Vec T‑280/23
Oil company „Lukoil“ PAO
proti
Európskemu parlamentu a i.
Uznesenie Všeobecného súdu (tretia komora) z 25. januára 2024
„Žaloba o neplatnosť – Lehota na podanie žaloby – Oneskorené podanie – Zjavná neprípustnosť“
1.      Žaloba o neplatnosť – Lehoty – Začiatok plynutia lehoty – Oznámenie – Pojem – Dôkazné bremeno oznámenia
(článok 263, ods. 6 ZFEÚ)
(pozri bod 7)
2.      Žaloba o neplatnosť – Lehoty – Začiatok plynutia lehoty – Oznámenie – Pojem – Podmienka platnosti oznámenia rozhodnutia – Umožnenie adresátovi rozhodnutia oboznámiť sa s jeho obsahom – Zahrnutie
(článok 263, ods. 6 ZFEÚ)
(pozri bod 8)
3.      Žaloba o neplatnosť – Lehoty – Začiatok plynutia lehoty – Rozhodnutie oznámené elektronickou poštou – Dôkaz o oznámení adresátovi v určitý deň – Podmienky – Dôkaz o skutočnom doručení zásielky adresátovi a o tom, že sa adresát mohol užitočne oboznámiť s obsahom rozhodnutia – Zahrnutie
(článok 263, ods. 6 ZFEÚ)
(pozri bod 9)
4.      Žaloba o neplatnosť – Lehoty – Začiatok plynutia lehoty – Rozhodnutie oznámené e‑mailom – Domnienka oznámenia – Neexistencia
(článok 263, ods. 6 ZFEÚ)
(pozri bod 10)
Zhrnutie
Všeobecný súd, na ktorý bola podaná žaloba o neplatnosť, ktorú zamietol ako zjavne neprípustnú z dôvodu oneskorenia, jednak prvýkrát uplatnil v inej oblasti ako v oblasti verejnej služby judikatúru vyplývajúcu z rozsudku z 1. augusta 2022, Kerstens/Komisia(1), týkajúcu sa počítania lehoty na podanie žaloby proti rozhodnutiu oznámenému e‑mailom, a jednak poskytol spresnenia, pokiaľ ide o uplatnenie zásady jediného zápisu podľa medziinštitucionálnej dohody o povinnom registri transparentnosti(2).
Svojou žalobou podanou do kancelárie Všeobecného súdu 17. mája 2023 sa Oil company „Lukoil“ PAO, žalobkyňa so sídlom v Moskve, domáhala zrušenia rozhodnutia sekretariátu registra transparentnosti o jej výmaze z registra transparentnosti Európskej únie(3). Uvedený sekretariát e‑mailom zo 6. marca 2023 oznámil žalobkyni napadnuté rozhodnutie. Táto spoločnosť výslovne pripustila, že uvedený e‑mail bol v ten istý deň doručený do e‑mailovej schránky dvoch zástupcov, ktorých vymenovala pri zápise do registra transparentnosti (ďalej len „zástupcovia“).
Posúdenie Všeobecným súdom
Všeobecný súd predovšetkým pripomína, že na to, aby bolo rozhodnutie platne oznámené, nie je potrebné, aby sa osoba, ktorej je určené, skutočne oboznámila s jeho obsahom, ale postačuje, aby mala možnosť sa s ním účinne oboznámiť. V tejto súvislosti môže dôkaz o tom, že osoba, ktorej je rozhodnutie určené, rozhodnutie nielen dostala, ale sa s ním mohla aj účinne oboznámiť, vyplynúť z rôznych okolností.
V tomto zmysle na preukázanie toho, že rozhodnutie oznámené elektronickou poštou bolo adresátovi riadne oznámené v určitý deň a že v dôsledku toho lehota na podanie žaloby začala plynúť od tohto dňa, musí účastník konania, ktorý sa odvoláva na oneskorenosť, preukázať nielen to, že toto rozhodnutie bolo oznámené jeho adresátovi – v tom zmysle, že bolo zaslané na jeho e‑mailovú adresu a že ho adresát na túto adresu dostal –, ale aj to, že sa adresát mohol v tento deň účinne oboznámiť s obsahom tohto rozhodnutia k tomuto dátumu, konkrétne že bol schopný otvoriť e‑mail obsahujúci predmetné rozhodnutie, a teda sa s ním v tento deň riadne oboznámiť.
V tejto súvislosti domnienka, že adresát rozhodnutia oznámeného elektronickou poštou sa v každom prípade mohol účinne oboznámiť s jeho obsahom až v deň, keď nahliadol do svojej e‑mailovej schránky, rovnako ako domnienka, že adresát takéhoto rozhodnutia sa v každom prípade môže účinne oboznámiť s jeho obsahom hneď, ako ho dostane do svojej e‑mailovej schránky, nemôže byť v súlade s ustanoveniami, ktoré stanovujú lehoty na podanie žaloby.
V prejednávanej veci Všeobecný súd namieta, že vzhľadom na dátum zaslania napadnutého rozhodnutia 6. marca 2023 lehota na podanie žaloby o neplatnosť v zásade uplynula 16. mája 2023, takže prejednávaná žaloba je na prvý pohľad oneskorená.
Napriek tomu však skúma sériu tvrdení, na ktoré sa žalobkyňa odvoláva s cieľom spochybniť oneskorené podanie žaloby.
Predovšetkým v prvom rade odmieta tvrdenie založené na oznámení e‑mailu mimo úradných hodín. Podľa pravidiel počítania lehôt totiž platí, že „ak sa lehota vyjadrená v dňoch, týždňoch, mesiacoch alebo rokoch počíta od momentu, keď dôjde k určitej udalosti alebo sa uskutoční určité opatrenie, má sa za to, že deň, počas ktorého k tejto udalosti dôjde alebo sa toto opatrenie uskutoční, nespadá do danej lehoty“(4).
Na jednej strane však Všeobecný súd poznamenáva, že listom z 31. marca 2023 zaslaným sekretariátu registra transparentnosti právni zástupcovia žalobkyne podali v reakcii na napadnuté rozhodnutie pripojené k e‑mailu zo 6. marca 2023 žiadosť o opätovné začatie vyšetrovania, ku ktorého preskúmaniu môže dôjsť v lehote najviac 20 pracovných dní od oznámenia rozhodnutia dotknutým účastníkom konania(5).
Na druhej strane uvádza, že na účely odôvodnenia toho, že žiadosť o opätovné začatie vyšetrovania voči žalobkyni bola podaná v tejto lehote, jej právni zástupcovia v liste z 31. marca 2023 výslovne uviedli, že lehota 20 pracovných dní začala plynúť 7. marca 2023 a uplynula 3. apríla 2023.
Všeobecný súd z toho vyvodzuje, že takú presnú informáciu pochádzajúcu od vlastných poradcov žalobkyne nemožno vykladať inak ako skutočnosť, že tí uznali, že e‑mail obsahujúci napadnuté rozhodnutie bol jej zástupcom oznámený 6. marca 2023, že uvedený e‑mail bol doručený do e‑mailových schránok týchto zástupcov v ten istý deň a že títo zástupcovia sa s ním oboznámili alebo prinajmenšom mali možnosť sa s ním účinne oboznámiť v ten istý deň, keď došlo k tomuto oznámeniu a k tomuto doručeniu. Z toho vyvodzuje, že e‑mail obsahujúci napadnuté rozhodnutie bol uvedeným zástupcom „riadne oznámený“ 6. marca 2023.
V druhom rade Všeobecný súd odmieta tvrdenie založené na tom, že e‑mail obsahujúci napadnuté rozhodnutie bol zaslaný 6. marca 2023 len zástupcom belgickej dcérskej spoločnosti žalobkyne a nie samotnej žalobkyni, a teda že žalobkyňa sa s ním v tento deň nemohla oboznámiť.
V tejto súvislosti najmä pripomína, že podľa usmernení vypracovaných sekretariátom registra transparentnosti, ktoré sa týkajú uvedeného registra a sú určené žiadateľom o registráciu a zaregistrovaným subjektom s cieľom zabezpečiť jednotné uplatňovanie uvedenej dohody (ďalej len „usmernenia“), zástupcovia záujmov pôsobiacich vo viacerých krajinách (ako napríklad nadnárodné spoločnosti) by mali zaznamenávať svoje činnosti v registri iba raz, aby sa zabránilo viacnásobným registráciám a aby sa zrýchlilo administratívne spracovanie žiadosti alebo registrácie, a tak pokryť rôzne iné subjekty siete, skupiny podnikov alebo iné subjekty(6). V usmerneniach sa uvádza, že v praxi je registrácia spravidla povinnosťou pobočky alebo úradu zastupujúceho záujmy subjektu vo vzťahu k inštitúciám Únie.
Všeobecný súd však na jednej strane konštatuje, že z výpisu z registra transparentnosti vyplýva, že do uvedeného registra bola zapísaná iba žalobkyňa. Jej belgická dcérska spoločnosť totiž vôbec nebola predmetom samostatného zápisu a bola spomenutá len ako „kancelária zodpovedná za vzťahy s Úniou“. V súlade s medziinštitucionálnou dohodou(7) a v zmysle zásady jediného zápisu stanovenej v usmerneniach(8) sa teda označenie žalobkyne ako jedinej organizácie zapísanej do registra transparentnosti vzťahovalo na všetky podniky skupiny, do ktorej patrila, vo všetkých krajinách, v ktorých bola táto skupina prítomná, vrátane belgickej dcérskej spoločnosti.
Na druhej strane žalobkyňa tým, že vo výpise z registra uviedla mená dvoch riaditeľov tejto dcérskej spoločnosti ako „osobu, ktorá nesie právnu zodpovednosť za subjekt“, a „osobu, ktorá má na starosti vzťahy s Úniou“, súhlasila s tým, aby tieto osoby konali v jej mene a ako zástupcovia zodpovední za jej vzťahy so sekretariátom registra transparentnosti(9) bez ohľadu na to, aká bola ich funkcia v uvedenej dcérskej spoločnosti.
1      Rozsudok z 1. augusta 2022, Kerstens/Komisia (C‑447/21 P, neuverejnený, EU:C:2022:612).
2      Medziinštitucionálna dohoda z 20. mája 2021 medzi Európskym parlamentom, Radou Európskej únie a Európskou komisiou o povinnom registri transparentnosti (Ú. v. EÚ L 207, 2021, s. 1, ďalej len „medziinštitucionálna dohoda“).
3      Rozhodnutie sekretariátu registra transparentnosti Ares (2023) 1618717 zo 6. marca 2023 o výmaze žalobkyne z registra transparentnosti Európskej únie.
4      Článok 3 ods. 1 druhý pododsek nariadenia Rady (EHS, Euratom) č. 1182/71 z 3. júna 1971, ktorým sa stanovujú pravidlá pre lehoty, dátumy a termíny (Ú. v. ES L 124, 1971, s. 1; Mim. vyd. 01/001, s. 51).
5      Podľa bodov 7.3 a 7.4 prílohy III k medziinštitucionálnej dohode.
6      Bod 2 usmernení, nazvaný „Zásada jedinej registrácie“.
7      Článok 8 ods. 3 písm. b) medziinštitucionálnej dohody.
8      Bod 2 usmernení.
9      Článok 6 ods. 2 a bod I prílohy II k medziinštitucionálnej dohode.