62025TJ0064
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (nyolcadik tanács)
2026. január 14. (
*1
)
„Európai uniós védjegy – Törlési eljárás – Leone európai uniós szóvédjegy – Viszonylagos törlési ok – Az osztrák jog szerinti, korábbi, névhez fűződő jog – Az (EU) 2017/1001 rendelet 60. cikke (2) bekezdésének a) pontja”
A T‑64/25. sz. ügyben,
Lisa Leone (lakóhelye: Bécs [Ausztria]),
Giorgio Leone (lakóhelye: Bécs),
a Leone & Leone OG (székhelye: Bécs)
(képviseli őket: F.‑M. Orou ügyvéd)
felperesek
az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) (képviseli: D. Stoyanova‑Valchanova, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen,
a másik fél az EUIPO fellebbezési tanácsa előtti eljárásban:
az Incom (székhelye: Ajdovščina [Szlovénia]),
A TÖRVÉNYSZÉK (nyolcadik tanács),
tagjai: I. Gâlea elnök, Tóth T. (előadó) és L. Spangsberg Grønfeldt bírák,
hivatalvezető: V. Di Bucci,
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára,
tekintettel arra, hogy a felek az eljárás írásbeli szakaszának befejezéséről való értesítést követő háromhetes határidőn belül nem kérték tárgyalás tartását, és mivel ennek nyomán a Törvényszék az eljárási szabályzata 106. cikkének (3) bekezdése alapján úgy határozott, hogy a keresetről az eljárás szóbeli szakaszának mellőzésével határoz,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az EUMSZ 263. cikken alapuló keresetükkel a felperesek – Lisa Leone, Giorgio Leone és a Leone & Leone OG – az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) második fellebbezési tanácsa 2024. november 27‑i határozatának (R 971/2023‑2. sz. ügy) (a továbbiakban: megtámadott határozat) hatályon kívül helyezését kérik.
A jogvita előzményei
2
2022. január 19‑én a felperesek kérelmet nyújtottak be az EUIPO‑hoz a Leone szómegjelölés tekintetében 2020. február 26‑án benyújtott védjegybejelentést követően lajstromozott európai uniós védjegy törlése iránt.
3
A vitatott védjegy árujegyzékében szereplő áruk, amelyek tekintetében a törlést kérték, a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 30. osztályba tartoztak, és lényegében jégkrémekből és különböző fagyasztott termékekből álltak.
4
A törlési kérelem alátámasztásaként hivatkozott jogalap az európai uniós védjegyről szóló, 2017. június 14‑i (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2017. L 154., 1. o.) 60. cikke (2) bekezdésének a) pontja volt, az osztrák jogszabályok rendelkezéseivel, nevezetesen az Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch (osztrák polgári törvénykönyv) 43. §‑ával, az 1984. november 22‑i Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb (a tisztességtelen verseny tilalmáról szóló törvény; BGB1, 448/1984; a továbbiakban: a tisztességtelen verseny tilalmáról szóló osztrák szövetségi törvény) 9. §‑ával és az 1970. november 30‑i Markenschutzgesetz (a védjegyek oltalmáról szóló törvény, BGB1, 260/1970; a továbbiakban: osztrák védjegytörvény) 12. §‑ával összefüggésben.
5
A törlési kérelem a következő, az osztrák jog alapján védelem alatt álló korábbi jogokon alapult:
–
a Leone névhez, Lisa és Giorgio Leone családnevéhez fűződő jog, amelyet ez utóbbiak kereskedelmi tevékenységük során használnak;
–
a 2012. szeptember 27‑én az osztrák jog szerint bejegyzett Leone & Leone OG nevű társaság cégnevéhez fűződő jog, amely társaságnak Lisa Leone és Giorgio Leone a tagjai, és amelynek tevékenységi köre jégkrémek gyártása és értékesítése;
–
a Leones névhez fűződő jog, amelyet 2013. október 28. óta kereskedelmi ügyletek keretében használnak, és amelyet a felperesek jégkrémüzletein és az általuk forgalmazott termékeken helyeztek el.
6
2023. március 9‑én a törlési osztály a törlési kérelmet teljes egészében elutasította. Lényegében úgy ítélte meg, hogy a felperesek által szolgáltatott bizonyítékok nem támasztották alá azt, hogy azon, fenti 5. pontban említett nevek használatának jelentősége vagy terjedelme, amelyekre a jégkrémek ágazatában folytatott kereskedelmi tevékenységük keretében igényt tartanak, elegendő lenne annak megállapításához, hogy olyan „oltalomra méltó érdekkel” rendelkeznek, amely sérülhet, amint azt az alkalmazandó osztrák jog megkövetelné. A törlési osztály tehát úgy ítélte meg, hogy nem állhat fenn annak veszélye, hogy az érintett közönség a vitatott védjegyet – akár gazdaságilag, akár más módon – a felperesekhez kapcsolja.
7
2023. május 8‑án a felperesek fellebbezést nyújtottak be az EUIPO‑hoz a törlési osztály határozatával szemben.
8
A megtámadott határozattal a fellebbezési tanács azzal az indokkal utasította el a fellebbezést, hogy a felperesek által hivatkozott, a fenti 5. pontban említett korábbi jogok a 2017/1001 rendelet 60. cikke (1) bekezdése c) pontjának hatálya alá tartoznak, és ennélfogva nem tartoznak e rendelet 60. cikke (2) bekezdése a) pontjának hatálya alá, így az ez utóbbi rendelkezésre alapított törlési kérelem megalapozatlan.
A felek kérelmei
9
A felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
–
az EUIPO‑t kötelezze a költségek viselésére.
10
Az EUIPO azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet;
–
tárgyalásra idézés esetén a felpereseket kötelezze a költségek viselésére.
A jogkérdésről
11
A kereset alátámasztásaként a felperesek két jogalapra hivatkoznak, amelyek közül az elsőt a 2017/1001 rendelet 94. cikke (1) bekezdésének, a másodikat pedig e rendelet 60. cikke (2) bekezdése a) pontjának megsértésére alapítják.
12
Célszerű elsőként a második jogalapot megvizsgálni.
13
A második jogalappal a felperesek azt állítják, hogy a fellebbezési tanács megsértette a 2017/1001 rendelet 60. cikke (2) bekezdésének a) pontját, mivel egyrészt tévesen állapította meg, hogy e rendelkezés valamely névnek a személyiség attribútumaként való oltalmára vonatkozik, de nem védi azt annak kereskedelmi használata keretében, ezáltal eltérve a 2011. július 5‑iEdwin kontra OHIM ítélettől (C‑263/09 P, EU:C:2011:452), másrészt pedig, hogy nem vette figyelembe a nemzeti jogra vonatkozó magyarázataikat, elmulasztotta figyelembe venni azon nevek jelentős kereskedelmi használatára vonatkozó bizonyítékokat, amelyekre igényt tartanak, és tévesen állapította meg, hogy az általuk benyújtott bizonyítékok nem támasztották alá, hogy „oltalomra méltó érdek[eik] sérül[tek volna]”.
14
Az EUIPO úgy véli, hogy a fellebbezési tanács helyesen állapította meg, hogy a felperesek által hivatkozott korábbi jogok nem tartoznak a 2017/1001 rendelet 60. cikke (2) bekezdése a) pontjának hatálya alá. E jogokra az említett rendelet 8. cikkének (4) bekezdésével összefüggésben értelmezett 60. cikke (1) bekezdésének c) pontja alapján kellett volna hivatkozni, amely alá a nem lajstromozott védjegyek és a gazdasági tevékenység körében használt más megjelölések tartoznak, mint amilyenek lényegében a kereskedelmi nevek, cégnevek, doménnevek és más olyan megjelölések, amelyek kereskedelmi azonosítókként vagy a jogosult által végzett gazdasági tevékenység beazonosítására szolgálhatnak. A felperesek által elfogadott megközelítés azonban az uniós jog megkerüléséhez vezetne. E megközelítés ugyanis lehetővé teszi számukra, hogy anélkül hivatkozzanak a kereskedelmi azonosítókhoz való jogra, hogy az ugyanezen rendelet 8. cikkének (4) bekezdésében előírt feltételeknek, és különösen a helyi jelentőségűt meghaladó mértékű használat bizonyítására vonatkozó feltételnek alá lennének rendelve.
15
Közelebbről, egyrészt a Leone & Leone OG cégnevet és a Leones nevet illetően, amelyek egy társaságot, illetve egy vállalkozást jelölnek, az EUIPO azt állítja, hogy azok a 2017/1001 rendelet 8. cikkének (4) bekezdésével összefüggésben értelmezett 60. cikke (1) bekezdése c) pontjának hatálya alá tartozó „tipikus” jogok. Szerinte ezt a következtetést erősíti meg többek között a tisztességtelen verseny elleni küzdelemről szóló osztrák szövetségi törvény 9. §‑a, valamint az osztrák védjegytörvény 12. és 32. §‑a is, legalábbis azokban a részeikben, amelyekben kifejezetten a „kereskedelmi azonosítók” védelmére utalnak. Egyébiránt az a tény, hogy a felperesek maguk is hivatkoznak a „hozzárendelési zavarral”, vagyis az olyan helyzettel szembeni védelemre, amelyben az érintett közönség tévedésbe eshet az érintett áruk kereskedelmi származását illetően, az EUIPO szerint azt jelenti, hogy a hivatkozott korábbi jogoknak valójában „kereskedelmi azonosítóként hivatkozott megjelölés” funkciója van. Másrészt, ami a Leone családnevet illeti, a felperesek e névre nem egy meghatározott személy beazonosításának funkciója címén hivatkoztak, hanem valójában a gazdasági tevékenység körében használt, e névből álló megjelölés oltalmára hivatkoztak.
Előzetes észrevételek
16
A 2017/1001 rendelet 60. cikkének (2) bekezdése ekként rendelkezik:
„Az európai uniós védjegyet [az EUIPO‑hoz] benyújtott kérelem vagy a védjegybitorlási perben előterjesztett viszontkereset alapján törölni kell […], ha a megjelölés használata különösen a következő korábbi jogok oltalmára irányadó nemzeti vagy uniós jogszabályok alapján megtiltható:
a)
névhez fűződő jog;
b)
képmáshoz fűződő jog;
c)
szerzői jog;
d)
iparjogvédelmi jog.”
17
A 2017/1001 rendelet kiegészítéséről és az (EU) 2017/1430 felhatalmazáson alapuló rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. március 5‑i (EU) 2018/625 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet (HL 2018. L 104., 1. o.) 16. cikke (1) bekezdésének c) pontjából kitűnik, hogy a 2017/1001 rendelet 60. cikkének (2) bekezdése szerinti törlési kérelem esetén a kérelmezőnek többek között a következő bizonyítékokat kell szolgáltatnia: a releváns korábbi jog megszerzésére, folyamatos fennállására és oltalma terjedelmére vonatkozó bizonyítékot, valamint annak bizonyítékát, hogy a kérelmező jogosult a kérelem előterjesztésére, ideértve azt az esetet is, amikor a korábbi jogra valamely tagállam joga alapján hivatkoznak, a hivatkozott nemzeti jog tartalmának a vonatkozó rendelkezések vagy ítélkezési gyakorlatra vonatkozó publikációk benyújtásával történő egyértelmű meghatározása.
18
A kérelmezőt terheli az a feladat, hogy ne csupán azokat a bizonyítékokat nyújtsa be az EUIPO‑nak, amelyek alátámasztják, hogy a kérelmező megfelel az általa abból a célból alkalmazni kért nemzeti szabályozás értelmében megkövetelt feltételeknek, hogy valamely korábbi jog alapján megtilthassa valamely európai uniós védjegy használatát, hanem az is, hogy benyújtsa az e szabályozás tartalmát alátámasztó bizonyítékokat is (lásd ebben az értelemben: 2011. július 5‑iEdwin kontra OHIM ítélet, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, 50. pont; 2015. június 30‑iGambling Comission kontra OHIM ítélet, T‑404/10 RENV, nem tették közzé, EU:T:2015:445, 29. pont).
19
Amennyiben az európai uniós védjegy törlése iránti kérelem valamely nemzeti jogszabály alapján védelmet élvező korábbi jogon alapul, akkor elsősorban az EUIPO illetékes szervezeti egységeinek feladata értékelni az említett jogszabály tartalmának megállapítása érdekében a kérelmező által előterjesztett bizonyítékok bizonyító erejét és hatályát. A Törvényszék teljes körű felülvizsgálatot gyakorol ezen értékelés felett (2015. június 30‑iGambling Commission kontra OHIM ítélet, T‑404/10 RENV, nem tették közzé, EU:T:2015:445, 30. pont; lásd még ebben az értelemben: 2011. július 5‑iEdwin kontra OHIM ítélet, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, 51. és 52. pont).
20
Következésképpen olyan körülmények között, amikor az EUIPO‑nak figyelembe kell vennie többek között annak a tagállamnak a nemzeti jogát, amelyben a törlési iránti kérelmet megalapozó korábbi védjegy oltalomban részesül, az EUIPO‑nak hivatalból kell tájékozódnia – az erre megfelelőnek tartott módon – az érintett tagállam nemzeti jogáról, amennyiben az erre vonatkozó információk szükségesek a hivatkozott törlési ok alkalmazási feltételeinek, különösen pedig az előadott tények valóságtartalmának vagy a benyújtott okiratok bizonyító erejének a megítéléséhez (2021. január 20‑iJareš Procházková és Jareš kontra EUIPO – Elton Hodinářská [MANUFACTURE PRIM 1949] ítélet, T‑656/18, nem tették közzé, EU:T:2021:17, 27. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ez a kötelezettség, miszerint hivatalból kell tájékozódnia a nemzeti jogról, adott esetben olyankor terheli az EUIPO‑t, amikor már rendelkezik a nemzeti jogra vonatkozó adatokkal, akár annak tartalmára vonatkozó állítások, akár a vita során előterjesztett azon iratok formájában, amelyeknek bizonyító erőt tulajdonítottak (2013. március 20‑iEl Corte Inglés kontra OHIM – Gerard [CLUB GOURMET] ítélet, T‑571/11, EU:T:2013:145, 41. pont; lásd még: 2020. december 2‑iMonster Energy kontra EUIPO – Nanjing aisiyou Clothing [Egy karmolás ábrázolása] ítélet, T‑35/20, nem tették közzé, EU:T:2020:579, 83. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
21
A jelen ügyben elöljáróban pontosítani kell, hogy a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 20. pontjában eljárásgazdaságossági okokból úgy döntött, hogy nem nyilatkozik a felperesek mindegyikének a szóban forgó minden egyes korábbi jogra való hivatkozásra vonatkozó egyéni jogosultságáról. A megtámadott határozat 47–50. pontjában úgy ítélte meg, hogy mivel a felperesek által hivatkozott valamennyi korábbi jog a 2017/1001 rendelet 60. cikke (1) bekezdése c) pontjának hatálya alá tartozik, és ezért nem tartozik ugyanezen rendelet 60. cikke (2) bekezdése a) pontjának hatálya alá, az utóbbi rendelkezésre alapított törlési kérelmet teljes egészében el kell utasítani. Így a felpereseknek a törlési kérelem benyújtására való jogosultsága nem képezi a jelen jogvita tárgyát. Következésképpen ez utóbbiaknak az ilyen jogosultság bizonyítására irányuló érvei hatástalanok.
22
Egyébiránt meg kell állapítani, hogy a fenti 5. pontban említett korábbi jogok először is a Leone családnév, amely egybeesik Lisa Leone és Giorgio Leone mint osztrák állampolgárságú természetes személyek jégkrémek gyártásával és értékesítésével foglalkozó vállalkozásának nevével, másodszor a Leone és a Leone OG, vagyis azon osztrák társaság cégneve, amelynek Lisa Leone és Giorgio Leone a tulajdonosa, és amelynek tevékenységi köre jégkrémek gyártása és értékesítése, harmadszor a Leones név, amely többek között a jégkrémek értékesítése keretében a felperesek bécsi (Ausztria) üzletein feltüntetett jelölés.
23
Ennek pontosítását követően meg kell vizsgálni a felperesek azon érveit, amelyekkel lényegében először is a 2017/1001 rendelet 60. cikke (2) bekezdése a) pontjának a fellebbezési tanács általi értelmezését, másodszor pedig az említett tanácsnak a nemzeti jogra vonatkozó értékelését vitatják.
A 2017/1001 rendelet 60. cikke (2) bekezdése a) pontjának értelmezéséről
24
A megtámadott határozat 30. pontjában a fellebbezési tanács megállapította, hogy a felperesek törlési kérelmüket az osztrák jog alapján a fenti 5. pontban említett három korábbi jogra alapították, és a 2017/1001 rendelet 60. cikke (2) bekezdésének a fenti 4. pontban említett osztrák jogszabályokkal összefüggésben értelmezett a) pontjában foglalt törlési okra hivatkoztak.
25
A megtámadott határozat 31., 32. és 47–49. pontjában a fellebbezési tanács, miután a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2015. december 16‑i (EU) 2015/2436 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2015. L 336., 1. o.) 5. cikkének (4) bekezdését idézte, arra hivatkozott, hogy az említett irányelv 5. cikke (4) bekezdésének a) pontja magában foglalja a „gazdasági tevékenység körében használt jogokat”, míg ugyanezen irányelv 5. cikke (4) bekezdésének b) pontja „a gazdasági tevékenység körében használt korábbi jogoktól eltérő jogokat” foglal magában, mint például a „névhez való jogot”. Hozzátette, hogy ezt a különbségtételt alkalmazza egyrészt a 2017/1001 rendelet 60. cikke (1) bekezdésének c) pontja is, amely e rendelet 8. cikkének (4) bekezdésére utal vissza, másrészt pedig ugyanezen rendelet 60. cikke (2) bekezdésének a) pontja. Úgy ítélte meg, hogy mivel e különbségtétel szerepel a 2017/1001 rendeletben, a hivatkozott jog nemzeti jog szerinti besorolása nem volt meghatározó. Így, mivel a 2017/1001 rendelet 60. cikke (2) bekezdésének a) pontja a nevekre mint „személyiségi” jogokra vonatkozik, a felperesek e rendelkezésre alapított törlési kérelme megalapozatlan.
26
A felperesek vitatják ezt az előfeltevést, amelyen a megtámadott határozat elsődlegesen alapul, és amely szerint lényegében az olyan törlési kérelem, amely a „gazdasági tevékenység körében” használt „névhez való jogra” hivatkozik, nem alapulhat a 2017/1001 rendelet 60. cikke (2) bekezdésének a) pontján.
27
Az ítélkezési gyakorlat szerint valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak e rendelkezés szövegét, hanem az összefüggéseit, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az a részét képezi (lásd: 2014. július 10‑iD. és G. ítélet, C‑358/13 és C‑181/14, EU:C:2014:2060, 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
28
Először is, ami a 2017/1001 rendelet 60. cikke (2) bekezdése a) pontjának a fenti 16. pontban idézett szövegét illeti, meg kell állapítani, hogy a Bíróság már kimondta, hogy a „névhez való jog” kifejezés egyáltalán nem ad alapot a megszorító értelmezésre, amely szerint e cikk e jogra csupán mint a személyiség attribútumára vonatkozik, és nem terjed ki a név vagyoni hasznosítására (lásd ebben az értelemben: 2011. július 5‑iEdwin kontra OHIM ítélet, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, 33. pont).
29
Ezenkívül sem a 2017/1001 rendelet 60. cikke (2) bekezdésének a) pontja, sem az uniós jog más rendelkezése nem határozza meg a „névhez való jog” tartalmát vagy az ahhoz szükséges feltételeket, hogy ezen az alapon megtilthassák valamely európai uniós védjegy használatát. Ezzel szemben az említett rendelkezés e célból a nemzeti jogra utal vissza, ami egyértelműen következik „a következő korábbi jogok oltalmára irányadó nemzeti […] jogszabályok alapján” fordulatból.
30
Így az EUIPO az érdekelt kérelmére törölheti az európai uniós védjegyet, ha annak használata többek között a valamely nemzeti jog által védett, névhez fűződő jog alapján megtiltható (2009. május 14‑iFiorucci kontra OHIM – Edwin [ELIO FIORUCCI] ítélet, T‑165/06, EU:T:2009:157, 41. pont; 2017. június 29‑iAtomic Cipriani kontra EUIPO – Hotel Cipriani [CIPRIANI] ítélet, T‑343/14, EU:T:2017:458, 73. pont).
31
Egyébiránt a 2017/1001 rendelet 60. cikke (2) bekezdésének a) pontja szerinti „névhez való jog” kifejezés a priori nem zárja ki, hogy e jog a nemzeti jog szerint ne csupán egy vezetéknévre, hanem olyan kereskedelmi nevekre is utalhasson, mint valamely társaság vagy jogi személy cégneve, vagy az a név, amellyel egy vállalkozás megjelenik, függetlenül e jogalany jogállásától, vagy akár cégjelzésre. E megállapítás annál is inkább igaz, mivel uniós szintű harmonizáció hiányában a kereskedelmi név oltalma a nemzeti jog hatálya alá tartozik (2025. július 10‑iPurefun Group ítélet, C‑365/24, EU:C:2025:558, 31. pont).
32
Másodszor, a rendszertani értelmezést illetően meg kell állapítani, hogy a 2017/1001 rendelet 60. cikke (2) bekezdésének szerkezete ellentmond a fellebbezési tanács által a megtámadott határozatban adott értelmezésnek.
33
A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint ugyanis a 2017/1001 rendelet 60. cikkének (2) bekezdése értelmében az európai uniós védjegy törlését egy „másik, korábbi jogra” hivatkozó érdekelt kérelmére lehet megállapítani. Az említett rendelkezés négy jogot sorol fel arra vonatkozóan, hogy pontosan milyen jellegűek lehetnek e korábbi jogok, a „többek között” kifejezést alkalmazva, ami arra utal, hogy e felsorolás nem kimerítő jellegű. A felhozott példák között szerepel a névhez fűződő jog és a képmáshoz való jog mellett a szerzői jog és az ipari tulajdonjog (2011. július 5‑iEdwin kontra OHIM ítélet, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, 34. pont).
34
E nem megszorító jellegű felsorolásból az következik, hogy a példaként említett jogok különböző jellegű érdekeket védenek. Közülük egyesek – mint például a szerzői jog és az iparjogvédelmi jog – esetében mind a nemzeti jogrendek, mind pedig az uniós jog a gazdasági aspektusokat védi a kereskedelmi sérelmekkel szemben (2011. július 5‑iEdwin kontra OHIM ítélet, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, 35. pont).
35
Ebből következik, hogy a 2017/1001 rendelet 60. cikke (2) bekezdése a) pontjának szövege és szerkezete nem teszi lehetővé, hogy a névhez fűződő jogra való hivatkozás esetén e rendelkezés alkalmazását kizárólag azokra az esetekre korlátozzák, amikor az európai uniós védjegy lajstromozása olyan joggal ütközik, amely kizárólag a névnek mint az érdekelt személyisége attribútumának védelmére irányul (2011. július 5‑iEdwin kontra OHIM ítélet, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, 36. pont).
36
Egyébiránt a 2017/1001 rendelet 60. cikkének (2) bekezdésében szereplő „más korábbi jog” kifejezés különbséget tesz az e cikkben felsorolt jogok, köztük a „névhez fűződő jog” és az említett rendelet 60. cikkének (1) bekezdésében említett jogok, köztük az e rendelet 8. cikkének (4) bekezdésére visszautaló 60. cikke (1) bekezdésének c) pontja, vagyis a „nem lajstromozott védjegy, illetve a […] kereskedelmi forgalomban használt bármely más megjelölés” között.
37
Egyrészt a 2017/1001 rendelet 8. cikkének (4) bekezdése „nem lajstromozott védjegyre” hivatkozik. Ezt a kifejezést az említett rendeletnek az európai uniós védjegyoltalomban részesíthető megjelöléseket leíró 4. cikkére, és különösen ugyanezen rendelet 4. cikkének a) pontjára tekintettel úgy kell érteni, mint amely olyan megjelölést jelöl, amelynek az a funkciója, hogy valamely vállalkozás áruit vagy szolgáltatásait megkülönböztesse más vállalkozások áruitól vagy szolgáltatásaitól, és ily módon garantálja az áruk vagy szolgáltatások kereskedelmi származását.
38
Márpedig, még ha a 2017/1001 rendelet 4. cikke előírja is, hogy a „személynevek” védjegyoltalom tárgyai lehetnek, ez nem változtat azon, hogy az ezekkel jelölt áruk vagy szolgáltatások kereskedelmi származásának jelzéseként használt személynévből álló védjegy funkciója eltér az olyan személynév funkciójától, amely egy meghatározott személy azonosítására szolgál (lásd ebben az értelemben: 2009. május 14‑iELIO FIORUCCI ítélet, T‑165/06, EU:T:2009:157, 47. és 48. pont; lásd még ebben az értelemben és analógia útján: 2006. március 30‑iEmanuel ítélet, C‑259/04, EU:C:2006:215, 48. pont).
39
Másrészt a 2017/1001 rendelet 8. cikkének (4) bekezdése „a kereskedelmi forgalomban használt bármely más megjelölésre” is vonatkozik. E tekintetben egy cégnév, egy kereskedelmi név vagy egy cégjelzés bizonyos feltételek mellett az olyan megjelölések jellemzőivel is rendelkezhet, amelyeknek az a funkciója, hogy valamely vállalkozás áruit vagy szolgáltatásait megkülönböztessék más vállalkozások áruitól vagy szolgáltatásaitól. Márpedig az ítélkezési gyakorlat szerint valamely cégnévnek, kereskedelmi névnek vagy cégjelzésnek önmagában nem az áruk vagy szolgáltatások megkülönböztetése a célja. A cégnévnek ugyanis az a célja, hogy a társaságot azonosítsa, míg a kereskedelmi név vagy a cégjelzés szerepe az, hogy az üzletet jelölje. Ennélfogva amikor egy cégnév, kereskedelmi név vagy cégjelzés használata a társaság azonosítására vagy egy üzlet jelölésére korlátozódik, nem tekinthető úgy, hogy az – a 2017/1001 rendelet 4. cikke értelmében véve – „árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatban” történik (2017. július 18‑iSavant Systems kontra EUIPO – Savant Group [SAVANT] ítélet, T‑110/16, nem tették közzé, EU:T:2017:521, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Mindazonáltal a cégnevet alkotó megjelölés oly módon is használható, hogy kapcsolatot teremtsen e megjelölés és a forgalmazott áruk, illetve a nyújtott szolgáltatások között. Amennyiben ugyanis e feltétel teljesül, az a tény, hogy valamely szóelemet a vállalkozás kereskedelmi neveként használnak, nem zárja ki, hogy azt védjegyként lehessen használni, és betöltse az áruk vagy szolgáltatások jelölésére szolgáló alapvető funkcióját, vagy olyan megjelölésként, amely a 2017/1001 rendelet 8. cikkének (4) bekezdése értelmében a jogosultja számára jogot ad a védjegy használatának megtiltására (2023. július 26‑iGuma Holdings kontra EUIPO – XTB [XTRADE] ítélet, T‑67/22, nem tették közzé, EU:T:2023:436, 54. pont).
40
Ebből következik, hogy a nevek, ideértve a kereskedelmi neveket is, a 2017/1001 rendelet 8. cikkének (4) bekezdésével összefüggésben értelmezett 60. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében vett „nem lajstromozott védjegy, illetve a […] kereskedelmi forgalomban használt bármely más megjelölés” fordulat hatálya alá tartozhatnak, amennyiben azokat a kereskedelmi forgalomban áruk vagy szolgáltatások jelölésére, és ily módon ezen áruk vagy szolgáltatások kereskedelmi származásának garantálására szolgáló megjelölésként használják.
41
Ezzel szemben az ilyen nevek, amelyeket többek között a kereskedelmi forgalomban használnak valamely személy vagy vállalkozás mint olyan azonosítására, nem tartoznak e meghatározás alá, és a 2017/1001 rendelet 60. cikke (2) bekezdésének a) pontja szerinti „névhez fűződő jog” hatálya alá tartozhatnak, amelynek pontos tartalmát és az e jog tiszteletben tartása biztosításának feltételeit kizárólag az alkalmazandó nemzeti jog határozza meg.
42
Ennélfogva a fellebbezési tanács következtetésével ellentétben az egyrészt a 2017/1001 rendelet 8. cikkének (4) bekezdésével együttesen értelmezett 60. cikke (1) bekezdésének c) pontjában, másrészt ugyanezen rendelet 60. cikke (2) bekezdésének a) pontjában említett korábbi jogok közötti különbségtétel nem a korábbi jogok gazdasági tevékenység körében vagy kereskedelmi ügyletek során történő használatán vagy használatának hiányán, hanem az e cikkekben szereplő törlési okokat jellemző jellegbeli különbségen alapul.
43
Ráadásul, mivel a fellebbezési tanács a 2015/2436 irányelv 5. cikke (4) bekezdésének a) és b) pontjára alapította azon következtetését, amely szerint a 2017/1001 rendelet 60. cikkének (2) bekezdése nem terjed ki a korábbi jogokra, amennyiben azokat gazdasági tevékenység körében használták, meg kell jegyezni, hogy ezen irányelv 5. cikkének (4) bekezdése a következőképpen szól:
„Bármely tagállam előírhatja, hogy a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, illetve a védjegy törlésének van helye az alábbi esetekben és mértékig:
a)
a védjegy lajstromozására irányuló bejelentés megtételének napját, illetve – elsőbbség igénylése esetén – az elsőbbség napját megelőzően valamely nem lajstromozott védjegyhez vagy gazdasági tevékenység körében használt egyéb megjelöléshez fűződő olyan jogokat szereztek, amelyek alapján azok jogosultja megtilthatja a későbbi védjegy használatát;
b)
a védjegy használata a (2) bekezdésben és az e bekezdés a) pontjában nem említett – különösen a következő – korábbi jogok alapján megtiltható:
i.
névhez fűződő jog;
ii.
képmáshoz fűződő jog;
iii.
szerzői jog;
iv.
iparjogvédelmi jog.”
44
Így azon túl, hogy e törlési okok fakultatív jellegűek a tagállamok számára – ami a 2015/2436 irányelv 5. cikke (4) bekezdésében szereplő „előírhatja” kifejezés használatából ered –, amelyeknek tehát képesnek kell lenniük arra, hogy azokat a szabályozásaikban fenntartsák vagy oda bevezessék, e cikk a fenti 36. pontban említetthez hasonló különbségtételt alkalmaz.
45
Ezzel szemben a fellebbezési tanácsnak a fenti 25. pontban szereplő értelmezése, amely szerint a 2015/2436 irányelv 5. cikke (4) bekezdésének a) pontja a „gazdasági tevékenység körében használt egyéb megjelöléshez fűződő jogokra” vonatkozik, nem felel meg e rendelkezés szövegének, amely a 2017/1001 rendelet 60. cikke (2) bekezdésének a) pontjához hasonlóan a 2015/2436 irányelv 5. cikke (4) bekezdésének a) pontjában említett, „nem lajstromozott védjegyek és a kereskedelmi forgalomban használt egyéb megjelölések” konkrét kizárására szorítkozik.
46
Harmadszor, ami a szabályozás által követett célkitűzéseken alapuló értelmezést illeti, meg kell jegyezni, hogy a fenti 42. és 44. pontban levont következtetést erősíti meg a 2017/1001 rendelet célja és rendszere is. Az európai uniós védjegyre vonatkozó szabályok célja ugyanis többek között az, hogy hozzájáruljanak az Unióban a torzulásmentes verseny rendszeréhez, amelyben a vállalkozásoknak – ahhoz, hogy vásárlóikat áruik vagy szolgáltatásaik minősége révén meg tudják tartani – lehetőségük kell, hogy legyen olyan megjelölések lajstromoztatására, amelyek lehetővé teszik a fogyasztó számára, hogy az összetévesztés veszélye nélkül megkülönböztessék ezen árukat vagy szolgáltatásokat a máshonnan származóktól (lásd: 2019. szeptember 12‑iKoton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret kontra EUIPO ítélet, C‑104/18 P, EU:C:2019:724, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
47
Így a 2017/1001 rendelet 60. cikke (1) bekezdésének az e rendelet 8. cikkének (4) bekezdésével összefüggésben értelmezett c) pontja egy nem lajstromozott védjegy vagy a kereskedelmi forgalomban használt más megjelölés és egy európai uniós védjegy közötti ütközés esetére vonatkozik. Ez az ütközés tehát olyan megjelöléseket érint, amelyek azonos jellegűek és azonos az alapvető funkciójuk, nevezetesen az, hogy megkülönböztessék valamely vállalkozás áruit és szolgáltatásait más vállalkozások áruitól és szolgáltatásaitól. Az ilyen ütközés nem tekinthető olyannak, mint amely torzíthatja a versenyt a belső piacon, különösen akkor, ha a nem lajstromozott védjegyet vagy más megjelölést nem használják a kereskedelmi forgalomban, vagy csak a helyi jelentőségűt nem meghaladó mértékben, amely feltétel tiszteletben tartását a 2017/1001 rendeletben megállapított egységes szabályok szerint és az e rendelet által létrehozott rendszer alapjául szolgáló elvekkel összhangban kell vizsgálni.
48
Összehasonlításképpen, amint az a fenti 32–34. pontban megállapításra került, a 2017/1001 rendelet 60. cikkének (2) bekezdése egy európai uniós védjegy és más, eltérő jellegű és olyan funkcióval rendelkező jogok közötti ütközés eseteire vonatkozik, amely eltér a valamely vállalkozás áruinak és szolgáltatásainak a más vállalkozások áruitól és szolgáltatásaitól való megkülönböztetése funkciójától. Így az említett rendelet 60. cikke (2) bekezdésének a) pontja különösen arra az esetre vonatkozik, amikor egy olyan „névhez fűződő jog”, amelyet adott esetben a kereskedelmi forgalomban valamely személy vagy vállalkozás azonosítására használnak, védelemben részesül a valamely európai uniós védjegy oltalmának fennállása által okozott esetleges kereskedelmi sérelmekkel szemben. Ilyen esetben az ilyen jogra valamely későbbi európai uniós védjeggyel szemben történő hivatkozás tartalma és feltételei az e rendelkezésben szereplő visszautalás értelmében az annak oltalmát szabályozó nemzeti jogszabályokból erednek.
49
E tekintetben el kell utasítani az EUIPO‑nak a 2017/1001 rendelet 14. cikke (1) bekezdésének a) pontjára alapított, a „névhez fűződő jog” alkalmazási körének korlátozására irányuló érveit. Kétségtelen, hogy az említett rendelet 14. cikke (1) bekezdésének a) pontja úgy rendelkezik, hogy az európai uniós védjegyoltalom alapján a jogosult „nem tilthat el más, harmadik személyt attól, hogy gazdasági tevékenység körében használja […] nevét és címét, amennyiben a harmadik fél természetes személy”. Az említett rendelet 14. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az ilyen használatnak a „tisztességes ipari és kereskedelmi gyakorlattal összhangban” kell történnie. E rendelkezés éppen annak biztosítására irányul, hogy a védjegy ne szolgálhasson annak alapjául, hogy megtiltsák, hogy valamely természetes személy a nevét használja (2023. július 26‑iRada Perfumery kontra EUIPO – Prada [RADA PERFUMES] ítélet, T‑439/22, nem tették közzé, EU:T:2023:441, 68. pont). Mindazonáltal, először is, amint az a fenti 31. pontban megállapításra került, a 2017/1001 rendelet 60. cikke (2) bekezdésének a) pontja nem kizárólag a „természetes személyek” nevéhez fűződő jogra utal, hanem semleges megfogalmazást tartalmaz a „névhez fűződő jog” tartalmát illetően, és e tekintetben a nemzeti jogra utal vissza.
50
Egyébiránt a 2017/1001 rendelet 60. cikke (2) bekezdésének a) pontja a névhez fűződő korábbi jog és valamely későbbi európai uniós védjegy közötti ütközés esetére vonatkozik, míg az említett rendelet 14. cikke (1) bekezdésének a) pontja pontosítja az európai uniós védjegy által biztosított kizárólagos jogok terjedelmét, korlátozva az említett védjegy jogosultjának azon lehetőségét, hogy megtiltsa valamely természetes személy számára nevének gazdasági tevékenység körében történő használatát. E két rendelkezés alkalmazási köre tehát eltérő.
51
Végül, ellentétben azzal, amit az EUIPO sugall, meg kell jegyezni, hogy a fellebbezési tanács nem a felperesek által a törlési kérelem alapjaként hivatkozott nevek használati módjaira vonatkozóan előterjesztett bizonyítékok konkrét értékelésére támaszkodott, amikor úgy ítélte meg, hogy használatuk keretében e nevek kizárólag olyan megjelölések jellegét öltötték, amelyeknek a funkciója a felperesek által forgalmazott áruk megkülönböztetése, nem pedig valamely természetes vagy jogi személy, illetve vállalkozás azonosítása. Ennélfogva az indokolás kiegészítése vagy az indokok más indokokkal való felváltása nem tehető meg sikeresen a Törvényszék előtti eljárásban a megtámadott határozatban szereplő, esetlegesen elégtelen indokolás orvoslása érdekében. Ha a fellebbezési tanács a megtámadott határozatot ilyen megfontolásokra kívánta volna alapítani, akkor azt kifejezetten meg kellett volna tennie (lásd ebben az értelemben: 2022. október 5‑iPuma kontra EUIPO – CMS [CMS Italy] ítélet, T‑711/20, nem tették közzé, EU:T:2022:604, 134. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
52
A fentiekből az következik, hogy a fellebbezési tanács tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a 2017/1001 rendelet 60. cikke (2) bekezdésének a) pontja szerinti oltalom nem terjedhet ki a „névhez fűződő jogra” kizárólag azon okból, hogy azokat a neveket, amelyekre igényt tartanak, főként a kereskedelmi forgalomban használták, anélkül hogy a fenti 17–20. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően megvizsgálta volna többek között a törlési kérelem alapjául hivatkozott korábbi jogok jellegének konkrét megállapítása érdekében előterjesztett tények valóságtartalmát, illetve az azon nemzeti szabályozásból eredő tartalmat és feltételeket, amelynek az alkalmazását kérték, ahhoz, hogy megtilthassák egy európai uniós védjegy használatát.
A fellebbezési tanács nemzeti jogra vonatkozó értékeléséről
53
A teljesség kedvéért meg kell vizsgálni a felpereseknek a megtámadott határozat indokolásával szemben felhozott azon kifogásait, amelyek szerint az általuk a nemzeti jogra vonatkozóan szolgáltatott információk semmi esetre sem értelmezhetők úgy, hogy a hivatkozott korábbi jogok a 2017/1001 rendelet 60. cikke (2) bekezdésének a hivatkozott osztrák joggal összefüggésben értelmezett a) pontja értelmében „névhez fűződő jogként” állhatnak védelem alatt.
54
A fellebbezési tanács a megtámadott határozat 37–42. pontjában lényegében úgy ítélte meg, hogy az osztrák polgári törvénykönyv 43. §‑a olyan esetekre vonatkozik, amelyekben a név személyes használatának akadályát képezi. Márpedig, amikor a „magánszemélyek” saját nevükben bonyolítanak le kereskedelmi ügyleteket, az ilyen név „másodlagos jelentőségre” is szert tesz, és már nem tekinthető „egyszerű családnévnek”. Így a fellebbezési tanács szerint a kereskedelmi forgalomban használt nevek és egyéb megjelölések védelmét az osztrák védjegytörvény 12. és 32. §‑a, valamint a tisztességtelen verseny elleni küzdelemről szóló osztrák szövetségi törvény 9. §‑ának (1) bekezdése szabályozza, mivel e nemzeti rendelkezések relevánsak a 2017/1001 rendelet 8. cikke (4) bekezdésének alkalmazása szempontjából. Ennélfogva egyrészt a fellebbezési tanács szerint az osztrák általános polgári törvénykönyv 43. §‑ára csak akkor és csak annyiban lehet hivatkozni a „névhez való jog” érvényesítése érdekében, ha és amennyiben a védjegyjog alapján nem állt fenn a név különleges oltalma, és ha a név jogosultja nem használja a nevét gazdasági tevékenység körében. Másrészt az osztrák jog fent említett egyéb rendelkezéseire nem lehet hivatkozni a 2017/1001 rendelet 60. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében vett névhez fűződő jog védelme érdekében, mivel azok kifejezetten utalnak többek között a „kereskedelmi azonosítók”„gazdasági tevékenység körében” való védelmére, ami az említett rendelet 8. cikke (4) bekezdésének hatálya alá tartozó jogoknak felel meg.
55
Márpedig meg kell állapítani, hogy a fellebbezési tanács e megállapításait ugyanabból a téves előfeltevésből kiindulva tették, mint amely a fenti 52. pontban szerepelt, és amely szerint valamely név kereskedelmi forgalomban történő használata elegendő ahhoz, hogy kizárja annak a 2017/1001 rendelet 60. cikke (2) bekezdésének a) pontja szerinti védelmét.
56
Így a nemzeti jog rendelkezéseinek a fellebbezési tanács által a megtámadott határozatban elvégzett értékelése nem teszi lehetővé azon következtetés megerősítését, amely szerint az osztrák jog szerinti névhez fűződő jog nem tartozik a 2017/1001 rendelet 60. cikke (2) bekezdése a) pontjának hatálya alá.
57
Ennélfogva, a fentiek összességére tekintettel a második jogalapnak helyt kell adni, és anélkül, hogy az első jogalapról határozni kellene, a megtámadott határozatot hatályon kívül kell helyezni.
A költségekről
58
A Törvényszék eljárási szabályzata 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel az EUIPO pervesztes lett, a felperesek kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (nyolcadik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) második fellebbezési tanácsának 2024. november 27‑i határozatát (R 971/2023‑2. sz. ügy) hatályon kívül helyezi.
2)
A Törvényszék az EUIPO‑t kötelezi a költségek viselésére.
Gâlea
Tóth
Spangsberg Grønfeldt
Kihirdetve Luxembourgban, a 2026. január 14‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.