Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
HENRIK
SAUGMANDSGAARD
ØE
6. decembra
2018 (1)
Vec C‑596/17
Japan Tobacco International SA,
Japan Tobacco International France SAS
proti
Premier ministre,
Ministre de l’Action et des Comptes publics,
Ministre des Solidarités et de la Santé
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podala
Conseil
d’État
(Štátna
rada,
Francúzsko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Smernica 2011/64/EÚ – Spotrebné dane uplatniteľné na tabakové výrobky – Článok 15 ods. 1 – Voľné stanovovanie maximálnych maloobchodných cien – Vnútroštátna právna úprava ukladajúca výrobcom a dovozcom povinnosť stanoviť jednotnú maloobchodnú cenu vyjadrenú na 1 000 kusov alebo 1 000 gramov pre každý výrobok z tabaku bez možnosti upravovať túto cenu v závislosti od objemu jednotkových balení“
I.      Úvod
1.        Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podala
Conseil
d’État
(Štátna
rada,
Francúzsko),
sa
týka
výkladu
článku
15
smernice
2011/64/EÚ o štruktúre a sadzbách
spotrebnej
dane z tabakových
výrobkov(2) v spojení s článkami
2
až
5
tejto
smernice.
2.        Tento
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
bol
podaný v rámci
konania o žalobe
na
zrušenie
niektorých
ustanovení
dvoch
listov,
ktoré
zaslali
francúzske
orgány
autorizovaným
výrobcom a dodávateľom
výrobkov z tabaku,
týkajúcich
sa
pravidiel
schvaľovania
maloobchodných
cien
tabakových
výrobkov
vyrobených v kontinentálnej
časti
Francúzska.
Podľa
týchto
listov,
ktoré
opakujú
ustanovenia
článku
572
code
général
des
impôts
(všeobecný
daňový
poriadok,
ďalej
len
„CGI“),
jednotnú
maloobchodnú
cenu
pre
každý
výrobok z tabaku
stanovujú
voľne
títo
podnikatelia a musí
byť
vyjadrená
za
množstvo
1 000
kusov
alebo
1 000
gramov.
Tento
systém
spôsobuje,
že
jednotná
cena
pre
výrobok
zostáva
rovnaká
bez
ohľadu
na
objem
balenia, v ktorom
je
uvedený
na
spotrebu.
Výrobcovia a dovozcovia
nemôžu
teda
upravovať
maloobchodnú
cenu
každého z výrobkov v závislosti
od
jednotkového
balenia, v ktorom
sú
tieto
výrobky
ponúkané.
3.        Vnútroštátny
súd
chce v podstate
zistiť,
či
vnútroštátna
právna
úprava,
akou
je
článok
572
CGI,
keďže
spôsobuje
takéto
účinky,
je
zlučiteľná s článkom
15
ods. 1
smernice
2011/64.
Podľa
tohto
ustanovenia
výrobcovia
alebo
dovozcovia
určujú
voľne
maximálnu
maloobchodnú
cenu
pre
každý z výrobkov,
ktorá
potom
predstavuje
základ
pre
proporcionálnu
spotrebnú
daň
uplatniteľnú
na
tabakové
výrobky.
4.        Na
záver
mojej
analýzy
som
dospel k záveru,
že
článok
15
ods. 1
tejto
smernice
nebráni
takejto
vnútroštátnej
právnej
úprave.
II.    Právny rámec
A.      Právo Únie
5.        Podľa
článku
1
smernice
2011/64
táto
smernica
„určuje
všeobecné
zásady
harmonizácie
štruktúry a sadzieb
spotrebných
daní,
ktorým
podliehajú
tabakové
výrobky v členských
krajinách“.
6.        Článok
2
ods. 1
tejto
smernice
stanovuje:
„Na
účely
tejto
smernice
sa
za
tabakové
výrobky
považujú:
a)      cigarety;
b)      cigary a cigarky;
c)      tabak
na
fajčenie:
i)      jemne
rezaný
tabak
na
vlastnoručné
zhotovenie
cigariet;
ii)      iný
tabak
na
fajčenie.“
7.        Články
3,
4 a 5
uvedenej
smernice
definujú
cigarety,
cigary,
cigarky a tabak
na
fajčenie.
8.        Článok
15
ods. 1
tej
istej
smernice
je
formulovaný
takto:
„Výrobcovia
alebo
prípadne
ich
zástupcovia
alebo
splnomocnenci v Únii,
ako
aj
dovozcovia z tretích
krajín
voľne
stanovujú
pre
každý
zo
svojich
výrobkov a pre
každý
členský
štát, v ktorom
majú
byť
tieto
výrobky
dané
do
obehu,
maximálnu
maloobchodnú
cenu.
Prvý
pododsek
však
nemôže
byť
postavený
proti
[nemôže
brániť – neoficiálny
preklad]
presadzovaniu
vnútroštátnych
systémov
právnych
predpisov o dozore
nad
cenami
alebo
dodržiavaní
predpísaných
cien,
za
predpokladu,
že
sú
zlučiteľné s právnymi
predpismi
Únie.“
B.      Francúzske právo
9.        Článok
572
CGI, v znení
vyplývajúcom z loi
du
26
janvier
2016
de
modernisation
du
système
de
santé
(zákon z 26. januára
2016 o modernizácii
systému
zdravotníctva),
stanovuje:
„Maloobchodná
cena
každého
výrobku
vyjadrená
za
množstvo
1 000
kusov
alebo
1 000
gramov
je
jednotná
na
celom
území a je
voľne
stanovovaná
autorizovanými
výrobcami a dodávateľmi.
Je
uplatniteľná
po
jej
schválení
spoločnou
vyhláškou
ministra
zdravotníctva a ministra
pre
rozpočet
za
podmienok
definovaných
dekrétom
Štátnej
rady.
Cenu
však
nemožno
schváliť
vtedy,
ak
je
nižšia
ako
súčet
obstarávacej
ceny a všetkých
daní.
…“
III. Spor vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie pred Súdnym dvorom
10.      Dňa
30. septembra
2016 a 20. januára
2017
spoločnosti
Japan
Tobacco
International
SA a Japan
Tobacco
International
France
SAS
(ďalej
spolu
len
„spoločnosti
Japan
Tobacco“)
podali
na
Conseil
d’État
(Štátna
rada)
žaloby,
ktorými
sa
domáhali, z dôvodu
prekročenia
právomoci,
zrušenia
určitých
ustanovení
dvoch
listov
datovaných
zo 6. apríla
2016 a z 22. novembra
2016,
zaslaných
francúzskymi
orgánmi
autorizovaným
výrobcom a dodávateľom
výrobkov z tabaku.
Tieto
listy
opisujú
pravidlá
schvaľovania
maloobchodných
cien
tabakových
výrobkov v kontinentálnom
Francúzsku,
tak
ako
ich
stanovuje
článok
572
CGI.
11.      Toto
ustanovenie
ukladá
výrobcom a dodávateľom
povinnosť
stanoviť
jednotnú
maloobchodnú
cenu
pre
každý
výrobok z tabaku,
vyjadrenú
za
1 000
kusov
alebo
1 000
gramov,
nezávisle
od
objemu
balenia
výrobkov.
Podľa
listu z 22. novembra
2016
je
každý
výrobok
definovaný v tomto
kontexte
ako
asociácia s určitou
značkou a obchodným
názvom.
Toto
pravidlo,
nazvané
ďalej
len
„pravidlo
ceny
za
1 000“,
implikuje,
že
cena
za
každý
výrobok
zostáva
jednotná
bez
ohľadu
na
jednotkové
balenie
(nazvané
„referenčné“), v ktorom
je
ponúkaný.
Účelom
pravidla
ceny
za
1 000
je
predísť
nárastu
spotreby
tabaku,
ku
ktorému
by
mohlo
dôjsť v dôsledku
zníženia
cien
určitých
výrobkov,
ak
sú
balené
vo
väčších
množstvách.
12.      Na
podporu
svojich
žalôb
spoločnosti
Japan
Tobacco
tvrdia,
popri
iných
dôvodoch,
že
článok
572
CGI,
na
ktorom
sa
zakladajú
napadnuté
listy,
porušuje
zásadu
voľného
stanovovania
maximálnych
maloobchodných
cien
výrobkov z tabaku,
stanovenú v článku
15
ods. 1
smernice
2011/64,
čo
bráni
tomu,
aby
sa
zohľadnili
pri
stanovovaní
týchto
cien
prípadné
rozdiely v nákladoch
na
balenie
súvisiace s balenými
množstvami.
13.      V tejto
súvislosti
má
vnútroštátny
súd
pochybnosti
v prvom
rade,
pokiaľ
ide o pôsobnosť
tejto
smernice.
Uvádza,
že
uvedenú
smernicu
možno
vykladať v súlade s jej
daňovým
cieľom
tak,
že
upravuje
výlučne
ceny
výrobkov z tabaku v rozsahu, v akom
podliehajú
spotrebným
daniam,
teda
cenu
cigariet,
cigár,
cigariek a tabaku
na
fajčenie,
tak
ako
sú
definované v článkoch
2
až
5
tej
istej
smernice.(3) Zásada
zakotvená v článku
15
ods. 1
smernice
2011/64
sa
preto
neuplatní
na
jednotkové
balenie
týchto
výrobkov.
Preto
pravidlo
ceny
za
1000 v rozsahu, v akom
zakazuje
zmenu
ceny
výrobkov v závislosti
od
objemu
jednotkových
balení,
nemôže
narušovať
túto
zásadu.
14.      Conseil
d’État
(Štátna
rada)
však
pripomína,
že v dvoch
rozsudkoch,
ktorými
bolo
vyhlásené
nesplnenie
povinnosti,
vydaných v roku
2002(4) a v roku
2010(5) Súdny
dvor
vyhlásil
za v rozpore s týmto
ustanovením
dve
skoršie
verzie
článku
572
CGI,
ktoré
stanovovali
okrem
pravidla
ceny
za
1000
aj
režimy
povinných
minimálnych
maloobchodných
cien
výrobkov z tabaku.
Podľa
Súdneho
dvora
tieto
režimy
mohli
narušiť
hospodársku
súťaž
tým,
že
bránili
niektorým
výrobcom a dovozcom,
aby
využili
to,
že
majú
nižšie
obstarávacie
ceny
ako
ich
konkurenti.
Vnútroštátny
súd
chce
vedieť,
či
tieto
rozsudky
predstavujú
úmysel
Súdneho
dvora,
aby
prevládla
zásada
voľnej
hospodárskej
súťaže
nad
daňovým
cieľom
smernice
2011/64.
Pýta
sa
takisto,
či
stanovenie
cien
výrobkov z tabaku v závislosti
od
ich
objemu
balenia
patrí,
bez
ohľadu
na
definície
stanovené v článkoch
2
až
5
tejto
smernice,
do
pôsobnosti
slobody
výrobcov a dovozcov
zaručenej
článkom
15
ods. 1
uvedenej
smernice.
15.      V druhom
rade v prípade,
že
by
Súdny
dvor
poskytol
kladnú
odpoveď
na
túto
otázku,
vnútroštátny
súd
sa
pýta
na
zlučiteľnosť
článku
572
CGI v rozsahu, v akom
bráni
týmto
podnikateľom
upravovať
maloobchodné
ceny
ich
výrobkov v závislosti
od
objemu
ich
balenia, s článkom
15
ods. 1
smernice
2011/64. V tejto
súvislosti
vnútroštátny
súd
zdôrazňuje,
že
pravidlo
ceny
za
1000
im
zakazuje
nie
premietnuť
celkovo
do
cien
predložených
na
schvaľovanie
rozdiely v obstarávacích
nákladoch
bez
ohľadu
na
ich
pôvod,
ale
iba
upravovať
tieto
ceny v závislosti
od
objemu
balenia.
16.      V tomto
kontexte
Conseil
d’État
(Štátna
rada)
rozhodla
prerušiť
konanie a predložiť
Súdnemu
dvoru
tieto
prejudiciálne
otázky:
„1.      Má
sa
smernica
[2011/64]
vykladať v tom
zmysle,
že
vzhľadom
na
definície
výrobkov z tabaku
obsiahnuté v jej
článkoch
2,
3 a 4
upravuje
tiež
cenu
výrobkov z tabaku v baleniach?
2.      V prípade
kladnej
odpovede
na
predchádzajúcu
otázku
má
sa
článok 15
smernice
[2011/64] v rozsahu, v akom
vyjadruje
zásadu
voľného
stanovovania
cien
výrobkov z tabaku,
vykladať v tom
zmysle,
že
zakazuje
pravidlo
určovania
cien
týchto
výrobkov
za
1 000
kusov
alebo
za
1 000
gramov,
ktorého
účinkom
je
zakázať,
aby
výrobcovia
výrobkov z tabaku
upravovali
svoje
ceny v závislosti
od
prípadných
rozdielov v nákladoch
na
balenie
týchto
výrobkov?“
17.      Spoločnosti
Japan
Tobacco,
francúzska,
talianska a portugalská
vláda,
ako
aj
Európska
komisia
predložili
Súdnemu
dvoru
písomné
pripomienky.
18.      Spoločnosti
Japan
Tobacco,
francúzska
vláda a Komisia
boli
zastúpené
na
účely
prednesenia
svojich
pripomienok
na
pojednávaní
5. septembra
2018.
IV.    Analýza
A.      Úvodné pripomienky
1.      O rozsahu prejudiciálnych otázok
19.      Conseil
d’État
(Štátna
rada)
svojimi
dvoma
otázkami,
ktoré
budem
skúmať
spoločne,
chce v podstate
zistiť,
či
vnútroštátna
právna
úprava,
akou
je
článok
572
CGI,
ktorý
kladie
povinnosť
výrobcom a dovozcom
vyjadriť
jednotnú
maloobchodnú
cenu
každého
zo
svojich
výrobkov
za
1 000
kusov
alebo
1 000
gramov a bráni
im
tak
upravovať
túto
cenu v závislosti
od
objemu
rôznych
balení,
do
ktorých
sa
balia
tieto
výrobky
na
spotrebu,
je
zlučiteľná s článkom
15
ods. 1
smernice
2011/64.
20.      V zmysle
prvej
otázky
sa
tento
súd
pýta
Súdneho
dvora,
či
táto
smernica
upravuje
stanovenie
cien
výrobkov z tabaku v balení.
Ako
vyplýva z rozhodnutia
vnútroštátneho
súdu,
táto
otázka
sa
týka
presnejšie
dosahu
zásady
stanovenej v článku
15
ods. 1
uvedenej
smernice,
podľa
ktorej
majú
výrobcovia a dovozcovia
voľne
určiť
maximálnu
maloobchodnú
cenu
pre
každý z ich
výrobkov.
21.      Na
jednej
strane,
ako
to
tvrdia
všetci
dotknutí s výnimkou
spoločností
Japan
Tobacco,
sloboda
výrobcov a dovozcov
zakotvená v tomto
ustanovení
môže
mať
ako
cieľ
stanovenie
maloobchodných
cien
„každého z ich
výrobkov“,
vnímaných
tak,
že
sa
odkazuje
na
každý
výrobok z tabaku
určitej
značky a typu,
zodpovedajúci
jednej z definícií
stanovených v článkoch
2
až
5
uvedenej
smernice,
nezávisle
od
objemu
jeho
balenia
(napríklad
každá
cigareta
značky X a typu
Y).(6)
22.      Na
druhej
strane,
ako
tvrdia
spoločnosti
Japan
Tobacco,
pojem
„každý z ich
výrobkov“
by
sa
mohol
vykladať
tak,
že
označuje
každé
jednotkové
balenie
takéhoto
výrobku
(napríklad
každý
balíček
20,
25
alebo
30
cigariet
značky X a typu
Y).
Článok
15
ods. 1
smernice
2011/64
zaručuje
takto
slobodu
výrobcov a dovozcov
určiť
maloobchodnú
cenu
každej
referencie,
ktorú
uvádzajú
na
trh.
23.      Druhá
otázka
bola
položená
Súdnemu
dvoru
iba
pre
prípad,
že
by
prijal v odpovedi
na
prvú
otázku
výklad
článku
15
ods. 1
smernice
2011/64
uvedený v predchádzajúcom
bode.
Conseil
d’État
(Štátna
rada)
sa
pýta
Súdneho
dvora,
či
taká
vnútroštátna
právna
úprava,
akou
je
pravidlo
ceny
za
1000
vo
veci
samej,
porušuje
teda
toto
ustanovenie,
keďže
bráni
výrobcom a dovozcom
stanoviť
voľne
rozdiel v cene
medzi
jednotlivými
baleniami
rôznych
objemov.
24.      V prípade,
že
by
Súdny
dvor
naopak
dospel k záveru,
že
„výrobky“ v zmysle
článku
15
ods. 1
smernice
2011/64
označujú
tabakové
výrobky
ako
také,
nezávisle
od
objemu
ich
balenia,
vnútroštátny
súd
sa
domnieva,
že
článok
572
CGI
nemôže
porušovať
toto
ustanovenie.
Je
to
tak
preto,
že
samotné
znenie
článku
572
CGI
uvádza,
že
takto
definované
ceny
výrobkov
sa
určujú
voľne.
25.      Hoci
súhlasím s týmto
posledným
uvedeným
stanoviskom, v spoločnej
analýze
prejudiciálnych
otázok
spresním
dôvody,
pre
ktoré
vnútroštátna
právna
úprava,
akou
je
pravidlo
ceny
za
1000,
stanovené v článku
572
CGI,
neobmedzuje,
ani
nepriamo,
slobodu
zaručenú v článku
15
ods. 1
smernice
2011/64.
Bude
potrebné
najmä
vysvetliť, v čom
sa
takáto
právna
úprava
odlišuje
od
skorších
verzií
článku
572
CGI,
odmietnutých
Súdnym
dvorom z dôvodu,
že
obmedzovali
túto
slobodu.(7)
2.      O účinku vnútroštátnej právnej úpravy, o ktorú ide vo veci samej a ktorej sa týkajú prejudiciálne otázky
26.      Zdá
sa
mi
rovnako
užitočné
zdôrazniť
na
úvod,
že
hoci
článok
572
CGI
má
niekoľko
obmedzujúcich
účinkov
na
obchodnú
politiku
výrobcov a dovozcov
tabakových
výrobkov,
iba
jeden z týchto
účinkov
je
predmetom
tohto
prejudiciálneho
konania.
Conseil
d’État
(Štátna
rada)
sa
pýta
Súdneho
dvora,
či
článok
15
ods. 1
smernice
2011/64
bráni
tomuto
ustanoveniu
vnútroštátnej
právnej
úpravy
výlučne v rozsahu, v akom
kladie
týmto
podnikateľom
povinnosť
vyjadriť
maloobchodné
ceny
za
1 000
kusov
alebo
1 000
gramov
pre
každý z ich
výrobkov,
pričom
táto
cena
zostáva
rovnaká
bez
ohľadu
na
objem
jednotkového
balenia, v ktorom
sa
predmetný
výrobok
uvádza
na
spotrebu.
27.      Prejudiciálne
otázky
sa
však
netýkajú
súladu
článku
572
CGI
so
zásadou
voľného
stanovovania
cien,
keďže
toto
ustanovenie
navyše
vedie k tomu,
po
prvé,
že
sa
vyžaduje,
aby
bola
maloobchodná
cena
každého
výrobku
jednotná
na
celom
území
kontinentálneho
Francúzska,
po
druhé,
že
sa
ukladá
cenový
strop(8) a po
tretie,
že
to
bráni
výrobcom a dovozcom,
aby
upravovali
smerom
nahor
alebo
nadol
maloobchodnú
cenu
schválenú
správnym
orgánom.
28.      Spoločnosti
Japan
Tobacco
však
vo
svojich
pripomienkach
kritizujú
takisto
toto
ustanovenie v rozsahu, v akom
spôsobuje
tento
trojitý
účinok.
Namietajú
najmä
nezlučiteľnosť
článku
572
CGI
so
zásadou
voľného
stanovovania
cien z dôvodu,
že
maloobchodná
cena,
stanovená v súlade s týmto
ustanovením,
predstavuje
po
schvaľovaní
nielen
maximálnu
cenu,
ale
takisto
minimálnu
cenu, a preto
fixnú
cenu
pri
predaji.
29.      S cieľom
vyhnutia
sa
akémukoľvek
pomýleniu v tejto
záležitosti,
spresňujem
hneď
na
začiatku,
že
tento
aspekt
článku
572
CGI,
týkajúci
sa
cenovej
politiky,
nemá
žiadnu
relevantnosť
vzhľadom
na
článok
15
ods. 1
smernice
2011/64.
Ako
vyplýva z judikatúry
uvedenej
ďalej,(9) toto
ustanovenie
implikuje
výlučne
to,
že
maximálnu
maloobchodnú
cenu
každého z výrobkov
výrobcov
alebo
dovozcov, v rozsahu v akom
predstavuje
základ
pre
spotrebnú
daň
ad
valorem,
majú
voľne
stanoviť
títo
výrobcovia
alebo
dovozcovia.
Nebráni
vnútroštátnemu
opatreniu
vyžadujúcemu,
aby
výrobcovia a dovozcovia
dodržiavali
fixnú
cenu,
ktorú
sami
voľne
stanovili.
30.      V tejto
súvislosti
Súdny
dvor
konštatoval,
že
smernica
2011/64
nebráni
cenovej
politike,
pokiaľ
táto
politika
nie
je v rozpore s cieľmi
tejto
smernice,
najmä s cieľom
vylúčenia
skreslenia
hospodárskej
súťaže
medzi
rôznymi
kategóriami
tabakových
výrobkov
patriacich
do
tej
istej
skupiny.(10)
31.      V tejto
súvislosti
Súdny
dvor
rozhodol v rozsudku
Etablissements
Fr.
Colruyt(11),
že
článok
15
ods. 1
uvedenej
smernice
nebráni
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá
zakazuje
maloobchodným
predajcom
predávať
výrobky z tabaku
za
jednotnú
cenu,
ktorá
by
bola
nižšia
ako
cena,
ktorú
výrobca
alebo
dovozca
uviedol
na
daňovom
kolku
umiestnenom
na
týchto
výrobkoch,
za
predpokladu,
že
táto
cena
bola
voľne
stanovená
dovozcom.
Podľa
Súdneho
dvora
takáto
právna
úprava
„nespadá
pod
situáciu
upravenú
článkom
15
ods. 1
smernice
2011/64“.(12)
32.      Rovnako
toto
ustanovenie
nezakazuje
vnútroštátnu
právnu
úpravu,
ktorá
stanovuje,
že
schválená
maloobchodná
cena
je
len
jedna – teda
fixná a súčasne
maximálna a minimálna
–,
ak
túto
cenu
voľne
stanovili
výrobcovia
alebo
dovozcovia.
B.      O výklade článku 15 ods. 1 smernice 2011/64
33.      Ako
bolo
uvedené
vyššie,
Conseil
d’État
(Štátna
rada)
vyzvala
Súdny
dvor,
aby
určil,
či
výraz
„každý z ich
výrobkov“ v zmysle
článku
15
ods. 1
smernice
2011/64
odkazuje
na
každý z tabakových
výrobkov
určitej
značky a typu,
ktoré
boli
uvedené
na
spotrebu
výrobcami a dovozcami,
alebo
na
každé z jednotkových
balení
týchto
tabakových
výrobkov.
Vnútroštátny
súd
predložil
Súdnemu
dvoru
túto
otázku s cieľom,
aby
sa
mohol
vyjadriť k súladu
pravidla
ceny
za
1000 s týmto
ustanovením v rozsahu, v akom
bráni
úprave
maloobchodnej
ceny
každého z uvedených
tabakových
výrobkov v závislosti
od
objemu
jeho
rôznych
balení.
34.      Keďže
znenie
článku
15
ods. 1
smernice
2011/64
nespresňuje
dosah
predmetného
výrazu,
musí
byť
tento
dosah
stanovený
tak,
že
sa
poskytne
výklad
tohto
ustanovenia
vzhľadom
na
všeobecný
systém
tejto
smernice,
ako
aj
na
účel,
ktorý
sledujú
uvedené
ustanovenie a smernica,
ktorej
je
súčasťou.(13)
1.      Výklad vzhľadom na všeobecný systém
35.      Na
účely
harmonizácie
štruktúr
spotrebnej
dane,
ktorú
vykonáva
smernica
2011/64,
slúži
maximálna
maloobchodná
cena
každého z výrobkov
výrobcov a dovozcov,
na
ktorú
odkazuje
článok
15
ods. 1
tejto
smernice,
ako
základ
pre
výpočet
proporcionálnej
časti
spotrebnej
dane z tabakových
výrobkov.(14)
36.      V tomto
kontexte
„výrobky“
uvedené v tomto
ustanovení,
ktorých
maximálnu
maloobchodnú
cenu
musia
stanoviť
voľne
títo
podnikatelia,
podľa
mňa
znamenajú
tabakové
výrobky
v rozsahu, v akom
podliehajú
spotrebnej
dani.
37.      V tejto
súvislosti
článok
2
ods. 1
smernice
2011/64
stanovuje,
že
„tabakové
výrobky“,
ktoré
patria
do
pôsobnosti
harmonizovanej
spotrebnej
dane,
zahŕňajú
po
prvé
cigarety,
po
druhé
cigary a cigarky, a po
tretie
tabak
na
fajčenie.
Články
3
až
5
tejto
smernice
definujú
tieto
tri
kategórie
tabakových
výrobkov v závislosti
od
ich
charakteristiky a použitia,
na
ktoré
sú
určené.(15) Tieto
definície
berú
do
úvahy
len
„primárne“
balenie,
ktoré
umožňuje
spotrebu
tabaku,(16) bez
rozlišovania
tabakových
výrobkov v závislosti
od
ich
„vonkajšieho“
balenia.(17)
38.      Na
druhej
strane
vonkajšie
balenie
výrobkov z tabaku
je,
ako
uviedli
francúzska
vláda a Komisia,
predmetom
harmonizačných
opatrení v rámci
smernice
2014/40.
Článok
2
bod
4
tejto
smernice
definuje
„výrobky z tabaku“.
„Cigareta“ a „cigara“
sú
definované v bodoch
10 a 11
tohto
článku
odkazom
na
definície
stanovené v článku
3 a v článku
4
ods. 1
smernice
2011/64.
Tieto
pojmy
sa
odlišujú
od
pojmu
jednotkové
balenie,
ktorý
článok
2
bod
30
smernice
2014/40
definuje
ako
„najmenšie
individuálne
balenie
tabakového
alebo
súvisiaceho
výrobku,
ktorý
sa
uvádza
na
trh“. V tejto
súvislosti
článok
14
ods. 1
tejto
smernice
upravuje
minimálny
objem
jednotkových
balení
určitých
výrobkov z tabaku.
39.      Ustanovenia
smernice
2011/64
týkajúce
sa
výpočtu
harmonizovanej
spotrebnej
dane
však
už
neodkazujú
na
jednotkové
balenie, v ktorom
sú
predávané
tabakové
výrobky,
rovnako
ako
ani
články
2
až
5
tejto
smernice.
40.      Pokiaľ
ide o cigarety,
tieto
podliehajú
podľa
článku
7
ods. 1
uvedenej
smernice
spotrebnej
dani
ad
valorem
vypočítanej z maximálnej
maloobchodnej
ceny,
vrátane
ciel,
ako
aj
špecifickej
spotrebnej
dani
vypočítanej
na jednotku
výrobku.
Na
rozdiel
od
toho,
čo
tvrdia
spoločnosti
Japan
Tobacco,
pojem
„maximálna
maloobchodná
cena“
neodkazuje
vôbec v tomto
kontexte
na
jednotkové
balenia
výrobkov v protiklade s pojmom
„jednotka
výrobku“.
„Maximálna
maloobchodná
cena“
sa
totiž
odlišuje
od
jednotky
výrobku,
keďže
prvý
uvedený
pojem
predstavuje
základ
pre
proporcionálnu
spotrebnú
daň,
ktorý
vyplýva z uplatnenia
rovnakej
sadzby
pre
všetky
cigarety
na
túto
cenu,
kým
druhý
pojem
slúži
ako
základ
na
výpočet
špecifickej
spotrebnej
dane,
ktorej
samotná
výška
je
rovnaká
pre
všetky
cigarety.(18)
41.      Ako
to
poznamenala
francúzska
vláda,
žiadne
ustanovenie
smernice
2011/64
nestanovuje
balíček
cigariet
ako
mernú
jednotku
na
účely
výpočtu
niektorej
zo
zložiek
spotrebnej
dane.
Okrem
toho,
keďže
sadzba
spotrebnej
dane
ad
valorem a fixná
čiastka
špecifickej
spotrebnej
dane
musia
byť
rovnaké
pre
všetky
cigarety,
nemôžu
sa
líšiť v závislosti
od
objemu
jednotkových
balení.
42.      Spoločnosti
Japan
Tobacco
podľa
môjho
názoru
takisto
nesprávne
tvrdia,
že
pojem
„vážená
priemerná
maloobchodná
cena“,
uvedený v článku 8
ods. 2 a v článku 10
smernice
2011/64,
má
účinný
význam
iba
za
predpokladu,
že
sa
jednotná
cena
cigarety
môže
líšiť v závislosti
od
veľkosti
balíčka.
Tento
pojem
totiž
slúži
ako
odkaz
pre
určenie
významu
špecifickej
spotrebnej
dane v rámci
celkového
daňového
zaťaženia a minimálnej
celkovej
spotrebnej
dane z cigariet. V tejto
súvislosti
sa
„vážená
priemerná
maloobchodná
cena“
vypočíta
tak,
že
sa
celková
hodnota
všetkých
cigariet
(všetky
značky
spolu)
uvedených
na
spotrebu,
na
základe
maloobchodnej
ceny
vrátane
všetkých
daní
vydelí
celkovým
množstvom
cigariet
uvedených
na
spotrebu v priebehu
predchádzajúceho
kalendárneho
roku.
Prospešnosť
uvedeného
pojmu
teda
nezávisí
od
existencie
rozdielov
medzi
cenami
tej
istej
cigarety v závislosti
od
rôznych
jednotkových
balení, v ktorých
je
predávaná.
43.      Tabakové
výrobky s výnimkou
cigariet
sú
podľa
článku
14
ods. 1
smernice
2011/64
podriadené
spotrebnej
dani,
ktorá
môže
byť
ad
valorem
(vypočítaná z voľne
určených
maximálnych
maloobchodných
cien),
špecifická
(vyjadrená
na kilogram
alebo
počtom
kusov
pre
cigary
alebo
cigarky)
alebo
zmiešaná.
Ani
jednotkové
balenie
nepredstavuje v tomto
kontexte
referenciu
na
účely
výpočtu
spotrebnej
dane.
44.      Okrem
toho
toto
ustanovenie
stanovuje,
že
členské
štáty
môžu
stanoviť
minimálnu
sumu
spotrebnej
dane
ad
valorem
alebo
špecifickej
spotrebnej
dane,
kým
odsek 2
tohto
článku
stanovuje
určité
minimálne
sadzby
alebo
sumy,
ktoré
musí
dosiahnuť
celková
spotrebná
daň. V súlade s odsekom 3
uvedeného
článku
tieto
sadzby
alebo
sumy
patria
pre
všetky
výrobky
patriace
do
skupiny
dotknutých
tabakových
výrobkov,(19) bez
rozlišovania v rámci
každej
skupiny v závislosti
najmä
od
prezentácie.
Ako
tvrdila
francúzska
vláda,
toto
ustanovenie
predpokladá,
že
minimálne
sadzby a sumy
spotrebnej
dane
sa
nemôžu
upravovať
podľa
balenia, v ktorom
sú
prezentované
výrobky
danej
skupiny.
45.      Všetky
tieto
úvahy
vedú k tomu,
že
tabakovými
výrobkami
podliehajúcimi
harmonizovanej
spotrebnej
dani
sú
nie
jednotkové
balenia
výrobkov z tabaku,
ale
cigarety,
cigary,
cigarky a tabak
na
fajčenie,
tak
ako
sú
definované v článkoch
2
až
5
smernice
2011/64,
nezávisle
od
ich
objemu
balenia.
46.      Podľa
mňa
táto
definícia
predmetu
harmonizovanej
spotrebnej
dane
vymedzuje
takisto
obrysy
pojmu
„výrobky“ v zmysle
článku
15
ods. 1
tejto
smernice.
Takto
teda,
keď
maximálna
maloobchodná
cena
každého z výrobkov
výrobcov a dovozcov,
nimi
voľne
určená,
predstavuje
základ
spotrebnej
dane
ad
valorem,
týmito
výrobkami
sa
myslia
tabakové
výrobky,
tak
ako
sú
definované v predchádzajúcom
bode.
47.      Výklad,
ktorý
zastávam,
implikuje,
že
toto
ustanovenie
zakotvuje
výlučne
slobodu
týchto
podnikateľov
určiť
jednotnú
cenu
ich
cigariet,
cigár a cigariek
alebo
cenu
za
jednotku
váhy
ich
tabaku
na
fajčenie
určitej
značky a typu,
bez
toho,
aby
bolo
zaručené,
že
budú
môcť
upravovať
tieto
ceny
podľa
objemu
balení, v ktorých
sú
tieto
výrobky
prezentované.
48.      Tento
výklad
potvrdzuje
aj
cieľ
uvedenej
smernice
vo
všeobecnosti a najmä
článok
15
ods. 1
tejto
smernice.
2.      Teleologický výklad
49.      Účelom
smernice
2011/64,
ako
uvádza
jej
článok
1,
je
stanoviť
všeobecné
zásady
harmonizácie
štruktúr a sadzieb
spotrebnej
dane,
ktorej
podriadia
členské
štáty
tabakové
výrobky.
Táto
harmonizácia
má
najmä
za
cieľ,
ako
uvádza
odôvodnenie
9
tejto
smernice,
zabezpečiť
„aby
konkurencia
medzi
kategóriami
tabakových
výrobkov
patriacich
do
rovnakej
skupiny
nebola
následkom
zdanenia
znehodnotená a aby
došlo k otvoreniu
národných
trhov
členských
krajín.“
Podľa
odôvodnenia
10
uvedenej
smernice
„nevyhnutné
požiadavky
voľnej
súťaže
zahŕňajú
voľnú
tvorbu
cien
všetkých
skupín
tabakových
výrobkov“.
50.      V tejto
optike
podľa
judikatúry
článok
15
ods. 1
smernice
2011/64
sleduje
cieľ
na
jednej
strane
zabezpečiť,
aby
určenie
základu
proporcionálnej
spotrebnej
dane z výrobkov z tabaku,
teda
maximálna
maloobchodná
cena
týchto
výrobkov,
podliehala
rovnakým
pravidlám
vo
všetkých
členských
štátoch.
Toto
ustanovenie
chce
na
druhej
strane
zachovať
slobodu
týchto
podnikateľov,
aby
mohli
účinne
využívať
konkurenčné
výhody
vyplývajúce z prípadných
nižších
obstarávacích
nákladov
preto,
aby
mohli
ponúkať
atraktívnejšie
maloobchodné
ceny.(20)
51.      Okrem
toho
Súdny
dvor
už
spresnil,
že
článok
15
ods. 1
smernice
2011/64
implikuje v rámci
mechanizmu
zdanenia
tabaku,
že
cena
každého
výrobku,
potom
ako
je
určená
výrobcom
alebo
dovozcom a schválená
verejným
orgánom,
platí
ako
maximálna
cena a musí
byť
dodržiavaná
ako
taká
na
všetkých
úrovniach
distribučných
kanálov
až
po
predaj
spotrebiteľovi.
Toto
pravidlo
umožňuje
vyhnúť
sa
tomu,
aby
prekročením
tejto
ceny
bola
narušená
integrita
daňových
príjmov.(21) Zaručuje,
že v okamihu
výberu
dane
výrobcovia a dovozcovia
neoznámia
nižšiu
cenu,
aby
znížili
svoje
daňové
zaťaženie,
ale
potom
predajú
tovar
za
vyššiu
cenu.(22)
52.      Dosahovanie
týchto
cieľov
si
vyžaduje
podľa
mňa
výlučne
to,
aby
títo
podnikatelia
voľne
určili
jednotnú
cenu
cigariet,
cigár
alebo
cigariek,
alebo
cenu
za
jednotku
váhy
tabaku
na
fajčenie
určitej
značky a typu,
ktoré
potom
uvádzajú
na
spotrebu.
Dosahovanie
týchto
cieľov
nepredpokladá,
že
by
sa
článok
15
ods. 1
smernice
2011/64
mal
vykladať
takým
spôsobom,
že
vyžaduje
okrem
toho
aj
to,
aby
títo
poslední
uvedení
mohli
upravovať
maloobchodnú
cenu
každého z týchto
výrobkov v závislosti
od
jednotkových
balení, v ktorých
sú
prezentované.
53.      Pokiaľ
ide
konkrétne o cieľ
týkajúci
sa
voľnej
hospodárskej
súťaže,
Súdny
dvor
zdôraznil,
že
článok
15
ods. 1
smernice
2011/64
stanovuje,
že
výrobcovia a dovozcovia
voľne
určujú
maximálnu
maloobchodnú
cenu
pre
každý z ich
výrobkov
„aby
sa
zaručilo,
že
medzi
nimi
bude
naozaj
prebiehať
hospodárska
súťaž“
(kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát).(23) Zásada
voľného
určenia
maximálnej
maloobchodnej
ceny
tak
zabezpečuje,
že
spôsob
zdanenia
stanovený
smernicou
2011/64
nebude
mať
ako
sekundárny
efekt
skreslenie
hospodárskej
súťaže a vznik
prekážky
voľnému
pohybu
tovaru.(24)
54.      V tomto
kontexte
konkurenčná
výhoda,
ktorá
sa
má
zachovať,
podľa
mňa
odkazuje
na
akúkoľvek
výhodu z hľadiska
obstarávacích
nákladov,
ktorú
výrobca
alebo
dovozca
využíva
oproti
iným
výrobcom a dovozcom.(25) Neoznačuje
konkurenčnú
výhodu,
ktorú
má
jednotkové
balenie
výrobku z tabaku
určitej
značky a typu
oproti
inému
jednotkovému
baleniu
toho
istého
výrobku z tabaku
predávanému
tým
istým
podnikateľom.
55.      Tento
výklad
nie
je
spochybnený
rozsudkami, v ktorých
Súdny
dvor
konštatoval
nezlučiteľnosť,
so
zásadou
voľného
stanovovania
cien,
režimov
povinných
minimálnych
maloobchodných
cien
tabakových
výrobkov,
ktoré
predtým
boli
zriadené
vo
viacerých
členských
štátoch,
okrem
iného
vo
Francúzskou.(26)
56.      V tejto
súvislosti
sa v rozsudku z 27. februára
2002,
Komisia/Francúzsko(27) rozhodlo,
že
článok
572
CGI v znení
predchádzajúcom
zneniu, o ktoré
ide
vo
veci
samej,
bol v rozpore s článkom
9
ods. 1
smernice
95/59/ES(28) (ktorého
obsah
je
prebratý v článku
15
ods. 1
smernice
2011/64).
Táto
skoršia
verzia
stanovovala
oproti
verzii
článku
572
CGI
uplatniteľnej v tejto
veci
ešte
ďalšie
obmedzenie
spočívajúce v tom,
že
cena
za
1 000
jednotiek
výrobku
kategórie
cigarety,
ktoré
sa
predávali
pod
tou
istou
značkou,
nemohla
byť
nižšia,
bez
ohľadu
na
spôsob
balenia
alebo
jednotkové
balenie,
ako
cena
uplatňovaná
na
najpredávanejší
výrobok
tejto
značky.
Súdny
dvor
dospel k záveru,
že
predmetné
vnútroštátne
ustanovenie
ukladalo v skutočnosti
minimálnu
maloobchodnú
cenu
pre
cigarety,
aj
keď
táto
minimálna
cena
bola
stanovená
nepriamo.
Podľa
Súdneho
dvora
stanovenie
minimálnej
maloobchodnej
ceny
verejnými
orgánmi
obmedzuje
nevyhnutne
slobodu
výrobcov a dovozcov
určiť
maximálnu
maloobchodnú
cenu
pre
každý z ich
výrobkov,
pretože v každom
prípade
táto
cena
nemôže
byť
nižšia
ako
povinná
minimálna
cena.
57.      V rozsudku
zo 4. marca 2010,
Komisia/Francúzsko(29) sa
rozhodlo,
že
článok
572
CGI, v inom
skoršom
znení,
ktoré
ukladalo
výrobcom a dovozcom
minimálnu
maloobchodnú
cenu
pre
cigarety
zodpovedajúcu
určitému
percentuálnemu
podielu,
stanovenému
dekrétom,
priemernej
ceny
cigariet
dosahovanej
na
trhu,
bol v rozpore
so
zásadou
voľného
stanovovania
cien.
Takto
nastavený
režim
mohol
spôsobiť
zrušenie
rozdielov
medzi
cenami
konkurenčných
výrobkov a konvergenciu
týchto
cien k cene
najdrahšieho
výrobku.
Tento
režim
tým
porušoval
slobodu
výrobcov a dovozcov
určiť
maximálnu
maloobchodnú
cenu
ich
výrobkov.
Súdny
dvor
odmietol v ten
istý
deň
podobné
režimy
zriadené v Rakúsku a Írsku(30) a v ten
istý
rok
systém
minimálnej
povinnej
ceny
stanovený v Taliansku.(31)
58.      Súdny
dvor
spresnil v týchto
štyroch
rozsudkoch
vydaných v roku
2010,
že
na
druhej
strane
je v súlade
so
zásadou
voľného
stanovovania
cien
systém
minimálnej
ceny,
ktorý
je
zriadený
takým
spôsobom,
že
vylučuje v každom
prípade,
aby
bola
narušená
konkurenčná
výhoda,
ktorý
by
mohla
vyplývať v prípade
niektorých
výrobcov
alebo
dovozcov, z nižších
obstarávacích
cien, a preto
vylučuje,
aby
nastalo
skreslenie
hospodárskej
súťaže.(32)
59.      V predmetnom
prípade
spoločnosti
Japan
Tobacco
tvrdia,
že
pravidlo
ceny
za
1000
spôsobuje
ten
istý
efekt
ako
systém
minimálnej
ceny,
ktorý
Súdny
dvor
odmietol v rozsudku z 27. februára
2002,
Komisia/Francúzsko(33).
Podľa
týchto
spoločností
je
výrobca
alebo
dovozca
nútený
zvoliť
si
ako
referenčnú
cenu
pre
každý
výrobok
určitej
značky a obchodného
názvu
cenu
jedného z jednotkových
balení
tohto
výrobku a používať
ho
rovnakým
spôsobom
pre
všetky
jednotkové
balenia
uvedeného
výrobku.
Konkurenčná
výhoda,
ktorú
by
tento
výrobca
mohol
využiť z dôvodu
nižšej
obstarávacej
ceny
jednotkových
balení
obsahujúcich
väčšie
objemy
tabakových
výrobkov,
by
bola
neutralizovaná.
Totižto,
tomuto
výrobcovi
sa
bráni
orientovať
spotrebiteľov k výrobkom,
ktorých
jednotná
cena
je
nižšia
preto,
že
sú
balené
vo
väčších
množstvách.
60.      Táto
argumentácia
ma
nepresvedčila.
61.      V tejto
súvislosti
pripomínam,
že
nepatrí k cieľu
sledovanému
článkom
15
ods. 1
smernice
2011/64
možnosť,
aby
výrobca
alebo
dovozca
využil
výhodu
vyplývajúcu z nižších
obstarávacích
nákladov
spojených s balením
jeho
výrobkov
vo
väčších
množstvách, a to
na
účely
nasmerovania
dopytu k najväčším
balíčkom, v ktorých
sa
predávajú
jeho
výrobky z tabaku
určitej
značky a typu.
Dôležité
je
len
to,
aby
tento
subjekt
mohol
využiť
potenciálnu
konkurenčnú
výhodu
spojenú s nižšími
obstarávacími
nákladmi
na
jeho
výrobky v porovnaní s nákladmi
jeho
konkurentov.(34)
62.      Výklad
tohto
ustanovenia,
ktorý
negarantuje
výrobcom a dovozcom
slobodu
upravovať
cenu
každého
ich
tabakového
výrobku v závislosti
od
objemu
jeho
balenia, a ktorý
teda
povoľuje
takú
vnútroštátnu
právnu
úpravu,
ako
je
pravidlo
ceny
za
1 000, o ktorú
ide
vo
veci
samej,
nemá
pritom
za
následok
zánik
takej
konkurenčnej
výhody.
63.      Ako
zdôraznil
vnútroštátny
súd,
jediné
obmedzenie
spôsobené
týmto
pravidlom
spočíva v nemožnosti
vyhlásiť
odlišnú
maloobchodnú
cenu
pre
výrobok
rovnakej
značky a rovnakého
obchodného
názvu
podľa
jednotkového
balenia, v akom
sú
prezentované.
Dotknutý
výrobca
alebo
dovozca
môže
navyše
naďalej
voľne
určiť
cenu
za
1 000
kusov
alebo
1 000
gramov
tohto
výrobku,
bez
toho,
aby
bol
viazaný
cenou
najpredávanejšieho
balíčka.
Pravidlo
ceny
za
1000
neobmedzuje
možnosť,
aby
výrobcovia a dovozcovia
globálne
reflektovali
do
maloobchodnej
ceny
svojich
výrobkov
prípadne
nižšie
obstarávacie
náklady,
ako
sú
tie,
ktoré
majú
výrobky
ich
konkurentov.
64.      Totižto,
cieľom
ceny
za
cigaretu,
cigaru
alebo
cigaretku a za
jednotku
váhy
tabaku
na
fajčenie
určitej
značky a typu,
stanovenej
voľne
týmito
podnikateľmi,
je
integrovať
časť
všetkých
obstarávacích
nákladov
týkajúcich
sa
výrobkov
tejto
značky a typu.
Náklady
na
balenie
sú v tejto
cene
zahrnuté
ako
zložky
výrobných
nákladov,
ktoré
samotné
tiež
predstavujú
prvok
obstarávacích
nákladov.
Ako
zdôraznila
Komisia,
sloboda
výrobcov a dovozcov
určiť
jednotnú
cenu
pre
každý z ich
tabakových
výrobkov
implikuje
slobodu
preniesť
do
nej
náklady
spojené s rôznymi
baleniami, v ktorých
sú
tieto
výrobky
uvádzané
na
trh, v rozsahu a spôsobom,
aký
si
zvolia.
65.      Títo
podnikatelia
sa
môžu
napríklad
rozhodnúť,
že
stanovia
cenu
na
cigaretu
určitej
značky a typu,
odrážajúc
priemer
nákladov
na
balenie
týkajúcich
sa
každého z balíčkov, v ktorých
je
predávaná
táto
cigareta.
Takisto
okrem
iného
môžu
určiť
cenu,
ktorá
zahŕňa
náklady
na
balenie
týkajúce
sa
balíčkov, v prípade
ktorých
sú
tieto
náklady
najvyššie
alebo
najnižšie.
66.      V dôsledku
toho
pravidlo
ceny
za
1000
nebráni
výrobcom a dovozcom
preniesť
do
ceny
každého z ich
tabakových
výrobkov
prípadnú
konkurenčnú
výhodu
založenú
na
obstarávacích
nákladoch,
vrátane
nákladov
na
balenie,
nižších,
ako
sú
náklady
ich
konkurentov.
Táto
konkurenčná
výhoda
by
sa
však
mala
rozdeliť
medzi
všetky
jednotkové
balenia
výrobku
tej
istej
značky a typu.
67.      Z týchto
úvah
vyplynulo,
že
taká
vnútroštátna
právna
úprava,
akou
je
pravidlo
ceny
za
1000,
nemôže
byť
považovaná z hľadiska
svojich
účinkov
za
systém
povinnej
minimálnej
ceny.
Právna
úprava
tohto
typu
neobmedzuje
slobodu
výrobcova a dovozcov
stanoviť
maximálnu
maloobchodnú
cenu
ich
výrobkov a preto
ani
neobmedzuje
účinnú
hospodársku
súťaž
medzi
týmito
podnikateľmi.
3.      Záverečné poznámky
68.      Vzhľadom
na
všetko
vyššie
uvedené
sa
domnievam,
že
cieľom
slobody
stanovenej v článku
15
ods. 1
smernice
2011/64
je
to,
aby
výrobcovia a dovozcovia
stanovili
maximálnu
maloobchodnú
cenu
pre
každý z ich
tabakových
výrobkov v rozsahu, v akom
podliehajú
spotrebnej
dani.
Týmito
výrobkami
sú
cigarety,
cigary
alebo
cigarky a tabak
na
fajčenie
určitej
značky a typu,
nezávisle
od
objemu
ich
balenia.
69.      Z toho
vyplýva,
že
toto
ustanovenie
nebráni
takej
vnútroštátnej
právnej
úprave,
akou
je
článok
572
CGI,
ktorá
stanovuje,
že
jednotná
cena
každého
výrobku
určitej
značky a typu,
stanovená
voľne
týmito
podnikateľmi,
musí
byť
vyjadrená
ako
cena
za
1 000
kusov
alebo
1 000
gramov a v dôsledku
toho
sa
nemôže
upravovať v závislosti
od
objemu
jednotkových
balení, v ktorých
je
výrobok
uvedený
na
spotrebu.
70.      V snahe o podanie
vyčerpávajúcej
odpovede
spresňujem,
že
tento
záver
neprejudikuje
odpoveď
na
otázku,
či,
ako
to
tvrdia
talianska
vláda a Komisia,
článok
15
ods. 1
smernice
2011/64
nielen
že
tomu
nebráni,
ale
dokonca
vyžaduje,
aby
maximálna maloobchodná
cena
každého
výrobku,
ktorá
slúži
ako
základ
pre
výpočet
spotrebnej
dane
ad
valorem,
bola
rovnaká
na
kus
(alebo
váhu)
bez
ohľadu
na
objem, v ktorom
je
prezentovaný.(35)
71.      Na
účely
poskytnutia
takej
odpovede
vnútroštátnemu
súdu,
ktorá
mu
umožní
vyriešiť
spor
vo
veci
samej,
stačí
objasniť,
že
toto
ustanovenie
nezaručuje
výrobcom a dovozcom
slobodu
upravovať
ceny
ich
výrobkov v závislosti
od
objemu
ich
balení, a preto
nebráni
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá
neumožňuje
takéto
upravovanie.
Netreba
skúmať,
či
si v rámci
harmonizácie
štruktúr
spotrebnej
dane,
ktorú
vykonala
smernica
2011/64,
členské
štáty
zachovali,
alebo
nie,
možnosť
povoliť
týmto
podnikateľom,
aby
sa
upravovala
maximálna
maloobchodná
cena
pre
každý z ich
výrobkov,
ktorá
je
základom
pre
proporcionálnu
spotrebnú
daň, v závislosti
od
jednotkového
balenia, v rámci
ktorého
sú
tieto
výrobky
uvedené
na
spotrebu.
V.      Návrh
72.      Vzhľadom
na
všetky
vyššie
uvedené
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
spoločne
na
prejudiciálne
otázky,
ktoré
predložila
Conseil
d’État
(Štátna
rada,
Francúzsko),
takto:
Článok
15
ods. 1
smernice
Rady
2011/64/EÚ z 21. júna
2011 o štruktúre a sadzbách
spotrebnej
dane z tabakových
výrobkov
nebráni
takému
vnútroštátnemu
právnemu
ustanoveniu, o aké
ide
vo
veci
samej,
ktoré
stanovuje,
že
výrobcovia a dovozcovia
voľne
určujú
jednotnú
maloobchodnú
cenu
pre
každý z ich
tabakových
výrobkov
určitej
značky a typu,
vyjadrenú
ako
cenu
za
1 000
kusov
alebo
1 000
gramov,
pričom
táto
cena
sa
nemôže
upravovať v závislosti
od
objemu
jednotkových
balení, v ktorých
sa
každý z týchto
výrobkov
uvádza
na
spotrebu.
1      Jazyk prednesu: francúzština.
2      Smernica Rady z 21. júna 2011 (Ú. v. EÚ L 176, 2011, s. 24).
3      Hoci rozhodnutie vnútroštátneho súdu uvádza výslovne len články 2 až 4 smernice 2011/64, vnútroštátny súd chcel pravdepodobne odkázať takisto na článok 5 tejto smernice, ktorý definuje tabak na fajčenie.
4      Rozsudok z 27. februára 2002, Komisia/Francúzsko (C‑302/00, EU:C:2002:123).
5      Rozsudok zo 4. marca 2010, Komisia/Francúzsko (C‑197/08, EU:C:2010:111).
6      Pojmy „značka“ a „typ“, hoci nie sú výslovne použité v článku 15 ods. 1 smernice 2011/64 na identifikáciu každého z výrobkov výrobcov a dovozcov, sú uvedené v článku 5 ods. 1 a 6 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2014/40/EÚ z 3. apríla 2014 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov týkajúcich sa výroby, prezentácie a predaja tabakových a súvisiacich výrobkov (Ú. v. EÚ L 127, 2014, s. 1). Napríklad cigareta značky X môže byť typu „light“, „svetlá“ alebo „tmavá“. Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že pojem „type“ zodpovedá pojmu „obchodný názov“ použitému v liste z 22. novembra 2016 vo veci samej.
7      Pozri rozsudky z 27. februára 2002, Komisia/Francúzsko (C‑302/00, EU:C:2002:123), a zo 4. marca 2010, Komisia/Francúzsko (C‑197/08, EU:C:2010:111).
8      Článok 572 CGI stanovuje, že cena za tabakové výrobky nemôže byť nižšia ako celková výrobná cena a všetky príslušné dane za výrobok. Súlad tejto minimálnej ceny s článkom 8 ods. 6 smernice 2011/64, ktorý umožňuje, za dodržania určitých podmienok, aby členské štáty stanovili minimálnu hranicu zdanenia, pod ktorou spotrebná daň ad valorem nemá proporcionálny účinok, nie je v predmetnom prípade spochybňovaný. Pozri v tejto súvislosti rozsudok z 9. októbra 2014, Yesmoke Tobacco (C‑428/13, EU:C:2014:2263, bod 27).
9      Pozri body 50, 51 a 53 nižšie.
10      Rozsudok zo 4. marca 2010, Komisia/Francúzsko (C‑197/08, EU:C:2010:111, bod 47).
11      Rozsudok z 21. septembra 2016 (C‑221/15, EU:C:2016:704, body 27 až 31).
12      Rozsudok z 21. septembra 2016, Etablissements Fr. Colruyt (C‑221/15, EU:C:2016:704, bod 29 a citovaná judikatúra).
13      Pozri najmä rozsudky z 1. júla 2008, Švédsko a Turco/Rada (C‑39/05 P a C‑52/05 P, EU:C:2008:374, bod 41), ako aj zo 16. júla 2015, ČEZ Razpredelenie Bălgaria (C‑83/14, EU:C:2015:480, bod 55).
14      Pozri článok 7 ods. 1, článok 9 ods. 2 písm. b) a článok 14 ods. 1 písm. a) smernice 2011/64. Pozri tiež body 40 a 43 nižšie.
15      Pozri v tejto súvislosti odôvodnenie 4 smernice 2011/64.
16      Napríklad článok 3 ods. 1 písm. b) a c) smernice 2011/64 zahŕňa do kategórie cigariet „tabakové povrazce, ktoré sa dajú jednoduchým, nie priemyselným postupom vsunúť do dutiniek z cigaretového papiera“ a „tabakové povrazce, ktoré sa dajú jednoduchým, nie priemyselným postupom obaliť cigaretovým papierom“. Podľa článku 4 ods. 1 písm. a) tejto smernice kategória cigár alebo cigariek pokrýva „pokiaľ sú… ako také vhodné… na fajčenie…, tabakové povrazce s krycím listom z prírodného tabaku“.
17      Poznamenávam však, že článok 5 ods. 1 písm. b) smernice 2011/64 zahŕňa v kategórii „tabaku na fajčenie“ „tabakový zvyšok upravený na drobný predaj“. Tento odkaz na balenie je určený nie na rozlišovanie rôznych jednotkových balení zvyškov, ale na odlíšenie zvyškov, ktoré podliehajú harmonizovanej spotrebnej dani v rozsahu, v akom sú ponúkané na maloobchodný predaj, od ostatných zvyškov.
18      Pozri článok 7 ods. 2 smernice 2011/64.
19      Z článku 13 smernice 2011/64 vyplýva, že skupiny tabakových výrobkov iné ako cigarety zahŕňajú skupinu cigár a cigariek, skupinu jemne rezaný tabak určený na vlastnoručné zhotovenie cigariet, ako aj skupinu ostatného tabaku na fajčenie.
20      Pozri najmä rozsudky zo 4. marca 2010, Komisia/Francúzsko (C‑197/08, EU:C:2010:111, bod 36), a z 21. septembra 2016, Etablissements Fr. Colruyt (C‑221/15, EU:C:2016:704, bod 24).
21      Rozsudok z 21. septembra 2016, Etablissements Fr. Colruyt (C‑221/15, EU:C:2016:704, bod 25).
22      Pozri rozsudok zo 16. novembra 1977, GB‑Inno‑BM (13/77, EU:C:1977:185, bod 17), ako aj návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott vo veciach Komisia/Írsko, Komisia/Francúzsko a Komisia/Rakúsko (C‑197/08, C‑198/08 a C‑221/08, EU:C:2009:655, bod 23).
23      Pozri rozsudky z 19. októbra 2000, Komisia/Grécko (C‑216/98, EU:C:2000:571, bod 20); zo 4. marca 2010, Komisia/Rakúsko (C‑198/08, EU:C:2010:112, bod 28); zo 4. marca 2010, Komisia/Francúzsko (C‑197/08, EU:C:2010:111, bod 36); zo 4. marca 2010, Komisia/Írsko (C‑221/08, EU:C:2010:113, bod 39), a z 24. júna 2010, Komisia/Taliansko (C‑571/08, neuverejnený, EU:C:2010:367, bod 38).
24      Pozri návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott vo veciach Komisia/Írsko, Komisia/Francúzsko a Komisia/Rakúsko (C‑197/08, C‑198/08 a C‑221/08, EU:C:2009:654, body 40 a 41). Pozri tiež rozsudok z 21. júna 1983, Komisia/Francúzsko (90/82, EU:C:1983:169, body 20 a 21).
25      Pozri tiež v tomto zmysle návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Wahl vo veci Etablissements Fr. Colruyt (C‑221/15, EU:C:2016:288, body 23 a 24). Okrem toho zásada voľného stanovovania cien takisto, samozrejme, predpokladá, že výrobcovia a dovozcovia upravujú voľne ceny svojich výrobkov podľa ich značky a typu (pozri v tejto súvislosti bod 30 vyššie).
26      Pozri rozsudok z 19. októbra 2000, Komisia/Grécko (C‑216/98, EU:C:2000:571, bod 21), ako aj judikatúru uvedenú v bodoch 56 a 57 vyššie.
27      C‑302/00, EU:C:2002:123, body 14 a 15.
28      Smernica Rady z 27. novembra 1995 o iných daniach, ktoré ovplyvňujú spotrebu vyrobeného tabaku, ako je daň z obratu (Ú. v. ES L 291, 1995, s. 40; Mim. vyd. 09/001, s. 283).
29      C‑197/08, EU:C:2010:111, bod 55.
30      Rozsudky zo 4. marca 2010, Komisia/Rakúsko (C‑198/08, EU:C:2010:112, bod 45), a Komisia/Írsko (C‑221/08, EU:C:2010:113, bod 41).
31      Rozsudok z 24. júna 2010, Komisia/Taliansko (C‑571/08, neuverejnený, EU:C:2010:367, bod 44).
32      Pozri rozsudky zo 4. marca 2010, Komisia/Francúzsko (C‑197/08, EU:C:2010:111, bod 38); zo 4. marca 2010, Komisia/Rakúsko (C‑198/08, EU:C:2010:112, bod 30); zo 4. marca 2010, Komisia/Írsko (C‑221/08, EU:C:2010:113, bod 41), a z 24. júna 2010, Komisia/Taliansko (C‑571/08, neuverejnený, EU:C:2010:367, bod 40).
33      C‑302/00, EU:C:2002:123, body 14 a 15.
34      Pozri bod 54 vyššie.
35      Na podporu tohto záveru talianska vláda tvrdí, že stanovenie odlišnej ceny pre každú jednotku balenia toho istého výrobku, z dôvodu, že by to malo dosah na výpočet spotrebnej dane, by mohlo narušiť integritu daňových príjmov.