62004CJ0286_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑286/04 P
dėl 2004 m. birželio 29 d. pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo,
Eurocermex SA, įsteigta Evere (Belgija), atstovaujama advokato A. Bertrand,
apeliantė,
dalyvaujant kitai proceso šaliai
Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamai A. Rassat,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann, teisėjai K. Lenaerts, K. Schiemann, E. Juhász ir M. Ilešič (pranešėjas),
generalinis advokatas D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
kancleris R. Grass,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Savo apeliaciniu skundu Eurocermex SA
prašo panaikinti 2004 m. balandžio 29 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą Eurocermex prieš VRDT
(Alaus butelio forma) (T‑399/02, Rink. p. II‑0000, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo jis atmetė jos ieškinį dėl 2002 m. spalio 21 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (toliau – VRDT) pirmosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 188/2002-1), atmetančio erdvinio prekių ženklo, sudaryto iš butelio ilgu kakleliu, į kurį įkištas citrinos griežinėlis, formos bei geltonos ir žalios spalvų derinio, registracijos paraišką (toliau – ginčijamas sprendimas), panaikinimo.
Teisinis pagrindas
2. 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1) 7 straipsnis „Absoliutūs atmetimo pagrindai“ nustato:
„1. Neregistruojami šie žymenys:
< … >
b) neturintys jokio skiriamojo požymio prekių ženklai;
< … >
3. Šio straipsnio 1 dalies b, c ir d punktų nuostatos netaikomos, jeigu dėl prekių ženklo naudojimo jis yra tapęs atskiriamu nuo tų prekių ar paslaugų, kurioms prašoma registracijos.“
Ginčo aplinkybės
3. 1998 m. lapkričio 27 d. apeliantė, užsiimanti meksikietiško alaus CORONA prekyba ir tiekimu Europoje, remdamasi Reglamentu Nr. 40/94, pateikė VRDT erdvinio Bendrijos prekių ženklo paraišką.
4. Prašomas įregistruoti prekių ženklas yra erdvinės formos ir permatomo butelio, pripildyto geltono skysčio, su ilgu kakleliu, į kurį įkištas citrinos griežinėlis žalia žievele, spalvų.
>image>1
5. Pagal peržiūrėtą ir pataisytą 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutartį dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti, prekės ir paslaugos, kurioms buvo prašoma įregistruoti minėtą prekių ženklą, priklauso 16, 25, 32 ir 42 klasėms.
6. 2001 m. gruodžio 21 d. VRDT ekspertas atmetė paraišką 32 klasės prekėms „alus; mineralinis ir gazuotas vanduo, vaisių sultys“ ir 42 klasės paslaugoms „restoranai, barai, užkandinės“, remdamasis tuo, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas neturi skiriamojo požymio Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme ir kad Eurocermex SA
neįrodė, jog minėtas prekių ženklas įgijo skiriamąjį požymį dėl jo naudojimo.
7. Ginčijamu sprendimu VRDT pirmoji apeliacinė taryba panaikino tą eksperto sprendimo dalį, kurioje jis atmetė paraišką 32 klasės prekėms „mineralinis vanduo“. Kitą to sprendimo dalį ji patvirtino.
Procesas Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas
8. Apeliantė pareiškė ieškinį Pirmosios instancijos teisme siekdama, kad būtų panaikinta ta ginčijamo sprendimo dalis, kurioje buvo atmesta jos paraiška įregistruoti nagrinėjamą prekių ženklą prekėms „alus; gazuotas vanduo, vaisių sultys“ ir paslaugoms „restoranai, barai, užkandinės“.
9. Savo pirmajame ieškinio pagrinde ji nurodė, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas turi skiriamąjį požymį Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme, o antrajame ieškinio pagrinde­ – kad bet kuriuo atveju prekių ženklas įgijo skiriamąjį požymį dėl jo naudojimo to paties reglamento 7 straipsnio 3 dalies prasme.
10. Dėl pirmojo ieškinio pagrindo Pirmosios instancijos teismas, būtent remdamasis 2002 m. liepos 2 d. Sprendimu SAT.1 prieš VRDT
(T‑323/00, Rink. p. II‑2839), skundžiamo sprendimo 18 punkte nusprendė, kad prekių ženklai, neturintys skiriamojo požymio Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme, „yra būtent tie, kurie atitinkamos visuomenės požiūriu prekyboje bendrai naudojami atitinkamoms prekėms ar paslaugoms pristatyti arba kurių atžvilgiu egzistuoja bent jau konkretūs požymiai, leidžiantys padaryti išvadą, kad jie gali būti naudojami šiuo būdu“.
11. To paties sprendimo 25 punkte Pirmosios instancijos teismas nurodė, kad nors vertinant sudėtinio prekių ženklo, šiuo atveju prašomo įregistruoti prekių ženklo, skiriamąjį požymį jo elementus reikia nagrinėti bendrai, tai nedraudžia išnagrinėti vieną po kito skirtingų prekių ženklo elementų, iš kurių šis prekių ženklas sudarytas.
12. Viena vertus, dėl prekių „alus; gazuotas vanduo, vaisių sultys“ Pirmosios instancijos teismas, 26 ir 27 punktuose išnagrinėjęs prekių ženklo paraiškoje pavaizduotą butelį, 28 punkte – citrinos griežinėlį ir 29 punkte – panaudotas spalvas, skundžiamo sprendimo 30 punkte padarė išvadą, kad „prašomas įregistruoti prekių ženklas yra sudarytas iš elementų, kurių kiekvienas gali būti bendrai naudojamas prekyboje prekių ženklo paraiškoje nurodytoms prekėms pristatyti ir kurie neturi skiriamojo požymio šių prekių atžvilgiu, derinio“.
13. Šio sprendimo 31 punkte Pirmosios instancijos teismas nusprendė, jog „tai, kad sudėtinis prekių ženklas yra sudarytas tik iš elementų, kurie neturi skiriamojo požymio atitinkamų prekių ar paslaugų atžvilgiu, leidžia padaryti išvadą, jog bendrai nagrinėjamas šis prekių ženklas taip pat gali būti bendrai naudojamas prekyboje atitinkamoms prekėms ar paslaugoms pristatyti (minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo SAT.1 prieš VRDT
(SAT.2) 49 punktas)“ ir jog „tokia išvada būtų galima paneigti tik tuo atveju, jei iš konkrečių požymių, pavyzdžiui, skirtingų elementų derinimo būdo, būtų matyti, jog bendrai nagrinėjamas sudėtinis prekių ženklas yra daugiau nei tik elementų, iš kurių jis sudarytas, suma“.
14. Minėto sprendimo 32 punkte Pirmosios instancijos teismas nurodė, jog tokių požymių nėra, ypač dėl to, kad „ < … > dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo struktūros, apibūdinamos į butelio kaklelį įkištu citrinos griežinėliu, sunku įsivaizduoti kitas šių elementų vienoje erdvinėje visumoje derinimo galimybes“ ir kad „tai vienintelis būdas, kuris gali būti panaudotas norint papuošti gėrimą citrinos griežinėliu ar ketvirčiu, kai jis yra geriamas tiesiai iš butelio“. Skundžiamo sprendimo 33 ir 34 punktuose Pirmosios instancijos teismas pridūrė, kad „galimi skirtumai tarp prašomo įregistruoti prekių ženklo formos bei spalvos ir kitų butelių, kurie yra kitų atitinkamų prekių tara, formos ir spalvos negali turėti poveikio išvadai, (pagal kurią minėtas prekių ženklas neturi skiriamojo požymio).“
15. Taigi skundžiamo sprendimo 35 punkte Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas negali individualizuoti prekių „alus; gazuotas vanduo, vaisių sultys“ ir atskirti jų nuo kitų gamintojų prekių, todėl jis neturi skiriamojo požymio šių prekių atžvilgiu.
16. Dėl „restoranų, barų, užkandinių“ paslaugų skundžiamo sprendimo 36 punkte Pirmosios instancijos teismas pažymėjo, kad jos skirtos prekybai „alumi; gazuotu vandeniu, vaisių sultimis“, ir ta aplinkybė, jog prašomas įregistruoti prekių ženklas gali būti bendrai naudojamas prekyboje šioms prekėms pristatyti, yra konkretus požymis, leidžiantis daryti išvadą, kad šis prekių ženklas taip pat gali būti prekyboje bendrai naudojamas minėtoms paslaugoms pristatyti, todėl jis taip pat neturi skiriamojo požymio jų atžvilgiu.
17. Dėl antrojo ieškinio pagrindo Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 50–54 punktuose nusprendė, jog ieškovė neįrodė, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas dėl jo naudojimo įgijo skiriamąjį požymį visoje Bendrijoje Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 3 dalies prasme.
Apeliacinis skundas
18. Apeliantė savo apeliaciniu skundu, kurį grindžia dviem pagrindais, Teisingumo Teismo prašo:
– panaikinti skundžiamą sprendimą,
– panaikinti ginčijamą sprendimą.
19. VRDT Teisingumo Teismo prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu
Dėl pirmos dalies, susijusios su atsižvelgimu į prašomo įregistruoti prekių ženklo sukeliamą bendrą įspūdį
20. Pirma pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalimi apeliantė tvirtina, kad vertindamas prašomo įregistruoti ženklo skiriamąjį požymį Pirmosios instancijos teismas nenagrinėjo šio prekių ženklo keliamo bendro įspūdžio, nors turėjo tai padaryti, bet pasirinko klaidingą vertinimo būdą, išskaidydamas minėtą prekių ženklą ir atskirai nagrinėdamas butelio formą, citrinos ketvirtį ir naudojamas spalvas.
21. VRDT atsako, kad, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 25 ir 31–36 punktų, Pirmosios instancijos teismas, padarydamas išvadą, jog atitinkamoms prekėms ir paslaugoms prašomas įregistruoti prekių ženklas neturi skiriamojo požymio, rėmėsi minėto prekių ženklo visumos vertinimu.
22. Kaip Teisingumo Teismas ne kartą buvo pažymėjęs šiuo klausimu ir kaip Pirmosios instancijos teismas tai priminė skundžiamo sprendimo 25 punkte, paprastas vartotojas paprastai suvokia prekių ženklą kaip visumą ir nenagrinėja jo įvairių detalių. Taigi norint įvertinti, ar prekių ženklas turi skiriamąjį požymį, reikia atsižvelgti į bendrą jo daromą įspūdį (be kita ko, žr. 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo Procter & Gamble prieš VRDT, C‑468/01 P–C-472/01 P, Rink. p. I‑5141, 44 punktą ir 2004 m. spalio 7 d. Sprendimo Mag Instrument prieš VRDT, C‑136/02 P, Rink. p. I‑0000, 20 punktą).
23. Tačiau tai nereiškia, kad kompetentinga valdžios institucija, atsakinga už įvertinimą, ar prekių ženklas, dėl kurio pateikta paraiška, gali būti visuomenės suvokiamas kaip kilmės nuoroda, negali pirmiausia išnagrinėti skirtingų prekių ženklui pristatyti naudojamų elementų. Iš tikrųjų minėtai valdžios institucijai atliekant visapusį vertinimą gali būti naudinga išnagrinėti kiekvieną atitinkamą prekių ženklą sudarantį elementą (be kita ko, žr. minėto sprendimo Procter & Gamble prieš VRDT
45 punktą).
24. Šiuo atveju skundžiamo sprendimo 26–29 punktuose iš eilės išnagrinėjęs prašomame įregistruoti prekių ženkle pavaizduotą butelį, citrinos griežinėlį ir naudotas spalvas Pirmosios instancijos teismas to paties sprendimo 30 punkte nusprendė, kad minėtas prekių ženklas susideda iš elementų, neturinčių skiriamojo požymio „alaus; gazuoto vandens, vaisių sulčių“ atžvilgiu, derinio.
25.
Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 31 punkte nusprendė, jog „tai, kad sudėtinis prekių ženklas (koks yra prašomas įregistruoti) yra sudarytas tik iš elementų, kurie neturi skiriamojo požymio atitinkamų prekių ar paslaugų atžvilgiu, leidžia daryti išvadą, jog šis prekių ženklas, vertinant jo visumą, taip pat gali būti prekyboje bendrai naudojamas atitinkamoms prekėms ar paslaugoms pristatyti“.
26. 2004 m. rugsėjo 16 d. Teisingumo Teismas sprendime SAT.1 prieš VRDT
konstatavo (C‑329/02 P, Rink. p. I‑8317, 35 punktas), kad norint įvertinti, ar sudėtinis prekių ženklas turi skiriamąjį požymį, reikia atsižvelgti, kaip šį prekių ženklą bendrai suvokia paprastas vartotojas, o ne remtis prezumpcija, kad elementai, atskirai neturintys skiriamojo požymio, sujungti jo negali įgyti.
27. Šioje byloje, susijusioje su sintagmos „SAT.2“ registravimu kaip prekių ženklo, Teisingumo Teismas panaikino Pirmosios instancijos teismo minėtą sprendimą SAT.1 prieš VRDT, motyvuodamas tuo, kad šios sintagmos registracijos paraiška buvo atmesta minėtos prezumpcijos pagrindu. Teisingumo Teismas konstatavo, kad Pirmosios instancijos teismas tik papildomai nagrinėjo sintagmos keliamą bendrą įspūdį, atmesdamas kitus aspektus, pavyzdžiui, fantazijos elemento egzistavimą, į kuriuos būtina atsižvelgti nagrinėjant (minėto Teisingumo Teismo sprendimo SAT.1 prieš VRDT
35 punktas).
28. Skundžiamame sprendime Pirmosios instancijos teismas, atskirai išnagrinėjęs kiekvieną prašomą įregistruoti prekių ženklą sudarantį elementą, taip pat nusprendė, kad šis neturi skiriamojo požymio. Vis dėlto skirtingai nei minėtame sprendime SAT.1 prieš VRDT (SAT.1) atliktame vertinime, Pirmosios instancijos teismas tęsė savo nagrinėjimą išsamiai patikrindamas, ar minėtas prekių ženklas, vertinaamas bendrai, turi tokį požymį.
29. Taip pat skundžiamo sprendimo 32 punkte jis nurodė, kad „konkrečiai dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo, pavaizduoto į butelio kaklelį įkištu citrinos griežinėliu, struktūros sunku įsivaizduoti kitas šių elementų vienoje erdvinėje visumoje derinimo galimybes“ ir kad „tai vienintelis būdas, kuris gali būti panaudotas norint papuošti gėrimą citrinos griežinėliu ar ketvirčiu, kai jis yra geriamas tiesiai iš butelio“; todėl „šio sudėtinio prekių ženklo elementų derinimo būdas negali jam suteikti skiriamojo požymio“.
30. Be to, Pirmosios instancijos teismas to paties sprendimo 33 punkte nusprendė, kad „galimi skirtumai tarp prašomo įregistruoti prekių ženklo formos bei spalvos ir kitų butelių, kurie yra kitų atitinkamų prekių tara, formos ir spalvos negali turėti poveikio šiai išvadai (dėl minėto prekių ženklo skiriamojo požymio nebuvimo)“, nes „prašomas įregistruoti prekių ženklas, vertinamas bendrai, iš esmės nesiskiria nuo įprastos atitinkamų prekių, bendrai naudojamų prekyboje, formos, ir jis yra šios formos variacija“.
31. Galiausiai minėto sprendimo 35 punkte jis padarė išvadą, kad „prašomas įregistruoti prekių ženklas, kaip jį suvokia paprastas pakankamai informuotas ir protingai pastabus bei nuovokus vartotojas, negali individualizuoti prekių ženklo paraiškoje nurodytų prekių ir atskirti jų nuo kitų gamintojų prekių“.
32. Iš to reikia daryti išvadą, kad Pirmosios instancijos teismas, vertindamas prašomo įregistruoti prekių ženklo skiriamąjį požymį, teisingai rėmėsi bendru įspūdžiu, kurį sukelia prašomo įregistruoti prekių ženklo forma ir spalvų kombinacija, kaip to reikalauja šio sprendimo 22 punkte priminta Teisingumo Teismo praktika.
33. Taigi pirma pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis atmestina kaip nepagrįsta.
Dėl antros dalies, susijusios su prašomo įregistruoti prekių ženklo skiriamojo požymio pripažinimu
34. Antra pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalimi apeliantė tvirtina, kad iš VRDT pirmosios apeliacinės tarybos nurodytų dokumentų matyti, jog pats prašomas įregistruoti prekių ženklas gali puikiausiai leisti vartotojams nustatyti juo žymimų prekių kilmę.
35. Dėl prašomame įregistruoti prekių ženkle pavaizduoto butelio, kuris skirtas CORONA alui supilstyti, apeliantė nurodo tris argumentus. Pirmiausia ji teigia, kad, išskyrus keletą rūšių meksikietiško alaus, kurio gamintojų atžvilgiu buvo priimti sprendimai šiuo klausimu, Bendrijos rinkoje parduodamam alui supilstyti naudojami buteliai yra plačiu ir tvirtu pagrindu, jų kaklelis trumpesnis nei trečdalis viso butelio aukščio, arba jeigu jų forma analogiška pavaizduotam buteliui, jie dažniausiai yra nepermatomi. Antra, vaisių sultims paprastai naudojamo butelio forma yra visiškai nepanaši į pavaizduotą butelį, išskyrus tą, kuris pagamintas iš balto stiklo. Galiausiai paprastam vartotojui būtų neįprasta, kad 33 centilitrų buteliai būtų naudojami limonadui, nes šis gėrimas parduodamas 1 litro arba 1,5 litro buteliuose.
36. Be to, su ypatinga butelio forma susiję papildomi elementai (citrinos ketvirtis bei geltona ir žalia spalvos) bet kuriuo atveju prašomo įregistruoti prekių ženklo visumai suteiktų skiriamąjį požymį. Konkrečiai kalbant, apeliantės prekėms būdingas naudojimo būdas, kai į butelio kaklelį įkišamas citrinos ketvirtis. Tik SOL prekių ženklo alus yra pateikiamas su citrinos ketvirčiu butelio kaklelyje, bet šiuo atveju yra akivaizdžiai pakartota CORONA prekių ženklo produktų ragavimo tradicija.
37. Be to, apeliantės teigimu, tuo metu, kai ji pateikė savo paraišką VRDT, ypatingas butelio formos, citrinos ketvirčio bei geltonos ir žalios spalvų derinys buvo būdingas jos prekėms. Todėl prašomas įregistruoti prekių ženklas leistų paprastam vartotojui nustatyti juo žymimų prekių ir paslaugų kilmę.
38. Apeliantė priduria, jog bet kuriuo atveju negalima teigti, kad yra visiškai įprasta papuošti vaisių sultis ar limonadą citrinos ketvirčiu.
39. Iš esmės VRDT teigia, kad antra pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis yra nepriimtina.
40. Pirma, apeliantė tik pakartoja pirmojoje instancijoje jau nurodytas tam tikras faktines aplinkybes, nepateikdama jokio konkretaus kaltinimo dėl skundžiamo sprendimo. Taigi tokį pagrindą sudaro tik prašymas, kuriuo siekiama paprasto Pirmosios instancijos teismui pateikto ieškinio peržiūrėjimo, o tai pagal Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnį nepriklauso Teisingumo Teismo jurisdikcijai.
41. Antra, savo argumentais apeliantė ginčija Pirmosios instancijos teismo atliktą faktinių aplinkybių vertinimą. Tačiau šis vertinimas nėra, išskyrus Pirmosios instancijos teismui pateiktų faktinių aplinkybių iškraipymo atvejus, teisės klausimas, kuriam taikoma Teisingumo Teismo kontrolė jam gavus apeliacinį skundą. VRDT mano, jog Pirmosios instancijos teismo pateiktame vertinime nėra požymių, leidžiančių daryti išvadą, kad jis iškraipė pateiktas aplinkybes. Be to, apeliantė visiškai nenurodo tokio iškraipymo.
42. Šiuo atžvilgiu iš EB 225 straipsnio, Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmosios pastraipos ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 112 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos c punkto išplaukia, kad apeliaciniame skunde turi būti tiksliai nurodyti ginčijami prašomo panaikinti sprendimo elementai bei teisiniai argumentai, kuriais būtent grindžiamas šis prašymas (be kita ko, žr. 2000 m. liepos 4 d. Sprendimo Bergaderm ir Goupil prieš Komisiją, C‑352/98 P, Rink. p. I‑5291, 34 punktą ir 2004 m. kovo 23 d. Sprendimo Ombudsmenas prieš Lamberts, C‑234/02 P, Rink. p. I‑2803, 76 punktą).
43. Be to, pagal EB 225 straipsnį ir Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmąją pastraipą apeliacinį skundą galima pateikti tik dėl teisės klausimų. Dėl šios priežasties tik Pirmosios instancijos teismas turi jurisdikciją nustatyti ir įvertinti faktines aplinkybes bei išnagrinėti įrodymus. Faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimas, išskyrus jeigu jie buvo iškreipti, nėra teisės klausimas, dėl kurio galima pateikti apeliacinį skundą Teisingumo Teisme (minėto Sprendimo Mag Instrument prieš VRDT
39 punktas).
44. Šiuo atveju antroje pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalyje apeliantė apsiriboja tik teiginiu, kad Pirmosios instancijos teismas suklydo padarydamas išvadą dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo skiriamojo požymio nebuvimo, nepatikslindama, kokią teisės klaidą jis padarė aiškindamas ir taikydamas Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktą.
45. Taigi iš tiesų apeliantė Teisingumo Teismo prašo pakeisti savu Pirmosios instancijos teismo faktinių aplinkybių vertinimą, atliktą nagrinėjant prašomo įregistruoti prekių ženklo skiriamąjį požymį.
46. Kadangi šiuo atveju nenustatyta, kad Pirmosios instancijos teismas iškraipė faktines aplinkybes ar įrodymus, antra pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis atmestina kaip nepriimtina dėl šio sprendimo 43 punkte nurodytų motyvų.
Dėl trečios dalies, susijusios su ginčijamo sprendimo motyvavimu tiek, kiek tai susiję su „restoranų, barų, užkandinių“ paslaugomis
47. Trečia pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalimi apeliantė tvirtina, kad VRDT pirmoji apeliacinė taryba visiškai nenurodo priežasčių, dėl kurių prašomas įregistruoti prekių ženklas negalėtų atskirti apeliantės teikiamų „restoranų, barų ir užkandinių“ paslaugų nuo kitų įmonių teikiamų paslaugų.
48. Dėl atsisakymo įregistruoti prekių ženklą minėtoms paslaugoms VRDT atsakė, kad skundžiamo sprendimo 36 punktas pakankamai teisiškai pagrindžia Pirmosios instancijos teismo vertinimą.
49. Šiuo klausimu, kaip tai buvo priminta šio sprendimo 42 punkte, iš EB 225 straipsnio, Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmosios pastraipos ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 112 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos c punkto išplaukia, kad apeliaciniame skunde turi būti tiksliai nurodyti ginčijami prašomo panaikinti sprendimo elementai bei teisiniai argumentai, kuriais grindžiamas šis prašymas.
50. Šio reikalavimo netenkina apeliacinis skundas, kuris apsiriboja Pirmosios instancijos teisme jau pateiktų ieškinio pagrindų ir argumentų pakartojimu ir kuriame netgi nėra argumentų, kuriais būtent siekiama identifikuoti skundžiamame sprendime esančią teisės klaidą. Iš tikrųjų toks apeliacinis skundas yra prašymas, kuriuo siekiama, kad paprasčiausiai būtų peržiūrėtas Pirmosios instancijos teisme pareikštas ieškinys, o tai nepriklauso Teisingumo Teismo jurisdikcijai (be kita ko, žr. minėtų sprendimų Bergaderm ir Goupil prieš Komisiją
35 punktą ir Ombudsmenas prieš Lamberts
77 punktą).
51. Šiuo atveju apeliantė apsiriboja pirmojoje instancijoje jau pateiktų argumentų, susijusių su tariamu motyvacijos ginčijamame sprendime nebuvimu, pakartojimu, nenurodydama, kokią teisės klaidą Pirmosios instancijos teismas padarė skundžiamame sprendime.
52. Kadangi trečią pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalį reikia atmesti kaip nepriimtiną, atmestinas visas šis apeliacinio skundo pagrindas.
Dėl antrojo apeliacinio skundo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 3 dalies pažeidimu
53. Apeliantė tvirtina, kad iš per teisminius ginčus pateiktų dokumentų matyti, jog prašomas įregistruoti prekių ženklas buvo plačiai, pastoviai ir nepertraukiamai reklamuojamas, todėl visuomenė jį puikiai susieja su apeliantės įmone.
54. Visų pirma VRDT prašo Teisingumo Teismo pripažinti tam tikrus apeliacinio skundo priede esančius dokumentus nepriimtinais, motyvuodama tuo, kad jie nebuvo pateikti nei VRDT pirmoje apeliacinėje taryboje, nei Pirmosios instancijos teisme.
55. Be to, VRDT tvirtina, kad apeliantė apsiriboja pateikdama tas pačias faktines aplinkybes, kurias ji nurodė Pirmosios instancijos teisme, nenurodydama, kokią teisės klaidą pastarasis padarė skundžiamame sprendime, todėl šio pagrindo Teisingumo Teismo jurisdikcija neapima.
56. Šiuo atžvilgiu apeliantė savo teiginiu, pagal kurį iš per teisminius ginčus pateiktų dokumentų matyti, jog prašomas įregistruoti prekių ženklas dėl jo naudojimo įgijo skiriamąjį požymį, iš tikrųjų siekia, kad Teisingumo Teismas pakeistų skundžiamo sprendimo 48–54 punktuose Pirmosios instancijos teismo atliktą faktinių aplinkybių vertinimą savu.
57. Kadangi šiame apeliacinio skundo pagrinde nenurodoma, kad Pirmosios instancijos teismas iškraipė faktines bylos aplinkybes ar pateiktus įrodymus, šį pagrindą reikia atmesti kaip nepriimtiną dėl šio sprendimo 43 punkte nurodytų priežasčių, nesant reikalo nagrinėti VRDT prašymą iš teisminių ginčų pašalinti kai kuriuos apeliacinio skundo priede esančius dokumentus dėl to, kad jie nebuvo pateikti nei VRDT pirmoje apeliacinėje taryboje, nei Pirmosios instancijos teisme.
58. Todėl reikia atmesti visą apeliacinį skundą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
59. Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal to paties reglamento 118 straipsnį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi VRDT prašė priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas ir pastaroji pralaimėjo bylą, ji turi jas padengti.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1. Atmesti apeliacinį skundą.
2. Priteisti iš Eurocermex SA
bylinėjimosi išlaidas.