62023CJ0672
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
2026. április 16. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Polgári és kereskedelmi ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Joghatóság, valamint a határozatok elismerése és végrehajtása polgári és kereskedelmi ügyekben – 1215/2012/EU rendelet – Különös joghatóságok – A 8. cikk 1. pontja – Több alperes – Olyan keresetek, amelyek között »olyan szoros kapcsolat« áll fenn, hogy célszerű azokat együttesen tárgyalni és róluk együtt határozni – Az »olyan szoros kapcsolat« fogalma – A »kapcsoló alperes« fogalma – Az EUMSZ 101. cikk megsértése – 2014/104/EU irányelv – A kartell által okozott károk megtérítése – A vállalkozás fogalma – Az anyavállalat és a leányvállalat felelőssége – A Bizottság határozata – Valamely nemzeti versenyhatóság határozata – Az Európai Gazdasági Térségen (EGT) kívül bekövetkezett kár”
A C‑672/23. és C‑673/23. sz. egyesített ügyekben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott két előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyeket a Gerechtshof Amsterdam (amszterdami fellebbviteli bíróság, Hollandia) a Bírósághoz 2023. november 13‑án érkezett, 2023. szeptember 19‑i határozataival terjesztett elő
az Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain,
a GCC Interconnection Authority,
a Kuwait Ministry of Electricity and Water,
az Oman Electricity Transmission Company SAOC
és
a Prysmian Netherlands BV,
a Draka Holding BV,
a Prysmian Cavi e Sistemi Srl,
a Pirelli & C. SpA,
a Prysmian SpA,
a The Goldman Sachs Group Inc.,
az ABB BV,
az ABB Holdings BV,
az ABB AB,
az ABB Ltd,
a Nexans Nederland BV,
a Nexans Cabling Solutions BV,
a Nexans Participations SA,
a Nexans SA,
a Nexans France SAS (C‑672/23),
valamint
a Smurfit Kappa Europe BV,
a Smurfit International BV,
a Smurfit Kappa Italia SpA,
a DS Smith Italy BV,
a DS Smith plc,
a DS Smith Packaging Italia SpA,
a DS Smith Holding Italia SpA,
a Toscana Ondulati SpA
és
az Unilever Europe BV,
az Unilever Supply Chain Company AG,
az Unilever Italy Holdings Srl (C‑673/23)
között folyamatban lévő eljárásokban,
A BÍRÓSÁG (első tanács),
tagjai: F. Biltgen tanácselnök (előadó), T. von Danwitz, a Bíróság elnökhelyettese, az első tanács bírájaként eljárva, I. Ziemele, A. Kumin és S. Gervasoni bírák,
főtanácsnok: J. Kokott,
hivatalvezető: A. Lamote tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2025. január 23‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
az Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain, a GCC Interconnection Authority, a Kuwait Ministry of Electricity and Water és az Oman Electricity Transmission Company SAOC képviseletében J. W. de Jong advocaat,
–
a Prysmian Netherlands BV, a Draka Holding BV, a Prysmian Cavi e Sistemi Srl és a Prysmian SpA képviseletében R. T. Bolland, J. S. Kortmann, A. van Vugt és R. Wesseling advocaten,
–
a Pirelli & C. SpA képviseletében P. N. Malanczuk, E. Mattioli, M. J. Schaufeli és J. P. van der Klein advocaten, I. Perego és G. M. Roberti avvocati,
–
a The Goldman Sachs Group Inc. képviseletében D. A. M. H.W Strik advocate,
–
az ABB BV, az ABB Holdings BV, az ABB AB és az ABB Ltd képviseletében W. Knibbeler, M. H. J. M. Immerzeel, E. Di Pangrazio, A. Schurink és M. Sinninghe Damsté advocaten,
–
a Nexans Nederland BV, a Nexans Cabling Solutions BV, a Nexans Participations SA, a Nexans SA és a Nexans France SAS képviseletében H. M. Cornelissen, A. Knigge és R. van Dijken advocaten,
–
a Smurfit Kappa Europe BV, a Smurfit International BV és a Smurfit Kappa Italia SpA képviseletében O. W. Brouwer, E. Di Pangrazio, A. Schurink és M. Sinninghe Damsté advocaten,
–
a DS Smith Italy BV, a DS Smith plc, a DS Smith Packaging Italia SpA, a DS Smith Holding Italia SpA és a Toscana Ondulati SpA képviseletében M. G. Bredenoord‑Spoek, J. K. de Pree és S. J. The advocaten,
–
az Unilever Europe BV, az Unilever Supply Chain Company AG és az Unilever Italy Holdings Srl képviseletében R. J. G. Lamberti, C. C. A. van Rest és H. J.Vanderveen advocaten,
–
az Európai Bizottság képviseletében S. Noë, W. Wils és C. Zois, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025. április 3‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12‑i 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2012. L 351., 1. o.) 8. cikke 1. pontjának értelmezésére vonatkoznak.
2
E kérelmeket az egyrészt az Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain, a GCC Interconnection Authority, a Kuwait Ministry of Electricity and Water, illetve az Oman Electricity Transmission Company SAOC (a továbbiakban e négy vállalkozás együtt: EWAGB és társai) és a Prysmian Netherlands BV, a Draka Holding BV, a Prysmian Cavi e Sistemi Srl, a Pirelli & C. Spa, a Prysmian SpA, a The Goldman Sachs group Inc., az ABB BV, az ABB Holdings BV, az ABB AB, az ABB Ltd, a Nexans Nederland BV, a Nexans Cabling Solutions BV, a Nexans Participations SA, a Nexans SA, illetve a Nexans France SAS (a továbbiakban ezen öt társaság együtt: Draka és társai), másrészt pedig a Smurfit Kappa Europe BV, a Smurfit International BV, a Smurfit Kappa Italia SpA, a DS Smith Italy BV, a DS Smith plc, a DS Smith Packaging Italia SpA, a DS Smith Holding Italia SpA, illetve a Toscana Ondulati SpA (a továbbiakban ezen nyolc társaság együtt: Smurfit Kappa és társai) és az Unilever Europe BV, az Unilever Supply Chain Company AG, illetve az Unilever Italy Holdings Srl (a továbbiakban e három társaság együtt: Unilever és társai) között, a Draka és társai, valamint a Smurfit Kappa és társai egyetemleges felelősségének megállapítására, valamint az EUMSZ 101. cikk és az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás (HL 1994. L 1., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 52. kötet, 3. o.; a továbbiakban: EGT‑megállapodás) 53. cikke megsértéséből eredő károk megtérítésére irányuló keresetek elbírálására joghatósággal és illetékességgel rendelkező bíróság meghatározása tárgyában folyamatban lévő két jogvitában terjesztették elő.
Jogi háttér
Az 1215/2012 rendelet
3
Az 1215/2012 rendelet (15), (16) és (21) preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
„(15)
A joghatósági szabályoknak nagymértékben kiszámíthatóknak kell lenniük, és azt az elvet kell követniük, hogy a joghatóságot általában az alperes lakóhelye alapozza meg. A joghatóságnak ezen az alapon mindenkor megállapíthatónak kell lennie, kivéve egyes pontosan meghatározott eseteket, amelyekben a jogvita tárgya vagy a felek szerződéses szabadsága eltérő kapcsoló tényezőt kíván meg. A jogi személyek székhelyét a közös szabályok átláthatóságának fokozása és a joghatósági okok összeütközése elkerülése végett önállóan kell meghatározni.
(16)
Az alperes lakóhelyén vagy székhelyén kívül a bíróság és a per közötti szoros kapcsolaton alapuló vagylagos joghatósági okokat is meg kell állapítani az igazságszolgáltatás megbízható működésének előmozdítása érdekében. A szoros kapcsolat megléte jogbiztonságot nyújt és elkerüli azt, hogy az alperes ellen egy olyan tagállam bíróságán indíthassanak eljárást, amelyre észszerűen nem számíthatott. Ez különösen fontos a magánélet és a személyiségi jogok – többek között a jó hírnév – megsértéséből eredő szerződésen kívüli kötelmi viszonyokkal kapcsolatos jogviták tekintetében.
[…]
(21)
Az igazságszolgáltatás harmonikus működése érdekében a párhuzamos eljárások lehetőségét el kell kerülni, és biztosítani kell, hogy ne hozzanak egymással összeegyeztethetetlen határozatot különböző tagállamokban. Világosan és hatékonyan kell szabályozni a perfüggősség és az összefüggő eljárások megoldását, valamint az eljárás megindulása időpontjának meghatározása tekintetében fennálló nemzeti eltérésekből adódó problémák elhárítását. E rendelet alkalmazásában az említett időtartamot önállóan kell meghatározni.”
4
E rendelet „Joghatóság” című II. fejezete tíz szakaszból áll. E rendelet „Általános rendelkezések” című 1. szakasza magában foglalja az említett rendelet 4–6. cikkét.
5
E rendelet 4. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„E rendelet rendelkezéseire is figyelemmel valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy, állampolgárságára való tekintet nélkül, az adott tagállam bíróságai előtt perelhető.”
6
Az 1215/2012 rendelet 5. cikkének (1) bekezdése szerint:
„Valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy más tagállam bíróságai előtt kizárólag e fejezet 2–7. szakaszában megállapított rendelkezések alapján perelhető.”
7
E rendelet II. fejezetének „Különös joghatóság” című 2. szakaszában szereplő 8. cikkének 1. pontja a következőképpen rendelkezik:
„Valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy perelhető továbbá:
(1)
amennyiben több személy együttes perlése esetén az adott személy az alperesek egyike, bármely alperes lakóhelyének vagy székhelyének bírósága előtt, feltéve hogy a keresetek között olyan szoros kapcsolat áll fenn, hogy az elkülönített eljárásokban hozott, egymásnak ellentmondó határozatok elkerülése érdekében célszerű azokat együttesen tárgyalni és róluk együtt határozni”.
8
Az említett rendelet 63. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„E rendelet alkalmazásában a társaság vagy más jogi személy, illetve természetes vagy jogi személyek társulása azon a helyen rendelkezik székhellyel, ahol:
a)
létesítő okirat szerinti székhelye;
b)
központi ügyvezetése; vagy
c)
üzleti tevékenységének fő helye található.”
A 2014/104/EU irányelv
9
A tagállamok és az Európai Unió versenyjogi rendelkezéseinek megsértésén alapuló, nemzeti jog szerinti kártérítési keresetekre irányadó egyes szabályokról szóló, 2014. november 26‑i 2014/104/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 349., 1. o.) (1) preambulumbekezdése értelmében:
„Az [EUMSZ] 101. és [EUMSZ] 102. [cikk] közrendet érintő rendelkezéseket tartalmaz, amelyeket az egész [európai] Unióban hatékonyan kell alkalmazni a torzulásoktól mentes belső piaci verseny biztosítása érdekében.
[…]”
10
Ezen irányelv „Tárgy és hatály” című 1. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Ez az irányelv olyan szabályokat határoz meg, amelyek összehangolják a versenyjogi szabályok versenyhatóságok általi végrehajtását, valamint e szabályoknak a nemzeti bíróságoknál indított kártérítési keresetek tekintetében történő érvényesítését.”
11
Az említett irányelv „Fogalommeghatározások” című 2. cikkének 2., 3. és 6. pontja a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
[…]
2.
»jogsértő«: az a vállalkozás vagy vállalkozások azon társulása, amely versenyjogi jogsértést követett el;
3.
»nemzeti versenyjog«: a nemzeti jog azon rendelkezései, amelyek célja alapvetően megegyezik az [EUMSZ 101. cikk], illetve [az EUMSZ 102. cikk] céljával, és amelyeket az [{EUMSZ 101. és 102. cikkben} meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.)] 3. cikkének (1) bekezdése értelmében egyazon ügyben, az uniós versenyjoggal párhuzamosan alkalmaznak, ide nem értve a nemzeti jog azon rendelkezéseit, amelyek büntetőjogi szankciókat írnak elő természetes személyekre vonatkozóan, kivéve ha és amennyiben az ilyen büntetőjogi szankciók szolgálják a vállalkozásokra alkalmazandó versenyszabályok érvényesítését;
[…]
6.
»károsult fél«: olyan személy, aki vagy amely versenyjogi jogsértés miatt kárt szenvedett”.
12
Ugyanezen irányelvnek „A teljes kártérítéshez való jog” című 3. cikke értelmében:
„(1)   A tagállamok biztosítják, hogy minden, versenyjogi jogsértés következtében kárt szenvedett természetes vagy jogi személynek lehetősége legyen e kár teljes körű megtérítését követelni és teljes körű kártérítést kapni.
(2)   A teljes kártérítés eredményeként a károsultnak olyan helyzetbe kell kerülnie, amilyenbe a versenyjogi jogsértés hiányában feltételezhetően került volna. A teljes kártérítésnek ennek megfelelően magában kell foglalnia a ténylegesen bekövetkezett vagyoni veszteségért és az elmaradt haszonért járó kártérítést, valamint a kamat fizetését.
(3)   Az ezen irányelv szerinti teljes kártérítés nem vezethet az elszenvedett kár mértékét meghaladó kártérítéshez, legyen az akár büntető jellegű, többszörös vagy egyéb kártérítés.”
13
A 2014/104 irányelvnek „A nemzeti határozatok hatálya” című 9. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A tagállamok biztosítják, hogy a valamely nemzeti versenyhatóság vagy felülvizsgálati bíróság által hozott jogerős határozatban megállapított versenyjogi jogsértés megtörténte ne legyen vitatható az EUMSZ 101. [cikk] vagy [az EUMSZ 102. cikk], illetve a nemzeti versenyjog alapján a nemzeti bíróságoknál indított kártérítési perekben.
(2)   A tagállamok biztosítják, hogy amennyiben az (1) bekezdésben említett jogerős határozatot egy másik tagállamban hozták meg, e jogerős határozatra az adott tagállam bírósága előtt a nemzeti joggal összhangban legalább mint a versenyjogi jogsértés megtörténtének prima facie bizonyítékára hivatkozni lehessen, és azt adott esetben a felek által előterjesztett egyéb bizonyítékokkal együtt meg lehessen vizsgálni.
(3)   E cikk nem érinti a nemzeti bíróságok EUMSZ 267. [cikk] szerinti jogait és kötelezettségeit.”
14
Ezen irányelv „Egyetemleges felelősség” című 11. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„A tagállamok biztosítják, hogy a versenyjogi jogsértést közös magatartással előidéző vállalkozások egyetemlegesen feleljenek a versenyjogi jogsértéssel okozott kárért oly módon, hogy a jogsértő vállalkozások mindegyike köteles legyen a kárt teljes mértékben megtéríteni, és a károsult fél bármelyiküktől teljes kártérítést követelhessen mindaddig, amíg kárát teljes mértékben meg nem térítették.”
Az alapeljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A C‑672/23. sz. ügy
15
Az EUMSZ 101. cikk és az EGT‑megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (AT.39610 – Erősáramú kábelek) 2014. április 2‑án hozott C(2014) 2139 final határozatban az Európai Bizottság a tenger alatti és föld alatti erősáramú kábelek piacán szinte az egész világot átfogó kartell fennállását állapította meg, amelyben 26 jogi személy vett részt, nevezetesen:
–
a franciaországi székhelyű Nexans és Nexans France,
–
az olaszországi székhelyű Prysmian SpAés Prysmian Cavi e Sistemi, valamint korábbi anyavállalatai, a Pirelli & C és a The Goldman Sachs Group,
–
a J‑Power Systems Corporation és a közös vállalkozás anyavállalatok, a Hitachi Metals Ltd és a Sumitomo Electric Industries Ltd,
–
a VISCAS Corporation és a közös vállalkozás anyavállalatok, a Furukawa Electric Co. Ltd és a Fujikura Ltd,
–
a (korábban) ABB AB, amelynek jogutódja a svédországi székhelyű ABB AB és a svájci székhelyű ABB Ltd, az ABB AB anyavállalatként,
–
a Brugg Kabel AG és a Kabelwerke Brugg AG Holding,
–
a Silec Cable SAS, a jelenlegi anyavállalata, a General Cable Corporation és korábbi anyavállalata, a Safran SA,
–
az EXSYM Corporation és a közös vállalkozás anyavállalatok, az SWCC Showa Holdings Co. Ltd és a Mitsubishi Cable Industries Ltd.,
–
az LS Cable & System Ltd,
–
a Taihan Electric Wire Co. Ltd és
–
az nkt cables GmbH és az NKT Holding A/S.
16
A Bizottság úgy ítélte meg, hogy e társaságok az 1999. február 18. és 2009. január 29. közötti időszakban többoldalú és kétoldalú találkozók hálózatában vettek részt, és a kapcsolatok célja azt volt, hogy meghatározott területeken a föld alatti erősáramú kábelek és a tenger alatti erősáramú kábelek piacát és az ügyfeleket egymás között felosszák. Úgy ítélte meg, hogy ezek az összejátszásra irányuló magatartások az EUMSZ 101. cikk és az EGT‑megállapodás 53. cikke folyamatos megsértésének minősülnek.
17
Az Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain, Kuwait Ministry of Electricity and Water és Oman Electricity Transmission Company a Bahreinben, Kuvaitban, illetve Ománban található nagyfeszültségű hálózatok fejlesztésével, üzemeltetésével és karbantartásával megbízott közvállalkozások. A GCC Interconnection Authority az Öböl‑menti Arab Államok Együttműködési Tanácsában részes államok, nevezetesen az Egyesült Arab Emírségek, a Bahreini Királyság, a Szaúd‑arábiai Királyság, az Ománi Szultánság, a Katari Állam és Kuvait Állam nemzeti villamosenergia‑hálózatait összekötő hálózati infrastruktúrával rendelkezik, és azt üzemelteti.
18
Az EWAGB és társai megállapítási keresetet terjesztettek a rechtbank Amsterdam (amszterdami bíróság, Hollandia) elé, egyrészt annak megállapítása iránt, hogy a Draka és társai egyetemlegesen felelősek velük szemben a szóban forgó kartellben való részvételük miatt, másrészt pedig aziránt, hogy e társaságokat egyetemlegesen kötelezzék egy később megállapítandó összegű, álláspontjuk szerint e kartell miatt az Európai Gazdasági Térségen (EGT) kívül elszenvedett károk után járó kártérítés megfizetésére.
19
E megállapítási kereset az alapeljárás több, a Prysmian Cavi e Sistemi csoporthoz, a (korábban) ABB AB‑hez és a Nexanshoz tartozó alperes társaság ellen irányul. Egyesek Hollandiában, de a rechtbank Amsterdam (amszterdami bíróság) illetékességi területén kívül, mások pedig Hollandián kívül rendelkeznek székhellyel. Mindegyik közvetlenül vagy közvetve azon vállalkozások 100%–os tulajdonában álló leányvállalatnak minősül, amelyeknek a Bizottság határozata a szóban forgó kartellben való részvételt betudta. Határozatában a Bizottság megállapította, hogy a Prysmian Cavi e Sistemi, a (korábban) ABB AB és a Nexans France részt vett a kartellben, és megállapította a Prysmian, a Pirelli & C, a The Goldman Sachs Group, az ABB Ltd és a Nexans mint a kartell említett résztvevői (közvetett) anyavállalatainak felelősségét. Az említett határozatnak nem címzettjei a hollandiai székhelyű Nexans Participations, valamint a Prysmian Netherlands, a Draka Holding, az ABB B.V., az ABB Holdings, a Nexans Nederland és a Nexans Cabling Solutions társaságok. E holland jog szerinti alperesi társaságok mindegyike közvetlenül vagy közvetve a Prysmian Cavi e Sistemi, az ABB Ltd és a Nexans 100%–os tulajdonában lévő leányvállalata.
20
Az amszterdami székhelyű Draka Holding az egyetlen alperes társaság, amelynek székhelye a rechtbank Amsterdam (amszterdami bíróság) illetékességi területén található, ennélfogva az az alperes, aki az eljáró bíróság joghatóságának megállapítására szolgál (a továbbiakban: kapcsoló alperes). E társaság a Prysmian Cavi e Sistemi leányvállalata, amely a Prysmian Netherlands teljes tőkéjével is rendelkezik. Sem a Draka Holdings, sem a többi hollandiai székhelyű alperes társaság nem volt címzettje a 2014. április 2‑i bizottsági határozatnak.
21
Megállapítási ítéletével a rechtbank Amsterdam (amszterdami bíróság) az 1215/2012 rendelet 4. cikkének (1) bekezdése alapján megállapította joghatóságát a Hollandiában székhellyel rendelkező valamennyi alperes társasággal szemben indított keresetek elbírálására. Ezzel szemben joghatóságának hiányát állapította meg a Hollandián kívül székhellyel rendelkező alperes társaságok elleni keresetek elbírálására, mivel úgy ítélte meg, hogy sem az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontjából, sem más jogi alapon nem vezethető le a joghatósága. Úgy ítélte meg ugyanis, hogy a Hollandiában letelepedett társaságokkal és a Hollandián kívül letelepedett társaságokkal szemben indított keresetek között nem áll fenn olyan kellően szoros kapcsolat, amely indokolná, hogy az egymásnak ellentmondó határozatok elkerülése érdekében valamennyit ugyanaz a bíróság bírálja el.
22
Az EWAGB és társai fellebbezést nyújtottak be ezen ítélettel szemben a Gerechtshof Amsterdamhoz (amszterdami fellebbviteli bíróság, Hollandia), a jelen ügyben kérdést előterjesztő bírósághoz.
23
E bíróság emlékeztet arra, hogy a Hollandiában székhellyel rendelkező alperes társaságok nem vitatták a rechtbank Amsterdam (amszterdami bíróság) azon határozatát, amely nem csupán az e bíróság illetékességi területén székhellyel rendelkező Draka Holding, hanem valamennyi hivatkozott, Hollandiában ugyan, de e bíróság illetékességi területén kívül székhellyel rendelkező társaság tekintetében is elismerte illetékességét a kereset elbírálására. Az említett bíróság pontosítja, hogy a nemzeti eljárási szabályoknak megfelelően az illetékességgel kapcsolatos határozatok ellen nincs helye jogorvoslatnak, következésképpen meg kell állapítania, hogy a rechtbank Amsterdam (amszterdami bíróság) a Hollandiában székhellyel rendelkező valamennyi alperes társaság tekintetében illetékes.
24
A kérdést előterjesztő bíróság ugyanakkor arra keresi a választ, hogy az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontja értelmében kellően szoros kapcsolat áll‑e fenn egyrészt a Draka Holdinggal vagy más, Hollandiában székhellyel rendelkező alperes társaságokkal szemben indított kereset, másrészt pedig a Hollandián kívül letelepedett alperes társaságokkal szemben indított keresetek között.
25
E körülmények között a Gerechtshof Amsterdam (amszterdami fellebbviteli bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
a)
Az [1215/2012] rendelet 8. cikkének 1. pontja értelmében vett szoros kapcsolat áll‑e fenn a következők között:
i.
egyrészt az olyan elsőrendű alperes ellen indított kereset, amely nem címzettje a Bizottság kartellhatározatának, de amelyet olyan jogalanyként, amely állítólag az uniós versenyjog értelmében vett vállalkozáshoz (a továbbiakban: vállalkozás) tartozik, lemenő jelleggel felelősségre vonnak az uniós jogi kartelltilalom megállapított megsértéséért,
ii.
másrészt a következő, illetve következők ellen indított kereset:
–
olyan alperesi pertárs, amely címzettje az említett határozatnak, és/vagy
–
olyan alperesi pertárs, amely nem címzettje a határozatnak, és amely jogalanyként állítólag olyan vállalkozáshoz tartozik, amelyet a határozattal közjogi szempontból felelőssé tettek az uniós jogi kartelltilalom megsértéséért?
Jelentőséggel bír‑e e tekintetben az, hogy:
1.
a lemenő jelleggel felelősségre vont elsőrendű alperes a kartell időszakában csupán részesedéseket tartott‑e és kezelt‑e;
2.
a 4) a) kérdésre adandó igenlő válasz esetén – a lemenő jelleggel felelősségre vont elsőrendű alperes részt vett‑e a kartell tárgyát képező termékek gyártásában, forgalmazásában, értékesítésében és/vagy leszállításában, illetve a kartell tárgyát képező szolgáltatások nyújtásában;
3.
az alperesi pertársat, amely címzettje a határozatnak, e határozat a következőnek minősíti‑e:
i.
a kartell tényleges résztvevője abban az értelemben, hogy ténylegesen részt vett a versenyszabályokba ütköző, megállapított megállapodás(ok)ban és/vagy összehangolt magatartásokban, vagy
ii.
jogalany, amely azon vállalkozáshoz tartozik, amelyet közjogi szempontból felelőssé tettek az uniós jogi kartelltilalom megsértéséért;
4.
az alperesi pertárs, amely nem címzettje a határozatnak, ténylegesen gyártott‑e, forgalmazott‑e, értékesített‑e és/vagy leszállított‑e a kartell tárgyát képező termékeket, illetve ténylegesen nyújtott‑e a kartell tárgyát képező szolgáltatásokat;
5.
az elsőrendű alperes és az alperesi pertárs ugyanahhoz a vállalkozáshoz tartozik‑e vagy sem;
6.
a felperesek közvetlenül vagy közvetve termékeket vásároltak, illetve közvetlenül vagy közvetve szolgáltatásokat vettek igénybe az elsőrendű alperestől és/vagy az alperesi pertárstól?
b)
Jelentőséggel bír‑e az 1) a) kérdésre adandó válasz szempontjából, hogy előre látható‑e, vagy sem, hogy az érintett alperesi pertársat az elsőrendű alperes tekintetében joghatósággal rendelkező bíróság előtt fogják perelni? Amennyiben igen: külön kritériumot képez‑e ez az előreláthatóság az [1215/2012] rendelet 8. cikke 1. pontjának alkalmazása során? Főszabály szerint fennáll‑e ez az előreláthatóság a 2021. október 6‑iSumal ítéletre (C‑882/19, EU:C:2021:800) tekintettel? Az 1) a) kérdésben említett körülmények (1–6. pont) milyen mértékben teszik a jelen esetben előre láthatóvá, hogy az alperesi pertársat az elsőrendű alperes tekintetében joghatósággal rendelkező bíróság előtt fogják perelni?
2)
Az elsőrendű alperes ellen indított kereset esetleges sikerét is figyelembe kell‑e venni a joghatóság megállapítása során? Amennyiben igen: elegendő‑e ezen értékelés esetében, hogy nem zárható ki eleve, hogy a kereset sikeres lesz?
3)
a)
Magában foglalja‑e az uniós jogi kartelltilalom megállapított megsértése miatt bármely személyt megillető uniós jogi kártérítéshez való jog az EGT‑n kívül keletkezett kár érvényesítéséhez való jogot?
b)
Kell‑e vagy lehet‑e alkalmazni a (megbírságolt) anyavállalatok által a leányvállalatok gazdasági tevékenységére gyakorolt meghatározó befolyásra vonatkozó, a versenyjogban elismert vélelmet („Akzo‑vélelem”) (polgári jogi) kartellkárügyekben?
c)
Megfelel‑e a második Sumal‑kritériumnak (olyan gazdasági tevékenység folytatása, amely konkrét kapcsolatban áll azon jogsértés tárgyával, amelyért az anyavállalatot felelősségre vonták) egy olyan közbenső holdingtársaság, amely kizárólag részesedéseket kezel és tart?
4)
a)
Lehetnek‑e ugyanabban a tagállamban székhellyel rendelkező különböző alperesek (együttesen) elsőrendű alperesek az [1215/2012] rendelet 8. cikke 1. pontjának alkalmazása esetén?
b)
Az [1215/2012] rendelet 8. cikkének 1. pontja közvetlenül és azonnal meghatározza‑e az illetékes bíróságot a nemzeti jog háttérbe szorításával?
c)
A 4) a) kérdésre adandó nemleges válasz esetén, tehát ha csak egy alperes lehet elsőrendű alperes, és a 4) b) kérdésre adandó igenlő válasz esetén, tehát ha az [1215/2012] rendelet 8. cikkének 1. pontja azonnal meghatározza az illetékes bíróságot a nemzeti jog háttérbe szorításával: lehetőség van‑e az [1215/2012] rendelet 8. cikke 1. pontjának alkalmazása esetén az alperes ugyanazon tagállamban található székhelye szerinti bírósághoz történő belső áttételre?”
A C‑673/23. sz. ügy
26
2019. július 17‑én az Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (verseny‑ és piacfelügyeleti hatóság, Olaszország; a továbbiakban: AGCM) határozatot fogadott el, amelyben megállapította, hogy több vállalkozás, köztük a Smurfit Kappa Italia és a Toscana Ondulati két külön jogsértést követett el az EUMSZ 101. cikket, valamint az olasz versenytörvény 15. és 31. cikkét megsértve.
27
E határozatban az AGCM megállapította egyrészt, hogy e vállalkozások 2004. február 2. és 2017. március 30. között kartellben vettek részt a hullámkarton olasz piacán annak érdekében, hogy befolyásolják e termék eladási árait, és más vállalkozásokat az e kartellben való részvételre ösztönözzenek. Másrészt úgy ítélte meg, hogy a kartoncsomagolások fő gyártói 2005. szeptember 7. és 2017. március 30. között a csomagolóanyagokra vonatkozó kartellben vettek részt, amelynek célja a csomagolás olasz piacán a verseny torzítása volt. Az AGCM arra is rámutatott, hogy e második kartell a hullámkartonra vonatkozó kartell mellett támogató szerepet töltött be.
28
A milánói (Olaszország) székhelyű Smurfit Kappa Italia, a vimercatei (Olaszország) székhelyű DS Smith Holding Italia és a capannori (Olaszország) székhelyű Toscana Ondulati voltak az említett határozat címzettjei, amelyből kitűnik, hogy a Smurfit Kappa Italia és a Toscana Ondulati részt vett a kartellben. E kartellen túlmenően a DS Smith Holdingot Italia közvetett anyavállalatként felelősségre vonta. Ezzel szemben az alapeljárás többi, a Smurfit Kappa Italia és a Toscana Ondulati csoporthoz tartozó felperes társasága, e határozatnak nem voltak címzettjei.
29
Az Unilever csoporthoz tartozó Unilever és társai a jogsértés időszakaiban a kartellben részt vevő társaságoktól nyersanyagokat és csomagolóanyagokat, valamint hullámkartoncsomagolásokat vásároltak az Unilever európai gyártólétesítményei számára. Az Unilever és társai úgy vélik, hogy kárt szenvedtek a kartellben részt vevő társaságoktól vásárolt termékek árának emelkedése, valamint a mesterségesen magasan tartott árak („védelmi ár”) és a kartell piacra gyakorolt maradványhatásai miatt.
30
Ezt követően megállapítási keresetet indítottak a rechtbank Amsterdam (amszterdami bíróság) előtt annak megállapítása iránt, hogy a Smurfit Kappa és társai egyetemlegesen felelősek velük szemben a szóban forgó kartellben való részvételük miatt. Továbbá azt kérik, hogy e társaságokat egyetemlegesen kötelezzék egy később megállapítandó összegű, álláspontjuk szerint e kartell miatt elszenvedett károk után járó kártérítés megfizetésére.
31
A Smurfit Kappa International az egyetlen alperesi társaság, amelynek székhelye a rechtbank Amsterdam (amszterdami bíróság) illetékességi területén található, és őt kell a kapcsoló alperesnek tekinteni. Ez a társaság nem volt címzettje az AGCM 2019. július 17‑i határozatának. Ez az alapeljárásban nem érintett társaság az írországi székhelyű Smurfit Kappa Group közbenső holdingtársasága és a Smurfit Kappa Europe anyavállalata. Ez utóbbi, a Smurfit Kappa Italia teljes jegyzett tőkéjével rendelkező társaság az AGCM 2019. július 17‑i határozatának egyik címzettje.
32
A rechtbank Amsterdam (amszterdami bíróság) a megállapító ítéletében kimondta, hogy mind illetékességgel, mind pedig joghatósággal rendelkezik nemcsak a Hollandiában, hanem a Hollandián kívül letelepedett társaságokkal szemben indított keresetek elbírálására is.
33
Egyrészt ugyanis úgy ítélte meg, hogy illetékes a Smurfit International ellen indított kereset elbírálására, amely az egyetlen olyan alperes társaság, amelynek székhelye Amszterdamban (Hollandia), vagyis az illetékességi területén van, valamint a Hollandiában letelepedett valamennyi társasággal szemben indított kereset elbírálására is, mivel e keresetek között olyan összefüggés áll fenn, amely hatékonysági okokból indokolja az együttes elbírálást. Másrészt úgy ítélte meg, hogy kellően szoros kapcsolat áll fenn valamennyi, Hollandiában székhellyel rendelkező társasággal és a Hollandián kívül székhellyel rendelkező társaságokkal szemben indított keresetek között, ami indokolja, hogy az ítéletet ugyanazon bíróság hozza meg az egymásnak ellentmondó határozatok elkerülése végett.
34
A Smurfit Kappa és társai fellebbezést nyújtottak be ezen ítélettel szemben a Gerechtshof Amsterdamhoz (amszterdami fellebbviteli bíróság), a jelen ügyben kérdést előterjesztő bírósághoz.
35
E bíróság emlékeztet arra, hogy a Hollandiában letelepedett társaságok első fokon nem vitatták a rechtbank Amsterdam (amszterdami bíróság) joghatóságát, és hogy a nemzeti eljárási szabályoknak megfelelően az illetékességgel kapcsolatban hozott határozatok ellen nincs helye jogorvoslatnak e bíróság előtt. Kifejti, hogy ezért úgy kell tekintenie, hogy e bíróság illetékességgel rendelkezik nemcsak a Smurfit International – a jelen esetben e bíróság illetékességi területén székhellyel rendelkező egyetlen társaság – ellen indított kereset elbírálására, amely ugyan nem címzettje az AGCM határozatának, de székhelye alapján kapcsoló alperessé válik, hanem a Hollandiában székhellyel rendelkező valamennyi alperes társasággal szemben indított keresetek elbírálására is.
36
Az említett bíróság ugyanakkor arra keresi a választ, hogy joghatósággal rendelkezik‑e a Hollandián kívül letelepedett társaságokkal szemben indított keresetek tekintetében. A kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontja értelmében kellően szoros kapcsolat áll‑e fenn egyfelől a Smurfit International és/vagy más Hollandiában székhellyel rendelkező társaságok ellen indított kereset, másfelől pedig a Hollandián kívül letelepedett társaságok ellen indított keresetek között.
37
E körülmények között a Gerechtshof Amsterdam (amszterdami fellebbviteli bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
a)
Az [1215/2012] rendelet 8. cikkének 1. pontja értelmében vett szoros kapcsolat áll‑e fenn a következők között:
i.
egyrészt az olyan elsőrendű alperes ellen indított kereset, amely nem címzettje a nemzeti versenyhatóság kartellhatározatának, de amelyet olyan jogalanyként, amely állítólag az uniós versenyjog értelmében vett vállalkozáshoz (a továbbiakban: vállalkozás) tartozik, felmenő jelleggel felelősségre vonnak az uniós jogi kartelltilalom megállapított megsértéséért,
ii.
másrészt a következő, illetve következők ellen indított kereset:
–
olyan alperesi pertárs, amely címzettje az említett határozatnak, és/vagy
–
olyan alperesi pertárs, amely nem címzettje a határozatnak, és amely jogalanyként állítólag olyan vállalkozáshoz tartozik, amelyet a határozattal közjogi szempontból felelőssé tettek az uniós jogi kartelltilalom megsértéséért?
Jelentőséggel bír‑e e tekintetben az, hogy
1.
a felmenő jelleggel felelősségre vont elsőrendű alperes a kartell időszakában csupán részesedéseket tartott‑e és kezelt‑e;
2.
a 4) a) kérdésre adandó igenlő válasz esetén – a felmenő jelleggel felelősségre vont elsőrendű alperes részt vett‑e a kartell tárgyát képező termékek gyártásában, forgalmazásában, értékesítésében és/vagy leszállításában, illetve a kartell tárgyát képező szolgáltatások nyújtásában;
3.
az elsőrendű alperes abban a tagállamban rendelkezik‑e székhellyel vagy sem, amelyben a nemzeti versenyhatóság (csupán) az uniós jogi kartelltilalom nemzeti piacon történt megsértését állapította meg;
4.
az alperesi pertársat, amely címzettje a határozatnak, e határozat a következőnek minősíti‑e:
i.
a kartell tényleges résztvevője abban az értelemben, hogy ténylegesen részt vett a versenyszabályokba ütköző, megállapított megállapodás(ok)ban és/vagy összehangolt magatartásokban, vagy
ii.
jogalany, amely azon vállalkozáshoz tartozik, amelyet közjogi szempontból felelőssé tettek az uniós jogi kartelltilalom megsértéséért;
5.
az alperesi pertárs, amely nem címzettje a határozatnak, ténylegesen gyártott‑e, forgalmazott‑e, értékesített‑e és/vagy leszállított‑e a kartell tárgyát képező termékeket, illetve ténylegesen nyújtott‑e a kartell tárgyát képező szolgáltatásokat;
6.
az elsőrendű alperes és az alperesi pertárs ugyanahhoz a vállalkozáshoz tartozik‑e vagy sem;
7.
a felperesek közvetlenül vagy közvetve termékeket vásároltak, illetve közvetlenül vagy közvetve szolgáltatásokat vettek igénybe az elsőrendű alperestől és/vagy az alperesi pertárstól?
b)
Jelentőséggel bír‑e az 1) a) kérdésre adandó válasz szempontjából, hogy előre látható‑e, vagy sem, hogy az érintett alperesi pertársat az elsőrendű alperes tekintetében joghatósággal rendelkező bíróság előtt fogják perelni? Amennyiben igen: külön kritériumot képez‑e ez az előreláthatóság az [1215/2012] rendelet 8. cikke 1. pontjának alkalmazása során? Főszabály szerint fennáll‑e ez az előreláthatóság a 2021. október 6‑iSumal ítéletre (C‑882/19, EU:C:2021:800) tekintettel? Az 1) a) kérdésben említett körülmények (1–6. pont) milyen mértékben teszik a jelen esetben előre láthatóvá, hogy az alperesi pertársat az elsőrendű alperes tekintetében joghatósággal rendelkező bíróság előtt fogják perelni?
2)
Az elsőrendű alperes ellen indított kereset esetleges sikerét is figyelembe kell‑e venni a joghatóság megállapítása során? Amennyiben igen: elegendő‑e ezen értékelés esetében, hogy nem zárható ki eleve, hogy a kereset sikeres lesz?
3)
Kell‑e vagy lehet‑e alkalmazni a (megbírságolt) anyavállalatok által a leányvállalatok gazdasági tevékenységére gyakorolt meghatározó befolyásra vonatkozó, a versenyjogban elismert vélelmet („Akzo‑vélelem”) (polgári jogi) kartellkárügyekben?
4)
a)
Lehetnek‑e ugyanabban a tagállamban székhellyel rendelkező különböző alperesek (együttesen) elsőrendű alperesek az [1215/2012] rendelet 8. cikke 1. pontjának alkalmazása esetén?
b)
Az [1215/2012] rendelet 8. cikkének 1. pontja közvetlenül és azonnal meghatározza‑e az illetékes bíróságot a nemzeti jog háttérbe szorításával?
c)
A 4) a) kérdésre adandó nemleges válasz esetén, tehát ha csak egy alperes lehet elsőrendű alperes, és a 4) b) kérdésre adandó igenlő válasz esetén, tehát ha az [1215/2012] rendelet 8. cikkének 1. pontja azonnal meghatározza az illetékes bíróságot a nemzeti jog háttérbe szorításával: lehetőség van‑e az [1215/2012] rendelet 8. cikke 1. pontjának alkalmazása esetén az alperes ugyanazon tagállamban található székhelye szerinti bírósághoz történő belső áttételre?”
A Bíróság előtti eljárás
38
A Bíróság elnöke a 2024. január 18‑i határozatával a Bíróság eljárási szabályzata 54. cikkével összhangban az eljárás szóbeli szakaszának lefolytatása és az ítélethozatal céljából egyesítette a C‑672/23. és a C‑673/23. sz. ügyeket.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdés a) pontjáról
39
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködési eljárás keretében a Bíróság feladata, hogy a nemzeti bíróságnak az előtte folyamatban lévő ügy eldöntéséhez hasznos választ adjon. Ennek érdekében adott esetben a Bíróságnak át kell fogalmaznia a feltett kérdéseket (2021. július 15‑iMinistrstvo za obrambo ítélet, C‑742/19, EU:C:2021:597, 31. pont).
40
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatokból kitűnik, hogy a C‑672/23. és a C‑673/23. sz. ügyben lényegében hasonló módon megfogalmazott első kérdésének a) pontjával a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy ezen ügyek egyes sajátos körülményei alapján az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontjára tekintettel kellően szoros kapcsolat állapítható‑e meg egyfelől az olyan kapcsoló alperessel szemben indított kereset, aki nem címzettje a szóban forgó nemzeti vagy uniós versenyhatóság határozatának, de aki az e határozat által az uniós versenyjog megsértéséért felelősnek minősített vállalkozáshoz tartozó jogalanyként a megállapított jogsértésért lemenő vagy felmenő jelleggel felelősségre vonható, másfelől pedig az e határozat címzettjeiként vagy nem címzettjeiként részt vevő alperesi pertársak ellen indított keresetek között, amely kapcsolat megalapozhatja a rechtbank Amsterdamnak (amszterdami bíróság) az ügy elbírálására vonatkozó joghatóságát.
41
A kérdést előterjesztő bíróság különösen arra keresi a választ, hogy az ilyen kapcsolat fennállásának értékelése szempontjából relevánsak‑e az olyan körülmények, mint először is a részesedések kapcsoló alperes általi puszta birtoklása és kezelése, másodszor a kartell tárgyát képező termékek gyártásában, forgalmazásában, értékesítésében és/vagy szállításában, illetve a kartell tárgyát képező szolgáltatások nyújtásában való esetleges részvétel, harmadszor az, hogy e kapcsoló alperes abban a tagállamban rendelkezik‑e székhellyel, vagy sem, amelyben a versenyjog megsértését megállapították, negyedszer a szóban forgó határozat címzettjeként szereplő alperesi pertársnak a jogsértés tényleges résztvevőjeként vagy a jogsértésért felelősnek tartott vállalkozás részét képező jogalanyként való minősítése, ötödször az, hogy a nem címzett alperesi pertárs ténylegesen gyártott‑e, forgalmazott‑e, értékesített‑e és/vagy nyújtott‑e a kartell tárgyát képező termékeket vagy szolgáltatásokat, hatodszor az, hogy a kapcsoló alperes és az alperesi pertárs ugyanazon vállalkozáshoz tartozik‑e, hetedszer pedig az, hogy a felperesek közvetlenül vagy közvetve vásároltak termékeket és szállíttatták le azokat, vagy vettek igénybe szolgáltatásokat a kapcsoló alperestől és/vagy az alperesi pertárstól.
42
E körülmények között meg kell állapítani, hogy első kérdésének a) pontjával a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy fennállhat az e rendelkezés értelmében vett „szoros kapcsolat” egyfelől az olyan kapcsoló alperes ellen indított kereset, akit az EUMSZ 101. cikknek és az EGT‑megállapodás 53. cikkének a Bizottság vagy valamely nemzeti versenyhatóság által megállapított megsértéséért felelős személyként nem említettek, másfelől pedig az olyan társaságok ellen irányuló keresetek között, amelyekkel szemben nyomatékos valószínűsítő körülmények utalnak arra, hogy az uniós versenyjog értelmében véve olyan vállalkozásokhoz tartoznak, amelyeknek e jogsértést betudták.
43
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy mivel az 1215/2012 rendelet hatályon kívül helyezte és felváltotta a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22‑i 44/2001/EK tanácsi rendeletet (HL 2001. L 12., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 4. kötet, 42. o.; helyesbítések: HL 2006. L 242., 6. o.; HL 2011. L 124., 47. o.), amely pedig a polgári és kereskedelmi ügyekben az új tagállamoknak az alábbi egyezményhez való csatlakozásáról szóló későbbi egyezményekkel módosított, a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 1968. szeptember 27‑i Brüsszeli Egyezmény (HL 1972. L 299., 32. o.) helyébe lépett, a Bíróság által az utóbbi jogi aktusok rendelkezései tekintetében adott értelmezés az 1215/2012 rendeletre vonatkozóan is érvényes, mivel ezek a rendelkezések „egyenértékűnek” tekinthetők (2021. július 15‑iVolvo és társai ítélet, C‑30/20, EU:C:2021:604, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
44
Ez a helyzet egyrészt a 44/2001 rendelet 6. cikkének 1. pontja, másrészt pedig az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontja esetében, amelyek szövege lényegében hasonló, így e rendelkezések a jelen ítélet előző pontjában említett ítélkezési gyakorlat értelmében „egyenértékűnek” minősíthetők (lásd ebben az értelemben: 2021. július 15‑iVolvo és társai ítélet, C‑30/20, EU:C:2021:604, 29. pont; 2025. február 13‑iAthenian Brewery és Heineken ítélet, C‑393/23, EU:C:2025:85, 24. pont).
45
Az 1215/2012 rendelet 4. cikkének (1) bekezdése értelmében valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy az adott állam bíróságai előtt perelhető. E rendelet 63. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy e rendelet alkalmazásában a társaság vagy más jogi személy azon a helyen rendelkezik székhellyel, ahol a létesítő okirat szerinti székhelye, központi ügyvezetése vagy üzleti tevékenységének fő helye található. Mindazonáltal az alperes lakóhelye szerinti tagállam bíróságainak joghatóságára vonatkozó ezen szabályt az említett 4. cikk (1) bekezdése az 1215/2012 rendelet egyéb rendelkezéseire is „figyelemmel” írja elő. Míg ugyanis e joghatósági szabály e rendelet (15) preambulumbekezdésének megfelelően főszabálynak minősül, addig e rendelet számos kivételt ír elő (lásd ebben az értelemben: 2025. február 25‑iBSH Hausgeräte ítélet, C‑339/22, EU:C:2025:108, 29. és 30. pont). E kivételek között az említett rendelet 8. cikke e főszabály alól a kapcsolódó kérelmekre vonatkozóan állapít meg kivételeket.
46
E tekintetben az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontja úgy rendelkezik, hogy valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy perelhető, ha több személy együttes perlése esetén az adott személy az alperesek egyike, bármely alperes lakóhelyének bírósága előtt, feltéve hogy a keresetek között „olyan szoros kapcsolat” áll fenn, hogy az elkülönített eljárásokban hozott, egymásnak ellentmondó határozatok elkerülése érdekében célszerű azokat együttesen tárgyalni és róluk együtt határozni.
47
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint e rendelet rendelkezéseit önállóan, a rendelet rendszerére és célkitűzéseire figyelemmel kell értelmezni (lásd ebben az értelemben: 2023. június 8‑iBNP Paribas ítélet, C‑567/21, EU:C:2023:452, 43. pont).
48
Az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontjában foglalt különös joghatósági szabály célja – amint az az említett rendelet (16) és (21) preambulumbekezdéséből kitűnik – a megfelelő igazságszolgáltatás előmozdítása, a párhuzamos eljárások lehetőségének elkerülése, valamint az elkülönített eljárásokban a különböző tagállamokban, egymásnak ellentmondó határozatok hozatalának elkerülése (lásd ebben az értelemben: 2023. szeptember 7‑iBeverage City Polska ítélet, C‑832/21, EU:C:2023:635, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
49
E különös joghatósági szabályt, mivel eltérést enged az alperes lakóhelye szerinti bíróság joghatóságát kimondó, az 1215/2012 rendelet 4. cikkének (1) bekezdésében foglalt elvtől, megszorítóan kell értelmezni, amely nem teszi lehetővé a rendelet által kifejezetten szabályozott eseteken túlmenő értelmezést (2023. szeptember 7‑iBeverage City Polska ítélet C‑832/21, EU:C:2023:635, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
50
Az 1215/2012 rendelet 8. cikke 1. pontjának alkalmazása keretében azt kell megvizsgálni, hogy az ugyanazon felperes által különböző alperesekkel szemben benyújtott különböző kérelmek között fennáll‑e olyan összefüggés, amely alapján az elkülönített eljárásokban hozott, egymásnak ellentmondó határozatok elkerülése érdekében célszerű azokat együttesen elbírálni. Az ilyen összefüggés fennállását az ügy összes körülményére, és különösen annak veszélyére tekintettel kell értékelni, hogy egymással összeegyeztethetetlen határozatok születnek.
51
E tekintetben ahhoz, hogy a határozatokat összeegyeztethetetlennek lehessen tekinteni, nem elegendő az, hogy eltérő megoldásokhoz vezetnek, az is szükséges, hogy ez az eltérés ugyanazon ténybeli és jogi helyzetben álljon fenn (2015. május 21‑iCDC Hydrogen Peroxide ítélet C‑352/13, EU:C:2015:335, 20. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
52
Mindazonáltal a Bíróság kimondta, hogy az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontjában foglalt szabály nem értelmezhető úgy, hogy az lehetővé teszi a felperes számára, hogy pusztán azért indítson keresetet több alperes ellen, hogy ezen alperesek egyikét kivonja a lakóhelye szerinti bíróság joghatósága alól, és ily módon e rendelkezés alkalmazási feltételeinek mesterséges megteremtésével vagy fenntartásával eltérítse az e rendelkezésben szereplő joghatósági szabályt (2023. szeptember 7‑iBeverage City Polska ítélet, C‑832/21, EU:C:2023:635, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
53
Ennélfogva a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy az alapeljárás különböző alpereseivel szemben első fokon benyújtott kérelmeket illetően az előtte folyamatban lévő ügy valamennyi releváns körülményét figyelembe véve értékelje az azonos jogi és ténybeli helyzet fennállását, és meggyőződjön arról, hogy a kizárólag azon alperesek ellen irányuló kérelmeknek, akiknek a lakóhelye igazolja az eljáró bíróság joghatóságát, nem az a céljuk, hogy mesterséges módon eleget tegyenek az 1215/2012 rendelet 8. cikke 1. pontja alkalmazási feltételeinek (lásd ebben az értelemben: 2023. szeptember 7‑iBeverage City Polska ítélet, C‑832/21, EU:C:2023:635, 42. és 45. pont).
54
Ebből a szempontból elsősorban emlékeztetni kell arra, hogy az ugyanazon ténybeli és jogi helyzet fennállására vonatkozó feltétel többek között akkor teljesül, ha az uniós versenyjog szabályainak bizottsági határozatban megállapított egységes és folyamatos megsértésében részt vevő több vállalkozást perelnek az e jogsértésben való részvételük miatt, annak ellenére, hogy a jogsértésben való részvételük időben vagy az érintett földrajzi területek szerint eltér (lásd ebben az értelemben: 2015. május 21‑iCDC Hydrogene Peroxide ítélet, C‑352/13, EU:C:2015:335, 21. pont).
55
A Bíróság azt is kimondta, hogy az a tény, hogy az anyavállalatnak és leányvállalatának az uniós versenyszabályok megsértéséért való egyetemleges felelősségét nem állapították meg a Bizottság végleges határozatában, nem képezi akadályát annak, hogy az 1215/2012 rendelet 8. cikke 1. pontját az ilyen kérelmekre alkalmazzák (lásd ebben az értelemben: 2025. február 13‑iAthenian Brewery és Heineken ítélet, C‑393/23, EU:C:2025:85, 30. pont).
56
A Bíróság ugyanis kimondta, hogy az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontja az olyan keresetek esetében is alkalmazandó, amelyeket egyszerre nyújtanak be az anyavállalattal és azon leányvállalatával szemben, amellyel ezen anyavállalat gazdasági egységet alkot, és amelyek e leányvállalatnak az uniós versenyszabályok megsértésében való részvételén alapulnak (lásd ebben az értelemben: 2025. február 13‑iAthenian Brewery és Heineken ítélet, C‑393/23, EU:C:2025:85, 33. pont).
57
Másodsorban emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében, amennyiben bizonyított, hogy valamely társaság és leányvállalata ugyanazon gazdasági egység részét képezi, és ily módon az uniós versenyjogi szabályok értelmében egyetlen vállalkozást alkot, magának e gazdasági egységnek a fennállása határozza meg döntően a vállalkozást alkotó egyik vagy másik társaságnak a vállalkozás versenyellenes magatartásáért való felelősségét. Ennek alapján a „vállalkozás” fogalma és azon keresztül a „gazdasági egység” fogalma ipso iure egyetemleges felelősséget von maga után azon jogalanyok között, amelyek a jogsértés elkövetésének időpontjában gazdasági egységet alkotnak (2025. február 13‑iAthenian Brewery és Heineken ítélet, C‑393/23, EU:C:2025:85, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
58
Harmadsorban, a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a jogilag különálló személyek csoportba szerveződése esetén e személyek egyetlen vállalkozást alkotnak, amennyiben nem önállóan határozzák meg az érintett piacon tanúsított magatartásukat, hanem – különösen az őket az anyavállalathoz fűző gazdasági, szervezeti és jogi kapcsolatokra tekintettel – e tekintetben hatással van rájuk a meghatározó befolyásnak az anyavállalat általi tényleges gyakorlása (2022. május 12‑iServizio Elettrico Nazionale és társai ítélet, C‑377/20, EU:C:2022:379, 108. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
59
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy abban a különös esetben, ha az anyavállalat közvetlenül vagy közvetve kizárólagos vagy közel kizárólagos tőkerészesedéssel rendelkezik a versenyszabályokat megsértő leányvállalatában, az a megdönthető vélelem áll fenn, miszerint az említett anyavállalat ténylegesen meghatározó befolyást gyakorol leányvállalata magatartására (2017. október 26‑iGlobal Steel Wire és társai kontra Bizottság ítélet, C‑457/16 P és C‑459/16 P‑C‑461/16 P, EU:C:2017:819, 84. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
60
A meghatározó befolyás tényleges gyakorlására vonatkozó vélelmet ugyanis nem a leányvállalat alaptőkéjében való kizárólagos vagy közel kizárólagos részesedés alapozza meg, hanem az anyavállalat által a leányvállalata feletti irányítás e részesedésből fakadó mértéke (2021. január 27‑iThe Goldman Sachs Group kontra Bizottság ítélet, C‑595/18 P, EU:C:2021:73, 35. pont).
61
Mindemellett az, hogy valamely társaság egy másik társaságban szinte kizárólagos tőkerészesedéssel rendelkezik, noha az ilyen irányítás meglétére utaló igen jelentős valószínűsítő körülményt képez, nem teszi lehetővé annak bizonyossággal való kizárását, hogy egy vagy több személy akár önállóan, akár együttesen döntéshozatali jogkörrel rendelkezik, mivel elképzelhető, hogy a tőkerészesedés elválik a szavazati jogoktól (2022. május 12‑iServizio Elettrico Nazionale és társai ítélet, C‑377/20, EU:C:2022:379, 110. pont).
62
Az anyavállalatnak ahhoz, hogy egyetlen vállalkozást képezzen a leányvállalatával, irányítást kell gyakorolnia a leányvállalatának magatartása felett, ami vagy azzal bizonyítható, hogy az anyavállalat képes meghatározó befolyást gyakorolni a leányvállalat magatartására, és hogy e befolyást ténylegesen gyakorolta is, vagy pedig azzal, hogy e leányvállalat nem önállóan határozza meg a saját piaci magatartását, hanem lényegében az anyavállalattól kapott utasításokat követi, tekintettel különösen az e két jogalany közötti gazdasági, szervezeti és jogi kapcsolatokra (2022. május 12‑iServizio Elettrico Nazionale és társai ítélet, C‑377/20, EU:C:2022:379, 111. pont).
63
A Bíróság azt is kimondta, hogy az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontját akként kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az, hogy olyan kérelmek esetén, amelyek arra irányulnak, hogy az anyavállalatot és a leányvállalatot egyetemlegesen kötelezzék a versenyszabályok e leányvállalat általi megsértése miatt keletkezett kár megtérítésére, az anyavállalat székhelye szerinti bíróság, amelyhez e kérelmeket benyújtották, a joghatóságának megállapítása érdekében arra a vélelemre támaszkodik, amely szerint ha az anyavállalat a versenyszabályokat megsértő leányvállalatban közvetlenül vagy közvetve kizárólagos vagy közel kizárólagos tőkerészesedéssel rendelkezik, akkor meghatározó befolyást gyakorol e leányvállalatra, feltéve hogy az alpereseket nem fosztják meg attól a lehetőségtől, hogy olyan valószínűsítő körülményekre hivatkozzanak, amelyek vagy arra utalnak, hogy ezen anyavállalat sem közvetlenül, sem közvetve nem rendelkezett kizárólagos vagy majdnem kizárólagos részesedéssel e leányvállalatban, vagy arra, hogy e vélelmet mégis meg kell dönteni (2025. február 13‑iAthenian Brewery és Heineken ítélet, C‑393/23, EU:C:2025:85, 47. pont).
64
Negyedsorban, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy amikor az anyavállalat vonatkozásában megállapítást nyert az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésébe ütköző jogsértés fennállása, e jogsértés károsultjának lehetősége van arra, hogy inkább ezen anyavállalat leányvállalatának, mintsem az anyavállalat polgári jogi felelősségének megállapítását kérje. E leányvállalat felelőssége azonban csak akkor állapítható meg, ha a károsult bizonyítja – akár a Bizottság vagy a nemzeti versenyhatóság által előzetesen elfogadott határozatra támaszkodva, akár bármely más módon –, hogy e leányvállalat a jogsértés elkövetésének időpontjában nem önállóan határozta meg piaci magatartását, hanem lényegében anyavállalatának utasításait követte, tekintettel az e két jogalany közötti gazdasági, szervezeti és jogi kapcsolatokra, így azok a jogsértő magatartást tanúsító, az EUMSZ 101. cikk értelmében véve gazdasági egységet alkotnak, ennélfogva egy és ugyanazon vállalkozást alkotják, másrészt pedig, hogy konkrét kapcsolat állt fenn e leányvállalat gazdasági tevékenysége és azon jogsértés tárgya között, amelyért az anyavállalat felelősségét megállapították (lásd ebben az értelemben: 2021. október 6‑iSumal ítélet, C‑882/19, EU:C:2021:800, 51. pont).
65
Hozzá kell tenni, hogy az EUMSZ 101. cikk értelmében vett „vállalkozás” fogalma funkcionális fogalom, és az azt alkotó gazdasági egységet a szóban forgó jogsértő magatartás tárgya szempontjából kell meghatározni. A későbbi szerkezetátalakítások, átruházások, illetve egyéb jogi vagy szervezeti változások e tekintetben nem relevánsak (lásd ebben az értelemben: 2019. március 14‑iSkanska Industrial Solutions és társai ítélet, C‑724/17, EU:C:2019:204, 46. pont; 2021. október 6‑iSumal ítélet, C‑882/19, EU:C:2021:800, 46. pont).
66
Ennélfogva ugyanazon anyavállalat több olyan gazdasági egység részét képezheti, amelyet – a szóban forgó gazdasági tevékenység függvényében – ő maga és az ugyanazon cégcsoporthoz tartozó leányvállalatainak egyéb kombinációi alkotnak. Ha ez nem így lenne, fennállna annak a kockázata, hogy az ilyen csoporthoz tartozó valamely leányvállalatot felelősségre vonják olyan gazdasági tevékenységek keretében elkövetett jogsértésekért, amelyek semmilyen kapcsolatban nem állnak a saját tevékenységével, és amelyekben egyáltalán nem vett részt, még közvetetten sem (2021. október 6‑iSumal ítélet, C‑882/19, EU:C:2021:800, 47. pont).
67
E tekintetben, noha a Bíróság kimondta, hogy a kartellel vagy az EUMSZ 101. cikk értelmében tiltott magatartással okozott kár megtérítésére köteles jogalanyok az e rendelkezés értelmében vett azon vállalkozások, amelyek részt vettek e kartellben vagy e magatartásban, a versenyellenes magatartás sértettje számára elismert azon lehetőség, hogy inkább a leányvállalatot, mintsem az anyavállalatot tegye felelőssé, nem állhat automatikusan nyitva az anyavállalat bármely leányvállalatával szemben (lásd ebben az értelemben: 2019. március 14‑iSkanska Industrial Solutions és társai ítélet, C‑724/17, EU:C:2019:204, 32. pont; 2021. október 6‑iSumal ítélet, C‑882/19, EU:C:2021:800, 46. pont).
68
Így az anyavállalat és valamely leányvállalata közötti gazdasági egység fennállásának megállapításához a jelen ítélet 64. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat alapján a felperesnek kell bizonyítania nemcsak az e társaságok közötti gazdasági, szervezeti és jogi kapcsolatok fennállását, hanem az e leányvállalat gazdasági tevékenysége és azon jogsértés tárgya közötti konkrét kapcsolat fennállását is, amelyért az anyavállalat felelősségét megállapították.
69
Amint arra a főtanácsnok az indítványának 74. pontjában rámutatott, ez az eset áll fenn többek között akkor, ha a közvetlen vagy közvetett anyavállalat által kötött versenyellenes megállapodás ugyanazokra a termékekre vonatkozik, mint amelyeket a közvetlen vagy közvetett leányvállalat forgalmaz, vagy ha e közvetlen vagy közvetett leányvállalat e termékek előállításával, értékesítésével, szállításával vagy forgalmazásával, illetve a kartell tárgyát képező szolgáltatások nyújtásával foglalkozik.
70
Amennyiben a jogsértő magatartást nem a Bizottság vagy valamely nemzeti versenyhatóság EUMSZ 101. cikk alapján hozott határozatában állapították meg, az olyan anyavállalat leányvállalata, amellyel szemben jogsértést rónak fel, nemcsak azt vitathatja, hogy ugyanazon vállalkozáshoz tartozik, mint az anyavállalat, hanem az állítólagos jogsértés fennállását is (lásd ebben az értelemben: 2021. október 6‑iSumal ítélet, C‑882/19, EU:C:2021:800, 60. pont).
71
Az a körülmény, hogy a kapcsoló alperes abban a tagállamban rendelkezik‑e lakóhellyel, vagy sem, amelyben a nemzeti versenyhatóság megállapította az uniós jogi kartelltilalom nemzeti piacon történt megsértését, önmagában nem befolyásolja az ezen alperessel szemben indított kereset és a többi alperes ellen indított kereset közötti, az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontja értelmében vett „szoros kapcsolat” fennállását.
72
Ezenkívül, amint arra a főtanácsnok az indítványának 75. pontjában rámutatott, a kérdést előterjesztő bíróság által említett egyéb körülmények, különösen az érintett társaságoknak a Bizottság vagy valamely nemzeti versenyhatóság határozataiban „kartellben részt vevőként” való említése önmagában nem a keresetek közötti szoros kapcsolat fennállásának kritériumára vonatkoznak, hanem csak az ilyen kapcsolat fennállásának bizonyítása szempontjából relevánsak.
73
A fenti megfontolások összességére tekintettel az első kérdés a) pontjára azt a választ kell adni, hogy az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontját úgy kell értelmezni, hogy fennállhat az e rendelkezés értelmében vett „szoros kapcsolat” egyfelől az olyan kapcsoló alperes ellen indított kereset, akit az EUMSZ 101. cikknek és az EGT‑megállapodás 53. cikkének a Bizottság vagy valamely nemzeti versenyhatóság által megállapított megsértéséért felelős személyként nem említettek, másfelől pedig az olyan társaságok ellen irányuló keresetek között, amelyekkel szemben nyomatékos valószínűsítő körülmények utalnak arra, hogy az uniós versenyjog értelmében véve olyan vállalkozásokhoz tartoznak, amelyeknek e jogsértést betudták.
Az első kérdés b) pontjáról
74
A C‑672/23. és a C‑673/23. sz. ügyben azonos módon megfogalmazott első kérdésének b) pontjával a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a több alperessel szemben benyújtott keresetek közötti, e rendelkezés értelmében vett „szoros kapcsolat” fennállásának értékelése során önálló kritériumként figyelembe kell venni azt, hogy az alperesi pertárs számára előre látható volt‑e, hogy a kapcsoló alperesi bíróság előtt fogják perelni.
75
E tekintetben megjegyzendő, hogy az 1215/2012 rendelet 8. cikke 1. pontjának szövege annak az alperesi pertárs szempontjából vett előreláthatóságát, hogy a kapcsoló alperes szerinti fórum előtt perelhető, nem teszi önálló joghatósági kritériummá. E rendelkezés csupán a kérelmek közötti „olyan szoros kapcsolat” fennállásától teszi függővé az alkalmazhatóságát, hogy célszerű azokat együttesen tárgyalni és róluk együtt határozni.
76
Ugyanakkor az 1215/2012 rendelet (15) és (16) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a bíróságok joghatóságának előreláthatósága a joghatósági szabályok egyik célja, mivel lehetővé kell tennie mind a felperes számára, hogy könnyen azonosítsa, mely bíróság előtt indíthat keresetet, mind pedig az alperes számára, hogy észszerűen kiszámítsa, mely bíróság előtt indítható ellene kereset.
77
Az így elérni kívánt előreláthatóság a jogbiztonság célkitűzését követi, amely az Unióban letelepedett személyek jogi védelmének megerősítésében nyilvánul meg (lásd ebben az értelemben: 2024. július 29‑iFTI Touristik [Külföldi vonatkozás] ítélet, C‑774/22, EU:C:2024:646, 33. pont).
78
A Bíróság ítélkezési gyakorlatából az is kitűnik, hogy az előreláthatóság követelménye nem minősül az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontjában előírt feltételeken felüli önálló kritériumnak. Ez a követelmény akkor teljesül, ha az alperesek számára előrelátható volt annak kockázata, hogy bármely alperes lakóhelyének bírósága előtt perelhetők (lásd ebben az értelemben: 2011. december 1‑jei Painer ítélet, C‑145/10, EU:C:2011:798, 81. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
79
A jogbiztonság elve többek között megköveteli, hogy a különös joghatósági szabályokat úgy értelmezzék, hogy a kellően tájékozott alperes észszerűen előre láthassa, hogy a lakóhelye szerinti állam bíróságától eltérő mely bíróság előtt indítható ellene kereset (2006. július 13‑iReisch Montage ítélet, C‑103/05, EU:C:2006:471, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
80
Amint arra a főtanácsnok az indítványának 81–84. pontjában lényegében rámutatott, az előreláthatóság a joghatósági szabályokra irányadó általános elv, amelyet az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontja értelmében vett szoros kapcsolat fennállásának értékelése során vizsgálandó kritériumok pontosítanak. Az e rendeletben használt fogalmak ennélfogva nem értelmezhetők oly módon, amely sérti ezt az elvet. Ezt különösen akkor kell tiszteletben tartani, ha a „szoros kapcsolat” fennállásáról tanúskodó helyzetek az alperes számára általában előre láthatók. E tekintetben elegendő, ha a kellően tájékozott alperes előre láthatja, hogy a lakóhelye vagy székhelye szerinti államon kívül mely bíróságok előtt indítható ellene kereset. Közelebbről a versenyjogon alapuló kártérítési kereseteket illetően erről van szó akkor, ha az alperes a vállalkozás részeként vett részt az EUMSZ 101. cikket sértő egységes jogsértésben. E részvétel révén úgy kell tekinteni, hogy szoros kapcsolatot alakított ki a többi résztvevővel, és észszerűen előre láthatta, hogy e vállalkozás egy másik tagjának székhelye szerinti bíróság előtt is perelhető.
81
A fenti megfontolások összességére tekintettel az első kérdés b) pontjára azt a választ kell adni, hogy az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontját úgy kell értelmezni, hogy a több alperessel szemben benyújtott keresetek közötti, e rendelkezés értelmében vett „szoros kapcsolat” fennállásának értékelése során nem minősül önálló kritériumnak az, hogy az alperesi pertárs számára előre látható volt‑e, hogy a kapcsoló alperesi bíróság előtt fogják perelni, hanem azt általános elvként kell figyelembe venni az említett rendelkezésben előírt különös joghatósági szabály alkalmazásakor.
A C‑672/23. és a C‑673/23. sz. ügyben előterjesztett második kérdésről, valamint a C‑672/23. sz. ügyben előterjesztett harmadik kérdés a)–c) pontjáról és a C‑673/23. sz. ügyben előterjesztett harmadik kérdésről
82
A C‑672/23. és a C‑673/23. sz. ügyben előterjesztett második kérdésével, valamint a C‑672/23. sz. ügyben előterjesztett harmadik kérdésének a)–c) pontjával és a C‑673/23. sz. ügyben előterjesztett harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ a Bíróságtól, hogy az 1215/2012 rendelet 8. cikke 1. pontjának alkalmazásakor mennyiben kell figyelembe venni az alapkeresetek megalapozottságára vonatkozó bizonyos tényezőket. A kérdést előterjesztő bíróság különösen arra keresi a választ, hogy figyelembe kell‑e venni a kapcsoló alperessel szemben benyújtott kereset sikerének esélyeit, különösen akkor, ha a kérelem az EGT‑n kívül elszenvedett kár megtérítésére irányul, és hogy e célból valószínűsítő körülményként lehet‑e alkalmazni az anyavállalatok meghatározó befolyására vonatkozó, a versenyjogban elfogadott vélelmet, valamint azt a körülményt, hogy az olyan közbenső holdingtársaság, amely kizárólag részesedéseket kezel és tart, megfelel a gazdasági tevékenysége és azon jogsértés tárgya közötti konkrét kapcsolat fennállására vonatkozó feltételnek, amelyért az anyavállalatot felelősségre vonták.
83
Mivel a kérdést előterjesztő bírósághoz az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontja értelmében vett joghatóságra vonatkozó kérdéssel fordultak, a jelen ítélet előző pontjában említett kérdések csak annyiban hasznosak e jogviták megoldásához, amennyiben e joghatóság meghatározására vonatkoznak. Ebből a szempontból a Bíróságnak a jelen ítélet 39. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat fényében át kell fogalmaznia az elé terjesztett kérdéseket.
84
E körülmények között úgy kell tekinteni, hogy a C‑672/23. és C‑673/23. sz. ügyben előterjesztett második kérdéssel, valamint a C‑672/23. sz. ügyben előterjesztett harmadik kérdés a)–c) pontjával, illetve a C‑673/23. sz. ügyben előterjesztett harmadik kérdéssel, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy annak értékeléséhez, hogy az e rendelkezés értelmében vett „szoros kapcsolat” áll‑e fenn a több alperessel szemben benyújtott keresetek között, figyelembe kell venni a kapcsoló alperessel szemben benyújtott kereset sikerének esélyeit – különösen, ha a kérelem az EGT‑n kívül elszenvedett kár megtérítésére irányul – mint arra utaló valószínűsítő körülményt, hogy a felperes nem mesterségesen teremtette meg e rendelkezés alkalmazási feltételeit.
85
Elsősorban emlékeztetni kell arra, hogy az eljáró bíróság a joghatóságának vizsgálata során nem vizsgálja sem a kérelem elfogadhatóságát, sem pedig a megalapozottságát, hanem kizárólag az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontja szerinti joghatóságát megalapozó, a joghatósággal rendelkező bíróság államával fennálló kapcsolóelveket azonosítja (2025. február 13‑iAthenian Brewery és Heineken ítélet, C‑393/23, EU:C:2025:85, 41. pont).
86
A jogbiztonság célja ugyanis megköveteli, hogy az eljáró bíróság a saját joghatóságáról anélkül határozhasson, hogy köteles lenne az ügy érdemi vizsgálatára (lásd ebben az értelemben: 2015. január 28‑iKolassa ítélet, C‑375/13, EU:C:2015:37, 61. pont; 2024. július 29‑iFTI Touristik [Külföldi vonatkozás] ítélet, C‑774/22, EU:C:2024:646, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
87
Másodsorban megjegyzendő, hogy a Bíróság mindazonáltal kimondta, hogy az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontja nem értelmezhető úgy, hogy az lehetővé teszi a felperes számára, hogy pusztán azért indítson keresetet több alperes ellen, hogy ezen alperesek egyikét kivonja a lakóhelye szerinti bíróság joghatósága alól, és ily módon e rendelkezés alkalmazási feltételeinek mesterséges megteremtésével vagy fenntartásával eltérítse az e rendelkezésben szereplő joghatósági szabályt (2023. szeptember 7‑iBeverage City Polska ítélet, C‑832/21, EU:C:2023:635, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
88
E tekintetben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a joghatósági szabályok kijátszásának ezen esete kizárt, ha az eljárás megindításának időpontjában szoros kapcsolat áll fenn az egyes alperesekkel szemben benyújtott keresetek között abban az értelemben, hogy az elkülönített eljárásokban hozott, egymásnak ellentmondó határozatok elkerülése érdekében célszerű azokat együttesen tárgyalni és róluk együtt határozni (lásd analógia útján: 2007. október 11‑iFreeport ítélet, C‑98/06, EU:C:2007:595, 52. és 54. pont; 2015. május 21‑iCDC Hydrogen Peroxide ítélet, C‑352/13, EU:C:2015:335, 28. pont; 2023. szeptember 7‑iBeverage City Polska ítélet, C‑832/21, EU:C:2023:635, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
89
Ebből következik, hogy amennyiben az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontja értelmében vett, egymással összefüggő kereseteket ugyanazon bíróság előtt terjesztik elő, e bíróság csak akkor állapíthatja meg e joghatósági szabály megsértését vagy az azzal való visszaélést, ha olyan valószínűsítő körülmények állnak fenn, amelyek lehetővé teszik számára annak megállapítását, hogy a felperes mesterségesen teremtette meg vagy tartotta fenn az említett rendelkezés alkalmazási feltételeit (lásd ebben az értelemben: 2015. május 21‑iCDC Hydrogene Peroxide ítélet, C‑352/13, EU:C:2015:335, 29. pont).
90
Ehhez nem elegendő, ha a kapcsoló alperes elleni kereset megalapozatlannak tűnik. A keresetindítás időpontjában az ilyen keresetnek nyilvánvalóan megalapozatlannak vagy mesterségesnek kell bizonyulnia, vagy hiányoznia kell az eljárás lefolytatásához fűződő tényleges felperesi érdeknek (lásd ebben az értelemben: 2006. július 13‑iReisch Montage ítélet, C‑103/05, EU:C:2006:471, 31. és 32. pont).
91
Amint arra a főtanácsnok az indítványának 39. pontjában lényegében rámutatott, a kapcsoló alperessel szemben indított kereset nyilvánvalóan megalapozatlan jellege arra utaló valószínűsítő körülménynek minősülhet, hogy a felperes mesterségesen teremtette meg az 1215/2012 rendelet 8. cikke 1. pontjának alkalmazási feltételeit.
92
Harmadsorban, ami azt a kérdést illeti, hogy a kapcsoló alperessel szemben indított kereset sikerének esélye figyelembe vehető‑e valószínűsítő körülményként annak értékelésekor, hogy a felperes ki akarta‑e játszani az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontjában előírt joghatósági szabályt, először is emlékeztetni kell arra, hogy a 2014/104 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése, 2. cikkének 6. pontja és 3. cikkének (1) bekezdése értelmében minden, versenyjogi – az EUMSZ 101. cikket sértő – jogsértés következtében kárt szenvedett természetes vagy jogi személynek képesnek kell lennie arra, hogy teljes körű kártérítést követeljen és kapjon, amennyiben okozati összefüggés áll fenn az említett kár és az ezen EUMSZ 101. cikk által tiltott kartell vagy magatartás között (lásd különösen: 2019. december 12‑iOtis Gesellschaft és társai ítélet, C‑435/18, EU:C:2019:1069, 22., 23. és 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
93
Amennyiben egy kartellt a belső piacon hajtottak végre, az Unió arra vonatkozó hatásköre, hogy a versenyszabályait az ilyen magatartásokra alkalmazza, a nemzetközi jogban általánosan elismert területiség elvének hatálya alá tartozik (lásd ebben az értelemben: 1988. szeptember 27‑iAhlström Osakeyhtiö és társai kontra Bizottság ítélet, 89/85, 104/85, 114/85, 116/85, 117/85 és 125/85–129/85, EU:C:1988:447, 17. és 18. pont).
94
E tekintetben az uniós versenyjognak a belső piac egészén történő hatékony alkalmazására – amint az a 2014/104 irányelv (1) preambulumbekezdéséből kitűnik – a verseny e piacon való torzulásának elkerülése érdekében van szükség. Márpedig a nemzeti bíróságok előtt indított kártérítési keresetek jelentősen hozzájárulhatnak az Unión belüli hatékony verseny fenntartásához (2011. június 14‑iPfleiderer ítélet, C‑360/09, EU:C:2011:389, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
95
Nem releváns, hogy a megtéríteni kért kár az Unió területén kívül következett be, feltéve hogy okozati összefüggésben áll a kifogásolt versenyellenes magatartással.
96
Következésképpen az a tény, hogy a kartellel okozott kár megtérítése iránt valamely tagállam bírósága előtt indított kereset alátámasztására hivatkozott kár az EGT‑n kívül következett be, önmagában nem teszi lehetővé, hogy e keresetet az eljáró bíróság joghatóságának vizsgálata szakaszában nyilvánvalóan megalapozatlannak lehessen tekinteni.
97
Másodszor emlékeztetni kell arra, hogy ami az anyavállalat által a leányvállalat gazdasági tevékenységére gyakorolt meghatározó befolyás fennállására vonatkozó vélelem alkalmazását illeti, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a „vállalkozás” uniós versenyszabályok értelmében vett fogalmának nem lehet eltérő tartalma attól függően, hogy bírságok kiszabásáról vagy az uniós versenyszabályok megsértése miatti kártérítési keresetről van‑e szó (lásd ebben az értelemben: 2019. március 14‑iSkanska Industrial Solutions és társai ítélet, C‑724/17, EU:C:2019:204, 47. pont).
98
Egyrészt ugyanis az uniós versenyszabályok hatóságok általi végrehajtása (public enforcement), másrészt pedig az e szabályok megsértése alapján indított kártérítési keresetek (private enforcement) az említett szabályok végrehajtására irányuló egységes rendszer részét képezik, amelynek célja, hogy elmarasztalja a vállalkozásokat a versenyellenes magatartásaikért, és visszatartsa őket attól, hogy ilyen magatartást tanúsítsanak (lásd ebben az értelemben: 2021. október 6‑iSumal ítélet, C‑882/19, EU:C:2021:800, 37. pont).
99
Egyébiránt az állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy a meghatározó befolyásra és az anyavállalat felelősségére vonatkozó, a Bizottság által az 1/2003 rendelet 23. cikkének (2) bekezdése alapján elfogadott határozatok vitatása keretében kialakított vélelem alkalmazható az olyan természetes vagy jogi személy által benyújtott kereset esetében is, aki vagy amely állítása szerint valamely társaságnak az uniós versenyszabályok megsértésében való részvétele miatt kárt szenvedett, ha e kérelmet az e társaság tőkéjében kizárólagos vagy majdnem kizárólagos részesedéssel rendelkező másik társasággal szemben nyújtották be (lásd ebben az értelemben: 2025. február 13‑iAthenian Brewery és Heineken ítélet, C‑393/23, EU:C:2025:85, 39. pont).
100
Ebből következik, hogy azon megdönthető vélelem, amely szerint a leányvállalatában közvetlenül vagy közvetve kizárólagos vagy közel kizárólagos részesedéssel rendelkező anyavállalat meghatározó befolyást gyakorol e leányvállalatra, alkalmazható az uniós versenyszabályok megsértése miatti kártérítési keresetek esetében. Kizárólag a 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontja szerinti joghatóság vizsgálata céljából elegendő, ha a nemzeti bíróság megállapítja, hogy nem kizárt, hogy a szóban forgó kereset benyújtásának időpontjában az érintett alperesek a versenyjog értelmében ugyanazon vállalkozás részét képezik.
101
Harmadszor, ami a kizárólag részesedéseket kezelő és tartó közbenső holdingtársaság gazdasági tevékenysége és a közvetett anyavállalat által elkövetett jogsértés tárgya közötti konkrét kapcsolat fennállását illeti, meg kell állapítani, hogy – amint arra a főtanácsnok az indítványának 62. pontjában rámutatott – az ilyen holdingtársaság önmagában véve csak részesedéseket tart és kezel, és mint ilyen nem lép fel a piacon.
102
Mindazonáltal önmagában az, hogy az a személy, akinek a leányvállalat magatartását betudták, holdingtársaság formáját ölti, nem zárja ki a betudhatóságot (lásd ebben az értelemben: 2013. július 11‑iBizottság kontra Stichting Administratiekantoor Portielje ítélet, C‑440/11 P, EU:C:2013:514, 43. pont; 2013. július 18‑iSchindler Holding és társai kontra Bizottság ítélet, C‑501/11 P, EU:C:2013:522, 101–116. pont).
103
Amint az a jelen ítélet 57–63. pontjából kitűnik, a leányvállalat gazdasági tevékenysége akkor tudható be a közbenső holdingtársaságnak, ha saját jogi személyisége ellenére e leányvállalat nem önállóan határozza meg piaci magatartását, hanem lényegében az anyavállalata által meghatározott irányvonalakat követi. Erről van szó különösen akkor, ha a közbenső holdingtársaság leányvállalata, amelyre e holdingtársaság gyakorol meghatározó befolyást, olyan gazdasági tevékenységet folytat, amely konkrét kapcsolatban áll a közvetett anyavállalat jogsértésének tárgyával.
104
A fentiekre tekintettel a C‑672/23. és C‑673/23. sz. ügyben előterjesztett második kérdésre, valamint a C‑672/23. sz. ügyben előterjesztett harmadik kérdés a)–c) pontjára és a C‑673/23. sz. ügyben előterjesztett harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontját úgy kell értelmezni, hogy annak értékeléséhez, hogy az e rendelkezés értelmében vett „szoros kapcsolat” áll‑e fenn a több alperessel szemben benyújtott keresetek között, nem kell figyelembe venni a kapcsoló alperessel szemben benyújtott kereset sikerének esélyeit. Ez azonban figyelembe vehető az arra utaló valószínűsítő körülményként, hogy a felperes nem mesterségesen teremtette meg e rendelkezés alkalmazási feltételeit. Az a tény, hogy a kartell miatt valamely tagállam bírósága előtt indított kártérítési keresetben hivatkozott kár az EGT‑n kívül következett be, önmagában nem jelenti azt, hogy a keresetet az e bíróság joghatóságának vizsgálata során nyilvánvalóan megalapozatlannak kell minősíteni.
A negyedik kérdés b) pontjáról
105
A C‑672/23. és a C‑673/23. sz. ügyben azonos módon megfogalmazott negyedik kérdésének b) pontjával a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy az valamely tagállam azon bíróságának mind joghatóságát, mind pedig illetékességét meghatározza, amelynek illetékességi területén a kapcsoló alperes székhelye található.
106
Az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontja értelmében a „valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy perelhető, amennyiben több személy együttes perlése esetén az adott személy az alperesek egyike, bármely alperes lakóhelyének bírósága előtt [is], feltéve hogy a keresetek között olyan szoros kapcsolat áll fenn, hogy az elkülönített eljárásokban hozott, egymásnak ellentmondó határozatok elkerülése érdekében célszerű azokat együttesen tárgyalni és róluk együtt határozni”. E rendelkezés tehát az egyik alperes lakóhelye szerinti, az érintett tagállam joga által meghatározott bíróságra utal.
107
A Bíróság úgy ítélte meg, hogy a fél „lakóhelyének bíróságára” való hivatkozást úgy kell értelmezni, hogy az egyrészt azt a tagállamot jelöli, amelynek bíróságai joghatósággal rendelkeznek, másrészt pedig úgy, hogy az közvetlenül és azonnal mind a joghatóságot, mind pedig az illetékességet annak a bíróságnak biztosítja, ahol a kár bekövetkezett (lásd ebben az értelemben: 2007. május 3‑iColor Drack ítélet, C‑386/05, EU:C:2007:262, 30. pont; 2021. július 15‑iVolvo és társai ítélet, C‑30/20, EU:C:2021:604, 33. pont; 2022. június 30‑iAllianz Elementar Versicherung ítélet, C‑652/20, EU:C:2022:514, 37., 38. és 42. pont; 2024. július 29‑iFTI Touristik [Külföldi vonatkozás] ítélet, C‑774/22, EU:C:2024:646, 42. pont).
108
Ezzel szemben, amikor az 1215/2012 rendelet többek között e rendelet 4. cikkének (1) bekezdésében, 7. cikkének 6. pontjában vagy 11. cikke 1. pontjának a) alpontjában „annak a tagállamnak a bíróságaira” hivatkozik, e kifejezés csak e tagállam bíróságainak joghatóságára vonatkozik (lásd ebben az értelemben: 2022. június 30‑iAllianz Elementar Versicherung ítélet, C‑652/20, EU:C:2022:514, 37., 38. és 42. pont; 2024. július 29‑iFTI Touristik [Külföldi vonatkozás] ítélet, C‑774/22, EU:C:2024:646, 42. pont).
109
Ami azt a kérdést illeti, hogy az így azonosított tagállamon belül melyik bíróság rendelkezik illetékességgel, magából az 1215/2012 rendelet 8. cikke 1. pontjának a Bíróság által értelmezett szövegéből kitűnik, hogy e rendelkezés közvetlenül és azonnal mind a joghatóságot, mind pedig az illetékességet az alperes lakóhelye, illetve székhelye szerinti bíróságra ruházza.
110
Amint arra a főtanácsnok az indítványának 92. pontjában rámutatott, ezt az értelmezést alátámasztja az 1968. szeptember 27‑i egyezményről szóló, P. Jenard által készített jelentés (HL 1979. C 59., 44. o.), amelyből ezen egyezmény 6. cikkének 1. pontját illetően – amelynek az 1215/2012 rendelet 8. cikke 1. pontja felel meg – az következik, hogy az abban foglalt joghatósági szabályt úgy kell érteni, mint amely az alperesek egyikének lakóhelye vagy székhelye szerinti bíróságot jelöli ki illetékes bíróságként.
111
Ez az értelmezés megfelel a gondos igazságszolgáltatás követelményeinek is, mivel egyaránt lehetővé teszi a jogvita hatékony eljárási lebonyolítását, a bizonyítékok egyetlen bíróság általi felvételét és értékelését, valamint az eltérő határozatok kockázatának megelőzését (lásd ebben az értelemben: 2025. december 2‑iStichting Right to Consumer Justice és Stichting App Stores Claims ítélet, C‑34/24, EU:C:2025:936, 73. pont).
112
Megjegyzendő, hogy figyelembe véve a versenyjog területére tartozó ügyek sajátosságait, különösen pedig azt a körülményt, hogy az e jog megsértése miatti kártérítési keresetek benyújtásához főszabály szerint összetett ténybeli és gazdasági elemzésre van szükség, az egyéni követelések összevonása megkönnyítheti mind a károsultak számára a kártérítéshez való jog érvényesítését, mind pedig az eljáró bíróság számára a feladatának ellátását. Az 1215/2012 rendelet 8. cikke 1. pontjának összefüggésében a versenyjogi rendelkezések megsértése miatt indított kártérítési keresetekre alkalmazandó szabályok technikai összetettsége ily módon igazolhatja az illetékesség koncentrációját (lásd ebben az értelemben: 2025. december 2‑iStichting Right to Consumer Justice és Stichting App Stores Claims ítélet, C‑34/24, EU:C:2025:936, 74. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
113
A fentiekre tekintettel a negyedik kérdés b) pontjára azt a választ kell adni, hogy az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontját úgy kell értelmezni, hogy az valamely tagállam azon bíróságának mind joghatóságát, mind pedig illetékességét meghatározza, amelynek illetékességi területén a kapcsoló alperes székhelye található.
A negyedik kérdés c) pontjáról
114
Negyedik kérdésének c) pontjával a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes, ha valamely tagállam e rendelkezés alapján eredetileg eljáró bírósága, amely úgy ítéli meg, hogy nem rendelkezik illetékességgel a kapcsoló alperessel szemben indított kereset elbírálására, megállapítja illetékességének hiányát ugyanezen tagállamnak a nemzeti jog által illetékesként kijelölt másik bírósága javára.
115
A kérdést előterjesztő bíróság e tekintetben pontosítja, hogy kevéssé valószínű, hogy az előtte folyamatban lévő ügyekben a Draka Holding és a Smurfit Kappa International lennének a kapcsoló alperesek. Álláspontja szerint ez a minőség más, Hollandiában letelepedett, de a rechtbank Amsterdam (amszterdami bíróság) illetékességi területén kívül székhellyel rendelkező alpereseket illet.
116
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az 1215/2012 rendelet a polgári és kereskedelmi ügyekben folytatott együttműködés területén célul tűzi ki a joghatósági összeütközésre vonatkozó szabályok, valamint a bírósági határozatok elismerése és végrehajtása egyszerűsített és hatékonyabb rendszerének megerősítését, amelyet azon jogszabályok hoztak létre, amelynek folytonosságába illeszkedik, az igazságügyi együttműködés megkönnyítése és annak érdekében, hogy hozzájáruljon az Unió azon célkitűzésének eléréséhez, hogy a szabadság, a biztonság és a jog érvényesülésének azon nagy fokú bizalomra épülő térségévé váljon, amelynek a tagállamok között fenn kell állnia (2021. október 6‑iTOTO és Vianini Lavori ítélet, C‑581/20, EU:C:2021:808, 67. pont).
117
E rendelet egyetlen rendelkezéséből sem tűnik ki, hogy e rendelet akadályát képezné annak, hogy valamely tagállam bírósága ugyanezen tagállam valamely másik bírósága javára megállapítsa illetékességének hiányát.
118
Az említett rendeletnek nem az a célja, hogy egységesítse a tagállamok belső eljárási szabályait, hanem hogy a tagállamok közötti kapcsolatokban megossza a polgári és kereskedelmi ügyekben felmerülő jogviták megoldására vonatkozó joghatóságot (lásd ebben az értelemben: 2021. október 6‑iTOTO és Vianini Lavori ítélet, C‑581/20, EU:C:2021:808, 68. pont).
119
Az állandó ítélkezési gyakorlatból egyébiránt az következik, hogy mivel eljárási szabályokról van szó, az eljáró bíróság által alkalmazandó nemzeti szabályokat kell alkalmazni, feltéve, hogy e szabályok alkalmazása nem sérti az 1215/2012 rendelet hatékony érvényesülését (lásd ebben az értelemben: 1995. március 7‑iShevill és társai ítélet, C‑68/93, EU:C:1995:61, 36. pont).
120
Ebből következik, amint arra a főtanácsnok az indítványának 97. pontjában rámutatott, hogy az illetékességének hiányát a nemzeti illetékességi szabályokra tekintettel megállapító bíróság e szabályok alapján átteheti az ügyet az általa illetékesnek tartott bírósághoz, amennyiben az illetékesség hiányának megállapítása nem veszélyezteti az 1215/2012 rendelet hatékony alkalmazását, különösen a 8. cikkének 1. pontjában előírt különös joghatósági szabályt illetően.
121
A fentiekre tekintettel a negyedik kérdés c) pontjára azt a választ kell adni, hogy az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontját úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes, ha valamely tagállam e rendelkezés alapján eredetileg eljáró bírósága, amely úgy ítéli meg, hogy nem rendelkezik illetékességgel a kapcsoló alperessel szemben indított kereset elbírálására, megállapítja illetékességének hiányát ugyanezen tagállamnak a nemzeti jog által illetékesként kijelölt másik bírósága javára, amennyiben az illetékesség hiányának megállapítására a nemzeti eljárási szabályoknak megfelelően kerül sor, és az nem sérti e rendelet hatékony érvényesülését.
A negyedik kérdés a) pontjáról
122
A C‑672/23. és a C‑673/23. sz. ügyben azonos módon megfogalmazott negyedik kérdésének a) pontjával a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy e rendelkezés alkalmazásában több, ugyanabban a tagállamban székhellyel rendelkező alperes együttesen tekinthető kapcsoló alperesnek.
123
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az előzetes döntéshozatalra utalást nem az általános vagy hipotetikus kérdésekkel kapcsolatos tanácsadó vélemények megfogalmazása indokolja, hanem az uniós jogot érintő jogvita tényleges megoldásának szükségessége (2019. október 3‑iA és társai ítélet, C‑70/18, EU:C:2019:823, 73. pont).
124
Márpedig a rechtbank Amsterdam (amszterdami bíróság) alapügyekbeli illetékessége nem függ attól, hogy több, ugyanabban a tagállamban székhellyel rendelkező alperes együttesen tekinthető‑e az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontja értelmében véve kapcsoló alperesnek. A negyedik kérdés a) pontjára adott válasz tehát a legcsekélyebb mértékben sem befolyásolhatja az alapeljárások kimenetelét, ezért úgy tekintendő, hogy az ügyek megoldása szempontjából nyilvánvalóan irreleváns.
125
Következésképpen a negyedik kérdés a) pontjára nem szükséges válaszolni.
A költségekről
126
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
1)
A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12‑i 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 8. cikkének 1. pontját úgy kell értelmezni, hogy fennállhat az e rendelkezés értelmében vett „szoros kapcsolat” egyfelől az eljáró bíróság joghatóságának megállapításához kapcsoló tényezőként szolgáló alperes ellen indított kereset, akit az EUMSZ 101. cikknek és az Európai Gazdasági Térségről szóló, 1992. május 2‑i megállapodás 53. cikkének az Európai Bizottság vagy valamely nemzeti versenyhatóság által megállapított megsértéséért felelős személyként nem említettek, másfelől pedig az olyan társaságok ellen irányuló keresetek között, amelyekkel szemben nyomatékos valószínűsítő körülmények utalnak arra, hogy az uniós versenyjog értelmében véve olyan vállalkozásokhoz tartoznak, amelyeknek e jogsértést betudták.
2)
Az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontját úgy kell értelmezni, hogy a több alperessel szemben benyújtott keresetek közötti, e rendelkezés értelmében vett „szoros kapcsolat” fennállásának értékelése során nem minősül önálló kritériumnak az, hogy az alperesi pertárs számára előre látható volt‑e, hogy az eljáró bíróság joghatóságának megállapításához kapcsoló tényezőként szolgáló alperes lakóhelye szerinti bíróság előtt fogják perelni, hanem azt általános elvként kell figyelembe venni az említett rendelkezésben előírt különös joghatósági szabály alkalmazásakor.
3)
Az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontját úgy kell értelmezni, hogy annak értékeléséhez, hogy az e rendelkezés értelmében vett „szoros kapcsolat” áll‑e fenn a több alperessel szemben benyújtott keresetek között, nem kell figyelembe venni az eljáró bíróság joghatóságának megállapításához kapcsoló tényezőként szolgáló alperessel szemben benyújtott kereset sikerének esélyeit. Ez azonban figyelembe vehető az arra utaló valószínűsítő körülményként, hogy a felperes nem mesterségesen teremtette meg e rendelkezés alkalmazási feltételeit. Az a tény, hogy a kartell miatt valamely tagállam bírósága előtt indított kártérítési keresetben hivatkozott kár az EGT‑n kívül következett be, önmagában nem jelenti azt, hogy a keresetet az e bíróság joghatóságának vizsgálata során nyilvánvalóan megalapozatlannak kell minősíteni.
4)
Az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontját úgy kell értelmezni, hogy az valamely tagállam azon bíróságának mind joghatóságát, mind pedig illetékességét meghatározza, amelynek illetékességi területén az eljáró bíróság joghatóságának megállapításához kapcsoló tényezőként szolgáló alperes székhelye található.
5)
Az 1215/2012 rendelet 8. cikkének 1. pontját úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes, ha valamely tagállam e rendelkezés alapján eredetileg eljáró bírósága, amely úgy ítéli meg, hogy nem rendelkezik illetékességgel az eljáró bíróság joghatóságának megállapításához kapcsoló tényezőként szolgáló alperessel szemben indított kereset elbírálására, megállapítja illetékességének hiányát ugyanezen tagállamnak a nemzeti jog által illetékesként kijelölt másik bírósága javára, amennyiben az illetékesség hiányának megállapítására a nemzeti eljárási szabályoknak megfelelően kerül sor, és az nem sérti e rendelet hatékony érvényesülését.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: holland.