62011CC0089
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г-Н Y. BOT
представено на 21 юни 2012 година (
1
)
Дело C-89/11 P
E.ON Energie AG
срещу
Европейска комисия
„Обжалване — Конкуренция — Решение на Комисията за налагане на глоба поради увреждане на печат — Член 23, параграф 1, буква д) от Регламент (ЕО) № 1/2003 — Принципи относно тежестта на доказване — Преценка на тежестта на нарушението и определяне на размера на глобата — Пропорционалност на глобата — Правомощия за пълен съдебен контрол“
1.
Предмет на настоящото дело е жалбата на E.ON Energie AG (
2
) срещу Решение на Общия съд на Европейския съюз от 15 декември 2010 г. по дело E.ON Energie/Комисия (
3
). С обжалваното съдебно решение Общият съд потвърждава законосъобразността на Решение C(2008) 377 окончателен на Комисията от 30 януари 2008 година (
4
), с което на основание член 23, параграф 1, буква д) от Регламент (ЕО) № 1/2003 (
5
) тя налага на E.ON Energie глоба от 38 милиона евро поради увреждане на печат.
2.
Всъщност в приложение на посочената разпоредба с решение Европейската комисията може да налага на предприятия и на сдружения на предприятия санкции, които не надвишават 1 % от общия размер на оборота от предходната стопанска година, когато умишлено или поради небрежност печатите, поставени в съответствие с член 20, параграф 2, буква г) от Регламент № 1/2003 от служители или други придружаващи лица, упълномощени от Комисията, са увредени. Това е първото решение, с което е била приложена споменатата разпоредба (
6
).
3.
Настоящата жалба, и по-специално шестото основание за обжалване, повдига принципен въпрос относно естеството и обхвата на съдебния контрол, който Общият съд трябва да упражни при преценка на размера на глобата, наложена от Комисията поради нарушение на правилата в областта на конкуренцията. За сметка на това според мен останалите основания за обжалване не представляват никаква правна сложност, доколкото както в писмените си изявления, така и в съдебното заседание жалбоподателят основно поставя под съмнение направената от Общия съд преценка на фактите, която в производството по обжалване не попада в компетентността на Съда.
I – Развитие на делото
4.
Фактите в основата на спора, производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение могат да се обобщят по следния начин (
7
).
5.
Съгласно член 20 от Регламент № 1/2003 с решение от 24 май 2006 г. Комисията разпорежда да се извърши проверка в помещенията на жалбоподателя, намиращи се в Мюнхен (Германия), за да се провери основателността на подозренията относно участието му в антиконкурентни споразумения.
6.
Проверката, извършена от четирима представители на Комисията и шестима представители на Bundeskartellamt (орган по конкуренцията), започва следобед на 29 май 2006 г. Поради невъзможност проверката да приключи същия ден документите, подбрани с оглед на по-подробно разглеждане, са оставени на съхранение в помещение G.505, чиято врата е заключена и върху нея е поставен официален печат. Съставен е протокол за поставяне на печат и този протокол е подписан от представители на Комисията, на Bundeskartellamt и на жалбоподателя.
7.
Сутринта на 30 май 2006 г. към 8,45 ч. осъществяващият проверката екип установява, че състоянието на спорния печат, който все още е бил прикрепен към вратата на помещение G.505, е променено. При увреждане на такъв пластмасов печат бялото лепило, с което печатът е прикрепен към съответната повърхност на прикрепяне, остава върху нея като надпис с текст „VOID“ [от английски език „невалиден“], разпределен върху цялата повърхност на самозалепващия се стикер. В тези участъци отстраненият печат става прозрачен, така че надписите „VOID“ са видими и върху него.
8.
Към 9,15 ч. отговорното лице от осъществяващия проверката екип отваря вратата на помещение G.505, след което е съставен протокол за увреждане на печат, подписан от представител на Комисията и на Bundeskartellamt. В протокола се посочва по-специално, че целият печат е изместен с около 2 mm нагоре и встрани, поради което има видими следи от лепило под печата и вдясно от него, както и че надписите „VOID“ се виждат ясно върху цялата повърхност на печата, който обаче все още се намира върху касата на вратата и не е разкъсан. Следобед са направени снимки на спорния печат с мобилен телефон.
9.
Жалбоподателят, който отказва да подпише протокола, декларира, че състоянието на оставените на съхранение в помещението документи е било непроменено.
10.
В изложението на възраженията си, изпратено на жалбоподателя на 2 октомври 2006 г., Комисията стига до заключението, че спорният печат е бил увреден и че отговорността за увреждането му трябва да се вмени на жалбоподателя, тъй като са му поверени организационните правомощия в сградата. Жалбоподателят представя становището си, като го придружава с няколко експертизи относно реакцията на печата, предмет на спора, при излагането му на определени въздействия.
11.
След приключването на процедурата Комисията постановява спорното решение, в което приема, че E.ON Energie е увредило печата и най-малкото поради небрежност е нарушило член 23, параграф 1, буква д) от Регламент № 1/2003, поради което му налага глоба в размер на 38 милиона евро.
12.
С жалба, подадена на 15 април 2008 г. до Общия съд, E.ON Energie иска отмяна на спорното решение, като посочва девет основания. По същество E.ON Energie упреква Комисията, че е нарушила принципите относно тежестта на доказване, що се отнася до увреждането на спорния печат, както и че същият е нередовно поставен. То я упреква също, че не е отчела „алтернативните хипотези“, годни да обяснят състоянието на печата, свързано по-специално с изтичането на максималния срок за съхранението му, с използването от хигиенистката на почистващия продукт Synto, с влажността на въздуха и вибрациите, на които е била подложена вратата. Освен това E.ON Energie твърди, че Комисията е нарушила принципа на презумпцията за невиновност, както и член 23, параграф 1 от Регламент № 1/2003, доколкото не е установено каквото и да е извършено от жалбоподателя нарушение. Накрая, що се отнася до размера на глобата, дружеството сочи, че спорното решение е в противоречие със задължението за мотивиране, въведено с член 253 ЕО, и с принципа на пропорционалност.
13.
С обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля жалбата, подадена от E.ON Energie.
II – Искания на страните
14.
В подкрепа на жалбата си E.ON Energie иска от Съда да отмени обжалваното съдебно решение и спорното решение, а при условията на евентуалност — да отмени обжалваното съдебно решение в частта, с която му се възлагат съдебните разноски във връзка с производството, да уважи исканията в първоинстанционното производство и да отмени спорното решение в частта, с която му се налага глоба, а при условията на евентуалност спрямо предходното — да отмени обжалваното съдебно решение и да върне делото за ново разглеждане от Общия съд. Освен това то иска Комисията да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.
15.
Комисията иска жалбата да бъде отхвърлена и E.ON Energie да бъде осъдено да заплати съдебните разноски.
III – По жалбата
16.
В подкрепа на жалбата си E.ON Energie сочи шест основания.
17.
Първите две от тях са насочени срещу анализа на Общия съд относно правилата, които уреждат тежестта на доказване и събирането на доказателствата. Третото, четвъртото и петото основание са насочени срещу съображенията на Общия съд относно редовното поставяне на спорния печат и неговото състояние. От своя страна, шестото основание е насочено срещу съображенията на Общия съд относно тежестта на нарушението и пропорционалността на наложената на жалбоподателя глоба.
А – По първото основание, изведено от нарушение на принципите, уреждащи тежестта на доказване, на принципа на презумпцията за невиновност и на принципа in dubio pro reo
1. Обжалваното съдебно решение
18.
В първоинстанционното производство Общият съд разглежда доводите на жалбоподателя относно нарушаване на изискванията във връзка с тежестта на доказване в точки 48—64 от обжалваното съдебно решение.
19.
Като припомня релевантната съдебна практика, Общият съд отбелязва, че особено в рамките на жалба за отмяна на решение за налагане на глоба, ако съдът все още има съмнения, че Комисията е установила надлежно съществуването на разглежданото нарушение, той не би могъл да направи извод в този смисъл по-специално в съответствие с принципа на презумпцията за невиновност, закрепен в член 6, параграф 2 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи (
8
). Той отхвърля твърдението за нарушение, посочено от E.ON Energie и основаващо се на твърдяната аналогия с юриспруденцията относно съгласуваните практики, съгласно която е достатъчно предприятието да изтъкне доводи, хвърлящи различна светлина върху установените от Комисията факти, въз основа на които тя е направила извод за наличието на нарушение, като отбелязва, че тази юриспруденция не намира приложение, когато Комисията се основава на преки доказателства. Поради това в точка 56 от обжалваното съдебно решение Общият съд разяснява, че „когато Комисията се основава на доказателства, които по принцип са достатъчни за установяване на наличието на нарушение […], съответното предприятие трябва да установи надлежно, от една страна — наличието на изтъкнатото от него обстоятелство, а от друга страна — че това обстоятелство поставя под въпрос доказателствената стойност[ (
9
)] на доказателствата, на които се основава Комисията“.
20.
В този смисъл по настоящото дело Общият съд отхвърля довода на E.ON Energie, че Комисията е трябвало да установи отвъд всякакво основателно съмнение, че отговорността за установената на 30 май 2006 г. промяна в състоянието на спорния печат може да му бъде вменена. След като установява, че обратно на твърденията на Комисията, изтъкнатото от жалбоподателя правно основание не е абстрактно, той все пак отбелязва, че Комисията не е нарушила принципите, уреждащи тежестта на доказване. Всъщност, от една страна, точка 44 от мотивите на спорното решение посочва изрично, че „Комисията следва да посочи необходимите факти, за да докаже твърдяното увреждане на печата“. От друга страна, Общият съд отбелязва, че в точки 75 и 76 от мотивите на спорното решение Комисията е основала констатацията си за наличие на увреждане на печат върху състоянието на спорния печат сутринта на 30 май 2006 г., върху цялата повърхност на който според нея се виждали надписите „VOID“, а на задната му страна имало остатъци от лепило, по-специално съгласно декларациите на инспекторите на Комисията и на Bundeskartellamt и съгласно съдържащите се в протокола за увреждане на печата констатации. Накрая, Общият съд отхвърля доводите на E.ON Energie, основаващи се на алтернативни обяснения относно състоянието на спорния печат, като приема, че твърдяното овехтяване на този печат и липсата на снимки, свидетелстващи за състоянието му преди отварянето на вратата, не са създали по-голяма тежест на доказване за Комисията.
2. Доводи на страните
21.
С първото си основание E.ON Energie поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото при разпределянето на тежестта на доказване, поради което е нарушил принципа на презумпцията за невиновност и правната максима in dubio pro reo, характерна за правото на Съюза.
22.
Всъщност, тъй като приел в точка 48 от обжалваното съдебно решение, че Комисията следва да докаже установените от нея нарушения, в точка 55 от него Общият съд преобърнал тежестта на доказване, като постановил, че доколкото Комисията се основава на преки доказателства за определено обстоятелство, то съответните предприятия трябва да установят, че същите не са достатъчни. Според E.ON Energie Общият съд по-специално нарушил приложимите правни норми, като приел, че доказателствата, на които се основава Комисията, са достатъчни, за да докажат наличието на нарушението. Тези доказателства, а именно протоколът за увреждането на печата, декларациите на инспекторите и на дружеството — производител на спорния печат, снимката на този печат и експертизата, били единствено непреки доказателства, които освен това били посочени единствено от ответника. Във връзка с увреждането на печата E.ON Energie поддържа, че преценката на Общия съд е неправилна, доколкото той не взел предвид изтичането на срока за съхранение на печата. Освен това жалбоподателят упреква Общия съд, че прилага по аналогия Решение от 8 юли 1999 г. по дело Montecatini/Комисия (
10
), тъй като за разлика от писмените доказателства увреждането на печат не било пряко доказателство, а нееднозначно обстоятелство.
23.
E.ON Energie поддържа още, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като не е отчел факта, че несигурността относно правилното функциониране на спорния печат се дължи на Комисията. От една страна, тя използвала печат, чийто срок за съхранение е изтекъл, а от друга, не защитила доказателствата преди отварянето на вратата на помещението. В репликата си жалбоподателят добавя, че поради това печатът е поставен неправилно, тъй като редовното му поставяне предполагало спазването на указанията, дадени от производителя в техническото описание на продукта. Според жалбоподателя той не трябвало да търпи неблагоприятни последици от невъзможността да се представят доказателства, произтичаща от поведението на Комисията. Следователно посоченото обстоятелство преобръщало тежестта на доказване, като Общият съд трябвало да изиска от Комисията да докаже редовното поставяне и правилното функциониране на печата, вместо да изисква от страна на E.ON Energie доказателства за обратното. E.ON Energie подчертава, че настоящото основание е допустимо, тъй като разпределянето на тежестта на доказване е правен въпрос.
24.
Комисията иска първото основание да се отхвърли, доколкото е свързано с извършената от Общия съд преценка на фактите. При условията на евентуалност тя оспорва доводите на жалбоподателя.
3. Моите съображения
25.
Също като Комисията считам, че първото основание е недопустимо поради естеството и обхвата на правораздавателния контрол, упражняван от Съда при обжалване.
26.
Всъщност от постоянната съдебна практика е видно, че по силата на член 256, параграф 1 ДФЕС и на член 58, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз обжалването трябва да се ограничава само до правни въпроси и може да се основава на доводи, изведени от липса на компетентност на Общия съд, от нарушение на процесуални правила или на правото на Съюза в производството пред него. Ето защо по принцип единствено Общият съд е компетентен, от една страна, да установява фактите, освен в случаите, когато неточността на фактическите му констатации следва от представените пред него материали по делото, и от друга страна, да преценява тези факти. В този контекст по силата на член 256 ДФЕС Съдът може само да упражнява контрол върху правната квалификация на тези факти и върху правните последици, изведени от нея от Общия съд.
27.
Така Съдът не е компетентен да установява фактите, нито по принцип да проверява доказателствата, които Общият съд е приел в подкрепа на тези факти. Всъщност, щом като тези доказателства са били редовно събрани и общите принципи на правото, както и приложимите процесуални правила относно доказателствената тежест и събирането на доказателствата са били спазени, само Общият съд може да преценява значението, което трябва да бъде придадено на доказателствата, които са му били представени. Следователно освен в случай на изопачаване на представените доказателства, преценката на фактите не представлява правен въпрос, който в това си качество подлежи на контрол от Съда в рамките на производство по обжалване (
11
).
28.
Констатирам обаче, че извън правните норми, чието твърдяно нарушение жалбоподателят посочва, той съсредоточава критиката си върху начина, по който Общият съд преценява представените пред него доказателства. В този смисъл E.ON Energie упреква Общия съд, че преценява представените от Комисията доказателства като достатъчни за установяване на елементите от състава на нарушението и че във връзка с това не отчита изтичането на срока за съхранение на спорния печат. В това отношение E.ON Energie предлага собствената си преценка на доказателствата, представени на Общия съд, без обаче да посочва нито един довод, годен да докаже изопачаването им от Общия съд.
29.
Освен това според мен жалбоподателят не доказва, че в рамките на своята преценка Общият съд е нарушил общите принципи на правото, както и приложимите процесуални правила относно доказателствената тежест и събирането на доказателствата. В точки 48—56 от обжалваното съдебно решение той основателно и особено изчерпателно посочва относимите правни норми и съдебна практика в тази област, след което припомня обхвата на принципа на презумпцията за невиновност в рамките на производствата по прилагане на правилата за конкуренция. С оглед на посочените процесуални норми и правилата, установени в съдебната практика, Общият съд основателно е можел да разгледа и отхвърли доводите на жалбоподателя.
30.
Поради това, с оглед на изложените обстоятелства, предлагам на Съда да отхвърли първото основание като недопустимо.
Б – По второто основание, изведено от неизпълнение на задължението за мотивиране във връзка с прилагането на принципите, уреждащи тежестта на доказване
1. Доводи на страните
31.
В рамките на второто си основание E.ON Energie поддържа, че съображенията на Общия съд във връзка с принципите, уреждащи тежестта на доказване, които току-що изложих, са опорочени поради противоречиви и недостатъчни мотиви.
32.
Всъщност в точка 56 от обжалваното съдебно решение Общият съд изисквал посочените от жалбоподателя доказателства да „поставя[т] под въпрос доказателствената стойност на доказателствата, на които се основава Комисията“. При преценката на посочените от жалбоподателя доказателства за изясняване на състоянието на спорния печат обаче в точка 202 от обжалваното съдебно решение Общият съд изискал от него да приведе доказателство за наличието на „причинно-следствена връзка“ между посоченото обстоятелство, в случая превишаването на максималния срок за съхранение, и появата на надписите „VOID“. Следователно Общият съд нарушил принципа, който сам очертал в точка 56 от споменатото съдебно решение.
33.
Комисията поддържа, че второто основание е недопустимо, доколкото се отнасяло до извършената от Общия съд преценка на доказателствата. При всички положения тя счита, че това основание трябва да бъде отхвърлено.
2. Моите съображения
34.
Противно на поддържаното от Комисията, аз считам, че второто основание е допустимо.
35.
Всъщност в точка 56 от обжалваното съдебно решение Общият съд установява правило във връзка с тежестта на доказване, като излиза извън принципите, определени до момента с постановените от него Решение по дело Mannesmannröhren-Werke/Комисия (
12
), както и с Решение по дело JFE Engineering и др./Комисия (
13
), на които се позовава Общият съд. Следователно той не извършва само фактическа, но и правна преценка. В този смисъл, с оглед на предоставените му по силата на член 256 ДФЕС правомощия, по принцип Съдът е компетентен да прецени законосъобразността на мотивите на Общия съд.
36.
В рамките на това правно основание жалбоподателят твърди, че е налице противоречие между определения в точка 56 от обжалваното съдебно решение принцип и начина, по който същият е бил приложен в точка 202 от това решение. Според мен подобно противоречие не съществува.
37.
Всъщност, когато Общият съд определя принципа, съгласно който посоченото от жалбоподателя обстоятелство трябва да поставя под въпрос доказателствената стойност на доказателствата, на които се основава анализът на Комисията, това очевидно предполага наличието на причинно-следствена връзка между тях. Нека се спрем на посоченото от E.ON Energie обстоятелство, свързано с изтичането на срока за съхранение на спорния печат. То може да постави под въпрос доказателствената стойност на надписите „VOID“ върху печата единствено ако се докаже и е налице причинно-следствена връзка между евентуалното изтичане на срока на годност на този печат и появата на посочените надписи.
38.
Поради това приканвам Съда да отхвърли второто основание като неоснователно.
В – По третото основание, изведено от изопачаване на доказателствата, от нарушение на принципите на правовата държава и на правото на добра администрация, както и от нелогични и неправилни мотиви относно преценката дали спорният печат е редовно поставен
39.
Третото основание, повдигнато от E.ON Energie, се отнася до преценката на Общия съд относно редовното поставяне на спорния печат, съдържаща се в точки 102—115 от обжалваното съдебно решение.
1. Обжалваното съдебно решение
40.
В точки 102—114 от обжалваното съдебно решение Общият съд разглежда дали доказателствата, на които се основава Комисията, позволяват да се направи извод относно редовното поставяне на спорния печат. Първо, той приема, че протоколът за поставяне на печат доказва в достатъчна степен, че спорният печат е поставен редовно, като в това отношение отбелязва, че жалбоподателят не е направил никаква бележка във връзка с евентуалната му нередовност. Второ, като проследява съдържанието на декларациите, направени от шестимата инспектори на Комисията и на Bundeskartellamt, присъствали по време на поставяне на спорния печат, Общият съд установява, че същите потвърждават редовното му поставяне. Трето, той отбелязва, че декларациите, направени от останалите четирима инспектори, участвали в проверките, не поставят под въпрос доказателствената стойност на доказателствата.
41.
С оглед на тези обстоятелства в точка 115 от обжалваното съдебно решение Общият съд постановява, че посочените в спорното решение доказателства са позволявали да се установи, че спорният печат е бил поставен редовно, че поради това той е прилепнал към вратата на помещението и че е бил без повреди, тъй като надписите „VOID“ не са се появили.
2. Доводи на страните
42.
Третото основание, чрез което жалбоподателят безразборно сочи най-различни грешки при прилагане на правото, може да се раздели на три твърдения за нарушение.
43.
Първо, жалбоподателят твърди, че Общият съд е изопачил представените му доказателства.
44.
От една страна, той преценил неправилно, че спорният печат е редовно поставен единствено с оглед на външната му цялост, тъй като в точка 115 от обжалваното съдебно решение констатирал, че същият е бил без повреди, понеже надписите „VOID“ не са се появили в момента, в който осъществяващият проверката екип е напуснал помещенията на жалбоподателя. В този смисъл Общият съд не взел под внимание вътрешната цялост на този печат, която нямало как обективно да се прояви външно през краткия период от време между поставянето му и момента, в който проверяващият екип напуска помещенията. Пренебрегвайки това обстоятелство, Общият съд следователно нарушил принципите на правовата държава, както и правото на добра администрация, закрепено в член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз (
14
), тъй като не бил в състояние да прецени с невъоръжено око редовността на действията на Комисията.
45.
От друга страна, в точка 104 от обжалваното съдебно решение Общият съд изопачил протокола за поставяне на печат, като му приписал декларативно по естеството си съдържание и доказателствена стойност, каквито същият очевидно не притежавал, тъй като не съдържал никакви указания относно безупречното поставяне на печата. По този начин Общият съд нарушил „законите на логиката“.
46.
Второ, жалбоподателят упреква Общия съд, че основава анализа си на декларациите на инспекторите на Комисията и на Bundeskartellamt относно поставянето на споменатия печат. Тези декларации били ирелевантни, доколкото посочените лица не били в състояние да преценят вътрешната цялост на спорния печат.
47.
Трето, според жалбоподателя обжалваното съдебно решение е опорочено поради неправилни мотиви. Всъщност в точка 105 от него Общият съд посочил, че жалбоподателят „е знаел идеално какво е значението на [надписа „VOID“]“, въпреки че същият не е имал нито възможност, нито повод да се запознае с особената чувствителност на покритието на спорния печат, нито пък следователно да провери конкретните му свойства.
48.
Комисията оспорва тези доводи и счита, че с третото основание E.ON Energie всъщност цели да постави под въпрос фактическите констатации на Общия съд, поради което това основание било недопустимо.
3. Моята преценка
49.
Що се отнася до първото твърдение за нарушение, изведено от изопачаване на доказателствата, предварително следва да се напомни, че когато според твърденията на жалбоподателя Общият съд е изопачил представените му доказателства, Съдът — който по принцип не е компетентен да проверява приетите от Общия съд доказателства в подкрепа на фактите — може да извърши съдебен контрол. При тази хипотеза жалбоподателят трябва точно да посочи изопачените от Общия съд доказателства и да докаже грешките в анализа, които са довели Общия съд до това изопачаване при неговата преценка. Освен това следва да се напомни, че съгласно постоянната съдебна практика изопачаването трябва ясно да личи от доказателствата по делото, без да е необходимо да се извършва нова преценка на фактическите обстоятелства и на доказателствата и да се прибягва до нови доказателства (
15
).
50.
За да преценя допустимостта и основателността на това твърдение за нарушение, ще проведа разграничение в зависимост от това дали жалбоподателят има предвид преценката на Общия съд относно целостта на спорния печат или относно стойността на протокола за поставянето му.
51.
Според мен в първия случай твърденията на E.ON Energie не се отнасят до изопачаване на доказателствата. Като упреква Общия съд, че не е взел под внимание вътрешните изменения, които е възможно да са протекли със спорния печат, жалбоподателят изтъква на преден план, както отбелязва Комисията, собственото си определение на понятието за неизменност на печата, в съответствие с което възнамерява да прецени констатациите на Общия съд относно доказателствата. По този начин той поставя под съмнение преценката на Общия съд относно липсата на увреждане на спорния печат въз основа на представените му доказателства, и по-специално с оглед на факта, че в момента на поставянето му и в момента на напускането на помещенията на жалбоподателя от инспекторите надписите „VOID“ са отсъствали от посочения печат.
52.
Според мен обаче този въпрос представлява фактическа преценка и е недопустим в производството по обжалване поради съображения, идентични с изложените в точки 26 и 27 от настоящото заключение.
53.
Доколкото твърденията за нарушение на жалбоподателя, изведени от неспазването на принципите на правовата държава и на правото на добра администрация, произтичат от твърдяното нарушаване на целостта на спорния печат, те също следва да бъдат отхвърлени. При всички положения се налага констатацията, че жалбоподателят не представя нито един правен довод, който да е в състояние конкретно да подкрепи тези твърдения за нарушение.
54.
Във втория случай жалбоподателят упреква Общия съд, че е изопачил протокола за поставяне на спорния печат, като му е приписал доказателствена сила, въпреки че същият не съдържал никакви указания относно безупречното поставяне на печата.
55.
С оглед на предоставените на Съда компетенции, извършваният от него контрол при преценката на този довод трябва да се ограничи само до проверка дали, основавайки върху протокола своя извод относно редовното поставяне на спорния печат, Общият съд очевидно не надхвърля границите на разумна преценка на този документ.
56.
Според мен в случая е очевидно, че протоколът, който установява редовното поставяне на спорния печат, съставен и подписан от представителите на Комисията, на Bundeskartellamt и на жалбоподателя, се ползва с обвързваща доказателствена сила до доказване на противното. В настоящия случай изложените от жалбоподателя доводи в подкрепа на третото му основание не изтъкват никаква фактическа неточност относно начина, по който Общият съд разбира съдържанието на споменатия протокол, и освен това не дават никакво основание да се приеме, че същият е бил опорочен поради неточни констатации или неотговарящи на действителността изявления.
57.
Следователно жалбоподателят не може да твърди, че Общият съд е изопачил протокола за поставяне на спорния печат и следователно този довод трябва да се отхвърли като неоснователен. Предлагам също да се отхвърли доводът на жалбоподателя, изведен от нарушение на „законите на логиката“, произтичащо от твърдението за изопачаване на споменатия протокол.
58.
С второто си твърдение за нарушение жалбоподателят упреква Общия съд, че тълкува неправилно декларациите на инспекторите на Комисията и на Bundeskartellamt относно поставянето на спорния печат. В действителност жалбоподателят се задоволява да критикува релевантността на тези декларации с оглед на правомощията на посочените инспектори, като според него те не са в състояние да преценят вътрешното функциониране на този печат. От постоянната съдебна практика обаче е видно, че единствено Общият съд може да преценява каква стойност следва да придаде на представените му доказателства, при положение че приетите от него в подкрепа на фактите доказателства са били редовно събрани, както и че приложимите общи принципи на правото и процесуални правила относно тежестта на доказване и събирането на доказателства са били спазени (
16
). В този случай по силата на член 256 ДФЕС Съдът може само да упражнява контрол върху правната квалификация на тези факти и върху правните последици, изведени от нея от Общия съд (
17
).
59.
В това отношение обаче жалбоподателят не излага никакви доводи, които да могат да поставят под въпрос правната преценка, изведена на тази основа от Общия съд във връзка с редовното поставяне на спорния печат.
60.
Следователно според мен второто твърдение за нарушение трябва да се отхвърли като недопустимо.
61.
С третото си твърдение за нарушение E.ON Energie поддържа, че Общият съд е допуснал грешка „в мотивите“, като в точка 105 от обжалваното съдебно решение е постановил, че той „е знаел идеално какво е значението на [надписа „VOID“]“, въпреки че същият не е имал нито възможност, нито повод да се запознае с особената чувствителност на покритието на спорния печат, нито пък следователно да провери конкретните му свойства.
62.
По мое мнение това твърдение за нарушение е неприложимо. То всъщност е насочено срещу мотив, изложен по съображения за изчерпателност, поради което отправената срещу това твърдение на Общия съд критика от страна на жалбоподателя не би могла да доведе до отмяна на обжалваното съдебно решение (
18
).
63.
При всички положения представените от жалбоподателя доводи според мен са напълно ирелевантни. От една страна, жалбоподателят не доказва по какъв начин Общият съд реално е допуснал грешка при прилагане на правото във връзка с преценката си, нито дори че те са опорочени поради противоречие в мотивите. От друга страна, това твърдение на Общия съд следва да се разгледа с оглед на контекста, в който се вписва. В точка 105 от обжалваното съдебно решение Общият съд изрично упоменава хипотезата, при която жалбоподателят би установил появата на надписа „VOID“ върху спорния печат. Той уточнява, че в този случай „може да се приеме, че е щял веднага да направи забележка в това отношение, тъй като е знаел идеално какво е значението на този надпис“. В този смисъл съвсем конкретно става въпрос за появата на надписа върху спорния печат и свързаната с нея реакция на жалбоподателя, като изобщо не се обсъжда дали той е бил запознат с физическите свойства на печата или с чувствителността му към външни въздействия.
64.
При това положение предлагам на Съда да отхвърли третото твърдение за нарушение като неоснователно.
65.
С оглед на всички изложени обстоятелства предлагам на Съда отхвърли третото основание като частично недопустимо и частично неоснователно.
Г – По четвъртото основание, изведено от нелогичния характер на мотивите по отношение на преценката на довода относно изтичането на максималния срок за съхранение на спорния печат
66.
В подкрепа на четвъртото си основание жалбоподателят по същество упреква Общия съд, че отхвърля довода, съгласно който изтичането на максималния срок за съхранение на спорния печат може да е в основата на появилия се върху него надпис „VOID“.
1. Обжалваното съдебно решение
67.
В точки 199—234 от обжалваното съдебно решение Общият съд проверява дали жалбоподателят е установил съществуването на обстоятелства, годни да засегнат доказателствената стойност на доказателствата, на които се основава Комисията, за да стигне до извода, че печатът е увреден. По-специално в точки 202 и 203 от това съдебно решение Общият съд разглежда довода, че овехтяването на спорния печат се отразява върху надеждността на защитното му покритие. Той постановява, че жалбоподателят не е привел доказателство за наличието на причинно-следствена връзка между изтичането на максималния срок за съхранение и появата на надписите „VOID“ върху този печат. В подкрепа на посоченото твърдение Общият съд констатира, че надписът се е появил единствено върху спорния печат, въпреки че други печати от същата партида са били използвани върху останалите врати и не са проявили подобна особеност. Поради това Общият съд отхвърля довода на жалбоподателя.
2. Доводи на страните
68.
По същество E.ON Energie поставя под въпрос твърдението в точка 203 от обжалваното съдебно решение, че твърдяното изтичане на максималния срок за съхранение на спорния печат не било в основата на намиращия се върху печата надпис „VOID“.
69.
Според жалбоподателя тази преценка била опорочена поради липсата на мотиви, доколкото подобна преценка нарушава „законите на логиката“. Всъщност Общият съд не можел да изключи подобно обстоятелство, поради това че единствено върху спорния печат имало надпис „VOID“, докато на използваните на останалите врати печати от същата партида нямало подобни означения. Характерно за масовото производство било именно това, че определен недостатък води до лошо качество единствено на отделни продукти. Освен това в случая било безспорно, че в останалите случаи печатите не били поставени на врати с шумозаглушаващи плоскости и каса от елоксиран алуминий.
70.
Според Комисията това основание е недопустимо, тъй като E.ON Energie критикува фактическа констатация на Общия съд, която не би могло да оспорва в производство по обжалване.
3. Моята преценка
71.
Считам, че четвъртото основание е недопустимо от гледна точка на принципите, които изложих в точки 26 и 27 от настоящото заключение.
72.
Всъщност с това основание, изведено от липсата на мотиви, жалбоподателят критикува констатация на Общия съд, основаваща се на представените му факти. Тази констатация, съдържаща се в точка 203 от обжалваното съдебно решение, представлява фактическа преценка, която не подлежи на обсъждане в производството по обжалване, доколкото жалбоподателят не сочи изопачаване на фактическите обстоятелства, на които Общият съд се основава.
Д – По петото основание, изведено от нередности при събирането на доказателствата, от нарушение на принципа in dubio pro reo и от противоречия в преценката на състоянието на спорния печат
73.
С петото си основание жалбоподателят критикува преценката на Общия съд относно състоянието на спорния печат в деня след проверката.
1. Обжалваното съдебно решение
74.
В точки 134—146 от обжалваното съдебно решение Общият съд проверява дали доказателствата, изтъкнати от Комисията в спорното решение, позволяват да се направи извод, че е налице увреждане на печат. Той приема, че е налице увреждане с оглед на състоянието на спорния печат сутринта на 30 май 2006 г., описано в протокола за увреждане на печат и декларациите на присъствалите на място инспектори. След това в точки 147—156 от това съдебно решение Общият съд проверява дали посочените от жалбоподателя обстоятелства, а именно фактът, че надписите „VOID“ са били едва забележими и че Комисията неправилно се е основала на снимките на спорния печат, могат да поставят под въпрос доказателствената стойност на тези доказателства.
2. Доводи на страните
75.
Жалбоподателят поставя под въпрос преценката на Общия съд, съдържаща се в точка 146 от обжалваното съдебно решение, съгласно която доказателствата, на които Комисията се е основала, са позволявали да се направи извод, че спорният печат е бил свален от вратата на помещение G.505 през нощта на 29 срещу 30 май 2006 г. и следователно че посочената врата е можело да бъде отворена в този период, по-специално предвид наличието на надписите „VOID“ върху цялата повърхност на спорния печат. В частност жалбоподателят упреква Общия съд, че не приема за релевантен довода, според който след като посочените надписи върху касата на вратата не са изтрити и са без повреди, това предполагало „неверен положителен резултат“.
76.
В тази връзка Общият съд противоречал на собствените си констатации. От една страна, в точка 137 от обжалваното съдебно решение той приел, че е невъзможно печатът да бъде поставен точно на същото място, на което е бил залепен по-рано. От друга страна, в точка 149 от това съдебно решение той впоследствие отбелязал, че появата на надписите „VOID“ сочи, че спорният печат е бил увреден и самозалепващият се стикер е бил изместен. Освен това Общият съд влизал в противоречие с изложението на Комисията, че всяко преместване на печата трябва да доведе до повреждане на буквите, поради което липсата на повреди на надписа „VOID“ доказвала възможността да се изключи преместването на печата след отлепянето му. Освен това жалбоподателят поддържа, че този надпис може да се появи върху касата на вратата, ако печатът не е отлепен, само в резултат на „неверен положителен резултат“. Следователно в приложение на принципа in dubio pro reo това можело да се отнася и за частта от печата, прикрепена към плоскостта, намираща се на вратата.
77.
Накрая, жалбоподателят упреква Общия съд, че не събрал доказателства във връзка със състоянието на надписа „VOID“ на касата на вратата.
78.
Комисията оспорва тези доводи и счита по-специално, че E.ON Energie отново се опитва да оспорва фактически констатации, поради което петото основание било недопустимо.
3. Моята преценка
79.
Подобно на Комисията съм на мнение, че петото основание е недопустимо.
80.
От една страна, от писмените изявления на жалбоподателя и в частност от множеството правени от него позовавания на жалбата му и на писмената защита на Комисията, представени в първоинстанционното производство, е видно, че той всъщност иска единствено преразглеждане на представените пред Общия съд доводи и нова преценка на фактите.
81.
Съдът обаче приема, че жалбата е недопустима, ако жалбоподателят само повтаря или възпроизвежда буквално вече изложени пред Общия съд основания и доводи и ако не изяснява, нито посочва грешката при прилагане на правото, с която е опорочено неговото решение. В този случай Съдът счита, че жалбата в действителност представлява просто искане за преразглеждане на представената пред Общия съд искова молба или жалба, което е извън компетентността на Съда (
19
). За сметка на това, при положение че жалбоподателят оспорва тълкуването или прилагането на правото на Съюза от страна на Общия съд, разгледаните в първата инстанция правни въпроси могат отново да бъдат обсъдени в хода на производството по обжалване. Всъщност според Съда, ако жалбоподателят не би могъл да основе жалбата си на вече изложени пред Общия съд основания и доводи, това производство отчасти би се обезсмислило (
20
).
82.
В случая, макар жалбоподателят да посочва в названието на своето пето основание наличието на нарушение на принципа in dubio pro reo, приемам, че той не изяснява тази грешка при прилагане на правото, която опорочавала съображенията на Общия съд, както и че не оспорва тълкуването или прилагането на правото на Съюза от страна на посочения съд.
83.
От друга страна, във връзка с допълнителните действия за събиране на доказателства, които Общият съд трябвало да разпореди, от постоянната съдебна практика е видно, че последният самостоятелно преценява евентуалната необходимост от допълване на данните, с които той разполага по висящите пред него дела. Доказателствената стойност на тези данни попада в обхвата на неговата самостоятелна преценка на фактите. Според Съда тази преценка следователно остава извън неговия контрол, когато той се произнася в производство по обжалване, освен когато страните изтъкнат изопачаване на представените пред Общия съд доказателства или когато от съдържащите се в преписката документи проличава неточността по същество на неговите констатации (
21
).
84.
В жалбата обаче не се съдържат никакви указания, даващи основание да се приеме, че това положение е налице по настоящото дело, тъй като — нека отбележа — направеният от Общия съд в точка 146 от обжалваното съдебно решение извод в достатъчна степен се основава на преценката на различните представени му от Комисията доказателства, изложена в точки 136—145 от посоченото съдебно решение. При това положение считам, че споменатият довод е недопустим и при всички положения същият не изглежда основателен.
85.
Следователно предлагам на Съда да отхвърли петото основание за обжалване като недопустимо.
Е – По шестото основание, изведено от грешки при прилагане на правото, и по-специално от нарушение на принципа на пропорционалност, във връзка с преценката на тежестта на нарушението и размера на глобата
86.
С шестото си основание по същество жалбоподателят поставя под въпрос обхвата на съдебния контрол, упражнен от Общия съд във връзка с преценката му на тежестта на нарушението и определянето на размера на глобата, наложена на основание член 23, параграф 1, буква д) от Регламент № 1/2003.
1. Обжалваното съдебно решение
87.
В точки 276—283 от обжалваното съдебно решение Общият съд проверява дали Комисията в достатъчна степен е мотивирала спорното решение, що се отнася до критериите, въз основа на които определя размера на наложената на жалбоподателя глоба.
88.
От една страна, той отбелязва, че съображенията на Комисията са изложени ясно и недвусмислено в спорното решение. Тя посочила, че размерът на глобата е функция по-специално от тежестта на нарушението и обстоятелствата в конкретния случай. Освен това уточнила, че увреждането на печат представлява сериозно нарушение и че глобата трябва да гарантира възпиращо действие. Комисията добавила, че в случая са налице улики за извършено нарушение на правилата относно конкуренцията, които трябвало да се потвърдят при проверка, както и че в запечатаното помещение се намирали документи, които не са били предмет на опис. Тя уточнила, че за да изчисли размера на глобата, е отчела факта, че е ставало въпрос за първи случай на прилагане на член 23, параграф 1, буква д) от Регламент № 1/2003, както и факта, че жалбоподателят е имал информация за значителните глоби в случай на увреждане на печат предвид значението си на пазара и намиращите се на негово разположение правни експерти. Накрая, Комисията отхвърлила изрично доводите на жалбоподателя, изтъкнати като смекчаващи обстоятелства.
89.
От друга страна, Общият съд отбелязва, че по отношение на член 23, параграф 1, буква д) от Регламент № 1/2003 Комисията не е приела насоки, в които се посочва методът за изчисляване, който тя се задължава да използва при определянето на глобите.
90.
С оглед на тези обстоятелства той стига до извода, че Комисията не е била длъжна да даде цифрово изражение на основната сума и на евентуалните утежняващи и смекчаващи обстоятелства в абсолютна стойност или в процент, обратно на изтъкнатото от жалбоподателя, и в точка 284 от обжалваното съдебно решение постановява, че спорното решение е било мотивирано в съответствие с изискванията на член 296 ДФЕС.
91.
След това в точки 285—296 от обжалваното съдебно решение Общият съд разглежда доводите на жалбоподателя във връзка с пропорционалността на глобата.
92.
В точки 286 и 287 от това съдебно решение Общият съд припомня релевантната съдебна практика във връзка с обхвата на принципа на пропорционалност при определяне на размера на глобата.
93.
Първо, Общият съд отхвърля довода на жалбоподателя относно приетите от Комисията по отношение на него утежняващи обстоятелства. Всъщност той счита, че Комисията не е приела наличие по отношение на него на утежняващи обстоятелства и правилно е изложила съображенията, поради които разглежданото нарушение е особено тежко. Първото съображение било свързано с функцията на печатите, а второто с необходимостта да се осигури достатъчно възпиращо действие на глобата.
94.
Второ, Общият съд отхвърля довода на жалбоподателя относно смекчаващите обстоятелства, които Комисията трябвало да вземе под внимание при изчисляване на размера на глобата.
95.
По-специално в точка 289 от обжалваното съдебно решение той постановява, че увреждането на печат поради небрежност не съставлява смекчаващо обстоятелство поради две причини. От една страна, Комисията приела, че става въпрос „най-малкото“ за увреждане на печат поради небрежност, а от друга, съгласно член 23, параграф 1, буква д) от Регламент № 1/2003 нарушението „увреждане на печат“ можело да бъде извършено умишлено или поради небрежност.
96.
След това в точка 291 от обжалваното съдебно решение Общият съд определя като ирелевантен факта, че не можело да се установи изнасянето на документи от запечатаното помещение, като напомня, че целта на поставянето на печат е именно да се избегнат всякакви действия с документите, които се намират в помещението, в отсъствие на осъществяващите проверки екипи на Комисията. В това отношение Общият съд отбелязва, че оставените на съхранение в помещението документи не са били предмет на опис, по-специално поради големия им брой, както и че осъществяващият проверката екип не е можел да провери дали са липсвали някои от оставените на съхранение в това помещение документи.
97.
Трето, Общият съд отбелязва, че Комисията е отчела факта, че това е първото решение за прилагане на член 23, параграф 1, буква д) от Регламент № 1/2003, като същевременно жалбоподателят е разполагал с правни експерти, бил е уведомен за последиците от евентуално увреждане на печата, изменението на Регламент № 1/2003 е датирало отпреди повече от три години и в помещения на групата, към която той принадлежи, преди това вече са били поставяни други печати.
98.
Накрая, Общият съд отбелязва следното в точка 294 от обжалваното съдебно решение:
„Четвърто, обратно на твърденията на жалбоподателя, глобата в размер на 38 милиона евро не може да се счита за непропорционална спрямо нарушението с оглед на особено тежкия характер на увреждането на печат, на величината на жалбоподателя и на необходимостта да се осигури достатъчно разубеждаващо действие на глобата, за да не може предприятието да има полза от увреждането на печат, поставен от Комисията при извършване на проверка“.
2. Доводи на страните
99.
С шестото си основание E.ON Energie счита, че Общият съд е допусна грешка при прилагане на правото, и по-специално че е нарушил принципа на пропорционалност, като в преценката си на тежестта на нарушението и размера на глобата не е взел под внимание факта, че Комисията не привежда никакво доказателство, годно да установи, че вратата на помещението действително е била отваряна или има изчезнали документи. Според него това са определящи елементи, доколкото целта при поставянето на печат, посочена в точка 291 от обжалваното съдебно решение, е да се попречи на всякакви действия с документите, които се намират в запечатаното помещение. Дружеството добавя, че при упражняване на правомощията си за пълен съдебен контрол Общият съд е трябвало да намали съответно размера на глобата.
100.
Освен това Общият съд пропуснал да вземе под внимание във връзка със смекчаващите обстоятелства факта, че Комисията е използвала печат с изтекъл срок на съхранение. Поради това Комисията носела също отговорност за относително неясното положение, в което се намират страните, и въвела жалбоподателя в заблуждение във връзка с мерките за сигурност, които следва да се предприемат. В това отношение жалбоподателят се позовава по аналогия на Решение по дело Suiker Unie и др./Комисия (
22
), в което по същество Съдът постановява, че определено нарушение не би могло да се вземе под внимание за целите на определянето на размера на глобата, след като не би могло да се изключи, че текстът на съобщение на Комисията е могъл да остави впечатлението, че все пак подобна практика се приема за съвместима с правото на Съюза (
23
).
101.
Накрая, E.ON Energie твърди, че Общият съд е нарушил правилата относно събирането на доказателства, като не е разпоредил действия за събирането на доказателства относно отварянето на вратата на помещение G.505.
102.
Комисията оспорва тези доводи и приканва Съда да отхвърли шестото основание.
3. Моите съображения
103.
В съответствие с практиката на Европейския съд по правата на човека зачитането на член 6 от ЕКПЧ не е в противоречие с това Комисията да има за задача да преследва, разследва и наказва правонарушения в областта на конкуренцията, стига постановеното решение да подлежи на последващ контрол от съдебен орган, който разполага с правомощия за пълен съдебен контрол (
24
).
104.
Според Европейския съд по правата на човека тези правомощия трябва да включват „правото обжалваното решение, постановено от по-ниския по степен орган, да бъде изменяно във всичките си части, както от фактическа, така и от правна страна“ (
25
). С други думи, съдът трябва да може да разглежда всички фактически и правни въпроси, свързани със спора, с който е сезиран, и не трябва да се ограничава до контрол за явна грешка в преценката.
105.
Първо, той трябва следователно да е в състояние да провери дали с оглед на конкретните обстоятелства по делото административният орган е упражнил целесъобразно правомощията си.
106.
Второ, съдът трябва да може да разглежда основателността и пропорционалността на решенията на този орган и да проверява неговите оценки от техническо естество.
107.
Трето, според Европейския съд по правата на човека контролът относно санкцията изисква съдът да проверява подробно адекватността на санкцията спрямо извършеното нарушение, като отчита релевантните параметри, включително пропорционалността на самата санкция, и като евентуално заменя последната (
26
).
108.
Следователно строгият съдебен контрол, упражняван от Общия съд, е основно изискване за това настоящото производство, характеризиращо се, от една страна, с наказателния характер на процеса и на глобите, посочени в член 23 от Регламент № 1/2003 (
27
), и от друга, с концентрацията на правомощия у Комисията, да бъде съвместимо с изискванията на член 6 от ЕКПЧ и на член 47 от Хартата.
109.
В съответствие с член 261 ДФЕС и член 31 от Регламент № 1/2003 (
28
) Общият съд разполага с неограничена юрисдикция да осъществява контрол върху наложените от Комисията глоби.
110.
Тази компетентност, определена от Съда в Решение по дело Groupe Danone/Комисия (
29
), му позволява, извън обикновения контрол за законосъобразност на санкцията, да замести преценката на Комисията със своя собствена. Следователно, когато подлага на преценка размера на глобата, с оглед на всички фактически обстоятелства Общият съд може да промени спорния акт, дори в отсъствието на отмяна, като по-специално измени размера на наложената глоба. Той може да я отмени, да намали или увеличи размера ѝ (
30
), като се има предвид, че не е обвързан нито от изчисленията на Комисията, нито от методите, съдържащи се в т.нар. „soft law [незадължителни правни актове]“, каквито са Насоките (
31
). Следователно Общият съд трябва да направи самостоятелна преценка и да приложи друг начин за изчисляване, дори и да е по-неблагоприятен за съответното предприятие. В този смисъл в споменатото съдебно решение Съдът постановява, че Общият съд е упражнил безупречно своята компетентност, променяйки условията за прилагането на коефициента, определен в Насоките, като въпросът за законосъобразното прилагане на този коефициент не е бил повдигнат в първоинстанционното производство.
111.
Следователно в посочените рамки Общият съд е задължен да осигури спазването на принципа на пропорционалност, който — нека напомня — е основен принцип на правото на Съюза, закрепен понастоящем в член 49, параграф 3 от Хартата.
112.
В съответствие с припомненото от Общия съд в точки 286 и 287 от обжалваното съдебно решение принципът на пропорционалност изисква актовете на институциите да не надхвърлят границите на подходящото и необходимото за постигането на легитимните цели, следвани от разглежданата правна уредба.
113.
В рамките на производствата за прилагане на правилата в областта на конкуренцията това означава, че глобата не трябва да е несъразмерна с преследваната от Комисията цел и същата следва да съответства по размер на нарушението, което трябва да се преценява „в неговата цялост, като се държи сметка по-специално за тежестта на последното. Както Съдът наскоро напомни и в Решение по дело Tomra Systems и др./Комисия, посочено по-горе, тежестта на нарушението се определя предвид множество фактори, каквито са обстоятелствата по конкретното дело, неговият контекст и възпиращото действие на глобите, като в това отношение отбелязва, че не е налице обвързващ или изчерпателен списък на задължителните критерии, които трябва да се вземат предвид (
32
).
114.
Ето защо при разглеждане на пропорционалността на глобата следва да се държи сметка за всички обстоятелства, характеризиращи делото, каквито са поведението на предприятието и неговата роля при установяване на антиконкурентната практика, големината му, стойността на съответните стоки или печалбата, която е получило от извършеното нарушение, както и търсеното възпиращо въздействие и рисковете, които нарушения от този вид представляват за постигането на целите на Европейския съюз.
115.
Следователно при това разглеждане, и особено при пълния съдебен контрол, Общият съд следва да прецени размера на глобата извън оспорваните от съответното предприятие фактически и правни въпроси.
116.
Ако приложа тези принципи към направената от Общия съд преценка относно пропорционалния размер на наложената на E.ON Energie глоба, склонен съм да приема, че той не е упражнил напълно правомощията си за пълен съдебен контрол.
117.
Действително според мен в точка 294 от обжалваното съдебно решение Общият съд не би могъл да се задоволи с твърдението, че „обратно на твърденията на жалбоподателя, глобата в размер на 38 милиона евро не може да се счита за непропорционална спрямо нарушението с оглед на особено тежкия характер на увреждането на печат, на величината на жалбоподателя и на необходимостта да се осигури достатъчно разубеждаващо действие на глобата“.
118.
Макар да е очевидно, че тази точка трябва да се разглежда във връзка с точки 288—293 от това съдебно решение, това не променя факта, че Общият съд, според мен, не е действал като въззивна инстанция, която разглежда делото ex novo и поема пълен контрол над него съгласно изискванията на член 6 ЕКПЧ.
119.
Първо, считам, че Общият съд не провежда преценка, която е достатъчна независима спрямо възприетата от Комисията.
120.
В случая въпросът е дали глобата, която тя е определила в размер на 38 милиона евро, представлява справедлива и точна санкция за поведението, в което се упреква E.ON Energie. Този размер на глобата представлява ли ефикасна санкция срещу неправомерното поведение на жалбоподателя, която не е пренебрежимо малка и има достатъчен възпиращ ефект? Моето усещане по този въпрос е, че Общият съд не си е създал собствено мнение, като се е позовал единствено на определения по относително абстрактен начин от Комисията размер.
121.
От една страна, в рамките на съображенията, съдържащи се в точки 288—294 от обжалваното съдебно решение, Общият съд разглежда единствено оспорените от страните правни въпроси, а именно тежестта на нарушението и отчитането на определени смекчаващи и утежняващи обстоятелства във връзка с определянето на размера на глобата.
122.
От друга страна, в четири от шестте точки на мотивите, свързани с неговата преценка, той изрично се позовава на възприетата от Комисията в спорното решение оценка. Макар действително Комисията да излага с основание съображенията, поради които нарушението увреждане на печат е особено тежко, и макар също така Комисията наистина да е в правото си — в съответствие с установената съдебна практика — да осигури достатъчно възпиращо въздействие на глобата и за целта да разполага с право на преценка при определяне на нейния размер, това не означава, че в рамките на упражнявания от съда на Съюза контрол той трябва да възприеме начина, по който Комисията упражнява това право на преценка, нито пък методологията, която тя евентуално е използвала.
123.
Второ, според мен е трудно да се прецени пропорционалността на размера на наложената на жалбоподателя глоба, без да се упоменат и разгледат големината и глобалните ресурси на E.ON Energie.
124.
Всъщност в точка 294 от обжалваното съдебно решение Общият съд посочва, че „глобата в размер на 38 милиона евро не може да се счита за непропорционална спрямо нарушението с оглед на […] величината на жалбоподателя“. Въпреки това нито спорното решение, нито обжалваното съдебно решение упоменават оборота или дружествения капитал на E.ON Energie. Единствено в точка 3 от това съдебно решение се уточнява, че това предприятие е дъщерно дружество, което се притежава изцяло от E.ON AG (наричано по-нататък „E.ON“), а в точка 282 от споменатото съдебно решение е посочено, че това е едно от най-големите европейски предприятия в енергийния сектор.
125.
В отсъствието на тези данни несъмнено е възможно реализираният през 2005 г. от E.ON Energie оборот да се екстраполира въз основа на данните, посочени в точка 113 от спорното решение. Комисията всъщност посочва, че размерът на глобата от 38 милиона евро съответства на 0,14 % от оборота на жалбоподателя. На това основание оборотът следователно възлиза на 27,142 милиарда евро (
33
). Въз основа обаче на годишния отчет за дейността на жалбоподателя през 2005 г. (
34
) се оказва, че той е генерирал оборот от 23,246 милиарда евро или с 4 милиарда евро по-малко. Освен това в съдебното заседание E.ON Energie потвърждава, че оборотът му през 2005 г. е 25 милиарда евро, тоест с 2 милиарда по-малко.
126.
Според мен не би трябвало да има подобни съмнения относно реализирания от E.ON Energie оборот, особено на този стадий от производството и във връзка с определянето на размера на глобата, който изрично се основава на оборота на E.ON Energie. Поради това Общият съд е трябвало да изясни този въпрос, без да се опира единствено на относително абстрактния процент, посочен от Комисията в точка 113 от обжалваното съдебно решение. Абсолютно необходимо е всъщност да има яснота и да се проверят финансовите данни на E.ON Energie, за да се прецени справедливият и точен размер на глобата.
127.
От една страна, тези данни позволяват да се прецени размерът на действително наложената на E.ON Energie санкция за нарушението „увреждане на печат“, като този размер е обстоятелство, което следва да се вземе предвид при разглеждането на пропорционалността на глобата. В този смисъл следва да се подчертае, че в съответствие с член 23, параграф 1, буква д) от Регламент № 1/2003 Комисията има право да наложи на жалбоподателя глоба, съответстваща на 1 % от общия размер на оборота от предходната стопанска година, поради което с оглед на данните, на които се основава Комисията в спорното решение, глобата би могла да бъде в размер на над 253 милиона евро (
35
). Следователно пропорционалният характер на размера на глобата е можел да бъде потвърден поради обстоятелството, че същият е определен на явно по-ниско от максималното установено с Регламент № 1/2003 ниво.
128.
От друга страна, посочените данни позволяват да се прецени размерът на глобата, която би могла да бъде наложена на жалбоподателя, ако бе установена вината му във връзка с разследваните от Комисията антиконкурентни практики. В приложение на член 23, параграф 2, първа алинея, буква а) и втора алинея от Регламент № 1/2003 размерът на наложената глоба може да достигне 10 % от общия размер на реализирания от E.ON Energie оборот, или 2,7 милиарда евро, ако се вземат данните на Комисията. Според мен това обстоятелство илюстрира значителното предимство, което E.ON Energie е можело да извлече от увреждането на поставения от Комисията печат и от отстраняването на оставените на съхранение документи.
129.
Накрая, именно чрез разглеждане на големината и общите ресурси на E.ON Energie и посредством целеното въздействие върху това предприятие може да се осигури достатъчно възпиращо въздействие на глобата, както и да се гарантира, че санкцията няма да бъде пренебрежимо малка именно по отношение на финансовите му възможности (
36
).
130.
Трето, преценката на пропорционалния характер на глобата по мое мнение е изисквала да се отчете обстоятелството, че нарушението е извършено поради небрежност. Вярно е, че в точка 289 от обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля смекчаващия характер на това обстоятелство и следователно не е бил длъжен да го взема под внимание във връзка с преценката си, съдържаща се в точка 294 от това съдебно решение. Въпреки това не съм съгласен с неговата преценка, тъй като изложените мотиви не обосновават достигнатия от него извод. Това, че Комисията приема, че става въпрос „най-малкото“ за увреждане на печат поради небрежност, и обстоятелството, че в съответствие с член 23, параграф 1, буква д) от Регламент № 1/2003 нарушението „увреждане на печат“ може да бъде извършено умишлено или поради небрежност, са доводи, отнасящи се до състава на нарушението, които според мен не определят размера на глобата. Доколкото съгласно Насоките относно метода за определяне на глобите, налагани в случай на нарушение на член 101 ДФЕС (
37
), небрежността представлява смекчаващо обстоятелство, има основание да се постави въпросът дали същата всъщност не е релевантна за целите на определяне на размера на налаганата в случай на увреждане на печат глоба.
131.
В резултат от това и поради всички изложени съображения считам, че при разглеждане на пропорционалността на наложената от Комисията на жалбоподателя глоба Общият съд не е упражнил правомощията си за пълен съдебен контрол.
132.
Ето защо предлагам на Съда да обяви шестото основание за основателно и да отмени обжалваното съдебно решение.
133.
Член 61, първа алинея от Статута на Съда предвижда, че ако жалбата е основателна, Съдът отменя решението на Общия съд. В този случай той може сам да постанови окончателно решение по спора, когато фазата на производството позволява това, или да върне делото на Общия съд за постановяване на решение.
134.
В случая считам, че фазата на производството не позволява Съдът да постанови решение, тъй като преценката на пропорционалността на размера на наложената на E.ON Energie глоба ще изисква да се проверят определени факти, свързани по-специално с неговия оборот, както и да бъде взет под внимание набор от фактически елементи, свързани с конкретните обстоятелства по делото, които обаче не са на разположение.
135.
Тези съображения са причината да предложа на Съда, без да се произнася по съдебните разноски, да върне настоящото дело на Общия съд, който да реши дали наложената на жалбоподателя глоба е пропорционална.
IV – Заключение
136.
Ето защо с оглед на изложените по-горе съображения предлагам на Съда да постанови следното:
1)
Отменя Решение на Общия съд на Европейския съюз от 15 декември 2010 г. по дело E.ON Energie/Комисия (T-141/08), тъй като Общият съд на Европейския съюз не е упражнил правомощията си за пълен съдебен контрол при разглеждане на пропорционалността на наложената от Европейската комисия на E.ON Energie AG глоба.
2)
Връща делото на Общия съд на Европейския съюз, който да се произнесе относно пропорционалността на споменатата глоба.
3)
Не се произнася по съдебните разноски.
(
1
)	Език на оригиналния текст: френски.
(
2
)	Наричано по-нататък „E.ON Energie“.
(
3
)	T-141/08, Сборник, стр. II-5761, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“.
(
4
)	Решение за определяне на глоба на основание член 23, параграф 1, буква д) от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета поради увреждане на печат — преписка COMP/B-1/39.326 — E.ON Energie AG. Резюме на това решение е публикувано (ОВ C 240, 2008 г., стр. 6, наричано по-нататък „спорното решение“).
(
5
)	Регламент на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 [EО] и 82 [EО] (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).
(
6
)	Впоследствие, на 24 май 2011 г., Комисията приема ново решение по отношение на Suez Environnement Company SA (преписка COMP/39.796 — Suez Environnement — breach of seal) (C(2011) 3640 окончателен).
(
7
)	За пълно изложение на обстоятелствата в основата на спора препращам към точки 3—31 от обжалваното съдебно решение.
(
8
)	Тази конвенция е съставена в Рим на 4 ноември 1950 г. (наричана по-нататък „ЕКПЧ“).
(
9
)	Курсивът е мой.
(
10
)	C-235/92 P, Recueil, стp. I-4539, точка 17 и сл.
(
11
)	Решение от 19 април 2012 г. по дело Tomra Systems и др./Комисия (C-549/10 P, точки 25 и 26, както и цитираната съдебна практика).
(
12
)	Решение от 8 юли 2004 г. (T-44/00, Recueil, стр. II-2223, точки 261 и 262).
(
13
)	Решение от 8 юли 2004 г. (T-67/00, T-68/00, T-71/00 и T-78/00, Recueil, стр. II-2501, точки 342 и 343).
(
14
)	Наричана по-нататък „Хартата“.
(
15
)	Вж. по-специално Решение от 21 септември 2006 г. по дело JCB Service/Комисия (C-167/04 P, Recueil, стр. I-8935, точка 108 и цитираната съдебна практика) и Решение от 18 януари 2007 г. по дело PKK и KNK/Съвет (C-229/05 P, Сборник, стр. I-439, точка 37 и цитираната съдебна практика).
(
16
)	Решение по дело JCB Service/Комисия, посочено по-горе (точка 107 и цитираната съдебна практика), както и Решение от 10 май 2007 г. по дело SGL Carbon/Комисия (C-328/05 P, Сборник, стр. I-3921, точка 41 и цитираната съдебна практика).
(
17
)	Вж. по-специално Решение по дело JCB Service/Комисия, посочено по-горе (точка 106 и цитираната съдебна практика), и Решение по дело SGL Carbon/Комисия, посочено по-горе (точка 41 и цитираната съдебна практика).
(
18
)	Вж. по-специално Определение от 12 декември 2006 г. по дело Autosalone Ispra/Комисия (C-129/06 P, точка 17 и цитираната съдебна практика).
(
19
)	Вж. по-специално Решение от 7 януари 2004 г. по дело Aalborg Portland и др./Комисия (C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P и C-219/00 P, Recueil, стр. I-123, точка 51 и цитираната съдебна практика).
(
20
)	Решение по дело PKK и KNK/Съвет, посочено по-горе (точка 32 и цитираната съдебна практика).
(
21
)	Вж. по-специално Определение по дело Autosalone Ispra/Комисия, посочено по-горе (точка 22 и цитираната съдебна практика).
(
22
)	Решение от 16 декември 1975 г. (40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 и 114/73, Recueil, стр. 1663).
(
23
)	Точка 556.
(
24
)	Вж. ЕСПЧ, Решение от 23 октомври 1995 г. по дело Schmautzer/Австрия, серия A, № 328-A, точка 36, Решение от 10 януари 201 г. по дело Valico S.R.L./Италия, Recueil des arrêts et décisions 2006-III, стр. 20 и цитираната съдебна практика и Решение от 27 септември 2011 г. по дело A. Menarini Diagnostics S.R.L./Италия, точки 58 и 59 и цитираната съдебна практика.
(
25
)	Вж. ЕСПЧ, Решение по дело Schmautzer/Австрия (точка 36), посочено по-горе, Решение по дело Valico S.R.L./Италия (стр. 21), посочено по-горе, и Решение по дело A. Menarini Diagnostics S.R.L./Италия (точка 59), посочено по-горе.
(
26
)	Вж. ЕСПЧ, Решение по дело A. Menarini Diagnostics S.R.L./Италия, посочено по-горе (точки 64—67).
(
27
)	Вж. в тази връзка точки 41—45 от моето заключение към Решение от 29 март 2011 г. по съединени дела ArcelorMittal Luxembourg/Комисия и Комисия/ArcelorMittal Luxembourg и др. (C-201/09 P и C-216/09 P, Сборник, стр. I-2239). Във връзка с практиката на Европейския съд по правата на човека вж. на последно място посоченото по-горе Решение по дело A. Menarini Diagnostics S.R.L./Италия, в което с оглед на критериите, изведени в неговото Решение от 8 юни 1976 г. по дело Engel и др./Нидерландия, серия A, № 22 (точки 82 и 83), ЕСПЧ постановява, че глоба от 6 милиона евро, наложена на предприятие заради антиконкурентни практики, има наказателен характер, поради което намират приложение наказателните аспекти на член 6, параграф 1 от ЕКПЧ (точка 44).
(
28
)	Вж. също член 3, параграф 1, буква в) от Решение 88/591/ЕОВС, ЕИО, Евратом на Съвета от 24 октомври 1988 година за създаване на Първоинстанционен съд на Европейските общности (ОВ L 319, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр. 67), изменено с Решение 93/350/ЕОВС, ЕИО, Евратом на Съвета от 8 юни 1993 година (ОВ L 144, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр. 107).
(
29
)	Решение от 8 февруари 2007 г. (C-3/06 P, Сборник, стр. I-1331).
(
30
)	Точки 61 и 62, както и цитираната съдебна практика.
(
31
)	Вж. по-специално Решение на Общия съд от 5 октомври 2011 г. по дело Romana Tabacchi/Комисия (T-11/06, Сборник, стр. II-6681, точка 266 и цитираната съдебна практика).
(
32
)	Точка 107 и цитираната съдебна практика.
(
33
)	Дружественият капитал на E.ON — дружеството майка — възлиза на 126,562 милиарда евро, а оборотът му на 56,399 милиарда евро (вж. годишния отчет за дейността през 2005 г., намиращ се на разположение в уебсайта на E.ON на адрес http://www.eon.com).
(
34
)	Този отчет също се намира на разположение в уебсайта на E.ON.
(
35
)	Тази стойност бе потвърдена от E.ON Energie в съдебното заседание.
(
36
)	Решение от 17 юни 2010 г. по дело Lafarge/Комисия (C-413/08 P, Сборник, стр. I-5361, точка 104).
(
37
)	Вж. точка 29 от Насоките относно метода за определяне на глобите, налагани по силата на член 23, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕО) № 1/2003 (ОВ C 210, 2006 г., стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 4, стр. 264).