62021TJ0189_RES
Дело T‑189/21
Aloe Vera of Europe BV
срещу
Европейска комисия
Решение на Общия съд (шести разширен състав) от 13 ноември 2024 година
„Защита на потребителите — Вещества, чиято употреба в храни е забранена, ограничена или е в процес на оценка от страна на Съюза — Член 8, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 1925/2006 и приложение III към него — Забрана за препарати от листа на видовете Aloe, съдържащи производни на хидроксиантрацена — Член 1, точка 1, трето вписване от Регламент (ЕС) 2021/468“
Сближаване на законодателствата — Хранителни продукти — Влагане на витамини, минерали и някои други вещества — Регламент № 1925/2006 — Решение на Комисията за забрана за влагане в храни или за употреба при производството на храни на дадено вещество — Сложни технически или научни преценки — Широко право на преценка — Съдебен контрол — Граници
(член 8, параграф 1 и параграф 2, буква а), подточка i) от Регламент № 1925/2006 на Европейския парламент и на Съвета и част A от приложение III към него)
(вж. т. 41—43)
Сближаване на законодателствата — Хранителни продукти — Влагане на витамини, минерали и някои други вещества — Регламент № 1925/2006 — Вещества, чиято употреба в храни е забранена, ограничена или е в процес на оценка от страна на Съюза — Решение на Комисията за пълна забрана за влагане в храни или за употреба при производството на храни на някои вещества и препарати, съдържащи производни на хидроксиантрацена (ПХА) — Липса на научни данни, позволяващи да се определи праг на риска от вредно въздействие — Грешка при прилагане на правото
(член 8, параграф 1 и параграф 2, буква а), подточка i) от Регламент № 1925/2006 на Европейския парламент и на Съвета и част A от приложение III към него; член 1, точка 1, първо, второ и трето вписване от Регламент 2021/468 на Комисията)
(вж. т. 55, 59, 61, 62, 65 и 66)
Резюме
Сезиран с две жалби за отмяна, които уважава, Общият съд отменя член 1, точка 1, първо, второ и трето вписване и точка 2 от Регламент 2021/468 (
1
). С тези съдебни решения той се произнася за първи път по едно от условията, които позволяват на Европейската комисия да прибягва до член 8, параграф 2, буква а), подточка i) от Регламент № 1925/2006 (
2
), за да вписва вещества и съставки в списъка в част А от приложение III към него с цел да ги забрани или да ги подложи на контрол (оценка). Освен това по дело T‑302/21 Общият съд заключава също, че значението на понятието „препарати“ е по-широко от това на понятието „вещество“ или „съставки“.
Жалбоподателите са дружества, специализирани в производството на и търговията с продукти, съдържащи производни на хидроксиантрацена (наричани по-нататък „ПХА“), някои от които съдържат сок или гел от някои видове Aloe.
На 29 юни 2016 г. Комисията иска от Европейския орган за безопасност на храните (ЕОБХ) да направи оценка на наличната информация относно безопасността на употребата на ПХА от всякакви източници в храните. Тя също така го приканва да препоръча дневен прием на ПХА, който не поражда опасения от евентуално вредно въздействие върху здравето на населението като цяло и евентуално на уязвимите подгрупи от населението. На 22 ноември 2017 г. ЕОБХ приема научно становище, в което признава по същество, че съответните вещества са генотоксични и канцерогенни. Експертната група обаче не е изразила становище относно приема с храна на ПХА, който да не поражда опасения за вредното въздействие върху здравето на населението като цяло и на уязвимите подгрупи от населението. На 18 март 2021 г. Комисията приема обжалвания регламент, като съгласно член 1, точка 1, първо, второ и четвърто вписване от него алое-емодинът, емодинът и дантронът, както и всички съдържащи тези вещества препарати, а съгласно член 1, точка 1, трето вписване — препаратите от листа на видовете Aloe, съдържащи ПХА, са включени в част A от приложение III към Регламент № 1925/2006, вследствие на което се забранява употребата им. Освен това съгласно точка 2 от същия член тя включва някои препарати, съдържащи ПХА, в част В от това приложение, като по този начин ги подлага на контрол.
Съображения на Общия съд
На първо място, що се отнася до употребата на спорното понятие „препарати“ в обжалвания регламент (основание, изтъкнато по дело T‑302/21), Общият съд констатира, първо, че този регламент се отнася по-специално, от една страна, до конкретни ПХА, а именно алое-емодин и емодин, и от друга страна, до препаратите, в които са налице тези вещества, препаратите от листа на видовете Aloe, съдържащи ПХА, както и по същество препаратите от части от някои видове ревен, касиа и зърнастец, които съдържат ПХА. Той обаче отбелязва, че алое-емодин и емодин трябва да се считат за „вещества“ по смисъла на Регламент № 1925/2006 (
3
) и освен това са квалифицирани като такива в обжалвания регламент чрез употребата на израза „всички препарати, в които присъства това вещество“. Поради това Общият съд счита, че Комисията не е допуснала грешка при прилагане на правото, като се е основала на Регламент № 1925/2006, за да включи тези ПХА в списъка на веществата, чието влагане в храни или употребата им при производството на храни е забранено.
Второ, Общият съд проверява дали Регламент № 1925/2006 допуска приемането на разпоредбите от обжалвания регламент, доколкото те се отнасят до различни „препарати“, съдържащи ПХА. В това отношение той констатира, че понятията „вещество“ или „съставка, съдържаща вещество“, „вещество[…] и/или съставка[…], съдържаща вещество[…]“., както и понятието „препарати“, употребени в обжалвания регламент, не са изрично определени нито в Регламент № 1925/2006, нито в обжалвания регламент. Общият съд обаче счита, че при всички положения, от една страна, с оглед на текста на разпоредбите на обжалвания регламент, който се отнася до някои ПХА като вещества, както и до препаратите, в които присъстват тези вещества, понятието „препарат“ е по-широко от понятието „вещество“, което е определено в Регламент № 1925/2006, и следователно не може да го замести. От друга страна, в хода на съдебното заседание Комисията признава, че смисълът на понятието „препарати“ се различава от този на понятието „съставка“. Освен това Общият съд подчертава, че нищо не позволява да се приеме, че в обхвата на понятието „препарати“, използвано в разпоредбите на обжалвания регламент, не може да попадат по-специално крайните продукти, получени в резултат на производствен процес.
Ето защо, без да е необходимо да се установява точно определение на тези различни понятия, Общият съд смята, че понятието „препарати“, употребено в обжалваните разпоредби, има по-широк обхват и смисъл от тези на понятията „вещества“ и „съставки“ по смисъла на член 8 от Регламент № 1925/2006 и не може да ги замести. Регламент № 1925/2006 обаче допуска включването в част А от приложение III към него само на „веществото“ или „съставката, съдържаща веществото“. Същото се отнася и до включването в част В от посоченото приложение, което се допуска само за „вещество“. Поради това Общият съд счита, че Комисията не е можела да се основе на Регламент № 1925/2006, за да приеме член 1, точки 1 и 2 от обжалвания регламент, тъй като тези разпоредби не допускат включването на препарати в списъците, съдържащи се в част А или В от приложение III. От това той заключава, че тези разпоредби от обжалвания регламент са приети в нарушение на Регламент № 1925/2006, и ги отменя.
На второ място, що се отнася до липсата на праг на риска за употребата на съответните продукти, Общият съд припомня, че съгласно съдебната практика, когато Комисията трябва да извършва сложни технически или научни преценки, тя разполага с широко право на преценка. В подобна хипотеза контролът на съда на Съюза се свежда до проверка дали са спазени процесуалните правила, дали Комисията точно е установила фактите и дали не е налице явна грешка в преценката на тези факти или злоупотреба с власт. При все това по отношение на констатациите на Комисията, които не са свързани с извършването на сложни технически или научни преценки, Общият съд упражнява пълен съдебен контрол.
Най-напред Общият съд отбелязва, че процедурата, установена с Регламент № 1925/2006 (
4
), се характеризира със съществената роля, която се отдава на научната оценка от ЕОБХ на ефекта от влагането в храни или употребата при производството на храни на вещество или съставка, която го съдържа, за да може Комисията при пълно познаване на фактите да определи какви мерки са подходящи за осигуряване на високо равнище на защита на общественото здраве. Съответно Комисията може да забрани или да разреши при определени условия влагането в храни или употребата при производството на храни на вещество, различно от витамини или минерали, или на съставка, която го съдържа, и дори да реши, че дадено вещество ще бъде подложено на контрол от страна на Европейския съюз (
5
). По-специално Общият съд отбелязва, че Регламент № 1925/2006 предвижда две условия, за да бъде наложена такава забрана, а именно, от една страна, това да води до „приемането на количества от това вещество, значително надвишаващи количествата, които се предполага, че могат да бъдат приети при нормални условия на консумация при балансиран и разнообразен хранителен режим, [или] които по някакъв друг начин биха представлявали потенциален риск за потребителите“, и от друга страна, да „е било установено вредно въздействие върху здравето“.
В случая Комисията се е основала на научното становище от 2017 г., за да бъдат включени по-специално алое-емодин и емодин и „всички препарати, в които присъства[т] [тези] веществ[а]“, както и „препарати от листа на видовете Aloe, съдържащи [ПХА]“, в част А от приложение III към Регламент № 1925/2006, поради което влагането им в храни или употребата им при производството на храни са забранени.
На следващо място, във връзка с първото условие Общият съд констатира, че с обжалваните разпоредби се забраняват всички разглеждани вещества и препарати, независимо от количеството ПХА, което съдържат. В това отношение Комисията посочва, че ЕОБХ не е бил в състояние да даде препоръки относно дневния прием на ПХА, който не поражда опасения за здравето на човека. Следователно Комисията, изглежда, е приела, че липсата на достатъчно данни относно дневния прием, който не поражда опасения за здравето, ѝ позволява да предположи, че няма равнище на безобидна употреба на ПХА, поради което тя може изцяло да ги забрани. Общият съд обаче счита, че тази липса на праг е в противоречие с Регламент № 1925/2006 (
6
), тъй като процедурата за забрана предполага да е било установено вредно въздействие върху здравето, когато вещества, различни от витамини или минерали, или съставките, които ги съдържат, се влагат в храни или се използват при производството им.
Освен това Общият съд отбелязва, че нито от научното становище от 2017 г., нито от материалите по делото е видно, че разпоредбите на обжалвания регламент са били приети, тъй като разглежданите вещества и препарати по някакъв друг начин са представлявали потенциален риск за потребителите.
В допълнение, за да включи дадено вещество в приложение III към Регламент № 1925/2006, Комисията трябва да изпълни условията, предвидени в член 8, параграф 1 от този регламент. При все това общата забрана за влагане в храни или за използване при производството на храни на вещества и препарати, съдържащи някои вещества, независимо от наличното количество на тези вещества, не отговаря на условията по Регламент № 1925/2006.
На последно място, Общият съд отбелязва, че макар ръководителите на хранителни предприятия да са задължени да предоставят доказателства по отношение на безопасността на своите продукти (
7
), те носят тази тежест на доказване само когато влагането на това вещество може да доведе до приеми, които значително превишават количествата, които обикновено се приемат чрез подходящ и разнообразен хранителен режим. При липсата обаче на данни за количествата вещество, които могат да се приемат чрез такъв хранителен режим или „които се предполага, че могат да бъдат приети при нормални условия на консумация при балансиран и разнообразен хранителен режим“ (
8
), ръководителят на хранително предприятие не е в състояние да направи подходящо сравнение между, от една страна, количествата от дадено вещество при нормални условия на консумация, и от друга страна, количествата на същото вещество при условията на употреба и влагане под формата на концентрати.
Следователно член 1, точка 1, първо, второ и трето вписване от обжалвания регламент нарушава разпоредбите на Регламент № 1925/2006, доколкото забранява ПХА алое-емодин и емодин и препаратите, в които присъстват тези вещества, както и препаратите от листа на видовете Aloe, съдържащи ПХА, независимо от количеството ПХА, което съдържат, да бъдат влагани в храни или използвани при производството на храни.
(
1
)	Регламент (ЕС) 2021/468 на Комисията от 18 март 2021 година за изменение на приложение III към Регламент (ЕО) № 1925/2006 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на ботаническите видове, съдържащи производни на хидроксиантрацена (ОВ L 96, 2021 г., стр. 6, наричан по-нататък „обжалваният регламент“).
(
2
)	Регламент (ЕО) № 1925/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 година относно влагането на витамини, минерали и някои други вещества в храните (ОВ L 404, 2006 г., стр. 26; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 59, стр. 102).
(
3
)	По-точно по смисъла на член 8, параграф 1 и параграф 2, буква а), подточка i) от този регламент.
(
4
)	С член 8 от него.
(
5
)	Съгласно член 8, параграф 2 от Регламент № 1925/2006 във връзка с параграф 1 от същата разпоредба.
(
6
)	По-конкретно с член 8, параграф 2, буква а), подточка i) от Регламент № 1925/2006 във връзка с параграф 1 от същата разпоредба.
(
7
)	Съгласно съображение 20 от Регламент № 1925/2006.
(
8
)	По смисъла на член 8, параграф 1 от Регламент № 1925/2006.