61990CJ0106_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevninger indgivet til Domstolens Justitskontor henholdsvis den 18. april 1990, den 22. oktober 1990 og den 9. maj 1991 har det irske selskab Emerald Meats Ltd (herefter benaevnt "Emerald Meats") i medfoer af EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2, artikel 178 og artikel 215, stk. 2, anlagt sag med paastand om annullation af visse retsakter, som Kommissionen vedtog i forbindelse med forvaltningen af de faellesskabstoldkontingenter for frosset koed af hornkvaeg henhoerende under KN-kode 0202 og for varer henhoerende under KN-kode 0206 29 91, der blev aabnet for henholdsvis 1990 og 1991 ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3889/89 af 11. december 1989 (EFT L 378, s. 16), og Raadets forordning nr. 3838/90 af 20. december 1990 (EFT L 367, s. 3). Der er endvidere nedlagt paastand om, at Det Europaeiske Faellesskab tilpligtes at betale erstatning for det tab, Emerald Meats har lidt eller vil lide som foelge af, at Kommissionen ikke har forvaltet og foretaget den naermere administration af de omhandlede toldkontingenter korrekt.
2 Ved artikel 1 i ovennaevnte forordning nr. 3889/89 om aabning og forvaltning af et faellesskabstoldkontingent for frosset koed af hornkvaeg, henhoerende under KN-kode 0202, og for varer henhoerende under KN-kode 0206 29 91 (1990) (herefter benaevnt "grundforordningen"), aabnedes der for 1990 et faellesskabstoldkontingent af en samlet stoerrelse paa 53 000 tons.
3 Ifoelge forordningens artikel 2 er denne maengde opdelt i to dele, hvoraf den foerste del paa 90% (herefter benaevnt "hovedkontingentet") fordeles mellem importoerer, som kan godtgoere, at de har indfoert frosset koed henhoerende under de paagaeldende toldpositioner i de tre foregaaende aar, og den anden del paa 10% (herefter benaevnt "kontingentet for nye importoerer") fordeles mellem de erhvervsdrivende, som kan godtgoere, at de for en minimumsmaengde og i en periode, der naermere skal fastsaettes, har drevet samhandel med tredjelande med andre former for oksekoed end de af omhandlede importordning omfattede eller i forbindelse med aktiv og passiv foraedling.
4 I samme forordnings artikel 3, stk. 1, er det bestemt, at de maengder, for hvilke der ikke er indgivet ansoegning om importlicens den 31. august 1990, goeres til genstand for en ny fordeling i fjerde kvartal af det paagaeldende aar, idet der i givet fald ikke tages hensyn til den i artikel 2 omhandlede fordeling. I medfoer af artikel 3, stk. 2, underretter medlemsstaterne inden den 16. september 1990 Kommissionen om de maengder, der ikke var ansoegt om den 31. august 1990.
5 I henhold til grundforordningens artikel 4 udstedte Kommissionen den 21. december 1989 forordning (EOEF) nr. 4024/89 om fastsaettelse af gennemfoerelsesbestemmelserne til den importordning, der er fastsat ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3889/89 for frosset koed af hornkvaeg henhoerende under KN-kode 0202 og for varer henhoerende under KN-kode 0206 29 91 (EFT L 382, s. 53, herefter benaevnt "gennemfoerelsesforordningen"). Forordningens artikel 1, stk. 1 og 2, indeholder de samme kriterier for tildeling af de to dele af toldkontingentet som artikel 2 i grundforordningen, idet det dog yderligere praeciseres, at kontingentet for nye importoerer forbeholdes handlende, som kan bevise, at de i 1988 og 1989 har indfoert og/eller udfoert en aarlig maengde koed af hornkvaeg paa mindst 50 tons.
6 Det fremgaar af gennemfoerelsesforordningens artikel 1, stk. 3, at "det i stk. 1 og 2 omhandlede bevis foeres ved hjaelp af tolddokumentet for overgang til fri omsaetning", og at "medlemsstaterne kan fastsaette, at beviset foeres af den person, der er opfoert som indehaver i rubrik nr. 4 paa importlicensen".
7 Det er i gennemfoerelsesforordningens artikel 4, stk. 1, bestemt, at importoererne senest den 19. januar 1990 skal forelaegge de kompetente myndigheder importansoegningen, vedlagt de i artikel 1, stk. 3, omhandlede beviser, samt at medlemsstaterne senest den 31. januar 1990 meddeler Kommissionen fortegnelsen over importoerer med importoerens navn, adresse og den maengde koed, importoeren har indfoert under kontingentet i hvert enkelt af referenceaarene. I henhold til artikel 4, stk. 2, gaelder de samme frister for ansoegninger om kontingentet for nye importoerer.
8 I gennemfoerelsesforordningens artikel 6, stk. 1, er det fastsat, at "Kommissionen afgoer, i hvilket omfang den kan imoedekomme ansoegningerne". Det fremgaar endvidere, at "med forbehold af Kommissionens godkendelse af ansoegningerne udstedes importlicenserne fra den 9. februar 1990".
9 Emerald Meats, der siden 1983 har importeret koedprodukter til Faellesskabet, indgav i januar 1990 importansoegninger til det irske Ministerium for Landbrug og Ernaering (herefter benaevnt "Landbrugsministeriet") vedroerende saavel hovedkontingentet som kontingentet for nye importoerer. Til stoette for disse ansoegninger fremlagde Emerald Meats bevisdokumenter i overensstemmelse med gennemfoerelsesforordningens artikel 1, stk. 3.
10 Landbrugsministeriet afviste ansoegningerne vedroerende hovedkontingentet i det omfang, disse stoettedes paa importer i referenceaarene 1987 og 1988, med henvisning til, at Emerald Meats havde foretaget disse importer alene som fuldmaegtig for godkendte koedforarbejdningsvirksomheder, der havde faaet tildelt importlicenserne. I henhold til gennemfoerelsesforordningens artikel 4, stk. 1, meddelte ministeriet foelgelig den 31. januar 1990 Kommissionen en fortegnelse, hvorpaa Emerald Meats kun var anfoert med de for 1989 angivne maengder, og hvorpaa de paagaeldende koedforarbejdningsvirksomheder til gengaeld var anfoert med de maengder, som Emerald Meats haevdede at have indfoert i 1987 og 1988.
11 Emerald Meats anlagde herefter sag ved High Court i Dublin til proevelse af Landbrugsministeriets afgoerelse om ikke at anse selskabet for importoer af de maengder, der var angivet for 1987 og 1988. Selskabet oplyste endvidere Kommissionen om, at den fortegnelse, som Landbrugsministeriet havde meddelt, var forkert og fremsendte en raekke dokumenter, der skulle godtgoere, at selskabet i medfoer af gennemfoerelsesforordningens artikel 1 maatte betragtes som importoer af de maengder, der var angivet for de tre referenceaar.
12 Den 6. februar 1990 anmodede Kommissionen i en telefax Landbrugsministeriet om en naermere redegoerelse og henledte opmaerksomheden paa, at ministeriet i forbindelse med 1989-kontingentet havde anfoert Emerald Meats som importoer af betydelige maengder i aarene 1987 og 1988.
13 Den 8. februar 1990 udstedte Kommissionen, der ikke havde modtaget svar paa sin henvendelse til Landbrugsministeriet, forordning (EOEF) nr. 337/90 om fastsaettelse af, i hvilken udstraekning anmodninger om udstedelse af importlicenser i henhold til forordning (EOEF) nr. 4024/89 for oksekoed kan imoedekommes (EFT L 37, s. 11, herefter benaevnt "1990-fordelingsforordningen"), paa grundlag af de oplysninger, Landbrugsministeriet havde meddelt i den fremsendte fortegnelse. I forordningens artikel 1, stk. 1, er det bestemt, at ansoegninger om importlicenser, der er indgivet i henhold til hovedkontingentet, imoedekommes med 321,581 kg pr. ton indfoert i 1987, 1988 og 1989, og at ansoegninger om importlicenser, der er indgivet i henhold til kontingentet for nye importoerer, imoedekommes med 16,56 tons pr. ansoegning. Af samme forordnings artikel 1, stk. 2, fremgaar, at "medlemsstaterne udsteder importlicenserne fra den 9. februar 1990".
14 Emerald Meats henvendte sig efterfoelgende gentagne gange til Kommissionen med anmodning om, at de uregelmaessigheder, Landbrugsministeriet havde gjort sig skyldig i ved gennemfoerelsesforordningens ivaerksaettelse, blev bragt til ophoer, og om at selskabet fik tildelt de importlicenser, det i mellemtiden havde ansoegt om. I den forbindelse gav Emerald Meats ligeledes udtryk for sin bekymring over endnu ikke at have modtaget den importlicens, selskabet havde ansoegt om i henhold til kontingentet for nye importoerer, uanset at Landbrugsministeriet havde godkendt ansoegningen, og selskabet var anfoert paa den fortegnelse, ministeriet den 31. januar 1990 i overensstemmelse med gennemfoerelsesforordningens artikel 4, stk. 2, havde meddelt Kommissionen, og uanset at det i den omtvistede forordning er bestemt, at medlemsstaterne skulle udstede importlicenserne fra den 9. februar 1990.
15 Da Emerald Meats ikke mente at have opnaaet et tilfredsstillende resultat af sine henvendelser til Kommissionen, anlagde selskabet den 18. april 1990 sag (sag C-106/90) med paastand om annullation af Kommissionens afgoerelse i henhold til gennemfoerelsesforordningens artikel 6, stk. 1, om fastsaettelse af, i hvilken udstraekning anmodninger om importlicenser i henhold til faellesskabstoldkontingentet for frosset koed af hornkvaeg for 1990 kan imoedekommes, og/eller den del af 1990-fordelingsforordningen, der bygger paa ovennaevnte afgoerelse, samt om, at Faellesskabet tilpligtes at betale erstatning.
16 Ved saerskilt processkrift, indgivet til Domstolens Justitskontor den 13. juli 1990, fremsatte Emerald Meats begaering om foreloebige forholdsregler dels med henblik paa udsaettelse af gennemfoerelsen af de retsakter, der er genstand for annullationssoegsmaalet, dels med henblik paa, at Kommissionen paalaegges at traeffe alle noedvendige foranstaltninger for at sikre, at Emerald Meats faar tildelt den del af toldkontingentet, som selskabet haevder at have ret til. Domstolens praesident afsagde den 14. august 1990 kendelse om, at begaeringen ikke kunne tages til foelge, og udsatte afgoerelsen om sagens omkostninger.
17 Den 23. juli 1990 meddelte Landbrugsministeriet Emerald Meats, at nogle af de dokumenter, selskabet havde vedlagt sin importansoegning vedroerende kontingentet for nye importoerer som bevis for indfoersler i 1988 og 1989, ikke kunne anerkendes, og at ansoegningen derfor ikke kunne imoedekommes.
18 Emerald Meats fremsendte i august, september og oktober 1990 en raekke skrivelser til Kommissionen, hvori selskabet gav udtryk for sin bekymring over, at den maengde af kontingentet for nye importoerer, som det mente at vaere berettiget til, eftersom dets ansoegning oprindelig var anfoert paa Landbrugsministeriets fortegnelse og var blevet godkendt af Kommissionen i forbindelse med, at det i 1990-fordelingsforordningen fastsattes, i hvilken udstraekning ansoegninger i henhold til gennemfoerelsesforordningen kunne imoedekommes, skulle blive omfordelt i medfoer af grundforordningens artikel 3 i forbindelse med tildeling af de maengder, for hvilke der ikke var ansoegt om importlicens pr. 31. august 1990.
19 Den 8. oktober 1990 anlagde Emerald Meats endvidere sag ved de irske domstole med paastand om, at det paalaegges Landbrugsministeriet at udstede selskabet den importlicens, det har ansoegt om, vedroerende kontingentet for nye importoerer. Ved skrivelse af 15. oktober 1990 underrettede selskabet officielt Kommissionen om retssagen.
20 Landbrugsministeriet, som i overensstemmelse med grundforordningens artikel 3 den 26. september 1990 havde meddelt Kommissionen, at Irland ikke raadede over maengder, der ikke var blevet ansoegt om pr. 31. august 1990, oplyste imidlertid ved telefax af 11. oktober 1990 Kommissionen om, at 16,56 tons ikke var blevet anvendt.
21 Den 15. oktober 1990 udstedte Kommissionen herefter i henhold til grundforordningens artikel 3 forordning (EOEF) nr. 2983/90 om tildeling af de maengder, hvorom der ikke er ansoegt, af det ved forordning (EOEF) nr. 3889/89 aabnede indfoerselskontingent for frosset koed af hornkvaeg (EFT L 283, s. 36, herefter benaevnt "genfordelingsforordningen").
22 Da Emerald Meats var af den opfattelse, at de 16,56 tons, som selskabet haevdede at have ret til i medfoer af 1990-fordelingsforordningen, var indeholdt i den samlede maengde paa 35 tons, som skulle tildeles i henhold til genfordelingsforordningen, anlagde selskabet den 22. oktober 1990 sag (sag C-317/90) med paastand om, at genfordelingsforordningen annulleres samt om, at Faellesskabet tilpligtes at betale erstatning.
23 Den 20. december 1990 aabnede Raadet ved forordning nr. 3838/90 et nyt faellesskabstoldkontingent for 1991 paa 53 000 tons. Den 27. december 1990 udstedte Kommissionen forordning (EOEF) nr. 3885/90 om fastsaettelse af gennemfoerelsesbestemmelserne til den importordning, der er fastsat ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3838/90 for frosset koed af hornkvaeg henhoerende under KN-kode 0202, og for varer henhoerende under KN-kode 0206 29 91 (EFT L 367, s. 136). Reglerne svarer i det vaesentlige til reglerne i grundforordningen og gennemfoerelsesforordningen for 1990.
24 Af frygt for at Landbrugsministeriet i forbindelse med tildelingen af 1991-kontingentet endnu en gang skulle afvise de maengder, som selskabet angav, at det havde indfoert i 1988, og samtidig se bort fra de maengder, som selskabet ikke havde faaet tilladelse til at indfoere i 1990, men som det mente at vaere berettiget til, indgav Emerald Meats i januar 1991 importansoegninger vedroerende 1991-kontingentet til de britiske myndigheder. Myndighederne ansaa alle Emerald Meats' ansoegninger for gyldige, men anfoerte dog paa Kommissionens anmodning ved skrivelse af 12. februar 1991, hvilke maengder der kunne vaere ansoegt om baade i Det Forenede Kongerige, af Emerald Meats, og i Irland, af koedforarbejdningsvirksomheder, som Landbrugsministeret havde anerkendt som importoerer af de maengder, Emerald Meats angav at have indfoert i 1988, og til hvilke ministeriet havde udstedt de importlicenser, som Emerald Meats ansoegte om vedroerende 1990-kontingentet.
25 Den 1. marts 1991 udstedte Kommissionen forordning (EOEF) nr. 519/91 om fastsaettelse af, i hvilken udstraekning ansoegninger om udstedelse af importlicenser for oksekoed i henhold til forordning (EOEF) nr. 3885/90 kan imoedekommes (EFT L 56, s. 12, herefter benaevnt "1991-fordelingsforordningen"). For at undgaa, at den samme referencemaengde tages i betragtning mere end én gang ved fordelingen af hovedkontingentet mellem de importoerer, som har ansoegt herom, saafremt to eller flere erhvervsdrivende i de foregaaende aar haevdede at have indfoert denne, er det i forordningens artikel 2 bestemt, at der kun kan udstedes importlicenser for denne referencemaengde, hvis de paagaeldende importoerer stiller sikkerhed svarende til basisimportafgiften for de omhandlede koedvarer, forhoejet med 10%. Sikkerheden frigives i det omfang, den paagaeldende importoer definitivt er blevet identificeret som importoeren af den paagaeldende referencemaengde.
26 Emerald Meats fandt saaledes, at de rettigheder, som selskabet gjorde gaeldende vedroerende faellesskabskontingentet for 1991, ifoelge 1991-fordelingsforordningen var betinget af, hvorvidt de nationale myndigheder kunne anerkende selskabet som importoer af de maengder, der angiveligt var indgivet dobbeltansoegninger om. Selskabet anlagde derfor den 9. maj 1991 sag (sag C-129/91) med paastand om annullation dels af Kommissionens afgoerelse i henhold til artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 3885/90 om fastsaettelse af, i hvilken udstraekning ansoegninger om udstedelse af importlicenser vedroerende faellesskabstoldkontingentet for frosset koed af hornkvaeg for 1991 kan imoedekommes, dels af 1991-fordelingsforordningen, for saa vidt denne forordning gennemfoerer ovennaevnte afgoerelse, samt om, at Faellesskabet tilpligtes at betale erstatning.
27 Ved kendelse af 16. december 1992 har Domstolens praesident besluttet at forene de tre sager med henblik paa domsafsigelsen.
28 Hvad naermere angaar sagernes faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt partnernes anbringender og argumenter henvises til retsmoederapporterne. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
29 Det bemaerkes indledningsvis, at de afgoerelser, Kommissionen har truffet i medfoer af gennemfoerelsesforordningernes artikel 6, stk. 1, og hvori det er fastsat, i hvilken udstraekning ansoegninger om importlicenser kan imoedekommes, er indeholdt i fordelingsforordningerne for 1990 og 1991, saaledes at annullationspaastandene i sag C-106/90 og C-129/91 i realiteten kun angaar disse forordninger.
30 Emerald Meats har til stoette for sine paastande gjort en raekke anbringender og argumenter gaeldende, som tager udgangspunkt i, at en forvaltning paa faellesskabsplan af de omhandlede toldkontingenter indebaerer en pligt for Kommissionen til at forvalte og administrere disse kontingenter efter ensartede principper og faelles retningslinjer, som er fastsat i relevante faellesskabsregler, og til at paase, at de retsakter, Kommissionen selv udsteder som led i forvaltningen, er i overensstemmelse hermed. Kommissionen har i den forbindelse en saerlig forpligtelse til at kontrollere de oplysninger, der meddeles af nationale myndigheder, navnlig de fortegnelser over ansoegere, der er omhandlet i gennemfoerelsesforordningens artikel 4, og som Kommissionen ved eller med rimelighed burde vide, er behaeftet med fejl eller bygger paa en retsstridig fortolkning af faellesskabslovgivningen og under ingen omstaendigheder vil kunne laegges til grund for Kommissionens egne retsakter.
31 Hertil bemaerkes for det foerste, at de omhandlede toldkontingenter ifoelge de relevante grund- og gennemfoerelsesforordninger fordeles mellem de erhvervsdrivende, der kan godtgoere, at de har foretaget indfoersler af frosset oksekoed i bestemte referenceaar. I gennemfoerelsesforordningernes artikel 1, stk. 3, praeciseres, hvilken form for bevis der kan godtages, og i artikel 1, stk. 4 og 5, at fordelingen af hovedkontingentet sker forholdsmaessigt paa grundlag af indfoerslen i referenceaarene, og at fordelingen af kontingentet for nye importoerer sker forholdsmaessigt paa grundlag af de maengder, der er ansoegt om.
32 Det bemaerkes ligeledes, at erhvervsdrivende, der pr. 1. januar det aar, hvor kontingentet er aabnet, ikke laengere udoever nogen form for aktivitet inden for oksekoedssektoren, ifoelge gennemfoerelsesforordningernes artikel 2, stk. 1, ikke kan faa del i kontingentet.
33 Det bemaerkes endvidere, at importoererne ifoelge gennemfoerelsesforordningernes artikel 4 skal forelaegge deres ansoegninger, vedlagt de fornoedne beviser, for de kompetente myndigheder i medlemsstaterne, og at det er disse myndigheder, der meddeler Kommissionen fortegnelsen over importoerer med oplysning om importoerens navn, adresse og den maengde koed, den paagaeldende har indfoert i hvert af referenceaarene.
34 Det bemaerkes tillige, at det af gennemfoerelsesforordningernes artikel 5, foerste afsnit, fremgaar, at importansoegningerne kun kan imoedekommes, hvis ansoegeren afgiver en skriftlig erklaering om, at han ikke har indgivet, og forpligter sig til ej heller at indgive, ansoegninger vedroerende samme saerordning i andre medlemsstater end den, hvor ansoegningen er indgivet. Hvis den samme importoer indgiver ansoegning vedroerende den samme saerordning i to eller flere medlemsstater, er samtlige ansoegninger ugyldige.
35 Endelig er det i gennemfoerelsesforordningernes artikel 6, stk. 1, bestemt, at Kommissionen afgoer, i hvilket omfang den kan imoedekomme ansoegningerne, og at importlicenserne med forbehold af Kommissionens godkendelse udstedes af medlemsstaterne.
36 Af disse bestemmelser foelger saaledes, at selv om det i faellesskabslovgivningen er fastsat, at toldkontingenterne er undergivet en faellesskabsordning, er de enkelte opgaver og kompetencer hvad angaar forvaltningen af de omhandlede kontingenter fordelt mellem medlemsstaterne og Kommissionen. Det er saaledes de myndigheder, der er udpeget af medlemsstaterne, som skal indsamle ansoegningerne og udarbejde fortegnelsen over de ansoegere, der kan faa del i ordningen, og med hvilke maengder, paa grundlag af de dokumenter, der fremlaegges som bevis. Kommissionens opgave er udelukkende at kontrollere, at samme ansoeger ikke optraeder paa flere fortegnelser, og at fastsaette, i hvilket omfang de nationale myndigheder kan imoedekomme godkendte ansoegninger under hensyn til de maengder, der er angivet i de forskellige nationale fortegnelser, og det samlede kontingent, der skal fordeles.
37 Det bemaerkes i oevrigt, saaledes som det ogsaa fremgaar af punkt 35 i generaladvokatens forslag til afgoerelse, at hverken de konkrete ansoegninger eller bevisdokumenterne skal fremsendes til Kommissionen. Hvad angaar omfordelingen af de ikke-udnyttede maengder, som skal finde sted i fjerde kvartal i det paagaeldende aar, bestemmes det endvidere i grundforordningernes artikel 3, stk. 2, blot, at medlemsstaternes myndigheder inden den 16. september i det indevaerende aar skal underrette Kommissionen om maengder, der ikke var ansoegt om den 31. august samme aar. Der stilles ikke krav om yderligere oplysninger om f.eks. de erhvervsdrivendes identitet eller aarsagerne til, at maengderne ikke er anvendt.
38 Heraf foelger, at Kommissionen efter faellesskabsreglerne hverken har pligt til eller for den sags skyld mulighed for at kontrollere, hvorvidt de fortegnelser eller oplysninger, som medlemsstaternes myndigheder indberetter, er korrekte, men udelukkende har befoejelse til at afgoere, i hvilket omfang de ansoegninger, som de nationale myndigheder har godkendt, kan imoedekommes, saaledes at Kommissionen hverken kan fordele eller omfordele de saaledes fastsatte maengder til importoererne og navnlig ikke har hjemmel til at traede i stedet for de nationale myndigheder, for saa vidt angaar udstedelse af importlicenser.
39 Denne konklusion strider ikke, som Emerald Meats haevder, mod Raadets hensigt, der som anfoert i betragtningerne til grundforordningerne er at tilrettelaegge en ordning til faellesskabsforvaltning af de omhandlede toldkontingenter. En saadan ordning kraever ikke noedvendigvis, at alle afgoerelser traeffes af Kommissionen, men kan ogsaa tilgodeses ved en decentral forvaltning, hvor medlemsstaternes myndigheder inddrages, naar blot de erhvervsdrivende har mulighed for frit at vaelge, i hvilken medlemsstat de vil indgive deres ansoegninger, og naar ansoegningerne behandles efter ensartede regler i hele Faellesskabet.
40 At Faellesskabet varetager forvaltningen betyder heller ikke noedvendigvis, at Kommissionen i konkrete tilfaelde skal kunne korrigere de fejlagtige afgoerelser, der traeffes af de nationale myndigheder i forbindelse med forvaltningen, da det enten ved hjaelp af traktatbrudsproceduren i traktatens artikel 169 eller gennem soegsmaal, der anlaegges for de nationale domstole, ifoelge proceduren i traktatens artikel 177 kan sikres, at de faelles regler overholdes og gennemfoeres efter ensartede retningslinjer i samtlige medlemsstater.
41 Heraf foelger, at samtlige Emerald Meats' anbringender og argumenter, der stoettes paa, at Kommissionen i denne sag burde have kontrolleret de oplysninger, der er meddelt af de irske myndigheder, og at den ikke burde have inkorporeret disse i sine egne retsakter, maa forkastes.
42 Emerald Meats har endvidere gjort gaeldende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 3 i grundforordning nr. 3889/89 ved at acceptere, at visse maengder blev tilbagefoert med henblik paa omfordeling efter den 16. september 1990, dvs. efter udloebet af den frist, der var fastsat for medlemsstaternes underretning af Kommissionen om de maengder, der ikke var ansoegt om den 31. august samme aar.
43 I den forbindelse maa det for det foerste fastslaas, at det ikke af den relevante faellesskabslovgivning udtrykkeligt fremgaar, hvilke foelger en overskridelse af den i forordningens artikel 3, stk. 2, fastsatte frist indebaerer.
44 Det bemaerkes endvidere, at de maengder, som medlemsstaterne skal give Kommissionen meddelelse om, er de maengder, der ikke er indgivet ansoegninger om den 31. august, og at datoen den 16. september udelukkende er sat som en frist for, hvornaar Kommissionen skal underrettes om situationen pr. 31. august i de enkelte medlemsstater. At disse oplysninger ikke foreligger den 16. september, kan saaledes hverken faa indflydelse paa situationen pr. 31. august samme aar eller beroere de erhvervsdrivendes interesser.
45 Generelt bemaerkes, at hensigten med at foretage en omfordeling i loebet af aaret, hvilket ogsaa fremgaar af femte betragtning til grundforordningen, er at sikre, at det aarlige kontingent udnyttes fuldt ud af hensyn til saavel de erhvervsdrivende i Faellesskabet som Faellesskabets partnere i GATT.
46 Det maa derfor laegges til grund, at fristen den 16. september 1990 ikke er bindende, og at Kommissionen, uanset at en medlemsstat overskrider fristen, har pligt til i videst muligt omfang at omfordele alle maengder, der ikke er anvendt, med henblik paa at sikre, at kontingentet udnyttes fuldt ud.
47 Dette anbringende kan saaledes heller ikke tiltraedes.
48 Emerald Meats har endelig gjort gaeldende, at kravet om sikkerhed i artikel 2 i 1991-fordelingsforordningen, der skal hindre, at der foretages import to gange paa grundlag af samme referencemaengder, dels er ulovligt, eftersom Kommissionen har pligt til selv at kontrollere, om der er indgivet ansoegninger, der kan medfoere dobbelte importer, og udskille ansoegninger, der ikke er gyldige, dels er urimeligt, eftersom Emerald Meats ikke kunne baere den oekonomiske byrde, der var forbundet med sikkerhedsstillelsen.
49 Hertil bemaerkes for det foerste, at de omstaendigheder, der gjorde sig gaeldende i forbindelse med ansoegningerne om 1991-kontingentet, ikke svarer til de i gennemfoerelsesforordningens artikel 5 omhandlede. Denne bestemmelse vedroerer det tilfaelde, hvor en ansoeger indgiver ansoegninger i to eller flere medlemsstater, hvorimod den situation, Kommissionen stod over for i 1991, var, at flere ansoegere havde indgivet ansoegninger vedroerende samme referencemaengder i to medlemsstater.
50 Kommissionen havde derfor ikke mulighed for i overensstemmelse med gennemfoerelsesforordningens artikel 5 ganske enkelt at erklaere samtlige disse ansoegninger for ugyldige. Paa den anden side kunne Kommissionen heller ikke traede i stedet for medlemsstaternes myndigheder og korrigere de fortegnelser, som de havde indsendt, eller uden videre godkende samme referencemaengder to gange uden ulovligt at mindske de maengder, der kunne tildeles andre erhvervsdrivende i Faellesskabet paa grundlag af de maengder, som de havde godtgjort, at de havde indfoert i referenceaarene.
51 Det forekommer under disse omstaendigheder rimeligt, at Kommissionen for at undgaa, at der foretages import to gange paa grundlag af samme referencemaengder, indfoerte en ordning med sikkerhedsstillelse som ved 1991-fordelingsforordningens artikel 2.
52 Sikkerhedens stoerrelse forekommer heller ikke urimelig, eftersom den svarer til den basisimportafgift, som den erhvervsdrivende alligevel skulle betale for de paagaeldende koedvarer, saafremt hans ansoegninger i sidste ende afvistes, bortset fra et tillaeg paa 10%, der skal tage hoejde for eventuelle udsving i afgiftssatserne.
53 Dette anbringende maa derfor ligeledes forkastes.
54 Heraf foelger, at ingen af de fremsatte annullationspaastande kan tages til foelge.
55 Hvad angaar erstatningspaastandene bemaerkes, at der ifoelge Domstolens faste praksis skal vaere opfyldt flere betingelser efter traktatens artikel 215, stk. 2, for at Faellesskabet kan ifalde ansvar uden for kontrakt, og for at der kan rejses krav om erstatning af en skade, som er lidt, nemlig, at institutionernes adfaerd er retsstridig, at der er indtraadt et tab, og at der er aarsagsforbindelse mellem adfaerden og det paaberaabte tab (jf. dom af 8.4.1992, sag C-55/90, Cato mod Kommissionen, Sml. I, s. 2533, praemis 18).
56 Af det anfoerte fremgaar imidlertid, at Kommissionen ikke har handlet retsstridigt ved udstedelsen af de anfaegtede retsakter, saaledes at Faellesskabet ifalder ansvar uden for kontraktforhold.
57 Det fremgaar tvaertimod af sagens akter, at Kommissionen gentagne gange har grebet ind over for de irske myndigheder og har foretaget forskellige aendringer af sine egne retsakter for at tage hoejde for udfaldet af de retsskridt, Emerald Meats havde indledt ved de irske domstole, og at Kommissionen saaledes er gaaet langt videre i sine bestraebelser for at bistaa Emerald Meats, end den efter de paagaeldende bestemmelser har pligt til.
58 Erstatningspaastandene kan derfor heller ikke tages til foelge, uden at det i oevrigt er fornoedent at tage stilling til, om de oevrige betingelser for, at Faellesskabet kan drages til ansvar, er opfyldt.
59 Kommissionen vil saaledes vaere at frifinde i det hele.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
60 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. I medfoer af artikel 69, stk. 3, kan Domstolen imidlertid fordele sagens omkostninger eller bestemme, at hver part skal baere sine egne omkostninger, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder paa et eller flere punkter, eller hvor der foreligger ganske saerlige grunde. Domstolen bemaerker, at Kommissionen ved at indlede en procedure i henhold til traktatens artikel 169 mod Irland og ved i tilslutning til sagen om foreloebige forholdsregler, sag C-317/90 R, at aendre genfordelingsforordningen med henblik paa at de rettigheder, som Emerald Meats gjorde gaeldende vedroerende kontingentet for nye importoerer, ikke skulle fortabes, har givet Emerald Meats grund til at antage, at selskabets paastande var begrundede.
61 Henset hertil bestemmes, at hver part baerer sine egne omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreloebige forholdsregler, sag C-106/90 R.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Kommissionen frifindes.
2) Hver part baerer sine egne omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreloebige forholdsregler, sag C-106/90 R.