Неокончателна редакция
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (втори състав)
21 май 2026 година(*)
„ Преюдициално запитване — Държавни помощи — Схема за помощи, несъвместима с вътрешния пазар — Подробни правила за прилагането на член 108 ДФЕС — Регламент (ЕС) 2015/1589 — Възстановяване на помощта — Задължение за възстановяване — Член 16, параграф 3 — Незабавно и ефективно изпълнение — Процесуална автономия, призната на държавите членки — Спиране на националното изпълнително производство за събиране на публични вземания — Условие за предоставяне на подходящо обезпечение — Съответствие “
По дело C‑545/24
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Административен и данъчен съд, Фуншал, Португалия) с акт от 9 август 2024 г., постъпил в Съда на 12 август 2024 г., в рамките на производство по дело
Utiledulci —
Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. —
Zona Franca da Madeira
срещу
Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira,
СЪДЪТ (втори състав),
състоящ се от: K. Jürimäe, председател на състава, K. Lenaerts, председател на Съда, изпълняващ функцията на съдия от втори състав, F. Schalin, Z. Csehi (докладчик) и M. Bošnjak, съдии,
генерален адвокат: A. Biondi,
секретар: L. Carrasco Marco, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 1 октомври 2025 г.,
като има предвид становищата, представени:
–        за Utiledulci —
Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. —
Zona Franca da Madeira, от A. Cantanhede Gonçalves, P. Dewerbe, J. Faria, A. M. Gaspar и L. M. Soares Romão, advogados,
–        за Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira, от Correia Baroca и A. C. Garcês Rodrigues, в качеството на представители,
–        за белгийското правителство, от P. Cottin и M. Van Regemorter, в качеството на представители, и от S. Hamerijck, експерт,
–        за испанското правителство, от A. Pérez-Zurita Gutiérrez, в качеството на представител,
–        за Европейската комисия, от I. Barcew, P. Caro de Sousa и M. Lagrue, в качеството на представители,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 18 декември 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1        Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 [ДФЕС] (OВ L 248, 2015 г., стр. 9) и член 5, параграф 1 от Решение (ЕС) 2022/1414 на Комисията от 4 декември 2020 година относно схема за помощ SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN), прилагана от Португалия за Зона за свободна търговия Мадейра (Zona Franca da Madeira) (ZFM) — режим III (OВ L 217, 2022 г., стр. 49, наричано по-нататък „решението на Комисията от 4 декември 2020 г.“).
2        Запитването е отправено в рамките на спор между Utiledulci —
Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. —
Zona Franca da Madeira (наричано по-нататък „Utiledulci „) и Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira (Данъчен орган на автономна област Мадейра, Португалия) (наричан по-нататък „данъчната администрация“) по повод на изпълнително производство за събиране на публични вземания, образувано срещу Utiledulci с цел възстановяване на държавните помощи, предоставени на това дружество под формата на намаляване на ставката на данъка върху доходите.
Правна уредба
Правото на Съюза
3        Съображение 25 от Регламент (ЕС) 2015/1589 гласи:
„В случаите на неправомерна помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар, ефективната конкуренция следва да бъде възстановена. За тази цел е необходимо помощта, включително лихвите, да бъдат възстановени незабавно.
Подходящо е възстановяването да бъде извършено в съответствие с процедурите от националното законодателство. Прилагането на тези процедури не следва, предотвратявайки незабавното и ефективно изпълнение на решението на Комисията, да попречи на възстановяването на ефективната конкуренция. За да се постигне този резултат, държавите членки следва да вземат всички необходими мерки, гарантиращи ефективността на решението на Комисията.“
4        Член 16 от този регламент е озаглавен „Възстановяване на помощ“ и параграфи 1 и 3 от него предвиждат следното:
„1.      Когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от бенефициера […]. Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Съюза.
[…]
3.      Без да се засяга разпореждане на Съда на Европейския съюз съгласно член 278 от ДФЕС, възстановяването се извършва незабавно и в съответствие с процедурите по националното законодателство на съответната държава членка, при условие че те позволяват незабавното и ефективно изпълнение на решението на Комисията. За тази цел и в случая на производство пред националните съдилища съответните държави членки предприемат всички необходими стъпки, които са предвидени в съответните им правни системи, включително и временни мерки, без да се засяга правото на Съюза.“
Португалското вътрешно право
Общият данъчен закон
5        Член 52 от Lei Geral Tributária (Общ данъчен закон), приет с Decreto-Lei № 398/98 (Декрет-закон № 398/98) от 17 декември 1998 г. (Diário da República, I серия A, бр. 290 от 17 декември 1998 г.), в редакцията му, приложима към спора в главното производство, гласи:
„1.      Изпълнително производство за събиране на публични вземания се спира в случай на разсрочено плащане, жалба по административен ред, подадена по съдебен ред първоинстанционна или въззивна жалба и възражение срещу изпълнението на основание незаконосъобразност или неизискуемост на подлежащото на принудително изпълнение публично вземане, както и в случай на извънсъдебно уреждане на спорове съгласно Арбитражна конвенция 90/436/ЕИО от 23 юли 1990 година за премахване на двойното данъчно облагане във връзка с корекцията на печалби на свързани предприятия [OВ L 225, 1990 г., стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 69, стр. 207].
2.      Спирането на изпълнението при условията на предходния параграф зависи от предоставянето на подходящо обезпечение съгласно данъчното законодателство.
[…]
4.      По искане на длъжника данъчната администрация може да го освободи от предоставяне на обезпечение, когато предоставянето му би причинило непоправими вреди или при явна липса на финансови средства, установена поради недостатъчност на подлежащи на запор или възбрана активи за изплащане на изискуемото вземане заедно с лихвите, при условие че няма убедителни доказателства, че недостатъчността или липсата на активи се дължи на умишлено действие на заинтересуваното лице.
[…]“.
Данъчно-процесуален кодекс
6        Член 169 от Código de Procedimento e de Processo Tributário (Данъчно-процесуален кодекс), приет с Decreto-Lei № 433/99 (Декрет-закон № 433/99) от 26 октомври 1999 г. (Diário da República, I серия A, № 255 от 26 октомври 1999 г.) и влязъл в сила на 1 януари 2000 г., в редакцията му, приложима към спора в главното производство, предвижда:
„1.      Изпълнението се спира до постановяване на решение в случай на жалба по административен ред или съдебно обжалване на първа или втора инстанция с предмет законосъобразността на изискуемото вземане, както и в случай на извънсъдебно уреждане на спорове съгласно [Конвенция 90/436] или на конвенция за избягване на двойното данъчно облагане, при условие че е учредена гаранция в съответствие с член 195 или е предоставена в съответствие с член 199 или запорът/възбраната гарантират целия размер на изискуемото вземане заедно с лихвите, което трябва да бъде отразено в преписката от компетентното длъжностно лице.
[…]
13.      Данъчното положение се счита за уредено за данъчнозадължените лица, по отношение на които изпълнителното производство е спряно при условията на настоящия член, без да се засягат разпоредбите относно освобождаването от обезпечение.
[…]“.
7        Член 199 от Данъчно-процесуалния кодекс, в редакцията му, приложима към спора по главното производство, предвижда:
„1.      Ако все още не е предоставено обезпечение, заедно с искането длъжникът трябва да предложи подходящо обезпечение под формата на банкова гаранция, поръчителство, застрахователна полица или друго средство, което може да обезпечи вземанията на взискателя.
2.      По искане на длъжника и със съгласието на данъчната администрация, посочената в предходния параграф подходяща гаранция може да бъде под формата на залог или договорна ипотека, като разпоредбите на член 195 се прилагат съответно.
[…]“.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
8        На 4 декември 2020 г. Комисията приема Решение 2022/1414, с което обявява схемата за помощи Зона за свободна търговия Мадейра (Zona Franca da Madeira) (ZFM) — режим III (наричана по-нататък „схема III“) за несъвместима с вътрешния пазар, доколкото е била приведена в действие от Португалската република в нарушение на решенията на Комисията за одобрение от 27 юни 2007 г. и от 2 юли 2013 г., постановени съответно по преписка N 421/2006 и преписка SA.34160 (2011/N), и следователно в нарушение на член 108, параграф 3 ДФЕС.
9        В член 5 от решението на Комисията от 2020 г. се уточнява, че възстановяването на несъвместимата помощ, предоставена в рамките на схема III, трябва да бъде „незабавно и ефективно“ и че Португалската република е длъжна да приложи това решение „в срок от осем месеца след датата на уведомяването за настоящото решение“. Този срок е изтекъл на 5 август 2021 г.
10      Въз основа на разглежданото решение данъчната администрация образува изпълнително производство за събиране на публични вземания срещу Utiledulci с цел възстановяване на държавните помощи, предоставени на това дружество в рамките на схема III под формата на намаляване на ставката на данъка върху доходите, приложима за дружествата бенефициери.
11      Португалският правен ред не предвижда никакъв специален режим, който да урежда възстановяването на държавните помощи. Не съществува никакво правило във връзка с възстановяването на държавни помощи, което изключва прилагането на процесуалните гаранции, предвидени в португалското данъчно право, по-специално тези относно спирането на изпълнителното производство за събиране на публични вземания. При тези условия административното производство, приложимо към възстановяването на такива помощи, е изпълнително производство за събиране на публични вземания.
12      Разпоредбите на португалското право, уреждащи това производство по принудително събиране на публични вземания, предвиждат възможност да се поиска спиране на посоченото производство в случай на оспорване на задължението или на възражение срещу актовете за изпълнение и в случай на разсрочено плащане, при условие че се предостави подходящо обезпечение или друго средство, което може да гарантира събирането на публичното вземане, или при липса на такова обезпечение — когато задълженото лице докаже, че не е в състояние да го предостави.
13      Utiledulci иска спиране на изпълнението. Данъчната администрация отхвърля това искане, като се позовава на принципа на предимство на правото на Съюза. Utiledulci обжалва това решение пред Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Административен и данъчен съд Фуншал, Португалия), който е запитващата юрисдикция.
14      Тази юрисдикция иска да се установи как следва да се тълкуват член 16, параграф 3 от Регламент 2015/1589 и член 5 от Решението на Комисията от 4 декември 2020 г. Тя счита по същество, че въпросът, който трябва да се реши, е дали незабавното и ефективно изпълнение на това решение изисква да не се прилагат разпоредбите на португалското данъчно право относно спирането на изпълнителното производство за събиране на публични вземания.
15      При тези обстоятелства Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Административен и данъчен съд Фуншал) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли изразът „незабавно и ефективно възстановяване“, съдържащ се в член 5 от Решението [на Комисията от 4 декември 2020 г.] и изречението „възстановяването се извършва незабавно и в съответствие с процедурите по националното законодателство на съответната държава членка, при условие че те позволяват незабавното и ефективно изпълнение на решението на Комисията“, което се съдържа в член 16, параграф 3 от Регламент [2015/1589], да се тълкуват в смисъл, че трябва да се оставят без приложение нормите на португалското право, свързани с процесуалните гаранции, предвидени в данъчните изпълнителни производства, по-специално правилата, свързани със спирането на данъчните изпълнителни производства, или напротив, [данъчната администрация] е длъжна да спазва всички процесуални гаранции, предвидени в португалското данъчно право, независимо дали става въпрос за възстановяване на държавна помощ, обявена за неправомерна с решението на Комисията [от 4 декември 2020 г.]?“.
По преюдициалния въпрос
16      Най-напред следва да се припомни, че в рамките на въведеното с член 267 ДФЕС производство за сътрудничество между националните юрисдикции и Съда последният трябва да даде на запитващия съд полезен отговор, който да му позволи да реши спора, с който е сезиран. С оглед на това при необходимост Съдът трябва да преформулира въпросите, с които е сезиран (вж. решения от 17 юли 1997 г., Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, т. 22 и 23; от 28 ноември 2000 г., Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, т. 18 и от 3 юни 2025 г., Kinsa, C‑460/23, EU:C:2025:392, т. 34).
17      В случая следва да се отбележи, че разпоредбите на португалското право, уреждащи изпълнителното производство за събиране на публични вземания, приложими, когато Португалската република пристъпва към възстановяване на неправомерна и несъвместима с вътрешния пазар държавна помощ, предвиждат възможността да се поиска спиране на това производство, по-специално в случай на оспорване на публичното задължение или на възражение срещу актовете за изпълнение и в случай на разсрочено плащане, при условие че се предостави обезпечение, представляващо банкова гаранция, поръчителство, застрахователна полица, запор/възбрана, договорна ипотека или друго средство, което може да обезпечи вземанията на взискателя. Задълженото лице може да бъде освободено по негово искане от предоставянето на такова обезпечение, когато то му причинява непоправима вреда или в случай на явна липса на финансови средства.
18      Ето защо следва да се приеме, че с въпроса си запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 16, параграф 3 от Регламент 2015/1589 трябва да се тълкува в смисъл, че задължава компетентните национални органи и националните юрисдикции да оставят без приложение национални разпоредби, които позволяват спиране на изпълнително производство за събиране на публични вземания, насочено към възстановяване на неправомерна и несъвместима с вътрешния пазар държавна помощ, когато бенефициерът на помощта предостави обезпечение като банкова гаранция, поръчителство, застрахователна полица, запор/възбрана, договорна ипотека или друго средство, което може да обезпечи вземанията на взискателя, и дори по искане на този бенефициер, да бъде освободен от задължението за предоставяне на такава гаранция.
19      В това отношение следва да се припомни, че съгласно член 16, параграф 3 от Регламент 2015/1589 без да се засяга евентуалното разпореждане на Съда, постановено на основание член 278 ДФЕС, възстановяването на държавна помощ се извършва незабавно и в съответствие с процедурите по националното законодателство на съответната държава членка, при условие че те позволяват незабавното и ефективно изпълнение на решението на Комисията. За тази цел, в случая на производство пред националните съдилища съответните държави членки предприемат всички необходими стъпки, които са предвидени в съответните им правни системи, включително и временни мерки, без да се засяга правото на Съюза.
20      В съображение 25 от този регламент се уточнява, че в случаите на неправомерна помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар, ефективната конкуренция следва да бъде възстановена и че за тази цел е важно съответната помощ да бъде възстановена незабавно. Прилагането на националните процедури не следва, предотвратявайки незабавното и ефективно изпълнение на решението на Комисията, да попречи на възстановяването на ефективната конкуренция. За да се постигне този резултат, държавите членки следва да вземат всички необходими мерки, гарантиращи ефективността на това решение.
21      Макар формулировката на член 16, параграф 3 от Регламент 2015/1589 да е израз на изискванията на принципа на ефективност, от него следва също, че за целите на това възстановяване на неправомерна помощ правото на съответната държава членка трябва да се прилага в съответствие с принципа на процесуална автономия на тази държава членка, когато липсват разпоредби на правото на Съюза в съответната област, като същевременно се спазват основните права, в частност правото на справедлив процес, и в това число правото на защита (решение от 11 септември 2014 г., Комисия/Германия,
C‑527/12, EU:C:2014:2193, т. 39).
22      При все това свободата на държавите членки да изберат средствата за възстановяване на такава помощ е ограничена, тъй като посочените средства не могат да правят на практика невъзможно изискваното от правото на Съюза възстановяване. В този смисъл националните процедури се прилагат, при условие че позволяват незабавното и ефективно изпълнение на решението на Комисията за възстановяване (вж. в този смисъл решения от 5 октомври 2006 г., Комисия/Франция,
C‑232/05, EU:C:2006:651, т. 49, както и от 11 септември 2014 г., Комисия/Германия,
C‑527/12, EU:C:2014:2193, т. 41 и цитираната съдебна практика).
23      Държава членка, която по силата на решение на Комисията е длъжна да възстанови неправомерната помощ, може да изпълни това задължение, само ако приетите от нея мерки са годни да възстановят нормалните условия на конкуренция, нарушени с отпускането на тази неправомерна помощ (решения от 12 декември 2002 г., Комисия/Германия, C‑209/00, EU:C:2002:747, т. 35 и от 11 септември 2014 г., Комисия/Германия, C‑527/12, EU:C:2014:2193, т. 42).
24      Всъщност целта на възстановяването на неправомерна държавна помощ е да се възстанови положението, съществувало на вътрешния пазар преди изплащането на тази помощ. Тази цел е постигната, когато съответната помощ, увеличена евентуално с моратонна лихва, бъде възстановена от получателя, или, с други думи, от предприятията, които реално са се ползвали от нея. С възстановяването на помощта този получател губи предимството, с което се е ползвал на пазара в сравнение с конкурентите си, и се възстановява съществувалото преди предоставянето на помощта положение (вж. в този смисъл решения от 21 декември 2016 г., Комисия/Aer Lingus и Ryanair Designated Activity, C‑164/15 P и C‑165/15 P, EU:C:2016:990, т. 89 и 90; от 19 октомври 2023 г., Министър на земеделието, храните и горите, C‑325/22, EU:C:2023:793, т. 47 и от 29 юли 2024 г., Koiviston Auto Helsinki/Комисия, C‑697/22 P, EU:C:2024:641, т. 79 и цитираната съдебна практика).
25      В това отношение следва също така да се уточни, както по същество посочва генералният адвокат в точки 16 и 17 от заключението си, че задължението на държавата членка, която е адресат на решение на Комисията за възстановяване съгласно член 16, параграф 1 от Регламент 2015/1589, да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от бенефициера, представлява задължение за постигане на резултат
(вж. в този смисъл решение от 13 ноември 2025 г., Комисия/България (Замяна на горски поземлени имоти II), C‑632/23, EU:C:2025:890, т. 64). Освен това посоченото задължение трябва да бъде изпълнено в определените от Комисията срокове (вж. в този смисъл решения от 22 декември 2010 г., Комисия/Италия, C‑304/09, EU:C:2010:812, т. 32 и от 13 ноември 2025 г., Комисия/България (Замяна на горски поземлени имоти II), C‑632/23, EU:C:2025:890, т. 33 и цитираната съдебна практика).
26      Следователно, както посочва генералният адвокат в точка 21 от заключението си, в областта на държавните помощи процесуалната автономия, предоставена на държавите членки в областта на възстановяването на неправомерна помощ, е строго ограничена от изискването да се гарантира ефективността на действията на административните органи, отговорни за осъществяването му. Следователно националните юрисдикции, както и съответните органи под техен контрол, трябва да гарантират изпълнение в съответствие с целта, преследвана с решението на Комисията, с което се разпорежда възстановяването на тези помощи, а именно да се предотврати всяко нарушаване на функционирането на пазара в следствие на предоставянето на държавни помощи, които нарушават конкуренцията. В това отношение следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика
държава членка не може да се позовава на разпоредби от своя вътрешен правов ред, включително от конституционен порядък, за да оправдае неизпълнението на задължения, произтичащи от правото на Съюза (вж. в този смисъл решение от 6 май 2015 г., Комисия/Германия, C‑674/13, EU:C:2015:302, т. 59 и цитираната съдебна практика).
27      В случая, както бе уточнено в точки 12 и 17 от настоящото решение, разпоредбите на португалското право, които са приложими, когато Португалската република пристъпва към възстановяване на неправомерна и несъвместима с вътрешния пазар държавна помощ, предвиждат възможност да се поиска спиране на производството, по-специално в случай на оспорване на данъчното задължение или на възражение срещу действията по изпълнение и в случай на разсрочено плащане, при условие че бъде предоставено обезпечение под формата на банкова гаранция, поръчителство, договорна ипотека или всякакво друго средство, с което може да се гарантира събирането на данъчното задължение, или, при липса на такова обезпечение, когато данъчнозадълженото лице докаже, че последното би му причинило непоправима вреда или когато явно не разполага с финансови средства.
28      Ето защо следва да се провери дали прилагането на тези разпоредби, като се държи сметка за общия контекст на националното право, в което те се вписват, се оказва несъвместимо с изискването за незабавно и ефективно възстановяване на съответната помощ, предвидено в член 16, параграф 3 от Регламент 2015/1589 и тълкувано в светлината на изводите, произтичащи от съдебната практика, припомнена в точки 21—25 от настоящото решение.
29      В това отношение е важно да се припомни, на първо място, че национална правна уредба, която предвижда автоматично суспензивно действие на жалбите, подадени срещу решение за възстановяване на неправомерна помощ, не може да се счита за позволяваща незабавното и ефективно изпълнение на решение на Комисията за възстановяване на тази помощ. Напротив, предвиждането на подобно суспензивно действие може значително да забави възстановяването на посочената помощ и по този начин да удължи срока на действие на неправомерното конкурентно предимство, произтичащо от нея (вж. в този смисъл решение от 5 октомври 2006 г., Комисия/Франция,
C‑232/05, EU:C:2006:651, т. 46, 51 и 52). Следователно такава национална правна уредба, която предвижда автоматично суспензивно действие на жалбите срещу решенията за възстановяване на неправомерна помощ, трябва да се остави без приложение (решение от 5 октомври 2006 г., Комисия/Франция, C‑232/05, EU:C:2006:651, т. 53).
30      В случая, както отбелязва генералният адвокат в точка 24 от заключението си, националното производство по принудително събиране на публични задължения се характеризира и с елементи от систематично и автоматично естество, тъй като португалските данъчни органи не разполагат с никаква свобода на преценка, що се отнася поне до спирането на изпълнението, когато е изпълнено условието за предоставяне на обезпечение.
31      Ето защо трябва да се констатира, че автоматичният характер на спирането на изпълнението, предвидено в национална процедура по изпълнение като разглежданата в главното производство, може значително да забави възстановяването на неправомерна помощ и по този начин да удължи срока на действие на недължимото конкурентно предимство, което тя е предоставила на получателя си, като по този начин засегне изискването за незабавно и ефективно възстановяване на тази помощ, предвидено в член 16, параграф 3 от Регламент 2015/1589.
32      Всъщност, както отбелязва генералният адвокат в точка 26 от заключението си, инструменти като банкова гаранция, поръчителство, застрахователна полица, запор/възбрана или договорна ипотека a priori не водят до отклоняване на помощта от имуществото на бенефициера, като по този начин го лишават от свързаното с тази помощ предимство. Нито счетоводните последици, нито разходите, свързани с предоставянето на гаранция, не могат, що се отнася до тяхното отражение върху икономическото положение на получателя, да се приравнят на възстановяване на получената помощ. Изричната цел на тези инструменти е да се гарантира вземането на взискателя в изпълнителното производство по време на спирането на изпълнителното производство, което се различава от целта на възстановяването на неправомерните помощи.
33      Положението би било различно само ако нарушението на конкуренцията бъде напълно отстранено, например чрез запориране или внасяне по блокирана сметка на размера на неправомерната помощ и на свързаните с нея лихви, което запитващата юрисдикция следва да провери. Всъщност в такива хипотези целта, преследвана с решението на Комисията за възстановяване на тази неправомерна помощ, а именно възстановяването на нарушените с предоставянето на тази помощ нормални условия на конкуренция, би била постигната.
34      На второ място, що се отнася до възможността за освобождаване на ответника от задължението за предоставяне на гаранция, следва да се уточни, че съображения, свързани с икономическата вреда, произтичаща от възстановяването на съответната помощ, не могат да обосноват забавяне в процедурата по възстановяване. Дори когато неправомерно предоставената държавна помощ трябва да бъде възстановена от предприятия получатели в затруднено положение или в несъстоятелност, такива затруднения не засягат задължението за възстановяване на тази помощ (вж. в този смисъл решения от 11 декември 2012 г., Комисия/Испания, C‑610/10, EU:C:2012:781, т. 71, както и от 17 януари 2018 г., Комисия/Гърция, C‑363/16, EU:C:2018:12, т. 36). От това следва, че държавата членка е длъжна, според случая, да пристъпи към ликвидация на съответното дружество, да впише вземането си в пасива на същото или да вземе всяка друга мярка, позволяваща възстановяването на посочената помощ. (вж. в този смисъл решение от 6 декември 2007 г., Комисия/Италия, C‑280/05, EU:C:2007:753, т. 28).
35      На трето място, що се отнася до възможността за разсрочено плащане на дължимите суми, следва да се подчертае, че такива условия за плащане, когато са разрешени след определения от Комисията срок за възстановяване, не са съвместими със задължението за незабавно изпълнение на възстановяването, което цели по-специално да гарантира пълната ефективност на решението за възстановяване на Комисията, в случая решението на Комисията от 4 декември 2020 г., и да позволи да се стигне до разрешение, съответстващо на преследваната с това решение цел, а именно да се гарантира, че получателят на помощта няма да разполага, дори временно, със средствата, съответстващи на вече възстановената помощ (вж. в този смисъл решение от 20 май 2010 г., Scott и Kimberly Clark, C‑210/09, EU:C:2010:294, т. 29).
36      Накрая, следва да се припомни, че от практиката на Съда следва, че премахването на неправомерна помощ посредством възстановяване е логична последица от установяването на нейната неправомерност. Следователно възстановяването на неправомерната държавна помощ с цел възстановяване на предходното положение по принцип не може да се счита за мярка, несъразмерна с целите на разпоредбите на Договора в областта на държавните помощи. Мярката за възстановяване на неправомерна държавна помощ нарушава принципа на пропорционалност само ако сумата, която бенефициерът трябва да възстанови, надвишава актуализираната сума на получената от него помощ (вж. в този смисъл решения от 21 март 1990 г., Белгия/Комисия, C‑142/87, EU:C:1990:125, т. 66 и от 29 юли 2024 г., Koiviston Auto Helsinki/Комисия, C‑697/22 P, EU:C:2024:641, т. 79 и 80).
37      От това следва, че национална правна уредба като разглежданата в главното производство, която предвижда автоматично суспензивно действие на разсроченото плащане или на жалбите, подадени срещу решение за възстановяване на неправомерна помощ, изглежда несъвместима с целите на премахването на неправомерните помощи, обявени за несъвместими с вътрешния пазар, и с изискването да се осигури незабавно и ефективно изпълнение на решенията, с които се разпорежда възстановяването им, освен ако не се установи друго при проверките, които сезираната национална юрисдикция трябва да извърши. Следователно, както бе посочено в точка 29 от настоящото решение, такива национални разпоредби трябва да бъдат оставени без приложение.
38      С оглед на всички изложени по-горе съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че член 16, параграф 3 от Регламент 2015/1589 трябва да се тълкува в смисъл, че задължава компетентните национални органи и националните юрисдикции да оставят без приложение национални разпоредби, които позволяват спиране на изпълнително производство за събиране на публични вземания, целящо възстановяване на неправомерна и несъвместима с вътрешния пазар държавна помощ, когато бенефициерът на помощта предостави обезпечение, като например банкова гаранция, поръчителство, застрахователна полица, запор/възбрана, договор за ипотека или друго средство, което може да гарантира изпълнението на вземането на взискателя, дори по искане на този бенефициер той да бъде освободен от задължението да предостави подобно обезпечение, освен ако предоставянето на обезпечението лишава посочения бенефициер от конкурентното предимство, свързано с тази помощ.
По съдебните разноски
39      С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:
Член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 [ДФЕС]
трябва да се тълкува в смисъл, че
задължава компетентните национални органи и националните юрисдикции да оставят без приложение национални разпоредби, които позволяват спиране на изпълнително производство за събиране на публични вземания, целящо възстановяване на неправомерна и несъвместима с вътрешния пазар държавна помощ, когато бенефициерът на помощта предостави обезпечение, като например банкова гаранция, поръчителство, застрахователна полица, запор/възбрана, договор за ипотека или друго средство, което може да гарантира изпълнението на вземането на взискателя, дори по искане на този бенефициер той да бъде освободен от задължението да предостави подобно обезпечение, освен ако предоставянето на обезпечението лишава посочения бенефициер от конкурентното предимство, свързано с тази помощ.
Подписи
*      Език на производството: португалски.