62021CJ0391
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
z 19. septembra 2024 (
*1
)
„Odvolanie – Inštitucionálne právo – Jednotný štatút európskeho poslanca – Európski poslanci zvolení v talianskych volebných obvodoch – Prijatie rozhodnutia v oblasti dôchodkov talianskou poslaneckou snemovňou – Zmena výšky dôchodkov talianskych národných poslancov – Na to nadväzujúca zmena výšky dôchodkov bývalého európskeho poslanca, zvoleného v Taliansku, zo strany Európskeho parlamentu – Zrušenie a nahradenie rozhodnutí Parlamentu – Pretrvávanie záujmu na konaní o zrušenie rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie“
Vo veci C‑391/21 P
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 24. júna 2021,
Enrico Falqui, bydliskom vo Florencii (Taliansko), v zastúpení: F. Sorrentino a A. Sandulli, avvocati,
odvolateľ,
ďalší účastník konania:
Európsky parlament, v zastúpení: S. Alves a S. Seyr, splnomocnené zástupkyne,
žalovaný v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
v zložení: predseda štvrtej komory C. Lycourgos, sudcovia O. Spineanu–Matei, J.‑C. Bonichot, S. Rodin (spravodajca) a L. S. Rossi,
generálna advokátka: J. Kokott,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 11. januára 2024,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Svojím odvolaním Enrico Falqui navrhuje zrušenie rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 5. mája 2021, Falqui/Parlament (T‑695/19, ďalej len napadnutý rozsudok, EU:T:2021:242), ktorým uvedený súd zamietol jeho žalobu, ktorou sa domáhal zrušenia po prvé oznámenia z 8. júla 2019 vydaného Európskym parlamentom (ďalej len „sporné rozhodnutie“), ktoré sa týkalo úpravy výšky dôchodku, na ktorý mal odvolateľ nárok po tom, čo 1. januára 2019 nadobudlo účinnosť rozhodnutie Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (Úrad predsedníctva poslaneckej snemovne, Taliansko) č. 14/2018 z 12. júla 2018 (ďalej len „rozhodnutie č. 14/2018“), po druhé oznámenia z 11. apríla 2019 vydaného vedúcim oddelenia pre odmeny a sociálne nároky poslancov Generálneho riaditeľstva (GR) Parlamentu pre financie (ďalej len „vedúci oddelenia“), týkajúceho sa uplatňovania dôchodku, ktorý poberal po tom, čo 1. januára 2019 nadobudlo účinnosť rozhodnutie č. 14/2018, a po tretie stanoviska právnej služby Parlamentu SJ‑0836/18 z 11. januára 2019 (ďalej len „stanovisko právnej služby“).
Právny rámec
Právo Únie
PÚVPP
2
Článok 1 prílohy III k Pravidlám o úhrade výdavkov a príspevkov poslancov Európskeho parlamentu v znení účinnom do 14. júla 2009 (ďalej len „PÚVPP“) stanovoval:
„1.   Všetci poslanci Parlamentu majú nárok na starobný dôchodok.
2.   Až do prijatia systému Spoločenstva pre dôchodky poslancov a v prípade, že zo systému národného sociálneho poistenia nevyplýva nárok na dôchodok, alebo v prípade, že výška dôchodku a/alebo podmienky dôchodkového poistenia nezodpovedajú dôchodkovému systému, ktorý platí pre poslancov národných parlamentov členských štátov, za ktoré boli títo zvolení do Parlamentu, majú poslanci nárok na dočasný starobný dôchodok, ktorý [im] bude na vlastnú žiadosť vyplácaný z rozpočtu Európskej únie, oddiel – Parlament.“
3
Článok 2 prílohy III k PÚVPP stanovoval:
„1.   Výška a podmienky vyplácania dočasného starobného dôchodku sú rovnaké ako podmienky, ktoré platia pre poslanca dolnej komory parlamentu členského štátu, za ktorý bol poslanec zvolený.
2.   Každý poslanec, na ktorého sa vzťahuje článok 1 ods. 2, sa pristúpením k tomuto režimu zaväzuje, že bude odvádzať do rozpočtu Európskej únie poistné vo výške poistného poslanca dolnej komory parlamentu členského štátu, za ktorý bol zvolený[, v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi – neoficiálny preklad].“
4
Podľa článku 3 ods. 1 a 2 prílohy III k PÚVPP:
„1.   Žiadosť o zaradenie do systému dočasného dôchodkového poistenia podáva dotknutý poslanec do dvanástich mesiacov od začiatku svojho mandátu.
Poslanec, ktorý podá žiadosť po uplynutí uvedenej lehoty, bude zaradený do systému dočasného dôchodkového poistenia od prvého dňa mesiaca, v ktorom bola žiadosť prijatá.
2.   Žiadosť o vyplácanie dôchodku sa musí podať do šiestich mesiacov od vzniku nároku na dôchodok.
Nárok na dôchodok na základe žiadosti podanej po uplynutí uvedenej lehoty začína prvým dňom mesiaca, v ktorom bola žiadosť prijatá.“
Štatút poslancov
5
Článok 25 ods. 1 a 2 rozhodnutia Európskeho parlamentu 2005/684/ES, Euratom z 28. septembra 2005, ktorým sa prijíma štatút poslancov Európskeho parlamentu (Ú. v. EÚ L 262, 2005, s. 1, ďalej len „štatút poslancov“), ktoré nadobudlo účinnosť 14. júla 2009, znie takto:
„1.   Poslanci, ktor[í] boli poslancami pred nadobudnutím účinnosti tohto štatútu a boli znovuzvolení, si môžu v súvislosti s platom, platom, ktorý sa vypláca po zániku mandátu, a dôchodkami zvoliť platný vnútroštátny systém na celé obdobie trvania ich mandátu.
2.   Tieto platby sa uskutočňujú z rozpočtu členského štátu.“
6
Článok 28 ods. 1 štatútu poslancov stanovuje:
„Nárok na dôchodok, ktorý získal poslanec podľa vnútroštátnej právnej úpravy ku dňu začiatku uplatňovania tohto štatútu, zostáva zachovaný v plnej výške.“
Vykonávacie pravidlá
7
Odôvodnenie 7 rozhodnutia predsedníctva Európskeho parlamentu 2009/C 159/01 z 19. mája a 9. júla 2008, ktorým sa uplatňujú vykonávacie pravidlá k štatútu poslancov Európskeho parlamentu (Ú. v. EÚ C 159, 2009, s. 1), zmeneného rozhodnutím predsedníctva Európskeho parlamentu 2010/C 340/06 z 13. decembra 2010 (Ú. v. EÚ C 340, 2010, s. 6) (ďalej len „vykonávacie pravidlá“), stanovuje:
„… treba v prechodných ustanoveniach zabezpečiť, aby osoby, ktorým sa poskytujú určité služby na základe PÚVPP, mohli tieto služby využívať aj ďalej po zrušení týchto pravidiel v súlade so zásadou oprávnenej [legitímnej – neoficiálny preklad] dôvery. Taktiež treba zabezpečiť dodržiavanie práv na dôchodok, ktoré sa získali na základe PÚVPP pred nadobudnutím účinnosti [štatútu poslancov].“
8
Článok 49 ods. 1 vykonávacích pravidiel stanovuje:
„Poslanci, ktorí vykonávali svoj mandát aspoň celý jeden rok, majú po ukončení mandátu doživotný nárok na starobný dôchodok, ktorý možno vyplácať od prvého dňa mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom poslanci dosiahnu vek 63 rokov.
Bývalí poslanci alebo ich právni zástupcovia predkladajú s výnimkou prípadov zásahu vyššej moci svoje žiadosti o platbu starobného dôchodku do šiestich mesiacov od vzniku nároku. Po uplynutí tejto lehoty je dátumom nadobudnutia účinnosti poberania starobného dôchodku prvý deň mesiaca, v ktorom bola žiadosť prijatá.“
9
Vykonávacie pravidlá podľa svojho článku 73 nadobudli účinnosť v rovnaký deň ako štatút poslancov, teda 14. júla 2009.
10
Článok 74 vykonávacích pravidiel uvádza, že pokiaľ prechodné ustanovenia uvedené v ich hlave IV, okrem iného článok 75 týchto pravidiel, nestanovujú inak, PÚVPP strácajú účinnosť v deň nadobudnutia účinnosti štatútu poslancov.
11
Podľa článku 75 vykonávacích pravidiel:
„1.   Pozostalostný dôchodok, invalidný dôchodok, doplnkový invalidný dôchodok pre nezaopatrené deti a starobný dôchodok, ktoré sa poskytujú v súlade s prílohami I, II a III k [PÚVPP], sa naďalej vyplácajú podľa týchto príloh osobám, ktoré poberali tieto príspevky pred nadobudnutím účinnosti štatútu.
Ak bývalý poslanec poberajúci invalidný dôchodok zomrie po 14. júli 2009, vypláca sa jeho manželke/manželovi, stálemu druhovi/družke alebo nezaopatreným deťom pozostalostný dôchodok podľa podmienok uvedených v prílohe I PÚVPP.
2.   Nárok na starobný dôchodok, ktorý vznikol pred nadobudnutím účinnosti štatútu podľa vyššie uvedenej prílohy III, je naďalej platný. Osoby, ktoré získali nárok v tomto dôchodkovom systéme, poberajú dôchodok vypočítaný na základe ich nároku získaného podľa vyššie uvedenej prílohy III, pokiaľ spĺňajú príslušné podmienky stanovené právnymi predpismi daného členského štátu a pokiaľ podali žiadosť podľa článku 3 ods. 2 vyššie uvedenej prílohy III.“
Talianske právo
12
Podľa článku 1 ods. 1 až 3 rozhodnutia č. 14/2018:
„1.   Od 1. januára 2019 sa výška priamo vyplácaných a pozostalostných doživotných prídavkov a výška časti priamo vyplácaného alebo pozostalostného doživotného prídavku v rámci dávok dôchodkového zabezpečenia pro rata, na ktoré vznikol nárok na základe právnej úpravy účinnej k 31. decembru 2011, vypočíta podľa nových pravidiel stanovených v tomto rozhodnutí.
2.   Nový výpočet uvedený v predchádzajúcom odseku sa vykoná vynásobením výšky individuálneho príspevku konverzným koeficientom vzťahujúcim sa na vek poslanca ku dňu, keď poslanec získal nárok na doživotný prídavok, alebo pro rata dávku dôchodkového zabezpečenia.
3.   Uplatnia sa konverzné koeficienty uvedené v tabuľke 1 pripojenej k tomuto rozhodnutiu.“
Okolnosti predchádzajúce sporu
13
Okolnosti predchádzajúce sporu sú uvedené v bodoch 13 až 23 napadnutého rozsudku. Na účely tohto rozsudku ich možno zhrnúť takto.
14
Odvolateľ E. Falqui je bývalý člen Parlamentu, zvolený v Taliansku. Poberá starobný dôchodok.
15
Doplnením komentára k výplatnej páske dôchodku za január 2019 Parlament upozornil odvolateľa, že výška jeho starobného dôchodku sa môže upraviť na základe výkonu rozhodnutia č. 14/2018 a že tento nový výpočet by prípadne mohol viesť k vymáhaniu neoprávnene vyplatených súm.
16
Od 1. januára 2019 Parlament uplatnením tohto rozhodnutia podľa článku 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP pristúpil k zníženiu starobného dôchodku odvolateľa.
17
Nedatovaným oznámením vedúceho oddelenia, pripojeným k dôchodkovej výplatnej páske odvolateľa za február 2019, ho Parlament upozornil, že stanoviskom právnej služby bolo potvrdené automatické uplatnenie rozhodnutia č. 14/2018 na jeho situáciu. Ďalej uviedol, že hneď ako Parlament dostane potrebné informácie od Camera dei deputati (Poslanecká snemovňa, Taliansko), oznámi odvolateľovi novú výšku jeho starobného dôchodku a pristúpi k vymáhaniu prípadného rozdielu, a to počas nasledujúcich dvanástich mesiacov. Nakoniec informoval odvolateľa, že konečná výška jeho dôchodku bude stanovená formálnym aktom, proti ktorému bude možné podať sťažnosť alebo žalobu o neplatnosť.
18
Oznámením z 11. apríla 2019 vedúci oddelenia v prvom rade informoval odvolateľa, že ako uviedol vo svojom oznámení pripojenom k dôchodkovej výplatnej páske odvolateľa za február 2019, výška jeho starobného dôchodku bude na základe článku 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP upravená v súlade so znížením obdobných dôchodkov vyplácaných v Taliansku bývalým národným poslancom poslaneckou snemovňou v súlade s rozhodnutím č. 14/2018. V druhom rade mala byť výška starobného dôchodku odvolateľa upravená od apríla 2019 so spätnou účinnosťou k 1. januáru 2019 na základe návrhu stanovenia novej výšky dôchodku, odoslaného v prílohe k tomuto oznámeniu. V treťom rade bola oznámením z 11. apríla 2019 odvolateľovi poskytnutá lehota 30 dní, plynúca od jeho doručenia, na predloženie pripomienok. V prípade nepredloženia týchto pripomienok sa účinky tohto oznámenia považujú za konečné a zahŕňajú najmä vrátenie neoprávnene vyplatených súm za mesiace január až marec 2019.
19
E‑mailom z 23. mája 2019 odvolateľ zaslal svoje pripomienky Parlamentu.
20
Dňa 10. júna 2019 podal odvolateľ na Všeobecný súd žalobu o neplatnosť oznámenia z 11. apríla 2019, ktorá bola zapísaná do registra pod číslom T‑347/19. Táto žaloba bola zamietnutá uznesením z 3. júla 2020, Falqui a Poggiolini/Parlament (T‑347/19 a T‑348/19, EU:T:2020:303), ako zjavne neprípustná. Navrhovateľ proti tomuto uzneseniu nepodal odvolanie.
21
V spornom rozhodnutí vedúci oddelenia uviedol, že pripomienky predložené odvolateľom neobsahovali skutočnosti, ktoré by odôvodňovali zmenu stanoviska Parlamentu vyjadreného v návrhu rozhodnutia. V dôsledku toho výška starobného dôchodku a plán vymáhania neoprávnených platieb, ktorý z neho vyplýval, tak ako boli prepočítané a oznámené v prílohe k návrhu rozhodnutia, sa ku dňu oznámenia sporného rozhodnutia stali konečnými.
22
Odvolateľovi najskôr nebolo oznámené sporné rozhodnutie, keďže toto rozhodnutie bolo vrátené talianskou poštou na belgickú poštu. Odvolateľ sa o spornom rozhodnutí dozvedel až 29. augusta 2019, keď Parlament podal svoju námietku neprípustnosti vznesenú proti žalobe podanej vo veci T‑347/19. Po podaní uvedenej námietky neprípustnosti však Parlament následne vhodným spôsobom pristúpil k druhému oznámeniu sporného rozhodnutia.
Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
23
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 11. októbra 2019 podal odvolateľ žalobu o neplatnosť sporného rozhodnutia, oznámenia z 11. apríla 2019 a stanoviska právnej služby.
24
Na podporu svojho návrhu na zrušenie uviedol odvolateľ tri žalobné dôvody. Prvý žalobný dôvod bol založený na porušení vykonávacích pravidiel. Druhý žalobný dôvod bol založený na tom, že vzhľadom na údajnú nezákonnosť rozhodnutia č. 14/2018 z hľadiska talianskeho práva mal Parlament odmietnuť uplatniť toto rozhodnutie na situáciu odvolateľa. Tretí žalobný dôvod bol založený na porušení zásad prednosti, právnej istoty, ochrany legitímnej dôvery a proporcionality.
25
Napadnutým rozsudkom Všeobecný súd zamietol všetky tieto tri žalobné dôvody a v dôsledku toho zamietol žalobu.
Konanie a návrhy účastníkov konania na Súdnom dvore
26
Odvolateľ navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok,
–
zrušil stanovisko právnej služby a návrh rozhodnutia, ako aj sporné rozhodnutie a
–
uložil Parlamentu povinnosť nahradiť trovy konania v oboch stupňoch.
27
Parlament navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie a
–
uložil odvolateľovi povinnosť nahradiť trovy konania vrátane trov prvostupňového konania.
28
E. Falqui predložil 12. januára 2022 kancelárii Súdneho dvora kópiu rozsudku č. 4/2021 Consiglio di giurisdizione della Camera dei deputati (Súdna rada Poslaneckej snemovne, Taliansko) z 23. decembra 2021 (ďalej len „rozsudok č. 4/2021“), ktorým bolo zrušené rozhodnutie č. 14/2018. Tento dokument nebol v tomto štádiu založený do spisu.
29
Dňa 9. marca 2022 odvolatelia vo veci Santini a i./Parlament (C‑198/21 P) podali do kancelárie Súdneho dvora ten istý rozsudok.
30
V prejednávanej veci, ako aj vo veciach Coppo Gavazzi a i./Parlament (C‑725/20 P) a Santini a i./Parlament (C‑198/21 P) kancelária 16. marca 2022 zaslala účastníkom konania v týchto veciach opatrenie na zabezpečenie priebehu konania, o ktorom rozhodli sudca spravodajca a generálna advokátka na základe článku 62 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, podľa ktorého boli vyzvaní, aby predložili všetky dokumenty, ktoré by mohli mať vplyv na predmet veci, ktorá sa ich týka, a najmä rozsudok č. 4/2021.
31
Dňa 23. marca 2022 odvolateľ predložil niekoľko dokumentov vrátane rozsudku č. 4/2021. Dňa 29. marca 2022 aj Parlament predložil niekoľko dokumentov vrátane rozsudku č. 4/2021 a dokumentu s názvom „Nové pravidlá výpočtu dôchodkov prijaté talianskou poslaneckou snemovňou“. Táto inštitúcia tiež informovala Súdny dvor, že hneď po doručení dodatočných objasnení, o ktoré požiadala poslaneckú snemovňu v súvislosti s konkrétnym uplatnením týchto pravidiel, pristúpi k novému výpočtu starobného dôchodku odvolateľa a pošle mu nový návrh rozhodnutia týkajúceho sa určenia jeho dôchodkových nárokov, ku ktorému bude mať možnosť predložiť pripomienky pred prijatím konečného rozhodnutia.
32
Dňa 21. septembra 2022 Parlament prijal konečné rozhodnutie, ktorým sa stanovuje nová výška starobného dôchodku odvolateľa spolu s dlžnými nedoplatkami (ďalej len „nové rozhodnutie Parlamentu“).
33
Rozhodnutím z 25. októbra 2022 predseda Súdneho dvora vyzval účastníkov konania, aby spresnili, či sa na jednej strane domnievajú, že nové rozhodnutie Parlamentu nahradilo sporné rozhodnutie ex tunc, a na druhej strane, či po prijatí tohto nového rozhodnutia nie je odvolanie bezpredmetné.
34
Dňa 29. novembra 2022 Parlament spresnil, že sa domnieva, že nové rozhodnutie Parlamentu nahradilo sporné rozhodnutie s účinkami ex tunc, ale že odvolanie nie je bezpredmetné. Podľa neho je totiž v záujme účastníkov konania a riadneho výkonu spravodlivosti, aby Súdny dvor rozhodol o dôvodnosti odvolania s cieľom objasniť otázku, či napadnutý rozsudok vychádza z nesprávneho právneho posúdenia a či Parlament môže na základe článku 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP prepočítať dôchodok odvolateľa v prípade zmeny príslušnej vnútroštátnej právnej úpravy.
35
Listom podaným 29. novembra 2022 odvolateľ uviedol, že má naďalej záujem na tom, aby Súdny dvor rozhodol o výklade článku 75 ods. 2 vykonávacích pravidiel. Novým rozhodnutím Parlamentu totiž táto inštitúcia podľa neho naďalej automaticky odkazuje na vnútroštátne pravidlá s cieľom zmeniť spôsob výpočtu výšky starobného dôchodku, vyplácaného na základe PÚVPP, čo má za následok, že dotknutý bývalý európsky poslanec je v tejto súvislosti vystavený riziku meniacich sa rozhodnutí vnútroštátneho politického orgánu.
O odvolaní
36
Odvolateľ na podporu svojho odvolania, ktorým sa v podstate snaží spochybniť, že Všeobecný súd potvrdil dôvodnosť výkladu článku 75 vykonávacích pravidiel v spojení s článkom 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP (ďalej len „interné pravidlá Parlamentu“), uvádza päť odvolacích dôvodov. Prvý odvolací dôvod sa v podstate skladá z troch častí. Prvá je založená na nesprávnom výklade článku 1 ods. 2 a článku 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP, ako aj článku 75 vykonávacích pravidiel, druhá na porušení článku 28 štatútu poslancov a tretia na nesprávnom posúdení účinkov rozhodnutia č. 14/2018. Druhý odvolací dôvod, ktorý sa skladá z dvoch častí, je založený na porušení zásad ochrany legitímnej dôvery a proporcionality. Svojím tretím odvolacím dôvodom odvolateľ tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne rozhodol, že Parlament môže automaticky uplatniť vnútroštátny dôchodkový systém na svojich bývalých poslancov bez toho, aby táto inštitúcia overila zákonnosť tohto vnútroštátneho systému. Štvrtý odvolací dôvod je založený na tom, že Všeobecný súd mal vychádzať z nesprávneho posúdenia, keď nezohľadnil účinky súdneho rozhodnutia vydaného po prijatí rozhodnutia č. 14/2018. Piaty odvolací dôvod, ktorý sa skladá z troch častí, je založený na nesprávnom právnom posúdení, z ktorého mal vychádzať Všeobecný súd po prvé tým, že nesprávne zamietol druhý a tretí žalobný dôvod ako neprípustné, po druhé tým, že vyhlásil, že v prípade úspechu žaloby nemá právomoc rozhodnúť o vrátení neoprávnene zrazených súm, a po tretie tým, že uložil odvolateľovi povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania Parlamentu.
Úvodné pripomienky o pretrvávaní záujmu odvolateľa na konaní
37
Z bodu 32 tohto rozsudku vyplýva, že cieľom nového rozhodnutia Parlamentu, prijatého v priebehu konania pred Súdnym dvorom, je stanoviť novú výšku starobného dôchodku vyplácaného odvolateľovi, spolu s dlžnými nedoplatkami.
38
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora musí predmet sporu, rovnako ako záujem na konaní, pretrvávať až do vyhlásenia rozhodnutia súdu, inak musí byť konanie zastavené, čo predpokladá, že výsledok konania môže priniesť prospech účastníkovi konania, ktorý podal odvolanie (rozsudok zo 4. septembra 2018, ClientEarth/Komisia, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, bod 43 a citovaná judikatúra).
39
Záujem na konaní odvolateľa však nemusí nevyhnutne zaniknúť z dôvodu, že akt napadnutý odvolateľom prestal vyvolávať účinky v priebehu konania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. mája 2013, Abdulrahim/Rada a Komisia, C‑239/12 P, EU:C:2013:331, bod 62).
40
Odvolateľ si môže za určitých okolností zachovať záujem domáhať sa zrušenia aktu, ktorý bol v priebehu konania zrušený, s cieľom dosiahnuť, aby autor napadnutého aktu v budúcnosti urobil náležité zmeny a zabránil tak nebezpečenstvu, že sa bude opakovať protiprávny stav, ktorý napadnutý akt údajne obsahuje (rozsudok zo 6. septembra 2018, Bank Mellat/Rada, C‑430/16 P, EU:C:2018:668, bod 64 a citovaná judikatúra).
41
V prejednávanej veci z odpovede Parlamentu z 29. novembra 2022, zhrnutej v bode 34 tohto rozsudku, jednoznačne vyplýva, že táto inštitúcia chce aj v budúcnosti prepočítavať dôchodky bývalých európskych poslancov v prípade zmeny vnútroštátnej právnej úpravy uvedenej v článku 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP (ďalej len „dynamický systém“).
42
Hoci Parlament nahradil sporné rozhodnutie novým rozhodnutím, nič to nemení na tom, že toto rozhodnutie je založené na výklade interných pravidiel Parlamentu, podľa ktorého je Parlament povinný uplatňovať dynamický systém na bývalých európskych poslancov poberajúcich starobný dôchodok, na ktoré sa tak ako na odvolateľa vzťahuje pôsobnosť prílohy III k PÚVPP (ďalej len „dotknutí bývalí európski poslanci“).
43
Odvolateľ pritom v rámci tohto odvolania spochybňuje práve tento výklad. Z toho vyplýva, že napriek tomu, že sporné rozhodnutie bolo nahradené ex tunc, odvolateľ si zachováva záujem na dosiahnutí konštatovania, že Všeobecný súd vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, keď potvrdil dôvodnosť tohto výkladu, keďže Parlament ho môže uplatniť pri budúcom prijímaní rozhodnutí podobných spornému rozhodnutiu alebo novému rozhodnutiu Parlamentu, v dôsledku čoho existuje nielen riziko opakovania údajnej nezákonnosti v zmysle judikatúry uvedenej v bode 40 tohto rozsudku, ale aj riziko, že v prípade žaloby o neplatnosť podanej proti takýmto podobným rozhodnutiam bude Všeobecný súd znovu vychádzať z údajne nesprávneho právneho posúdenia, ktoré ho viedlo k potvrdeniu dôvodnosti uvedeného výkladu.
44
Z toho vyplýva, že treba konštatovať, že odvolateľ si zachováva záujem na konaní pred Súdnym dvorom v rozsahu, v akom toto odvolanie smeruje proti odôvodneniu napadnutého rozsudku, ktoré je nevyhnutným podkladom posúdenia Všeobecného súdu, podľa ktorého z interných pravidiel Parlamentu vyplýva, že Parlament bol povinný uplatniť na odvolateľa dynamický systém.
O prvom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
45
Prvý odvolací dôvod sa v podstate skladá z troch častí.
46
V prvej časti odvolateľ tvrdí, že na rozdiel od toho, čo uviedol Všeobecný súd v bode 49 napadnutého rozsudku, štatút poslancov zrušil PÚVPP a stanovil, že v budúcnosti sa už nebudú uplatňovať.
47
Podľa neho totiž v súlade s článkom 1 ods. 2 prílohy III k PÚVPP má systém starobných dôchodkov zavedený týmito pravidlami len dočasnú povahu. Vykonávacie pravidlá však podľa neho spresňujú, že na účely ochrany legitímnych očakávaní dotknutých bývalých európskych poslancov nároky na starobný dôchodok, ktoré už boli priznané alebo v každom prípade už boli nadobudnuté na základe noriem obsiahnutých v pravidlách PÚVPP, zostávajú nezmenené.
48
Z odôvodnenia 7 vykonávacích pravidiel, ako aj z ich článku 75 v spojení so zásadou ochrany legitímnej dôvery podľa neho vyplýva, že dávky poskytované alebo získané na základe PÚVPP počas obdobia ich účinnosti sú na rozdiel od toho, čo Všeobecný súd uviedol v bode 57 napadnutého rozsudku, nedotknuteľné. Odkaz na vnútroštátne právo, uvedený v prílohe III k PÚVPP, by sa teda mal chápať ako odkaz na vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá bola uplatniteľná v okamihu nadobudnutia dôchodkového nároku.
49
Na rozdiel od toho, čo podľa neho uviedol Všeobecný súd, skutočnosť, že PÚVPP spresňujú, že dôchodkový systém zavedený týmito pravidlami je zavedený „dočasne“ a „až do prijatia systému Spoločenstva pre dôchodky [všetkých] poslancov [Európskeho parlamentu]“, nemožno vykladať v tom zmysle, že tento systém musí zostať zachovaný po nadobudnutí účinnosti štatútu poslancov. Použitie prítomného času oznamovacieho spôsobu podľa neho vyjadruje len súčasný charakter pravidla v čase jeho zavedenia a až do jeho zrušenia.
50
Článok 75 vykonávacích pravidiel podľa neho nestanovuje, že už priznané dôchodky alebo už nadobudnuté dôchodkové nároky sa budú v budúcnosti naďalej riadiť pravidlom, podľa ktorého výška dôchodku dotknutých bývalých európskych poslancov musí vždy korelovať s dôchodkom, ktorý poberajú národní poslanci, ale že dôchodky, ktoré už boli priznané v minulosti na základe tohto pravidla, „sa naďalej vyplácajú“ a že už nadobudnutý dôchodkový nárok je „naďalej platný“.
51
Ak by dávky priznané alebo nadobudnuté na základe PÚVPP neboli nedotknuteľné na základe vykonávacích pravidiel, tieto vykonávacie pravidlá by boli v rozpore so svojím cieľom ochrany legitímnej dôvery, keďže dotknutí bývalí európski poslanci by boli vystavení zmenám pravidiel výpočtu výšky svojich starobných dôchodkov z dôvodu nových vnútroštátnych pravidiel v tejto oblasti, zatiaľ čo európski poslanci, ktorí vykonávajú svoj mandát od volebného obdobia 2009 – 2014, by mali nárok na starobný dôchodok, ktorého výška by bola istá a nedotknuteľná.
52
V druhej časti svojho prvého odvolacieho dôvodu odvolateľ vytýka Všeobecnému súdu, že v bode 62 napadnutého rozsudku rozhodol, že jeho výklad interných pravidiel Parlamentu uvedených v bode 57 tohto rozsudku, podľa ktorého je táto inštitúcia povinná vždy uplatniť rovnaké pravidlá týkajúce sa úrovne a podmienok starobných dôchodkov dotknutých bývalých európskych poslancov, ako sú pravidlá stanovené právom členského štátu, v ktorom boli zvolení, nie je v rozpore s článkom 28 štatútu poslancov z dôvodu, že toto ustanovenie sa uplatňuje len na dôchodkové nároky, ktoré poslanci nadobudli podľa vnútroštátnych systémov, zatiaľ čo dôchodkové nároky odvolateľa boli nadobudnuté na základe ustanovení prílohy III k PÚVPP.
53
Z článku 1 ods. 2 a článku 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP pritom podľa neho vyplýva, že cieľom sledovaným týmito pravidlami bolo zabrániť akémukoľvek rozdielnemu zaobchádzaniu medzi na jednej strane európskymi poslancami zvolenými v členských štátoch, ktoré na svoje vlastné náklady zaručujú dôchodok rovnaký, ako je dôchodok národných poslancov, a na druhej strane európskymi poslancami zvolenými v členských štátoch, ktorí rovnako ako Talianska republika nestanovovali v ich prospech rovnaké dôchodky, ako sú dôchodky poslancov národného parlamentu.
54
Preto aj keby sa bolo treba domnievať, podobne ako Všeobecný súd, že článok 28 štatútu poslancov odkazuje len na európskych poslancov, ktorí získali nárok na dôchodok „podľa vnútroštátnej právnej úpravy“, cieľ spočívajúci v tom, aby sa obidve kategórie európskych poslancov, uvedené v predchádzajúcom bode, dostali na rovnakú úroveň, podľa nich bráni tomu, aby dočasná úprava týkajúca sa bývalých poslancov, ktorí v okamihu nadobudnutia účinnosti štatútu poslancov už poberali starobný dôchodok, mohla byť v podstate odlišná podľa toho, či je tento dôchodok priznaný členským štátom alebo Parlamentom, v súlade s prílohou III k PÚVPP.
55
V tretej časti prvého odvolacieho dôvodu odvolateľ vytýka Všeobecnému súdu, že sa domnieval, že rozhodnutie č. 14/2018 malo vplyv len na výšku starobných dôchodkov bývalých poslancov talianskeho parlamentu, hoci malo vplyv aj na ich nárok na dôchodok ako taký, a to retroaktívne.
56
Toto rozhodnutie totiž podľa neho stanovilo nahradenie už nadobudnutých a vyplatených dôchodkových nárokov na základe talianskeho systému pred rokom 2012, ktorý stanovoval, že z príspevkového systému sa priznávala dávka so zmiešanou povahou dôchodku a poistenia. Z toho podľa neho vyplýva, že uplatnením rozhodnutia č. 14/2018 na situáciu dotknutých bývalých európskych poslancov Parlament nezmenil len výšku ich starobného dôchodku, ale aj ich nadobudnuté dôchodkové nároky tým, že retroaktívne zrušil tieto nároky a nahradil ich inými, ktorých charakter a podmienky priznania sú odlišné.
Posúdenie Súdnym dvorom
– Úvodné poznámky
57
V prvej časti svojho prvého odvolacieho dôvodu odvolateľ tvrdí, že štatút poslancov zrušil a spôsobil neuplatniteľnosť PÚVPP do budúcnosti, takže výška dávok poskytnutých alebo nadobudnutých podľa PÚVPP počas doby ich účinnosti sa stala nedotknuteľnou.
58
Touto výhradou odvolateľ v podstate spochybňuje dôvodnosť výkladu interných pravidiel Parlamentu, podľa ktorého je Parlament povinný uplatňovať dynamický systém na dotknutých bývalých európskych poslancov.
59
To isté platí, pokiaľ ide o druhú časť, keďže výklad článku 28 štatútu poslancov Všeobecným súdom v bode 62 napadnutého rozsudku, podľa ktorého sa toto ustanovenie uplatňuje len na dôchodkové nároky, ktoré poslanci nadobudli podľa vnútroštátnej právnej úpravy, predstavuje jeden z dôvodov, pre ktoré Všeobecný súd rozhodol, že článok 75 ods. 2 prvá veta vykonávacích pravidiel nemožno vykladať v tom zmysle, že dotknutým bývalým poslancom zaručuje nárok na starobný dôchodok v pevnej a nemennej výške.
60
V tretej časti tohto odvolacieho dôvodu odvolateľ tvrdí, že rozhodnutie č. 14/2018 malo vplyv na jeho nárok na dôchodok. Touto časťou teda odvolateľ nespochybňuje dôvodnosť výkladu interných pravidiel Parlamentu, podľa ktorého je Parlament povinný uplatňovať dynamický systém na dotknutých bývalých európskych poslancov.
61
Z toho vyplýva, že je potrebné preskúmať len prvú a druhú časť prvého odvolacieho dôvodu.
– O veci samej
62
Odvolateľ v podstate vytýka Všeobecnému súdu, že v bode 67 napadnutého rozsudku rozhodol, že Parlament mohol platne vychádzať zo svojich interných pravidiel na účely uplatnenia dynamického systému na dotknutých bývalých európskych poslancov.
63
Najskôr treba uviesť, že podľa článku 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP „výška a podmienky vyplácania dočasného starobného dôchodku sú rovnaké ako podmienky, ktoré platia pre poslanca dolnej komory parlamentu členského štátu, za ktorý bol poslanec zvolený“.
64
Ako Všeobecný súd v podstate uviedol v bode 54 napadnutého rozsudku, zo slovného spojenia „výška a podmienky vyplácania dočasného starobného dôchodku sú rovnaké“ vyplýva, že Parlament je povinný uplatniť na dotknutých bývalých európskych poslancov pravidlá výpočtu dôchodkov tak, ako sa uplatňujú na poslancov parlamentu členského štátu, v ktorom boli títo bývalí európski poslanci zvolení. Inými slovami, táto inštitúcia je povinná uplatniť na dotknutých bývalých európskych poslancov dynamický systém.
65
Tento výklad článku 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP je v súlade s cieľom, ktorý sleduje toto ustanovenie, ako vyplýva z článku 1 ods. 2 tejto prílohy.
66
Toto posledné uvedené ustanovenie totiž spresňuje, že dôchodok uvedený v článku 2 ods. 1 uvedenej prílohy môžu poberať jedine bývalí európski poslanci, vo vzťahu ku ktorým dôchodkový systém členského štátu, v ktorom boli zvolení, nestanovuje dôchodok, alebo ak výška a/alebo spôsob výpočtu dôchodku, na ktorý majú nárok, nie sú zhodné s tými, ktoré sa uplatňujú na poslancov národného parlamentu.
67
Cieľom článku 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP je teda hlavne umožniť bývalým európskym poslancom nachádzajúcim sa v situácii uvedenej v článku 1 ods. 2 tejto prílohy, aby sa s nimi zaobchádzalo rovnako ako s európskymi poslancami, ktorých vnútroštátny dôchodkový systém stanovoval nárok na dôchodok, ktorého výška a/alebo spôsoby výpočtu boli zhodné s tými, ktoré sa uplatňujú na poslancov ich národného parlamentu.
68
Výklad tohto ustanovenia v tom zmysle, že ukladá Parlamentu povinnosť uplatňovať na dotknutých bývalých európskych poslancov dynamický systém, má teda za následok to, že títo bývalí poslanci rovnako ako títo ostatní bývalí európski poslanci, podliehajú zmenám pravidiel výpočtu výšky dôchodkov poslancov svojho národného parlamentu.
69
Tento systém vychádzajúci z prílohy III k PÚVPP bol v súlade s článkom 75 vykonávacích pravidiel zachovaný po nadobudnutí účinnosti štatútu poslancov, pokiaľ ide najmä o starobné dôchodky bývalých európskych poslancov.
70
Je pravda, že článok 74 vykonávacích pravidiel stanovuje, že PÚVPP strácajú účinnosť dňom nadobudnutia účinnosti štatútu poslancov. Ako však toto ustanovenie výslovne uvádza, toto skončenie uplatňovania PÚVPP uplynutím času podlieha výhrade prechodných ustanovení uvedených v hlave IV týchto opatrení. Medzi tieto prechodné ustanovenia patrí článok 75 uvedených pravidiel.
71
Podľa článku 75 ods. 1 vykonávacích pravidiel, ktorý sa uplatňuje, ako Všeobecný súd konštatoval v bode 51 napadnutého rozsudku, na odvolateľa, starobné dôchodky priznané podľa prílohy III k PÚVPP sa naďalej vyplácajú na základe tejto prílohy osobám, ktoré poberali tieto dávky pred nadobudnutím účinnosti štatútu poslancov.
72
Ako Všeobecný súd správne uviedol v bode 56 napadnutého rozsudku, zo znenia tohto ustanovenia a presnejšie z kogentnej povahy formulácie „sa naďalej vyplácajú podľa [prílohy III k PÚVPP]“, ako aj z použitia prítomného času oznamovacieho spôsobu v tejto formulácii treba vyvodiť, že dynamický systém sa naďalej uplatňuje na dotknutých bývalých európskych poslancov aj po nadobudnutí účinnosti štatútu poslancov.
73
Všeobecný súd teda na rozdiel od toho, čo tvrdí odvolateľ v rámci tejto prvej časti, vôbec nevychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 49 napadnutého rozsudku konštatoval, že ustanovenia prílohy III k PÚVPP neboli zrušené v dôsledku nadobudnutia účinnosti štatútu poslancov.
74
Výklad článku 75 ods. 1 vykonávacích pravidiel, podľa ktorého dynamický systém zostáva uplatniteľný na dotknutých bývalých európskych poslancov aj po nadobudnutí účinnosti štatútu poslancov, nie je na rozdiel od toho, čo tvrdí odvolateľ, vyvrátený ani odsekom 2 tohto ustanovenia, ani odôvodnením 7 vykonávacích pravidiel, ani článkom 28 štatútu poslancov.
75
Pokiaľ ide v prvom rade o článok 75 ods. 2 prvú vetu vykonávacích pravidiel, tento článok stanovuje, že „nárok na starobný dôchodok, ktorý vznikol pred nadobudnutím účinnosti štatútu [poslancov] podľa vyššie uvedenej prílohy III [k PÚVPP] je naďalej platný“.
76
Na rozdiel od toho, čo tvrdí odvolateľ, však z tohto ustanovenia nemožno vyvodiť žiadnu záruku, pokiaľ ide o vyplácanie starobného dôchodku vypočítaného na základe pravidiel výpočtu vnútroštátnych dôchodkov uplatňujúcich sa v deň nadobudnutia účinnosti štatútu poslancov.
77
V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že štatút poslancov a vykonávacie pravidlá zaviedli dva po sebe nasledujúce dôchodkové systémy, ktoré zahŕňajú dva druhy dôchodkových nárokov, a to na jednej strane nároky na starobný dôchodok nadobudnuté do 14. júla 2009, keď nadobudol účinnosť uvedený štatút, na základe interných pravidiel Parlamentu, a na druhej strane nároky na starobný dôchodok nadobudnuté po tomto dátume na základe článku 49 vykonávacích pravidiel.
78
V tejto súvislosti sa článok 75 ods. 1 vykonávacích pravidiel uplatňuje, ako Všeobecný súd konštatoval v bode 50 napadnutého rozsudku, na dotknutých bývalých európskych poslancov, vrátane odvolateľa, ktorí platili do rozpočtu Únie príspevky podľa článku 2 ods. 2 prílohy III k PÚVPP a začali poberať dôchodok podľa tejto prílohy pred nadobudnutím účinnosti štatútu poslancov, zatiaľ čo článok 75 ods. 2 vykonávacích pravidiel sa uplatňuje na bývalých európskych poslancov, ktorí ku dňu nadobudnutia účinnosti štatútu poslancov ešte nezačali poberať starobný dôchodok, hoci tiež platili takéto príspevky.
79
V súlade s druhou vetou článku 75 ods. 2 vykonávacích pravidiel totiž „osoby, ktoré získali nárok [na základe prílohy III k PÚVPP], poberajú dôchodok vypočítaný na základe ich nároku získaného podľa [tejto prílohy], pokiaľ spĺňajú príslušné podmienky stanovené právnymi predpismi daného členského štátu a pokiaľ podali žiadosť podľa článku 3 ods. 2 vyššie uvedenej prílohy III“.
80
Keďže článok 75 ods. 2 druhá veta vykonávacích pravidiel stanovuje podmienky, ktoré musia bývalí európski poslanci splniť na to, aby mohli poberať dôchodok vypočítaný na základe svojich nárokov nadobudnutých na základe prílohy III k PÚVPP, toto ustanovenie sa nemá uplatňovať na bývalých európskych poslancov, ktorí začali poberať dôchodok na základe tejto prílohy pred nadobudnutím účinnosti štatútu poslancov, ako je odvolateľ.
81
Okrem toho vzhľadom na to, že druhá veta článku 75 ods. 2 vykonávacích pravidiel stanovuje, že dotknutí bývalí európski poslanci poberajú starobný dôchodok podľa prílohy III k PÚVPP na základe nárokov nadobudnutých podľa týchto pravidiel, pojem „nárok na starobný dôchodok, ktorý vznikol“, v zmysle tohto článku 75 ods. 2 treba chápať tak, že sa týka dôchodkových nárokov vyplývajúcich z príspevkov zaplatených každým dotknutým bývalým európskym poslancom, ktoré predstavujú základ pre výpočet starobného dôchodku, ktorý sa im vypláca na základe článku 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP. Tento pojem preto nemožno chápať v tom zmysle, že by odkazoval na údajné právo dostávať starobný dôchodok v pevnej a nemennej výške vypočítanej na základe vnútroštátnych predpisov účinných v čase nadobudnutia účinnosti štatútu poslancov alebo v čase pristúpenia k systému zavedenému týmto ustanovením.
82
Pokiaľ ide ďalej o odôvodnenie 7 vykonávacích pravidiel, na jednej strane uvádza, že „osoby, ktorým sa poskytujú určité služby na základe PÚVPP, [musia mať možnosť] tieto služby využívať aj ďalej po zrušení týchto pravidiel v súlade so zásadou [ochrany] oprávnenej [legitímnej – neoficiálny preklad] dôvery“, a na druhej strane, že „treba zabezpečiť dodržiavanie práv na dôchodok, ktoré sa získali na základe PÚVPP pred nadobudnutím účinnosti štatútu“.
83
Z tohto odôvodnenia vyplýva, že spresňuje, že dávky priznané podľa tejto právnej úpravy sa naďalej vyplácajú, pričom z toho nemožno vyvodiť, že by sa táto právna úprava prestala uplatňovať po uvedenom dátume.
84
Pojem „práv[a] na dôchodok, ktoré sa získali“, má v tomto odôvodnení rovnaký obsah, ako je ten, ktorý mu priznáva článok 75 ods. 2 vykonávacích pravidiel, ako je spresnený v bode 81 tohto rozsudku.
85
Záruka stanovená v článku 75 vykonávacích pravidiel, podľa ktorej dotknutí bývalí európski poslanci, ktorí platili príspevky v rámci dôchodkového systému zavedeného PÚVPP, naďalej požívajú výhody tohto systému a právo na to, aby výška ich starobného dôchodku bola určená v súlade s dynamickým systémom, prispieva k dosiahnutiu cieľa ochrany legitímnej dôvery.
86
Práve v tomto kontexte preskúmania interných pravidiel Parlamentu mohol Všeobecný súd v bode 57 napadnutého rozsudku bez toho, aby vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, konštatovať, že interné pravidlá Parlamentu výslovne vyžadujú, aby Parlament vždy uplatňoval rovnaké pravidlá týkajúce sa výšky a podmienok dôchodkov, ako sú pravidlá stanovené právom dotknutého členského štátu.
87
Pokiaľ ide napokon o článok 28 štatútu poslancov, treba konštatovať, že Všeobecný súd v bode 62 napadnutého rozsudku vôbec nevychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že toto ustanovenie sa uplatňuje len na dôchodkové nároky, ktoré bývalí európski poslanci nenadobudli na základe prílohy III k PÚVPP, ale na základe vnútroštátnych dôchodkových systémov, ako to vyplýva zo samotného znenia tohto ustanovenia. Na rozdiel od toho, čo tvrdí odvolateľ, toto posledné uvedené ustanovenie ako také nemá vplyv na výklad článku 75 ods. 1 vykonávacích pravidiel.
88
Okrem toho skutočnosť, že práva nadobudnuté podľa vnútroštátnych dôchodkových systémov zostávajú podľa článku 28 štatútu poslancov zachované ku dňu uplatnenia tohto štatútu, na rozdiel od toho, čo tvrdí odvolateľ, nezavádza rozdielne zaobchádzanie v neprospech dotknutých bývalých európskych poslancov, ktorých výška starobného dôchodku môže byť zmenená v rámci dynamického systému. Z článku 28 štatútu poslancov totiž vyplýva len to, že prijatie tohto štatútu nemá vplyv na dôchodkové nároky nadobudnuté bývalými európskymi poslancami na základe vnútroštátnych dôchodkových systémov, a nie, že členským štátom sa zakazuje zmeniť pravidlá výpočtu starobných dôchodkov vyplácaných na základe týchto systémov.
89
Tak zo znenia, ako aj z kontextu a účelu interných pravidiel Parlamentu teda vyplýva, že Všeobecný súd v bode 67 napadnutého rozsudku mohol bez toho, aby vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, rozhodnúť, že Parlament smel platne vychádzať zo svojich interných pravidiel pri uplatňovaní dynamického systému na dotknutých bývalých európskych poslancov.
90
Prvý odvolací dôvod sa preto musí zamietnuť ako čiastočne nedôvodný a čiastočne neúčinný.
O druhom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
91
Druhý odvolací dôvod sa v podstate skladá z dvoch častí.
92
V prvej časti odvolateľ tvrdí, že z dôvodov, ktoré uviedol v rámci prvého odvolacieho dôvodu, Všeobecný súd v bodoch 94 až 98 napadnutého rozsudku nesprávne rozhodol, že Parlament neporušil zásadu ochrany legitímnej dôvery z dôvodu, že odvolateľovi neposkytol žiadne iné uistenie okrem tých, ktoré sú uvedené v článku 75 vykonávacích pravidiel a článku 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP.
93
V druhej časti odvolateľ tvrdí, že Všeobecný súd v bodoch 100 až 110 napadnutého rozsudku porušil zásadu proporcionality.
94
Po prvé v bode 110 napadnutého rozsudku mal Všeobecný súd nesprávne overiť, či sporné rozhodnutie bolo v súlade s touto zásadou nie z hľadiska zásady ochrany legitímnej dôvery, ako vyplýva z vykonávacích pravidiel, ale z hľadiska cieľa Talianskej republiky spočívajúceho v znížení verejných výdavkov z dôvodu vážnej hospodárskej krízy. Podľa odvolateľa vzhľadom na to, že jeho dôchodok zaťažuje rozpočet Únie, a nie rozpočet tohto členského štátu, na takýto cieľ sa nemožno odvolávať na účely zníženia jeho dôchodku.
95
Po druhé mal Všeobecný súd nesprávne rozhodnúť, že proporcionálny charakter sporného rozhodnutia je zaručený z dôvodu, že rozhodnutie č. 14/2018 obsahuje „určitý počet ustanovení zaručujúcich jeho proporcionalitu, a najmä článok 1 ods. 6 a 7 tohto [posledného uvedeného] rozhodnutia“. Rozhodnutie súdnej rady poslaneckej snemovne podľa neho zrušilo článok 1 ods. 7 rozhodnutia č. 14/2018 z dôvodu, že toto ustanovenie nepostačovalo na kompenzáciu neprimeraných zásahov, ktoré toto rozhodnutie obsahovalo.
96
Po tretie odvolateľ tvrdí, že je jasné, že zníženie jeho starobného dôchodku má neprimeraný a excesívny charakter, keďže sporné rozhodnutie znížilo tento dôchodok z 3108,58 eura na 1644 eur.
97
Parlament tvrdí, že druhý odvolací dôvod musí byť zamietnutý ako nedôvodný.
Posúdenie Súdnym dvorom
– Úvodné poznámky
98
V prvej časti svojho druhého žalobného dôvodu odvolateľ v podstate tvrdí, že uplatnenie nových pravidiel výpočtu výšky jeho starobného dôchodku nie je v súlade so zásadou ochrany legitímnej dôvery, keďže cieľom interných pravidiel Parlamentu je zabezpečiť nemennosť pravidiel výpočtu dôchodkov dotknutých bývalých európskych poslancov.
99
Touto výhradou teda odvolateľ v podstate spochybňuje dôvodnosť výkladu interných pravidiel Parlamentu, podľa ktorého je táto inštitúcia povinná uplatňovať na dotknutých bývalých európskych poslancov dynamický systém.
100
V druhej časti tohto odvolacieho dôvodu odvolateľ spochybňuje možnosť zohľadniť pri preskúmaní zákonnosti sporného rozhodnutia ciele rozhodnutia č. 14/2018 a záruky, ktoré podľa neho toto rozhodnutie obsahuje, pokiaľ ide o proporcionálny charakter zníženia starobného dôchodku.
101
Táto výhrada sa týka dôvodnosti výkladu interných pravidiel Parlamentu Všeobecným súdom v tom zmysle, že tieto pravidlá musia viesť k úprave dôchodkov bývalých európskych poslancov pri zohľadnení cieľov vnútroštátnych dôchodkových systémov, ako aj záruk poskytovaných týmito systémami.
102
Z toho vyplýva, že je potrebné preskúmať dôvodnosť druhého odvolacieho dôvodu.
– O veci samej
103
Treba pripomenúť, že podľa všeobecnej zásady výkladu sa má akt Únie vykladať, pokiaľ je to možné, spôsobom, ktorý nespochybní jeho platnosť, a v súlade s celým primárnym právom a najmä s ustanoveniami Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“). Ak je teda text sekundárneho práva Únie možné vykladať viac ako jedným spôsobom, treba dať prednosť tomu výkladu, podľa ktorého je ustanovenie v súlade s primárnym právom, pred výkladom, ktorý vedie k zisteniu, že ustanovenie je s primárnym právom nezlučiteľné (rozsudok z 21. júna 2022, Ligue des droits humains, C‑817/19, EU:C:2022:491, bod 86 a citovaná judikatúra).
104
Preto je potrebné preskúmať, či výklad interných pravidiel Parlamentu, podľa ktorého je povinný uplatňovať na dotknutých bývalých európskych poslancov dynamický systém a ktorý viedol k prijatiu sporného rozhodnutia, je v súlade so zásadou ochrany legitímnej dôvery.
105
Podľa judikatúry Súdneho dvora sa nikto nemôže účinne dovolávať porušenia tejto zásady, pokiaľ neexistujú presné uistenia, ktoré mu mal poskytnúť správny orgán. Možnosť dovolávať sa zásady ochrany legitímnej dôvery má každý, u koho inštitúcia vytvorila odôvodnené očakávania. Uisteniami, ktoré sú v tejto súvislosti schopné vyvolať takéto očakávania, sú bez ohľadu na formu, v ktorej boli oznámené, presné, nepodmienené a zhodujúce sa informácie pochádzajúce z oprávnených a spoľahlivých zdrojov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. januára 2019, Deza/ECHA, C‑419/17 P, EU:C:2019:52, body 69 a 70, ako aj citovanú judikatúru).
106
Naopak, ak je pozorná a obozretná osoba schopná predvídať prijatie opatrenia Únie spôsobilého poškodiť jej záujmy, nemôže sa v prípade prijatia tohto opatrenia dovolávať zásady ochrany legitímnej dôvery (pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. januára 2019, Deza/ECHA, C‑419/17 P, EU:C:2019:52, bod 71 a citovanú judikatúru).
107
V tejto súvislosti treba na jednej strane uviesť, že z bodov 63 až 89 tohto rozsudku vyplýva, že interné pravidlá Parlamentu zaručujú dotknutým bývalým európskym poslancom iba poberanie dôchodku, ktorého výška a podmienky sú rovnaké ako výška a podmienky dôchodku, ktorý poberajú poslanci parlamentu členského štátu, v ktorom boli zvolení.
108
Na druhej strane Všeobecný súd v bode 96 napadnutého rozsudku konštatoval, že odvolateľ nepreukázal ani netvrdil, že by mu Parlament poskytol záruky iné než tie, ktoré sú obsiahnuté v týchto ustanoveniach.
109
Skutočnosť, že odvolateľ vstúpil do dôchodkového systému zavedeného článkom 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP, mu napriek tomu nedáva nárok poberať starobný dôchodok vo výške, ktorá je v okamihu jeho vstupu do tohto systému predvídateľná, pevná a nemenná. Ako totiž Všeobecný súd správne rozhodol v bode 97 napadnutého rozsudku, jediným presným a nepodmieneným uistením, ktoré mu mohol Parlament poskytnúť, bolo to, že na základe svojich interných pravidiel dostane starobný dôchodok, ktorého výška a podmienky budú rovnaké ako tie, ktoré sa uplatňujú na poslancov parlamentu členského štátu, v ktorom bol zvolený, v súlade s dynamickým systémom.
110
Z toho vyplýva, že výklad interných pravidiel Parlamentu, podľa ktorého je povinný uplatňovať na dotknutých bývalých európskych poslancov dynamický systém, je v súlade so zásadou ochrany legitímnej dôvery.
111
Prvú časť druhého odvolacieho dôvodu preto treba zamietnuť ako nedôvodnú.
112
Pokiaľ ide o druhú časť tohto odvolacieho dôvodu, treba uviesť, že vzhľadom na to, že výklad interných pravidiel Parlamentu, podľa ktorého je povinný uplatňovať na dotknutých bývalých európskych poslancov dynamický systém, môže viesť k zníženiu ich dôchodkov, ktoré môže vplyv na kvalitu života dotknutej osoby, tento výklad môže viesť k obmedzeniu práva vlastniť majetok, zakotveného v článku 17 Charty (pozri analogicky rozsudok ESĽP, 1. septembra 2015, Da Silva Carvalho Rico v. Portugalsko, CE:ECHR:2015:0901DEC001334114, bod 33).
113
Právo vlastniť majetok však nie je absolútne a jeho výkon teda môže podliehať obmedzeniam, ale za predpokladu, že tieto obmedzenia sú okrem iného odôvodnené cieľmi všeobecného záujmu sledovanými Úniou (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. júna 2017, Florescu a i., C‑258/14, EU:C:2017:448, bod 51, ako aj citovanú judikatúru).
114
Podľa článku 52 ods. 1 Charty je totiž akékoľvek obmedzenie práva vlastniť majetok, zakotveného v jej článku 17, v súlade s týmto posledným uvedeným ustanovením vtedy, ak je ustanovené zákonom, rešpektuje podstatu práva vlastniť majetok a v súlade so zásadou proporcionality je nevyhnutné a skutočne zodpovedá cieľom všeobecného záujmu, ktoré sú uznané Úniou, alebo potrebe ochrany práv a slobôd iných.
115
Treba uviesť, že uplatnenie dynamického systému na bývalých európskych poslancov, nachádzajúcich sa v situácii uvedenej v článku 1 ods. 2 prílohy III k PÚVPP, sleduje cieľ všeobecného záujmu uznaný Úniou, keďže ako vyplýva z bodu 53 tohto rozsudku, jeho cieľom je zaobchádzať rovnako na jednej strane s európskymi poslancami, u ktorých dôchodkový systém v členskom štáte, v ktorom boli zvolení, nestanovoval dôchodok alebo v ktorom výška a/alebo spôsob výpočtu dôchodku neboli zhodné s tými, ktoré sa uplatňujú na poslancov národného parlamentu, a na druhej strane európskymi poslancami, ktorých vnútroštátny dôchodkový systém stanovoval takú výšku a/alebo spôsob výpočtu dôchodku, ktoré sú zhodné s tými, ktoré sa uplatňujú na poslancov národného parlamentu.
116
Naproti tomu ciele sledované rozhodnutím č. 14/2018, ktoré sa uplatňuje na dotknutých bývalých európskych poslancov na základe dynamického systému, sú čisto vnútroštátnej povahy. Ako také teda nie sú spôsobilé odôvodniť zníženie dôchodkov, keďže sa vyplácajú v rámci dôchodkového systému zavedeného nie na základe vnútroštátneho práva, ale na základe práva Únie a vyplácajú sa z rozpočtu Únie.
117
Všeobecný súd preto rovnako nesprávne v bodoch 102 až 108 napadnutého rozsudku zohľadnil ciele sledované týmto vnútroštátnym rozhodnutím v súvislosti s preskúmaním, či zásah do práva odvolateľa vlastniť majetok, vyplývajúci zo sporného rozhodnutia, bol odôvodnený.
118
Napriek tomu treba pripomenúť, že ak odôvodnenie rozsudku Všeobecného súdu vykazuje porušenie práva Únie, ale jeho výrok sa napriek tomu javí ako dôvodný z iných právnych dôvodov, takéto porušenie nemá za následok zrušenie tohto rozsudku, ale je potrebné pristúpiť k nahradeniu odôvodnenia a zamietnuť odvolanie (rozsudok zo 14. decembra 2023, Komisia/Amazon.com a i., C‑457/21 P, EU:C:2023:985, bod 51, ako aj citovaná judikatúra).
119
Treba preto overiť, či sa zamietnutie výhrady založenej na porušení práva vlastniť majetok, zakotveného v článku 17 Charty, javí ako dôvodné z iných právnych dôvodov, než sú dôvody poznačené nesprávnym posúdením uvedeným v bode 117 tohto rozsudku.
120
V tejto súvislosti treba uviesť, že uplatnenie dynamického systému na dotknutých bývalých európskych poslancov skutočne zodpovedá tomuto cieľu rovnosti zaobchádzania, konštatovanému v bode 115 tohto rozsudku, keďže má za následok, že obidve kategórie európskych poslancov uvedené v tomto bode vždy podliehajú vnútroštátnym pravidlám výpočtu starobných dôchodkov poslancov dotknutého členského štátu.
121
Toto uplatnenie bolo okrem toho nevyhnutné na dosiahnutie uvedeného cieľa, keďže jedine zosúladenie výšky a/alebo spôsobov výpočtu dôchodku, ako je dôchodok uvedený v článku 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP v spojení s článkom 1 ods. 2 tejto prílohy, mohlo viesť k rovnosti zaobchádzania medzi uvedenými kategóriami európskych poslancov.
122
Je teda zrejmé, že napriek nesprávnemu právnemu posúdeniu uvedenému v bode 117 tohto rozsudku je zamietnutie výhrady založenej na porušení práva vlastniť majetok, zakotveného v článku 17 Charty, dôvodné, keďže predmetné obmedzenie práva vlastniť majetok spĺňa všetky podmienky uvedené v článku 52 ods. 1 Charty.
123
Z uvedeného vyplýva, že druhý odvolací dôvod je nedôvodný.
O treťom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
124
Svojím tretím odvolacím dôvodom odvolateľ vytýka Všeobecnému súdu, že v bode 43 napadnutého rozsudku uviedol, že posúdenie zákonnosti rozhodnutia č. 14/2018 nepatrí do právomoci súdu Únie. Podľa odvolateľa vzhľadom na to, že interné pravidlá Parlamentu odkazujú na vnútroštátne systémy, Parlament nemôže takýto systém uplatňovať bez predchádzajúceho overenia jeho zákonnosti.
125
Jedine takéto overenie zákonnosti vnútroštátneho systému na úrovni Únie podľa neho zaručuje dodržanie práva na účinný prostriedok nápravy, keďže odvolateľ vo svojom postavení bývalého európskeho poslanca, ktorý nebol nikdy členom talianskej poslaneckej snemovne, nemá v Taliansku možnosť napadnúť túto zákonnosť, lebo vnútroštátny systém sa na neho formálne neuplatňuje.
126
Okrem toho z určitého počtu publikácií pochádzajúcich od vnútroštátnych expertov podľa neho vyplýva, že posledná reforma dôchodkov členov talianskeho parlamentu viedla k systému bez akéhokoľvek poistno‑matematického základu, ktorý narúša ich legitímne očakávania a stabilitu výšky ich starobného dôchodku v rozpore so zásadou ochrany legitímnej dôvery.
127
Parlament tvrdí, že tretí odvolací dôvod treba zamietnuť ako sčasti neprípustný a sčasti nedôvodný.
Posúdenie Súdnym dvorom
– Úvodné poznámky
128
Svojím tretím odvolacím dôvodom odvolateľ tvrdí, že interné pravidlá Parlamentu nemožno vykladať v tom zmysle, že Parlament môže automaticky uplatniť na svojich bývalých poslancov vnútroštátny dôchodkový systém bez toho, aby táto inštitúcia overila zákonnosť tohto vnútroštátneho systému.
129
Tento odvolací dôvod sa teda týka výkladu interných pravidiel Parlamentu a v dôsledku toho musí byť preskúmaný z vecného hľadiska.
– O veci samej
130
Ako vyplýva z preskúmania prvého odvolacieho dôvodu v tomto odvolacom konaní, Všeobecný súd mohol v bodoch 54 a 57 napadnutého rozsudku oprávnene rozhodnúť, že Parlament bol povinný uplatniť na odvolateľa rovnaké pravidlá týkajúce sa výšky a podmienok dôchodkov, ako sú pravidlá stanovené talianskym právom.
131
Všeobecný súd tiež v tých istých bodoch správne uviedol, že Parlament sa môže zbaviť tejto povinnosti za predpokladu, že takéto uplatnenie by viedlo k porušeniu normy vyššej právnej sily práva Únie, akou je všeobecná zásada tohto práva alebo ustanovenie Charty.
132
Parlament je totiž povinný ubezpečiť sa, že uplatnenie jeho vnútorných pravidiel, ktoré spočívajú v prispôsobení dôchodkov jeho bývalých poslancov vývoju vnútroštátnych systémov, nie je v rozpore so všeobecnými zásadami práva Únie alebo s Chartou. Táto inštitúcia sa preto musí zdržať vykonania takejto úpravy, ak sa ukáže, že je nezlučiteľná s právom Únie.
133
Hoci z vyššie uvedeného vyplýva, že Parlament nemohol automaticky bez toho, aby zohľadnil všeobecné zásady práva Únie a Charty, uplatniť na svojich bývalých poslancov rozhodnutie č. 14/2018, napriek tomu z toho nevyplýva, že tejto inštitúcii prislúchalo preskúmať zákonnosť tohto rozhodnutia.
134
V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 73 napadnutého rozsudku správne konštatoval, že preskúmanie zákonnosti tohto rozhodnutia talianskeho práva je vyhradené príslušným talianskym orgánom. Povinnosť Parlamentu uvedená v predchádzajúcom bode nespočíva v tom, aby sa zaoberal zákonnosťou vnútroštátnych dôchodkových systémov, ale v tom, aby zaručil zlučiteľnosť uplatnenia svojich vlastných interných pravidiel, spočívajúcich v úprave dôchodkov bývalých európskych poslancov na základe takéhoto vnútroštátneho systému, s právom Únie.
135
Z toho vyplýva, že tretí odvolací dôvod je nedôvodný.
O štvrtom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
136
Štvrtým odvolacím dôvodom odvolateľ tvrdí, že v nadväznosti na rozhodnutie súdnej rady poslaneckej snemovne, uvedené v bode 95 tohto rozsudku, bývalý poslanec národného parlamentu môže okrem iného požiadať o prehodnotenie výšky svojho starobného dôchodku v osobitných, ale dosť nepresne uvedených situáciách, a to v prípade invalidity dotknutej osoby, keď musí brať lieky nevyhnutné na svoje prežitie, v prípade chýbajúcich iných značných finančných prostriedkov, alebo ak sa mu podarí preukázať, že prehodnotenie výšky jeho starobného dôchodku na základe rozhodnutia č. 14/2018 viedlo k vážnemu zhoršeniu jeho životných podmienok. Takýto systém, ktorý predpokladá vykonanie vyšetrovania osobnej situácie dotknutej osoby, nemožno uplatniť na úrovni Únie, čo Všeobecný súd podľa neho nezohľadnil.
137
Parlament tvrdí, že štvrtý odvolací dôvod je neprípustný.
Posúdenie Súdnym dvorom
138
Na podporu svojho štvrtého odvolacieho dôvodu odvolateľ uvádza výhradu, ktorá sa týka len sporného rozhodnutia a nemá vplyv na dôvodnosť výkladu interných pravidiel Parlamentu, podľa ktorého je táto inštitúcia povinná uplatniť na dotknutých bývalých európskych poslancov dynamický režim.
139
Štvrtý odvolací dôvod preto nie je potrebné preskúmať.
O piatom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
140
Piaty odvolací dôvod sa delí na tri časti.
141
V prvej časti odvolateľ tvrdí, že na rozdiel od toho, ako rozhodol Všeobecný súd v bodoch 112 až 119 napadnutého rozsudku, návrh rozhodnutia a stanovisko právnej služby musia byť zrušené, pretože ide o napadnuteľné akty, ktoré mu spôsobujú ujmu.
142
V druhej časti odvolateľ tvrdí, že na rozdiel od toho, ako Všeobecný súd rozhodol v bodoch 120 až 122 napadnutého rozsudku, vrátenie neoprávnene zrazených súm v prípade úspechu žaloby nemožno považovať za rovnocenné príkazu inštitúciám Únie, na ktorý Všeobecný súd nemá právomoc.
143
Treťou časťou tohto odvolacieho dôvodu odvolateľ spochybňuje rozhodnutie Všeobecného súdu týkajúce sa trov konania.
Posúdenie Súdnym dvorom
144
Žiadnou časťou piateho odvolacieho dôvodu, vzneseného odvolateľom, sa odvolateľ nesnaží ani nepriamo spochybniť dôvodnosť výkladu interných pravidiel Parlamentu, podľa ktorého je táto inštitúcia povinná uplatňovať na dotknutých bývalých európskych poslancov dynamický systém.
145
Piaty odvolací dôvod preto nie je potrebné preskúmať.
146
Keďže všetky odvolacie dôvody uvádzané odvolateľom na podporu jeho odvolania boli zamietnuté, treba zamietnuť toto odvolanie ako celok.
O trovách
147
Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora ak odvolanie nie je dôvodné, Súdny dvor rozhodne aj o trovách konania. Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku, ktorý sa uplatňuje na konanie o odvolaní na základe jeho článku 184 ods. 1, účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
148
Keďže odvolateľ nemal úspech vo svojich dôvodoch a Parlament navrhol uložiť mu povinnosť nahradiť trovy konania, je opodstatnené uložiť mu povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Parlamentu.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
1.
Odvolanie sa zamieta.
2.
Pán Enrico Falqui znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskemu parlamentu.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: taliančina.