62022CC0219
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
P. PIKAMÄE
fremsat den 20. april 2023 (
1
)
Sag C-219/22
Strafferetlig procedure
mod
QS,
procesdeltager:
Rajonna prokuratura Burgas, TO Nesebar
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rajonen sad Nesebar (kredsdomstolen i Nessebar, Bulgarien))
»Præjudiciel forelæggelse – område med frihed, sikkerhed og retfærdighed – rammeafgørelse 2008/675/RIA – hensyntagen til domme afsagt i medlemsstaterne – ændring af de nærmere vilkår for fuldbyrdelsen af en tidligere dom – betinget dom – ny lovovertrædelse begået i prøvetiden – tilbagekaldelse af udsættelsen og faktisk fuldbyrdelse af frihedsstraffen«
I. Indledning
1.
Denne anmodning om præjudiciel afgørelse, der er fremsat af Rajonen sad Nesebar (kredsdomstolen i Nessebar, Bulgarien) i henhold til artikel 267 TEUF, angår fortolkningen af artikel 3 i Rådets rammeafgørelse 2008/675/RIA af 24. juli 2008 om hensyntagen til domme afsagt i medlemsstaterne i Den Europæiske Union i forbindelse med en ny straffesag (
2
). Denne anmodning er blevet fremsat i forbindelse med en begæring, som Rajonna prokuratura Nesebar (den regionale anklagemyndighed i Nessebar, Bulgarien) har fremsat over for den forelæggende ret med henblik på denne rets effektive fuldbyrdelse af en tidligere dom mod en rumænsk statsborger, QS, afsagt af en rumænsk retsinstans.
2.
Den foreliggende sag rejser nogle vigtige juridiske spørgsmål om EU-lovgivers begrænsninger af princippet om gensidig anerkendelse, som rammeafgørelse 2008/675 er baseret på, og som gør det muligt for en retsinstans i en medlemsstat bl.a. at tage hensyn til endelige afgørelser på det strafferetlige område, der er afsagt i andre medlemsstater, med henblik på at fastslå sanktionernes art og de nærmere vilkår for fuldbyrdelsen, der kan anvendes. Domstolen får nærmere bestemt lejlighed til at udtale sig om den rolle, som det traditionelle »territorialprincip« i strafferetten skal tildeles i EU’s område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, idet dette princip er et udtryk for statens suverænitet. Selv om rammeafgørelse 2008/675 indeholder bestemmelser med henblik på løsning af konflikter mellem disse to principper, støder anvendelsen af dem ikke desto mindre på hindringer, der skyldes tvivl om fortolkningen. Domstolens afgørelse af disse særligt følsomme spørgsmål er nødvendig, eftersom et godt samarbejde mellem de strafferetlige myndigheder afhænger heraf.
II. Retsforskrifter
A.
EU-retten
1. Rammeafgørelse 2008/675
3.
Denne rammeafgørelses artikel 1, stk. 1, med overskriften »Formål« bestemmer følgende:
»Formålet med denne rammeafgørelse er at fastsætte, på hvilke betingelser der i forbindelse med en straffesag mod en person i en medlemsstat skal tages hensyn til tidligere domme afsagt mod samme person for andre forhold i andre medlemsstater.«
4.
Rammeafgørelsens artikel 2 med overskriften »Definitioner« har følgende ordlyd:
»I denne rammeafgørelse forstås ved »dom«: alle endelige afgørelser truffet af en straffedomstol, hvori en person kendes skyldig i en strafbar handling.«
5.
Rammeafgørelsens artikel 3 med overskriften »Hensyntagen til domme afsagt i andre medlemsstater i forbindelse med en ny straffesag« er affattet således:
»1.   Medlemsstaterne sikrer, at der i forbindelse med en straffesag mod en person tages hensyn til tidligere domme afsagt mod samme person for andre forhold i andre medlemsstater, om hvilke der er fremskaffet oplysninger i henhold til relevante instrumenter om gensidig retshjælp eller om udveksling af oplysninger fra strafferegistre, i det omfang der tages hensyn til tidligere nationale domme, og at sådanne domme tillægges samme retsvirkninger som tidligere nationale domme i overensstemmelse med national ret.
2.   Stk. 1 finder anvendelse i fasen før retssagen, under selve retssagen og i domsfuldbyrdelsesfasen, navnlig med hensyn til de relevante procedureregler, herunder reglerne for varetægtsfængsling, kvalifikationen af overtrædelsen, straffens type og omfang og reglerne for fuldbyrdelse af afgørelsen.
3.   Hensyntagen til tidligere domme afsagt i andre medlemsstater, jf. stk. 1, har ikke som virkning, at den medlemsstat, der gennemfører den nye retssag, griber ind i, ophæver eller på ny prøver tidligere domme eller eventuelle afgørelser vedrørende disses fuldbyrdelse.
4.   Stk. 1 finder ikke anvendelse, jf. stk. 3, i det omfang hensyntagen til den tidligere dom, såfremt denne havde været en national dom afsagt i den medlemsstat, der gennemfører den nye retssag, i overensstemmelse med denne medlemsstats nationale ret ville have som virkning at gribe ind i, ophæve eller på ny prøve den tidligere dom eller en eventuel afgørelse vedrørende dens fuldbyrdelse.
5.   Hvis den overtrædelse, for hvilken den nye retssag gennemføres, er begået inden den tidligere dom er afsagt eller fuldstændig fuldbyrdet, medfører stk. 1 og 2 ikke, at medlemsstaterne skal anvende nationale bestemmelser om idømmelse af straf, hvis anvendelsen af sådanne bestemmelser på udenlandske domme vil begrænse dommerens mulighed for at idømme en straf i forbindelse med en ny straffesag.
Medlemsstaterne sikrer imidlertid, at deres domstole i sådanne tilfælde på anden måde kan tage hensyn til tidligere domme, der er afsagt i andre medlemsstater.«
2. Rammeafgørelse 2008/947/RIA
6.
Artikel 1 i Rådets rammeafgørelse 2008/947/RIA af 27. november 2008 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på domme og afgørelser om prøvetid med tilsyn med henblik på tilsyn med tilsynsforanstaltninger og alternative sanktioner (
3
) med overskriften »Formål og anvendelsesområde« bestemmer følgende:
»1.   Denne rammeafgørelse tager sigte på at lette domfældtes rehabilitering, forbedre beskyttelsen af ofre og den brede offentlighed og lette anvendelsen af passende tilsynsforanstaltninger og alternative sanktioner for så vidt angår lovovertrædere, der ikke bor i domsstaten. […]
[…]
3.   Denne rammeafgørelse finder ikke anvendelse på
a)
fuldbyrdelse af straffedomme, der indebærer frihedsstraf eller frihedsberøvende foranstaltninger, og som falder ind under anvendelsesområdet for rammeafgørelse 2008/909/RIA [ (
4
)]
[…]«
7.
Artikel 5 i rammeafgørelse 2008/947 med overskriften »Kriterier for fremsendelse af en dom og en attest til en anden medlemsstat« er affattet således:
»1.   Den kompetente myndighed i udstedelsesstaten kan fremsende en dom og, når det er relevant, afgørelsen om prøvetid med tilsyn til den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor den domfældte har lovligt og sædvanligt ophold, i de tilfælde hvor den domfældte er vendt tilbage eller ønsker at vende tilbage til denne stat.
2.   Den kompetente myndighed i udstedelsesstaten kan på anmodning af den domfældte sende dommen og, når det er relevant, afgørelsen om prøvetid med tilsyn til en kompetent myndighed i en anden medlemsstat end den, hvor den domfældte har lovligt og sædvanligt ophold, forudsat at sidstnævnte myndighed har givet sit samtykke hertil.
[…]«
8.
Stk. 1 i denne rammeafgørelses artikel 14 med overskriften »Kompetence med hensyn til alle efterfølgende afgørelser og gældende lovgivning« har følgende ordlyd:
»Det tilkommer fuldbyrdelsesstatens kompetente myndigheder at træffe alle efterfølgende afgørelser i forbindelse med den betingede straf, prøveløsladelsen, den betingede dom og den alternative sanktion, navnlig i tilfælde af manglende overholdelse af en tilsynsforanstaltning eller alternativ sanktion, eller hvis den domfældte begår en ny strafbar handling.
Sådanne efterfølgende afgørelser omfatter især:
[…]
b)
tilbagekaldelse af udsættelsen af dommens fuldbyrdelse eller tilbagekaldelse af afgørelsen om prøveløsladelse […]«
B.
Bulgarsk ret
9.
Artikel 8, stk. 2, i Nakazatelen kodeks (straffeloven) bestemmer:
»Der tages hensyn til en retskraftig dom, som er afsagt i en anden medlemsstat i Den Europæiske Union for en handling, som er strafbar i henhold til den bulgarske straffelov, i enhver straffesag, som føres mod den samme person i Republikken Bulgarien.«
10.
Straffelovens artikel 68, stk. 1, er affattet således:
»Såfremt den domfældte inden udløbet af den prøveperiode, som retten har fastsat, begår en ny forsætlig strafbar handling, der er genstand for retsforfølgning fra anklagemyndighedens side, og for hvilken den pågældende idømmes en frihedsstraf, selv efter prøveperiodens udløb, skal denne afsone den betingede dom.«
11.
Følgende fremgår af straffelovens artikel 343b, stk. 1:
»Førsel af et automobilkøretøj med en alkoholpromille på over 1,2, der er behørigt fastslået, straffes med en frihedsstraf på mellem et til tre år og en bøde på mellem 200 og 1000 [bulgarske lev (BGN)].«
III. De faktiske omstændigheder, retsforhandlingerne i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
12.
QS er rumænsk statsborger og er bosiddende i Rumænien.
13.
Ved dom af 3. april 2019, der blev stadfæstet ved dom afsagt af Curtea de Appel Cluj (appeldomstolen i Cluj, Rumænien) den 24. juni 2019, der blev retskraftig samme dato, blev QS idømt en frihedsstraf på et år og seks måneder med en prøvetid på to år, dvs. indtil den 24. juni 2021 (herefter »den første dom«), for kørsel under indflydelse af alkohol (herefter »den første lovovertrædelse«).
14.
Den 1. september 2020, i prøveperioden, begik QS på bulgarsk område en lovovertrædelse i form af kørsel under indflydelse af alkohol, der er omhandlet i den bulgarske straffelovs artikel 343b, stk. 1 (herefter »den anden lovovertrædelse«).
15.
Ved kendelse afsagt af Rajonen sad Nesebar (kredsdomstolen i Nessebar), der blev retskraftig den 9. marts 2022, blev QS idømt en frihedsstraf på tre måneder, en bøde på 150 BGN (ca. 77 EUR) samt inddragelse af kørekortet i en periode på tolv måneder (herefter »den anden dom«).
16.
Den 23. marts 2022 modtog denne ret, der er den forelæggende ret, en anmodning fra anklageren ved Rajonna prokuratura Burgas (den regionale anklagemyndighed i Burgas, Bulgarien) i medfør af artikel 68, stk. 1, i den bulgarske straffelov om fuldbyrdelse af den første dom med den begrundelse, at den anden lovovertrædelse var blevet begået i den ved denne dom fastsatte prøveperiode.
17.
I denne forbindelse er den forelæggende ret i tvivl om fortolkningen af artikel 3 i rammeafgørelse 2008/675.
18.
Denne ret har i så henseende oplyst, at den bulgarske straffelovs artikel 8, stk. 2, blev vedtaget til gennemførelse af principperne i denne rammeafgørelse, navnlig i rammeafgørelsens artikel 3, stk. 1, idet den bestemmer, at en retskraftig dom afsagt i en anden medlemsstat for en handling, der udgør en lovovertrædelse i henhold til denne lov, tages i betragtning i enhver straffesag, der føres mod den samme person i Bulgarien.
19.
Dette er tilfældet med den første dom, eftersom QS er blevet endeligt idømt en frihedsstraf på et år og seks måneder i Rumænien, og at det på grundlag af de oplysninger, der er indhentet via instrumenter om gensidig retshjælp, er blevet fastslået, at den handling, der udgjorde den første lovovertrædelse, svarer til den handling, der udgør den anden lovovertrædelse.
20.
Den forelæggende ret har desuden konstateret, at alle betingelserne i den bulgarske straffelovs artikel 68, stk. 1, om tvangsfuldbyrdelse af denne dom er til stede i den foreliggende sag. Inden udløbet af prøveperioden i forbindelse med nævnte dom har QS angiveligt begået en ny forsætlig lovovertrædelse, der retsforfølges af anklagemyndigheden, og for hvilken han er idømt en frihedsstraf.
21.
Denne ret er således af den opfattelse, at den er forpligtet til at tage hensyn til den første dom og til at fuldbyrde den i henhold til bestemmelserne i den bulgarske straffelovs artikel 8, stk. 2, sammenholdt med artikel 68, stk. 1. Spørgsmålet er imidlertid, om artikel 3, stk. 3, i rammeafgørelse 2008/675 er til hinder for en sådan hensyntagen.
22.
I denne henseende har den forelæggende ret anført, at denne bestemmelse, således som Domstolen har fortolket den, kræver, at en afgørelse om fuldbyrdelse af en tidligere dom ikke genbehandles. Den er imidlertid af den opfattelse, at denne sag adskiller sig fra den sag, der gav anledning til Beshkov-dommen (
5
), hvori Domstolen fortolkede denne bestemmelse således, at den ved idømmelsen af en samlet straf forbyder, at de nærmere vilkår for fuldbyrdelse af denne straf, der er fastsat i en anden medlemsstat, ændres.
23.
I den foreliggende sag har den forelæggende ret således ikke genbehandlet eller skønsmæssigt ændret de nærmere vilkår for fuldbyrdelse af den første dom, idet disse vilkår derimod følger af en bindende norm, såsom den bulgarske straffelovs artikel 68, stk. 1, der pålægger den forelæggende ret at fuldbyrde den betingede dom, når alle betingelserne herfor er opfyldt, som det er tilfældet i den foreliggende sag.
24.
Under disse omstændigheder har Rajonen sad Nesebar (kredsdomstolen i Nessebar) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal artikel 3, stk. 3, i […] rammeafgørelse [2008/675] fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning såsom [den, der fremgår af den bulgarske straffelovs] artikel 68, stk. 1, sammenholdt med straffelovens artikel 8, stk. 2, hvorefter en national ret, der har fået forelagt en anmodning om fuldbyrdelse af en straf, som en ret i en anden medlemsstat har fastsat ved en tidligere dom, med henblik herpå ved et påbud om den faktiske fuldbyrdelse kan gribe ind i vilkårene for fuldbyrdelsen af den sidstnævnte straf?«
IV. Retsforhandlingerne ved Domstolen
25.
Forelæggelsesafgørelsen, der er dateret den 25. marts 2022, indgik til Domstolens Justitskontor den 28. marts 2022.
26.
QS og Europa-Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg inden for den frist, der er fastsat i artikel 23 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol.
27.
På det almindelige møde den 24. januar 2023 har Domstolen besluttet ikke at afholde mundtlig forhandling.
V. Bedømmelse
A.
Indledende bemærkninger
1. Behovet for at tage hensyn til eventuelle tidligere straffe, som en lovovertræder er blevet idømt inden for EU’s område med frihed, sikkerhed og retfærdighed
28.
I et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed baseret på gensidig tillid har EU truffet foranstaltninger til at sikre beskyttelse af borgerne mod kriminalitet, samtidig med at deres grundlæggende rettigheder overholdes, når de inddrages i en straffesag, både som ofre og som tiltalte. Etableringen af et sådant integreret retsområde kræver, at domme afsagt mod personer i en medlemsstat tages i betragtning i en anden medlemsstat for at forebygge fremtidige lovovertrædelser. Såfremt den samme lovovertræder begår nye lovovertrædelser, skal denne adfærdsfaktor ligeledes tages i betragtning i forbindelse med en ny straffesag, forudsat at retten til en retfærdig rettergang sikres (
6
).
29.
Af hensyn til en effektiv strafferetspleje i EU er det nødvendigt, at alle medlemsstaterne har regler om hensyntagen i alle faser af straffesagen til, om personen er førstegangslovovertræder, eller om vedkommende allerede er blevet domfældt i en anden medlemsstat. Det er afgørende for en god afvikling af en ny straffesag, at der er mulighed for at vurdere eventuelle tidligere straffe, som ophavsmanden til lovovertrædelsen er blevet idømt, navnlig med henblik på at træffe velunderbyggede afgørelser om varetægtsfængsling eller løsladelse mod kaution, og at alle tilgængelige oplysninger er tilgængelige på tidspunktet for domfældelsen. Det er i denne sammenhæng, at rammeafgørelse 2008/675 blev vedtaget. Dette instrument kræver, at de strafferetlige myndigheder i en medlemsstat tager hensyn til endelige strafferetlige afgørelser, der er truffet af retsinstanserne i andre medlemsstater, forudsat at visse betingelser er opfyldt (
7
).
2. De undtagelser fra princippet om gensidig anerkendelse, der er fastsat i rammeafgørelse 2008/675
30.
I rammeafgørelse 2008/675 er der fastsat nogle undtagelser fra denne forpligtelse, der i det væsentlige har til formål at opretholde medlemsstaternes suverænitet på det strafferetlige område ved at forbyde andre medlemsstater at træffe visse afgørelser i deres sted (
8
). Disse undtagelser bevirker således, at de forskellige dømmende instansers kompetencer koordineres, hvorved der sikres en vis sammenhæng i strafferetsplejen inden for EU.
31.
Med sin anmodning om præjudiciel afgørelse ønsker den forelæggende ret oplyst, hvilken rækkevidde disse undtagelser har, nemlig artikel 3, stk. 3, i rammeafgørelse 2008/675, som fastsætter, at »[h]ensyntagen til tidligere domme afsagt i andre medlemsstater […] har ikke som virkning, at den medlemsstat, der gennemfører den nye retssag, griber ind i, ophæver eller på ny prøver tidligere domme eller eventuelle afgørelser vedrørende disses fuldbyrdelse«. Ifølge den forelæggende ret kan den forpligtelse til i forbindelse med en ny straffesag mod en person, der tidligere er blevet domfældt i en anden medlemsstat, at tilbagekalde udsættelsen af en straf afsagt i en tidligere dom i en anden medlemsstat og anordne en faktisk fuldbyrdelse af denne straf på dens område, som denne ret er pålagt i henhold til bulgarsk ret, vise sig at være i strid med ovennævnte bestemmelse. Domstolens svar bør tage hensyn til de udfordringer, som den forelæggende ret har, og være tilstrækkeligt præcist til, at den kan afgøre tvisten.
32.
Inden jeg går over til at behandle dette spørgsmål, er det nødvendigt først at behandle spørgsmålet om, hvorvidt det tilfælde, der er omhandlet i bulgarsk ret, således som det er beskrevet i ovennævnte punkt, henhører under anvendelsesområdet for artikel 3, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/675, dvs. bestemmelsen om, at medlemsstaterne har pligt til at anvende princippet om gensidig anerkendelse. I henhold til denne bestemmelse er den forelæggende ret som udgangspunkt forpligtet til at tage hensyn til den første domfældelse af QS i Rumænien. En sådan retlig konsekvens er kun udelukket, hvis den i artikel 3, stk. 3, i rammeafgørelse 2008/675 omhandlede undtagelse finder anvendelse.
33.
Bedømmelsen af det præjudicielle spørgsmål vil i det væsentlige følge det i de foregående punkter beskrevne skema. Jeg vil derfor i første omgang undersøge, om rammeafgørelse 2008/675 finder anvendelse i den foreliggende sag (
9
). I anden omgang vil jeg redegøre for rækkevidden af forpligtelsen til at tage hensyn til tidligere domme, der blev indført med denne rammeafgørelse (
10
). Til slut vil jeg i tredje omgang anvende de principper, som denne forpligtelse er baseret på, på den foreliggende sag (
11
). Som jeg vil forklare nærmere, vil det fremgå af bedømmelsen, at gældende bulgarsk lovgivning, således som den fortolkes af den forelæggende ret, ikke er i overensstemmelse med princippet om ikke-indblanding, der er omhandlet i nævnte rammeafgørelses artikel 3, stk. 3.
34.
Det er vigtigt at præcisere, at når der henvises til gældende »bulgarsk lovgivning«, indebærer dette en samlet fortolkning af to nationale bestemmelser, nemlig den bulgarske straffelovs artikel 8, stk. 2, og artikel 68, stk. 1, der ifølge den forelæggende rets oplysninger pålægger denne den i punkt 31 i dette forslag til afgørelse omhandlede forpligtelse. Selv om en sådan fortolkning, som Kommissionen har anført i sine indlæg, ikke nemt kan udledes af en læsning af de pågældende bestemmelser (
12
), står det ikke desto mindre fast, at Domstolen hvad angår fortolkningen af bestemmelser i national ret i princippet skal basere sig på de kvalificeringer, der følger af forelæggelsesafgørelsen (
13
). Det præjudicielle spørgsmål skal således undersøges på grundlag af den fortolkning af bulgarsk ret, som den forelæggende ret har anlagt.
B.
Spørgsmålet om, hvorvidt rammeafgørelse 2008/675 finder anvendelse
35.
Indledningsvis skal det anføres, at det fremgår af artikel 1, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/675, at formålet med denne er at »fastsætte, på hvilke betingelser der i forbindelse med en straffesag mod en person i en medlemsstat skal tages hensyn til
tidligere domme afsagt mod samme person for andre forhold i andre medlemsstater« (
14
). Som det fremgår af anden betragtning til denne rammeafgørelse, er formålet med denne at muliggøre en vurdering af lovovertræderens kriminelle fortid.
36.
Det følger heraf, at rammeafgørelse 2008/675 finder anvendelse på situationer, i hvilke en person, der tidligere er dømt i en anden medlemsstat, er genstand for »en ny straffesag«, i henhold til titlen på denne rammeafgørelse og artikel 3 heri. Det følger således af artikel 3, stk. 2, i nævnte rammeafgørelse og syvende betragtning til denne, at begrebet »en ny straffesag« skal forstås i bred forstand, således at det omfatter fasen før retssagen, selve retssagen og domsfuldbyrdelsesfasen.
37.
I den foreliggende sag må den sag, der er anlagt mod QS i Bulgarien, eftersom den har til formål strafferetligt at forfølge spirituskørsel begået den 1. september 2020 i dette land, betragtes som »en ny straffesag«, jf. artikel 1, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/675. De bulgarske myndigheder er derfor i princippet forpligtede til at tage hensyn til den tidligere dom afsagt i Rumænien i overensstemmelse med det i artikel 3, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/675 omhandlede ækvivalensprincip.
38.
Hensyntagen til en tidligere dom også for spirituskørsel kan have betydning både under selve straffesagen, navnlig med henblik på bestemmelse af typen og størrelsen af den straf, der idømmes for den nye strafbare handling, og i domsfuldbyrdelsesfasen ved fastlæggelsen af de nærmere vilkår for dommens fuldbyrdelse. Som anført i dette forslag til afgørelse (
15
) ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, hvilke muligheder den har for at anordne en faktisk fuldbyrdelse i Bulgarien af den dom, der er afsagt i Rumænien. Det forelagte spørgsmål skal forstås i denne retning.
39.
I denne forbindelse skal nævnes Domstolens praksis, i henhold til hvilken rammeafgørelse 2008/675 »ikke kun finder anvendelse på de procedurer, der er knyttet til fastlæggelsen af spørgsmålet om, hvorvidt den tiltalte kan kendes skyldig« (
16
), men også på »en national procedure, der i forbindelse med fuldbyrdelsen fastsætter en samlet frihedsstraf under hensyntagen til den straf, som en person er idømt af den nationale ret, samt den, der er fastsat inden for rammerne af en tidligere dom afsagt af en domstol i en anden medlemsstat mod den samme person for andre forhold« (
17
). Under sådanne omstændigheder er der tale om en national procedure angående fuldbyrdelse af straffen, inden for rammerne af hvilken der skal tages hensyn til den straf, der er idømt ved en tidligere dom afsagt i en anden medlemsstat.
40.
I den situation, der er beskrevet i forelæggelsesafgørelsen, vedrører den nationale procedure (Bulgarien) fuldbyrdelse af en betinget dom afsagt i en anden medlemsstat (Rumænien). Den nationale procedure er imidlertid kun blevet indledt, fordi der findes en tidligere retskraftig dom, idet en ny strafbar handling er blevet begået i Bulgarien i prøveperioden. I henhold til gældende bulgarsk ret, som der henvises til i forelæggelsesafgørelsen, skal den bulgarske ret, der skal godkende aftalen mellem den retsforfulgte person og anklagemyndigheden vedrørende den strafbare handling, ligeledes tage stilling til fuldbyrdelsen af den tidligere idømte betingede straf.
41.
Under disse omstændigheder er det min opfattelse, at den procedure, der indledes i en medlemsstat med henblik på at tilbagekalde udsættelsen af fuldbyrdelsen af en straf idømt ved en tidligere dom afsagt i en anden medlemsstat, fordi den berørte person er blevet dømt for en ny strafbar handling begået i den prøveperiode, der er fastsat i den tidligere dom, henhører under begrebet »en ny straffesag«, jf. artikel 1, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/675. Denne rammeafgørelse finder derfor i princippet anvendelse på den foreliggende sag.
C.
Rækkevidden af den forpligtelse til at tage hensyn til tidligere domme, der blev indført ved rammeafgørelse 2008/675
42.
I det følgende undersøges herefter rækkevidden af den forpligtelse til at tage hensyn til tidligere domme, der blev indført med rammeafgørelse 2008/675, og spørgsmålet om, hvorvidt der findes undtagelser, som kan finde anvendelse på omstændigheder som dem, der gør sig gældende i den foreliggende sag.
43.
I denne henseende skal for det første nævnes anden betragtning til rammeafgørelse 2008/675, hvoraf det fremgår, at denne rammeafgørelse vedrører gennemførelse af princippet om gensidig anerkendelse af afgørelser i straffesager, og hvori det anføres, at »retten i en medlemsstat skal være i stand til at tage hensyn til endelige afgørelser i straffesager afsagt af en domstol i en anden medlemsstat, med henblik på at vurdere lovovertræderens kriminelle fortid, overveje, om der er tale om gentagelsestilfælde, og fastlægge, hvilken straf der skal pålægges, samt de nærmere vilkår for fuldbyrdelsen«. I henhold til tredje betragtning til rammeafgørelsen er »formålet [med rammeafgørelsen] at pålægge medlemsstaterne en minimumsforpligtelse til at tage hensyn til domme afsagt i andre medlemsstater« (
18
) på grundlag af princippet om gensidig anerkendelse. Det er vigtigt at anføre, at Domstolen har forstået denne forpligtelse således, at der »skal tages hensyn til de tidligere domme […], således som de blev afsagt« (
19
).
44.
For det andet skal nævnes det ækvivalensprincip, der er sikret ved artikel 3, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/675, og som der henvises til i femte og sjette betragtning hertil. I henhold til dette princip »[bør] domme afsagt i andre medlemsstater [tillægges] samme retsvirkninger som nationale domme i overensstemmelse med national ret« (
20
). I femte betragtning præciseres det, at »[d]enne rammeafgørelse imidlertid ikke [tager] sigte på at harmonisere de konsekvenser, som tidligere domme skal have ifølge de forskellige nationale lovgivninger«, men at det udelukkende kræves, at der tages hensyn til tidligere domme afsagt i andre medlemsstater, som om de var blevet afsagt af de retslige myndigheder i den medlemsstat, hvor den nye straffesag foregår.
45.
For det tredje skal opmærksomheden henledes på princippet om ikke-indblanding, der er sikret ved artikel 3, stk. 3, i rammeafgørelse 2008/675, som forekommer mig relevant i forbindelse med den foreliggende sag. I henhold til dette princip har »[h]ensyntagen til tidligere domme afsagt i andre medlemsstater […] ikke som virkning, at den medlemsstat, der gennemfører den nye retssag, griber ind i, ophæver eller på ny prøver tidligere domme eller eventuelle afgørelser vedrørende disses fuldbyrdelse« (
21
). Dette princip præciseres i denne rammeafgørelses artikel 3, stk. 4, hvoraf det fremgår, at princippet om gensidig anerkendelse »[ikke] finder anvendelse, i det omfang hensyntagen til den tidligere dom, såfremt denne havde været en national dom afsagt i den medlemsstat, der gennemfører den nye retssag, i overensstemmelse med denne medlemsstats nationale ret ville have som virkning
at gribe ind i, ophæve eller på ny prøve den tidligere dom eller en eventuel afgørelse vedrørende dens fuldbyrdelse« (
22
).
46.
Stk. 3 og 4 supplerer hinanden og skal derfor sammenholdes ved vurderingen af rækkevidden af princippet om ikke-indblanding. Det følger heraf, at det er nødvendigt at medtage artikel 3, stk. 4, i rammeafgørelse 2008/675 i behandlingen af det præjudicielle spørgsmål. Den omstændighed, at den forelæggende ret ikke udtrykkeligt har nævnt denne bestemmelse, er ikke til hinder herfor, eftersom det tilkommer Domstolen at oplyse denne ret om alle de fortolkningsmomenter, der kan være til nytte ved afgørelsen af den sag, som verserer for denne, uanset om den henviser til dem i sine spørgsmål. Domstolen har ved flere lejligheder fremhævet, at et præjudicielt spørgsmål skal undersøges i lyset af alle de bestemmelser i traktaterne og den afledte ret, som kan være relevante i forhold til det problem, der er rejst (
23
).
47.
Præamblens betydning for fortolkningen af de relevante bestemmelser i rammeafgørelse 2008/675 bør således heller ikke undervurderes. Selv om betragtningerne til EU-retsakter ikke i sig selv har nogen retlig værdi, eftersom de er beskrivende og ikke normgivende, står det imidlertid fast, at de i Domstolens praksis tillægges en ikke uvæsentlig betydning i forbindelse med fortolkningen (
24
). Betragtningerne udgør rent faktisk værdifulde elementer til fortolkning af disse retsakter, eftersom de gør det muligt at få en bedre forståelse af EU-lovgivers hensigt (
25
). Det er i dette lys, at 14. betragtning til rammeafgørelse 2008/675 skal nævnes, eftersom den udbygger begrebet »[i]ndgreb i en dom eller fuldbyrdelse af denne« (
26
), der anvendes i nævnte rammeafgørelses artikel 3, stk. 3 og 4.
48.
Sjette betragtning til rammeafgørelse 2008/675 er efter min opfattelse også relevant i forbindelse med vurderingen af princippet om gensidig anerkendelse på dette bestemte område af EU-retten, idet det af denne betragtning fremgår, at denne rammeafgørelse »ikke [tager] sigte på fuldbyrdelse i en medlemsstat af retsafgørelser, der er truffet i andre medlemsstater« (
27
). Denne tydeliggørelse er logisk i lyset af princippet om ikke-indblanding, der ligger til grund for rammeafgørelsen, idet de enkelte medlemsstater i modsat fald efter forgodtbefindende frit ville kunne gribe ind i fuldbyrdelsen af afgørelser truffet i en anden medlemsstat, hvilket ligeledes ville skade sammenhængen i retsafgørelserne i et fælles retligt område.
49.
Ovennævnte bestemmelser, sammenholdt med de betragtninger, hvori de præciseres, viser, at princippet om ikke-indblanding fastsætter visse grænser for princippet om gensidig anerkendelse, der bestemmes af ovennævnte begreb »indflydelse«. 14. betragtning til rammeafgørelse 2008/675 indeholder visse tydeliggørelser i denne henseende, eftersom det heri præciseres, at afsigelsen af en samlet dom for flere strafbare handlinger udgør en »indflydelse« og dermed en »indblanding«, der ikke er tilladt i henhold til denne rammeafgørelse, når den første dom endnu ikke er fuldbyrdet eller ikke er blevet »overført« til den anden medlemsstat med henblik på fuldbyrdelse heraf (
28
).
50.
Hvad nærmere bestemt angår den i 14. betragtning omhandlede mulighed for at »overføre« en dom med henblik på fuldbyrdelse heraf i en anden medlemsstat, skal det fremhæves, at der under alle omstændigheder er tale om en undtagelse i forhold til den overordnede og generelle hovedregel om et territorialprincip i strafferetten. Denne vurdering svarer til generaladvokat Bobeks bedømmelse i forslag til afgørelse i sag C-2/19, A.P. (Tilsynsforanstaltninger) (
29
). Princippet om ikke-indblanding, der er sikret ved artikel 3, stk. 3 og 4, i rammeafgørelse 2008/675, garanterer respekten for domslandets ret til at fuldbyrde de domme, der er afsagt af dens retsinstanser, på dens område og i henhold til de nærmere vilkår, der er fastsat i dens nationale ret.
51.
Rent konkret kan der afviges fra det generelle princip, når den medlemsstat, der har afsagt en tidligere dom, har overført den dom, hvormed den pågældende idømmes den betingede straf (og i givet fald afgørelsen om prøvetid med tilsyn), til den kompetente myndighed i den medlemsstat, i hvilken den nye straffesag gennemføres, med henblik på gennemførelse af tilsynsforanstaltningerne i denne medlemsstat i henhold til bestemmelserne i rammeafgørelse 2008/947. Såfremt denne medlemsstat anerkender den dom, der er afsagt i den første medlemsstat, kan den påtage sig ansvaret for alle efterfølgende afgørelser i medfør af denne rammeafgørelses artikel 14, og navnlig tilbagekalde udsættelsen af fuldbyrdelsen af dommen, hvis den dømte begår en ny strafbar handling. Ifølge artikel 1, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/947 er formålet med mekanismen »at lette domfældtes rehabilitering, forbedre beskyttelsen af ofre og den brede offentlighed og lette anvendelsen af passende tilsynsforanstaltninger og alternative sanktioner for så vidt angår lovovertrædere, der ikke bor i domsstaten«.
52.
Uanset denne mulighed, som EU-lovgiver har fastsat, må det ikke glemmes, at muligheden for at benytte denne i sidste ende hviler på en frivillig og suveræn afgørelse truffet af den medlemsstat, der har afsagt den pågældende dom. Det er således indlysende, at muligheden for at overføre fuldbyrdelsen af en dom i en anden medlemsstat blot bekræfter reglen om, at den enkelte medlemsstat har kompetence til at fuldbyrde domme, der er afsagt af dens retsinstanser, på dens område og i henhold til de nærmere vilkår, der er fastsat i national ret.
53.
I Beshkov-dommen anerkendte Domstolen den kompetencefordeling mellem medlemsstaterne inden for strafferetsplejen, der er fastsat i rammeafgørelse 2008/675, og fastslog, at artikel 3, stk. 3, heri »udelukker […] enhver ny prøvelse af nævnte [tidligere] domme, som der således skal tages hensyn til, således som de blev afsagt« (
30
). Domstolen fastslog efterfølgende, at denne rammeafgørelse udelukker, at en medlemsstat, som tager hensyn til tidligere domme, kan »ændre betingelserne for
håndhævelse« af den dom, der er afsagt i en anden medlemsstat (
31
).
54.
Jeg har i de foregående punkter påvist de undtagelser fra forpligtelsen til at tage hensyn til tidligere domme, der efter min opfattelse vil kunne gøre sig gældende i den foreliggende sag. Det er vigtigt at fremhæve, at de pågældende undtagelser ikke bevirker, at de nævnte tilfælde unddrages nævnte rammeafgørelses anvendelsesområde, men at de snarere fastsætter undtagelser fra princippet om gensidig anerkendelse, når visse betingelser er opfyldt.
D.
Anvendelse på den foreliggende sag af de principper, der ligger til grund for rammeafgørelse 2008/675
55.
I lyset af ovenstående betragtninger er jeg nået frem til den konklusion, at en tilbagekaldelse af udsættelsen af en straf, der er idømt ved den første dom, med henblik på en faktisk fuldbyrdelse af denne straf på bulgarsk område, udgør en ændring af de nærmere vilkår for fuldbyrdelsen og et »indgreb« i den betydning, hvori udtrykket er anvendt i artikel 3, stk. 3, i rammeafgørelse 2008/675. Den påvirker således afgørelsen om fuldbyrdelse af en tidligere dom. Det skal bemærkes, at en sådan tilbagekaldelse desuden er omfattet af denne rammeafgørelses artikel 3, stk. 4, idet hensyntagen til den første dom i henhold til gældende bulgarsk ret, såfremt den var blevet afsagt i Bulgarien og ikke i Rumænien, ville have medført en ændring af de nærmere vilkår for fuldbyrdelsen, for så vidt som den nationale ret ville have anordnet en faktisk fuldbyrdelse af den straf, der er blevet gjort betinget.
56.
Som anført i dette forslag til afgørelse (
32
) har Domstolen i sin praksis fastslået, at en ændring af de nærmere vilkår for fuldbyrdelse af en dom, navnlig ved tilbagekaldelse af den udsættelse, der udgør en del af den straf, der er idømt ved en tidligere dom i en anden medlemsstat, og ved ændring af den betingede straf med vilkår til en ubetinget fængselsstraf, udgør en »indblanding« i fuldbyrdelsen af den tidligere dom. De principper, der følger af denne retspraksis, ser ud til fuldt ud at finde anvendelse på den foreliggende sag.
57.
Den omstændighed, som den forelæggende ret har redegjort for i sin forelæggelsesafgørelse, at tilbagekaldelsen af udsættelsen af fuldbyrdelsen af straffen skal anordnes på grundlag af en bindende bestemmelse, der ikke overlader den nationale ret nogen skønsbeføjelse, og ikke på grundlag af en fornyet prøvelse af den tidligere dom som sådan, er efter min opfattelse irrelevant i denne henseende. Det skal påpeges, at det fremgår af artikel 5, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/675, at medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme denne rammeafgørelse. Det følger heraf, at de forskellige statslige myndigheder har pligt til at sikre overholdelse af disse forpligtelser i overensstemmelse med deres respektive kompetencer, således som de er fastsat i deres interne forfatningsorden. Dette ansvar påhviler såvel den dømmende magt som den lovgivende magt. Af denne grund er det efter min opfattelse uvæsentligt, at den nationale ret i henhold til loven har en skønsbeføjelse, eller at den nationale lovgiver pålægger denne at handle på en bestemt måde. Der er derfor tale om et »indgreb« i fuldbyrdelsen af den første dom.
58.
Det er vigtigt på dette tidspunkt i bedømmelsen at anføre, at 14. betragtning til rammeafgørelse 2008/675 ikke er til hinder for en sådan konstatering, idet ingen af de to tilfælde, der er nævnt heri, og som udelukker en indvirkning og dermed et »indgreb«, der er forbudt i henhold til denne rammeafgørelses artikel 3, stk. 3 og 4 (
33
), gør sig gældende, som jeg vil redegøre for i det følgende.
59.
For det første skal det anføres, at forelæggelsesafgørelsen ikke indeholder nogen elementer, hvoraf det kan udledes, at den første dom allerede er blevet fuldbyrdet fuldstændigt. I henhold til den forelæggende rets oplysninger, begik QS den lovovertrædelse, der gav anledning til den anden dom, »i den prøvetid«, der er fastsat i den første dom (
34
). Det er vigtigt at påpege, at omstændighederne i den foreliggende sag adskiller sig fra de omstændigheder, der lå til grund for Beshkov-dommen, i hvilken Domstolen konstaterede, at »[prøvetiden i forbindelse med den første dom], var ophørt, og at den betingede del af [den berørte persons] straf derfor var endeligt ophørt«, således at »hele denne straf [skulle] anses for at være fuldbyrdet fuldt ud« (
35
). Af disse grunde er jeg af den opfattelse, at det i forbindelse med den foreliggende sag må antages, at den første dom endnu ikke er fuldbyrdet fuldt ud.
60.
For det andet er der intet i forelæggelsesafgørelsen, der indikerer, at de rumænske retslige myndigheder har givet tilladelse til, at den første dom fuldbyrdes i Bulgarien. Tværtimod giver den omstændighed, at den forelæggende ret netop ønsker oplyst rækkevidden og anvendeligheden af artikel 3, stk. 3, i rammeafgørelse 2008/675 i den foreliggende sag, navnlig henset til den angiveligt klare forpligtelse, der ikke indrømmer den nogen skønsbeføjelse, som den pålægges i henhold til bulgarsk ret, nemlig til at tilbagekalde udsættelsen af fuldbyrdelsen af en betinget straf, der er idømt ved en tidligere dom i en anden medlemsstat, og anordne en faktisk fuldbyrdelse af denne straf på dens område, lader snarere formode, at de bulgarske retslige myndigheder har handlet på eget initiativ, uden at nogen overførsel af fuldbyrdelsen af den første dom er blevet aftalt disse medlemsstater imellem.
E.
Overvejelser angående en eventuel overførsel af fuldbyrdelsen af straffedommen
61.
Jeg tvivler i øvrigt på, at en sådan aftale kan indgås under de omstændigheder, der gør sig gældende i hovedsagen, eftersom en overførsel af fuldbyrdelsen til Bulgarien ville være i strid med det formål, der forfølges med rammeafgørelse 2008/947, der bl.a. går ud på at lette »domfældtes rehabilitering« og »anvendelsen af passende tilsynsforanstaltninger og alternative sanktioner for så vidt angår lovovertrædere, der ikke bor i domsstaten« (
36
). Myndighederne i den medlemsstat, i hvilken den domfældte er bosiddende, er generelt bedst egnede til at føre tilsyn med overholdelsen af den retlige forpligtelse til at afholde sig fra at begå en ny strafbar handling i prøveperioden og til at drage konsekvenserne af en eventuel tilsidesættelse (
37
). Det er grunden til, at rammeafgørelsens artikel 5, stk. 1 og 2, bestemmer, at fremsendelse af en dom sker enten på initiativ af de kompetente myndigheder i udstedelsesstaten i de tilfælde, hvor den domfældte er vendt tilbage eller ønsker at vende tilbage til den medlemsstat, hvor vedkommende har lovligt og sædvanligt ophold, eller på domfældtes anmodning.
62.
Det skal fremhæves, at social rehabilitering og reintegration af den domfældte i samfundet udgør et mål, der også forfølges med andre EU-retsakter (
38
), som det er tilfældet med rammeafgørelse 2008/909. Det fremgår således af niende betragtning hertil, at fuldbyrdelse af den idømte sanktion i fuldbyrdelsesstaten bør »forbedre mulighederne for den domfældtes sociale
rehabilitering« (
39
). Det fremgår desuden af denne betragtning, at for at overbevise sig om, at fuldbyrdelse af sanktionen i fuldbyrdelsesstaten vil tjene ovennævnte formål, bør den kompetente myndighed i udstedelsesstaten, dvs. den medlemsstat, i hvilken straffedommen er afsagt, »tage hensyn til forskellige elementer som f.eks. personens tilknytning til fuldbyrdelsesstaten, om vedkommende betragter den som sit familiemæssige, sproglige, kulturelle, sociale eller økonomiske centrum, og om vedkommende har anden tilknytning til fuldbyrdelsesstaten« (
40
). Det skal desuden fremhæves, at generaladvokat Bot i sit forslag til afgørelse i sag C-582/15, van Vemde, fortolkede denne niende betragtning således, »at de judicielle myndigheder skal træffe samtlige foranstaltninger vedrørende fuldbyrdelse og tilrettelæggelse af straffen individuelt, under hensyn til samfundets interesser og ofrenes rettigheder, foruden at forebygge gentagelse, med henblik på at lette domfældtes sociale habilitering eller rehabilitering« (
41
).
63.
I den foreliggende sag er den domfældte imidlertid en rumænsk statsborger bosiddende i Rumænien, således at de kompetente rumænske myndigheder ved første øjekast ikke havde nogen grund til at fremsende den første dom til de bulgarske myndigheder med henblik på kontrol af tilsynsforanstaltningerne, og at den berørte person sandsynligvis ikke havde nogen interesse i at anmode om en sådan fremsendelse. Den senere fremsendelse af denne dom til de bulgarske myndigheder med henblik på dens faktiske fuldbyrdelse, efter at der er blevet begået en ny lovovertrædelse i Bulgarien i prøvetiden, og den tilbagekaldelse af udsættelsen, der ville følge heraf i henhold til bulgarsk ret, kan i øvrigt ikke bidrage til den sociale rehabilitering af den pågældende. Disse betragtninger styrker min overbevisning om, at målet med rammeafgørelse 2008/947 ville blive modarbejdet, hvis QS skulle afsone sin straf i udlandet.
64.
Når det er sagt, er det vigtigt at påpege, at selv om der findes visse hindringer for fuldbyrdelsen af den første dom afsagt i Rumænien, kan de kompetente bulgarske myndigheder frit fremsende den anden dom til de kompetente rumænske myndigheder i medfør af rammeafgørelse 2008/909 med henblik på fuldbyrdelse af denne anden dom i Rumænien, forudsat at QS samtykker heri, og betingelserne i denne rammeafgørelse overholdes. Det tilkommer i givet fald de rumænske retsinstanser at vurdere, hvilken indvirkning den anden dom vil få på vilkårene for fuldbyrdelse af den første dom. Af hensyn til en god retspleje finder jeg det hensigtsmæssigt, at Domstolen henleder den forelæggende rets opmærksomhed på denne mulighed, der er fastsat i rammeafgørelse 2008/909.
65.
I lyset af det ovenstående må det konkluderes, at artikel 3, stk. 3 og 4, i rammeafgørelse 2008/675 er til hinder for anvendelsen af nationale bestemmelser, der ville bevirke, at en national ret i en medlemsstat i forbindelse med en ny straffesag indledt mod en person, der tidligere er blevet domfældt i en anden medlemsstat, tilbagekalder udsættelsen af en straf, der er idømt ved en tidligere dom afsagt i en anden medlemsstat, og anordner en faktisk fuldbyrdelse af denne dom på denne medlemsstats område.
VI. Forslag til afgørelse
66.
På baggrund af samtlige ovenfor anførte betragtninger foreslår jeg, at Domstolen besvarer det af Rajonen sad Nesebar (kredsdomstolen i Nessebar, Bulgarien) forelagte præjudicielle spørgsmål således:
»Artikel 3, stk. 3 og 4, i Rådets rammeafgørelse 2008/675/RIA af 24. juli 2008 om hensyntagen til domme afsagt i medlemsstaterne i Den Europæiske Union i forbindelse med en ny straffesag
skal fortolkes således, at
bestemmelsen er til hinder for anvendelsen af nationale bestemmelser, der ville bevirke, at en national ret i en medlemsstat i forbindelse med en ny straffesag indledt mod en person, der tidligere er blevet domfældt i en anden medlemsstat, tilbagekalder udsættelsen af en straf, der er idømt ved en tidligere dom afsagt i en anden medlemsstat, og anordner en faktisk fuldbyrdelse af denne dom på denne medlemsstats område.«
(
1
) – Originalsprog: fransk.
(
2
) – EUT 2008, L 220, s. 32.
(
3
) – EUT 2008, L 337, s. 102.
(
4
) – Rådets rammeafgørelse af 27.11.2008 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på domme og afgørelser om prøvetid med tilsyn med henblik på tilsyn med tilsynsforanstaltninger og alternative sanktioner (EUT 2008, L 327, s. 27).
(
5
) – Dom af 21.9.2017 (C-171/16, herefter »Beshkov-dommen, EU:C:2017:710).
(
6
) – I dom af 5.7.2018, Lada (C-390/16, EU:C:2018:532, præmis 36), nævnte Domstolen skabelsen af en »retskultur«, hvor der i princippet tages hensyn til tidligere domfældelser, der har fundet sted i andre medlemsstater.
(
7
) – I dom af 12.1.2023, MV (Fastsættelse af en samlet straf) (C-583/22 PPU, EU:C:2023:5, præmis 65), fastslog Domstolen, at i rammeafgørelse 2008/675 respekteres de mange forskellige nationale løsninger og procedurer, der er nødvendige for at nå dette mål. »Denne rammeafgørelse bidrager således til oprettelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed inden for Unionen, hvor medlemsstaternes forskellige retssystemer og retstraditioner respekteres, i overensstemmelse med artikel 67, stk. 1, TEUF«.
(
8
) – Jf. i denne henseende M. Muñoz de Morales Romero, »The taking into account of EU previous convictions in joint/accumulated punishment: the Spanish case«, European Criminal Law Review, 2018, bind 8 (2), s. 244 ff.
(
9
) – Jf. punkt 35 ff. i dette forslag til afgørelse.
(
10
) – Jf. punkt 42 ff. i dette forslag til afgørelse.
(
11
) – Jf. punkt 55 ff. i dette forslag til afgørelse.
(
12
) – Rammeafgørelse 2008/675 er blevet gennemført i bulgarsk ret ved straffelovens artikel 8, stk. 2. Denne bestemmelses ordlyd pålægger dog ikke den bulgarske ret ensidigt at anordne fuldbyrdelse af en dom afsagt i en anden medlemsstat. En sådan forpligtelse følger snarere af anvendelsen og fortolkningen af den pågældende bestemmelse, sammenholdt med denne lovs artikel 68, stk. 1. Når det er sagt, skal det anføres, at sidstnævnte bestemmelse blot afspejler et generelt strafferetligt princip i medlemsstaterne i forbindelse med domfældelse, nemlig tilbagekaldelse af udsættelsen af fuldbyrdelsen af dommen i tilfælde, hvor den dømte person begår en ny lovovertrædelse i løbet af prøveperioden.
(
13
) – Dom af 7.8.2018, Banco Santander og Escobedo Cortés (C-96/16 og C-94/17, EU:C:2018:643, præmis 57), og af 17.12.2020, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Udlevering til Ukraine) (C-398/19, EU:C:2020:1032, præmis 62).
(
14
) – Min fremhævelse.
(
15
) – Jf. punkt 31 i dette forslag til afgørelse.
(
16
) – Jf. Beshkov-dommens præmis 28.
(
17
) – Beshkov-dommen, præmis 29, og dom af 15.4.2021, AV (Samlet dom) (C-221/19, EU:C:2021:278, præmis 52). Min fremhævelse.
(
18
) – Min fremhævelse.
(
19
) – Beshkov-dommen, præmis 37, dom af 5.7.2018, Lada (C-390/16, EU:C:2018:532, præmis 39), og af 15.4.2021, AV (Samlet dom) (C-221/19, EU:C:2021:278, præmis 53). Min fremhævelse.
(
20
) – Femte betragtning til rammeafgørelse 2008/675. Min fremhævelse.
(
21
) – Min fremhævelse.
(
22
) – Min fremhævelse.
(
23
) – Dom af 16.6.2022, Obshtina Razlog (C-376/21, EU:C:2022:472, præmis 51).
(
24
) – Jf. dom af 15.9.2022, HN (Sag mod en tiltalt, der er udsendt fra området) (C-420/20, EU:C:2022:679, præmis 35, 52 og 53).
(
25
) – Jf. generaladvokat Richard de la Tours forslag til afgørelse HN (Straffesag mod en tiltalt, der er udsendt) (C-420/20, EU:C:2022:157, præmis 68).
(
26
) – Min fremhævelse.
(
27
) – Min fremhævelse.
(
28
) – Jf. dom af 15.4.2021, AV (Samlet dom) (C-221/19, EU:C:2021:278, præmis 55).
(
29
) – EU:C:2020:80, præmis 67.
(
30
) – Beshkov-dommen, præmis 44. Min fremhævelse.
(
31
) – Beshkov-dommen, præmis 47. Min fremhævelse.
(
32
) – Jf. punkt 53 i dette forslag til afgørelse.
(
33
) – Jf. punkt 49 i dette forslag til afgørelse.
(
34
) – Jf. punkt 14 i dette forslag til afgørelse.
(
35
) – Beshkov-dommen, præmis 42.
(
36
) – Jf. punkt 51 i dette forslag til afgørelse. Min fremhævelse.
(
37
) – Jf. i denne retning dom af 26.3.2020, A.P. (Tilsynsforanstaltninger) (C-2/19, EU:C:2020:237, præmis 52 og 53).
(
38
) – A. Rosanò, »Beshkov or the long road to the principle of social rehabilitation of offenders«, European Papers, bind 3, 2018, nr. 1, s. 434. Ifølge denne forfatter udgør social rehabilitering af lovovertrædere en del af den forfatningsmæssige tradition i visse medlemsstater og fremgår af visse EU-retsakter, nogle gange endog som et mål, der skal forfølges.
(
39
) – Min fremhævelse.
(
40
) – Min fremhævelse.
(
41
) – Generaladvokat Bots forslag til afgørelse van Vemde (C-582/15, EU:C:2016:766, punkt 48) og Ognyanov (C-554/14, EU:C:2016:319, punkt 107 og 108). Min fremhævelse.