61993CJ0478_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 23. december 1993 har Kongeriget Nederlandene i medfoer af EF-traktatens artikel 173 nedlagt paastand om annullation af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2920/93 af 22. oktober 1993 om fastsaettelse af den faelles nedsaettelseskoefficient til beregning af den maengde bananer, der skal tildeles hver erhvervsdrivende i kategori A og B af det aarlige toldkontingent i andet halvaar af 1993 (EFT L 264, s. 40, herefter "den anfaegtede forordning").
2 Ved Raadets forordning (EOEF) nr. 404/93 af 13. februar 1993 om den faelles markedsordning for bananer (EFT L 47, s. 1, herefter "raadsforordningen") indfoeres fra den 1. juli 1993 en faelles importordning, som traeder i stedet for forskellige nationale ordninger.
3 Forordningens afsnit IV om en ordning for samhandelen med tredjelande aabner et aarligt toldkontingent for indfoersel af bananer fra tredjelande og for saakaldt ikke-traditionelle AVS-bananer.
4 Efter raadsforordningens artikel 19, stk. 1, fordeles dette kontingent med 66,5% til den kategori af erhvervsdrivende, der har markedsfoert tredjelandsbananer og/eller ikke-traditionelle AVS-bananer, med 30% til den kategori af erhvervsdrivende, der har markedsfoert EF-bananer og/eller traditionelle AVS-bananer, og med 3,5% til nytilkomne erhvervsdrivende.
5 I medfoer af forordningens artikel 20 er Kommissionen bemyndiget til at vedtage gennemfoerelsesbestemmelser i henhold til den saakaldte forvaltningskomitéprocedure, navnlig for saa vidt angaar udstedelse af licenser, disses gyldighedsperiode og den minimumsmaengde bananer, som de erhvervsdrivende skal have markedsfoert.
6 I henhold til raadsforordningens femtende betragtning boer importlicenser "udstedes til fysiske eller juridiske personer, som har paataget sig den handelsmaessige risiko ved markedsfoering af bananer", og denne tildeling boer "undgaa at forstyrre normale handelsmaessige forbindelser".
7 Artikel 2 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1442/93 af 10. juni 1993 om gennemfoerelsesbestemmelser for EF' s importordning for bananer (EFT L 142, s. 6, herefter "gennemfoerelsesforordningen") lyder:
"For andet halvaar af 1993 aabnes der et toldkontingent paa:
a) 665 000 tons for den kategori af erhvervsdrivende, der foer 1992 har markedsfoert tredjelandsbananer og/eller ikke-traditionelle AVS-bananer, jf. artikel 15 i ovennaevnte forordning, i det foelgende benaevnt 'kategori A' .
b) 300 000 tons for den kategori af erhvervsdrivende, der har markedsfoert EF-bananer og/eller traditionelle AVS-bananer, i det foelgende benaevnt 'kategori B' .
c) 35 000 tons for den kategori af erhvervsdrivende, der fra 1992 eller senere er begyndt at markedsfoere andre bananer end EF-bananer og/eller traditionelle AVS-bananer, i det foelgende benaevnt 'kategori C' ."
8 Artikel 3, stk. 1, i gennemfoerelsesforordningen lyder:
"... en virksomhed [betragtes] ... som erhvervsdrivende i kategori A og/eller B ... hvis ... den ... har udoevet én eller flere af foelgende aktiviteter:
a) opkoeb af groenne tredjelandsbananer og/eller groenne AVS-bananer hos producenterne, eller eventuelt dyrkning af saadanne bananer, med efterfoelgende forsendelse til og afsaetning i Faellesskabet
b) forsyning med groenne bananer, som den ejer, og deres overgang til fri omsaetning i Faellesskabet samt videresalg med henblik paa afsaetning i Faellesskabet; risikoen for forringelse eller tab sidestilles med den risiko, som ejeren baerer
c) modning af groenne bananer, som den ejer, og senere afsaetning i Faellesskabet.
..."
9 Gennemfoerelsesforordningens artikel 5, stk. 1, bestemmer, at de nationale myndigheder hvert aar for hver erhvervsdrivende i kategori A og B skal fastsaette referencemaengderne paa basis af et gennemsnit for de afsatte maengder i de tre foregaaende aar.
10 I medfoer af artikel 5, stk. 2, multipliceres de afsatte maengder med forskellige vejningskoefficienter alt efter aktivitet, hvilket ifoelge tredje betragtning til forordningen har til formaal at tage hensyn til omfanget af den udoevede oekonomiske aktivitet og de forretningsmaessige risici, samt at undgaa den ulempe, det er at skulle opgoere den samme maengde produkter i forskellige handelsled.
11 Artikel 5, stk. 3, bestemmer, at myndighederne hvert aar skal give Kommissionen meddelelse om, hvor stor den samlede vaegtede referencemaengde er for de erhvervsdrivende, der er registreret hos dem, og hvor stor en maengde bananer der er blevet afsat i alt pr. aktivitet.
12 Gennemfoerelsesforordningens artikel 6 lyder:
"Kommissionen fastsaetter alt efter det aarlige toldkontingents stoerrelse og de erhvervsdrivendes samlede referencemaengder som omhandlet i artikel 5 eventuelt en faelles nedsaettelseskoefficient for hver kategori af erhvervsdrivende, der skal anvendes paa hver erhvervsdrivendes referencemaengde med henblik paa at fastsaette, hvor stor en maengde han skal tildeles.
Medlemsstaterne fastsaetter denne maengde for hver registreret erhvervsdrivende i kategori A og B ... og giver den enkelte erhvervsdrivende meddelelse om stoerrelsen heraf."
13 I medfoer af gennemfoerelsesforordningens artikel 4, stk. 5, andet punktum, er Kommissionen bemyndiget til at fremsende de lister, som medlemsstaterne har udarbejdet, til de oevrige medlemsstater med henblik paa at afsloere eller forebygge, at de erhvervsdrivende indsender urigtige erklaeringer.
14 Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1443/93 af 10. juni 1993 om overgangsforanstaltninger vedroerende anvendelsen af EF' s importordning for bananer i 1993 (EFT L 142, s. 16) fastlaegger i artikel 2 og 3, hvorledes medlemsstaterne skal registrere de erhvervsdrivende i kategori A og B, for hver erhvervsdrivende beregne referencemaengden og give Kommissionen meddelelse om de samlede referencemaengder.
15 For andet halvaar af 1993 har de nederlandske myndigheder som erhvervsdrivende efter gennemfoerelsesforordningens artikel 3, stk. 1, litra b), registreret nederlandske forhandlere, som havde koebt groenne tredjelandsbananer og forsendt dem til Faellesskabet for efterfoelgende at saelge dem til tyske erhvervsdrivende, som havde opfyldt formaliteterne med henblik paa fri omsaetning. Myndighedernes begrundelse var, at de nederlandske erhvervsdrivende fortsat bar den forretningsmaessige risiko for varens forringelse eller tab, trods ejendomsrettens overgang.
16 Efter Kommissionens opfattelse, som blev meddelt medlemsstaterne i et fortolkningsnotat af 9. september 1993, skal tre betingelser vaere opfyldt, for at en erhvervsdrivende er omfattet af artikel 3, stk. 1, litra b), i gennemfoerelsesforordningen; den erhvervsdrivende skal saaledes gennemfoere overgangen til fri omsaetning, skal vaere ejer paa dette tidspunkt og skal videresaelge med henblik paa afsaetning i Faellesskabet. Andet led i denne bestemmelse betyder ifoelge Kommissionen, at de erhvervsdrivende, som gennemfoerer overgangen til fri omsaetning uden at vaere ejere, men som rent faktisk baerer risikoen for varens tab eller forringelse, udoever den handelsmaessige aktivitet som fastlagt i bestemmelsen.
17 Da den af medlemsstaterne indberettede referencemaengde oversteg den importmaengde for Faellesskabet, som Eurostat (De Europaeiske Faellesskabers Statistiske Kontor) havde registreret, mente Kommissionen, at der maatte vaere sket dobbelttaelling i visse medlemsstater, heriblandt Kongeriget Nederlandene, paa grund af en fejlfortolkning af de handelsmaessige aktiviteter, som er omhandlet i gennemfoerelsesforordningens artikel 3, stk. 1.
18 Paa grundlag af Kommissionens kontrol og kontakt med de nationale myndigheder, bl.a. i Kongeriget Nederlandene, nedsatte den de af medlemsstaterne indberettede referencemaengder med 19,7% for Nederlandene, 6,3% for Italien og 0,04% for Belgien.
19 Paa basis af de saaledes aendrede maengder fastsatte Kommissionen i den anfaegtede forordning under henvisning til artikel 20 i raadsforordningen den nedsaettelseskoefficient til beregning af den maengde bananer, der skulle tildeles hver erhvervsdrivende i kategori A og B i andet halvaar af 1993.
20 I denne forordnings femte betragtning fremhaever Kommissionen, at der i flere medlemsstater er sket dobbelttaelling af samme maengder for samme aktivitet for forskellige erhvervsdrivende, hvilket blev konstateret under undersoegelser hos de ansvarlige myndigheder i medlemsstaterne, hvor det har vaeret muligt med forholdsvis stor noejagtighed at anslaa, hvilke maengder der er optalt to gange. Kommissionen oplyser, at dobbelttaellinger skyldes en ukorrekt anvendelse af kriterierne for bestemmelse af de aktiviteter, som giver ret til deltagelse i toldkontingentet. I sjette betragtning udtaler Kommissionen, at nedsaettelseskoefficienten boer fastlaegges paa grundlag af maengderne i medlemsstaternes meddelelser, nedsat med de af Kommissionen anslaaede dobbelttalte maengder.
Foerste anbringende vedroerende annullation
21 Kongeriget Nederlandene har gjort gaeldende, at Kommissionen har fejlfortolket artikel 3, stk. 1, litra b), i gennemfoerelsesforordningen ved i medfoer af denne bestemmelse at betegne den, som har opfyldt de faktiske toldformaliteter, som erhvervsdrivende, uden at undersoege, om denne virksomhed baerer den handelsmaessige risiko for varens forringelse eller tab. Det fremgaar af raadsforordningens femtende betragtning, at licenser skal udstedes til fysiske eller juridiske personer, som har paataget sig den handelsmaessige risiko ved markedsfoeringen af bananer.
22 Det bemaerkes i denne henseende, at artikel 3, stk. 1, litra b), opstiller tre kumulative betingelser, som skal opfyldes, for at en virksomhed kan defineres som erhvervsdrivende, jf. de i litra b) naevnte aktiviteter, idet den skal have gennemfoert overgangen til fri omsaetning af groenne bananer, have ejendomsretten eller ° saafremt dette ikke er tilfaeldet ° have baaret risikoen for forringelse eller tab og endelig have videresolgt med henblik paa afsaetning i Faellesskabet.
23 Det foelger af denne analyse af ordlyden, at kriteriet, hvorefter virksomheden skal baere risikoen for forringelse eller tab, blot er en alternativ betingelse, som kan finde anvendelse, naar virksomheden ikke opfylder betingelsen om at vaere ejer. Dette resultat strider i oevrigt ikke mod raadsforordningens femtende betragtning, eftersom "den handelsmaessige risiko ved markedsfoering" ikke blot indebaerer risiko for forringelse eller tab af bananer.
24 Det foerste anbringende kan derfor ikke tages til foelge.
Andet anbringende vedroerende annullation
25 Kongeriget Nederlandene har gjort gaeldende, at Kommissionen ikke havde kompetence til at nedsaette de referencemaengder, som medlemsstaterne havde indberettet, og at den har tilsidesat ligebehandlingsprincippet ved kun at foretage nedsaettelser til skade for nogle medlemsstater.
26 Sagsoegeren har vedroerende klagepunktet om manglende kompetence anfoert, at hverken traktatens artikel 155 eller raadsforordningens artikel 20 giver Kommissionen adgang til egenhaendigt at aendre medlemsstaternes indberetninger. Det er kun medlemsstaterne, der kan opstille lister over erhvervsdrivende, fastlaegge referencemaengderne samt afsloere eller forebygge, at de erhvervsdrivende indsender urigtige erklaeringer.
27 Kommissionen har hertil anfoert, at det i medfoer af traktatens artikel 155 tilkommer den at afsloere dobbelttaellingerne og fratraekke dem i de indberettede referencemaengder. Den anfaegtede forordning saavel som gennemfoerelsesforordningen har hjemmel i raadsforordningens artikel 20, som indeholder en ikke udtoemmende opregning af de gennemfoerelsesbestemmelser, som skal vedtages.
28 For at tage stilling til, hvorvidt dette klagepunkt kan tages til foelge, maa man undersoege henholdsvis Kommissionens og medlemsstaternes befoejelser inden for rammerne af forvaltningen af importkontingentet for bananer.
29 I medfoer af traktatens artikel 155, fjerde led, skal Kommissionen for at sikre faellesmarkedets funktion og udvikling udoeve de befoejelser, som Raadet tildeler den med henblik paa gennemfoerelse af de af Raadet udfaerdigede forskrifter. I medfoer af raadsforordningens artikel 20 er Kommissionen tildelt den opgave at vedtage gennemfoerelsesbestemmelser til forordningens afsnit IV, idet genstanden for visse af disse bestemmelser opregnes.
30 Ifoelge fast retspraksis foelger det af traktatens opbygning, ud fra hvilken artikel 155 maa anskues, samt af praktiske hensyn, at begrebet gennemfoerelse skal fortolkes vidt. Da Kommissionen er den eneste, der er i stand til stadig og opmaerksomt at foelge udviklingen paa landbrugsmarkederne og til at handle med den fornoedne hurtighed, kan Raadet se sig foranlediget til paa dette omraade at tildele Kommissionen vide befoejelser. Derfor maa graenserne for denne kompetence hovedsageligt bedoemmes paa grundlag af de vigtigste generelle maal bag markedsordningen (jf. dom af 29.6.1989, sag 22/88, Vreugdenhil m.fl., Sml. s. 2049, praemis 16, og den dér naevnte praksis).
31 Domstolen har saaledes fastslaaet, at Kommissionen paa landbrugsomraadet er befoejet til at traeffe samtlige de foranstaltninger, der er noedvendige eller hensigtsmaessige med henblik paa at gennemfoere grundforordningen, forudsat at de ikke strider mod grundforordningen eller de af Raadet fastsatte gennemfoerelsesbestemmelser (dom af 15.5.1984, sag 121/83, Zuckerfabrik Franken, Sml. s. 2039, praemis 13).
32 Heraf foelger, at ordlyden af raadsforordningens artikel 20 ikke er til hinder for, at Kommissionen vedtager gennemfoerelsesbestemmelser, som ° skoent de ikke udtrykkeligt naevnes i bestemmelsen ° er noedvendige for importordningens funktion.
33 Noedvendigheden af at gennemfoere ligebehandling af alle erhvervsdrivende i alle medlemsstater og sikre importordningens funktion paa basis af korrekte oplysninger indebaerer, at Kommissionen, som er ansvarlig for forvaltningen af den faelles markedsordning for bananer, kan traeffe de noedvendige foranstaltninger for at imoedegaa dobbelttaelling af referencemaengder, naar nedsaettelseskoefficienten skal fastlaegges.
34 Hverken Raadet eller Kommissionen har bemyndiget medlemsstaterne til inden for den faelles markedsordning for bananer at traeffe afgoerelse om forvaltningen af importkontingentet, men medlemsstaterne skal varetage visse tekniske funktioner for Kommissionen og under dennes kontrol.
35 Det fremgaar saaledes af raadsforordningens sekstende betragtning, at af hensyn til handelsstrukturerne skal opgoerelserne af erhvervsdrivende og fastsaettelsen af de handelsmaengder, der skal laegges til grund som reference for udstedelse af licenser, foretages af medlemsstaterne paa grundlag af bestemmelser og kriterier, der fastsaettes af Kommissionen.
36 Foelgelig bestemmes det i raadsforordningens artikel 19, stk. 1, sidste afsnit, at medlemsstaterne skal udarbejde en liste over de erhvervsdrivende med angivelse af den gennemsnitsmaengde af bananer, som den enkelte erhvervsdrivende har solgt i de seneste tre aar, for hvilke der foreligger oplysninger.
37 At medlemsstaterne har den rolle at skulle indsamle og videregive oplysningerne, kan imidlertid ikke forhindre Kommissionen, som skal sikre den daglige forvaltning af den faelles markedsordning, i at kontrollere, om oplysningerne er noejagtige, og foretage rettelser heri, hvis det viser sig, at dobbelttaelling medfoerer risiko for, at grundlaget for importordningen bliver fejlagtigt.
38 Dette modsiges ikke af dommen af 20. januar 1993 (forenede sager C-106/90, C-317/90 og C-129/91, Emerald Meats, Sml. I, s. 209, praemis 40), hvori Domstolen har fastslaaet, at det forhold, at Faellesskabet varetager forvaltningen, ikke noedvendigvis betyder, at Kommissionen i konkrete tilfaelde skal kunne korrigere de fejlagtige afgoerelser, der traeffes af de nationale myndigheder i forbindelse med forvaltningen, da det enten ved hjaelp af traktatbrudsproceduren i traktatens artikel 169 eller gennem soegsmaal, der anlaegges for de nationale domstole, ifoelge proceduren i traktatens artikel 177 kan sikres, at de faelles regler overholdes og gennemfoeres efter ensartede retningslinjer i samtlige medlemsstater.
39 Domstolen fastslog saaledes i denne dom, at Faellesskabets institutioner havde opbygget en decentraliseret forvaltningsordning, der bygger paa en fordeling af opgaverne og befoejelserne mellem medlemsstaterne og Kommissionen (jf. Emerald Meats-dommen, praemis 36 og 39).
40 Det foelger imidlertid af det tidligere naevnte, at den faelles markedsordning for bananer ikke bygger paa en decentraliseret forvaltning af toldkontingentet, hvor medlemsstaterne har befoejelse til at traeffe afgoerelser.
41 Herefter kan klagepunktet om Kommissionens manglende kompetence ikke tages til foelge.
42 Kongeriget Nederlandene har desuden gjort gaeldende, at Kommissionen har tilsidesat ligebehandlingsprincippet ved at nedsaette nogle medlemsstaters referencemaengder uden i indberetningerne fra andre medlemsstater at foretage rettelser for dobbelttaelling, som uundgaaeligt ifoelge statistikkerne fra Eurostat forekommer heri.
43 Kommissionen har medgivet, at der ogsaa maa forekomme dobbelttaelling i andre medlemsstater, men har anfoert, at den af tekniske grunde ikke har vaeret i stand til at identificere kilden hertil.
44 Indledningsvis bemaerkes, at sagsoegeren ikke har praeciseret sit klagepunkt. Skoent Kommissionen ikke bestrider, at der muligvis er forekommet dobbelttaelling i andre medlemsstater, har sagsoegeren ikke kunnet paavise tilfaelde, hvor nederlandske erhvervsdrivende er blevet behandlet anderledes end erhvervsdrivende i andre medlemsstater i samme situation.
45 Dernaest understreges, at sagsoegeren ikke med foeje kan bebrejde Kommissionen at have foretaget de noedvendige rettelser, naar den havde kendskab til dobbelttaellinger, blot fordi Kommissionen ikke havde kunnet afdaekke eller identificere andre tilfaelde, hvor bestemmelserne var blevet anvendt forkert, eller tilfaelde af misbrug i andre medlemsstater.
46 Heraf foelger, at heller ikke dette klagepunkt kan tages til foelge, og at det andet anbringende i sin helhed derfor maa forkastes.
Tredje anbringende vedroerende annullation
47 Kongeriget Nederlandene har endelig gjort gaeldende, at Kommissionen har tilsidesat vaesentlige formkrav ved ikke i betragtningerne til den anfaegtede forordning at give en tilstraekkelig begrundelse for, paa hvilket grundlag nedsaettelserne er sket. Sagsoegeren har tilfoejet, at Kommissionen saaledes har tilsidesat forpligtelsen til at samarbejde loyalt med medlemsstaterne.
48 Det fremgaar af fast retspraksis, at det klart og utvetydigt skal fremgaa af den begrundelse, der kraeves efter traktatens artikel 190, hvilke betragtninger den institution, som har udstedt retsakten, har lagt til grund, saaledes at den beroerte kan goere sig bekendt med baggrunden for den trufne foranstaltning, og Domstolen kan udoeve sin kontrol (jf. dom af 14.7.1994, sag C-353/92, Graekenland mod Raadet, Sml. I, s. 3411, praemis 19).
49 Det kraeves dog ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter, da spoergsmaalet, om en beslutnings begrundelse opfylder kravene efter traktatens artikel 190, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhaeng, hvori den indgaar, samt alle de retsregler, som gaelder paa det paagaeldende omraade (jf. dom af 14.2.1990, sag C-350/88, Delacre m.fl., Sml. I, s. 395, praemis 16, og den dér naevnte praksis).
50 Dette gaelder saa meget desto mere, naar medlemsstaterne har vaeret dybt inddraget i udarbejdelsen af den omtvistede retsakt og saaledes kender de begrundelser, som ligger til grund for retsakten (jf. dom af 22.6.1993, sag C-54/91, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 3399).
51 Det bemaerkes, at den anfaegtede forordnings femte og sjette betragtning naevner den af Kommissionen konstaterede dobbelttaelling og noedvendigheden af at foretage nedsaettelser for at undgaa en betydelig forskelsbehandling, som vanskeligt kan afhjaelpes, og som vil vaere til skade for visse erhvervsdrivende, samt for at undgaa forstyrrelser for kontingentordningen.
52 Det skal tilfoejes, at spoergsmaalet om fortolkningen af artikel 3, stk. 1, litra b), i gennemfoerelsesforordningen er blevet diskuteret ved flere lejligheder mellem Kommissionen og de nederlandske myndigheder, og at Kommissionens fortolkning er blevet meddelt medlemsstaterne saerskilt den 9. september 1993.
53 Det tredje anbringende kan derfor heller ikke tages til foelge.
54 Heraf foelger, at Kommissionen boer frifindes for det af Kongeriget Nederlandene anlagte soegsmaal.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
55 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk. 2, doemmes den part, der taber sagen, til at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Kongeriget Nederlandene har tabt sagen og paalaegges derfor at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Kommissionen frifindes.
2) Kongeriget Nederlandene betaler sagens omkostninger.