61982CJ0236_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 21 . september 1982, har Arthur Brautigam, tjenestemand ved generalsekretariatet for Raadet for De europaeiske Faellesskaber, anlagt sag med paastand om annullation af den af generalsekretaeren for Raadet trufne afgoerelse nr . 629/82 af 18 . juni 1982 om tilbagekaldelse af sagsoegerens tilladelse til undtagelsesvis at overfoere en del af sit vederlag i tyske mark, jfr . artikel 17, stk . 2, litra c, i tjenestemandsvedtaegtens bilag VII, samt annullation af afvisningen af sagsoegerens klage over den af Raadets administration trufne afgoerelse om ikke at anvende artikel 17, stk . 2, litra b, i tjenestemandsvedtaegtens bilag VII paa sagsoegeren .
2 Artikel 17, stk . 2, i tjenestemandsvedtaegtens bilag VII har foelgende ordlyd :
»2 ) Paa de betingelser, der fastsaettes gennem en ordning udarbejdet efter faelles aftale mellem Faellesskabernes institutioner og efter udtalelse fra Vedtaegtsudvalget, kan tjenestemanden :
a ) gennem den institution, han tilhoerer, regelmaessigt lade en del af sine indtaegter indtil et beloeb, der svarer til det af ham modtagne udlandstillaeg eller saerlige udlandstillaeg, overfoere :
, enten i valutaen i det af Faellesskabernes medlemslande, i hvilket han er statsborger,
, eller i valutaen i den af medlemsstaterne, i hvilken han har bopael, eller hvor et familiemedlem, han har forsoergerpligt over for, opholder sig,
, eller i valutaen i det foregaaende tjenesteland, eller i det land, hvor hans institutions hovedsaede er beliggende, saafremt det drejer sig om en tjenestemand, der goer tjeneste uden for Faellesskabernes omraade ;
b ) lade foretage regelmaessige overfoersler, der overstiger det i litra a ), in limine, naevnte maksimumsbeloeb, dersom de er bestemt til daekning af udgifter, der isaer fremkommer paa grund af regelmaessige og dokumenterede forpligtelser uden for det land, i hvilket institutionen har saede, eller det land, i hvilket han goer tjeneste ;
c ) undtagelsesvis og i behoerigt begrundede tilfaelde faa tilladelse til, ud over disse regelmaessige overfoersler at lade beloeb overfoere, som han maatte oenske at disponere over i de i litra a ) omhandlede valutaer.«
3 Ordningen til gennemfoerelse af denne bestemmelse, som finder anvendelse paa den foreliggende sag, traadte i kraft den 1 . januar 1980 med virkning fra den 1 . april 1979 . Ifoelge ordningens artikel 2 betragtes foelgende udgifter som behoerig begrundelse for overfoersler i henhold til artikel 17, stk . 2, litra b ): udgifter til uddannelse af boern, over for hvilke der bestaar forsoergerpligt, udbetalinger til enhver anden person svarende til familieretlige forpligtelser, bidrag til enten en tillaegspension eller til en livrenteordning eller opsparingskonto til fordel for boern, over for hvilke vedkommende har forsoergerpligt, og som er handicappede, stadig under visse betingelser, og tilbagebetaling af hypoteklaan, der har en loebetid paa mindst 7 aar, og som vedroerer enten erhvervelse af en byggegrund til opfoerelse af et enfamilieshus eller opfoerelse, koeb eller ombygning af en primaer bolig, eventuelt af en sekundaer bolig i et af Faellesskabets medlemslande, samt endelig livrenter og praemier i henhold til livs- eller invalideforsikringsaftaler eller boligopsparingskontrakter vedroerende ovennaevnte ejendomstransaktioner . Ifoelge artikel 3 maa summen af regelmaessige overfoersler i henhold til artikel 17, stk . 2, litra a ) og b ), ikke overstige 35% af det maanedlige nettovederlag . Artikel 5 svarer til artikel 17, stk . 2, litra c ), se bilag VII .
4 Brautigam, som er nederlandsk statsborger, optog i henholdvis 1978 og 1979 to hypoteklaan med en loebetid paa 15 aar med henblik paa at finansiere koebet af en byggegrund i Belgien og opfoerelsen af et beboelseshus paa grunden . De to laanekontrakter blev indgaaet med en tysk bank, Commerzbank AG, med hjemsted i Duesseldorf og en afdeling i Bruxelles . Laanene og de dertil knyttede ydelser blev fastsat i tyske mark .
5 Den 12 . januar 1982 ansoegte sagsoegeren Raadets administration om tilladelse til i henhold til artikel 17, stk . 2, i bilag VII at overfoere en del af sine indtaegter ud over udlandstillaegget til opfyldelse af sine betalingsforpligtelser over for laangiver . Da en lignende ansoegning, som blev indgivet i oktober 1979, blev afvist med den begrundelse, at den oenskede overfoersel i tyske mark ikke var omfattet af de i artikel 17, stk . 2, litra a ), anfoerte tilfaelde, praeciserede sagsoegeren i en skrivelse, som ledsagede hans nye ansoegning, at den stoettedes paa artikel 17, stk . 2, litra b ). Ved skrivelse af 29 . januar 1982 meddelte Raadets administration ham, at den ikke kunne imoedekomme hans ansoegning, da det laan, som skulle tilbagebetales med den ansoegte overfoersel, var ydet i Belgien af en bankfilial i Belgien med sikkerhed i fast ejendom beliggende i Belgien, og at betingelserne i artikel 17, stk . 2, litra b ), derfor ikke var opfyldt .
6 Herefter indbragte sagsoegeren den 8 . februar 1982 en klage, hvori han gjorde gaeldende, at de ansoegte overfoersler i tyske mark havde til formaal at daekke regelmaessige forpligtelser uden for det land, i hvilket han gjorde tjeneste . Laangiver var nemlig et tysk selskab med hjemsted i Tyskland, idet Commerzbank ' s afdeling i Bruxelles var en integrerende del af den tyske bank og ikke handlede for egen regning . Da ansoegningen vedroerte en overfoersel, som svarede til de overfoersler, som administrationen regelmaessigt foretog til Beamtenheimstattenwerk ( herefter benaevnt BHW ), maatte afvisningen af sagsoegerens ansoegning anses for en forskelsbehandling i forhold til tjenestemaend, som i henhold til artikel 17, stk . 2, litra b ), kunne tilbagebetale de af BHW ydede laan i tyske mark .
7 Ved afgoerelse nr . 211/82 af 23 . marts 1982 gav Raadets generalsekretaer ganske undtagelsesvis sagsoegeren tilladelse til i perioden fra april 1982 til marts 1983 inklusive at lade overfoere en vis del af sin maanedsloen, idet tilladelsen ville blive trukket tilbage inden udloebet af denne periode, saafremt der skete en aendring i den situation, som var lagt til grund . Afgoerelsen hvilede paa artikel 17 i vedtaegtens bilag VII og artikel 5 i ordningen vedroerende vilkaarene for overfoersel . Ved skrivelse af 29 . maj 1982 til generaldirektoeren for administrationen erklaerede sagsoegeren sig tilfreds med denne loesning, idet han understregede, at afgoerelsen tilsyneladende var truffet med hjemmel i artikel 17, stk . 2, litra c ), mens hans ansoegning udtrykkeligt vedroerte anvendelse af bestemmelsens litra b ), og han forventede, at afgoerelsen stiltiende ville blive forlaenget, saa laenge den naevnte begrundelse for overfoerslen bestod, nemlig eksistensen af hypotekforpligtelser i tyske mark .
8 Det fremgaar af den senere korrespondance, at den saerlige situation, som afgoerelse nr . 211/82 henviste til, var situationen vedroerende loenningernes konvertibilitet, idet Institut belgo-luxembourgeois du change paa det paagaeldende tidspunkt havde ophaevet den fulde konvertibilitet for de i belgiske eller luxembourgske francs udbetalte tjenestemandsloenninger .
9 Ved afgoerelse nr . 629/82 af 18 . juni 1982 tilbagekaldte Raadets generalsekretaer, som fandt, at den situation, som laa til grund for afgoerelse nr . 211/82, ikke laengere forelaa, med virkning fra juli 1982 Brautigam ' s saerlige tilladelse til overfoersel, »for saa vidt den vedroerer overfoersler i tyske mark til Commerzbank vedroerende et laan optaget i Belgien.« Generalsekretaeren tilfoejede, at den eventuelt tilladte overfoersel af en del af Brautigam ' s loen, jfr . artikel 2 i gennemfoerelsesordningen, fortsat ville finde sted gennem Raadets generalsekretariat med et beloeb svarende til hoejst 35% af nettovederlaget .
10 Ved skrivelse af 30 . juni 1982 anmodede sagsoegeren om, at denne afgoerelse blev taget op til fornyet overvejelse paa grundlag af artikel 17, stk . 2, litra b ), i bilag VII . I denne forbindelse gjorde han navnlig opmaerksom paa, at ansoegningen var uden forbindelse med de foranstaltninger, som Institut belgo-luxembourgeois du change havde truffet paa konvertibilitetsomraadet for vederlag . Sagsoegeren havde ikke ansoegt om en saerlig tilladelse, i medfoer af artikel 17, stk . 2, litra c ), da han allerede den 9 . marts 1982 havde modtaget en individuel tilladelse fra Institut belgo-luxembourgeois du change til at overfoere mere end 25% af sin loen til den paa det regulerede marked gaeldende kurs til daekning af sine laaneforpligtelser . I den periode, hvor der var indfoert restriktive forantaltninger paa konvertibilitetsomraadet, afveg hans situation saaledes ikke fra situationen forud for denne periode .
11 I besvarelse heraf bekraeftede Raadets generalsekretaer ved skrivelse af 26 . juli 1982, at der ved afgoerelse nr . 211/82 faktisk var tale om en ekstraordinaer foranstaltning til afhjaelpning af de negative virkninger, som situationen paa konvertibilitetsomraadet havde haft paa det paagaeldende tidspunkt, og at afgoerelsen ikke kunne opretholdes, efter at der igen var indfoert fuld konvertibilitet for vederlagene .
12 Det fremgaar af sagen, at sagsoegeren, efter at tilladelsen til at overfoere en del af hans vederlag til Commerzbank var tilbagekaldt, oprettede en laanekontrakt med BHW, og at han i henhold til artikel 17, stk . 2, litra b ), fik tilladelse til at overfoere et beloeb svarende til ca . 35% af sit nettovederlag til BHW . Under henvisning til en raekke dokumenter har sagsoegeren forklaret, at denne transaktion ikke var knyttet til laaneforpligtelser over for BHW, men at opsparingen i BHW anvendtes til regelmaessige tilbagebetalinger af hypoteklaanet i Commerzbank . Transaktionen kunne imidlertid ikke fuldt ud opveje det tab, som skyldtes, at Raadet havde afslaaet ansoegningen om direkte overfoersler til Commerzbank .
13 Til stoette for sin paastand har sagsoegeren fremsat to saet anbringender . For saa vidt der er nedlagt paastand om annullation af afgoerelse nr . 629/82, har han anfoert, at tilbagekaldelsen af den saerlige tilladelse til at overfoere en del af sit vederlag i tyske mark er en tilsidesaettelse af principperne om beskyttelse af den berettigede forventning og velerhvervede rettigheder, da han fortsat havde samme laaneforpligtelser i tyske mark . I denne forbindelse er afgoerelsen yderligere fejlagtigt begrundet, for saa vidt den stoettes paa genindfoerelsen af fuld konvertibilitet for vederlagene . Yderligere har sagsoegeren gjort gaeldende, at Raadet ved at afvise klagen har overtraadt artikel 17, stk . 2, litra b ), i bilag VII og tilsidesat forbudet mod forskelsbehandling .
14 Raadet har paastaaet sagen afvist, subsidiaert frifindelse .
Formaliteten
15 Raadet har for det foerste anfoert, at der ikke, for saa vidt sagen vedroerer afgoerelse nr . 629/82, forinden er indbragt en klage, jfr . vedtaegtens artikel 91, stk . 2, og at sagen er for sent anlagt, for saa vidt der er nedlagt paastand om annullation af afvisningen af klagen af 8 . februar 1982 .
16 Sagsoegeren har anfoert, at afgoerelse nr . 629/82 af 18 . juni 1982, hvorefter den saerlige tilladelse i henhold til afgoerelse nr . 211/82 blev annulleret, for saa vidt angaar overfoersler i tyske mark til Commerzbank i forbindelse med et hypoteklaan optaget i Belgien, maa betragtes som en udtrykkelig afvisning af hans klage af 8 . februar 1982, idet afgoerelsen blev truffet efter den stiltiende afvisning af klagen . Foelgelig skulle soegsmaalsfristen herefter beregnes fra denne afgoerelse, jfr . vedtaegtens artikel 91, stk . 3, andet led . Subsidiaert har han gjort gaeldende, at udvekslingen af skrivelser vedroerende afgoerelse nr . 629/82 maa anses for en supplerende klageprocedure forud for sagsanlaegget .
17 Det bemaerkes indledningsvis, at udvekslingen af skrivelser og de trufne afgoerelser forud for sagsanlaegget er praeget af, at parterne til stadighed har misforstaaet hinandens hensigter . Sagsoegeren ansoegte nemlig vedvarende om anvendelse af artikel 17, stk . 2, litra b ), for at opfylde sine forpligtelser i tyske mark . Raadets administration afslog ansoegningen ved foerst at henvise til artikel 17, stk . 2, litra a ), som sagsoegeren ikke havde paaberaabt . Som foelge af sagsoegerens klage meddelte Raadet ham en saerlig tilladelse i henhold til artikel 17, stk . 2, litra c ), som han ikke havde ansoegt om . Sagsoegeren accepterede denne tilladelse som svar paa sin klage, idet han samtidig henledte opmaerksomheden paa det efter hans opfattelse urigtige retsgrundlag for tilladelsen .
18 Herefter foelger, at Raadet paa det paagaeldende tidspunkt hverken uddybede baggrunden for afgoerelse nr . 211/82 eller redegjorde for forbindelsen mellem denne afgoerelse og sagsoegerens klage . For saa vidt angaar sagsoegerens nationalitet og den valuta, hvori overfoerslerne skulle finde sted, kunne den ifoelge afgoerelsen meddelte saerlige tilladelse heller ikke stoettes paa artikel 17, stk . 2, litra c ). Herefter maatte sagsoegeren anse afgoerelsen som en udtrykkelig reaktion paa klagen . Sagen kan derfor ikke anses som for sent anlagt til proevelse af en stiltiende afvisning af klagen .
19 Raadet har for det andet gjort gaeldende, at sagsoegeren ikke laengere har interesse i at forfoelge sagen, da han i mellemtiden i henhold til artikel 17, stk . 2, litra b ), i vedtaegtens bilag VII har faaet tilladelse til hver maaned at overfoere et beloeb i tyske mark svarende til hoejst 35% af sit maanedlige nettovederlag, jfr . artikel 3 i gennemfoerelsesordningen .
20 Sagsoegeren har understreget, at tilladelsen til at foretage overfoersler i forbindelse med hans boligopsparingskontrakt med BHW ikke kan opveje ulemperne ved, at Raadet har naegtet at give tilladelse til direkte overfoersler til Commerzbank med henblik paa tilbagebetaling af laanet .
21 Det bemaerkes, at sagsoegeren fortsat har soegsmaalsinteresse, for saa vidt Raadets handlinger ikke havde samme virkninger for sagsoegeren som den oprindeligt oenskede anvendelse af artikel 17, stk . 2, litra b ).
Realiteten
22 Der skal foerst tages stilling til anbringenderne vedroerende afvisningen af sagsoegerens klage .
23 I sit foerste anbringende har sagsoegeren anfoert, at Raadets afvisning af at anvende artikel 17, stk . 2, litra b ), stoettes paa en fortolkning, som er i strid med bestemmelsens formaal .
24 Han har her under henvisning til dom af 4 . februar 1982 ( Adam, 828/79, Sml . s . 269 ) gjort gaeldende, at artikel 17, stk . 2, litra b ), skal goere det muligt for en tjenestemand, der goer tjeneste i et land med svag valuta, at foretage overfoersler til daekning af sine oekonomiske forpligtelser i staerk valuta for samme andel af sine samlede indtaegter som en tjenestemand, der goer tjeneste i et land med staerk valuta . Da valget af valuta ved overfoersler efter artikel 17, stk . 2, litra b ), ikke er betinget af nationalitet eller oprindelse, som det er tilfaeldet for overfoersler efter litra a ) og litra c ), skal der alene tages hensyn til, om overfoerslerne vedroerer regelmaessige forpligtelser uden for tjenestelandet . Dette kriterium skal ifoelge sagsoegeren ikke forstaas bogstaveligt, idet det ud fra et oekonomisk synspunkt ikke er kreditors hjemsted eller betalingsstedet, men udelukkende kontraktvalutaen, som er afgoerende for, om der er tale om forpligtelser uden for tjenestelandet . I den foreliggende sag er der tale om tilbagebetaling af et hypoteklaan optaget i en tysk bank i tyske mark, og som er underlagt forholdene paa det tyske kapitalmarked . Sagsoegerens forpligtelser boer derfor ifoelge denne anses for forpligtelser uden for Belgien . Foelgelig er det uden betydning, at laanekontrakten er oprettet i Belgien, og at den behaeftede ejendom ligger i Belgien .
25 Ifoelge Raadet er det for anvendelsen af artikel 17, stk . 2, litra b ), afgoerende, at der er tale om forpligtelser og dertil knyttede udgifter uden for tjenestelandet . Raadet har anfoert, at den valuta, hvori forpligtelserne er indgaaet, ikke kan tages i betragtning ved afgoerelsen af, til hvilket land forpligtelserne er knyttet, da valget af en anden kontraktvaluta end tjenestelandets ikke noedvendigvis indebaerer, at der er tale om kontraktlige forpligtelser uden for tjenestelandet . Saafremt et saadan kriterium anvendes, kan tjenestemaendene omgaa princippet om, at tjenestemandens vederlag betales i det lands valuta, hvor han goer tjeneste . I den foreliggende sag udgoer den valuta, hvori forpligtelserne ifoelge laanet er udtrykt, den eneste tilknytning til Forbundsrepublikken Tyskland .
26 Det bemaerkes foerst, at ifoelge artikel 17, stk . 1, i bilag VII til vedtaegten udbetales de ydelser, tjenestemanden er berettiget til, paa det sted og i det lands valuta, hvor denne goer tjeneste . For at loese det af sagsoegeren rejste fortolkningsproblem er det noedvendigt at gennemgaa indholdet af og formaalet med undtagelserne fra denne hovedregel i henhold til artikel 7, stk . 2, saaledes som de er fastlagt i ordningen til gennemfoerelse af denne bestemmelse .
27 Artikel 17, stk . 2, litra a ), aabner mulighed for, at en tjenestemand gennem den institution, han tilhoerer, kan lade en del af sit vederlag overfoere i en anden valuta end tjenestelandets . Der gaelder dog visse begraensninger, idet der hoejst kan overfoeres et beloeb svarende til udlandstillaegget eller det saerlige udlandstillaeg, og overfoerslen kun kan foretages i visse valutaer, herunder navnlig valutaen i den medlemsstat, hvor tjenestemanden er statsborger, eller i den medlemsstat, i hvilken han har bopael, eller hvor et familiemedlem, han har forsoergerpligt over for, opholder sig . Ifoelge stk . 2, litra c ), meddeles der yderligere undtagelsesvis tilladelse til ligeledes i saerlige tilfaelde at foretage overfoersler i de under litra a ) anfoerte valutaer . Arten af disse undtagelser fra hovedreglen viser, at de har til formaal at hjaelpe den tjenestemand, som er flyttet for at kunne udfoere sine opgaver paa tjenestestedet, med at varetage sine personlige eller familiemaessige interesser, som han fortsat maatte have, navnlig i det land, hvorfra han kommer, eller i det land, hvor et familiemedlem, han har forsoergerpligt over for, opholder sig .
28 Artikel 17, stk . 2, litra b ), udvider mulighederne efter litra a ), for saa vidt bestemmelsen giver mulighed for regelmaessige overfoersler af beloeb, som overstiger maksimumbeloebet efter litra a ). Selv om anvendelsen af denne bestemmelse tilsyneladende ikke er begraenset til bestemte valutaer, fremgaar det dog af ordlyden, at de paagaeldende overfoersler skal vedroere betaling af udgifter, som navnlig skyldes de regelmaessige forpligtelser, som tjenestemanden skal opfylde uden for det land, hvor hans institutions hovedsaede er beliggende, eller det land, hvor han goer tjeneste . Det fremgaar af artikel 2 i gennemfoerelsesordningen, som indeholder en oversigt over de udgifter, som kan begrunde saadanne overfoersler, at der isaer er tale om udgifter vedroerende visse forpligtelser, altid uden for tjenestelandet, som vedroerer familie, bidrag til tillaegspension og tjenestemandens bolig . Med et tilsvarende formaal som bestemmelserne under litra a ) og c ) skal undtagelsesbestemmelsen under litra b ) saaledes goere det muligt for den paagaeldende tjenestemand fortsat at varetage visse interesser uden for tjenestelandet, som navnlig vedroerer hans familieforhold, hans pension eller hans bolig .
29 Herefter maa begrebet regelmaessige forpligtelser uden for det land, i hvilket institutionen har saede, jfr . artikel 17, stk . 2, litra b ), i bilag VII til vedtaegten, som naermere uddybes i artikel 2 i gennemfoerelsesordningen, fortolkes saaledes, at disse forpligtelser er omfattet af tjenestemandens varetagelse af visse interesser uden for tjenestelandet, som vedroerer hans familieforhold, hans pension eller hans bolig .
30 Heraf foelger, at sagsoegerens anbringende, hvorefter denne undtagelsesbestemmelse finder anvendelse, hvis blot der vaelges en anden valuta end tjenestelandets, ikke kan laegges til grund .
31 I sit andet anbringende har sagsoegeren anfoert, at betingelserne i kontrakterne med Commerzbank i det vaesentlige er identiske med betingelserne for de laan, som regelmaessigt optages af Faellesskabetss tjenestemaend i BHW . Efter sagsoegerens opfattelse kan hverken BHW ' s vedtaegter, hvorefter der er tale om et privatretligt tysk selskab ligesom Commerzbank, eller den omstaendighed, at betalingerne til BHW i tyske mark finder sted paa selskabets hjemsted i Tyskland, begrunde, at han udsaettes for forskelsbehandling i forhold til de tjenestemaend, som med henblik paa tilbagebetaling af deres laan til BHW er omfattet artikel 17, stk . 2, litra b ).
32 Ifoelge Raadet kan sagsoegerens situation ikke sammenlignes med de tjenestemaends, som har optaget et laan i BHW . Oprindelig haevdede Raadet, at BHW er et offentligretligt tysk organ oprettet med det formaal at yde laan til en gunstig rentesats til tyske tjenestemaend og, i videre forstand, til EF-tjenestemaend . Under den mundtlige forhandling har Raadet imidlertid anerkendt, at overfoerslerne i tyske mark til BHW i henhold til artikel 17, stk . 2, litra b ), med henblik paa tilbagebetaling af laan optaget i tyske mark, naar alt kommer til alt adskiller sig fra de overfoersler til Commerzbank, som sagsoegeren har ansoegt om tilladelse til, alene af den grund, at der er tale om overfoersler til BHW ' s hjemsted i Forbundsrepublikken Tyskland . Raadet har haevdet, at denne forskel begrunder en anden behandling .
33 Uden at tage stilling til, om de af sagsoegeren anfoerte overfoersler til BHW er lovlige, hvilket spoergsmaal ikke er rejst for Domstolen i den foreliggende sag, skal Domstolen blot fastslaa, at forskellen mellem de to situationer, som Raadet har paaberaabt sig, og som er af ren formel art, ikke kan begrunde en forskelsbehandling . Anbringendet om forskelsbehandling kan derfor laegges til grund .
34 Raadets afgoerelse, som blev meddelt sagsoegeren ved skrivelse af 29 . januar 1982, om ikke at efterkomme sagsoegerens ansoegning om tilladelse til overfoersler til Commerzbank, jfr . artikel 17, stk . 2, litra b ), i bilag VII til vedtaegten, vil herefter vaere at annullere .
35 Foelgelig har sagsoegeren ikke laengere interesse i annullation af afgoerelse nr . 629/82 om tilbagekaldelse af afgoerelsen, hvorved der blev meddelt ham en saerlig tilladelse i henhold til artikel 17, stk . 2, litra c ), i bilag VII .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
36 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger . Raadet har tabt sagen og boer derfor betale omkostningerne .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( foerste afdeling )
1 ) Raadets afgoerelse, som blev meddelt sagsoegeren ved skrivelse af 29 . januar 1982, om ikke at efterkomme sagsoegerens ansoegning om tilladelse til overfoersler til Commerzbank, jfr . artikel 17, stk . 2, litra b, i bilag VII til vedtaegten, annulleres .
2 ) Raadet betaler sagens omkostninger .