62023CJ0701
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (šiesta komora)
z 3. apríla 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Zásada ne bis in idem – Dohovor, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda – Článok 54 – Charta základných práv Európskej únie – Článok 50 – Rozhodnutie o predbežnom zastavení konania vydané v členskom štáte vo vzťahu k zosnulým fyzickým osobám, ktoré predtým zamestnávala právnická osoba – Trestné stíhanie začaté proti tejto právnickej osobe v inom členskom štáte – Neprípustnosť“
Vo veci C‑701/23,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Tribunal judiciaire de Paris (Súd v Paríži, Francúzsko) zo 4. júla 2023 a doručený Súdnemu dvoru 14. novembra 2023, ktorý súvisí s trestným konaním proti
Swiftair SA,
za účasti:
Syndicat ALTER,
Association AH5017‑Ensemble a i.,
SÚDNY DVOR (šiesta komora),
v zložení: predseda šiestej komory A. Kumin, podpredseda Súdneho dvora T. von Danwitz (spravodajca), a sudca S. Gervasoni,
generálny advokát: D. Spielmann,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
Swiftair SA, v zastúpení: R. Lindon a P. Spinosi, avocats,
–
Syndicat ALTER, v zastúpení: A. Lyon‑Caen, avocat,
–
Association AH5017‑Ensemble, v zastúpení: E. Piwnica, avocat,
–
francúzska vláda, v zastúpení: R. Bénard, B. Dourthe a B. Fodda, splnomocnení zástupcovia,
–
španielska vláda, v zastúpení: A. Gavela Llopis, splnomocnená zástupkyňa,
–
Európska komisia, v zastúpení: F. Blanc a I. Zaloguin, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 54 Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda zo 14. júna 1985 uzatvorená medzi vládami štátov hospodárskej únie Beneluxu, Nemeckej spolkovej republiky a Francúzskej republiky o postupnom zrušení kontrol na ich spoločných hraniciach (Ú. v. ES L 239, 2000, s. 19; Mim. vyd. 19/002, s. 9), podpísaného v Schengene (Luxembursko) 19. júna 1990, ktorý nadobudol platnosť 26. marca 1995 (ďalej len „DVSD“), v spojení s článkom 50 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
2
Tento návrh bol podaný v rámci trestného konania proti spoločnosti Swiftair SA, obvinenej z trestných činov neúmyselného usmrtenia, ku ktorým došlo 24. júla 2014 v Mali.
Právny rámec
Právo Únie
3
V odôvodneniach DVSD sa uvádza:
„Berúc za základ Schengenskú dohodu zo 14. júna 1985 o postupnom zrušení kontrol na spoločných hraniciach,
s rozhodnutím vyriešiť nejasné časti zmluvy o zrušení kontroly osôb, pohybe osôb a uľahčení dopravy a prepravy tovarov na spoločných hraniciach,
keďže v Zmluve o založení Európskych spoločenstiev doplnenej Jednotným Európskym aktom sa uvádza, že vnútorný trh pozostáva z oblasti bez vnútorných hraníc
…“
4
Článok 54 DVSD stanovuje:
„Osoba právoplatne odsúdená [alebo oslobodená spod obžaloby – neoficiálny preklad] jednou zo zmluvných strán nesmie byť pre ten istý čin stíhaná inou zmluvnou stranou, a to za predpokladu, že v prípade odsúdenia bol trest už odpykaný alebo sa práve odpykáva alebo podľa práva štátu, v ktorom bol rozsudok vynesený, už nemôže byť vykonaný.“
Španielske právo
5
Článok 637 Ley de Enjuiciamiento Criminal (Trestný poriadok) znie:
„Definitívne zastavenie trestného stíhania:
1° ak neexistujú závažné indície, že bol spáchaný skutok, ktorý viedol k trestnému stíhaniu;
2° ak skutok nevykazuje znaky skutkovej podstaty trestného činu;
3° ak z konania vyplýva, že obvinení sú vyňatí z trestnej zodpovednosti ako páchatelia, spolupáchatelia alebo pomocníci.“
6
Článok 641 Trestného poriadku stanovuje:
„Predbežné zastavenie konania:
1° ak sa zdá, že spáchanie trestného činu, ktorý viedol k trestnému stíhaniu, nie je riadne preukázané;
2° ak z vyšetrovania vyplýva, že trestný čin bol skutočne spáchaný, ale neexistujú dostatočné dôvody na obžalovanie konkrétnej osoby alebo osôb ako páchateľov, spolupáchateľov alebo pomocníkov.“
Francúzske právo
7
V článku 113‑9 code pénale (Trestný zákon) sa uvádza:
„V prípadoch uvedených v článkoch 113‑6 a 113‑7 nemožno viesť trestné stíhanie proti osobe, ktorá preukáže, že bola právoplatne odsúdená alebo oslobodená spod obžaloby v zahraničí za rovnaké skutky, a že v prípade odsúdenia bol trest odpykaný alebo premlčaný.“
8
Článok 692 code de procédure pénale (Trestný poriadok) stanovuje:
„V prípadoch uvedených v predchádzajúcej kapitole nemožno viesť trestné stíhanie proti osobe, ktorá preukáže, že bola právoplatne odsúdená alebo oslobodená spod obžaloby v zahraničí za rovnaké skutky, a že v prípade odsúdenia bol trest odpykaný alebo premlčaný.“
Konanie vo veci samej a prejudiciálne otázky
9
Dňa 24. júla 2014 bolo lietadlo, ktoré patrí spoločnosti Swiftair a je zaregistrované v Španielsku, prenajaté na let z Ouagadougou (Burkina Faso) do Alžíru (Alžírsko). Toto lietadlo sa zrútilo v púštnej oblasti nachádzajúcej sa na severe Mali. Pri tejto nehode zahynuli všetci jeho cestujúci vrátane 54 francúzskych štátnych príslušníkov.
10
V nadväznosti na uvedenú leteckú nehodu začal Juzgado Central de Instrucción no 6 (Ústredný vyšetrovací súd č. 6, Španielsko) vyšetrovanie uznesením z 24. júla 2014. Následne tento súd uznesením z 23. septembra 2014 po tom, čo vylúčil hypotézu teroristického útoku, dospel k záveru, že je potrebné vykonať vyšetrovanie s cieľom zistiť, či k daným skutkom mohlo dôjsť z dôvodu nedostatku skúseností alebo obozretnosti fyzických osôb, ktoré boli pilotmi uvedeného lietadla.
11
Zároveň bol vo Francúzsku podaný podnet na Gendarmerie des transports aériens (Útvar žandárskej polície pre oblasť leteckej dopravy, Francúzsko), aby prešetrila dané skutkové okolnosti. Na základe obžaloby z 29. júla 2014 sa začalo aj prípravné konanie v rámci súdneho konania z dôvodu neúmyselných usmrtení.
12
V rokoch 2014 až 2016 španielske a francúzske súdne orgány spolupracovali, a to predovšetkým prostredníctvom vzájomných žiadostí o medzinárodnú pomoc v trestných veciach. Komunikácia medzi týmito orgánmi však neumožnila vopred vyriešiť otázku existencie prípadného rozporu medzi rozhodnutiami prijatými na základe vyšetrovaní súbežne vedených uvedenými orgánmi.
13
Dňa 18. júla 2016 španielsky vyšetrujúci sudca vydal rozhodnutie o predbežnom zastavení konania podľa článku 641 španielskeho Trestného poriadku z dôvodu, že „pokiaľ ide o ľudský a profesionálny aspekt posádky“, ako aj stav lietadla, nenašiel „žiadny dôkaz o tom, že by došlo k nezrovnalostiam zo strany spoločnosti [Swiftair], ktoré by mohli súvisieť s leteckou nehodou…“. Osobitne v zmysle tohto rozhodnutia nebolo zistené „žiadne porušenie objektívnej povinnosti ostražitosti a náležitej starostlivosti, ktorá sa vyžaduje od pilotov lietadla“.
14
Vo Francúzsku boli technické vyšetrovania zverené kolégiu troch expertov, v ktorého záverečnej správe predloženej 23. decembra 2016 bol uvedený záver, že existovali faktory, ktoré prispeli k tejto nehode, ako napríklad sezónny výkon práce pilotov, ktorý údajne prispel k zníženiu úrovne výkonu ich povinností, pokiaľ ide o riešenie neobvyklých situácií, a nedostatočný rozsah, ako aj neúplný obsah ich výcvikov na zemi a na letovom simulátore, ktoré údajne prispeli najmä k tomu, že nedošlo k vhodnej reakcii na dotknutú situáciu.
15
Dňa 29. júna 2017 francúzsky vyšetrujúci sudca vzniesol na Swiftair obvinenie z neúmyselných usmrtení, a to z dôvodu, že posádke nezabezpečila „dostatočné školenie“, a vzhľadom na to neúmyselne spôsobila smrť všetkých osôb na palube, medzi ktorými boli obete francúzskej štátnej príslušnosti. Swiftair podaním z 24. novembra 2017 navrhla zrušenie uznesenia o vznesení obvinenia z dôvodu, že sa na ňu má vzťahovať rozhodnutie o zastavení konania vydané v Španielsku, keďže toto rozhodnutie je právoplatné a musí byť rešpektované vo Francúzsku na základe článku 54 DVSD a zásady ne bis in idem zakotvenej v tomto článku 54. Dňa 16. novembra 2018 vyšetrovací senát rozhodol, že tento návrh je neprípustný.
16
Uznesením z 18. mája 2021 francúzsky vyšetrujúci sudca nariadil postúpenie veci spoločnosti Swiftair na Tribunal judiciaire de Paris (Súd v Paríži, Francúzsko), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, pričom odmietol tvrdenia týkajúce sa porušenia zásady ne bis in idem, ktoré uvádzala táto spoločnosť, a to z dôvodu, že toto rozhodnutie o zastavení konania nemá právnu silu rozhodnutej veci a nie je právoplatné. Konkrétne uvedené rozhodnutie, ktorého ekvivalent vo francúzskom práve neexistuje, nemá za následok definitívne zastavenie trestného stíhania a nebráni ďalšiemu trestnému stíhaniu za tie isté skutky.
17
Vnútroštátny súd predovšetkým poznamenáva, že podľa uplatniteľnej španielskej právnej úpravy nemôže vzniknúť trestná zodpovednosť právnickej osoby, akou je aj Swiftair, a že z tohto dôvodu sa na túto spoločnosť v Španielsku formálne nevzťahoval žiadny úkon v rámci trestného stíhania či donucovacie opatrenie. Tento súd sa teda zamýšľa nad tým, či sa rozhodnutie o zastavení konania prijaté v Španielsku – za predpokladu, že môže byť právoplatné –, vzťahuje na účely uplatnenia článku 54 DVSD nielen na fyzické osoby, ktorých sa priamo týka, ale aj na nepriamo obvinenú právnickú osobu, a teda by sa táto právnická osoba mala považovať za „právoplatne odsúden[ú alebo oslobodenú spod obžaloby]“ v zmysle tohto článku 54.
18
Za týchto okolností Tribunal judiciaire de Paris (Súd v Paríži) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 54 DVSD v spojení s článkom 50 Charty vykladať v tom zmysle, že uznesenie o zastavení stíhania vydané po dôkladnom vyšetrení veci v zmluvnom štáte súdnym orgánom, proti ktorému možno podať opravný prostriedok a ktoré bráni pokračovaniu v konaní, pokiaľ sa neobjavia nové dôkazy, treba považovať za právoplatné rozhodnutie v zmysle tohto článku, aj keď pre zmluvný štát, v ktorom bolo toto uznesenie o zastavení stíhania vydané, nemá všetky účinky rozhodnutia s plnou právnou silou rozhodnutej veci?
2.
Má sa článok 54 DVSD v spojení s článkom 50 Charty vykladať v tom zmysle, že v prípade uznesenia o zastavení stíhania, ktoré je rovnocenné právoplatnému rozhodnutiu a môže priznať ochranu v zmysle zásady ne bis in idem upravenú v tomto ustanovení, treba pojem ‚osoba právoplatne odsúdená [alebo oslobodená spod obžaloby]‘ chápať v tom zmysle, že ide o každú osobu podozrivú počas vyšetrovania, ktorej konanie alebo opomenutie bolo predmetom vyšetrovania, aj keď táto osoba nebola počas fázy vyšetrovania formálne predmetom trestného stíhania alebo donucovacieho opatrenia?
3.
Má sa článok 54 DVSD v spojení s článkom 50 Charty vykladať v tom zmysle, že existuje zhoda medzi na jednej strane fyzickými osobami, ktoré konali pri výkone svojich funkcií v spoločnosti v prospech a na účet právnickej osoby, ktorú zastupujú, a na druhej strane samotnou právnickou osobou, v dôsledku ktorej je vylúčené stíhanie právnickej osoby v zmluvnom štáte, ak už jej právni zástupcovia boli ‚právoplatne odsúdení [alebo oslobodení spod obžaloby]‘ v zmysle práva Únie v inom zmluvnom štáte, hoci samotná právnická osoba nebola v tomto štáte nikdy osobne stíhaná?
4.
V prípade kladnej odpovede na predchádzajúcu otázku, má sa v takom prípade článok 54 DVSD v spojení s článkom 50 Charty vykladať v tom zmysle, že právnickej osobe sa musí priznať ochrana zásady ne bis in idem, aj keď v zmluvnom štáte, v ktorom bolo vydané právoplatné rozhodnutie, právnická osoba v každom prípade nepodliehala trestnému stíhaniu buď preto, že právnická osoba v tomto štáte nemá priamu trestnoprávnu zodpovednosť, alebo preto, že právnická osoba môže byť trestnoprávne zodpovedná len za trestné činy, ktorých znaky skutkových podstát nevykazujú skutky, ktoré sú predmetom stíhania?“
O prípustnosti
19
V súlade s ustálenou judikatúrou, v rámci konania zakotveného v článku 267 ZFEÚ prináleží iba vnútroštátnemu súdu, ktorý prejednáva spor a ktorý nesie zodpovednosť za súdne rozhodnutie, aby so zreteľom na osobitosti veci posúdil tak nevyhnutnosť podania návrhu na začatie prejudiciálneho konania na účely prijatia svojho rozsudku, ako aj relevantnosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru. Preto v prípade, že sa položené otázky týkajú výkladu práva Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť (rozsudok z 22. októbra 2024, Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, bod 36 a citovaná judikatúra).
20
Súdnemu dvoru však prináleží preskúmať podmienky, za akých sa vnútroštátny súd naň obrátil s cieľom preveriť svoju vlastnú právomoc alebo prípustnosť návrhu, ktorý mu bol predložený (rozsudok z 22. októbra 2024, Kolin Inaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, bod 37 a citovaná judikatúra).
21
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry môže Súdny dvor odmietnuť rozhodovať o prejudiciálnej otázke položenej zo strany vnútroštátneho súdu len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, ak ide o problém hypotetickej povahy, alebo ak Súdny dvor nedisponuje informáciami o skutkových a právnych okolnostiach potrebnými na užitočné zodpovedanie otázok, ktoré sú mu položené [rozsudok z 30. apríla 2024, M.N. (EncroChat), C‑670/22, EU:C:2024:372, bod 65 a citovaná judikatúra].
22
V tejto súvislosti platí, že požiadavky týkajúce sa obsahu návrhu na začatie prejudiciálneho konania sú výslovne uvedené v článku 94 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora a vnútroštátny súd ich v rámci spolupráce zavedenej článkom 267 ZFEÚ má poznať a je povinný ich starostlivo dodržiavať. Na základe týchto požiadaviek, ktoré sú pripomenuté v bode 15 odporúčaní Súdneho dvora Európskej únie pre vnútroštátne súdy pri podávaní návrhov na začatie prejudiciálnych konaní (Ú. v. EÚ C 380, 2019, s. 1), musí každý návrh na začatie prejudiciálneho konania obsahovať „stručné zhrnutie predmetu sporu vo vnútroštátnom konaní, ako aj relevantné skutočnosti, ktoré zistil vnútroštátny súd, alebo aspoň zhrnutie skutkového stavu, z ktorého prejudiciálne otázky vychádzajú“, „znenie vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré možno v danom prípade použiť, a prípadne príslušnú vnútroštátnu judikatúru“, a tiež „uvedenie dôvodov, pre ktoré sa vnútroštátny súd rozhodol položiť otázku o výklade alebo platnosti určitých ustanovení práva Únie, ako aj súvislosti, ktoré vnútroštátny súd vidí medzi týmito ustanoveniami a svojou právnou úpravou uplatniteľnou vo vnútroštátnom konaní“.
23
Pokiaľ ide o prejednávanú vec, treba pripomenúť, že podľa článku 54 DVSD osoba právoplatne odsúdená alebo oslobodená spod obžaloby jednou zo zmluvných strán nesmie byť pre ten istý čin stíhaná inou zmluvnou stranou, a to za predpokladu, že v prípade odsúdenia bol trest už odpykaný alebo sa práve odpykáva alebo podľa práva štátu, v ktorom bol rozsudok vynesený, už nemôže byť vykonaný.
24
Podľa ustálenej judikatúry je cieľom článku 54 DVSD zaručiť osobe, ktorá bola odsúdená a svoj trest už vykonala alebo ktorá bola prípadne právoplatne oslobodená spod obžaloby v členskom štáte, aby sa mohla pohybovať vnútri schengenského priestoru bez obavy zo stíhania v inom členskom štáte pre tie isté skutky (rozsudok zo 14. septembra 2023, Volkswagen Group Italia a Volkswagen Aktiengesellschaft, C‑27/22, EU:C:2023:663, bod 81, ako aj citovaná judikatúra).
25
Tento článok totiž treba vykladať jednak s ohľadom na článok 3 ods. 2 ZEÚ, podľa ktorého Únia ponúka svojim občanom priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti bez vnútorných hraníc, v ktorom je zaručený voľný pohyb osôb (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. júna 2016, Kossowski, C‑486/14, EU:C:2016:483, bod 46), a jednak s ohľadom na odôvodnenia DVSD, z ktorých vyplýva, že cieľom tohto dohovoru je dosiahnuť zrušenie kontrol na spoločných hraniciach pri pohybe osôb, ako aj uľahčiť prepravu a pohyb tovaru v rámci priestoru bez vnútorných hraníc.
26
V dôsledku uvedeného je článok 54 DVSD irelevantný, pokiaľ nejde o možnosť voľne sa pohybovať v tomto priestore, a osobitne pokiaľ sú dotknuté len právnické osoby (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. septembra 2023, Volkswagen Group Italia et Volkswagen Aktiengesellschaft, C‑27/22, EU:C:2023:663, bod 82).
27
V prejednávanej veci je nesporné, že trestné konanie začaté vo Francúzsku, ktoré je predmetom sporu vo veci samej, smeruje výlučne proti právnickej osobe, a to spoločnosti Swiftair. Fyzické osoby, ktorých trestná zodpovednosť bola prejednávaná v Španielsku, zomreli pri nehode, o ktorú ide vo veci samej. V dôsledku uvedeného, keďže v spore vo veci samej zjavne nejde o možnosť fyzických osôb voľne sa pohybovať, článok 54 DVSD sa na tento spor neuplatňuje.
28
Podľa judikatúry pritom pokiaľ ustanovenia práva Únie, ktorých sa týkajú prejudiciálne otázky, nie sú uplatniteľné na spor vo veci samej, a tak nie sú relevantné pre jeho vyriešenie, treba konštatovať, že požadované rozhodnutie v prejudiciálnom konaní nie je nevyhnutné na to, aby vnútroštátny súd mohol vydať svoj rozsudok, a že tieto otázky sú preto neprípustné (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. októbra 2024, Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, body 38 a 68). Z uvedeného vyplýva, že otázky, ktoré položil vnútroštátny súd v prejednávanej veci, sú z tohto dôvodu neprípustné v rozsahu, v akom sa týkajú článku 54 DVSD.
29
Pokiaľ ide o to, že vnútroštátny súd poukazuje aj na článok 50 Charty, treba pripomenúť, že podľa článku 51 ods. 1 Charty sú jej ustanovenia určené členským štátom výlučne vtedy, ak vykonávajú právo Únie. Pojem „vykonáva[nie] práv[a] Únie“ v zmysle posledného uvedeného ustanovenia predpokladá existenciu súvislosti medzi aktom práva Únie a dotknutým vnútroštátnym opatrením, ktorý presahuje príbuznosť dotknutých oblastí alebo nepriame vplyvy jednej oblasti na druhú [pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. novembra 2024, PT (Dohoda uzavretá medzi prokurátorom a páchateľom), C‑432/22, EU:C:2024:987, bod 35, ako aj citovanú judikatúru].
30
Keďže v prejednávanej veci vnútroštátny súd vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania neuviedol súvislosť, ktorú vníma medzi vnútroštátnou právnou úpravou uplatniteľnou na spor vo veci samej a príslušnými ustanoveniami práva Únie, tento návrh za súčasného stavu neumožňuje preukázať, že situácia, o ktorú ide vo veci samej, patrí do rámca vykonávania práva Únie. Podľa judikatúry Súdneho dvora pritom v takom prípade Súdny dvor nemá právomoc rozhodnúť o tomto návrhu a prípadne uvádzané ustanovenia Charty nemôžu samy osebe založiť túto právomoc (uznesenie zo 17. mája 2024, VGG a i., C‑190/23, EU:C:2024:420, bod 57, ako aj citovaná judikatúra).
31
V dôsledku uvedeného, pokiaľ ide o požadovaný výklad článku 50 Charty, treba konštatovať, že Súdny dvor za súčasného stavu nedisponuje informáciami o skutkových a právnych okolnostiach potrebnými na užitočné zodpovedanie otázok, ktoré sú mu položené, v zmysle ustálenej judikatúry uvedenej v bode 21 tohto rozsudku. Návrh na začatie prejudiciálneho konania nespĺňa požiadavky pripomenuté v bode 22 tohto rozsudku, a osobitne požiadavky uvedené v článku 94 písm. c) rokovacieho poriadku, keďže neuvádza súvislosť, ktorú vnútroštátny súd vníma medzi vnútroštátnou právnou úpravou uplatniteľnou na spor vo veci samej a relevantnými ustanoveniami práva Únie.
32
Z uvedeného vyplýva, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je neprípustný v celom rozsahu.
33
Vnútroštátny súd si však zachováva možnosť podať nový návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý bude obsahovať všetky dokumenty a informácie umožňujúce Súdnemu dvoru rozhodnúť (pozri v tomto zmysle uznesenie z 20. mája 2021, Grenelle Habitat a i., C‑88/20, EU:C:2021:407, bod 38, ako aj citovanú judikatúru).
O trovách
34
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol takto:
Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal judiciaire de Paris (Súd v Paríži, Francúzsko) rozhodnutím zo 4. júla 2023, je neprípustný.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.