stavka 1. okvirnih sporazuma, oni primjenjuju na radnike s nepunim radnim vremenom /na određeno vrijeme koji imaju ugovor o radu ili radni odnos definiran zakonom, kolektivnim ugovorom ili praksom koja je na snazi u pojedinoj državi članici.
57.      Sud je presudio da se Direktiva 1999/70 i Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme primjenjuju na sve radnike koji pružaju usluge uz naknadu u okviru radnog odnosa na određeno vrijeme koji ih veže za njihova poslodavca, neovisno o tome je li riječ o upravnim tijelima i drugim tijelima javnog sektora(50).
58.      U ovom je slučaju nesporno da je svaki od radnika o kojima je riječ obuhvaćen pojmom „radnik zaposlen na određeno vrijeme” i „radnik s nepunim radnim vremenom” u smislu članka 4. stavka 1. okvirnih sporazuma, u vezi s njihovim člankom 3. stavkom 1., i stoga područjem primjene tih odredbi.
59.      S obzirom na okolnosti glavnog postupka, postavljaju se sljedeća pitanja: primjenjuju li se članci 4. stavak 1. okvirnih sporazuma u slučaju kumuliranja poslova? Treba li razlikovati slučaj kumuliranja kod istog poslodavca od onog kod različitih poslodavaca?
60.      Podsjećam na to da je u glavnom predmetu jedna od nastavnica povezana sa srednjom školom „Mihai Eminescu” samo UOV-om. Ona je sklopila je UNV s drugom obrazovnom ustanovom(51).
61.      Kao prvo, ističem da mogućnost isključenja situacije kumuliranja poslova iz područja primjene Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, u skladu sa njegovim člankom 2. stavkom 2., nije razmotrena, te ta situacija nije isključena u skladu s postupcima i uvjetima utvrđenim u članku 2. stavku 2. Okvirnog sporazuma o radu s nepunim radnim vremenom u odnosu na radnike koji povremeno rade u nepunom radnom vremenu(52).
62.      Kao drugo, ističem da je Sud presudio da:
–        u pogledu ciljeva kojima teže okvirni sporazumi(53), njihove članke 4. treba shvatiti na način da oni izražavaju načelo socijalnog prava Unije koje se ne može usko tumačiti(54).
–        svrha članka 4. stavka 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme jest primjena načela nediskriminacije na radnike zaposlene na određeno vrijeme kako bi se spriječilo poslodavca da se koristi radnim odnosom takve prirode kako bi tim radnicima uskratio prava koja se priznaju radnicima zaposlenima na neodređeno vrijeme(55).
63.      Slijedom toga, tumačenje članaka 4. stavka 1. okvirnih sporazuma kojim bi se uvela razlika, utemeljena na kumuliranju ugovora, na koju odredbe tih članaka ne upućuju, smanjilo bi, suprotno tekstu i kontekstu navedenih članaka kao i cilju koji im je dodijeljen, područje zaštite od diskriminacije koja se pruža radnicima o kojima je riječ.
64.      U tom pogledu napominjem da je Sud uzeo u obzir sve te razloge kada je u presudi Rosado Santana presudio da su Okvirnim sporazumom o radu na određeno vrijeme obuhvaćeni radnici zaposleni na neodređeno vrijeme od kojih su neki u prošlosti obavljali svoje poslove kao radnici zaposleni na određeno vrijeme. U predmetu u kojem je donesena ta presuda tužitelj je u biti imao za cilj, u svojstvu državnog službenika, dovesti u pitanje različito postupanje tijekom internog postupka odabira kad je riječ o uzimanju u obzir radnog staža i stečenog radnog iskustva, zbog toga što razdoblja rada ostvarena u svojstvu privremenog službenika nisu bila uzeta u obzir(56).
65.      U tim okolnostima predlažem Sudu tumačenje po analogiji s presudom Rosado Santana pojašnjavajući da je u ovom slučaju također riječ o donošenju zaključaka iz kumuliranja UNV-a i UOV kako bi se sve naknade za obje vrste ugovora uzele u obzir za izračun naknade plaće za vrijeme godišnjeg odmora.
66.      Stoga smatram da činjenica da su ugovori sklopljeni između radnika i istog poslodavca ne utječe na analizu primjenjivosti okvirnih sporazuma u toj fazi. Suprotno tomu, pitanje o učincima postojanja jednog ili više poslodavaca treba ponovno razmotriti s gledišta usporedivosti situacija.
67.      Slijedom toga, valja podsjetiti na ono što obuhvaća pojam „uvjeti zapošljavanja” u smislu članaka 4. stavka 1. okvirnih sporazuma.
b)      Materijalno područje primjene: uvjeti zapošljavanja
68.      Iz sudske prakse Suda proizlazi da je „plaća” u smislu članka 157. stavka 2. UFEU-a dio „uvjeta zapošljavanja” u smislu članaka 4. stavka 1. okvirnih sporazuma(57).
69.      Osim toga, pojam „plaća” definiran je u članku 157. stavku 2. UFEU-a kao „redovita osnovna ili minimalna nadnica ili plaća te svako drugo primanje, bilo u gotovini ili u naravi, koju radnik prima neposredno ili posredno od svojeg poslodavca, a u vezi sa zaposlenjem”. Kao što to proizlazi iz sudske prakse, taj pojam treba široko tumačiti i on obuhvaća, među ostalim, sva primanja u novcu ili naravi, sadašnja ili buduća, pod uvjetom da ih je poslodavac odobrio radniku bilo neizravno, na temelju njegova zaposlenja, bilo na temelju ugovora o radu, zakonodavnih odredbi ili dobrovoljno(58).
70.      Sud je presudio da su „uvjetima zapošljavanja” u smislu članka 4. stavka 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme obuhvaćeni sastavni elementi plaće, uključujući razinu tih elemenata, pravo na plaćeni godišnji odmor, kao i uvjete koji se odnose na starosne mirovine koje ovise o radnom odnosu(59).
71.      Budući da su situacije o kojima je riječ u glavnom postupku, prema mojem mišljenju, obuhvaćene područje primjene ratione personae i materijalnim područjem primjene okvirnih sporazuma, sada valja ispitati dovodi li i u kojoj mjeri rumunjski propis o kojemu je riječ u pogledu izračuna naknade plaće za vrijeme godišnjeg odmora u slučaju kumulacije UNV-a u punom radnom vremenu i UOV u nepunom radnom vremenu, do različitog postupanja koje predstavlja nepovoljnije postupanje prema radnicima na određeno vrijeme u nepunom radnom vremenu u usporedbi s usporedivim radnicima na neodređeno vrijeme u punom radnom vremenu.
c)      Usporedivost situacija u slučaju kumuliranja poslova
72.      Člancima 4. stavkom 1. okvirnih sporazuma predviđa se da se, kad je riječ o uvjetima zapošljavanja, prema radnicima u nepunom radnom vremenu / na određeno vrijeme ne smije postupati na nepovoljniji način nego prema usporedivim radnicima u punom radnom vremenu / na neodređeno vrijeme samo zato što rade u nepunom radnom vremenu /na određeno vrijeme, osim ako drukčije postupanje nije opravdano iz objektivnih razloga.
73.      Podsjećam, s jedne strane, na to da su izrazi „usporedivi radnik u punim radnim vremenom” i „ usporedivi radnik zaposlen na neodređeno vrijeme” definirani u člancima 3. stavkom 2. okvirnih sporazuma.
74.      S druge strane, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, radi ocjene obavljaju li dotične osobe isti ili sličan posao u smislu okvirnih sporazuma, u skladu s njihovim člancima 3. stavkom 2. i člancima 4. stavkom 1., treba ispitati može li se – vodeći računa o cijelom nizu čimbenika, poput naravi posla, uvjeta usavršavanja i uvjeta zapošljavanja – smatrati da se te osobe nalaze u situaciji koja je usporediva. Ako se dokaže da su, kad su bili zaposleni, radnici s nepunim radnim vremenom/ na određeno vrijeme obavljali iste dužnosti kao i radnici koje je isti poslodavac zaposlio na puno radno vrijeme/na neodređeno vrijeme ili da su bili na istom radnom mjestu kao oni, situacije tih dviju kategorija radnika u načelu valja smatrati usporedivima(60).
75.      U slučaju kumuliranja poslova s UOV-om ili ugovorom u nepunom radnom vremenu primjenjuju se ista načela. Prema mojem mišljenju, isto treba vrijediti kad je riječ, kao u ovom slučaju, o UOV u nepunom radnom vremenu. Usporedivost je i dalje moguća za svaki od tih ugovora bilo sa radnicima na UNV-u ili s ugovorom u punom radnom vremenu, na temelju okvirnog sporazuma na distributivnoj osnovi ili, drugim riječima, na temelju svakog okvirnog sporazuma zasebno.
76.      Stoga, kada je radnik sklopio UNV i UOV s različitim poslodavcima, njegova se situacija može usporediti sa situacijom radnika u svakoj od ustanova o kojim je riječ. U ovom je slučaju to slučaj nastavnice koja je sklopila UOV u nepunom radnom vremenu sa srednjom školom „Mihai Eminescu” i UNV u punom radnom vremenu s drugom ustanovom(61).
77.      Činjenica da je UOV u nepunom radnom vremenu i UNV u punom radnom vremenu s istim poslodavcem sklopio radnik ne može, prema mojem mišljenju, isključiti takvu usporedivost zbog nekoliko razloga.
78.      Kao prvo, usporedba se može provesti u odnosu na skupinu radnika koje je taj poslodavac zaposlio na neodređeno vrijeme ili u punom radnom vremenu, na temelju svih čimbenika koje je utvrdio Sud.
79.      Kao drugo, pravo na plaćeni godišnji odmor treba ispitati u odnosu na ugovor, a ne u odnosu na radnika. Zbog načina izračuna i dodjele tog prava, analiza nužno mora biti različita od one koju je Sud primijenio u slučaju primjene članka 3. Direktive 2003/88, kojim se jamči pravo na dnevni odmor od najmanje 11 sati odmora neprekidno(62).
80.      Kao treće, valja poštovati načela tumačenja u korist radnika koja proizlaze iz sudske prakse Suda(63).
81.      U ovom slučaju, argument koji a fortiori opravdava ispitivanje ugovora je održiv jer, budući da nije moguće produžiti razdoblje plaćenog godišnjeg odmora, na koji nastavnici imaju pravo, koji su već pokriveni radnim vremenom na temelju UNV-a, jedino rješenje na isteku UOV-a je isplata naknade predviđene člankom 7. stavkom 2. Direktive 2003/88 ili, jednakovrijedno, kumuliranje plaća primljenih za vrijeme izvršavanja UNV ili UOV tijekom razdoblja plaćenih godišnjih odmora(64).
82.      Usto, činjenica da su u okviru UOV-a nastavnici osigurali zamjenu za nastavnike na slobodnim radnim mjestima(65) može se uzeti u obzir(66).
83.      U tim okolnostima smatram da sud koji je uputio zahtjev pravilno ističe da jedina razlika u postupanju prema radnicima o kojima je riječ proizlazi iz privremene i djelomične prirode radnog odnosa koji ih povezuje s njihovim poslodavcem. Da bi takva razlika u postupanju predstavljala zabranjenu diskriminaciju, ona ne smije biti opravdana objektivnim razlozima.
d)      Obrazloženje
84.      U skladu s ustaljenom sudskom praksom, pojam „objektivni razlozi” u smislu članaka 4. stavka 1. okvirnih sporazuma ne može se shvatiti na način da opravdava različito postupanje s radnicima koji rade na određeno vrijeme i radnicima koji rade na neodređeno vrijeme ili radnicima koji rade u nepunom radnom vremenu i radnicima koji rade u punom radnom vremenu činjenicom da je to različito postupanje predviđeno općim i apstraktnim pravilom, poput zakona ili kolektivnog ugovora(67).
85.      Naprotiv, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, taj pojam zahtijeva da utvrđeno različito postupanje bude opravdano postojanjem preciznih i konkretnih elemenata koji su svojstveni uvjetu zapošljavanja o kojem je riječ, u posebnom kontekstu kojeg je dio i na temelju objektivnih i transparentnih kriterija, radi provjere odgovara li to različito postupanje stvarnoj potrebi, je li prikladno za postizanje cilja koji se želi ostvariti te je li nužno u tu svrhu. Navedeni elementi mogu osobito proizlaziti iz posebne prirode zadaća zbog kojih su sklopljeni ugovori o radu na određeno vrijeme ili u nepunom radnom vremenu i njima svojstvenih značajki ili, ovisno o slučaju, nastojanja postizanja legitimnog cilja socijalne politike države članice(68).
86.      U ovom slučaju sud koji je uputio zahtjev naglašava da „[p]ravilo nacionalnog prava ne utvrđuje, izričito ili implicitno, legitiman cilj koji se želi postići niti određuje proporcionalnost uspostavljenih regulatornih sredstava”. Rumunjska vlada, poput određenih sudova čija je sudska praksa navedena u odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, ističe da se UOV-i u nepunom radnom vremenu sklapaju kako bi se osigurao kontinuitet obrazovne djelatnosti u slučaju nedostatka nastavnog osoblja i poštovanje prava učenika na obrazovanje. Međutim, taj objektivan zahtjev u vezi sa radnim mjestom koje treba popuniti, koji je na javnim upravama da ispune s obzirom na marginu prosudbe kojom raspolažu države članice, ne može opravdati razliku u postupanju o kojemu je riječ isključivo na temelju toga što je radni odnos radni odnos na određeno vrijeme u nepunom radnom vremenu.
87.      Zaključno, ističem da isključenje plaće isplaćene na temelju UOV u nepunom radnom vremenu iz izračuna naknade plaće za vrijeme godišnjeg odmora nije dopušteno s obzirom na članke 4. stavak 1. okvirnih sporazuma.
B.      Drugo prethodno pitanje
88.      Sud koji je uputio zahtjev želi znati treba li članak 7. stavak 1. Direktive 2003/88 i članke 4. stavak 1. okvirnih sporazuma tumačiti na način da im se protive nacionalni propis i praksa kojima se, u slučaju kumuliranja ugovora o radu koje je sklopilo nastavno osoblje u sektoru osnovnoškolskog i srednjoškolskog obrazovanja, konkretno UNV u punom radnom vremenu za osnovno radno mjesto i UOV u nepunom radnom vremenu u sustavu na temelju kojeg se plaća utvrđuje po satu, onemogućuje priznavanje naknade za podmirivanje troškova prehrane razmjerno stvarno odrađenom radnom vremenu na temelju UOV-a u nepunom radnom vremenu, te da ta naknada bude uključena u utvrđivanje iznosa naknade plaće za vrijeme godišnjeg odmora.
89.      Uvodno valja naglasiti da je Tribunalul Vaslui (Viši sud u Vasluiju), odlučujući u prvom stupnju, prihvatio zahtjev radnika o kojima je riječ da srednja školi „Mihai Eminescu” isplati naknade za podmirivanje troškova prehrane razmjerno stvarno odrađenom radnom vremenu u sustavu na temelju kojeg se plaća utvrđuje po satu, i to do datuma prestanka pojedinačnih ugovora o radu. Sud koji je uputio zahtjev pojasnio je da se žalba koju je podnijela ta škola ne odnosi na tu odluku.
90.      Stoga drugo prethodno pitanje, promatrano u njegovu posljednjem dijelu, shvaćam kao nastavak prvog pitanja koje se odnosi na osnovu za izračun naknade plaće isplaćene za vrijeme godišnjeg odmora.
91.      U tim okolnostima na to pitanje treba primijeniti pretpostavku relevantnosti. Ako se to pitanje odnosi na tumačenje prava Unije, Sud načelno mora donijeti odluku(69).
92.      Stoga se drugo prethodno pitanje odnosi na članak 18. Okvirnog zakona br. 153/2017, kako ga u ovom slučaju primjenjuje srednja škola „Mihai Eminescu”.
93.      Podsjećam na to da se tom odredbom u biti predviđa da se naknade za podmirivanje troškova prehrane u iznosu od jedne dvanaestine dviju zajamčenih nacionalnih bruto minimalnih osnovnih plaća dodjeljuju razmjerno stvarno odrađenom radnom vremenu prethodnog mjeseca, u granicama utvrđenima u članku 25. stavku 1. tog okvirnog zakona, odnosno 30 % iznosa osnovnih plaća. U skladu s nacionalnim pravom, kako ga tumači Înalta Curte de Casație și Justiție (Vrhovni kasacijski sud, Rumunjska), nesporno je da ta naknada pripada kategoriji mjesečnih dohodaka od nesamostalnog rada.
94.      Drugo pitanje nas navodi da se prvo osvrnemo na definiciju naknade plaće za vrijeme godišnjeg odmora(70) U biti treba utvrditi da izraz „plaćeni godišnji odmor“ u članku 7. stavku 1. Direktive 2003/88 znači da radnik mora primiti naknadu redovne plaće za poslove koje bi inače obavljao.
95.      S druge strane, kad je riječ o području primjene okvirnih sporazuma, kako je utvrđeno u točkama 58. i 66. ovog mišljenja, u pogledu uvjeta zapošljavanja u smislu članaka 4. stavka 1. okvirnih sporazuma, čija je definicija navedena u točkama 68. do 70. ovog mišljenja, valja dodati da su, prema ustaljenoj sudskoj praksi, pojmom „uvjeti zapošljavanja” iz tih članaka obuhvaćeni, među ostalim, dodaci i drugi elementi plaće koji su povezani sa zapošljavanjem radnika(71).
96.      Stoga, prema mojem mišljenju, sud koji je uputio zahtjev iz definicija koje je dao Sud pravilno zaključuje da su naknade za podmirivanje troškova prehrane koje se isplaćuju osoblju na temelju radnog odnosa između osoblja plaćenog iz javnih sredstava i njihova poslodavca obuhvaćene područjem primjene članaka 4. stavka 1. okvirnih sporazuma(72).
97.      Slijedom toga, izračun naknade za podmirivanje troškova prehrane kada je nastavnik zaposlen u nepunom radnom vremenu objektivno je opravdan, u smislu članka 4. stavka 1. Okvirnog sporazuma o radu s nepunim radnim vremenom, prikladan u smislu članka 4. stavka 2. tog okvirnog sporazuma i prilagođen naravi naknade(73).
98.      Međutim, sud koji je uputio zahtjev utvrđuje da se u ovom slučaju prema nastavniku koji je sklopio UNV u punom radnom vremenu i UOV u nepunom radnom vremenu u praksi postupa na pravno različit i nepovoljan način, s obzirom na to da prima naknadu za podmirivanje troškova prehrane samo za djelatnost koja se obavlja na temelju UNV u punom radnom vremenu.
99.      U tom pogledu ističem, kao i Komisija, tekst članka 18. Okvirnog zakona br. 153/2017. Za razliku od članka 5. stavka 1. Provedbene odredbe iz 2011. i 2021., taj članak 18. ne sadržava ograničenje ni u slučaju UOV-a(74) ni u slučaju kumuliranja poslova u pogledu plaćanja naknade za podmirivanje troškova prehrane. Osim toga, iz utvrđenja suda koji je uputio zahtjev o praksi srednje škole „Mihai Eminescu” i iz teksta prethodnog pitanja valja zaključiti da izraz „osnovna plaća” odgovara izrazu „osnovno radno mjesto”(75).
100. Naime, taj sud pojašnjava da je različito postupanje o kojem je riječ opravdano samo najvišim iznosom utvrđenim zakonom, izračunanim na temelju UNV-a u punom radnom vremenu. Tako se u srednjoj školi „Mihai Eminescu” ne uzima u obzir činjenica da radnik radi izvan mjesečnog radnog vremena na temelju UOV-a u nepunom radnom vremenu. Shvaćam da se, s obzirom na to da je gornja granica dosegnuta na temelju UNV-a, automatski ne isplaćuje nikakva naknada na temelju UOV-a i stoga za prekovremeni rad, što dovodi do zaključka da je, u slučaju kumuliranja ugovora, radnik koji radi u nepunom radnom vremenu sustavno u nepovoljnijem položaju u odnosu na radnika koji radi u punom radnom vremenu, kao u području plaćenog godišnjeg odmora.
101. Prema mišljenju navedenog suda, ta razlika u postupanju nije opravdana objektivnim razlozima, u smislu sudske prakse Suda(76). Nadalje, treba naglasiti da se naknada za podmirivanje troškova prehrane odobrava neovisno o satima tijekom kojih se obavljaju zadaci radnika i nije povezana sa stvarno nastalim troškovima.
102. Slijedom toga, neplaćanje naknada za podmirivanje troškova prehrane na temelju UOV-a u nepunom radnom vremenu nije dopušteno s obzirom na članke 4. stavak 1. okvirnih sporazuma. Kao što predlaže Komisija, gornja granica iznosa naknade trebala bi se izračunati na temelju kumulativnih ugovora, a ne samo na temelju UNV-a. Na sudu koji je uputio zahtjev je da utvrdi koji je ovlašteni službenik nadležan u slučaju više obrazovnih ustanova.
103. Budući da su te naknade dio redovne plaće nastavnika, one se moraju uključiti u izračun naknade plaće za vrijeme godišnjeg odmora(77).
C.      U slučaju neprimjenjivosti članaka 4. stavka 1. okvirnih sporazuma: primjenjuju li se članci 20. i 21. Povelje?
104. Budući da je to pitanje ispitano u presudi Gnattai, ono bi se moglo ponovno istaknuti ako Sud smatra da okvirni sporazumi nisu primjenjivi.
105. Valja podsjetiti na to da je načelo nediskriminacije iz članka 21. stavka 1. Povelje poseban izraz načela jednakog postupanja, koje je opće načelo prava Unije utvrđeno u članku 20. Povelje(78).
106. Kad je riječ o različitom postupanju prema radnicima zaposlenima na određeno vrijeme i radnicima zaposlenima na neodređeno vrijeme koji se nalaze u usporedivoj situaciji, ta su načela provedena i konkretizirana Direktivom 1999/70, konkretno člankom 4. Okvirnog sporazuma priloženog toj direktivi(79). Isto vrijedi i za Direktivu 97/81 i članak 4. Okvirnog sporazuma priloženog toj direktivi u pogledu razlika u postupanja između radnika u nepunom i punom radnom vremenu(80).
107. Slijedom navedenog, s obzirom na to da se prethodna pitanja odnose na takvo različito postupanje, valja ih ispitati samo s obzirom na navedene direktive i članke 4. stavak 1. okvirnih sporazuma(81).
108. Kao drugo, članak 7. Direktive 2003/88 ne primjenjuje se nakon razdoblja od četiri tjedna plaćenog godišnjeg odmora(82).
109. Stoga, s obzirom na to da ne postoji „provedba prava Unije” u smislu članka 51. stavka 1. Povelje u području obuhvaćenom pravom Unije, članci 20. i 21. Povelje nisu primjenjivi.
V.      Zaključak
110. S obzirom na sva prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je uputio Curtea de Apel Iaşi (Žalbeni sud u Iașiju, Rumunjska) odgovori na sljedeći način:
Članak 7. stavak 1. Direktive 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena i članak 31. stavak 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima kao i članak 4. Okvirnog sporazuma o radu s nepunim radnim vremenom, sklopljenog 6. lipnja 1997., priloženog Direktivi Vijeća 97/81/EZ od 15. prosinca 1997., o Okvirnom sporazumu o radu s nepunim radnim vremenom koji su sklopili UNICE, CEEP i ETUC te članak 4. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., priloženog Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su ETUC, UNICE i CEEP,
treba tumačiti na način da im se:
protivi nacionalni propis kojim se predviđa da, u slučaju kumuliranja ugovora o radu koje je sklopio isti radnik u sektoru osnovnoškolskog i srednjoškolskog obrazovanja, konkretno ugovora o radu na neodređeno vrijeme u punom radnom vremenu za osnovno radno mjesto i ugovora na određeno vrijeme u nepunim radnim vremenom u sustavu na temelju kojeg se plaća utvrđuje po satu, taj radnik ima pravo na naknadu plaće za vrijeme godišnjeg odmora koja se obračunava bez uzimanja u obzir naknade primljene na temelju ugovora na određeno vrijeme u nepunom radnom vremenu.
Članak 7. Direktive 2003/88 kao i članak 4. Okvirnog sporazuma o radu s nepunim radnim vremenom, sklopljenog 6. lipnja 1997., priloženog Direktivi 97/81 te članak 4. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., priloženog Direktivi 1999/70,
treba tumačiti na način da im se:
protive nacionalni propis i praksa kojima se, u slučaju kumuliranja ugovora o radu koje je sklopio isti radnik u sektoru osnovnoškolskog i srednjoškolskog obrazovanja, konkretno ugovor o radu na neodređeno vrijeme u punom radnom vremenu za osnovno radno mjesto i ugovor o radu na određeno vrijeme u nepunom radnom vremenu u sustavu na temelju kojeg se plaća utvrđuje po satu, onemogućuje priznavanje naknade za podmirivanje troškova prehrane razmjerno stvarno odrađenom radnom vremenu na temelju ugovora o radu na određeno vrijeme u nepunom radnom vremenu te da ta naknada bude uključena u utvrđivanje iznosa naknade plaće za vrijeme godišnjeg odmora.
1 Izvorni jezik: francuski
2 Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena (SL 2003., L 299, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 31.).
3U daljnjem tekstu: Povelja
4Direktiva Vijeća od 15. prosinca 1997. o Okvirnom sporazumu o radu s nepunim radnim vremenom koji su sklopili UNICE, CEEP i ETUC (SL 1997., L 14, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 131.). U daljnjem tekstu: Okvirni sporazum o radu s nepunim radnim vremenom
5Direktiva Vijeća 1999/70/ZE od 28. lipnja 1999. o o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP (SL 1999., L 175, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 228.) U daljnjem tekstu: Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme
6
U daljnjem tekstu: UNV
7 U daljnjem tekstu: UOV
8Monitorul Oficial al României, dio I, br. 18 od 10. siječnja 2011.
9 U zahtjevu za prethodnu odluku pojašnjava se da je Zakon br. 1/2011 od 3. rujna 2023. stavljen izvan snage Legeom nr. 198/2023 a învământului preuniversitar (Zakon br. 198/2023 o osnovnoškolskom i srednjoškolskom obrazovanju) od 4. srpnja 2023. (Monitorul Oficial al României, dio I., br. 613 od 5. srpnja 2023.), i Legeom nr. 199/2023 a învățământului superior (Zakon br. 199/2023 o visokom obrazovanju) od 4. srpnja 2023. (Monitorul Oficial al României, dio I., br. 614 od 5. srpnja 2023.).
10Monitorul Oficial al României, dio I, br. 492 od 28. lipnja 2017.
11Monitorul Oficial al României, dio I, br. 699 od 10. kolovoza 2018.
12Monitorul Oficial al României, dio I, br. 688 od 12. srpnja 2021.
13 Ordinul nr. 5559/2011 pentru aprobarea Normelor metodologice privind efectuarea concediului de odihnă al personalului didactic din învământ (Odluka br. 5559/2011 o odobrenju provedbene odredbe o korištenju godišnjeg odmora od strane nastavnog osoblja), od 7. listopada 2011. (Monitorul Oficial al României, dio I., br. 723 od 13. listopada 2011.) (u daljnjem tekstu: Provedbena odredba iz 2011.), stavljena je izvan snage Odlukom br. 4050/2021. Ta se provedbena odredba primjenjivala tijekom prve od tri školske godine iz glavnog postupka.
14 Na temelju članka 267. stavka 1. Zakona br. 1/2011, u opravdanim slučajevima uprava obrazovne ustanove može prekinuti zakonski godišnji odmor, a dotičnima se isplaćuje plaća za obavljeni rad.
15Te su odredbe, u biti, identične onima iz Provedbene odredbe iz 2011. (vidjeti bilješku13 ovog mišljenja). U članku 3. stavku 2. Provedbene odredbe iz 2021. izraz „razmjerno razdoblju rada” zamijenio je izraz „razmjerno broju odrađenih mjeseci”. U stavku 5. tog članka dodana je druga rečenica. Odnosi se na slučaj u kojem su nastavnici zaposleni u nepunom radnom vremenu u dvije ili više ustanova. Njihovo se pravo ostvaruje na razini svake obrazovne ustanove.
16 Članak 5. stavak 1. Provedbene odredbe iz 2011. formuliran je identično (vidjeti bilješku 13. ovog mišljenja).
17Monitorul Oficial al României, dio I., br. 72 od 5. veljače 2003., ponovno objavljen u Monitorul Oficial al României, dio I., br. 345 od 18. svibnja 2011.
18U verziji koja se primjenjuje na glavni postupak (u daljnjem tekstu: Zakonik o radu)
19Vidjeti bilješku 16. ovog mišljenja.
20Tjedno radno vrijeme bilo je promjenjivo. Među ostalim, moglo je biti 2, 4, 7, 18 ili 20 sati.
21Sud koji je uputio zahtjev pojašnjava da su radnici o kojima je riječ tijekom razdoblja o kojemu je riječ iskoristili 27 do 62 dana godišnjeg odmora.
22 Provedbene odredbe iz 2011. i 2021. godine (vidjeti t. 6. ovog mišljenja)
23Članak 18. Okvirnog zakona br. 153/2017
24 Vidjeti presudu Curtee Constituțională (Ustavni sud) br. 385 od 17. travnja 2007., na koju se poziva sud koji je uputio zahtjev.
25Sud koji je uputio zahtjev osobito navodi presude od 13. rujna 2007., Del Cerro Alonso (C-307/05, u daljnjem tekstu: presuda Del Cerro Alonso, EU:C:2007:509) i od 5. studenoga 2014., Österreichischer Gewerkschaftsbund (C-476/12, EU:C:2014:2332, t. 16.).
26 C-219/14, EU:C:2015:745, t. 50. i 52.
27Vidjeti rješenje od 5. prosinca 2025., Şcoala gimnazială „Mihai Eminescu” (C-706/23, EU:C:2025:951).
28U skladu s člankom 35. stavkom 1. te člancima 106. i 150. Zakonika o radu, u slučaju kumuliranja ugovora s istim poslodavcem ili više poslodavaca, radnik ima pravo na plaćeni godišnji odmor, bilo u okviru UOV-a ili UNV-a, u punom ili nepunom radnom vremenu.
29Sud koji je uputio zahtjev navodi dvije odluke Curtee Constituțională (Ustavni sud) u kojima se podsjeća na posebnost tog propisa.
30Vidjeti t. 10. ovog mišljenja kao podsjetnik na primjenjive odredbe o pravu na plaćeni godišnji odmor nastavnika koji su svoju djelatnost obavljali na temelju UNV-a ili UOV-a, u punom ili nepunom radnom vremenu. Stoga se načelo nediskriminacije primjenjuje u tim situacijama u skladu s člankom 4. stavkom 1. okvirnih sporazuma.
31      Vidjeti presudu od 6. studenoga 2018., Bauer i Willmeroth, (C-569/16 i C-570/16, EU:C:2018:871, t. 58., 80. i 84.) i rješenje od 15. srpnja 2025., GTC Dijon (C-37/25, EU:C:2025:586, t. 17. i 30. i navedena sudska praksa).
32Vidjeti presudu od 6. studenoga 2018., Bauer i Willmeroth (C-569/16 i C-570/16, EU:C:2018:871, t. 58.).
33Vidjeti presudu od 13. prosinca 2018., Hein (C-385/17, u daljnjem tekstu: presuda Hein, EU:C:2018:1018, t. 24. i navedena sudska praksa).
34Vidjeti presude Hein (t. 32. i navedena sudska praksa) i od 9. prosinca 2021., Staatssecretaris van Financiën (Naknada plaće za vrijeme plaćenog godišnjeg odmora) (C‑217/20, EU:C:2021:987, t. 26. i navedena sudska praksa).
35Vidjeti presude Hein (t. 32. i navedena sudska praksa) i od 9. prosinca 2021., Staatssecretaris van Financiën (Naknada plaće za vrijeme plaćenog godišnjeg odmora) (C‑217/20, EU:C:2021:987, t. 26. i navedena sudska praksa).
36 Presuda Hein (t. 47.)
37      Vidjeti presude Hein (t. 33. i navedena sudska praksa) i od 9. prosinca 2021., Staatssecretaris van Financiën (Naknada plaće za vrijeme plaćenog godišnjeg odmora) (C‑217/20, EU:C:2021:987, t. 27. i navedena sudska praksa).
38 Vidjeti presudu Hein (t. 41.).
39 Presuda Hein (t. 43.)
40Vidjeti presude u predmetu Hein (t. 43.) i od 19. studenog 2019., TSN i AKT (C-609/17 i C-610/17, EU:C:2019:981, t. 35.).
41 Vidjeti presude Hein (t. 44.) i od 9. prosinca 2021., Staatssecretaris van Financiën (Naknada plaće za vrijeme plaćenog godišnjeg odmora) (C‑217/20, EU:C:2021:987, t. 33.).
42Vidjeti presudu Hein (t. 41.).
43 Vidjeti presudu Hein (t. 43.).
44Vidjeti presudu od 25. studenog 2021. job-medium (C-233/20, EU:C:2021:960, t. 31. i navedena sudska praksa). Vidjeti, također, presudu od 21. studenog 2018., Viejobueno Ibáñez et de la Vara González (C-177/17, EU:C:2018:934, t. 58.).
45 Vidjeti presude od 10. lipnja 2010. Bruno i dr. (C-395/08 i C-396/08, EU:C:2010:329, t. 58. i navedena sudska praksa), kao i od 4. rujna 2025., Gnattai (C-543/23, u daljnjem tekstu: presuda Gnattai, EU:C:2025:653, t. 33. i 34. i navedena sudska praksa).
46Vidjeti odluku od 7. travnja 2022. Ministero della Giustizia i dr.(Status talijanskih mirovnih sudaca) (C-236/20, u daljnjem tekstu :presuda Ministero della Giustizia i dr.(Status talijanskih mirovnih sudaca), EU:C:2022:263, t. 34.)
47Vidjeti, osobito, presudu Ministero della Giustizia i dr.(Status talijanskih mirovnih sudaca), EU:C:2022:263, t. 54.)
48Vidjeti, osobito, presudu Ministero della Giustizia i dr.(Status talijanskih mirovnih sudaca) (t. 52.)
49Vidjeti presudu od 11. studenog 2015., Greenfield (C-219/14, EU:C:2015:745, t. 57.).
50Vidjeti presude u predmetu Del Cerro Alonso (t. 25., 28. i 29.) te od 8. rujna 2011., Rosado Santana (C-177/10, u daljnjem tekstu: presuda Rosado Santana, EU:C:2011:557, t. 42., 55. i 58.). Vidjeti, u odnosu na državne obrazovne ustanove, presude od 20. lipnja 2019., Ustariz Aróstegui (C‑72/18, EU:C:2019:516, t. 24) i Gnattai (t.37).
51Vidjeti t. 15. ovog mišljenja.
52 Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 7. srpnja 2022., Zone de secours Hainaut-Centre (C-377/21, EU:C:2022:530, t. 48.).
53Vidjeti članak 1. točku (a) okvirnih sporazuma i njihovu preambulu. Vidjeti također uvodne izjave 3., 11. i 23. Direktive 97/81 i uvodnu izjavu 14. Direktive 1999/70 na koje se posebno poziva u presudama Del Cerro Alonso (t. 36.) i od 10. lipnja 2010., Bruno i dr. (C-395/08 i C-396/08, EU:C:2010:329, t. 29. i 30.).
54Vidjeti presude u predmetu Del Cerro Alonso (t. 38); od 15. travnja 2008., Impact (C-268/06, EU:C:2008:223, t. 114. i 115.); od 10. lipnja 2010., Bruno i dr. (C-395/08 i C-396/08, EU:C:2010:329, t. 32.) i Rosado Santana (t. 44).
55Vidjeti, osobito, presudu u predmetu Ministero della Giustizia i dr.(Status talijanskih mirovnih sudaca) (t. 35. i navedena sudska praksa); od 20. veljače 2024., (C-715/20, u daljnjem tekstu: Presuda X (Nepostojanje razloga za raskid), EU:C:2024:139, t. 42.) i Gnattai (t. 42).
56
Vidjeti presudu Rosado Santana (t. 38. i 41. do 44.)
57      Vidjeti odluku od 22. veljače 2024. Randstad Empleo i dr. (C-649/22, EU:C:2024:156, t. 46. i navedena sudska praksa).
58Vidjeti presude od 5. studenog 2014., Österreichischer Gewerkschaftsbund (C-476/12, EU:C:2014:2332, t. 16.) i od 22. veljače 2024., Randstad Empleo i dr.). (C-649/22, EU:C:2024:156, t. 44).
59
Vidjeti, osobito, presudu Ministero della Giustizia i dr.(Status talijanskih mirovnih sudaca) (t. 38.) i od 27. lipnja 2024., Peigli (C-41/23, EU:C:2024:554, t. 43.). Vidjeti, u vezi s pojmom „uvjeti zapošljavanja”, u smislu članka 4. stavka 1. Okvirnog sporazuma o radu s nepunim radnim vremenom, presude od 10. lipnja 2010., Bruno i dr. (C-395/08 i C-396/08, EU:C:2010:329, t. 42., u vezi s mirovinama), te od 19. listopada 2023., Lufthansa CityLine (C-660/20, EU:C:2023:789, t. 41. i 42., u vezi s naknadom za prekovremeni rad).
60Vidjeti, o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme, presudu od 15. prosinca 2022., Presidenza del Consiglio dei Ministri i dr. (Sveučilišni istraživači) (C-40/20 i C-173/20, EU:C:2022:985, t. 101. i 102. i navedena sudska praksa), i o Okvirnom sporazumu o radu s nepunim radnim vremenom, presuda od 19. listopada 2023., Lufthansa CityLine (C-660/20, EU:C:2023:789, t. 44. i 45. i navedena sudska praksa).
61 Vidjeti t. 15. ovog mišljenja. U tom pogledu, čini mi se da članak 4. stavak 1. Provedbene odredbe iz 2021., koji je istovjetan članku 3. Provedbene odredbe iz 2011., može potkrijepiti moju analizu jer se njime predviđa raspodjela tereta plaćenog godišnjeg odmora među ustanovama u kojima su nastavnici bili zaposleni.
62 Vidjeti presudu od 17. ožujka 2021., Academia de Studii Economice din Bucurecommentéarité ti (C-585/19, EU:C:2021:210, t. 45. i 46.).
63 Vidjeti t.  62. i 63. ovog mišljenja.
64Vidjeti t. 46. ovog mišljenja.
65 Vidjeti članak 29. Okvirnog zakona br. 153/2017
66Vidjeti, po analogiji, presudu od 5. lipnja 2018., Grupo Norte Facility (C-574/16, EU:C:2018:390, t. 50. i 51.).
67Vidjeti presude od 5. svibnja 2022. Universiteit Antwerpen i dr. (C-265/20, EU:C:2022:361, t. 53.) i X (Nepostojanje razloga za raskid) (t. 58. i navedena sudska praksa).
68Vidjeti presude Universiteit Antwerpen i dr. (C-265/20, EU:C:2022:361, t. 54.) i X (Nepostojanje razloga za raskid) (t. 59. i navedena sudska praksa).
69Vidjeti presude od 8. studenoga 1990., Gmurzynska-Bscher (C-231/89, EU:C:1990:386, t. 19. i 20.) i od 30. listopada 2025._Tomann (C-134/24, EU:C:2025:839, t. 66.), kao i, u pogledu pravnog i činjeničnog okviru pod odgovornošću nacionalnog suda, presude od 15. svibnja 2003., Salzmann (C-300/01, EU:C:2003:283, t. 31.); od 30. studenoga 2023._Ministero dell’Istruzione i INPS (C-270/22, EU:C:2023:933, t. 34.) i od 13. studenoga 2025., Oti (C-525/23, EU:C:2025:877, t. 38.).
70Vidjeti t. 38. ovog mišljenja.
71 Vidjeti presude Del Cerro Alonso (t. 48.) i od 20. lipnja 2019., Ustariz Aróstegui (C-72/18, EU:C:2019:516, t. 25. do 27.), kao i rješenje od 10. srpnja 2025., Centro Servizi Culturali Santa Chiara (C-823/24, EU:C:2025:584, t. 24.).
72Vidjeti također, o naknadama za podmirivanje troškova prehrane, mišljenje nezavisne odvjetnice Kokott u predmetu Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2017:1022, t. 54. ) i u predmetu Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2017:1021, t. 49).
73Vidjeti, po analogiji, presudu od 5. studenog 2014., Österreichischer Gewerkschaftsbund (C-476/12, EU:C:2014:2332, t. 20. i 21. i navedenu sudsku praksu).
74Vidjeti također odluku Tribunalula Vasluia (Viši sud u Vasluiju) navedneu u t. 19. ovog mišljenja.
75Vidjeti također članak 150. stavak 1. Zakonika o radu o pravu na „naknadu plaće za vrijeme godišnjeg odmora koja ne može biti niža od osnovne plaće” za razdoblje godišnjeg odmora.
76 Vidjeti t. 84. i 85. ovog mišljenja.
77Vidjeti t. 38. ovog mišljenja.
78Vidjeti presude od 18. travnja 2024., Dumitrescu i dr./Komisija i Sud (C-567/22 P do C-570/22 P, EU:C:2024:336, t. 65. i 66.)., i Gnattai (t. 33.).
79Vidjeti, osobito, presudu Gnattai (t. 34. i navedena sudska praksa).
80Vidjeti načelo tumačenja navedeno u t.
50. ovog mišljenja.
81Vidjeti, u tom smislu, presudu Gnattai (t. 35.).
82Vidjeti t. 44. ovog mišljenja.