CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
PAOLO MENGOZZI
prezentate la 6 noiembrie 2013(1)
Cauza C‑423/12
Flora May Reyes
împotriva
Migrationsverket
[cerere de decizie preliminată formulată de
Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen (Suedia)]
„Drept la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora – Directiva 2004/38/CE – Articolul 2 punctul 2 litera (c) – Drept de ședere al membrilor de familie ai unui cetățean al Uniunii – Noțiunea «membru de familie aflat în întreținerea» unui cetățean al Uniunii – Obligația descendentului direct al unui cetățean al Uniunii, în vârstă de mai mult de 21 de ani, de a dovedi că a căutat fără succes un loc de muncă, sau că a solicitat ajutor social din partea autorităților din statul de origine, sau că încearcă să facă față nevoilor sale prin alte mijloace – Efectele declarațiilor membrului de familie care solicită un permis de ședere în calitate de «membru de familie aflat în întreținere» privind dorința sa de a ocupa un loc de muncă în statul membru gazdă”
1.        Pentru a i se recunoaște un drept de ședere pe teritoriul Uniunii în calitate de descendent direct, în vârstă de mai mult de 21 de ani, al unui cetățean al Uniunii Europene, în sensul articolului 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE(2), este suficient ca solicitantul să demonstreze realitatea sprijinului material acordat de cetățeanul menționat sau autoritățile pot să îi solicite în plus să facă dovada necesității sprijinului?
2.        Pentru a răspunde la această întrebare, Curtea este invitată, printre altele, să clarifice și, dacă este cazul, să actualizeze jurisprudența referitoare la membrii de familie ai cetățeanului Uniunii așa‑numiți „în întreținere” în calitate de beneficiari indirecți ai drepturilor consacrate prin Directiva 2004/38.
I –    Cadrul juridic
A –    Directiva 2004/38
3.        În considerentul (5) al Directivei 2004/38 se arată că „[p]entru a se putea exercita în condiții obiective de libertate și demnitate, dreptul tuturor cetățenilor Uniunii la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre ar trebui să fie acordat și membrilor familiilor acestora, indiferent de cetățenie”.
4.        În considerentul (6) al Directivei 2004/38 se precizează că, „[î]n scopul menținerii unității familiei în sens larg și fără a aduce atingere interzicerii discriminării pe criteriul cetățeniei, situația persoanelor care nu sunt incluse în definiția membrilor de familie în conformitate cu prezenta directivă și care, prin urmare, nu se bucură automat de dreptul de intrare și ședere în statul membru gazdă ar trebui să fie examinată de statul membru gazdă pe baza propriei legislații interne, pentru a decide dacă se poate acorda intrarea și șederea unor asemenea persoane, luând în considerare relația lor cu cetățeanul Uniunii sau orice alte împrejurări, precum dependența lor financiară sau fizică de cetățeanul Uniunii”.
5.        Considerentul (28) al Directivei 2004/38 enunță că, „[p]entru a se proteja împotriva abuzurilor de drept sau a fraudelor [...], statele membre ar trebui să aibă posibilitatea să adopte măsurile necesare”.
6.        Considerentul (31) al Directivei 2004/38 reamintește că directiva menționată „respectă drepturile și libertățile fundamentale, precum și principiile recunoscute în special de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene”.
7.        Articolul 2 din Directiva 2004/38 are următorul cuprins:
„În sensul prezentei directive:
[...]
2.      prin «membru de familie» se înțelege:
[...]
(c)      descendenții direcți în vârstă de cel mult 21 de ani sau care se află în întreținerea sa [...];
3.      prin «stat membru gazdă» se înțelege statul membru în care se deplasează un cetățean al Uniunii în scopul de a‑și exercita dreptul la liberă circulație și ședere.”
8.        Articolul 3 din Directiva 2004/38 prevede:
„(1)      Prezenta directivă se aplică oricărui cetățean al Uniunii care se deplasează sau își are reședința într‑un stat membru, altul decât cel al cărui resortisant este, precum și membrilor familiei sale, conform definiției de la articolul 2 punctul 2, care îl însoțesc sau i se alătură.
(2)      Fără a aduce atingere vreunui drept individual de liberă circulație și ședere pe care persoanele în cauză îl pot avea în nume propriu, statul membru gazdă facilitează, în conformitate cu legislația sa internă, intrarea și șederea următoarelor persoane:
(a)      orice alți membri de familie, indiferent de cetățenia lor, care nu se încadrează în definiția de la articolul 2 punctul 2 și care, în țara din care au venit, se află în întreținerea sau sunt membri ai gospodăriei cetățeanului Uniunii care beneficiază de dreptul de ședere cu titlu principal sau dacă din motive grave de sănătate este necesară în mod imperativ îngrijirea personală a membrului familiei de către cetățeanul Uniunii;
[...]
Statul membru gazdă întreprinde o examinare amănunțită a situației personale și justifică refuzul acordării dreptului de intrare sau ședere acestor persoane.”
9.        Articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2004/38 prevede că „[d]reptul de ședere prevăzut la alineatul (1) se extinde asupra membrilor de familie care nu au cetățenia unui stat membru, în cazul în care însoțesc ori se alătură cetățeanului Uniunii în statul membru gazdă, cu condiția ca cetățeanul Uniunii să îndeplinească condițiile menționate la alineatul (1) literele (a), (b) sau (c)”.
10.      Articolul 10 alineatul (2) litera (d) din Directiva 2004/38 prevede că, pentru eliberarea permisului de ședere, statele membre solicită prezentarea „în cazurile prevăzute la articolul 2 alineatul (2) literele (c) și (d), [a unor] documente care să dovedească îndeplinirea condițiilor prevăzute de prezenta dispoziție”.
11.      Articolul 14 alineatul (2) din Directiva 2004/38 precizează că „[c]etățenii Uniunii și membrii familiilor acestora au dreptul de ședere prevăzut la articolele 7, 12 și 13 atât timp cât îndeplinesc condițiile prevăzute de aceasta”.
B –    Dreptul suedez
12.      Directiva 2004/38 a fost transpusă în dreptul suedez prin modificarea Legii 2005:716 privind străinii [Utlänningslagen (2005:716), denumită în continuare „UtlL”] și a Regulamentului 2006:97 privind străinii [Utlänningsförordningen (2006:97)].
13.      Articolul 2 din capitolul 3a din UtlL definește membrul de familie al unui resortisant al Spațiului Economic European (SEE) ca fiind străinul care însoțește un resortisant al SEE sau care i se alătură unui asemenea resortisant în Suedia și care este, printre altele, un descendent direct al resortisantului SEE sau al soțului ori al partenerului acestuia, dacă membrul de familie se află în întreținerea unuia dintre aceștia sau este în vârstă de cel mult 21 de ani.
14.      Articolul 5 din capitolul 3a din UtlL prevede că dreptul de ședere acordat membrului de familie al resortisantului SEE se menține dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute cu privire la acesta.
15.      Articolul 9 din capitolul 3a din Regulamentul 2006:97 privind străinii prevede că, în cadrul procedurii de eliberare a unui permis de ședere, autoritățile suedeze pot cere solicitantului să prezinte un pașaport valid, documente care să confirme legăturile de familie cu un resortisant al SEE, un certificat de înregistrare sau alte documente care să demonstreze că resortisantul SEE de la care decurge dreptul de ședere are drept de ședere în Suedia și, în măsura în care aceasta poate fi o condiție pentru dreptul de ședere al solicitantului, orice document care să dovedească faptul că acesta se află în întreținerea resortisantului SEE ori a soțului sau a partenerului acestuia.
II – Litigiul principal și întrebările preliminare
16.      Născută în 1987, reclamanta din litigiul principal, doamna Reyes, este resortisant filipinez. Ea a locuit întotdeauna în Filipine. Când era în vârstă de 3 ani, mama sa, doamna Hansen, a părăsit Filipine pentru a lucra în Germania, țară a cărei cetățenie a obținut‑o. Doamna Hansen și‑a lăsat fiica în grija bunicii. Când a împlinit vârsta de 14 ani, doamna Reyes s‑a alăturat surorii ei, în prezent decedată, și s‑a mutat la Manila (Filipine). Doamna Reyes a absolvit liceul și a urmat studii superioare, cu o durată de patru ani, pentru a deveni infirmieră auxiliară. Totuși, pentru a‑și completa pregătirea, îi lipsește o experiență practică – plătită. Nu a lucrat niciodată și nu beneficiază de ajutor social în Filipine.
17.      În anul 2011, doamna Hansen s‑a căsătorit cu un resortisant norvegian. Cuplul locuiește în Suedia din anul 2009, iar doamna Hansen este titulara unui permis de ședere eliberat de autoritățile suedeze. Din momentul în care a părăsit Filipine pentru a se instala în Europa, aceasta a menținut întotdeauna legături strânse cu familia sa care a rămas în țara de origine. A trimis în mod constant bani familiei și a vizitat‑o de asemenea cu regularitate. Doamna Hansen nu lucrează, dar soțul ei primește o pensie substanțială, dedicată în parte asistenței financiare acordate familiei soției sale.
18.      La începutul anului 2011, doamna Reyes a solicitat o viză ambasadei Elveției la Manila pentru a face o vizită mamei și tatălui vitreg în Suedia. Viza respectivă i‑a fost acordată și doamna Reyes a intrat pe teritoriul spațiului Schengen la 13 martie 2011. La 29 martie 2011, doamna Reyes a solicitat autorităților suedeze eliberarea unui permis de ședere în calitate de „membru de familie aflat în întreținerea unui cetățean al Uniunii”.
19.      Astfel, în calitate de descendent direct al resortisantului Uniunii căruia dorește să i se alăture și fiind în vârstă de mai mult de 21 de ani, doamna Reyes poate să solicite eliberarea unui permis de ședere în Suedia în cazul în care îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38, și anume condiția de a se afla în întreținerea resortisantului respectiv.
20.      La data de 11 mai 2011, Migrationsverket i‑a respins cererea pentru motivul că nu a dovedit că sumele plătite au fost utilizate pentru asigurarea nevoilor sale esențiale, și anume cazarea, alimentația și accesul la asistența medicală. Doamna Reyes nu a dovedit nici modul în care sistemul filipinez de securitate socială ar putea ajuta persoanele aflate în situația sa. În schimb, era cert că doamna Reyes obținuse o diplomă în țara sa de origine și că efectuase stagii în această țară. Întrucât a considerat că, în fapt, doamna Reyes se afla în întreținerea bunicii sale și întemeindu‑se în special pe Hotărârea Jia(3), Migrationsverket a apreciat că aceasta nu putea fi considerată un membru de familie aflat „în întreținerea” unui resortisant al Uniunii în sensul articolului 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38.
21.      Doamna Reyes a contestat această respingere în fața Förvaltningsrätten i Göteborg (Tribunalul Administrativ din Göteborg, Suedia), judecând în calitate de primă instanță în materie de cetățenie și de dreptul străinilor. Instanța menționată a confirmat decizia autorităților suedeze. Deși a recunoscut că nevoile esențiale ale doamnei Reyes erau într‑adevăr asigurate de mama sa și de tatăl său vitreg, în schimb, instanța respectivă a considerat că situația socială a reclamantei din litigiul principal nu era de asemenea natură încât aceasta nu putea face față nevoilor sale în Filipine fără ajutorul lor, în special având în vedere vârsta sa, nivelul său de calificare și faptul că avea familia aproape. Förvaltningsrätten i Göteborg a concluzionat că nu era suficient să se stabilească regularitatea transferurilor de bani pentru a îndeplini condiția de membru de familie aflat „în întreținere” în sensul articolului 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38.
22.      Doamna Reyes a declarat apel la Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen (Suedia), care se pronunță în ultimă instanță în cauza principală.
23.      Autoritățile suedeze au prezentat în fața instanței menționate o argumentație prin care urmăreau să confirme deciziile date de Migrationsverket și de Förvaltningsrätten i Göteborg. Acestea susțin că, având în vedere jurisprudența Jia, citată anterior, simplele transferuri de bani nu sunt suficiente pentru a demonstra că o persoană se află în întreținerea unui membru al familiei sale cetățean al Uniunii. Statele membre trebuie să poată impune solicitanților ca aceștia să se afle efectiv în întreținere, și anume ca aceștia să nu aibă nici alte opțiuni, nici alte soluții decât să depindă integral, pentru satisfacerea nevoilor lor esențiale, de membrul de familie căruia doresc să i se alăture. Astfel, o persoană care alege în mod deliberat să nu își caute de lucru sau să se lase întreținută în țara de origine nu poate fi considerată ca aflându‑se „în întreținere” în sensul articolului 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38.
24.      În ceea ce o privește, doamna Reyes a susținut o poziție radical opusă. Mai întâi, aceasta a furnizat instanței menționate o serie de elemente referitoare la regularitatea plăților efectuate de soții Hansen în beneficiul doamnei Reyes, la faptul că 11 % din produsul interior brut al Republicii Filipine este constituit din contribuția financiară a resortisanților filipinezi care lucrează în străinătate, la starea generală a pieței forței de muncă filipineze și la lipsa oricărei asistențe sociale acordate de statul filipinez persoanelor care, precum doamna Reyes, nu au lucrat niciodată. În continuare, aceasta a arătat că nivelul său de calificare nu îi permite, în stadiul actual, să ocupe un post de infirmieră auxiliară în Filipine din cauza caracterului incomplet al pregătirii sale și a ratei șomajului foarte ridicate care afectează această categorie profesională. Totuși, aceasta a prezentat instanței de trimitere intenția sa de a‑și continua studiile în Suedia și de a lucra în această țară. În sfârșit, întemeindu‑se atât pe Hotărârea Lebon(4), cât și pe Comunicarea Comisiei către Parlamentul European și Consiliu privind orientări pentru o mai bună transpunere și aplicare a Directivei 2004/38/CE (denumită în continuare „orientările”)(5), doamna Reyes a susținut că nu este necesar să se examineze dacă membrii familiei sunt teoretic în măsură să facă față nevoilor lor esențiale, de exemplu prin exercitarea unei activități remunerate. Autoritățile naționale trebuie să aprecieze de la caz la caz dacă, având în vedere situația sa financiară și socială, solicitantul are nevoie de sprijin material. Dovada acestei nevoi poate fi făcută prin orice mijloc de probă, fără a fi necesară nicio condiție privind durata minimă a situației de dependență sau valoarea ajutorului, sub rezerva totuși a caracterului real și structural al situației respective.
25.      Acestea sunt condițiile în care Kammarrätt i Stockholm – Migrationsöverdomstolen a hotărât să suspende judecarea cauzei și, prin decizia de trimitere primită de grefa Curții la 17 septembrie 2012, să sesizeze Curtea, în temeiul articolului 267 TFUE, cu următoarele două întrebări preliminare:
„1)      Articolul 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38 poate fi interpretat în sensul că, în anumite condiții, un stat membru poate impune ca un descendent direct în vârstă de 21 de ani sau mai mare – pentru a fi considerat persoană aflată în întreținere și, astfel, pentru a intra sub incidența definiției de membru de familie prevăzute la articolul 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38 – să fi încercat să obțină un loc de muncă, asistență pentru a se întreține din partea autorităților din țara sa de origine și/sau să fi încercat să se întrețină prin alte mijloace, însă aceasta nu a fost posibil?
2)      În interpretarea sintagmei persoană care se află «în întreținere», prevăzută la articolul 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38, prezintă vreo importanță faptul că un membru de familie – ca urmare a unor împrejurări personale precum vârsta, educația și sănătatea – este considerat că are perspective bune pentru a obține un loc de muncă și, în plus, intenționează să înceapă să lucreze în statul membru în cauză, ceea ce ar însemna că condițiile pentru ca această persoană să fie considerată membru de familie care se află în întreținere, potrivit dispoziției menționate, nu mai sunt îndeplinite?”
III – Procedura în fața Curții
26.      Reclamanta din litigiul principal, guvernele suedez, ceh, olandez și guvernul Regatului Unit, precum și Comisia Europeană au prezentat Curții observații scrise.
27.      În cursul ședinței, care a avut loc la 5 septembrie 2013, au formulat observații orale reclamanta din litigiul principal, guvernul suedez și guvernul Regatului Unit, precum și Comisia.
IV – Analiza juridică
A –    Cu privire la prima întrebare preliminară
28.      Prezenta întrebare privește interpretarea noțiunii de membru de familie aflat în întreținerea unui cetățean al Uniunii, în sensul articolului 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38. Această directivă, dacă mai este nevoie să amintim, a modificat printre altele Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 al Consiliului din 15 octombrie 1968 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Comunității(6) și a abrogat Directiva 73/148/CEE a Consiliului din 21 mai 1973 privind eliminarea restricțiilor de circulație și ședere în cadrul Comunității pentru resortisanții statelor membre în materie de stabilire și de prestare de servicii(7). Directiva 2004/38 a grupat într‑un singur text dreptul cetățenilor Uniunii și al membrilor familiilor acestora la liberă circulație și ședere pe teritoriul Uniunii.
29.      Cele două texte anterioare cuprindeau de asemenea – vom reveni ulterior asupra acestui aspect – o trimitere la noțiunea de membru de familie aflat „în întreținere”, fără însă a‑i preciza limitele, la fel ca alte texte de drept derivat în vigoare în prezent(8). Întrucât articolul 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38 nu conține nicio precizare cu privire la modul în care trebuie înțeleasă expresia „în întreținere” și nicio trimitere la legislațiile naționale, ne aflăm în prezența unei noțiuni autonome de drept al Uniunii care trebuie să primească o interpretare uniformă pe teritoriul tuturor statelor membre. Or, determinarea sensului și a sferei termenilor pentru care dreptul Uniunii nu oferă nicio definiție trebuie realizată ținând cont de contextul în care acești termeni sunt utilizați și de obiectivele urmărite de reglementarea din care fac parte(9).
30.      În acest scop, este necesar, în primul rând, să se analizeze articolul 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38 în contextul mai larg al acesteia, înainte de a reaminti, în al doilea rând, sensul jurisprudențelor Lebon și Jia, citate anterior. În continuare, vom desprinde concluziile care se impun pentru a putea răspunde la întrebarea adresată. În final, vom încheia prin câteva observații concluzive referitoare la examinarea speței care este prezentată astăzi.
1.      Analiza textuală, teleologică și sistemică a articolului 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38
31.      Din interpretarea Directivei 2004/38 rezultă în mod evident că elementul central este cetățeanul Uniunii care și‑a exercitat libertatea de circulație în cadrul Uniunii. Acesta este beneficiarul principal și direct al directivei(10). În mod indirect, și întrucât separarea de familie nu trebuia să constituie un obstacol în calea exercitării libertății de circulație, membrilor de familie ai unui cetățean al Uniunii care a exercitat libertatea respectivă li se recunosc de asemenea unele drepturi, însă nu proprii, ci numai derivate, și anume dobândite în calitate de membri ai familiei beneficiarului(11).
32.      Faptul că drepturile recunoscute membrilor de familie sunt numai drepturi derivate subliniază obiectivul fundamental urmărit de Directiva 2004/38, care nu este reîntregirea familiei și nici respectarea vieții private și de familie a cetățenilor Uniunii, ci „drept[ul lor] fundamental și individual la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre”(12). Drepturile la circulație și ședere sunt „acordat[e] și membrilor familiilor acestora, indiferent de cetățenie”(13) numai pentru a îndeplini acest obiectiv fundamental. Menținerea unității familiei nu a fost ignorată de legiuitorul Uniunii, însă nu a constituit preocuparea lui principală(14).
33.      În plus, membrii de familie ai unui cetățean al Uniunii care intenționează să își exercite sau care și‑a exercitat deja libertatea de circulație nu constituie o categorie uniformă potrivit Directivei 2004/38, astfel încât am putea fi tentați să distingem între membrii familiei nucleare vizați la articolul 2 punctul 2 litera (c) din această directivă, pe de o parte, și ceilalți membri ai familiei, vizați la articolul 3 alineatul (2) din directiva respectivă, pe de altă parte.
34.      Membrii familiei nucleare sunt, astfel, soțul sau partenerul unui cetățean al Uniunii, descendenții lor direcți în vârstă de cel mult 21 de ani, sau de mai mult de 21 de ani dacă se află în întreținere, precum și ascendenții care se află în întreținere. Directiva 2004/38, de care beneficiază de asemenea(15), le acordă în mod automat drept de intrare și de ședere în statul membru gazdă(16).
35.      În ceea ce privește descendenții direcți – categoria care ne interesează aici în primul rând –, trebuie subliniat faptul că Comisia propusese inițial ca toți ascendenții și descendenții direcți ai cetățeanului beneficiar de dreptul la liberă circulație și ședere sau ai soțului să fie incluși în familia nucleară, fără nicio altă condiție(17). Consiliul Uniunii Europene, în unanimitate, a decis să introducă în textul articolului 2 din directivă condiția ca aceștia să se afle „în întreținere”, atât pentru ascendenții direcți, cât și pentru descendenții direcți în vârstă de mai mult de 21 de ani, considerând că aceasta reflecta acquis‑ul existent la data respectivă(18).
36.      Situația celorlalți membri de familie este în mod substanțial diferită întrucât statele membre au, în ceea ce îi privește, numai obligația să „faciliteze, în conformitate cu legislația [lor] internă, intrarea și șederea” membrilor menționați(19). În acest scop, statele membre pot să întreprindă „o examinare amănunțită a situației personale” a solicitantului(20). Acești alți membri sunt strict definiți, întrucât fie se află în țara de origine în întreținerea sa sau sunt membri ai gospodăriei cetățeanului Uniunii vizat, fie este vorba despre o persoană care necesită în mod imperativ, pentru motive grave de sănătate, îngrijirea personală de către cetățeanul Uniunii, fie, în sfârșit, este vorba despre partenerul neînregistrat al cetățeanului Uniunii, cu condiția ca relația durabilă cu acesta din urmă să fie atestată corespunzător.
37.      În timp ce Directiva 2004/38 prevede pentru acești alți membri de familie ca autoritățile statului membru gazdă să efectueze o examinare amănunțită a situației lor în momentul în care ei solicită să se alăture cetățeanului Uniunii, nu se precizează nimic cu privire la modalitățile de verificare și la nivelul cerințelor opozabil membrilor familiei nucleare. Este însă în spiritul Directivei 2004/38 faptul că, în practică, legiuitorul Uniunii a urmărit să favorizeze situația acestora din urmă. Astfel, Curtea a considerat că „reiese atât din modul de redactare a articolului 3 alineatul (2) din Directiva 2004/38, cât și din structura generală a acesteia că legiuitorul Uniunii a stabilit o distincție între membrii de familie ai cetățeanului Uniunii definiți la articolul 2 punctul 2 din Directiva 2004/38, care beneficiază, în condițiile enunțate în această directivă, de un drept de intrare și de ședere în statul membru gazdă al respectivului cetățean, și ceilalți membri de familie menționați la articolul 3 alineatul (2) primul paragraf litera (a) din Directiva 2004/38, a căror intrare și ședere trebuie numai să fie favorizate de acest stat membru”(21). În această privință, Curtea a statuat că, având în vedere atât inexistența unor norme mai precise în Directiva 2004/38, cât și trimiterea la legislațiile interne efectuată la articolul 3 alineatul (2) din aceasta, „statul membru dispune de o largă marjă de apreciere în ceea ce privește alegerea factorilor care trebuie luați în considerare”, precizând că „statul membru gazdă trebuie să se asigure însă că legislația sa prevede criterii [...] conforme cu sensul uzual al termenului «facilitează», precum și cu cel al termenilor referitori la dependență folosiți în cadrul articolului 3 alineatul (2) menționat și care nu lipsesc această dispoziție de efectul său util”(22). Printre acești factori, Curtea a menționat în special „nivelul de dependență economică sau fizică și gradul de rudenie al membrului de familie în raport cu cetățeanul Uniunii pe care dorește să îl însoțească sau căruia dorește să i se alăture”(23).
38.      Noțiunea ca atare de membru de familie aflat în întreținere, în sensul articolului 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38, nu a fost niciodată explicată(24). Potrivit orientărilor(25), „statutul de membru de familie «aflat în întreținere» este rezultatul unei situații de fapt, caracterizate prin sprijinul material pentru membrul de familie oferit de cetățeanul [Uniunii] sau de soțul (soția)/partenerul (partenera) acestuia. [...] Nu este necesar să se examineze dacă membrul de familie în cauză ar putea, teoretic, să se întrețină singur, prin găsirea unui loc de muncă plătit. Pentru a determina dacă membrul de familie se află în întreținere, fiecare caz în parte trebuie analizat pentru a se concluziona, având în vedere condițiile financiare și sociale, dacă acesta are nevoie de sprijin material pentru a răspunde nevoilor sale esențiale în țara de origine [...]”(26).
39.      Procedând astfel, Comisia și‑a întemeiat interpretarea noțiunii de membru de familie aflat în întreținere, în sensul articolului 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38, pe jurisprudența existentă a Curții, anterioară însă intrării în vigoare a directivei menționate, jurisprudență cu privire la care părțile interesate care au intervenit în cursul prezentei proceduri au desprins concluzii radical diferite.
40.      Astfel, rezultă acum că este util să prezentăm cele două hotărâri fondatoare în discuție, având în vedere și elementele prezentate mai sus, specifice Directivei 2004/38.
2.      Revenire la Hotărârile Lebon și Jia
41.      Hotărârea Lebon, citată anterior, pronunțată în 1987, a permis Curții să ofere prima interpretare a noțiunii de membru de familie aflat în întreținerea unui resortisant al Uniunii, cuprinsă la data respectivă în articolul 10 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1612/68(27). Situația de fapt din litigiul principal privea un resortisant francez rezident belgian care beneficia de o pensie pentru limită de vârstă în Belgia și pe fiica acestuia, de asemenea cetățean francez și găzduită de tatăl ei, care a solicitat autorităților belgiene acordarea unui ajutor social. Curtea a declarat în consecință că „această calitate de membru de familie aflat în întreținere este rezultatul unei situații de fapt. Este vorba despre un membru de familie al cărui sprijin este asigurat de lucrător, fără a fi necesar să se determine motivele recurgerii la această susținere și fără să se pună întrebarea dacă persoana interesată este în măsură să facă față nevoilor sale prin exercitarea unei activități remunerate. Această interpretare este impusă de principiul potrivit căruia dispozițiile care consacră libera circulație a lucrătorilor, parte a fundamentelor Comunității, trebuie interpretate în sens larg”(28). O astfel de definiție, pe care Curtea va avea ocazia de a o reitera ulterior(29), era, prin urmare, în contradicție clară cu Concluziile avocatului general Lenz prezentate în cauză(30).
42.      În Hotărârea Jia, citată anterior, Curții i s‑a solicitat să interpreteze noțiunea de „ascendent aflat în întreținere”, în sensul articolului 1 alineatul (1) litera (d) din Directiva 73/148(31). În speță, părinții unui resortisant chinez care trăiește în Suedia împreună cu soția lui germană solicitaseră autorităților suedeze un permis de ședere invocând legătura lor de rudenie cu un cetățean al Uniunii. La punctele 35 și 36 din hotărâre, Curtea a reamintit concluziile din jurisprudența Lebon, citată anterior. Astfel, după ce a reafirmat că această calitate de membru de familie aflat „în întreținere” rezultă dintr‑o situație de fapt caracterizată prin împrejurarea că susținerea materială a membrului familiei menționat este asigurată de către resortisantul Uniunii care a făcut uz de libertatea de circulație, fără a fi necesar să se determine motivele recurgerii la această susținere și nici să se pună întrebarea dacă persoana interesată este în măsură să facă față nevoilor sale prin exercitarea unei activități remunerate, Curtea a adăugat că, „pentru a stabili dacă ascendenții soțului unui resortisant comunitar se află în întreținerea acestuia, statul membru gazdă trebuie să aprecieze dacă, având în vedere condițiile lor materiale și sociale, aceștia nu sunt în măsură să facă față nevoilor lor fundamentale. Necesitatea susținerii materiale trebuie să existe în statul de origine”(32). Dispozitivul Hotărârii Jia, citată anterior, reia această idee – nouă în raport cu Hotărârea Lebon, citată anterior – a necesității susținerii materiale pentru a face față nevoilor esențiale în statul de origine al solicitantului.
43.      Cu toate acestea, cele două probleme de principiu ridicate în acea cauză priveau, pe de o parte, condiția prealabilă a unei șederi legale pe teritoriul statului membru prin care a intrat în Uniune(33) un resortisant al unui stat terț, membru – nu neapărat în întreținere – al familiei unui cetățean al Uniunii, precum și, pe de altă parte, caracterul, care este sau nu este condițional, al prerogativelor pe care dreptul derivat al Uniunii le acordase membrului de familie respectiv, în cazul în care cetățeanului Uniunii căruia intenționa să i se alăture nu i se limitase libertatea de circulație ca urmare a faptului că și‑o exercitase cu mult timp în urmă(34). În rest, cealaltă întrebare adresată Curții nu se referea în mod exact la ceea ce trebuia să se înțeleagă prin noțiunea de „membru de familie aflat în întreținere”, ci mai degrabă la aspectul dacă, în primul rând, membrul respectiv trebuia să depindă din punct de vedere material de cetățeanul Uniunii pentru a ajunge la un nivel cel puțin decent de trai în țara sa de origine sau în cea în care locuiește în mod obișnuit și, în al doilea rând, ce mijloace de probă puteau fi solicitate de autoritățile naționale(35).
44.      Este la fel de adevărat că nu putem ignora termenii dispozitivului Hotărârii Jia, citată anterior, și trimiterea din dispozitiv la necesitatea sprijinului.
3.      Apreciere
45.      Dezbaterile în fața Curții s‑au focalizat, în foarte mare măsură, pe compararea Hotărârilor Lebon și Jia, citate anterior.
46.      Pe de o parte, s‑a susținut că Hotărârea Jia, citată anterior, având în vedere particularitățile speței și specificul cauzei, nu putea fi interpretată drept o răsturnare a Hotărârii Lebon, citată anterior. În aceste condiții, pentru ca un membru de familie să fie considerat în întreținere, simpla dovadă a sprijinului financiar acordat de cetățeanul Uniunii ar trebui să fie suficientă.
47.      Pe de altă parte, guvernele care au intervenit în cursul prezentei proceduri au susținut, în esență, teza potrivit căreia Hotărârea Jia, citată anterior, a precizat, dacă nu chiar a revizuit, Hotărârea Lebon, citată anterior, și a permis un control mai exact al calității de membru de familie aflat „în întreținere” de către autoritățile naționale pentru a exclude orice risc de abuz. Simpla dovadă a sprijinului financiar nu este suficientă, necesitatea sprijinului trebuie să fie probată, membrul de familie respectiv astfel asistat neputând avea alte opțiuni. Guvernul Regatul Unit apără chiar ideea că nu pot fi considerate în întreținere decât persoane care, ca urmare a stării lor de sănătate, a handicapului sau a vârstei lor, necesită un sprijin real din partea respectivului cetățean al Uniunii. La rândul său, guvernul suedez propune să se răspundă la întrebarea adresată Curții în sensul că, cel puțin în anumite împrejurări, un stat membru poate să impună ca orice persoană care invocă această calitate de membru de familie aflat în întreținere, în sensul articolului 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38, să facă dovada că a încercat să obțină un loc de muncă sau asistență pentru a se întreține din partea autorităților din țara de origine și/sau a încercat să se întrețină prin alte mijloace, însă aceasta nu a fost posibil.
48.      În ceea ce ne privește, rămânem convinși că dezbaterea trebuie extinsă dincolo de simplii termeni ai Hotărârilor Lebon și Jia, citate anterior, și că, pentru a răspunde la întrebarea adresată Curții, trebuie avute în vedere atât elementele specifice ale Directivei 2004/38, cât și perioada în care se înscrie litigiul principal.
49.      Astfel, preocupările exprimate de guverne trebuie înțelese, iar Curtea trebuie să facă tot posibilul pentru a identifica o soluție pragmatică pentru a evita orice încurajare a pasivității și orice prezentare artificială a situației de dependență. Prin urmare, suntem înclinați să considerăm că simpla dovadă a sprijinului financiar furnizat de cetățeanul Uniunii nu este suficientă pentru a stabili calitatea de membru de familie aflat în întreținere. În această privință, observăm că doamna Reyes nu s‑a limitat să furnizeze autorităților suedeze numai dovezile privind existența și caracterul constant al viramentelor bancare provenite din Uniune.
50.      Cu toate acestea, trebuie deduse consecințe juridice foarte concrete din diferența care există între membrii familiei nucleare și ceilalți membri de familie. Modul de redactare a articolului 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38 nu cuprinde nicio prevedere care ar putea veni în sprijinul poziției susținute de guvernul Regatului Unit(36). Nu putem fi de acord cu o interpretare atât de restrictivă.
51.      Pe de altă parte, punerea în aplicare a soluției propuse de guvernul suedez ar genera în mod incontestabil incertitudine juridică – chiar discriminare – pentru solicitant. Care sunt împrejurările speciale în prezența cărora ar fi necesară dovedirea faptului că s‑a căutat un loc de muncă în țara de origine? Solicitantul trebuie să fi căutat un loc de muncă numai în domeniul său de specializare sau i se va solicita să fi căutat, oricum și indiferent de condiții, un loc de muncă? Criteriul potrivit căruia solicitantul trebuie să fi încercat să se întrețină „prin alte mijloace” este precedat de conjuncțiile „și/sau”. Este vorba despre un criteriu supletiv sau alternativ? Dacă este un criteriu supletiv, acesta urmărește să consolideze caracterul deja foarte restrictiv al propoziției, iar dacă este alternativ, solicitantul nu poate să anticipeze momentul în care i s‑ar putea cere să furnizeze elementele de probă aferente acestuia – ne imaginăm de altfel că sunt foarte greu de reunit(37). În orice caz, apreciem că astfel de verificări țin mai mult de „examinarea amănunțită a situației personale” a solicitantului, rezervată însă, potrivit chiar termenilor Directivei 2004/38, celorlalți membri de familie.
52.      O persoană aflată în întreținere este o persoană care se găsește într‑o situație de dependență față de respectivul cetățean al Uniunii. Dependența trebuie să fie de o asemenea natură încât să fie necesar ca persoana respectivă să recurgă la sprijinul cetățeanului Uniunii pentru satisfacerea nevoilor sale materiale esențiale, și anume de bază.
53.      Această situație de fapt – un sprijin material acordat de cetățeanul Uniunii, necesar pentru satisfacerea nevoilor esențiale ale membrului familiei sale – este cea care trebuie să fie dovedită de solicitanți. În consecință, caracterul necesar al sprijinului nu trebuie să fie imposibil de probat.
54.      Prin urmare, întrebarea adresată Curții își regăsește întreaga semnificație, întrucât, nu atât definiția membrului de familie aflat în întreținere este importantă în cadrul prezentului litigiu principal, cât nivelul cerințelor pe care autoritățile naționale le pot opune, în materie de probe, solicitanților.
55.      Or, deși noțiunea de membru de familie aflat în întreținerea unui cetățean al Uniunii este ca atare o noțiune autonomă din dreptul Uniunii care trebuie să primească, în această calitate, o interpretare uniformă, distincția urmărită de legiuitorul Uniunii între membrii familiei nucleare aflați în întreținere și ceilalți membri de familie aflați în întreținere își va regăsi întreaga semnificație la nivelul probei cerute solicitanților.
56.      Nu numai că Directiva 2004/38 conferă în mod aproape automat un drept membrilor familiei nucleare aflați în întreținere(38), dar Curtea a statuat de asemenea că „dovada necesității unei susțineri materiale poate fi făcută prin orice mijloc potrivit”(39), ceea a confirmat articolul 10 alineatul (2) litera (d) din Directiva 2004/38.
57.      Prin urmare, nici chiar din punctul de vedere al regimului probei, propunerea guvernului suedez nu poate fi reținută ca urmare a faptului că aceasta nu respectă principiul libertății mijloacelor de probă, indispensabil pentru a nu face excesiv de dificilă șederea pe teritoriul statului membru gazdă a membrilor familiei nucleare a unui cetățean al Uniunii.
58.      Necesitatea sprijinului material trebuie astfel să rezulte din probe scrise suficiente, care pot viza în același timp, pe lângă probele privind sprijinul furnizat de cetățeanul Uniunii, atât elemente subiective referitoare la situația economică și socială personală a solicitantului, cât și orice alt element obiectiv de natură să ateste realitatea situației de dependență. Poate fi astfel vorba despre orice element relevant de natură să ilustreze configurația structurală a statului de origine, în special cu privire la situația economică, socială, sanitară sau umanitară din țara în cauză.
4.      Observații finale
59.      În cazul foarte specific al doamnei Reyes și chiar dacă este, desigur, de competența instanței de trimitere să se pronunțe, in fine, asupra cererii acesteia, dorim să amintim că legătura sa de rudenie cu un cetățean al Uniunii nu a fost contestată. În cadrul prezentei proceduri, nu s‑a făcut aluzie nici la caracterul abuziv pe care l‑ar prezenta de fapt cererea doamnei Reyes. Regularitatea sprijinului material acordat de doamna Hansen și de soțul ei este dovedită. În plus, doamna Reyes a arătat că sistemul de asistență din Filipine nu îi putea acorda niciun fel de ajutor și a furnizat și date care par să nu fi fost contestate până în prezent cu privire la situația generală de pe piața forței de muncă din Filipine și cu privire la rata endemică a șomajului care afectează sectorul de activitate pentru care a fost pregătită doamna Reyes.
60.      În aceste condiții, împărtășim preocuparea exprimată de avocatul doamnei Reyes în cadrul ședinței în fața Curții, care se întreba ce probe suplimentare ar mai fi putut să furnizeze reclamanta din litigiul principal pentru ca cererea ei să fie soluționată favorabil, și dorim să reamintim, asemenea Directivei 2004/38(40), că autoritățile naționale trebuie să asigure respectarea drepturilor fundamentale și protecția demnității membrilor de familie ai cetățenilor Uniunii în cazul în care examinează cererile de ședere ale acestora.
61.      Rezultă, așadar, din considerațiile de mai sus că este considerat în întreținere, în sensul articolului 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38, orice membru al familiei care, indiferent de motiv, se află în incapacitate de a face față nevoilor sale esențiale în țara sa de origine și, în fapt, se găsește într‑o situație de dependență astfel încât sprijinul material acordat de cetățeanul Uniunii este necesar subzistenței sale. Existența unei asemenea situații trebuie să fie reală și să poată fi dovedită prin orice mijloc. Solicitantul poate deci să furnizeze autorităților din statul membru gazdă atât elemente subiective, care privesc propria situație economică și socială, cât și orice alt element relevant care poate ilustra în mod util pentru autoritățile menționate contextul obiectiv în care se înscrie cererea. În orice caz, revine autorităților din statul membru gazdă sarcina să asigure menținerea efectului util al drepturilor conferite în mod indirect membrilor familiei nucleare prin Directiva 2004/38 și să nu facă excesiv de dificil accesul pe teritoriul Uniunii, în special impunându‑le solicitanților o sarcină a probei prea dificilă.
B –    Cu privire la a doua întrebare
62.      Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă, atunci când evaluează calitatea de membru de familie aflat „în întreținerea” unui cetățean al Uniunii, în sensul articolului 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38, autoritățile naționale trebuie să acorde vreo importanță faptului că membrul respectiv, ca urmare a vârstei sale, a calificărilor profesionale sau a stării sale de sănătate, are șanse rezonabile să obțină un loc de muncă în statul membru gazdă și că acesta și‑a exprimat dorința de a lucra în acest stat. Astfel, într‑o asemenea situație, întrucât solicitantul permisului de ședere pare capabil să reușească, după sosirea în statul membru gazdă, să se integreze profesional, acesta nu s‑ar mai afla în întreținerea cetățeanului Uniunii căruia i s‑a alăturat, în cazul în care ar exercita în statul respectiv o activitate remunerată. Prin urmare, acesta nu ar mai îndeplini condițiile care trebuie reunite în momentul eliberării permisului de ședere și nu ar mai putea pretinde să beneficieze de drepturile conferite în mod indirect prin Directiva 2004/38 membrilor de familie avuți în vedere la articolul 2 punctul 2 litera (c).
63.      Pe lângă faptul că decizii atât de importante cum sunt cele privind dreptul de intrare și de ședere al membrilor de familie ai cetățenilor Uniunii – cel puțin în ceea ce privește familia nucleară – nu se pot întemeia pe conjuncturi, dintr‑o jurisprudență constantă a Curții rezultă că faptul de a se afla „în întreținere” trebuie să fie apreciat în momentul în care membrul de familie al cetățeanului Uniunii solicită să se alăture acestuia din urmă(41).
64.      Contrar a ceea ce pare să sugereze instanța de trimitere, nu există o inconsecvență sistemică în a acorda un drept de ședere unui membru de familie al unui cetățean al Uniunii ca urmare a faptului că se află în întreținere, în sensul Directivei 2004/38, chiar dacă autoritățile naționale preconizează – sau deduc din intențiile manifestate de solicitant, cum pare că este cazul în speță – că acesta din urmă pare capabil să se integreze profesional în societatea din statul membru gazdă. Într‑adevăr, și după cum a subliniat în mod corect Comisia, printre drepturile conexe care sunt recunoscute de directivă „indiferent de cetățenie, membri[lor] familiei unui cetățean al Uniunii care au dreptul de ședere sau dreptul de ședere permanentă”, se află „dreptul să desfășoare o activitate salariată sau independentă în statul [membru gazdă]”(42).
65.      Astfel, preocupările exprimate de instanța de trimitere în legătură cu articolul 14 din Directiva 2004/38 sunt nejustificate. Deși articolul 14 alineatul (2) primul paragraf din directiva menționată prevede că „[c]etățenii Uniunii și membrii familiilor acestora au dreptul de ședere prevăzut la articolele 7, 12 și 13 atât timp cât îndeplinesc condițiile prevăzute de aceasta”, este necesar să se arate, pe de o parte, că respectivele articole 12 și 13, referitoare la păstrarea dreptului de ședere de către membrii de familie în eventualitatea decesului sau a plecării cetățeanului Uniunii sau, respectiv, în caz de divorț, de anulare a căsătoriei sau de încetare a parteneriatului înregistrat, nu sunt relevante pentru situația doamnei Reyes. Pe de altă parte, dreptul de ședere pentru o perioadă mai mare de trei luni este recunoscut membrului de familie care nu are cetățenia unui stat membru, care însoțește sau se alătură unui cetățean al Uniunii numai în cazul în care acesta din urmă – deci cetățeanul Uniunii – îndeplinește sau continuă să îndeplinească condițiile menționate la articolul 7 alineatul (1) litera (a), (b) sau (c) din Directiva 2004/38(43). Articolul 7 reglementează astfel ceea ce se întâmplă cu dreptul de ședere al membrilor de familie ai cetățeanului Uniunii în cazul în care acesta încetează să îndeplinească condițiile necesare recunoașterii, pentru el însuși, a unui drept de ședere pentru o perioadă mai mare de trei luni, însă nu este aplicabil situației în care descendentul direct al unui cetățean al Uniunii, cu vârsta peste 21 de ani, care a fost recunoscut o perioadă ca aflându‑se în întreținerea cetățeanului menționat și care a beneficiat, în această calitate, de un drept de ședere, ar înceta să se mai afle în această situație ca urmare a faptului că exercită în continuare o activitate remunerată în statul membru gazdă.
66.      În sfârșit, trebuie să se răspundă preocupărilor instanței de trimitere, care interpretează acordarea unui permis de ședere unui membru de familie aflat „în întreținerea” unui cetățean al Uniunii, care are totuși capacitatea de a lucra în statul membru gazdă, drept consacrarea unui fel de strategie de eludare a legislațiilor naționale privind accesul resortisanților țărilor terțe la încadrarea în muncă, în special atunci când este vorba despre prima lor intrare pe teritoriul Uniunii(44).
67.      Desigur, nu se poate nega faptul că recunoașterea unui drept de ședere pentru membrii de familie prevăzuți la articolul 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38 determină, după cum legiuitorul Uniunii a prevăzut în mod expres, accesul la piața muncii din statul membru gazdă. Cu toate acestea, cercul beneficiarilor de drepturi conferite indirect prin Directiva 2004/38 este definit în mod mai degrabă restrictiv și, în ceea ce privește mai precis articolul 2 punctul 2 litera (c), descendenții direcți în vârstă de peste 21 ani trebuie recunoscuți, în orice caz, de către autoritățile statului membru gazdă ca fiind în întreținere. Legiuitorul Uniunii, la inițiativa Consiliului(45), a instituit astfel o măsură de protecție, asigurând în același timp, pentru cetățenii Uniunii vizați, însăși esența reîntregirii familiei. Amintim că aprecierea calității de membru de familie aflat în întreținerea unui cetățean al Uniunii, dacă este făcută în conformitate cu propunerea noastră cuprinsă la punctul 61 din prezentele concluzii, ar trebui să garanteze identificarea situațiilor create în mod artificial și să acorde, prin urmare, statelor membre garanții cu privire la riscurile la care consideră că le este expusă piața muncii, și aceasta cu atât mai mult cu cât dreptul de acces la piața respectivă este acordat numai componenților familiei nucleare, descriși mai sus.
68.      Prin urmare, sugerăm Curții să răspundă la a doua întrebare adresată că, pentru a fi considerat un membru de familie aflat „în sarcina” unui cetățean al Uniunii, în sensul articolului 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38, situația de dependență trebuie să existe în statul de origine al solicitantului și trebuie să fie apreciată de autoritățile statului membru gazdă în momentul în care acesta solicită să se alăture cetățeanului Uniunii în a cărui întreținere pretinde că se află. Invităm de asemenea Curtea să precizeze că faptul că solicitantul și‑a exprimat dorința de a lucra în statul membru gazdă sau că a fost considerat de către autoritățile statului respectiv, în momentul în care a depus cererea, ca având șanse rezonabile de a obține un loc de muncă nu poate constitui un obstacol în calea recunoașterii calității sale de membru de familie aflat „în întreținere” în sensul dispoziției menționate anterior dacă rezultă, pe de altă parte, din examinarea cererii sale că, în țara de origine, acesta se găsește într‑o situație reală de dependență față de cetățeanul Uniunii căruia intenționează să se alăture.
V –    Concluzie
69.      Având în vedere toate considerațiile de mai sus, propunem Curții să răspundă la întrebările preliminare adresate de Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen după cum urmează:
„1)      Articolul 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE trebuie interpretat în sensul că este considerat că se află «în întreținere» membrul de familie al unui cetățean al Uniunii care, indiferent de motiv, se află în incapacitate de a face față nevoilor sale esențiale în țara sa de origine și, în fapt, se găsește într‑o situație de dependență astfel încât sprijinul material acordat de cetățeanul Uniunii este necesar subzistenței sale. În ceea ce privește membrii familiei nucleare considerați în întreținere, existența unei asemenea situații trebuie să fie reală și poate fi dovedită prin orice mijloc. Solicitantul poate deci să furnizeze autorităților din statul membru gazdă atât elemente subiective, care privesc propria situație economică și socială, cât și orice alt element relevant care poate ilustra în mod util pentru autoritățile respective contextul obiectiv în care se înscrie cererea. În orice caz, revine autorităților din statul membru gazdă sarcina să asigure menținerea efectului util al drepturilor conferite în mod indirect membrilor familiei nucleare prin Directiva 2004/38 și să nu facă excesiv de dificil accesul pe teritoriul Uniunii Europene, în special impunându‑le solicitanților o sarcină a probei prea dificilă.
2)      Pentru a fi considerat membru de familie aflat «în întreținerea» unui cetățean al Uniunii în sensul articolului 2 punctul 2 litera (c) din Directiva 2004/38, situația de dependență trebuie să existe în statul de origine al solicitantului și trebuie să fie apreciată de autoritățile din statul membru gazdă în momentul în care acesta solicită să se alăture cetățeanului Uniunii în a cărui întreținere pretinde că se află. Faptul că solicitantul și‑a exprimat dorința de a lucra în statul membru gazdă sau că a fost considerat de către autoritățile statului respectiv, în momentul în care a depus cererea, ca având șanse rezonabile de a obține un loc de muncă nu poate constitui un obstacol în calea recunoașterii calității sale de membru de familie aflat «în întreținere» în sensul dispoziției menționate anterior dacă rezultă, pe de altă parte, din examinarea cererii sale că, în țara de origine, acesta se găsește într‑o situație reală de dependență față de cetățeanul Uniunii căruia intenționează să se alăture.”
1 –      Limba originală: franceza.
2 –      JO L 158, p. 77, rectificare în JO 2004, L 229, p. 35, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56.
3 –      Hotărârea din 9 ianuarie 2007 (C‑1/05, Rep., p. I‑1).
4 –      Hotărârea din 18 iunie 1987 (316/85, Rep., p. 2811).
5 –      COM(2009) 313 final.
6 –      JO L 257, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 11.
7 –      JO L 172, p. 14.
8 –      A se vedea în special articolul 1 litera (i) punctul 2 și articolul 68a din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82), precum și articolul 4 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2003/86/CE a Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei (JO L 251, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 164).
9 –      Hotărârea din 21 decembrie 2011, Ziolkowski și Szeja (C‑424/10 și C‑425/10, Rep., p. I‑14035, punctul 32 și urm., precum și jurisprudența citată).
10 –      Articolul 3 alineatul (1) din Directiva 2004/38.
11 –      Hotărârea din 5 mai 2011, McCarthy (C‑434/09, Rep., p. I‑3375, punctul 42), Hotărârea din 15 noiembrie 2011, Dereci și alții (C‑256/11, Rep., p. I‑11315, punctul 55), Hotărârea din 8 noiembrie 2012, Iida (C‑40/11, punctul 63), Hotărârea din 8 mai 2013, Ymeraga și Ymeraga‑Tafarshiku (C‑87/12, punctul 31), precum și Hotărârea din 10 octombrie 2013, Alokpa și alții (C‑86/12, punctele 22 și 32).
12 –      Considerentul (1) al Directivei 2004/38.
13 –      Considerentul (5) al Directivei 2004/38. Cu toate acestea, existența sau eventualitatea unui obstacol în calea liberei circulații a cetățeanului vizat nu mai pare a fi necesară pentru a invoca dispozițiile din dreptul Uniunii destinate să asigure cetățenilor Uniunii libertatea de circulație și de ședere, întrucât Curtea a recunoscut beneficiul drepturilor pe care aceste dispoziții le acordau unor cetățeni stabiliți de mult timp pe teritoriul statului membru gazdă, fără intenția de a pleca, și al căror membru de familie care solicita un drept de ședere nu avea cetățenia unui stat membru al Uniunii. Acesta era cazul de exemplu în Hotărârea Jia, citată anterior, după cum este cazul în cadrul prezentei spețe.
14 –      A se vedea în acest sens punctul 36 din Concluziile avocatului general Bot prezentate în cauza care a condus la pronunțarea Hotărârii din 5 septembrie 2012, Rahman și alții (C‑83/11).
15 –      Articolul 3 alineatul (1) din Directiva 2004/38.
16 –      Considerentul (6) și articolul 3 alineatul (1) din Directiva 2004/38.
17 –      A se vedea p. 9 din Propunerea de directivă a Parlamentului European și a Consiliului privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora [COM(2001) 257 final] și, în special, precizarea doamnei Veil care este citată în aceasta, precum și articolul 2 punctul 2 din propunerea menționată.
18 –      A se vedea Proiectul expunerii de motive al Consiliului (doc.13263/03 ADD 1 din 28 octombrie 2003, p. 12), precum și Comunicarea Comisiei către Parlamentul European în conformitate cu articolul [251 alineatul (2) al doilea paragraf CE] privind poziția comună adoptată de Consiliu în vederea adoptării unei directive a Parlamentului European și a Consiliului cu privire la dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora [SEC(2003) 1293 final, punctul 3.3.2].
19 –      Articolul 3 alineatul (2) primul paragraf din Directiva 2004/38.
20 –      Articolul 3 alineatul (2) al doilea paragraf din Directiva 2004/38.
21 –      Hotărârea Rahman și alții, citată anterior (punctul 19).
22 –      Ibidem (punctul 24).
23 –      Ibidem (punctul 23).
24 –      Pentru o analiză completă, vom face totuși trimitere la punctul 25 din Hotărârea Alopka și alții, citată anterior, în care Curtea evocă pe scurt statutul de membru de familie aflat în întreținerea unui cetățean al Uniunii titular al unui drept de ședere parafrazând Hotărârea Lebon, citată anterior, însă numai în scopul de a aminti că un ascendent resortisant al unui stat terț care are în întreținere un cetățean al Uniunii nu poate fi considerat ascendent aflat în întreținere în sensul Directivei 2004/38.
25 –      Punctul 24 din prezentele concluzii.
26 –      Punctul 2.1.4 din orientări.
27 –      Punctul 28 din prezentele concluzii.
28 –      Hotărârea Lebon, citată anterior (punctele 22 și 23).
29 –      A se vedea Hotărârea din 19 octombrie 2004, Zhu și Chen (C‑200/02, Rec., p. I‑9925, punctul 43).
30 –      A se vedea în special punctul 43 din Concluziile prezentate în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea Lebon, citată anterior.
31 –      Punctul 28 din prezentele concluzii.
32 –      Hotărârea Jia, citată anterior (punctul 37).
33 –      Cu privire la acest aspect, a se vedea în special punctul 26 și urm. din Concluziile avocatului general Geelhoed prezentate în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea Jia, citată anterior.
34 –      A se vedea punctul 68 și urm. din Concluziile avocatului general Geelhoed prezentate în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea Jia, citată anterior.
35 –      Pentru formularea exactă a întrebărilor preliminare, a se vedea punctul 24 din Hotărârea Jia, citată anterior.
36 –      Spre deosebire de exemplu de articolul 4 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2003/86.
37 –      Ni se pare că, în fapt, este imposibil să se facă dovada epuizării oricărui alt mijloc.
38 –      A se vedea considerentul (6) al Directivei 2004/38 și Hotărârea Rahman și alții, citată anterior (punctele 19 și 20).
39 –      A se vedea dispozitivul Hotărârii Jia, citată anterior.
40 –      A se vedea considerentul (31) al Directivei 2004/38.
41 –      A se vedea Hotărârile citate anterior Lebon (punctul 20) și Jia (punctul 43). Curtea urmează de asemenea aceeași abordare atunci când este vorba despre aprecierea situației de dependență în care se găsesc unii membri de familie aflați „în întreținerea” unui cetățean al Uniunii care intră sub incidența articolului 3 alineatul (2) din Directiva 2004/38: a se vedea Hotărârea Rahman și alții, citată anterior (punctele 33-35).
42 –      Articolul 23 din Directiva 2004/38.
43 –      A se vedea articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2004/38. A se vedea de asemenea articolul 7 alineatul (4) din directiva menționată, cu privire la cazul particular al cetățenilor Uniunii care intră sub incidența articolului 7 alineatul (1) litera (c) menționat.
44 –      Cu privire la acest aspect, preocupările instanței de trimitere sunt în concordanță cu cele exprimate de avocatul general Geelhoed la punctul 67 din Concluziile prezentate în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea Jia, citată anterior.
45 –      A se vedea punctul 35 din prezentele concluzii.