62022CC0512
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
prednesené 16. mája 2024 (
1
)
Spojené veci C‑512/22 P a C‑513/22 P
Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest)
proti
Silviovi Berlusconimu,
Európskej centrálnej banke (ECB) (C‑512/22 P)
a
Marina Elvira Berlusconi, Pier Silvio Berlusconi, Barbara Berlusconi, Eleonora Berlusconi a Luigi Berlusconi, ako právni nástupcovia Silvia Berlusconiho,
Silvio Berlusconi
proti
Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest),
Európskej centrálnej banke (ECB) (C‑513/22 P)
„Odvolanie – Smernica 2013/36/EÚ – Prudenciálny dohľad nad úverovými inštitúciami – Posúdenie nadobudnutia kvalifikovaných účastí – Nariadenie (EÚ) č. 1024/2013 – Jednotný mechanizmus dohľadu – Právomoci Európskej centrálnej banky – Kvalifikovaná účasť nadobudnutá v minulosti – Námietka voči nadobudnutiu kvalifikovanej účasti v spoločnosti Banca Mediolanum finančnou spoločnosťou Fininvest“
1.
Rozsudkom Súdneho dvora z 19. decembra 2018, Berlusconi a Fininvest, (
2
) bolo objasnené vykonávanie súdneho preskúmania rozhodnutí Európskej centrálnej banky (ďalej len „ECB“) vydaných v správnych konaniach začatých s cieľom posúdiť oznámenia o nadobudnutí a prevode kvalifikovaných účastí v úverových inštitúciách.
2.
Po vydaní uvedeného rozsudku Všeobecný súd svojím rozsudkom z 11. mája 2022 (
3
) zamietol žalobu podanú proti rozhodnutiu ECB z 25. októbra 2016, (
4
) ktorým bola vznesená námietka voči nadobudnutiu kvalifikovanej účasti v spoločnosti Banca Mediolanum pánom Silviom Berlusconim a spoločnosťou Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest).
3.
V konaní o týchto dvoch spojených odvolaniach sa Súdny dvor bude musieť zaoberať:
–
pojmom nadobudnutie alebo zvýšenie kvalifikovanej účasti v úverovej inštitúcii,
–
uplatnením konania o povolení na kvalifikované účasti nadobudnuté pred vstupom jednotného mechanizmu dohľadu (ďalej len „JMD“) do platnosti.
I. Právny rámec
A.
Právo Únie
4.
Právne predpisy Únie uplatniteľné v tomto odvolacom konaní sa v podstate zhodujú s tými, ktoré som citoval vo svojich návrhoch prednesených vo veci C‑219/17. (
5
) Preto odkazujem na tieto návrhy, pričom uvedené právne predpisy netreba opäť uvádzať.
5.
V uvedených návrhoch som citoval ustanovenia
–
smernice 2013/36/EÚ (
6
),
–
nariadenia (EÚ) č. 1024/2013 (
7
) a
–
nariadenia (EÚ) č. 468/2014 (
8
).
B.
Vnútroštátne právo
6.
Tiež odkazujem na články Testo unico bancario (kodifikované znenie zákonov o bankovníctve) (
9
) a iné ustanovenia talianskeho práva citované v návrhoch, ktoré som predniesol vo veci C‑219/17.
II. Skutkový stav, konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
7.
Okolnosti predchádzajúce sporu sú opísané v bodoch 1 až 13 napadnutého rozsudku takto:
„Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest) je holdingová spoločnosť založená podľa talianskeho práva, v ktorej pán Silvio Berlusconi vlastn[il] účasť vo výške 61,21 % prostredníctvom účastí v štyroch spoločnostiach založených podľa talianskeho práva.
Mediolanum bola zmiešaná finančná holdingová spoločnosť kótovaná na burze cenných papierov, ktorá do 30. decembra 2015 vlastnila účasť vo výške 100 % v spoločnosti Banca Mediolanum SpA.
Fininvest vlastnil účasť vo výške 30,1 % v spoločnosti Mediolanum a Fin. Prog. Italia vlastnila účasť vo výške 26,5 % v tejto spoločnosti.
Po nadobudnutí účinnosti [legislatívneho dekrétu č. 53/2014 (
10
)] Banca d’Italia (Talianska centrálna banka) začala konanie o posúdení žalobcov, spoločnosti Fininvest a pána Berlusconiho, ako kvalifikovaných akcionárov zmiešaných finančných holdingových spoločností.
Rozhodnutím zo 7. októbra 2014 Talianska centrálna banka dospela k záveru, že podmienku dobrej povesti vyžadovan[ú vyhláškou ministerstva č. 144/1998] už pán Berlusconi nespĺňa z dôvodu jeho právoplatného odsúdenia na trest odňatia slobody za trestný čin daňového podvodu na základe rozsudku Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd, Taliansko) č. 35729/13 z 1. augusta 2013 (ďalej len ‚rozhodnutie zo 7. októbra 2014‘).
Z tohto dôvodu Talianska centrálna banka jednak nariadila pozastavenie hlasovacích práv žalobcov a prevod ich účastí presahujúcich 9,99 % v spoločnosti Mediolanum a jednak zamietla žiadosť žalobcov o povolenie byť držiteľom kvalifikovanej účasti.
Žalobcovia napadli rozhodnutie zo 7. októbra 2014 na Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionálny správny súd Lazio, Taliansko), ktorý rozsudkom z 5. júna 2015 žalobu zamietol.
Dňa 30. decembra 2015 bola spoločnosť Mediolanum prostredníctvom transakcie obráteného splynutia začlenená do jej dcérskej spoločnosti Banca Mediolanum.
Dňa 3. marca 2016 Consiglio di Stato (Štátna rada, Taliansko) vyhovela odvolaniu žalobcov proti rozsudku Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionálny správny súd Lazio) a zrušila rozhodnutie zo 7. októbra 2014.
V nadväznosti na splynutie uvedené… vyššie a na rozsudok Consiglio di Stato (Štátna rada) z 3. marca 2016… Talianska centrálna banka a Európska centrálna banka (ECB) dospeli k záveru, že je potrebné podať novú žiadosť o povolenie, ktoré sa týka tejto kvalifikovanej účasti, v súlade s článkom 22 a nasl. [smernice 2013/36], ako aj článkom 19 a nasl. [TUB].
Talianska centrálna banka listom zo 14. júla 2016 vyzvala Fininvest, aby v lehote pätnásť dní predložil žiadosť o povolenie na nadobudnutie kvalifikovanej účasti. Keďže v stanovenej lehote nebola podaná žiadna žiadosť, Talianska centrálna banka 3. augusta 2016 rozhodla o začatí správneho konania z úradnej moci voči spoločnosti Fininvest, na základe čoho postúpila ECB v súlade s článkom 15 ods. 2 [nariadenia 1024/2013] návrh rozhodnutia z 23. septembra 2016, ktorý obsahoval nepriaznivé stanovisko týkajúce sa dobrej povesti nadobúdateľov predmetnej účasti v spoločnosti Banca Mediolanum a požiadala ECB, aby vzniesla námietku proti tomuto nadobudnutiu.
Rozhodnutím… z 25. októbra 2016 ECB vzniesla námietku proti nadobudnutiu kvalifikovanej účasti v spoločnosti Banca Mediolanum žalobcami z dôvodu, že nespĺňajú podmienku dobrej povesti a že existujú vážne pochybnosti o ich schopnosti zabezpečiť v budúcnosti riadne a obozretné riadenie tejto finančnej inštitúcie….
ECB sa konkrétne domnievala na základe článkov 19 a 25 TUB, ako aj… článku 1 vyhlášky ministerstva č. 144, preberajúc[ej] smernicu 2013/36, že vzhľadom na to, že pán Berlusconi, väčšinový akcionár a skutočný vlastník spoločnosti Fininvest, bol nepriamym nadobúdateľom účasti v spoločnosti Banca Mediolanum a bol právoplatne odsúdený na trest odňatia slobody v trvaní štyroch rokov za daňový podvod, podmienka dobrej povesti uložená držiteľom kvalifikovaných účastí v zmysle článku 23 ods. 1 písm. a) smernice 2013/36, tak ako bola prebratá, nebola splnená. Vychádzala tiež zo skutočnosti, že pán Berlusconi sa dopustil iných protiprávností a boli mu za ne uložené sankcie, a podobne to bolo v prípade ostatných členov riadiacich orgánov spoločnosti Fininvest.“
8.
Tento opis možno doplniť uvedeným niektorých ďalších skutkových okolností, ktoré som opísal vo svojich návrhoch prednesených vo veci C‑219/17:
–
predstavenstvá oboch spoločností rozhodli o ich fúzii prostredníctvom „reverzného zlúčenia“ spoločnosti Mediolanum so spoločnosťou Banca Mediolanum. (
11
) Tento návrh fúzie bol 26. mája 2015 predložený Talianskej centrálnej banke na schválenie v zmysle článku 57 TUB;
–
rozhodnutím č. 7969932/21 z 21. júla 2015 Talianska centrálna banka schválila návrh fúzie. Listom z 23. júla 2015 potvrdila rozhodnutie zo 7. októbra 2014, pričom spresnila, že povinnosť predať určenú účasť, stanovenú týmto rozhodnutím, sa má chápať v tom zmysle, že „sa vzťahuje na akcie spoločnosti Banca Mediolanum, ktoré sa v dôsledku fúzie pridelia [samotnej spoločnosti Fininvest] zámenou za akcie [spoločnosti] Mediolanum“.
9.
Dňa 23. decembra 2016 Fininvest a pán Berlusconi podali na Všeobecnom súde žalobu o neplatnosť proti rozhodnutiu ECB z 25. októbra 2016.
10.
Všeobecný súd (druhá rozšírená komora) rozhodol o začatí ústnej časti konania a v rámci opatrenia na zabezpečenie priebehu konania vyzval účastníkov konania, aby predložili svoje pripomienky k dôsledkom, ktoré možno vyvodiť z rozsudku z 19. decembra 2018, Berlusconi a Fininvest, pre uvedenú vec.
11.
Dňa 21. januára 2019 žalobcovia vzhľadom na uvedený rozsudok Súdneho dvora uviedli nové žalobné dôvody týkajúce sa neplatnosti podľa článku 84 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu, ku ktorým sa ECB a Európska komisia vyjadrili.
12.
Žalobcovia navrhli, aby Všeobecný súd zrušil sporné rozhodnutie a zaviazal ECB na náhradu trov konania, s čím ECB a Komisia nesúhlasili.
13.
Všeobecný súd napadnutým rozsudkom zamietol žalobu o neplatnosť v celom rozsahu a rozhodol, že Fininvest a pán Berlusconi znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinní nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila ECB, pričom Komisia znáša svoje vlastné trovy konania.
III. Návrhy účastníkov konania na konanie na Súdnom dvore
14.
Dňa 22. júla 2022 Fininvest a pán Berlusconi (
12
) podali odvolania s podobným obsahom proti napadnutému rozsudku.
15.
Fininvest a pán Berlusconi vo svojich odvolaniach navrhujú:
–
zrušiť napadnutý rozsudok,
–
v dôsledku toho zrušiť rozhodnutie ECB z 25. októbra 2016,
–
subsidiárne vrátiť vec Všeobecnému súdu na ďalšie konanie,
–
uložiť ECB povinnosť nahradiť trovy konania, vrátane trov prvostupňového konania.
16.
ECB a Komisia navrhli, aby Súdny dvor zamietol odvolania ako čiastočne neprípustné alebo neúčinné a v každom prípade ako nedôvodné a aby prípadne nahradil niektoré časti odôvodnenia napadnutého rozsudku. Komisia subsidiárne navrhuje zamietnuť žalobu o neplatnosť podanú proti spornému rozhodnutiu. ECB a Komisia navyše navrhujú uložiť pánovi Berlusconimu a spoločnosti Fininvest povinnosť nahradiť trovy konania.
17.
Obe odvolania boli spojené na účely písomnej a ústnej časti konania a vyhlásenia rozsudku.
18.
Súdny dvor rozhodol, že nie je potrebné uskutočniť pojednávanie, ale že treba predložiť návrhy týkajúce sa prvého, druhého a deviateho odvolacieho dôvodu.
IV. Prípustnosť odvolaní
19.
ECB namieta, že údajná rehabilitácia pána Berlusconiho, o ktorej sa rozhodlo 11. mája 2018, (
13
) mu umožňuje požiadať o opätovné posúdenie jeho dobrej povesti, ktorej neexistencia viedla k vydaniu sporného rozhodnutia. Z toho vyvodzuje, že odvolatelia nemajú právny záujem na dosiahnutí zrušenia tohto rozhodnutia a napadnutého rozsudku.
20.
Tejto výhrade nemožno vyhovieť, lebo naďalej existuje právny záujem tak pána Berlusconiho (v súčasnosti jeho dedičov), ako aj spoločnosti Fininvest na zrušení rozhodnutia a rozsudku potvrdzujúceho toto rozhodnutie, ktoré podľa ich názoru poškodzujú ich záujmy.
V. Úvodné úvahy: Pojem nadobudnutie alebo zvýšenie kvalifikovanej účasti
21.
Skôr než preskúmam odvolacie dôvody, pripomeniem, že prostredníctvom postupu schvaľovania kvalifikovaných účastí sa má zaručiť možnosť prístupu do bankového sektora iba tým fyzickým alebo právnickým osobám, ktoré neohrozia jeho riadne fungovanie.
22.
Cieľom príslušného posúdenia je najmä preskúmať dobrú povesť a nevyhnutné finančné zdravie navrhovaného kandidáta tak, aby inštitúcia, v ktorej sa nadobúda účasť, ďalej spĺňala príslušné prudenciálne požiadavky. Okrem toho toto posúdenie prispieva k tomu, aby sa predišlo financovaniu predmetnej transakcie z prostriedkov pochádzajúcich z nezákonnej činnosti. (
14
)
23.
V článku 2 bode 8 nariadenia o JMD sa odkazuje na vymedzenie pojmu „kvalifikovaná účasť“ podľa článku 4 ods. 1 bodu 36 nariadenia (EÚ) č. 575/2013 (
15
). Takouto účasťou je „priamy alebo nepriamy podiel v podniku, ktorý predstavuje aspoň 10 % základného imania alebo hlasovacích práv, alebo ktorý umožňuje vykonávať významný vplyv na riadenie tohto podniku“.
24.
Podľa článku 22 ods. 1 smernice 2013/36 má oznamovaciu povinnosť „… každá fyzická alebo právnická osoba, alebo takéto osoby konajúce v zhode (ďalej len ‚navrhovaný nadobúdateľ‘), ktoré sa rozhodli nadobudnúť priamo alebo nepriamo kvalifikovanú účasť v úverovej inštitúcii alebo v nej takúto kvalifikovanú účasť priamo alebo nepriamo ďalej zvýšiť, čo by malo za následok, že by ich podiel na hlasovacích právach alebo kapitáli dosiahol alebo prekročil 20 %, 30 % alebo 50 % alebo že by sa úverová inštitúcia stala ich dcérskou spoločnosťou…“. (
16
)
25.
Z výkladu týchto ustanovení vo vzájomnej súvislosti vyplýva, že „kvalifikovaná účasť“ je taký priamy alebo nepriamy podiel v úverovej inštitúcii, ktorý
–
predstavuje aspoň 10 % základného imania alebo hlasovacích práv podniku alebo
–
umožňuje vykonávať významný vplyv na riadenie tohto podniku alebo
–
má za následok, že úverová inštitúcia sa stane dcérskou spoločnosťou navrhovaného nadobúdateľa.
26.
Článok 22 ods. 1 smernice 2013/36 ukladá povinnosť oznamovať nadobudnutia tohto typu účastí v úverovej inštitúcii, pričom stanovuje, že za také nadobudnutia sa považujú priame alebo nepriame zvýšenia takých účastí, ak by podiel nadobúdateľa na hlasovacích právach alebo kapitáli dosiahol alebo prekročil 20 %, 30 % alebo 50 %.
27.
Požiadavky na posudzovanie nadobudnutia a zvýšenia kvalifikovaných účastí sú stanovené v článkoch 22 až 27 smernice 2013/36. Vnútroštátne právne predpisy nemôžu stanoviť prísnejšie požiadavky. (
17
)
28.
V článku 23 smernice 2013/36 sa harmonizujú základné kritériá pre posudzovanie nadobudnutia alebo zvýšenia kvalifikovaných účastí. (
18
) Európske orgány dohľadu prijali v roku 2016 ausmernenia, a to s cieľom zosúladiť prax členských štátov. (
19
)
29.
Konanie vo veci udeľovania povolení tohto druhu upravujú článok 4 ods. 1 písm. c), článok 6 ods. 4 a článok 15 nariadenia o JMD, ktoré dopĺňajú články 85 až 87 nariadenia o rámci JMD. Súdny dvor komplexne preskúmal toto konanie v rozsudku z 19. decembra 2018, Berlusconi a Fininvest.
30.
ECB má výlučnú právomoc posudzovať a prijímať rozhodnutia o nadobudnutí alebo zvýšení kvalifikovaných účastí vo všetkých finančných inštitúciách podliehajúcich jednotnému mechanizmu (
20
) bez ohľadu na to, či ide o významné alebo menej významné inštitúcie a či sú pod priamym dohľadom ECB alebo vnútroštátnych orgánov.
VI. Prvý odvolací dôvod
A.
Tvrdenia účastníkov konania
31.
Odvolatelia napádajú argumentáciu, ktorú uviedol Všeobecný súd s cieľom zamietnuť prvý žalobný dôvod týkajúci sa neplatnosti uvedený v konaní na Všeobecnom súde. Svoj prvý odvolací dôvod delia na šesť výhrad, ktoré sú označené písmenami A, B, C, D, E a F a v ktorých poukazujú na nasledujúce otázky:
–
spoločná kontrola nad spoločnosťou Banca Mediolanum vykonávaná žalobcami: nesprávne posúdenie jej dôsledkov,
–
štatút spoločnosti Fininvest ako držiteľa kvalifikovanej účasti v spoločnosti Banca Mediolanum: skreslenie skutkového stavu a zjavne nesprávne právne posúdenie,
–
skutočnosť, že Všeobecný súd nahradil odôvodnenie orgánu, ktorý vydal rozhodnutie, svojím odôvodnením: porušenie článkov 263 a 264 ZFEÚ,
–
nový európsky pojem nadobudnutie kvalifikovanej účasti: neuplatnenie vnútroštátneho práva,
–
skutočnosť, že Všeobecný súd vytvoril situáciu, ktorú právo Únie neupravuje,
–
rozlišovanie medzi nepriamou kvalifikovanou účasťou a priamou kvalifikovanou účasťou: porušenie článku 22 smernice 2013/36 a článku 22 TUB.
32.
ECB a Komisia spochybňujú tvrdenia odvolateľov a navrhujú zamietnuť tento odvolací dôvod.
B.
Posúdenie
1. Prvá a druhá výhrada
33.
Výhrady A a B v rámci tohto prvého odvolacieho dôvodu sú založené na týchto tvrdeniach:
–
Všeobecný súd (bod 81 napadnutého rozsudku) uznal, že pán Berlusconi a Fininvest mali kvalifikovaný podiel v spoločnosti Banca Mediolanum, ktorý im umožňoval spoločne ovládať spoločnosti Mediolanum a Banca Mediolanum pred obráteným splynutím;
–
vychádzajúc z uvedeného predpokladu (teda na základe toho, že uznal, že Fininvest pred splynutím ovládala spoločnosť Banca Mediolanum), Všeobecný súd nesprávne posúdil dôsledky skutkovej okolnosti, ktorú sám uznal: ak kontrola existovala pred splynutím, ECB nemala začať konanie o povolení na nadobudnutie kvalifikovanej účasti. Taká kvalifikovaná účasť existovala pred nadobudnutím účinnosti predpisov o JMD;
–
Všeobecný súd konštatoval (bod 70 napadnutého rozsudku), že Fininvest a pán Berlusconi prostredníctvom spoločnosti Fininvest vlastnili 30,16 % akcií spoločnosti Mediolanum, ktorá sama vlastnila 100 % akcií spoločnosti Banca Mediolanum. Rovnako konštatoval (bod 71 napadnutého rozsudku), že vzhľadom na to, že podiel hlasovacích práv, ktoré mohla Fininvest vykonávať nepriamo prostredníctvom spoločnosti Mediolanum, bol vyšší ako 20 %‑ný prah, Fininvest, a teda aj pán Berlusconi mali nepriamo kvalifikovanú účasť v spoločnosti Banca Mediolanum;
–
Všeobecný súd mal na základe uvedených konštatovaní dospieť k záveru, že na základe splynutia v spojení s rozsudkom Consiglio di Stato (Štátna rada) z 3. marca 2016 nedošlo k nadobudnutiu, lebo Fininvest a pán Berlusconi už mali kvalifikovaný podiel v spoločnosti Banca Mediolanum. Povolenie ECB teda nemalo zmysel;
–
Všeobecný súd sa tým, že zo svojho posúdenia skutkového stavu nevyvodil logické dôsledky, dopustil viacnásobného nesprávneho právneho posúdenia;
–
Všeobecný súd v bode 72 napadnutého rozsudku konštatoval, že po rozhodnutí zo 7. októbra 2014 (ktorým Talianska centrálna banka pozastavila žalobcom hlasovacie práva, odmietla vydať povolenie, ktoré by im umožnilo držať kvalifikovanú účasť v spoločnosti Mediolanum, a nariadila im, aby previedli svoje podiely v spoločnosti Mediolanum, ktoré presahovali 9,99 %), nepriama účasť žalobcov už nebola kvalifikovanou účasťou;
–
uvedený záver je nesprávny, lebo kvalifikovaná účasť je zachovaná v celom rozsahu, kým nedôjde k prevodu akcií. Pokiaľ ide o hlasovacie práva, rozhodnutie zo 7. októbra 2014 technicky nespôsobuje pozastavenie uvedených práv vzhľadom na článok 24 TUB;
–
v bode 73 napadnutého rozsudku Všeobecný súd uviedol, že po splynutí spoločnosti Mediolanum začlenením do spoločnosti Banca Mediolanum, ktoré sa uskutočnilo 30. decembra 2015, sa Fininvest stala priamym vlastníkom 9,99 % akcií spoločnosti Banca Mediolanum;
–
podľa odvolateľov je tento záver opäť nesprávny, lebo kvalifikovaná účasť spoločnosti Fininvest v spoločnosti Mediolanum bola a stále zostala rovnaká, teda 30,16 % základného imania;
–
v bode 76 napadnutého rozsudku Všeobecný súd uviedol, že po zrušení rozhodnutia zo 7. októbra 2014 rozsudkom Consiglio di Stato (Štátna rada) z 3. marca 2016 sa Fininvest stala priamym vlastníkom 30,16 % akcií spoločnosti Banca Mediolanum,
–
uvedené posúdenie, ktoré vedie k dvom predchádzajúcim posúdeniam, je podľa názoru odvolateľov opäť nesprávne. Tým, že rozhodnutie Talianskej centrálnej banky zo 7. októbra 2014 bolo rozsudkom z 3. marca 2016 zrušené, sa vôbec nezmenila pôvodná pozícia účastí. Fininvest teda na základe uvedeného rozsudku nezískala späť svoju 30,16 %‑nú účasť v spoločnosti Banca Mediolanum, o ktorú vôbec neprišla. Tento rozsudok nemá vplyv na výšku podielu;
–
stručne povedané, 30,16 %‑ná účasť spoločnosti Fininvest sa nikdy neznížila na 9,99 % (na základe rozhodnutia Talianskej centrálnej banky) a nikdy sa nezmenila na kvalifikovanú účasť [po vydaní rozsudku Consiglio di Stato (Štátna rada)]. Vždy to bola 30,16 %‑ná kvalifikovaná účasť.
34.
Domnievam sa, že tieto výhrady sú opodstatnené, lebo Všeobecný súd na základe opisu skutkového stavu, ktorý uviedol, mal rozhodnúť, že ECB nemohla začať konanie o povolení kvalifikovaných účastí.
35.
Moje stanovisko vychádza z článku 15 nariadenia o JMD a článku 22 smernice 2013/36. Oba články zavádzajú kontrolu nadobudnutia alebo zvýšenia kvalifikovaných účastí zo strany ECB od vstupu JMD do platnosti, ku ktorému došlo 4. novembra 2014.
36.
Uvedená kontrola sa však nevzťahuje na kvalifikované účasti, ktoré by bolo možné nazvať „historické“, teda účasti, ktoré existovali pred uvedeným dátumom. Ak historická kvalifikovaná účasť vo finančnej inštitúcii zostane zachovaná, ale sa nezvýši, nepodlieha kontrole ECB.
37.
To je práve základný argument, ktorý odvolatelia uvádzajú, keď správne tvrdia, že Všeobecný súd nevyvodil náležité dôsledky zo svojho konštatovania, že účasť pána Berlusconiho a spoločnosti Fininvest v spoločnosti Mediolanum a prostredníctvom nej v spoločnosti Banca Mediolanum bola historickou kvalifikovanou účasťou, ktorá bola nadobudnutá pred vstupom JMD do platnosti a ktorá zostala rovnaká.
38.
Podľa Všeobecného súdu túto historickú účasť ovplyvnili tri udalosti, a to: a) rozhodnutie zo 7. októbra 2014, ktorým bol nariadený prevod podielov pána Berlusconiho a spoločnosti Fininvest v spoločnosti Mediolanum, ktoré presahovali 9,99 %, b) splynutie spoločnosti Mediolanum začlenením do spoločnosti Banca Mediolanum, ktoré sa uskutočnilo 30. decembra 2015 a v dôsledku ktorého sa Fininvest stala priamym vlastníkom 9,99 % akcií spoločnosti Banca Mediolanum, a c) zrušenie rozhodnutia Talianskej centrálnej banky zo 7. októbra 2014 rozsudkom Consiglio di Stato (Štátna rada) z 3. marca 2016, na základe ktorého Fininvest a pán Berlusconi opäť v celom rozsahu disponovali svojimi akciami v spoločnosti Banca Mediolanum.
39.
V súvislosti s týmto splynutím Všeobecný súd uznal, že pán Berlusconi vždy vlastnil účasť v spoločnosti Banca Mediolanum „najprv prostredníctvom spoločnosti Fininvest a potom prostredníctvom spoločnosti Mediolanum“. (
21
) Ďalej však uviedol, že obrátené splynutie spôsobilo zmenu právnej štruktúry tejto účasti, ktorú ECB mohla kvalifikovať ako nadobudnutie, „a to aj napriek tomu, že výška kvalifikovanej účasti žalobcov sa nezmenila oproti tej, ktorú mali predtým prostredníctvom spoločnosti Mediolanum“. (
22
)
40.
Ako vyplynie z mojej analýzy piatej výhrady v rámci tohto odvolacieho dôvodu, tento prístup vyjadrený v napadnutom rozsudku, ktorý vychádza z pojmu zmena právnej štruktúry účasti, sa mi nezdá správny.
41.
Podľa môjho názoru nie sú správne ani úvahy Všeobecného súdu týkajúce sa dôsledkov, ktoré pripísal rozhodnutiu zo 7. októbra 2014, konkrétne pokiaľ ide o zníženie kvalifikovanej účasti spoločnosti Fininvest a pána Berlusconiho v spoločnosti Banca Mediolanum na 9,99 %.
42.
Je pravda, že Talianska centrálna banka svojím rozhodnutím zo 7. októbra 2014 nariadila prevod akcií spoločnosti Fininvest v spoločnosti Mediolanum, ktoré presahovali 9,99 %. Tento prevod sa mal uskutočniť v lehote 30 mesiacov od založenia trustovej spoločnosti poverenej ich predajom. Prevod akcií sa však neuskutočnil, lebo Consiglio di Stato (Štátna rada) najprv nariadila odklad výkonu rozhodnutia Talianskej centrálnej banky a potom ho rozsudkom z 3. marca 2016 s účinnosťou ex tunc zrušila.
43.
Z tohto sledu úkonov vyplýva, že akcie, ktoré predstavovali účasť spoločnosti Fininvest v spoločnosti Banca Mediolanum, boli vždy vo vlastníctve prvej uvedenej spoločnosti a neboli prevedené na žiadneho kupujúceho.
44.
Preto v rozpore so záverom, ku ktorému dospel Všeobecný súd (bod 72 napadnutého rozsudku), keď JMD vstúpil do platnosti a ECB získala právomoc povoľovať nadobudnutie a zvýšenie kvalifikovaných účastí, kvalifikovaná účasť spoločnosti Fininvest a pána Berlusconiho v spoločnosti Banca Mediolanum neklesla pod 9,99 %, ale zostala nezmenená. Došlo len k obmedzeniu hlasovacích práv spojených s akciami, na ktoré sa vzťahovala povinnosť prevodu, na krátke obdobie.
45.
Toto prvé nesprávne posúdenie viedlo k tomu, že Všeobecný súd (bod 73 napadnutého rozsudku) sa dopustil ďalšieho nesprávneho posúdenia, keďže konštatoval, že po splynutí spoločnosti Mediolanum začlenením do spoločnosti Banca Mediolanum sa Fininvest stala priamym vlastníkom 9,99 % akcií uvedenej banky.
46.
Keďže však Fininvest už bola majiteľom 30,16 %‑ného podielu v spoločnosti Mediolanum, po splynutí naďalej priamo vlastnila rovnakú 30,16 %‑nú kvalifikovanú účasť (221828000 akcií) v spoločnosti Banca Mediolanum, a nie 9,99 %‑nú účasť, ako konštatoval Všeobecný súd.
47.
Obe nesprávne posúdenia viedli k tomu, že Všeobecný súd sa dopustil (bod 76 napadnutého rozsudku) ďalšieho nesprávneho posúdenia, keďže uviedol, že po zrušení rozhodnutia zo 7. októbra 2014 rozsudkom Consiglio di Stato (Štátna rada) z 3. marca 2016 sa Fininvest stala priamym vlastníkom 30,16 % akcií spoločnosti Banca Mediolanum.
48.
V rozpore s tým, čo uviedol Všeobecný súd, uvedený rozsudok Consiglio di Stato (Štátna rada) nespôsobil zvýšenie účasti spoločnosti Fininvest v spoločnosti Banca Mediolanum z 9,99 % na 30,16 %: pripomínam, že táto účasť sa neznížila na základe rozhodnutia zo 7. októbra 2014.
49.
Tieto tri nesprávne posúdenia Všeobecného súdu spôsobujú neplatnosť záveru, ku ktorému Všeobecný súd dospel v bode 77 napadnutého rozsudku. (
23
)
50.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že účasť spoločnosti Fininvest a pána Berlusconiho v spoločnosti Banca Mediolanum bola vždy 30,16‑nou % kvalifikovanou účasťou. Keďže po vstupe JMD do platnosti nedošlo k zvýšeniu tejto účasti, nebolo potrebné povolenie ECB, lebo išlo o „historickú“ kvalifikovanú účasť.
51.
Prvej a druhej výhrade (písmená A a B) v rámci prvého odvolacieho dôvodu teda treba vyhovieť, keďže z nich vyplýva, že napadnutý rozsudok obsahuje nesprávne právne posúdenie týkajúce sa podmienok, ktoré oprávňujú ECB uložiť požiadavku týkajúcu sa povolenia nadobudnutia alebo zvýšenia kvalifikovaných účastí v úverových inštitúciách.
2. Tretia výhrada (písmeno C)
52.
Odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu, že použil argumenty, ktoré nie sú uvedené v rozhodnutí ECB, a tak porušil články 263 a 264 ZFEÚ.
53.
Táto námietka spočíva len v tejto formulácii, pričom sa uvádza, že bude konkretizovaná v rámci neskorších výhrad. Nemá teda vlastný obsah, a preto ju treba zamietnuť.
3. Štvrtá výhrada (písmeno D)
54.
Podľa odvolateľov sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že konštatoval, že článok 4 ods. 3 nariadenia o JMD neobsahuje výslovný odkaz na vnútroštátne právne poriadky na účely vymedzenia pojmu nadobudnutie kvalifikovanej účasti v úverovej inštitúcii.
55.
Zastávam názor, že Všeobecný súd neporušil článok 4 ods. 3 nariadenia o JMD. (
24
) Je pravda, že toto ustanovenie stanovuje, ktoré právne predpisy musí ECB uplatňovať pri vykonávaní svojich úloh dohľadu v rámci JMD. Neodkazuje však na vnútroštátne právne poriadky na účely výkladu pojmu stanoveného predpisom Únie, akým je pojem nadobudnutie kvalifikovanej účasti. (
25
)
56.
Pokiaľ ide o tento pojem, článok 15 nariadenia o JMD ani článok 22 smernice 2013/36 neobsahujú výslovný odkaz na právo členských štátov.
57.
Ako správne konštatoval Všeobecný súd, (
26
) pojem nadobudnutie alebo zvýšenie kvalifikovanej účasti je autonómny pojem práva Únie, ktorý sa má vykladať jednotne vo všetkých členských štátoch. Táto jednotnosť by zanikla, ak by ho každý členský štát mohol vymedziť podľa vlastného uváženia.
58.
Tento záver vyplýva z ustálenej judikatúry Súdneho dvora: tak z požiadaviek jednotného uplatňovania práva Únie, ako aj zo zásady rovnosti vyplýva, že znenie ustanovenia práva Únie, ktoré neobsahuje nijaký výslovný odkaz na právo členských štátov s cieľom určiť jeho zmysel a rozsah pôsobnosti, v zásade vyžaduje v celej Únii autonómny a jednotný výklad. (
27
)
59.
Stručne povedané, štvrtú výhradu treba zamietnuť.
4. Piata výhrada (písmeno E)
60.
Odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu, že posudzoval pojem „nadobudnutie kvalifikovanej účasti“ ako pojem „zmena právnej štruktúry účasti“. Podľa ich názoru tento druhý pojem, ktorý Všeobecný súd použil v napadnutom rozsudku, (
28
) nie je pojmom práva Únie a nemôže sa používať v prípadoch, ako je tento.
61.
Kritika odvolateľov týkajúca sa tejto časti napadnutého rozsudku je dôvodná. Zmena právnej štruktúry účasti je pojem, ktorý nie je uvedený v smernici 2013/36 ani v nariadení o JMD na účely posúdenia, či došlo k nadobudnutiu alebo zvýšeniu kvalifikovanej účasti. Uvedené ustanovenia nešpecifikujú, že zmenu právnej štruktúry možno chápať ako nadobudnutie účasti.
62.
Ako vysvetlím nižšie, pre posúdenie nadobudnutia alebo zvýšenia je dôležitý počet nadobudnutých (alebo zvýšených) účastí, (
29
) ale nie ich právna štruktúra, čo je pojem, ktorý má neurčité znaky a ktorého uplatňovanie vyvoláva určitú neistotu.
63.
V každom prípade, ak by sa uznalo, že zmeny právnej štruktúry účasti sú dôležité, dôležité by boli len tie, ku ktorým došlo po zavedení JMD, a nie skoršie zmeny, ako som už vysvetlil.
64.
V prípade účastí nadobudnutých pred zavedením JMD je povolenie ECB potrebné len vtedy, keď ich nadobudnutie spôsobí zvýšenie úrovne kontroly nadobúdateľa nad finančnou inštitúciou. Na zmenu právnej štruktúry účasti (ak by sa pripustilo, že tento nový pojem je relevantný, čo nie je tak) nie je potrebné povolenie ECB, ak kvalifikovaná účasť zostane rovnaká a nezvýši sa.
65.
K tomu došlo v tejto veci. Fininvest vždy disponovala kvalifikovanou účasťou v spoločnosti Mediolanum, a teda aj v spoločnosti Banca Mediolanum. Začlenenie spoločnosti Mediolanum do spoločnosti Banca Mediolanum prostredníctvom obráteného splynutia predstavovalo internú reorganizáciu právnej štruktúry skupiny podnikov, ale nespôsobilo zmenu úrovne ani miery kontroly spoločnosti Fininvest (
30
) (a nepriamo pána Berlusconiho) nad uvedenou finančnou inštitúciou.
66.
V prípade transakcií, ako je sporná transakcia, pri ktorých zostáva zachovaná rovnaká úroveň kontroly a vplyvu tých istých osôb a subjektov na úverovú inštitúciu, nedochádza k nadobudnutiu alebo zvýšeniu kvalifikovanej účasti. V tejto situácii ECB nemá začať správne konanie o povolení.
67.
Piatej výhrade teda treba vyhovieť.
5. Šiesta výhrada (písmeno F)
68.
Odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že rozhodol, že priamy alebo nepriamy charakter účasti je relevantným prvkom pre objasnenie, či došlo k nadobudnutiu kvalifikovanej účasti.
69.
Uvádzajú, že v článku 22 smernice 2013/36 a článku 22 TUB sa hovorí jedine o nadobudnutí kvalifikovanej účasti bez ohľadu na to, či je priame alebo nepriame. Okrem toho pán Berlusconi (ktorého neexistencia dobrej povesti bola dôvodom vydania rozhodnutia ECB) vždy mal pred a po splynutí a vydaní rozsudku Consiglio di Stato (Štátna rada) z 3. marca 2016 nepriamu účasť v úverovej inštitúcii.
70.
Aj tejto výhrade treba vyhovieť. Z článku 2 bodu 8 nariadenia o JMD, článku 4 ods. 1 bodu 36 nariadenia 575/2013 a článku 22 smernice 2013/36 vyplýva, že prvé kritérium na určenie, či ide o priame alebo nepriame nadobudnutie alebo zvýšenie (
31
) kvalifikovanej účasti, je kvantitatívne.
71.
Nadobudnutie totiž musí predstavovať aspoň 10 % základného imania alebo hlasovacích práv podniku (
32
) a zvýšenie musí mať za následok, že podiel na základnom imaní alebo hlasovacích právach dosiahne alebo prekročí 20 %, 30 % alebo 50 %. Ďalšie dve kritériá (významný vplyv nadobúdateľa na riadenie podniku a prípad, keď sa úverová inštitúcia stane dcérskou spoločnosťou nadobúdateľa) v tomto prípade nie sú relevantné.
72.
Konkrétnejšie podľa článku 22 smernice 2013/36 kvalifikovanú účasť v úverovej inštitúcii možno nadobudnúť alebo zvýšiť priamo alebo nepriamo, pričom použitie jedného alebo druhého (priameho alebo nepriameho) prostriedku nadobudnutia nemá vplyv na výsledok.
73.
Rozhodujúce teda nie je, či je nadobudnutie kvalifikovanej účasti priame alebo nepriame, ale či existuje v ktorejkoľvek z týchto dvoch foriem a či sa ním dosiahne určitá úroveň kontroly alebo vplyvu na úverovú inštitúciu.
74.
Vychádzajúc z tohto predpokladu, Všeobecný súd tým, že pripísal význam zmene nepriamej účasti spoločnosti Fininvest v spoločnosti Banca Mediolanum na priamu účasť po zlúčení prostredníctvom obráteného splynutia, nevyložil článok 22 ods. 1 smernice 2013/36 správne. (
33
)
75.
Pokiaľ ide o článok 22 ods. 1 smernice 2013/36, Všeobecný súd konštatoval, že „… ak sa účasť nepriamo vlastnená prostredníctvom dvoch spoločností stane nepriamo vlastnenou prostredníctvom jednej spoločnosti, zmení sa samotná právna štruktúra držby kvalifikovanej účasti, takže takáto transakcia sa musí považovať za nadobudnutie kvalifikovanej účasti v zmysle tohto ustanovenia“. (
34
)
76.
S uvedenými úvahami, ktoré sú opäť založené na pojme zmena právnej štruktúry účasti (čo je pojem, ktorý som už označil v tomto kontexte za nevhodný), pritom nemožno súhlasiť. Ich uplatnenie na skutkové okolnosti, ktoré Všeobecný súd považoval za preukázané, vyplýva z počiatočného principiálneho pochybenia.
77.
Ako som už uviedol, Všeobecný súd uznal, že na základe splynutia sa „… výška kvalifikovanej účasti žalobcov… nezmenila oproti tej, ktorú mali predtým prostredníctvom spoločnosti Mediolanum“. (
35
) To znamená, že prechodom z nepriamej účasti na priamu účasť sa nezmenila situácia kontroly spoločnosti Fininvest nad spoločnosťou Banca Mediolanum, lebo Fininvest vždy disponovala 30,16 % akcií.
78.
To isté tvrdenie platí tým skôr pre účasť pána Berlusconiho, ktorá bola vždy nepriamou kvalifikovanou účasťou v spoločnosti Banca Mediolanum. (
36
)
79.
Ak je to tak, (
37
) irelevantnosť prechodu z jednej (priamej) formy účasti na inú (nepriamu) formu účasti pritom v prípade, o aký ide v prejednávanej veci, spôsobuje, že nedošlo k (novému) nadobudnutiu alebo zvýšeniu kvalifikovanej účasti. Za týchto okolností nebol potrebný zásah ECB.
80.
V konečnom dôsledku treba šiestej (a poslednej) výhrade v rámci prvého odvolacieho dôvodu vyhovieť.
VII. Druhý odvolací dôvod
A.
Tvrdenia účastníkov konania
81.
Odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu, že zamietol ich druhý žalobný dôvod týkajúci sa neplatnosti, v ktorom namietali, že uplatnenie článkov 22 a 23 smernice 2013/36 na účasti na základnom imaní nadobudnuté pred viac ako dvadsiatimi rokmi by predstavovalo porušenie zásady zákazu retroaktivity.
82.
Tvrdia, že hoci Všeobecný súd v napadnutom rozsudku rozhodol, že smernica 2013/36 sa nevzťahovala na nadobudnutie kvalifikovaných účastí pred nadobudnutím jej účinnosti, v skutočnosti potvrdil jej retroaktívne uplatnenie na prejednávaný prípad. V tom istom zmysle má nesprávne posúdenie namietané v rámci prvého odvolacieho dôvodu za následok nesprávne posúdenie, ktoré sa vytýka v rámci druhého odvolacieho dôvodu.
83.
ECB a Komisia spochybňujú túto argumentáciu.
B.
Posúdenie
84.
Všeobecný súd správne potvrdil, že pôsobnosť článkov 22 a 23 smernice 2013/36 sa nevzťahuje na nadobudnutie kvalifikovaných účastí pred nadobudnutím jej účinnosti, ktoré sú teda už v držbe, ale len na rozhodnutia o nadobudnutí kvalifikovaných účastí plánované po nadobudnutí jej účinnosti. (
38
)
85.
Ako však tvrdia odvolatelia, uvedené principiálne konštatovanie je neúčinné, ak – ako vyplynulo z analýzy prvého odvolacieho dôvodu – sa uvedené ustanovenia smernice 2013/36 uplatnia na kvalifikovanú účasť, akou je kvalifikovaná účasť spoločnosti Fininvest v spoločnosti Banca Mediolanum, v prípade ktorej pred nadobudnutím účinnosti tejto smernice a po nadobudnutí jej účinnosti nedošlo k skutočným zmenám (pokiaľ ide o rozsah jej kontroly alebo vplyvu na úverovú inštitúciu).
86.
Druhému odvolaciemu dôvodu teda treba vyhovieť.
VIII. Deviaty odvolací dôvod
A.
Tvrdenia účastníkov konania
87.
Odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že oba nové žalobné dôvody týkajúce sa neplatnosti uvedené v konaní pred ním, ktoré boli založené na nezákonnosti prípravných aktov prijatých Talianskou centrálnou bankou, vyhlásil za neprípustné. (
39
)
88.
Domnievajú sa, že k tomuto nesprávnemu právnemu posúdeniu došlo pri uplatnení článku 84 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu v súvislosti s novými žalobnými dôvodmi uvedenými na základe rozsudku z 19. decembra 2018, Berlusconi a Fininvest.
89.
Podľa odvolateľov ide o zjavne nesprávne posúdenie, pokiaľ ide o existenciu „novej právnej okolnosti“, ktoré je spojené s nedostatočnosťou a zjavnou nelogickosťou odôvodnenia a s neuvedením odôvodnenia týkajúceho sa nepreskúmania nových žalobných dôvodov ex offo. Tvrdia, že v dôsledku vyššie uvedeného došlo k porušeniu zásady účinnej súdnej ochrany a článku 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
90.
V odôvodnení odvolacieho dôvodu odvolatelia uvádzajú tieto tvrdenia:
–
nové žalobné dôvody týkajúce sa neplatnosti z vecného hľadiska úzko súviseli so žalobnými dôvodmi, ktoré boli uvedené skôr,
–
rozsudok z 19. decembra 2018, Berlusconi a Fininvest, obsahuje výkladové prvky, ktoré majú veľký inovačný dosah a ktoré idú nad rámec údajného potvrdenia skoršej judikatúry týmto rozsudkom. V uvedenom rozsudku bol po prvý raz podaný výklad právomocí ECB v tejto oblasti s účinkami erga omnes, pričom sa rozhodlo o úplne nových a mimoriadne zložitých otázkach,
–
rozhodnutie o neprípustnosti uvedených nových žalobných dôvodov porušuje právo odvolateľov na účinnú a úplnú súdnu ochranu. V záujme tejto ochrany by Všeobecný súd mohol preskúmať tieto žalobné dôvody na základe článku 84 svojho rokovacieho poriadku dokonca ex offo.
91.
ECB a Komisia spochybňujú tieto tvrdenia.
B.
Posúdenie
92.
Súdny dvor v rozsudku z 19. decembra 2018, Berlusconi a Fininvest, rozhodol, že
–
článok 263 ZFEÚ bráni tomu, aby vnútroštátne súdy vykonávali preskúmanie zákonnosti aktov týkajúcich sa začatia konania, prípravných aktov alebo aktov týkajúcich sa nezáväzného návrhu, ktoré prijali príslušné vnútroštátne orgány v rámci konania o povolení nadobudnutia alebo zvýšenia kvalifikovaných účastí, (
40
)
–
prináleží súdu Únie v rámci jeho výlučnej právomoci preskúmavať zákonnosť aktov Únie na základe článku 263 ZFEÚ, aby rozhodoval o zákonnosti konečného rozhodnutia prijatého ECB s cieľom zabezpečiť účinnú súdnu ochranu dotknutých osôb preskúmať prípadné vady prípravných aktov alebo návrhov vnútroštátnych orgánov, ktoré môžu svojou povahou ovplyvniť platnosť tohto konečného rozhodnutia. (
41
)
93.
Na základe uverejnenia tohto rozsudku a po výzve Všeobecného súdu, aby predložili pripomienky k jeho dôsledkom pre žalobu, (
42
) žalobcovia uviedli dva nové žalobné dôvody týkajúce sa neplatnosti, ktorými chceli napadnúť zákonnosť prípravných aktov prijatých Talianskou centrálnou bankou (najmä rozhodnutie o začatí postupu a návrh rozhodnutia predložený ECB).
94.
Všeobecný súd rozhodol, že oba nové žalobné dôvody sú neprípustné, lebo sa domnieval, že a) úzko nesúvisia so žalobnými dôvodmi týkajúcimi sa neplatnosti uvedenými v žalobe a b) rozsudok Súdneho dvora nemožno považovať za právnu okolnosť, ktorá vyšla najavo v priebehu konania, v zmysle článku 84 ods. 1 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu. (
43
)
95.
Tvrdenia odvolateľov sú podľa môjho názoru dôvodné.
96.
Pokiaľ ide o neexistenciu úzkej súvislosti medzi novými žalobnými dôvodmi týkajúcimi sa neplatnosti a žalobnými dôvodmi, ktoré boli pôvodne obsiahnuté v žalobe, domnievam sa, že v napadnutom rozsudku sa mala konštatovať uvedená súvislosť.
97.
Je pravda, že v pôvodnej žalobe sa nenamietala protiprávnosť prípravných aktov Talianskej centrálnej banky. Ako však Súdny dvor rozhodol v rozsudku z 19. decembra 2018, Berlusconi a Fininvest, povolenie nadobudnutia alebo zvýšenia kvalifikovaných účastí v úverových inštitúciách sa vydáva v rámci zmiešaného správneho konania, do ktorého sú zapojené vnútroštátneho orgány a ECB. ECB má konečnú rozhodovaciu právomoc, čo má za následok, že výlučná právomoc posudzovať zákonnosť aktov prijatých v týchto konaniach má Všeobecný súd a Súdny dvor.
98.
Nemožno teda poprieť, že existuje priama a úzka súvislosť medzi prípravnými aktmi vnútroštátnych orgánov a konečným aktom ECB, keďže sú to prvky toho istého zmiešaného správneho konania. Posúdenie platnosti konečného aktu (ECB) môže byť podmienené podstatnými vadami prípravných aktov (vnútroštátnych orgánov), ktoré chceli namietať žalobcovia v konaní na Všeobecnom súde.
99.
Pokiaľ ide o otázku, či rozsudok z 19. decembra 2018, Berlusconi a Fininvest, možno považovať za novú právnu okolnosť, ktorá vyšla najavo v priebehu konania a ktorá môže odôvodniť uvedenie nových žalobných dôvodov týkajúcich sa neplatnosti, úvahy Všeobecného súdu tiež nie sú správne.
100.
Všeobecný súd v napadnutom rozsudku:
–
vychádzal z judikatúry Súdneho dvora (
44
), podľa ktorej rozsudok, ktorý potvrdzuje právny stav známy žalobcovi v momente podania žaloby na súd, nemožno považovať za okolnosť, ktorá umožňuje uviesť nový žalobný dôvod,
–
ďalej uviedol, že „… na rozsudok vydaný v priebehu konania sa nemožno odvolávať ako na novú skutočnosť, keďže tento rozsudok v zásade poskytuje len výklad práva Únie ex tunc…“, (
45
)
–
poukázal na to, že výklad obsiahnutý v rozsudku vydanom na základe návrhu na začatie prejudiciálneho konania nemá konštitutívny, ale výlučne deklaratórny charakter s účinkami ex tunc, (
46
)
–
konštatoval, že „výklad, ktorý podal Súdny dvor, sa… musí považovať za známy žalobcom v čase podania ich žaloby“ o neplatnosť, (
47
)
–
uviedol, že rozsudok z 19. decembra 2018, Berlusconi a Fininvest, „nemožno… považovať za právnu okolnosť, ktorá vyšla najavo v priebehu konania v zmysle článku 84 ods. 1 [R]okovacieho poriadku [Všeobecného súdu]“. (
48
)
101.
Nesúhlasím s týmito úvahami a so záverom, ktorý z nich vyvodil Všeobecný súd.
102.
Samotný Všeobecný súd v iných rozsudkoch uznal, že pre uvedenie nových žalobných dôvodov týkajúcich sa neplatnosti je relevantný rozsudok Súdneho dvora vydaný v priebehu konania, ak obsahuje nové spresnenia týkajúce sa uplatniteľných predpisov. (
49
)
103.
Rozsudky, v ktorých sa len opakuje predchádzajúca judikatúra, určite neodôvodňujú uvedenie nových žalobných dôvodov. To neplatí pre rozsudky Súdneho dvora, ktorými sa spresňuje predchádzajúca judikatúra alebo ktoré obsahujú novú judikatúru: v takých prípadoch tieto rozsudky slúžia na uvedenie nových žalobných dôvodov v prebiehajúcich konaniach o žalobách o neplatnosť.
104.
Súdny dvor sa vyjadril v tomto zmysle v osobitnom kontexte smernice 2013/32/EÚ. (
50
) Rozhodol, že jeho rozsudok pravdepodobne spadá pod pojem nové skutočnosti v zmysle článku 33 ods. 2 písm. d) a článku 40 ods. 2 a 3 tejto smernice. (
51
) Tomuto konštatovaniu nebráni skutočnosť, že rozsudky vydané v prejudiciálnych konaniach majú účinky ex tunc. (
52
)
105.
Rozsudok z 19. decembra 2018, Berlusconi a Fininvest, obsahoval dôležité (a nové) konštatovania týkajúce sa súdneho preskúmania v zmiešaných správnych konaniach vytvorených v rámci bankovej únie, ku ktorým patrí konanie o povolení nadobudnutia kvalifikovaných účastí. Nemožno konštatovať, že uvedeným rozsudkom sa jednoducho potvrdzuje predchádzajúca judikatúra.
106.
Fininvest a pán Berlusconi v čase podania žalôb nemohli vopred vedieť, že prípravné akty Talianskej centrálnej banky vydané v konaní o povolení nadobudnutia kvalifikovaných účastí treba napadnúť výlučne na Všeobecnom súde, a nie na talianskych súdoch.
107.
Všeobecný súd sa teda tým, že vyhlásil oba dva nové žalobné dôvody týkajúce sa neplatnosti za neprípustné, dopustil nesprávneho právneho posúdenia.
108.
Za týchto podmienok vyhlásenie uvedených žalobných dôvodov za neprípustné predstavuje porušenie práva odvolateľov na účinnú súdnu ochranu chránenú článkom 47 Charty, lebo im znemožnilo namietať možné protiprávnosti prípravných aktov, ktoré viedli k prijatiu konečného rozhodnutia, aby ich Všeobecný súd mohol preskúmať.
109.
Preto je potrebné vyhovieť deviatemu odvolaciemu dôvodu, čo spolu s vyhovením prvému odvolaciemu dôvodu (čiastočne) a druhému odvolaciemu dôvodu má za následok zrušenie napadnutého rozsudku.
IX. Rozhodnutie o žalobe o neplatnosť na Všeobecnom súde
110.
V súlade s článkom 61 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora, ak je odvolanie dôvodné, Súdny dvor zruší rozhodnutie Všeobecného súdu. Súdny dvor môže sám rozhodnúť s konečnou platnosťou vo veci samej, ak to stav konania dovoľuje.
111.
V tejto veci má Súdny dvor k dispozícii informácie potrebné na konečné rozhodnutie o žalobe o neplatnosť proti rozhodnutiu ECB z 25. októbra 2016.
112.
Z dôvodov uvedených v predchádzajúcich bodoch je potrebné vyhovieť prvému žalobnému dôvodu týkajúcemu sa neplatnosti uvedeného odvolateľmi a v celom rozsahu zrušiť rozhodnutie ECB z 25. októbra 2016.
X. O trovách
113.
Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou o veci, rozhodne aj o trovách konania.
114.
Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku, ktorý sa na základe jeho článku 184 ods. 1 uplatní na konanie o odvolaní, účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
115.
Odvolatelia navrhli uložiť ECB povinnosť nahradiť trovy konania. Ak – tak ako navrhujem – sa vyhovie ich odvolaniam, bude potrebné uložiť ECB povinnosť nahradiť trovy konania a rozhodnúť, že Komisia znáša svoje vlastné trovy konania.
XI. Návrh
116.
Na základe vyššie uvedeného navrhujem, aby Súdny dvor
–
vyhovel odvolaniam a zrušil rozsudok Všeobecného súdu z 11. mája 2022, Fininvest a Berlusconi/ECB (T‑913/16, EU:T:2022:279),
–
zrušil rozhodnutie Európskej centrálnej banky ECB/SSM/2016 – 7LVZJ6XRIE7VNZ4UBX81/4 z 25. októbra 2016,
–
rozhodol, že Európska centrálna banka je povinná nahradiť trovy konania a Európska komisia znáša svoje vlastné trovy konania.
(
1
)	Jazyk prednesu: španielčina.
(
2
)	C‑219/17, EU:C:2018:1023. Ďalej len „rozsudok z 19. decembra 2018, Berlusconi a Fininvest“.
(
3
)	Rozsudok Všeobecného súdu Fininvest a Berlusconi/ECB (T‑913/16, EU:T:2022:279, ďalej len „napadnutý rozsudok“).
(
4
)	Rozhodnutie ECB/SSM/2016 – 7LVZJ6XRIE7VNZ4UBX81/4.
(
5
)	Návrhy z 27. júna 2018 (EU:C:2018:502).
(
6
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 26. júna 2013 o prístupe k činnosti úverových inštitúcií a prudenciálnom dohľade nad úverovými inštitúciami a investičnými spoločnosťami, o zmene smernice 2002/87/ES a o zrušení smerníc 2006/48/ES a 2006/49/ES (Ú. v. EÚ L 176, 2013, s. 338).
(
7
)	Nariadenie Rady z 15. októbra 2013, ktorým sa Európska centrálna banka poveruje osobitnými úlohami, pokiaľ ide o politiky týkajúce sa prudenciálneho dohľadu nad úverovými inštitúciami (Ú. v. EÚ L 287, 2013, s. 63) (ďalej len „nariadenie o JMD“).
(
8
)	Nariadenie Európskej centrálnej banky zo 16. apríla 2014 o rámci pre spoluprácu v rámci jednotného mechanizmu dohľadu medzi Európskou centrálnou bankou, príslušnými vnútroštátnymi orgánmi a určenými vnútroštátnymi orgánmi (nariadenie o rámci JMD) (Ú. v. EÚ L 141, 2014, s. 1).
(
9
)	Decreto Legislativo n. 385 – Testo unico delle leggi in materia bancaria e creditizia [legislatívny dekrét č. 385, ktorým sa zavádza kodifikované znenie zákonov o bankovníctve a úveroch) z 1. septembra 1993 (riadna príloha GURI č. 230 z 30. septembra 1993)], zmenený legislatívnym dekrétom č. 72 z 12. mája 2015, ktorým bol do talianskeho práva prebratý obsah smernice 2013/36 (legislatívny dekrét č. 72, ďalej len „TUB“).
(
10
)	Attuazione della direttiva 2011/89/UE, che modifica le direttive 98/78/CE, 2002/87/CE, 2006/48/CE e 2009/138/CE, per quanto concerne la vigilanza supplementare sulle imprese finanziarie appartenenti a un conglomerato finanziario, de 4 de marzo de 2014 (GURI č. 76 z 1. apríla 2014, s. 1790) (legislatívny dekrét č. 53, ktorým sa vykonáva smernica 2011/89/EÚ, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice 98/78/ES, 2002/87/ES, 2006/48/ES a 2009/138/ES, pokiaľ ide o doplnkový dohľad nad finančnými inštitúciami vo finančnom konglomeráte).
(
11
)	Išlo o „vnútroskupinovú fúziu s výmenným kurzom akcií 1:1“ s cieľom realizovať zjednodušenie podnikovej štruktúry a organizačnú racionalizáciu bankovej skupiny, a to vzhľadom na to, že Mediolanum vlastnila 100 % akcií spoločnosti Banca Mediolanum.
(
12
)	Po smrti pána Berlusconiho 12. júna 2023 jeho dedičia vstúpili do tohto odvolacieho konania namiesto neho.
(
13
)	Na túto rehabilitáciu sa odkazuje v štvrtom odvolacom dôvode oboch odvolaní.
(
14
)	Pozri ECB, Všeobecné zásady ku konaniam týkajúcim sa kvalifikovaných účastí, 2023, https://www.bankingsupervision.europa.eu/ecb/pub/pdf/ssm.supervisory_guides230523_qualifyingholdingprocedure.sk.pdf.
(
15
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 26. júna 2013 o prudenciálnych požiadavkách na úverové inštitúcie a investičné spoločnosti a o zmene nariadenia (EÚ) č. 648/2012 (Ú. v. EÚ L 176, 2013, s. 1).
(
16
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2023/1114 z 31. mája 2023 o trhoch s kryptoaktívami a o zmene nariadení (EÚ) č. 1093/2010 a (EÚ) č. 1095/2010 a smerníc 2013/36/EÚ a (EÚ) 2019/1937 (Ú. v. EÚ L 150, 2023, s. 40) stanovuje v článkoch 41 a 42 postup kontroly (nadobúdania a zvyšovania kvalifikovaného podielu v emitentovi tokenu naviazaného na aktíva) podobný tomu, ktorý upravuje smernica 2013/36.
(
17
)	Podľa článku 22 ods. 8 smernice 2013/36 „členské štáty nesmú na oznamovanie priameho alebo nepriameho nadobudnutia hlasovacích práv alebo kapitálu príslušným orgánom a na schvaľovanie takéhoto nadobudnutia príslušnými orgánmi stanoviť požiadavky, ktoré sú prísnejšie ako požiadavky ustanovené touto smernicou“.
(
18
)	Na tento účel jeho odsek 1 stanovuje, že príslušné orgány v záujme zaručenia zdravého a obozretného riadenia úverovej inštitúcie, v prípade ktorej sa nadobudnutie navrhuje, a so zreteľom na možný vplyv navrhovaného nadobúdateľa na uvedenú úverovú inštitúciu posúdia vhodnosť navrhovaného nadobúdateľa a finančné zdravie navrhovaného nadobudnutia v súlade s týmito kritériami: dobrá povesť navrhovaného nadobúdateľa, dobrá povesť a skúsenosti nových navrhovaných členov riadiaceho orgánu, finančné zdravie navrhovaného nadobúdateľa skutočnosť, či úverová inštitúcia bude schopná plniť prudenciálne požiadavky a riziko súvislostí s praním špinavých peňazí alebo financovaním terorizmu.
(
19
)	Európsky orgán pre bankovníctvo, Európsky orgán pre poisťovníctvo a dôchodkové poistenie zamestnancov a Európsky orgán pre cenné papiere a trhy, Spoločné usmernenia o obozretnom posudzovaní
nadobudnutí a zvyšovaní kvalifikovaných účastí vo finančnom sektore (JC/GL/2016/01) (ďalej len „spoločné usmernenia“), Frankfurt, december 2016. Dostupné na https://www.eiopa.europa.eu/system/files/2020‑10/jc_qh_gls_sk.pdf.
(
20
)	Rozhodnutie Európskej centrálnej banky (EÚ) 2019/1376 z 23. júla 2019 o delegovaní právomoci prijímať rozhodnutia o passportingu, nadobúdaní kvalifikovaných účastí a odňatí povolení úverovým inštitúciám (ECB/2019/23) (Ú. v. EÚ L 224, 2019, s. 1) upravuje kritériá pre delegovanie rozhodovacích právomocí prijímať delegované rozhodnutia o kvalifikovanej účasti na vedúcich pracovných útvarov ECB (článok 4).
(
21
)	Bod 79 napadnutého rozsudku.
(
22
)	Bod 80 napadnutého rozsudku. V bode 81 toho istého rozsudku Všeobecný súd zopakoval, že žalobcovia už mali „akcionársk[u] dohod[u uzatvorenú] medzi spoločnosťami Fininvest a Fin. Prog. Italia, ktorá im umožňovala spoločne ovládať spoločnosti Mediolanum a Banca Mediolanum pred predmetným splynutím …
(
23
)	Podľa Všeobecného súdu „nepriama účasť spoločnosti Fininvest v spoločnosti Banca Mediolanum sa po predmetnom splynutí a rozsudku Consiglio di Stato (Štátnej rady) z 3. marca 2016 stala priamou kvalifikovanou účasťou“.
(
24
)	Uvedené ustanovenie stanovuje, že „ECB na účely vykonávania úloh, ktorými bola poverená podľa tohto nariadenia, a s cieľom zabezpečiť vysokú úroveň dohľadu uplatňuje celé príslušné právo Únie a v prípade, keď sa toto právo Únie skladá zo smerníc, vnútroštátne právne predpisy, ktorými sa tieto smernice transponujú. Keď sú príslušným právom Únie nariadenia a keď tieto nariadenia v súčasnosti explicitne ponúkajú členským štátom rôzne možnosti, ECB uplatňuje aj vnútroštátne právne predpisy, ktorými sa tieto možnosti vykonávajú“.
(
25
)	ECB musí uplatňovať vnútroštátne právne predpisy (ak sa nimi preberajú smernice alebo ak stanovujú niektorú z možností, ktoré jej poskytujú nariadenia), ale to neznamená, že samotný pojem nadobudnutie a zvýšenie kvalifikovaných účastí je ponechaný na voľnú úvahu členských štátov.
(
26
)	Bod 49 napadnutého rozsudku.
(
27
)	Rozsudky z 11. apríla 2019, Tarola (C‑483/17, EU:C:2019:309, bod 36); z 1. októbra 2019, Planet49 (C‑673/17, EU:C:2019:801, bod 47), a z 22. júna 2021, Latvijas Republikas Saeima (Pokutové body) (C‑439/19, EU:C:2021:504, bod 81).
(
28
)	V rozpore s tým, čo tvrdí ECB a Komisia, nemožno podceniť použitie uvedeného pojmu v napadnutom rozsudku, pričom tento pojem je jedným z kľúčových prvkov úvah uvedených v tomto rozsudku. Nachádza sa v bodoch 57, 78, 80, 81, 84 a 88 napadnutého rozsudku. Všeobecný súd sa týmto pojmom neobmedzil na „opis kontextu“ alebo na „použitie v podstate ekonomických, a nie právnych pojmov“, ako nedôvodne tvrdí ECB (bod 20 jej vyjadrenia k odvolaniu).
(
29
)	Alebo to, že nadobudnutie umožňuje vykonávať významný vplyv na riadenie podniku alebo má za následok, že úverová inštitúcia sa stane dcérskou spoločnosťou navrhovaného nadobúdateľa.
(
30
)	Body 80 a 81 napadnutého rozsudku.
(
31
)	V bode 6 kapitoly 1 hlavy II spoločných usmernení sú uvedené dve kritériá na určenie, či je účasť nepriama: kontrola a násobenie. Kritérium kontroly znamená, že všetky fyzické alebo právnické osoby, ktoré vykonávajú kontrolu nad majiteľom kvalifikovanej účasti v inštitúcii, nad ktorou sa vykonáva dohľad, treba považovať za nepriamych nadobúdateľov tejto kvalifikovanej účasti. Kritérium násobenia, ktoré sa uplatňuje ako druhý krok, spočíva v násobení percent účastí v rámci reťazca spoločnosti, pričom sa začína od účasti v úverovej inštitúcii v priamej držbe a pokračuje nahor v tomto reťazci, pokiaľ je výsledok násobenia naďalej aspoň 10 %.
(
32
)	V článku 27 smernice 2013/36 sa uvádza, že „pri určovaní, či sú splnené kritériá na kvalifikovanú účasť uvedenú v článkoch 22, 25 a 26, sa zohľadnia hlasovacie práva uvedené v článkoch 9, 10 a 11 [smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/109/ES z 15. decembra 2004 o harmonizácii požiadaviek na transparentnosť v súvislosti s informáciami o emitentoch, ktorých cenné papiere sú prijaté na obchodovanie na regulovanom trhu, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica 2001/34/ES (Ú. v. EÚ L 390, 2004, s. 38)] a podmienky týkajúce sa ich navýšenia ustanovené v článku 12 ods. 4 a 5 uvedenej smernice“.
(
33
)	Bod 77 napadnutého rozsudku.
(
34
)	Bod 57 napadnutého rozsudku.
(
35
)	Bod 80 napadnutého rozsudku.
(
36
)	Všeobecný súd uznal túto skutočnosť v bode 79 napadnutého rozsudku: „Zatiaľ čo v minulosti pán Berlusconi vlastnil nepriamu účasť v spoločnosti Banca Mediolanum, najprv prostredníctvom spoločnosti Fininvest a potom prostredníctvom spoločnosti Mediolanum, v súčasnosti vlastní nepriamy podiel v spoločnosti Banca Mediolanum výlučne prostredníctvom spoločnosti Fininvest.“
(
37
)	Odvolatelia, ECB a Komisia majú odlišný názor na výšku účasti a na to, či je priama alebo nepriama, ale v odvolacom konaní musí mať prednosť opis skutkového stavu, ktorý uviedol Všeobecný súd.
(
38
)	Bod 98 napadnutého rozsudku.
(
39
)	Body 237 až 266 napadnutého rozsudku.
(
40
)	Rozsudok z 19. decembra 2018, Berlusconi a Fininvest, výrok.
(
41
)	Tamže, bod 44.
(
42
)	Bod 19 napadnutého rozsudku.
(
43
)	Podľa tohto ustanovenia „uviesť nové dôvody počas konania je prípustné len vtedy, ak sú tieto dôvody založené na právnych a skutkových okolnostiach, ktoré vyšli najavo v priebehu konania“.
(
44
)	V bode 251 napadnutého rozsudku odkázal na rozsudky Súdneho dvora z 20. septembra 2018, Španielsko/Komisia (C‑114/17 P, EU:C:2018:753, bod 39), a zo 14. októbra 2014, Buono a i./Komisia (C‑12/13 P a C‑13/13 P, EU:C:2014:2284, body 58 a 60).
(
45
)	Bod 255 napadnutého rozsudku.
(
46
)	Bod 252 napadnutého rozsudku.
(
47
)	Bod 256 napadnutého rozsudku.
(
48
)	Bod 257 napadnutého rozsudku.
(
49
)	Rozsudky z 22. marca 2018, Stavyckyj/Rada (T‑242/16, EU:T:2018:166, bod 125), a z 24. septembra 2019, Janukovič/Rada (T‑301/18, EU:T:2019:676, body 78 až 80), v spojení s rozsudkom z 19. decembra 2018, Azarov/Rada (C‑530/17 P, EU:C:2018:1031).
(
50
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 26. júna 2013 o spoločných konaniach o poskytovaní a odnímaní medzinárodnej ochrany (Ú. v. EÚ L 180, 2013, s. 60).
(
51
)	Rozsudok z 8. februára 2024, Bundesrepublik Deutschland (Prípustnosť následnej žiadosti) (C‑216/22, EU:C:2024:122, bod 40). To platí „… bez ohľadu na to, či bol tento rozsudok vydaný pred alebo po prijatí rozhodnutia o predchádzajúcej žiadosti, alebo či uvedený rozsudok konštatuje, že vnútroštátne ustanovenie, na ktorom bolo toto rozhodnutie založené, je nezlučiteľné s právom Únie, alebo sa obmedzuje na výklad práva Únie, vrátane práva platného už v čase prijatia uvedeného rozhodnutia“.
(
52
)	Tamže, bod 41: „… je irelevantná… skutočnosť…, že účinky rozsudku, ktorým Súdny dvor v rámci výkonu právomoci, ktorú mu priznáva článok 267 ZFEÚ, vykladá pravidlo práva Únie, v zásade platí od dátumu nadobudnutia účinnosti pravidla, ktoré je predmetom výkladu“.