62023CJ0753
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (desiata komora)
z 27. februára 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti – Dočasná ochrana v prípade hromadného prílevu vysídlených osôb – Smernica 2001/55/ES – Články 8 a 11 – Vykonávacie rozhodnutie (EÚ) 2022/382 – Po sebe nasledujúce žiadosti o povolenie na pobyt na účely priznania dočasnej ochrany vo viacerých členských štátoch – Posúdenie následnej žiadosti – Právo na účinný prostriedok nápravy“
Vo veci C‑753/23 [Krasiliva] (
i
),
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Nejvyššího správního soudu (Česká republika) z 30. novembra 2023 a doručený Súdnemu dvoru 7. decembra 2023, ktorý súvisí s konaním:
A. N.
proti
Ministerstvu vnitra,
SÚDNY DVOR (desiata komora),
v zložení: predseda desiatej komory D. Gratsias, predseda štvrtej komory I. Jarukaitis a sudca Z. Csehi (spravodajca),
generálny advokát: M. Szpunar,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
česká vláda, v zastúpení: M. Smolek, A. Edelmannová a J. Vláčil, splnomocnení zástupcovia,
–
grécka vláda, v zastúpení: G. Karipsiadis a T. Papadopoulou, splnomocnení zástupcovia,
–
Európska komisia, v zastúpení: A. Azéma, A. Katsimerou a M. Salyková, splnomocnené zástupkyne,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 8 ods. 1 a článku 11 smernice Rady 2001/55/ES z 20. júla 2001 o minimálnych štandardoch na poskytovanie dočasnej ochrany v prípade hromadného prílevu vysídlených osôb a o opatreniach na podporu rovnováhy úsilia medzi členskými štátmi pri prijímaní takýchto osôb a znášaní z toho vyplývajúcich dôsledkov (Ú. v. ES L 212, 2001, s. 12; Mim. vyd. 19/004, s. 162), ako aj článku 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi A. N., ukrajinskou štátnou príslušníčkou, a Ministerstvem vnitra (Česká republika) vo veci udelenia povolenia na pobyt v rámci dočasnej ochrany stanovenej smernicou 2001/55.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 2001/55
3
Článok 1 smernice 2001/55 stanovuje:
„Cieľom tejto smernice je stanoviť minimálne štandardy pre poskytovanie dočasnej ochrany v prípade hromadného prílevu vysídlených osôb z tretích krajín, ktoré sa nemôžu vrátiť do svojej krajiny pôvodu, a podporovať rovnováhu úsilia medzi členskými štátmi pri prijímaní a znášaní dôsledkov prijatia takýchto osôb.“
4
Článok 5 ods. 1 až 3 tejto smernice uvádza:
„1.   Skutočnosť, že došlo k hromadnému prílevu vysídlencov sa stanoví v rozhodnutí Rady [Európskej únie], prijatom kvalifikovanou väčšinou na návrh [Európskej K]omisie, ktorá tiež preskúma každú žiadosť členského štátu, aby predložila návrh Rade.
2.   Návrh Komisie obsahuje prinajmenšom:
a)
popis špecifických skupín osôb, na ktoré sa bude vzťahovať dočasná ochrana;
b)
dátum, kedy dočasná ochrana nadobudne účinnosť;
c)
odhad rozsahu pohybu vysídlených osôb.
3.   Rozhodnutím Rady sa vo všetkých členských štátoch v súlade s ustanoveniami tejto smernice zavedie dočasná ochrana pre vysídlené osoby, na ktoré sa vzťahuje. Rozhodnutie obsahuje prinajmenšom:
a)
popis špecifických skupín osôb, na ktoré sa bude vzťahovať dočasná ochrana;
b)
dátum, kedy dočasná ochrana nadobudne účinnosť;
c)
informácie od členských štátov o ich kapacite pre prijatie;
d)
informácie od Komisie, UNHCR [Úrad vysokého komisára OSN pre utečencov] a ďalších relevantných medzinárodných organizácií.“
5
Článok 8 uvedenej smernice znie:
„1.   Členské štáty prijmú potrebné opatrenia na to, aby osobám požívajúcim dočasnú ochranu bolo poskytnuté povolenie na pobyt počas celého obdobia trvania ochrany. Na tento účel sa im vydajú doklady alebo iné rovnocenné potvrdenia.
2.   Bez ohľadu na dĺžku platnosti povolení na pobyt uvedených v odseku 1, zaobchádzanie s osobami, požívajúcimi dočasnú ochranu, ktoré zaručujú členské štáty, nesmie byť menej priaznivé ako zaobchádzanie stanovené v článkoch 9 až 16.
3.   Ak to bude nevyhnutné, členské štáty zabezpečia osobám, ktoré majú byť prijaté na ich územie s cieľom dočasnej ochrany všetky náležitosti potrebné na získanie vyžadovaných víz, vrátane tranzitných víz. Vzhľadom na naliehavosť situácie musia byť formality obmedzené na minimum. Víza majú byť bezplatné alebo za minimálny poplatok.“
6
Článok 11 tejto istej smernice stanovuje:
„Členský štát príjme späť na svoje územie osobu požívajúcu dočasnú ochranu v prípade, ak zmienená osoba zostane alebo sa snaží o nepovolený vstup na územie iného členského štátu počas obdobia, na ktoré sa vzťahuje rozhodnutie rady uvedené v článku 5. Členské štáty môžu na základe dvojstrannej dohody rozhodnúť o tom, že tento článok sa nebude uplatňovať.“
7
Článok 28 smernice 2001/55 stanovuje prípady, v ktorých členské štáty môžu vylúčiť osoby uvedené v tej istej smernici z poskytnutia dočasnej ochrany v zmysle tejto právnej úpravy.
8
Podľa článku 29 uvedenej smernice:
„Osoby, ktoré členský štát vylúčil z možnosti využiť dočasnú ochranu alebo zlúčenie rodiny, majú právo podať námietku v tomto členskom štáte.“
Vykonávacie rozhodnutie (EÚ) 2022/382
9
Vykonávacie rozhodnutie Rady (EÚ) 2022/382 zo 4. marca 2022, ktorým sa konštatuje skutočnosť, že došlo k hromadnému prílevu vysídlených osôb z Ukrajiny v zmysle článku 5 smernice 2001/55/ES, a zavádza sa dočasná ochrana (Ú. v. EÚ L 71, 2022, s. 1) vo svojich odôvodneniach 15 a 16 stanovuje:
„(15)
Konštatuje sa, že členské štáty sa vo vyhlásení dohodli, že nebudú uplatňovať článok 11 smernice [2001/55].
(16)
Dočasná ochrana je v súčasnej situácii najvhodnejším nástrojom. Vzhľadom na mimoriadnu a výnimočnú situáciu vrátane vojenskej invázie Ruskej federácie na Ukrajinu a rozsah hromadného prílevu vysídlených osôb by dočasná ochrana mala umožniť vysídleným osobám požívať v celej [Európskej Ú]nii harmonizované práva, ktoré poskytujú primeranú úroveň ochrany. Očakáva sa, že zo zavedenia dočasnej ochrany budú mať prospech aj členské štáty, keďže práva spojené s dočasnou ochranou obmedzujú potrebu vysídlených osôb okamžite žiadať o medzinárodnú ochranu, čím sa znižuje riziko preťaženia azylových systémov členských štátov, keďže tieto práva z dôvodu naliehavosti situácie obmedzujú formality na minimum. Okrem toho ukrajinskí štátni príslušníci majú ako cestujúci oslobodení od vízovej povinnosti po vstupe na jej územie právo voľne sa pohybovať v rámci Únie počas obdobia 90 dní. Môžu si tak zvoliť členský štát, v ktorom chcú využiť práva spojené s dočasnou ochranou a pripojiť sa k svojej rodine a priateľom v rámci významných sietí diaspór, ktoré v súčasnosti existujú v celej Únii. V praxi to uľahčí rozloženie úsilia medzi členskými štátmi, čím sa zníži tlak na vnútroštátne prijímacie systémy. Akonáhle členský štát vydá povolenie na pobyt v súlade so smernicou [2001/55], mala by osoba požívajúca dočasnú ochranu mať možnosť využívať práva vyplývajúce z dočasnej ochrany len v členskom štáte, ktorý vydal povolenie na pobyt, hoci má právo cestovať v rámci Únie 90 dní v rámci 180‑dňového obdobia. Nemala by tým byť dotknutá možnosť členského štátu kedykoľvek rozhodnúť o vydaní povolenia na pobyt osobám požívajúcim dočasnú ochranu podľa tohto rozhodnutia.“
10
Článok 1 tohto vykonávacieho rozhodnutia stanovuje:
„Týmto sa konštatuje, že došlo k hromadnému prílevu vysídlených osôb, ktoré museli opustiť Ukrajinu v dôsledku ozbrojeného konfliktu, do Únie.“
11
Podľa článku 2 ods. 1 písm. a) uvedeného vykonávacieho rozhodnutia:
„Toto rozhodnutie sa vzťahuje na tieto kategórie osôb, ktoré boli vysídlené z Ukrajiny 24. februára 2022 alebo neskôr v dôsledku vojenskej invázie ruských ozbrojených síl, ktorá sa v uvedený deň začala:
a)
ukrajinskí štátni príslušníci s pobytom na Ukrajine pred 24. februárom 2022“.
České právo
Zákon č. 221/2003 o dočasnej ochrane cudzincov
12
Smernica 2001/55 bola do českého práva prebratá prostredníctvom zákona č. 221/2003 Sb. o dočasné ochraně cizinců.
13
V § 1 tohto zákona, nazvanom „Predmet úpravy“, sa stanovuje:
„1.   Tento zákon upravuje:
a)
podmienky vstupu a pobytu cudzinca na území Českej republiky (ďalej len ‚územie‘) na účely poskytnutia dočasnej ochrany a jeho vycestovania z územia;
b)
konanie o udeľovaní a odnímaní povolenia na pobyt na účely poskytnutia dočasnej ochrany na území (ďalej len ‚povolenie na pobyt na účely poskytnutia dočasnej ochrany‘);
…“
Lex Ukrajina
14
Zákon č. 65/2022 Sb. o některých opatřeních v souvislosti s ozbrojeným konfliktem na území Ukrajiny vyvolaným invazí vojsk Ruské federace v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „lex Ukrajina“) v § 2 stanovuje, že „dočasná ochrana znamená oprávnenie na pobyt na území Českej republiky podľa zákona [č. 221/2003] o dočasnej ochrane cudzincov…“.
15
V § 4 lex Ukrajina, nazvanom „Konanie vo veciach dočasnej ochrany“, sa v odseku 3 stanovuje:
„Pokiaľ tento zákon nestanovuje inak, priznanie dočasnej ochrany podľa tohto zákona sa riadi zákonom [č. 221/2003] o dočasnej ochrane cudzincov.“
16
Podľa § 5 ods. 1 a 2 lex Ukrajina:
„1.   Žiadosť o udelenie dočasnej ochrany je neprípustná, ak:
a)
nie je podaná osobne;
b)
ju podáva cudzinec, ktorý nie je uvedený v § 3;
c)
ju podáva cudzinec, ktorý požiadal o dočasnú alebo medzinárodnú ochranu v inom členskom štáte Európskej únie,
d)
ju podáva cudzinec, ktorému bola udelená dočasná alebo medzinárodná ochrana v inom členskom štáte Európskej únie, alebo
e)
ju podáva cudzinec, ktorý je občanom Európskej únie, štátu viazaného medzinárodnou zmluvou dojednanou s Európskou úniou, ktorá mu poskytuje právo na voľný pohyb rovnocenné s právom občanov Únie, alebo štátu viazaného Dohodou o Európskom hospodárskom priestore [z 2. mája 1992 (Ú. v. ES L 1, 1994, s. 3; Mim. vyd. 11/052, s. 3)].
2.   Ministerstvo vnútra alebo Polícia Českej republiky vráti cudzincovi neprípustnú žiadosť a oznámi mu dôvod jej neprípustnosti; súdne preskúmanie je vylúčené.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
17
A. N., ukrajinská štátna príslušníčka, vstúpila 15. júla 2022 na územie Únie. Dňa 19. júla 2022 podala žiadosť o poskytnutie dočasnej ochrany v Nemecku. O dva mesiace neskôr, 20. septembra 2022, podala podobnú žiadosť aj v Českej republike. Ministerstvo vnútra túto žiadosť zamietlo ako neprípustnú najmä z dôvodu, že A. N. požiadala o dočasnú ochranu alebo jej takáto ochrana bola poskytnutá v inom členskom štáte.
18
A. N. podala proti tomuto zamietnutiu žalobu na Městský soud v Praze (Česká republika). Tento súd v prvom rade usúdil, že má právomoc rozhodnúť o tejto žalobe bez ohľadu na skutočnosť, že relevantná vnútroštátna právna úprava vylučuje možnosť súdneho preskúmania rozhodnutia o zamietnutí žiadosti o poskytnutie dočasnej ochrany ako neprípustnej. Tento súd konštatoval, že právo na takýto opravný prostriedok vyplýva z článku 29 smernice 2001/55 v spojení s článkom 47 Charty.
19
V druhom rade súd konštatoval jednak, že hoci A. N. podala žiadosť o priznanie dočasnej ochrany v Nemecku, táto ochrana jej doteraz nebola priznaná, a jednak, že smernica 2001/55 nestanovuje, že takáto žiadosť môže byť zamietnutá z dôvodu, že žiadosť o poskytnutie dočasnej ochrany bola podaná skôr v inom členskom štáte. Dôvody vylúčenia osoby z možnosti poskytnutia dočasnej ochrany sú totiž taxatívne stanovené v článku 28 smernice 2001/55, čo má za následok, že vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej nie je v súlade s právom Únie. Z týchto dôvodov Městský soud v Praze vyhovel žalobe, ktorú podala A. N., zrušil rozhodnutie Ministerstva vnútra a vec mu vrátil.
20
Ministerstvo vnútra podalo proti tomuto rozsudku kasačnú sťažnosť na Nejvyšší správní soud (Česká republika), ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania. Tvrdilo, že v prípade, ak osoba požiadala o poskytnutie dočasnej ochrany v členskom štáte, o tejto žiadosti musí rozhodnúť tento členský štát. Táto ochrana totiž nie je možná vo viacerých členských štátoch. Podľa Ministerstva vnútra situácia, o ktorú ide vo veci samej, nepatrí do pôsobnosti článku 28 smernice 2001/55. Ustanovenie vnútroštátneho práva, ktoré upravuje neprípustnosť návrhu, akým je návrh A. N., sa uplatňuje na situácie, ktoré táto smernica neupravuje.
21
Za týchto podmienok sa Nejvyšší správní soud (Česká republika) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Bráni článok 8 ods. 1 smernice [2001/55], a to aj vzhľadom na dohodu členských štátov o neuplatňovaní článku 11 tejto smernice, vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej je žiadosť o povolenie na pobyt na účely poskytnutia dočasnej ochrany neprípustná, ak cudzinec požiadal o povolenie na pobyt v inom členskom štáte alebo ak mu už bolo povolenie v inom členskom štáte udelené?
2.
Má osoba požívajúca dočasnú ochranu podľa smernice [2001/55] právo na účinný prostriedok nápravy pred súdom podľa článku 47 [Charty] proti neudeleniu povolenia na pobyt členským štátom v zmysle článku 8 ods. 1 smernice Rady 2001/55/ES?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
22
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 8 ods. 1 smernice 2001/55 vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej sa udelenie povolenia na pobyt uvedeného v tomto ustanovení odmietne osobe požívajúcej dočasnú ochranu uvedenú vo vykonávacom rozhodnutí 2022/382, ak táto osoba už požiadala o takéto povolenie na pobyt v inom členskom štáte. Okrem toho sa v tejto súvislosti pýta na pôsobnosť dohody členských štátov uzatvorenej v rámci prijatia vykonávacieho rozhodnutia 2022/382 o neuplatňovaní článku 11 smernice 2001/55.
23
V zmysle článku 8 ods. 1 smernice 2001/55 členské štáty prijmú potrebné opatrenia na to, aby osobám požívajúcim dočasnú ochranu bolo poskytnuté povolenie na pobyt počas celého obdobia trvania ochrany. Toto ustanovenie tiež stanovuje, že na tento účel sa vydajú doklady alebo iné rovnocenné potvrdenia.
24
Ako uvádza článok 1, cieľom smernice 2001/55 je stanoviť minimálne štandardy na poskytovanie dočasnej ochrany v prípade hromadného prílevu vysídlených osôb z tretích krajín, ktoré sa nemôžu vrátiť do svojej krajiny pôvodu, a podporovať rovnováhu úsilia medzi členskými štátmi pri prijímaní takýchto osôb a znášaní z toho vyplývajúcich dôsledkov (rozsudok z 19. decembra 2024, Kaduna, C‑244/24 a C‑290/24, EU:C:2024:1038, bod 81).
25
Podľa článku 5 smernice 2001/55 sa existencia hromadného prílevu vysídlených osôb konštatuje rozhodnutím Rady prijatým kvalifikovanou väčšinou na návrh Komisie. Toto rozhodnutie je založené najmä na preskúmaní situácie a rozsahu pohybu vysídlených osôb, ako aj na posúdení vhodnosti zavedenia dočasnej ochrany s prihliadnutím na možnosti núdzovej pomoci a opatrení na mieste alebo ich nedostatočnosť. Uvedené rozhodnutie má za následok zavedenie dočasnej ochrany vo všetkých členských štátoch, pokiaľ ide o osobitné skupiny osôb opísané v tom istom rozhodnutí, a to od dátumu stanoveného v tomto rozhodnutí (rozsudok z 19. decembra 2024, Kaduna, C‑244/24 a C‑290/24, EU:C:2024:1038, bod 83).
26
Na základe článku 5 smernice 2001/55 prijala Rada 4. marca 2022 vykonávacie rozhodnutie 2022/382, ktorým konštatovala existenciu hromadného prílevu vysídlených osôb z Ukrajiny. Nadobudnutie účinnosti tohto vykonávacieho rozhodnutia v ten istý deň malo od tohto dátumu za následok zavedenie povinnej dočasnej ochrany pre kategórie osôb uvedené v článku 2 tohto vykonávacieho rozhodnutia, najmä pre ukrajinských štátnych príslušníkov s bydliskom na Ukrajine pred 24. februárom 2022 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. decembra 2024, Kaduna, C‑244/24 a C‑290/24, EU:C:2024:1038, bod 84).
27
Okrem toho z odôvodnenia 16 vykonávacieho rozhodnutia 2022/382 vyplýva, že ukrajinskí štátni príslušníci ako cestujúci oslobodení od vízovej povinnosti majú právo voľne sa pohybovať v Únii počas obdobia 90 dní po tom, ako im bol povolený vstup na jej územie, a môžu si zvoliť členský štát, v ktorom chcú využiť práva spojené s dočasnou ochranou.
28
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba konštatovať, že osoby patriace do kategórií uvedených v článku 2 vykonávacieho rozhodnutia 2022/382 majú právo obrátiť sa na orgány členského štátu podľa svojho výberu s cieľom získať povolenie na pobyt uvedené v článku 8 ods. 1 smernice 2001/55.
29
Z toho vyplýva, že ak osoba požívajúca dočasnú ochranu požiadala v prvom členskom štáte o povolenie na pobyt na základe článku 8 ods. 1 smernice 2001/55, ale ešte ho nezískala, a následne odíde do druhého členského štátu a podá v ňom podobnú žiadosť, tento druhý členský štát nemôže zamietnuť jej žiadosť ako neprípustnú len z dôvodu, že žiadosť už bola podaná v prvom členskom štáte. Tento členský štát teda musí preskúmať dôvodnosť žiadosti, ktorá mu bola predložená.
30
Orgány členského štátu však môžu v rámci posudzovania takejto žiadosti overiť, či osoby žiadajúce o povolenie na pobyt uvedené v článku 8 ods. 1 smernice 2001/55 patria do kategórií osôb uvedených v článku 2 vykonávacieho rozhodnutia 2022/382 a požívajú dočasnú ochranu a či už získali povolenie na pobyt v inom členskom štáte.
31
Okrem toho vzhľadom na to, že vnútroštátny súd sa pýta aj na to, aký má pre odpoveď na prvú otázku význam vyhlásenie členských štátov pripomenuté v odôvodnení 15 vykonávacieho rozhodnutia 2022/382 o neuplatnení článku 11 smernice 2001/55, treba uviesť, že podľa tohto článku členský štát prijme späť na svoje územie osobu požívajúcu dočasnú ochranu, ak sa táto osoba zdržiava na území iného členského štátu alebo sa snaží o nepovolený vstup na toto územie počas obdobia, na ktoré sa vzťahuje dočasná ochrana.
32
Ako však vyplýva z vyhlásenia členských štátov uvedeného v predchádzajúcom bode tohto rozsudku, toto ustanovenie sa neuplatňuje na osoby požívajúce dočasnú ochranu, ktoré patria do pôsobnosti vykonávacieho rozhodnutia 2022/382. Okrem toho z odôvodnenia 16 vykonávacieho rozhodnutia 2022/382 vyplýva, že ukrajinskí štátni príslušníci ako cestujúci oslobodení od vízovej povinnosti majú právo voľne sa pohybovať v Únii počas obdobia 90 dní po tom, ako im bol povolený vstup na jej územie, a môžu si zvoliť členský štát, v ktorom chcú využiť práva spojené s dočasnou ochranou. Uvedený článok teda nie je relevantný na účely odpovede na prvú otázku.
33
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 8 ods. 1 smernice 2001/55 sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej sa udelenie povolenia na pobyt odmietne osobe požívajúcej dočasnú ochranu uvedenú vo vykonávacom rozhodnutí 2022/382, ak táto osoba už požiadala o takéto povolenie v inom členskom štáte, ale ešte ho nezískala.
O druhej otázke
34
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 8 ods. 1 smernice 2001/55 v spojení s článkom 47 Charty vykladať v tom zmysle, že osoba požívajúca dočasnú ochranu podľa tejto smernice má právo na účinný prostriedok nápravy pred súdom proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o udelenie povolenia na pobyt v zmysle tohto článku 8 ako neprípustnej.
35
Podľa ustálenej judikatúry je predpokladom priznania práva na účinný prostriedok nápravy, upraveného v článku 47 Charty, v danom prípade to, že osoba, ktorá ho uplatňuje, sa dovoláva práv alebo slobôd zaručených právom Únie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. júla 2024, protectus, C‑185/23, EU:C:2024:657, bod 71).
36
V tejto súvislosti, ako v podstate vyplýva z bodov 23 až 26 tohto rozsudku, účinkom rozhodnutia Rady prijatého na základe článku 5 smernice 2001/55 je zavedenie dočasnej ochrany vo všetkých členských štátoch vo vzťahu k osobitným skupinám osôb opísaným v tomto rozhodnutí. Podľa článku 8 ods. 1 tejto smernice členské štáty prijmú potrebné opatrenia na to, aby tieto osoby mali povolenie na pobyt počas celého obdobia trvania ochrany a na tento účel im vydajú doklady alebo iné rovnocenné potvrdenia. Právo uvedených osôb na získanie povolenia na pobyt a na získanie dokladov v tejto súvislosti preto predstavuje právo zaručené právnym poriadkom Únie.
37
Z toho vyplýva, že článok 47 Charty vyžaduje, aby rozhodnutie o zamietnutí žiadosti o povolenie na pobyt podľa článku 8 ods. 1 smernice 2001/55 ako neprípustnej, teda žiadosti podanej osobou požívajúcou dočasnú ochranu v zmysle tejto smernice, mohlo byť predmetom účinného prostriedku nápravy pred súdom.
38
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že článok 47 Charty predstavuje potvrdenie zásady účinnej súdnej ochrany. Tento článok však postačuje sám osebe a nie je potrebné ho spresňovať ustanoveniami práva Únie alebo vnútroštátneho práva, aby sa jednotlivcom priznalo právo, ktorého sa možno dovolávať ako takého. Inak to teda nemôže byť ani v prípade článku 8 ods. 1 smernice 2001/55 (pozri analogicky rozsudok zo 4. októbra 2024, Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky, C‑406/22, EU:C:2024:841, bod 86, ako aj citovanú judikatúru).
39
Okrem toho tento výklad nie je nijako spochybnený skutočnosťou, že článok 29 smernice 2001/55 výslovne stanovuje prístup k súdnemu preskúmaniu v dotknutom členskom štáte len pre osoby, ktoré nemajú nárok na dočasnú ochranu alebo zlúčenie rodiny v členskom štáte. Ako totiž vyplýva z úvah uvedených v bodoch 35 až 38 tohto rozsudku, z uvedeného článku nemožno a contrario vyvodiť, že len tieto osoby by mali mať prístup k takémuto súdnemu preskúmaniu.
40
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na druhú otázku odpovedať tak, že článok 8 ods. 1 smernice 2001/55 v spojení s článkom 47 Charty sa má vykladať v tom zmysle, že osoba požívajúca dočasnú ochranu podľa tejto smernice má právo na účinný prostriedok nápravy pred súdom proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o udelenie povolenia na pobyt v zmysle tohto článku 8 ako neprípustnej.
O trovách
41
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) rozhodol takto:
1.
Článok 8 ods. 1 smernice Rady 2001/55/ES z 20. júla 2001 o minimálnych štandardoch na poskytovanie dočasnej ochrany v prípade hromadného prílevu vysídlených osôb a o opatreniach na podporu rovnováhy úsilia medzi členskými štátmi pri prijímaní takýchto osôb a znášaní z toho vyplývajúcich dôsledkov
sa má vykladať v tom zmysle, že:
bráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej sa udelenie povolenia na pobyt odmietne osobe požívajúcej dočasnú ochranu uvedenú vo vykonávacom rozhodnutí Rady (EÚ) 2022/382 zo 4. marca 2022, ktorým sa konštatuje skutočnosť, že došlo k hromadnému prílevu vysídlených osôb z Ukrajiny v zmysle článku 5 smernice 2001/55/ES, a zavádza sa dočasná ochrana, ak táto osoba už požiadala o takéto povolenie v inom členskom štáte, ale ešte ho nezískala.
2.
Článok 8 ods. 1 smernice 2001/55 v spojení s článkom 47 Charty základných práv Európskej únie
sa má vykladať v tom zmysle, že:
osoba požívajúca dočasnú ochranu podľa tejto smernice má právo na účinný prostriedok nápravy pred súdom proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o udelenie povolenia na pobyt v zmysle tohto článku 8 ako neprípustnej.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: čeština.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.