62025CJ0712_RES
Byla C‑712/25 PPU (Rastoshev) (
i
)
XM
(Apelativen sad – Sofia prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2026 m. vasario 12 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė – Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Pagrindų sprendimas 2002/584/TVR – Europos arešto orderis, išduotas siekiant vykdyti baudžiamąjį persekiojimą – Europos arešto orderio vykdymas – 4 straipsnio 7 punkto a papunktis – Neprivalomo nevykdymo pagrindai – Visos nusikalstamos veikos arba jų dalis, įvykdytos vykdančiosios valstybės narės teritorijoje – Nebaudžiamumo rizika“
Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Pagrindų sprendimas dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos – Europos arešto orderio neprivalomo nevykdymo pagrindai – Visa nusikalstama veika ar jos dalis, padaryta vykdančiosios valstybės narės teritorijoje – Vykdančiosios teisminės institucijos diskrecija – Apimtis – Atsisakymas vykdyti orderį remiantis vien šios nusikalstamos veikos padarymo vieta – Neleistinumas
(Tarybos pagrindų sprendimo 2002/584, iš dalies pakeisto Pamatiniu sprendimu 2009/299, 1 straipsnio 1 dalis, 3, 4 ir 4a straipsniai)
(žr. 33–48, 52 punktus ir rezoliucinę dalį)
Santrauka
Gavęs Apelativen sad – Sofia (Sofijos apeliacinis teismas, Bulgarija) prašymą priimti prejudicinį sprendimą taikant prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą, Teisingumo Teismas pirmą kartą priėmė sprendimą dėl Europos arešto orderio (EAO) neprivalomo nevykdymo pagrindo, susijusio su nusikalstamomis veikomis, visiškai ar iš dalies įvykdytomis vykdančiosios valstybės narės teritorijoje, kaip tai suprantama pagal Pagrindų sprendimą 2002/584 (
1
), išaiškinimo.
2025 m. rugsėjo 18 d.tribunal judiciaire de Marseille (Marselio pirmosios instancijos teismas, Prancūzija) pirmininko pavaduotojas, atsakingas už tyrimą, išdavė EAO dėl XM, kad būtų pradėtas baudžiamasis persekiojimas ir jis būtų perduotas Prancūzijos valdžios institucijoms dėl kelių 2018–2024 m. galimai padarytų nusikalstamų veikų. Šios nusikalstamos veikos padarytos dalyvaujant nusikalstamos organizacijos veikloje, siekiant sudaryti susitarimus dėl sporto varžybų baigties; jos padarytos kelių valstybių narių, įskaitant Prancūziją ir Bulgariją, teritorijoje.
2025 m. spalio 20 d. sprendimu Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas, Bulgarija) nurodė vykdyti šį EAO ir skyrė XM suėmimą, kol jis bus faktiškai perduotas Prancūzijos valdžios institucijoms.
Dėl šio sprendimo XM pateikė apeliacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme; šis teismas konstatavo, kad Bulgarijoje esama dviejų skirtingų jurisprudencijos krypčių, kiek tai susiję su teisės nuostatos (
2
), kuria į Bulgarijos teisę perkeliamas Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 7 punkto a papunktis, aiškinimu. Pagal pirmąją jurisprudencijos kryptį to, kad visa nusikalstama veika, dėl kurios išduotas EAO, ar jos dalis buvo padaryta Bulgarijos Respublikos teritorijoje, savaime nepakanka norint pateisinti atsisakymą atsisakyti EAO. O pagal antrąją jurisprudencijos kryptį tokia aplinkybė turi būti laikoma pakankamu atsisakymo vykdyti pagrindu, nes Bulgarijos baudžiamasis kodeksas be išimčių taikomas bet kokiai šios valstybės narės teritorijoje padarytai nusikalstamai veikai.
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kreipėsi į Teisingumo Teismą dėl Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 7 punkto a papunkčio išaiškinimo.
Teisingumo Teismo vertinimas
Visų pirma Teisingumo Teismas priminė, kad Pagrindų sprendime 2002/584 išdėstyti EAO privalomo nevykdymo pagrindai (
3
) ir jo neprivalomo nevykdymo pagrindai (
4
), o pastaruosius valstybės narės gali perkelti į savo vidaus teisę arba jų neperkelti. Vis dėlto nusprendusios perkelti šiuos pagrindus į nacionalinę teisę valstybės narės negali numatyti, kad teisminės institucijos privalo automatiškai atsisakyti vykdyti bet kokį su jais susijusį EAO. Jos turi turėti diskreciją, leidžiančią joms išnagrinėti kiekvieną konkretų atvejį, atsižvelgiant į visas reikšmingas aplinkybes. Atėmus iš jų tokią galimybę, paprasta teisė atsisakyti vykdyti EAO taptų realia pareiga, nors toks atsisakymas yra išimtis, o EAO vykdymas – principinė taisyklė. Taigi iš Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio formuluotės, visų pirma iš veiksmažodžio „gali“, matyti, kad vykdančioji teisminė institucija turi turėti diskreciją nuspręsti, ar reikia atsisakyti vykdyti EAO dėl šiame 4 straipsnyje nurodytų pagrindų.
Konkrečiai dėl Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 7 punkto a papunkčio Teisingumo Teismas pažymėjo, kad numatydamas, jog šioje nuostatoje įtvirtintas atsisakymo vykdyti pagrindas yra neprivalomas, Sąjungos teisės aktų leidėjas ketino sudaryti galimybę, kad asmuo, dėl kurio išduotas EAO siekiant vykdyti baudžiamąjį persekiojimą, kurį gali vykdyti ir išduodančioji, ir vykdančioji teisminės institucijos, galėtų būti persekiojamas teisminės institucijos, kurios padėtis yra geriausia tinkamai vykdyti baudžiamąjį teisingumą.
Be to, pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 1 straipsnio 1 dalį šio sprendimo tikslas – leisti suimti ir perduoti prašomą perduoti asmenį, kad padaryta nusikalstama veika neliktų nebaudžiama ir kad tas asmuo būtų persekiojamas. Šis tikslas apskritai patenka į ESS 3 straipsnio 2 dalyje įtvirtintą nusikalstamumo prevencijos ir kovos su juo laisvės, saugumo ir teisingumo erdvėje tikslą, kurį siekiama įgyvendinti šiuo pagrindų sprendimu, užkertant kelią nusikalstamą veiką padariusių asmenų nebaudžiamumo rizikai. Teisingumo Teismas teigė, kad šiems tikslams galėtų būti pakenkta, jei vykdančioji teisminė institucija, neatsižvelgdama į kiekvieno konkretaus atvejo aplinkybes, privalėtų atsisakyti vykdyti EAO, išduotą siekiant vykdyti baudžiamąjį persekiojimą, ir perduoti prašomą perduoti asmenį vien dėl to, kad visa nusikalstama veika, dėl kurios išduotas šis orderis, ar jos dalis buvo padaryta vykdančiosios valstybės narės teritorijoje.
Tuo remdamasis Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 7 punkto a papunktyje numatyto nevykdymo pagrindo taikymas turi būti paliktas vertinti vykdančiajai teisminei institucijai. Tokia institucija turi turėti tam tikrą diskreciją, leidžiančią jai išnagrinėti visas reikšmingas konkretaus atvejo aplinkybes, kad remdamasi objektyviais kriterijais nustatytų, kurios teisminės institucijos – išduodančiosios ar vykdančiosios – padėtis yra tinkamiausia užtikrinti tinkamą baudžiamojo teisingumo vykdymą ir apsaugoti visų valstybių narių teisėtą interesą vykdyti nusikalstamumo prevenciją laisvės, saugumo ir teisingumo erdvėje. A fortiori taip yra tuo atveju, kai nusikalstamos veikos, dėl kurių išduotas EAO, padarytos dalyvaujant sudėtingos struktūros tarptautinės nusikalstamos organizacijos veikloje, nes dalis jų galėjo būti padaryta ir sukelti padarinių kelių valstybių narių teritorijoje, be kita ko, išduodančiosios valstybės narės, kurioje galėjo būti pradėtas atitinkamo asmens baudžiamasis persekiojimas, teritorijoje.
Taigi atlikdama vertinimą vykdančioji teisminė institucija turi atsižvelgti į tokias kiekvieno konkretaus atvejo aplinkybes, kaip nusikalstamos veikos pobūdį ir ypatumus, ypač tam tikrais atvejais į jos tarptautinį pobūdį, vietą, kur atsirado dėl šios nusikalstamos veikos padaryta žala, taip pat į tai, kiek pažengęs baudžiamasis procesas išduodančiojoje valstybėje narėje ir prireikus vykdančiojoje valstybėje narėje.
Taigi Bulgarijos baudžiamojoje teisėje numatyta tarptautinė teritorinė jurisdikcija baudžiamosiose bylose negali būti pakankamas pagrindas atsisakyti vykdyti EAO, juo labiau kad nagrinėjamu atveju Bulgarijos teisminės institucijos nepradėjo atitinkamo asmens baudžiamojo persekiojimo.
Taigi Teisingumo Teismas nusprendė, kad pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 7 punkto a papunktį draudžiama valstybės narės jurisprudencija, pagal kurią to, kad visa nusikalstama veika, dėl kurios išduotas EAO siekiant vykdyti baudžiamąjį persekiojimą, ar jos dalis buvo padaryta vykdančiosios valstybės narės teritorijoje, pakanka norint atsisakyti vykdyti šį orderį.
(
i
)	Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.
(
1
)	2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimas 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos (OL L 190, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 34), iš dalies pakeistas 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR (OL L 81, 2009, p. 24) (toliau – Pagrindų sprendimas 2002/584).
(
2
)	Šioje nuostatoje numatyta, kad vykdančioji teisminė institucija gali atsisakyti vykdyti EAO, jeigu orderis išduotas dėl nusikalstamų veikų, kurios pagal vykdančiosios valstybės narės teisę laikomos visiškai ar iš dalies įvykdytomis vykdančiosios valstybės narės teritorijoje arba tokiai teritorijai prilyginamoje vietovėje.
(
3
)	Šie pagrindai išvardyti Pagrindų sprendimo 2002/584 3 straipsnyje.
(
4
)	Šie pagrindai išvardyti Pagrindų sprendimo 2002/584 4 ir 4a straipsniuose.