UZNESENIE SÚDNEHO DVORA (ôsma komora)
z 25. februára 2026(*)
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Článok 99 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora – Ochrana spotrebiteľa – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Smernica 93/13 – Článok 2 písm. b) – Pojem ‚spotrebiteľ‘ – Právnická osoba spravujúca bytový dom, ktorá uzavrela úverovú zmluvu v mene spoluvlastníkov – Nezahrnutie “
Vo veci C‑168/25,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Krajského súdu v Trnave (Slovensko) z 13. februára 2025 a doručený Súdnemu dvoru 28. februára 2025, ktorý súvisí s konaním:
Bytové družstvo so sídlom v Trnave
proti
Prima banka Slovensko, a.s.,
SÚDNY DVOR (ôsma komora),
v zložení: predsedníčka ôsmej komory O. Spineanu‑Matei, sudcovia S. Rodin (spravodajca) a N. Piçarra,
generálny advokát: R. Norkus,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vo veci sa rozhodne odôvodneným uznesením v súlade s článkom 99 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora,
vydal toto
Uznesenie
1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 písm. b), článku 3 ods. 1 a 2, článku 4 ods. 2 a článku 5 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (Ú. v. ES L 95, 1993, s. 29; Mim. vyd. 15/002, s. 288).
2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Bytovým družstvom so sídlom v Trnave, právnickou osobou, ktorá je správcom bytového domu v spoluvlastníctve, a bankou Prima banka Slovensko, a.s., vo veci vrátenia úrokov zaplatených tejto banke na základe údajne nekalej podmienky úverovej zmluvy z dôvodu bezdôvodného obohatenia.
Právny rámec
Právo Únie
3        Podľa štvrtého, piateho a desiateho odôvodnenia smernice 93/13:
„Keďže členské štáty majú zabezpečiť, aby zmluvy uzatvorené so spotrebiteľmi neobsahovali nekalé podmienky;
keďže vo všeobecnosti spotrebitelia nepoznajú právne pravidlá, podľa ktorých sa v členských štátoch iných, než je ich vlastný, riadia zmluvy na predaj tovarov alebo služieb; keďže tento nedostatok znalostí im môže brániť v priamych transakciách pri kúpe tovarov alebo služieb v inom členskom štáte;
…
keďže účinnejšia ochrana spotrebiteľa sa môže dosiahnuť prijatím jednotných právnych pravidiel v záležitostiach nekalých podmienok; keďže tieto pravidlá by mali platiť na všetky zmluvy uzatvorené medzi predajcami alebo dodávateľmi a spotrebiteľmi;
…“
4        Článok 1 tejto smernice stanovuje:
„1.      Účelom tejto smernice je aproximovať zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia členských štátov, ktoré sa [týkajú – neoficiálny preklad] nekalých podmienok v zmluvách uzatvorených medzi predajcom alebo dodávateľom a spotrebiteľom. …“
5        Článok 2 uvedenej smernice stanovuje:
„Na účely tejto smernice:
a)      ‚nekalé podmienky‘ znamenajú zmluvné podmienky definované v článku 3;
b)      ‚spotrebiteľ‘ znamená akúkoľvek fyzickú osobu, ktorá v zmluvách podliehajúcich tejto smernici koná s cieľom, nevzťahujúcim sa k jeho [jej – neoficiálny preklad] obchodom, podnikaniu alebo povolaniu;
c)      ‚predajca alebo dodávateľ‘ znamená akúkoľvek fyzickú alebo právnickú osobu, ktorá v zmluvách podliehajúcich tejto smernici koná s cieľom vzťahujúcim sa k jeho [jej – neoficiálny preklad] obchodom, podnikaniu alebo povolaniu bez ohľadu na to[,] či má verejnú alebo súkromnú formu vlastníctva.“
6        Článok 3 ods. 1 a 2 tej istej smernice znie:
„1.      Zmluvná podmienka, ktorá nebola individuálne dohodnutá[,] sa považuje za nekalú, ak napriek požiadavke dôvery [dobrej viery – neoficiálny preklad] spôsobí značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach strán vzniknutých na základe zmluvy, ku škode [v neprospech – neoficiálny preklad] spotrebiteľa.
2.      Podmienka sa nepovažuje za individuálne dohodnutú, ak bola navrhnutá vopred [vopred vypracovaná – neoficiálny preklad] a spotrebiteľ preto nebol schopný ovplyvniť podstatu podmienky [jej obsah – neoficiálny preklad], najmä v súvislosti s predbežne formulovanou štandardnou zmluvou.
Skutočnosť, že určité aspekty podmienky alebo jedna konkrétna podmienka boli individuálne dohodnuté, nevylučuje uplatňovanie tohto článku na zvyšok zmluvy, ak celkové hodnotenie zmluvy naznačuje, že aj napriek tomu ide o predbežne formulovanú štandardnú zmluvu.
Keď predajca alebo dodávateľ vznesie námietku, že štandardná podmienka bola individuálne dohodnutá, musí o tom podať dôkaz.“
7        Článok 4 ods. 2 smernice 93/13 stanovuje:
„Hodnotenie nekalej povahy podmienok sa nevzťahuje ani k definícii hlavného predmetu zmluvy ani na primeranú cenu a úhradu na jednej strane, ako aj tovar alebo služby dodávané výmenným spôsobom na druhej strane, pokiaľ tieto podmienky sú zrozumiteľné [sa netýka ani definície hlavného predmetu zmluvy, ani primeranosti ceny a odmeny na jednej strane, ako ani tovarov alebo služieb poskytovaných ako protihodnota na strane druhej, pokiaľ sú tieto podmienky formulované jasne a zrozumiteľne – neoficiálny preklad].“
8        Článok 8 uvedenej smernice stanovuje:
„Členské štáty môžu prijať alebo si ponechať najprísnejšie opatrenia kompatibilné [prísnejšie opatrenie zlučiteľné – neoficiálny preklad] so zmluvou v oblasti obsiahnutej touto smernicou s cieľom zabezpečenia maximálneho stupňa ochrany spotrebiteľa.“
Slovenské právo
Občiansky zákonník
9        Ustanovenie § 22 ods. 1 zákona č. 40/1964 Zb. Občiansky zákonník z 26. februára 1964, v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „Občiansky zákonník“) stanovuje:
„Zástupcom je ten, kto je oprávnený konať za iného v jeho mene. Zo zastúpenia vznikajú práva a povinnosti priamo zastúpenému.“
10      Ustanovenie § 23 Občianskeho zákonníka znie:
„Zastúpenie vzniká na základe zákona alebo rozhodnutia štátneho orgánu (zákonné zastúpenie) alebo na základe dohody o plnomocenstve.“
11      Ustanovenie § 52 tohto zákonníka stanovuje:
„1.      Spotrebiteľskými zmluvami sú… iné odplatné zmluvy upravené v ôsmej časti tohto zákona…, ak zmluvnými stranami sú na jednej strane dodávateľ a na druhej strane spotrebiteľ, ktorý nemohol individuálne ovplyvniť obsah dodávateľom vopred pripraveného návrhu na uzavretie zmluvy.
2.      Dodávateľ je osoba, ktorá pri uzatváraní a plnení spotrebiteľskej zmluvy koná v rámci predmetu svojej obchodnej alebo inej podnikateľskej činnosti.
3.      Spotrebiteľom je osoba, ktorá pri uzatváraní a plnení spotrebiteľskej zmluvy nekoná v rámci predmetu svojej obchodnej alebo inej podnikateľskej činnosti.“
12      Ustanovenie § 451 Občianskeho zákonníka znie:
„1.      Kto sa na úkor iného bezdôvodne obohatí, musí obohatenie vydať.
2.      Bezdôvodným obohatením je majetkový prospech získaný plnením bez právneho dôvodu, plnením z neplatného právneho úkonu alebo plnením z právneho dôvodu, ktorý odpadol, ako aj majetkový prospech získaný z nepoctivých zdrojov.“
13      Ustanovenie § 456 Občianskeho zákonníka stanovuje:
„Predmet bezdôvodného obohatenia sa musí vydať tomu, na úkor koho sa získal. …“
14      Ustanovenia článkov 657 a 658 tohto zákonníka upravujú okrem iného zmluvu o pôžičke.
Obchodný zákonník
15      Ustanovenie § 1 ods. 1 a 2 zákona č. 513/1991 Zb. Obchodný zákonník z 5. novembra 1991, v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej, stanovuje:
„1.      Tento zákon upravuje postavenie podnikateľov, obchodné záväzkové vzťahy, ako aj niektoré iné vzťahy súvisiace s podnikaním.
2.      Právne vzťahy uvedené v odseku 1 sa spravujú ustanoveniami tohto zákona. Ak niektoré otázky nemožno riešiť podľa týchto ustanovení, riešia sa podľa predpisov občianskeho práva. …“
16      Ustanovenie § 2 ods. 1 zákona č. 513/1991, v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej, stanovuje, že „podnikaním“ sa rozumie sústavná činnosť vykonávaná samostatne podnikateľom vo vlastnom mene a na vlastnú zodpovednosť za účelom dosiahnutia zisku.
Zákon o vlastníctve bytov a nebytových priestorov
17      Ustanovenie § 6 ods. 1 zákona č. 182/1993 Z. z. o vlastníctve bytov a nebytových priestorov z 8. júla 1993 v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej stanovuje:
„Na správu domu sa zriaďuje spoločenstvo vlastníkov bytov a nebytových priestorov v dome…, ak vlastníci bytov a nebytových priestorov neuzavrú zmluvu o výkone správy s inou právnickou osobou alebo fyzickou osobou (ďalej len ‚správca‘), najmä s bytovým družstvom.“
18      Ustanovenie § 8 ods. 1 a 5 toho istého zákona znie takto:
„1.      Správcom môže byť právnická osoba alebo fyzická osoba podnikateľ, ktorá má v predmete činnosti správu a údržbu bytového fondu. Činnosť správcu môže byť vykonávaná len podľa tohto zákona.
…
5.      Správca zodpovedá vlastníkom bytov a nebytových priestorov v dome za všetky škody vzniknuté v dôsledku neplnenia alebo nedostatočného plnenia svojich povinností vyplývajúcich z tohto zákona alebo zo zmluvy o výkone správy.“
19      Ustanovenie § 8b ods. 1 uvedeného zákona stanovuje:
„Správca je povinný vykonávať správu majetku vlastníkov samostatne, vo svojom mene a na účet vlastníkov bytov a nebytových priestorov v dome.“
20      Ustanovenie § 8b ods. 2 písm. a) toho istého zákona stanovuje, že pri správe majetku vlastníkov je správca povinný vykonávať túto správu s odbornou starostlivosťou v súlade s podmienkami zmluvy o výkone správy.
21      Ustanovenie § 8b ods. 3 zákona o vlastníctve bytov a nebytových priestorov znie:
„Pri obstarávaní služieb a tovaru je správca povinný dojednať čo najvýhodnejšie podmienky, aké sa dali dojednať v prospech vlastníkov bytov a nebytových priestorov v dome. …“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
22      Žalobca vo veci samej je právnická osoba, bytové družstvo, ktoré na základe zmlúv uzavretých s vlastníkmi bytov alebo nebytových priestorov vykonáva správu bytových domov, ktoré títo vlastníci obývajú. Žalovaná je právnická osoba, banka, ktorá prijíma vklady a poskytuje úvery.
23      Žalobca vo veci samej ako správca bytových domov a banka uzavreli počas niekoľkých rokov viac ako 40 úverových zmlúv určených na financovanie obnovy rôznych bytových domov nachádzajúcich sa v Trnave (Slovensko). Opakované uzatváranie zmlúv viedlo zmluvné strany, ktoré boli vždy zastupované tými istými osobami, k tomu, že rokovali len o osobitných podmienkach danej zmluvy. Každá zmena úverovej zmluvy zo strany banky bola vopred zaslaná žalobcovi vo veci samej na preskúmanie a zaslanie pripomienok.
24      Dňa 19. októbra 2006 uzavreli tie isté zmluvné strany úverovú zmluvu na financovanie komplexnej obnovy bytového domu, ktorá obsahovala najmä podmienku, že banka má právo, pod podmienkou, že o tom písomne informuje klienta v primeranej lehote, adekvátnym spôsobom meniť dohodnutú úrokovú sadzbu v prípade, ak dôjde k zmene jej refinančných nákladov alebo k zmene miery rizika klienta.
25      Podľa predkladajúceho vnútroštátneho súdu táto podmienka nebola osobitne dohodnutá, keďže jej znenie je takmer totožné so znením podmienok uvedených v podobných zmluvách uzavretých predtým.
26      Tento súd uvádza, že pri uzatváraní tejto úverovej zmluvy banka vystupovala ako podnikateľ, ktorý koná v rámci predmetu svojej podnikateľskej činnosti a že žalobca vo veci samej konal v mene a na účet vlastníkov ako správca bytového domu na základe zákonného splnomocnenia, teda na základe zákona č. 182/1993, a v súlade so zmluvou o výkone správy. Zdôrazňuje, že hoci žalobca vo veci samej tiež vykonával podnikateľskú činnosť, úver, o ktorý ide vo veci samej, bol poskytnutý na účely vykonania opráv a rekonštrukčných prác, a teda s cieľom zveľadiť majetok vlastníkov bytov.
27      Listom z 8. júna 2011 banka informovala žalobcu vo veci samej ako správcu dotknutého bytového domu, že na základe predchádzajúcich spoločných rokovaní týkajúcich sa otázky zvýšenia úrokového rozpätia na základe spornej podmienky sa s účinnosťou od 1. júla 2011 mení úrokové rozpätie úveru na 2,50 % ročne, čo povedie k zvýšeniu celkovej úrokovej sadzby.
28      V dôsledku toho 29. júna 2018 vlastníci dotknutých bytov zaplatili banke dodatočnú sumu vo výške 5 886,57 eura ako úroky.
29      Krajský súd v Trnave (Slovensko), ktorý je predkladajúcim vnútroštátnym súdom, rozhoduje o odvolaní podanom žalobcom vo veci samej proti prvostupňovému rozsudku, ktorým bola zamietnutá jeho žaloba smerujúca k preukázaniu, že banka získala spornú sumu na základe zmluvnej podmienky, ktorá je údajne nekalá, a teda neplatná.
30      Za týchto podmienok Krajský súd v Trnave rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Má sa článok 2 písm. b) [smernice 93/13] vykladať v tom zmysle, že na účely tejto smernice pojem ‚spotrebiteľ‘ znamená aj fyzickú osobu, ktorú pri uzatváraní zmluvy podliehajúcej tejto smernici s predajcom alebo dodávateľom podľa článku 2 písm. c) tejto smernice zastupuje právnická osoba, ktorá tým vykonáva svoje podnikanie, ak takáto fyzická osoba koná s cieľom nevzťahujúcim sa k jej obchodom, podnikaniu alebo povolaniu?
2.      Má sa článok 2 písm. b) [smernice 93/13] vykladať v tom zmysle, že na účely tejto smernice pojem ‚spotrebiteľ‘ znamená aj fyzickú osobu, ktorú pri uzatváraní zmluvy podliehajúcej tejto smernici s predajcom alebo dodávateľom podľa článku 2 písm. c) tejto smernice zastupuje právnická osoba, ktorá tým vykonáva svoje podnikanie, ak takáto fyzická osoba koná s cieľom nevzťahujúcim sa k jej obchodom, podnikaniu alebo povolaniu?
3.      Má sa článok 3 ods. 1 a 2 [smernice] vykladať v tom zmysle, že zmluvná podmienka bola individuálne dohodnutá, ak zástupca spotrebiteľa už skôr ovplyvnil podstatu tejto podmienky v rámci výkonu svojej činnosti ako zástupcu rovnakej kategórie spotrebiteľov pri uzatváraní rovnakého druhu zmluvy?
4.      Má sa článok 5 [smernice 93/13] vykladať v tom zmysle, že požiadavka transparentnosti sa vzťahuje na všetky alebo niektoré podmienky ponúkané spotrebiteľovi v písomnej forme bez ohľadu na to, či boli individuálne dohodnuté?
5.      Majú sa články 3 ods. 1, článok 4 ods. 2 a článok 5 [smernice 93/13] vykladať v tom zmysle, že požiadavka transparentnosti, ktorá sa vzťahuje na predajcu alebo dodávateľa podľa týchto ustanovení, je splnená, ak sa pri zmluve o úvere, ktorá oprávňuje dodávateľa jednostranne meniť úrokovú sadzbu z dôvodu zmeny miery rizika spotrebiteľa, s odkazom na obchodné tajomstvo spotrebiteľovi neumožní pochopiť konkrétne metódy posudzovania rizík spotrebiteľa?
6.      Ak je odpoveď na [piatu] prejudiciálnu otázku kladná, majú sa články 3 ods. 1, článok 4 ods. 2 a článok 5 [smernice 93/13] vykladať v tom zmysle, že požiadavka transparentnosti, ktorá sa vzťahuje na predajcu alebo dodávateľa podľa týchto ustanovení, je splnená, ak sa podmienka, ktorá oprávňuje dodávateľa jednostranne meniť úrokovú sadzbu, obsahuje ako okolnosť odôvodňujúcu uplatniť toto právo zmenu miery rizika spotrebiteľa, hoci sama zmluva pojem miera rizika nedefinuje, ale len ako príklad uvádza, že môže súvisieť so zmenou rizikového ratingu spotrebiteľa?
7.      Majú sa články 3 ods. 1, článok 4 ods. 2 a článok 5 [smernice 93/13] vykladať v tom zmysle, že požiadavka transparentnosti, ktorá sa vzťahuje na predajcu alebo dodávateľa podľa týchto ustanovení, je splnená, ak sa pri zmluve o úvere, ktorá oprávňuje dodávateľa jednostranne meniť úrokovú sadzbu z dôvodu zmeny miery rizika spotrebiteľa, s odkazom na obchodné tajomstvo spotrebiteľovi neumožní pochopiť spôsob výpočtu zmeny úrokovej sadzby?
8.      Ak je odpoveď na [siedmu] prejudiciálnu otázku kladná, majú sa články 3 ods. 1, článok 4 ods. 2 a článok 5 [smernice 93/13] vykladať v tom zmysle, že požiadavka transparentnosti, ktorá sa vzťahuje na predajcu alebo dodávateľa podľa týchto ustanovení, je splnená, ak podmienka, ktorá oprávňuje dodávateľa jednostranne meniť úrokovú sadzbu, neobsahuje spôsob výpočtu zmeny úrokovej sadzby?“
O prejudiciálnych otázkach
31      Podľa článku 99 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora ak možno odpoveď na položenú otázku jednoznačne vyvodiť z judikatúry alebo ak odpoveď na takúto prejudiciálnu otázku nevyvoláva žiadne dôvodné pochybnosti, Súdny dvor môže na návrh sudcu spravodajcu po vypočutí generálneho advokáta kedykoľvek rozhodnúť formou odôvodneného uznesenia.
32      Toto ustanovenie treba uplatniť v prejednávanej veci.
O prvej a druhej otázke
33      Podľa ustálenej judikatúry v rámci postupu spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom zavedeného článkom 267 ZFEÚ prináleží Súdnemu dvoru poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočnú odpoveď, ktorá mu umožní rozhodnúť prejednávaný spor. Z tohto pohľadu Súdnemu dvoru prináleží v prípade potreby preformulovať otázky, ktoré sú mu položené [rozsudok zo 4. októbra 2024, Confédération paysanne (Melóny a rajčiaky zo Západnej Sahary), C‑399/22, EU:C:2024:839, bod 40, ako aj citovaná judikatúra].
34      Svojou prvou a druhou otázkou, ktoré treba preskúmať spoločne, sa predkladajúci vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 2 písm. b) smernice 93/13 vykladať v tom zmysle, že pojem „spotrebiteľ“ uvedený v tomto ustanovení zahŕňa fyzickú osobu, ktorá je pri uzatváraní zmluvy s predajcom alebo dodávateľom v zmysle článku 2 písm. c) tejto smernice zastúpená právnickou osobou, ktorá koná s cieľom vzťahujúcim sa k jej obchodom, podnikaniu alebo povolaniu.
35      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že smernica 93/13 sa uplatňuje, ako uvádza jej desiate odôvodnenie a ako vyplýva z jej článku 1 ods. 1 a článku 3 ods. 1, na podmienky v „zmluvách uzatvorených medzi predajcom alebo dodávateľom a spotrebiteľom“, ktoré „nebol[i] individuálne dohodnut[é]“ (rozsudok z 15. januára 2015, Šiba, C‑537/13, EU:C:2015:14, bod 19).
36      Podľa znenia článku 2 písm. b) smernice 93/13 pojem „spotrebiteľ“ treba chápať ako „akúkoľvek fyzickú osobu, ktorá v zmluvách podliehajúcich tejto smernici koná s cieľom, nevzťahujúcim sa k [jej] obchodom, podnikaniu alebo povolaniu“. Z tohto ustanovenia vyplýva, že na to, aby sa na osobu vzťahoval tento pojem, musia byť splnené dve kumulatívne podmienky, a to na jednej strane, aby išlo o fyzickú osobu, a na druhej strane, aby táto fyzická osoba nevykonávala činnosť na podnikateľské účely (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. apríla 2020, Condominio di Milano, via Meda, C‑329/19, EU:C:2020:263, bod 24).
37      Pokiaľ ide o prvú z týchto podmienok, Súdny dvor rozhodol, že tento pojem sa týka výlučne fyzických osôb, takže právnickú osobu, ktorá uzatvorí zmluvu s predajcom alebo dodávateľom, nemožno považovať za spotrebiteľa v zmysle článku 2 písm. b) smernice 93/13 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. novembra 2001, Cape a Idealservice MN RE, C‑541/99 a C‑542/99, EU:C:2001:625, body 16 a 17). Z toho vyplýva, že správcu bytového domu v spoluvlastníctve, ktorý má postavenie právnickej osoby a ktorý v rámci výkonu svojej podnikateľskej činnosti uzatvorí zmluvu s predajcom alebo dodávateľom, nemožno považovať za spotrebiteľa v zmysle tohto ustanovenia, a to ani vtedy, ak koná v mene a na účet fyzických osôb, ktorí sú spoluvlastníkmi tohto bytového domu, na základe zmluvy o výkone správy uzavretej s týmito spoluvlastníkmi. Týmto výkladom nie je dotknutá možnosť členských štátov stanoviť, že pravidlá na ochranu spotrebiteľov uvedené v smernici 93/13 sa uplatňujú aj na zmluvy uzavreté medzi predajcom alebo dodávateľom a právnym subjektom, ktorý nepatrí do osobnej pôsobnosti tejto smernice (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. apríla 2020, Condominio di Milano, via Meda, C‑329/19, EU:C:2020:263, bod 34).
38      V prejednávanej veci z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že spor vo veci samej sa týka úverovej zmluvy, ktorej zmluvnými stranami sú jednak banka a jednak právnická osoba poverená správou bytového domu v spoluvlastníctve, pričom predkladajúci vnútroštátny súd v odpovedi na žiadosť Súdneho dvora o informácie spresnil, že subjektom, ktorý by prípadne mohol využiť ochranu poskytovanú smernicou 93/13, je právnická osoba, ktorá konala v rámci svojej podnikateľskej činnosti a ktorá nemá postavenie spotrebiteľa, a to ani podľa uplatniteľného vnútroštátneho práva.
39      Treba dodať, že podľa ustálenej judikatúry vychádza systém ochrany spotrebiteľa vytvorený smernicou 93/13 z toho, že spotrebiteľ sa v porovnaní s podnikateľom nachádza v znevýhodnenom postavení, pokiaľ ide o vyjednávaciu silu, ako aj o úroveň informovanosti, a táto situácia ho vedie k pristúpeniu na podmienky pripravené vopred podnikateľom bez toho, aby mohol ovplyvniť ich obsah (rozsudok z 26. marca 2019, Abanca Corporación Bancaria a Bankia, C‑70/17 a C‑179/17, EU:C:2019:250, bod 49, ako aj citovaná judikatúra).
40      Treba však konštatovať, že k takémuto znevýhodneniu nedochádza, ak sa fyzické osoby, ktoré sú spoluvlastníkmi bytového domu, na účely uzavretia úverovej zmluvy určenej na financovanie rekonštrukčných prác tohto bytového domu rozhodli byť zákonne zastúpené právnickou osobou, ktorá je predajcom alebo dodávateľom v oblasti správy nehnuteľností a ktorá pristúpila k uzavretiu tejto zmluvy v rámci svojej podnikateľskej činnosti.
41      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na prvú a druhú položenú otázku odpovedať tak, že článok 2 písm. b) smernice 93/13 sa má vykladať v tom zmysle, že pojem „spotrebiteľ“ nezahŕňa fyzickú osobu, ktorá je pri uzatváraní zmluvy s predajcom alebo dodávateľom v zmysle článku 2 písm. c) tejto smernice zastúpená právnickou osobou, ktorá koná s cieľom vzťahujúcim sa k jej obchodom, podnikaniu alebo povolaniu.
O tretej až ôsmej otázke
42      Vzhľadom na odpoveď na prvú a druhú otázku nie je potrebné odpovedať na tretiu až ôsmu otázku.
O trovách
43      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred predkladajúcim vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:
Článok 2 písm. b) smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách
sa má vykladať v tom zmysle, že:
pojem „spotrebiteľ“ nezahŕňa fyzickú osobu, ktorá je pri uzatváraní zmluvy s predajcom alebo dodávateľom v zmysle článku 2 písm. c) tejto smernice zastúpená právnickou osobou, ktorá koná s cieľom vzťahujúcim sa k jej obchodom, podnikaniu alebo povolaniu.
V Luxemburgu 25. februára 2026
Tajomník
Predsedníčka komory
A. Calot Escobar
O. Spineanu‑Matei
*      Jazyk konania: slovenčina.