62024CJ0743_RES
Vec C‑743/24 [Alchaster II] (
i
)
Minister for Justice and Equality
proti
MA
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supreme Court (Írsko)]
Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 3. apríla 2025
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Dohoda o obchode a spolupráci medzi Európskou úniou a Európskym spoločenstvom pre atómovú energiu na jednej strane a Spojeným kráľovstvom Veľkej Británie a Severného Írska na strane druhej – Odovzdanie osoby do Spojeného kráľovstva na účely trestného stíhania – Riziko porušenia základného práva – Článok 49 ods. 1 druhá veta Charty základných práv Európskej únie – Zásada zákonnosti trestných činov a trestov – Zmena režimu podmienečného prepustenia, ktorá je pre odsúdenú osobu nepriaznivá“
Základné práva – Charta základných práv – Zásada zákonnosti trestných činov a trestov – Zakotvenie tak v Charte základných práv, ako aj v Európskom dohovore o ľudských právach – Rovnaký význam a rozsah – Úroveň ochrany zaručená Chartou, ktorá neporušuje úroveň ochrany zaručenú uvedeným dohovorom
(Charta základných práv Európskej únie, článok 49 ods. 1)
(pozri bod 24)
Justičná spolupráca v trestných veciach – Dohoda o obchode a spolupráci so Spojeným kráľovstvom – Odovzdanie odsúdených alebo podozrivých osôb súdnym orgánom vydávajúcim zatykač – Povinnosť dodržiavať základné práva a právne zásady – Odmietnutie vykonať zatykač v prípade rizika porušenia článku 49 ods. 1 Charty základných práv – Podmienky – Retroaktívna zmena rozsahu trestu, ktorý bolo možné uložiť – Skutočné riziko prísnejšieho trestu, než aký bolo možné pôvodne uložiť – Uloženie prísnejšieho trestu v prípade zmeny režimu podmienečného prepustenia – Podmienky
(Charta základných práv Európskej únie, článok 49 ods. 1; Dohoda o obchode a spolupráci medzi EÚ a ESAE a Spojeným kráľovstvom)
(pozri body 25 – 47 a výrok)
Zhrnutie
Súdny dvor zasadajúci vo veľkej komore, na ktorý Supreme Court (Najvyšší súd, Írsko) podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, spresnil v rámci skráteného konania a v súvislosti so zatykačom vydaným na základe Dohody o obchode a spolupráci uzavretej so Spojeným kráľovstvom Veľkej Británie a Severného Írska (
1
) pojem „uloženie prísnejšieho trestu“ vzhľadom na zásadu zákonnosti trestných činov a trestov zakotvenú v článku 49 ods. 1 druhej vete Charty základných práv Európskej únie (
2
).
District Judge (sudca rozhodujúci na úrovni okresu) na Magistrates’ Courts of Northern Ireland (Magistrátny súd Severného Írska, Spojené kráľovstvo) vydal na MA štyri zatykače pre trestné činy súvisiace s terorizmom, ktoré boli údajne spáchané v roku 2020.
V roku 2022 High Court (Vyšší súd, Írsko) nariadil odovzdanie MA do Spojeného kráľovstva. MA podal proti tomuto rozhodnutiu kasačný opravný prostriedok na vnútroštátny súd, ktorý položil Súdnemu dvoru prejudiciálnu otázku týkajúcu sa výkladu dohody o obchode a spolupráci, na ktorú Súdny dvor odpovedal rozsudkom Alchaster (
3
).
V tomto rozsudku Súdny dvor uviedol, že v prípade, keď osoba, na ktorú bol vydaný zatykač na základe dohody o obchode a spolupráci, tvrdí, že v prípade jej odovzdania do Spojeného kráľovstva hrozí porušenie článku 49 ods. 1 z dôvodu zmeny podmienok podmienečného prepustenia, ku ktorej došlo po predpokladanom spáchaní trestného činu, za ktorý je táto osoba stíhaná, vykonávajúci súdny orgán musí pristúpiť k samostatnému posúdeniu existencie tohto rizika pred rozhodnutím o vykonaní tohto zatykača. Vzhľadom na túto odpoveď vnútroštátny súd požiadal (
4
) orgány Spojeného kráľovstva o doplňujúce informácie o právnej úprave, ktorá by sa v prípade odovzdania uplatňovala na MA v oblasti podmienečného prepustenia.
Z odpovede sudcu rozhodujúceho na úrovni okresu na Magistrátnom súde Severného Írska vyplýva, že podľa právnej úpravy, ktorá sa uplatňovala v Severnom Írsku v čase údajného spáchania trestných činov, o ktoré ide vo veci samej, súd, ktorý uložil trest odňatia slobody na dobu určitú, mal stanoviť „dobu odňatia slobody“, ktorá nemohla nepresiahnuť polovicu uloženého trestu a po uplynutí ktorej musela byť odsúdená osoba za každých okolností podmienečne prepustená. Naopak podľa novej právnej úpravy uplatniteľnej od 30. apríla 2021, a to aj v prípade trestných činov spáchaných pred týmto dátumom, sa trest odňatia slobody na dobu určitú za „špecifikovaný teroristický trestný čin“ skladá z „primeranej doby trvania odňatia slobody“, ktorú určí súd, a z dodatočnej doby jedného roka, počas ktorej je odsúdená osoba podmienečne prepustená, pričom celková dĺžka týchto období nesmie presiahnuť maximálnu dĺžku trestu odňatia slobody, ktorý možno uložiť. Táto osoba môže byť okrem toho podmienečne prepustená po vykonaní dvoch tretín „primeranej doby trvania odňatia slobody“ a pod podmienkou, že Parole Commissioners (komisári pre podmienečné prepustenie, Spojené kráľovstvo) dospejú k záveru, že jej pokračovanie vo výkone trestu odňatia slobody nie je na ochranu spoločnosti nevyhnutné.
Keďže vnútroštátny súd mal pochybnosti o tom, či tieto zmeny možno považovať za zmeny vzťahujúce sa výlučne na výkon trestov, alebo naopak, či ich treba považovať za zmeny, ktoré so spätnou účinnosťou menia samotný rozsah trestu, ktorý možno uložiť, a či v dôsledku toho treba konštatovať, že dotknutej osobe je uložený prísnejší trest, než aký možno uložiť v čase spáchania údajných trestných činov, takže došlo k porušeniu článku 49 ods. 1 Charty, položil Súdnemu dvoru prejudiciálnu otázku.
Posúdenie Súdnym dvorom
Súdny dvor na úvod pripomenul, že článok 49 Charty obsahuje prinajmenšom rovnaké záruky ako záruky stanovené v článku 7 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd (
5
), ktoré sa majú na základe článku 52 ods. 3 Charty zohľadniť ako minimálna úroveň ochrany.
Na účely uplatňovania článku 7 EDĽP je potrebné rozlišovať medzi opatrením, ktoré predstavuje „trest“, a opatrením týkajúcim sa „výkonu“ alebo „uplatňovania“ trestu.
Opatrenie týkajúce sa výkonu trestu tak bude nezlučiteľné s článkom 49 ods. 1 druhou vetou Charty len vtedy, ak bude mať za následok retroaktívnu zmenu samotného rozsahu trestu, ktorý bolo možné uložiť v čase údajného spáchania predmetného trestného činu, ktorá by teda znamenala uloženie prísnejšieho trestu, než aký bolo možné pôvodne uložiť. Hoci to neplatí, ak sa opatrenie obmedzuje na predĺženie časovej hranice pre podmienečné prepustenie, situácia môže byť odlišná, najmä ak sa uvedeným opatrením možnosť podmienečného prepustenia v podstate ruší alebo ak je súčasťou súboru opatrení vedúcich ku zhoršeniu samotnej povahy trestu, ktorý bolo možné pôvodne uložiť.
Okolnosť, že vnútroštátna právna úprava v prípade trestných činov spáchaných pred nadobudnutím účinnosti tejto právnej úpravy predlžuje časť trestu odňatia slobody, ktorá musí byť nevyhnutne vykonaná vo väzení predtým, ako možno rozhodnúť o podmienečnom prepustení, nemôže sama osebe viesť k porušeniu článku 49 ods. 1 druhej vety Charty.
Položená otázka sa však týka zmien režimu podmienečného prepustenia, ktoré takisto upúšťajú od pravidla, podľa ktorého k podmienečnému prepusteniu malo dôjsť automaticky po vykonaní polovice trestu. Hoci táto zmena režimu podmienečného prepustenia vedie v prejednávanej veci k prísnejším podmienkam odňatia slobody, táto okolnosť sa nemusí nevyhnutne považovať za okolnosť, ktorá znamená uloženie prísnejšieho trestu v zmysle článku 49 ods. 1 druhej vety Charty.
Táto úvaha vychádza z oddelenia pojmu „trest“, ktorý sa chápe ako odsúdenie, ku ktorému došlo alebo môže dôjsť, od pojmu opatrenie týkajúce sa „výkonu“ alebo „uplatnenia“ trestu. Táto úvaha je relevantná nielen, pokiaľ ide o predĺženie časovej hranice pre podmienečné prepustenie, ale aj v prípade zmien iných podmienok, ktorým rozhodnutie o podmienečnom prepustení podlieha.
Pokiaľ teda tieto zmeny v podstate nezrušujú možnosť podmienečného prepustenia a nevedú k zhoršeniu povahy trestu, ktorý bolo možné uložiť v čase údajného spáchania predmetných trestných činov, ich uplatnenie na trestné činy spáchané pred nadobudnutím účinnosti týchto zmien nie je v rozpore s článkom 49 ods. 1 druhou vetou Charty.
Pokiaľ ide o prvú z týchto dvoch podmienok, zavedená zmena nevedie v prejednávanej veci – či už podľa znenia zákona alebo de facto – k zrušeniu možnosti podmienečného prepustenia ako takej.
Pokiaľ ide o druhú podmienku, nezdá sa, že by zmena predmetného režimu podmienečného prepustenia, ktorá nepredlžuje maximálnu dĺžku trestu odňatia slobody, viedla k zhoršeniu samotnej povahy trestu, ktorý bolo možné pôvodne uložiť. Dĺžka trvania trestu odňatia slobody, ktorú by stanovil trestný súd, by pritom bola, a to tak na základe nového režimu, ako aj podľa režimu uplatniteľného v čase údajného spáchania predmetných trestných činov, maximálnou dobou, počas ktorej by odsúdená osoba mohla byť v konečnom dôsledku vo výkone trestu odňatia slobody. Oba tieto režimy prepustenia predpokladajú možnosť, že by osoba, ktorá bola takto prepustená, bola znovu umiestnená do výkonu trestu odňatia slobody, ak jej správanie odôvodňuje zrušenie tohto prepustenia. Žiadny z týchto systémov teda uvedenej osobe nezaručuje, že zostane na slobode počas vopred určenej časti trestu odňatia slobody uloženého trestným súdom.
Okrem toho kritérium založené na nebezpečnosti odsúdenej osoby, ktorá sa posudzuje v čase možného podmienečného prepustenia, predstavuje bežné kritérium väzenskej politiky a je založené na posúdení odlišnej povahy, než je posúdenie, ktoré bolo pôvodne vykonané pri vydaní odsudzujúceho rozsudku, a je preto spojené s výkonom trestu.
Súdny dvor dospel k záveru, že podľa článku 49 ods. 1 druhá veta Charty vykladať v tom zmysle, že nejde o uloženie prísnejšieho trestu, ak sa na osobu, ktorej bol uložený trest odňatia slobody na určitú dobu, uplatňuje režim, ktorý stanovuje, že táto osoba musí pred podmienečným prepustením vykonať najmenej dve tretiny stanovenej doby vo výkone trestu odňatia slobody, pričom takéto prepustenie je podmienené tým, že špecializovaný orgán usúdi, že pokračovanie vo výkone trestu odňatia slobody uvedenej osoby už nie je potrebné na ochranu spoločnosti a že táto osoba má nevyhnutne nárok na podmienečné prepustenie jeden rok pred uplynutím uloženého trestu, zatiaľ čo podľa pravidiel uplatniteľných v čase údajného spáchania predmetných trestných činov by mala táto osoba automaticky nárok na podmienečné prepustenie po výkone polovice tohto trestu.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.
(
1
)	Dohoda o obchode a spolupráci medzi Európskou úniou a Európskym spoločenstvom pre atómovú energiu na jednej strane a Spojeným kráľovstvom Veľkej Británie a Severného Írska na strane druhej (Ú. v. EÚ L 149, 2021, s. 10, ďalej len „dohoda o obchode a spolupráci“).
(
2
)	Ďalej len „Charta“.
(
3
)	Rozsudok z 29. júla 2024, Alchaster (C‑202/24, EU:C:2024:649).
(
4
)	Na základe článku 613 ods. 2 dohody o obchode a spolupráci.
(
5
)	Dohovor podpísaný v Ríme 4. novembra 1950 (ďalej len „EDĽP“).