62022TJ0555_RES
Дело T‑555/22
Френска република
срещу
Европейска комисия
Решение на Общия съд (шести състав) от 8 май 2024 година
„Езиков режим — Обявление за конкурс на общо основание за назначаване на администратори и експерти в областта на отбранителната промишленост и космическото пространство — Ограничаване на избора на език 2 до английски — Регламент № 1 — Член 1г, параграф 1, член 27 и член 28, буква е) от Правилника — Дискриминация, основана на езика — Интерес на службата — Пропорционалност“
Длъжностни лица — Конкурс — Провеждане на конкурс на общо основание — Езици за участие в изпитите — Ограничаване на избора на втория език — Дискриминация, основана на езика — Обосноваване с оглед на интереса на службата — Спазване на принципа на пропорционалност — Тежест на доказване
(член 21, параграф 1 и член 22 от Хартата на основните права; член 1г, параграф 1, член 27 и член 28, буква е) от Правилника за длъжностните лица и член 1, параграф 1, буква е) от приложение III към него; член 1 от Регламент № 1 на Съвета)
(вж. т. 23—29, 35—39, 65—69, 72, 88 и 89)
Резюме
Сезиран с жалба от Френската република, подпомагана от три други встъпили в производството държави членки, а именно Кралство Белгия, Република Гърция и Италианската република, Общият съд отменя обявлението за конкурс на общо основание EPSO/AD/400/22. Целта на този конкурс е да се съставят списъци на издържалите конкурса с оглед назначаването на администратори и експерти в областта на отбранителната промишленост и космическото пространство в Комисията. По повод на тази жалба Общият съд за първи път се произнася по законосъобразността на езиков режим на конкурс на общо основание, който ограничава избора на втория език на посочения конкурс само до един официален език на Съюза (английски) и предвижда преминаване на всички определящи за конкурса изпити само на този език.
В случая Френската република твърди, че въпросното обявление за конкурс нарушава член 1г от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (наричан по-нататък „Правилникът“) във връзка с членове 21 и 22 от Хартата на основните права на Европейския съюз, отнасящи се съответно до принципа на недискриминация и до зачитането на езиковото многообразие. Жалбоподателят обяснява, че предвид използването и полезността на официални езици на Съюза, различни от английския, в рамките на Комисията, и по-специално на френския език, съображението относно необходимостта назначените лица да бъдат незабавно оперативни, не може да обоснове подобно ограничаване, тъй като то не отговаря на реалните нужди на службата. Жалбоподателят добавя, че при всички положения Комисията не е доказала пропорционалния характер на тази дискриминация.
Съображения на Общия съд
В самото начало Общият съд посочва, че ограничаването на избора на втория език на кандидатите в конкурс до малък брой езици, изключващо другите официални езици, съставлява езикова дискриминация, която по принцип е забранена по силата на член 1г, параграф 1 от Правилника. Всъщност някои потенциални кандидати, които владеят задоволително поне един от посочените езици, са поставени в по-благоприятно положение, тъй като могат да участват в конкурса и съответно да бъдат назначени на работа като длъжностни лица или служители на Съюза, докато други, които нямат такива познания, са изключени от него.
Пределите на широкото правомощие за преценка, с което институциите на Съюза разполагат при организирането на службите си, а също и Европейската служба за подбор на персонал (EPSO), когато тя упражнява предоставените ѝ от същите институции правомощия, следователно са императивно очертани с член 1г от Правилника. Така разликите в третирането, основани на езика, които следват от ограничаване на езиковия режим на конкурс до малък брой официални езици, могат да бъдат допуснати само ако такова ограничаване е обективно обосновано и пропорционално на реалните нужди на службата. Освен това всяко условие относно конкретните езикови познания трябва да се основава на ясни, обективни и предвидими критерии, позволяващи на кандидатите да разберат съображенията за това условие, а на съдилищата на Съюза — да упражнят контрол за законосъобразността му.
Всъщност дискриминация, основана на езика, може да бъде обоснована от интереса на службата да разполага с длъжностни лица, които владеят езика или езиците, използвани от въпросната служба, така че да бъдат незабавно оперативни. Все пак институцията, която е ограничила езиковия режим в дадена процедура за подбор до малък брой официални езици на Съюза, следва да докаже, че такова ограничение действително може да отговори на реални нужди, свързани с функциите, които назначените лица ще трябва да изпълняват, че то е пропорционално на тези нужди и че почива на ясни, обективни и предвидими критерии. От своя страна Общият съд трябва да извърши анализ in concreto дали това ограничение е обективно обосновано и пропорционално с оглед на посочените нужди.
На първо място, що се отнася до обективната обосновка на езиковото ограничение с реалните нужди на службата, подобно ограничение трябва да се отнася до служебните задължения, които назначените лица ще трябва да изпълняват. С други думи, Комисията трябва да докаже, че служебните задължения, описани в обявлението за конкурс, сами по себе си изискват владеене на английски език на ниво В2. В случая обаче Комисията не свързва необходимостта назначените лица да владеят английски език на ниво B2, за да бъдат незабавно оперативни, с конкретните служебни задължения, които тези лица ще трябва да изпълняват, а само с обстоятелството, че тези лица ще трябва да изпълняват описаните задължения в служби, в които настоящият персонал използва предимно английски език за изпълнението на тези задължения. Подобен довод, който се свежда единствено до твърдението, че за изпълнението на служебните задължения трябва да се използва английски език, тъй като той вече се използва за тази цел, по принцип не е достатъчен, за да се установи, че спорното езиково ограничение може да отговори на реалните нужди на службата, свързани със служебните задължения, които назначените лица ще трябва да изпълняват. Освен това наличието на твърдян „установен факт“ не съответства на положението на наскоро създадена служба в процес на попълване на своя състав при публикуването на обявлението за конкурса. Във всеки случай, Общият съд отбелязва, че доводите на Комисията не са подкрепени в достатъчна степен от представените за тази цел документи. От това следва, че Комисията не е доказала, че езиковото ограничение е обосновано.
На второ място, що се отнася до пропорционалността на езиковото ограничение, институциите трябва да осигурят равновесие между законосъобразната цел, която обосновава ограничаването на броя на езиците на конкурса, и възможностите за усвояване от наетите длъжностни лица в рамките на институциите на необходимите в интерес на службата езици. Тъй като не е осигурила такова равновесие, Комисията не е доказала надлежно, че спорното езиково ограничение е пропорционално на нуждите на службата.