62024CJ0142_RES
C‑142/24. sz. ügy
Familienstiftung
kontra
Finanzamt Köln‑West
(a Finanzgericht Köln [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (első tanács), 2025. november 13.
„Előzetes döntéshozatal – A tőke szabad mozgása – Öröklési és ajándékozási illeték – Élők közötti vagyonátruházás alapítvány létrehozására irányuló ügylet miatti megadóztatása – Liechtensteini székhelyű családi alapítvány – Az adórendszer koherenciája”
Nemzetközi megállapodások – Az Európai Gazdasági Térséget létrehozó megállapodás – A tőke szabad mozgása – Az uniós rendelkezésekével megegyező jogi tartalom
(EUMSZ 63. cikk; EGT‑Megállapodás, 40. cikk és XII. melléklet)
(lásd: 31., 35–44., 55. pont)
Nemzetközi megállapodások – Az Európai Gazdasági Térséget létrehozó megállapodás – A tőke szabad mozgása – Korlátozások – Adójogszabályok – Öröklési és ajándékozási illeték – A vagyon családi alapítványra történő átruházásának adóztatása – A szintén kiegészítő öröklési illeték hatálya alá tartozó belföldi illetőségű alapítványoknál kedvezőtlenebb illetékcsoportba tartozó külföldi alapítványok – Objektív összehasonlítható helyzetek – Igazolás – Az adórendszer koherenciája – Feltétel – Az arányosság elvének tiszteletben tartása
(EGT‑Megállapodás, 40. cikk)
(lásd: 51., 56., 58–80. pont és a rendelkező rész)
Összefoglalás
A Finanzgericht Köln (kölni pénzügyi bíróság, Németország) által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem alapján a Bíróság arról határoz, hogy összeegyeztethető‑e a tőke szabad mozgásával az olyan nemzeti szabályozás, amely a vagyonátruházás adóztatása céljából lehetővé teszi a belföldi illetőségű családi alapítványokra a szintén a kiegészítő öröklési illeték hatálya alá tartozó külföldön letelepedett alapítványokhoz képest kedvezőbb illetékcsoport alkalmazását.
2014‑ben a német illetőségű Y családi alapítványt hozott létre Liechtensteinben, amelynek gyermekei és unokái a diszkrecionális kedvezményezettjei. Ezen alapítás során Y vagyont ruházott át az alapítványra, amely ügylet az élők közötti ajándékozással esik egy tekintet alá.
2015‑ben az alapítvány ajándékozási illetékre vonatkozó bevallást nyújtott be, és kérte, hogy a német szabályozás alapján alkalmazzák a családi alapítványokra vonatkozó illetékcsoport‑kedvezményt. Ez utóbbi szerint az alapvetően család érdekében belföldön alapított családi alapítványokra alkalmazandó illetékcsoportot a legtávolabbi jogutód és az adományozó közötti rokoni kapcsolat alapján határozzák meg, ami lehetővé teszi ezen alapítványok számára az I. illetékcsoport, egy alacsonyabb, a jelen esetben 19%–os illetékmérték és magasabb illetékmentes rész alkalmazását. Az alapítvány szerint a „belföldi” alapításra vonatkozó feltételt nem kell figyelembe venni, amennyiben az az EGT‑Megállapodás 40. cikke (
1
) értelmében sérti a tőke szabad mozgását.
2018‑ban az adóhatóság úgy határozott, hogy nem alkalmazza ezt a kedvezményt az alapítványra. Az illetéket a kedvezményezettek és az alapító közötti rokoni viszony figyelembevétele nélkül állapította meg, a III. illetékcsoport 30%–os illetékmértékét alkalmazva.
Az alapítvány által a kérdést előterjesztő bírósághoz benyújtott keresetet követően e bíróságnak kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy az alapítvány belföldön történő alapítására vonatkozó feltétel összeegyeztethető‑e az EGT‑Megállapodás 40. cikkével.
A kérdést előterjesztő bíróság ebben az összefüggésben azt kérdezi a Bíróságtól, hogy az ilyen nemzeti szabályozás ellentétes‑e az EGT‑Megállapodás 40. cikkével.
A Bíróság álláspontja
Először is a Bíróság megállapítja, hogy a nemzeti szabályozás az EGT‑Megállapodás 40. cikke értelmében a tőkemozgás korlátozásának minősül. Az illetékcsoport‑kedvezmények belföldi illetőségű családi alapítványokra való alkalmazása ugyanis azt eredményezi, hogy a vagyon külföldi illetőségű családi alapítványokra történő átruházását magasabb illetékteher sújtja, mint a belföldi illetőségű családi alapítványokra történő átruházást. Ez egyrészt csökkenti a külföldi illetőségű családi alapítvány részére történő átruházás tárgyát képező vagyon értékét, másrészt pedig lehetővé teszi a belföldi illetőségű családi alapítvány számára, hogy jelentősebb pénzügyi eszközökkel rendelkezzen, mint amelyekkel a külföldi illetőségű családi alapítványok rendelkezhetnek. E tekintetben a Bíróság megállapítja, hogy a nemzeti szabályozás által bevezetett eltérő bánásmód csak akkor engedélyezhető, ha olyan helyzetekre vonatkozik, amelyek objektíve nem hasonlíthatók össze, vagy ellenkező esetben azt közérdeken alapuló nyomós ok igazolja, és e célkitűzéssel arányos. (
2
)
Másodszor a Bíróság a szóban forgó helyzetek összehasonlíthatóságát vizsgálja. Először is a Bíróság megállapítja, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság adóztatási joghatóságát a területén lakóhellyel rendelkező személy vagyonának családi alapítványra történő átruházása tekintetében gyakorolja, függetlenül attól, hogy ezen alapítvány hol található. A nemzeti szabályozás így a vagyon családi alapítványra történő átruházására vonatkozó illetékkötelezettség keletkezése szempontjából azonos módon kezeli azokat a helyzeteket, amikor az ilyen alapítvány belföldön található, és azokat a helyzeteket, amelyekben más államban található.
Ezt követően megállapítja, hogy az illetékcsoport és az illetékkedvezmények az adományozó és a legtávolabbi jogutód közötti rokoni kapcsolattól függenek, ami olyan tényező, amely nem függ össze a családi alapítvány alapításának helyével, és amely mind a belföldi, mind a külföldi illetőségű alapítványok esetében releváns lehet. Következésképpen helyzetük objektíve összehasonlítható.
Végül a Bíróság megállapítja, hogy az a cél, hogy kizárólag a belföldi illetőségű családi alapítványokat részesítsék előnyben, azzal az indokkal, hogy a külföldi illetőségű alapítványokétól eltérően kizárólag azok vagyona tartozik kiegészítő öröklési illeték címén időszakos adóztatás hatálya alá, szükségszerűen és szorosan kapcsolódik a belföldi családi alapítványok alapításához. Márpedig annak elismerése, hogy e helyzetek nem hasonlíthatók össze pusztán azon tény okán, hogy valamely alapítvány egy másik államban rendelkezik székhellyel, megfosztaná tartalmától az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdését, amely éppen a határokon átnyúló tőkemozgások korlátozását tiltja.
Harmadszor, a Bíróság azt vizsgálja, hogy a tőke szabad mozgásának e korlátozását igazolja‑e olyan nyomós közérdek, mint az adórendszer koherenciája. Úgy véli, hogy közvetlen kapcsolat áll fenn a belföldi illetőségű családi alapítványoknak biztosított illetékcsoport‑kedvezményben álló előny és a kizárólag ezen alapítványok vagyonára időszakosan kivetett kiegészítő öröklési illeték között. Ezen előny kialakítása ugyanis szimmetrikus logikát tükröz, mivel az az ugyanazon adóalany és ugyanazon illeték tekintetében egy meghatározott illetékteher ellentételezése. Ez a logika megszakadna, ha ez az illetékkedvezmény olyan külföldi illetőségű családi alapítványokat is megilletne, amelyek Németországban nem tartoznak a kiegészítő öröklési illeték hatálya alá. Mivel a kiegészítő öröklési illetéket a vagyonnak a belföldi családi alapítványra történő első átruházásától számított 30 éves időszakon belül vetik ki, az nem esetleges jellegű. E mechanizmus tükrözi egyrészt a nemzeti szabályozás által követett azon célt, hogy egyenrangúan kell kezelni a vagyon családi alapítványokon keresztül történő átruházását és a természetes örökléseket, másrészt pedig azt a tényt, hogy az ilyen alapítványok célja főszabály szerint, hogy több generáción keresztül is fennmaradjanak.
Az arányosság elvét illetően a Bíróság megjegyzi, hogy a harmincévente kivetett kiegészítő öröklési illeték bevezetése azt az elvet tükrözi, amely szerint a vagyon után generációváltásonként öröklési illetéket kell fizetni. A nemzeti szabályozásnak az elérni kívánt cél megvalósításának biztosítására való alkalmasságát nem kérdőjelezi meg sem az a körülmény, hogy valamely családi alapítvány vagyona egyedi esetben növekedhet vagy csökkenhet, sem az a körülmény, hogy bizonyos bizonytalanság áll fenn az öröklés után fizetendő kiegészítő öröklési illeték összegét illetően. Ugyanis, mivel a belföldi illetőségű családi alapítványokra az alapításukkor alkalmazott illetékmérték megfelel a rokoni kapcsolatban álló személyek között tett ajándékozások általános illetékmértékének, azon célkitűzésnek megfelelően, hogy ezen alapítványokat a természetes örökléssel egyenrangúvá tegyék, és mivel a kiegészítő öröklési illeték ugyanezt a logikát követi, a belföldi családi alapítvány létrehozásakor megállapított előny és a kiegészítő öröklési illeték megfizetésének jövőbeli hátránya között összefüggés áll fenn. A Bíróság úgy ítéli meg, hogy a nemzeti szabályozás nem lépi túl az elérni kívánt cél megvalósításához szükséges mértéket, mivel az illetékcsoport‑kedvezményből származó előnyt azokra a helyzetekre korlátozza, amelyekben a Németországi Szövetségi Köztársaság a családi alapítvány vagyonának utólagos adóztatási joghatóságával rendelkezik.
Végső soron azonban a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy a nemzeti szabályozás tiszteletben tartja‑e a szigorú értelemben vett arányosság elvét. Egyrészt, mivel a Németországi Szövetségi Köztársaság nem rendelkezik adóztatási joghatósággal a külföldi illetőségű családi alapítványok felett, a kitűzött célra tekintettel arányosnak tűnik a kedvezőbb illetékcsoport alkalmazásának az olyan helyzetekre való korlátozása, amelyekben a vagyon családi alapítványra történő átruházása után adott esetben utólagosan kiegészítő öröklési illetéket kell fizetni. Másrészt visszatekintve értékelve nem tűnik úgy, hogy e szabályozás alkalmazása szisztematikusan nyilvánvalóan magasabb illetékterhet eredményez a külföldi illetőségű családi alapítványra történő vagyonátruházások tekintetében, ami, ha ez lenne a helyzet, megkérdőjelezné e szabályozás arányos jellegét.
Következésképpen a Bíróság megállapítja, hogy az arányosság elvének tiszteletben tartása mellett azzal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely előírja, hogy a vagyon családi alapítványra történő átruházásának megadóztatása céljából az alapító okirat szerinti legtávolabbi rokon kedvezményezett és az alapító közötti rokoni kapcsolatot kizárólag a kiegészítő öröklési illeték hatálya alá tartozó belföldi alapítványok esetében veszik figyelembe, ami azt eredményezi, hogy ezen alapítványokra kedvezőbb illetékcsoportot alkalmaznak, mint a külföldi családi alapítványokra, amelyek nem tartoznak ezen illeték hatálya alá.
(
1
)	A Bolgár Köztársaságnak és Romániának az Európai Gazdasági Térségben való részvételéről szóló megállapodással (HL 2007. L 221., 15. o.) módosított, az Európai Gazdasági Térségről szóló 1992. május 2‑i megállapodás (HL 1994. L 1., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 52. kötet, 3. o.) (a továbbiakban: EGT‑Megállapodás) 40. cikke.
(
2
)	Az EUMSZ 65. cikk (1) bekezdésének a) pontjára és (3) bekezdésére, valamint az EUMSZ 63. cikkre tekintettel.