62018CO0292
DOMSTOLENS KENDELSE (Ottende Afdeling)
6. december 2018 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – transport – forordning (EF) nr. 261/2004 – ret til kompensation i tilfælde af aflysning af flyvninger – artikel 3, stk. 5 – anvendelsesområde – artikel 2, litra a) – begrebet luftfartsselskab – selskab, der endnu ikke er i besiddelse af en licens på tidspunktet for en planlagt flyvning – spørgsmål, der ikke giver anledning til nogen rimelig tvivl«
I sag C-292/18,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Amtsgericht Kassel (byretten i Kassel, Tyskland) ved afgørelse af 23. marts 2018, indgået til Domstolen den 27. april 2018, i sagen
Petra Breyer,
Heiko Breyer
mod
Sundair GmbH,
har
DOMSTOLEN (Ottende Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, F. Biltgen, og dommerne J. Malenovský (refererende dommer) og L.S. Rossi,
generaladvokat: Y. Bot,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet at træffe afgørelse ved begrundet kendelse i overensstemmelse med artikel 99 i Domstolens procesreglement,
afsagt følgende
Kendelse
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 2, litra a), artikel 5, stk. 1, litra c), og artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT 2004, L 46, s. 1).
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en sag mellem på den ene side Petra Breyer og Heiko Breyer og på den anden side Sundair GmbH vedrørende spørgsmålet om sidstnævntes eventuelle pligt til at betale kompensation til sagsøgerne på grund af aflysningen af deres flyvning.
Retsforskrifter
Forordning nr. 261/2004
3
Artikel 2 i forordning nr. 261/2004, der har overskriften »Definitioner«, bestemmer følgende:
»I denne forordning forstås ved:
a)
»luftfartsselskab«: et lufttransportselskab med en gyldig licens
b)
»transporterende luftfartsselskab«: et lufttrafikforetagende, der udfører eller har til hensigt at udføre en flyvning i henhold til en kontrakt med en passager eller på vegne af en juridisk eller fysisk person, der har kontrakt med denne passager
c)
»EF-luftfartsselskab«: et luftfartsselskab med en gyldig licens, der er udstedt af en medlemsstat i overensstemmelse med bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 2407/92 af 23. juli 1992 om udstedelse af licenser til luftfartsselskaber [(EFT 1992, L 240, s. 1)]
[…]«
4
Følgende fremgår af artikel 3, stk. 5 og 6, i forordning nr. 261/2004:
»5.   Denne forordning gælder for transporterende luftfartsselskaber, der stiller transportydelser til rådighed for de passagerer, der er omfattet af stk. 1 og stk. 2. Hvis et transporterende luftfartsselskab, som ikke har kontrakt med passagererne, opfylder forpligtelser under denne forordning, skal det betragtes som opfyldende disse forpligtelser på vegne af den person, der har kontrakt med de pågældende passagerer.
6.   Denne forordning påvirker ikke passagerrettigheder i henhold til [Rådets] direktiv 90/314/EØF[ af 13. juni 1990 om pakkerejser, herunder pakkeferier og pakketure (EFT 1990, L 158, s. 59)]. […]«
5
Artikel 5, stk. 1, bestemmer:
»Hvis en flyafgang aflyses, skal berørte passagerer:
[…]
c)
have ret til kompensation fra det transporterende luftfartsselskab i overensstemmelse med artikel 7, medmindre
[…]
iii)
de får meddelelse om aflysningen mindre end syv dage før det planlagte afgangstidspunkt og får tilbudt en omlægning af rejsen, så de kan afrejse højst en time før det planlagte afgangstidspunkt og ankomme til det endelige bestemmelsessted senest to timer efter det planlagte ankomsttidspunkt.«
6
Artikel 7, stk. 1, i denne forordning har følgende ordlyd:
»Når der henvises til denne artikel, modtager passageren en fast kompensation som følger:
a)
250 EUR for alle flyafgange på højst 1500 km
[…]
Ved fastsættelse af distancen er grundlaget det sidste bestemmelsessted, hvor boardingafvisning eller aflysning forsinker passagerens ankomst efter det planmæssige ankomsttidspunkt.«
Direktiv 90/314
7
Artikel 5, stk. 1, i direktiv 90/314 bestemmer følgende:
»Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at den rejsearrangør og/eller formidler, der er part i kontrakten, over for forbrugeren er ansvarlig for, at de kontraktmæssige forpligtelser opfyldes, uanset om disse forpligtelser påhviler rejsearrangøren/formidleren selv eller andre tjenesteydere, og uden at indskrænke rejsearrangørens og/eller formidlerens ret til at søge sig fyldestgjort hos sådanne andre tjenesteydere.«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
8
Petra Breyer og Heiko Breyer reserverede i februar 2017 en pakkerejse hos rejsebureauet TUI Deutschland GmbH.
9
De havde på forhånd fået tilsendt reservationsdokumenterne til udrejsen den 9. juli 2017 kl. 06.00 fra Kassel-Calden (Tyskland) og med ankomst i Palma de Mallorca (Spanien) kl. 08.30. Det fremgik videre af reservationsdokumenterne, at hjemrejsen ville foregå med flyafgang den 16. juli kl. 10.20. Den forelæggende ret har ikke angivet, på hvilket tidspunkt flyet skulle lande ved hjemkomsten. Ifølge reservationsdokumenterne skulle de to flyvninger forestås af Sundair.
10
På datoerne for gennemførelsen af de to flyvninger havde Sundair ganske vist ansøgt om licens hos Luftfahrtbundesamt (Forbundsrepublikken Tysklands kontor for luftfart), men havde imidlertid endnu ikke fået meddelt en licens. Dette skete først den 27. september 2017, dvs. efter tidspunktet for den planlagte hjemrejse.
11
Fem dage før afrejsen blev Petra Breyer og Heiko Breyer informeret om, at deres reservation var blevet ændret til en anden flyvning, der blev forestået af flyselskabet Cobrex Trans. Denne flyvning ankom til bestemmelsesstedet 13,5 timer senere end planlagt inden ændringen af reservationen. Petra Breyer og Heiko Breyer blev endvidere informeret om, at deres hjemrejse var blevet ændret, således at de skulle rejse med luftfartselskabet Air Europa. Dette fly lettede den 16. juli 2017 kl. 06.40, dvs. 3 timer og 40 minutter tidligere end det oprindeligt planlagte afrejsetidspunkt.
12
Petra Breyer og Heiko Breyer har som følge heraf anlagt sag ved Amtsgericht Kassel (byretten i Kassel, Tyskland) med påstand om, at Sundair i medfør af artikel 5 og 7 i forordning nr. 261/2004 tilpligtes at betale en kompensation på 500 EUR til hver af sagsøgerne, med fradrag af et samlet beløb på 190,40 EUR, som de allerede har modtaget.
13
Selv om artikel 2, litra a), i forordning nr. 261/2004 definerer begrebet »luftfartsselskab« som »et lufttransportselskab med en gyldig licens«, er den forelæggende ret i tvivl om, hvorvidt forordningens artikel 5 og 7 finder anvendelse på et selskab, som på tidpunktet for reservationerne af den pågældende flyvning ganske vist havde ansøgt om en licens, men som først efter det planlagte tidspunkt for gennemførelsen af denne flyvning fik meddelt en sådan licens. Den forelæggende ret ønsker således oplyst, om førnævnte begreb af hensyn til opnåelsen af formålet med den pågældende forordning, som er at sikre en høj grad af sikkerhed for passagererne, bør fortolkes således, at det også gælder for selskaber, som har indgivet ansøgning om en licens, og som herefter udbyder flyvninger inden meddelelsen af licensen.
14
Amtsgericht Kassel (byretten i Kassel) har derfor besluttet at udsætte sagen og at stille Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal artikel 5, stk. 1, litra c), artikel 7, stk. 1, og artikel 2, litra a), i forordning nr. 261/2004 fortolkes således, at de også skal anvendes på et luftfartsselskab, der på tidspunktet for den påtænkte gennemførelse af en flyvning endnu ikke er i besiddelse af en licens som omhandlet i artikel 2, litra a), i forordning (EF) nr. 261/2004, allerede før den påtænkte gennemførelse af flyvningen har indgivet ansøgning om licensen og først senere (efter det planlagte tidspunkt for gennemførelsen af flyvningen) får meddelt denne licens?«
Om det præjudicielle spørgsmål
15
I hovedsagen har de passagerer, hvis flyvninger er blevet annulleret, under henvisning til artikel 5, stk. 1, litra c), i forordning nr. 261/2004 nedlagt påstand om kompensation beregnet ved anvendelse af nævnte forordnings artikel 7 over for et luftfartsselskab, som på tidspunktet for den planlagte gennemførelse af flyvningerne havde ansøgt om en licens, som det imidlertid endnu ikke havde fået meddelt.
16
Under disse omstændigheder afhænger retten til kompensation af svaret på det forudgående spørgsmål om, hvorvidt et luftfartsselskab som det i hovedsagen omhandlede kan anses for at være omfattet af forordning nr. 261/2004, herunder navnlig forordningens artikel 3, stk. 5, sammenholdt med denne forordnings artikel 2, litra a).
17
Det forelagte spørgsmål må derfor forstås således, at den forelæggende ret nærmere bestemt ønsker oplyst, om artikel 3, stk. 5, i forordning nr. 261/2004, sammenholdt med samme forordnings artikel 2, litra a), skal fortolkes således, at et selskab som det i hovedsagen omhandlede, der har ansøgt om en licens, men som på tidspunktet for de planlagte flyvninger ikke har fået meddelt en sådan, er omfattet af den nævnte forordning, og – såfremt dette spørgsmål skal besvares bekræftende – om de pågældende passagerer har ret til kompensation på grundlag af nævnte forordnings artikel 5, stk. 1, litra c), og artikel 7, stk. 1.
18
I medfør af artikel 99 i Domstolens procesreglement kan Domstolen til enhver tid på forslag fra den refererende dommer og efter at have hørt generaladvokaten beslutte at træffe afgørelse ved begrundet kendelse, såfremt besvarelsen af det præjudicielle spørgsmål ikke giver anledning til nogen rimelig tvivl.
19
Da dette er tilfældet i den foreliggende sag, skal denne bestemmelse bringes i anvendelse.
20
Indledningsvis er det vigtigt at minde om, at artikel 3, stk. 5, i forordning nr. 261/2004, som fastlægger forordningens anvendelsesområde, bestemmer, at denne forordning gælder for alle transporterende luftfartsselskaber, der stiller transportydelser til rådighed for de passagerer, der er omfattet af denne artikels stk. 1 og 2.
21
Under hensyn hertil skal det fastslås, at begrebet »luftfartsselskab« i artikel 2, litra a), i forordning nr. 261/2004 er defineret som et lufttransportselskab med en gyldig licens.
22
Herudover – og i en bredere sammenhæng – fastsætter artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EF) nr. 1008/2008 af 24. september 2008 om fælles regler for driften af lufttrafiktjenester i Fællesskabet (EUT 2008, L 293, s. 3), der har erstattet forordning nr. 2407/92, som artikel 2, litra c), i forordning nr. 261/2004 henviser til, bl.a., at intet foretagende, der er etableret i Den Europæiske Union, må udøve lufttransport med passagerer mod vederlag og/eller lejeafgift, medmindre det har fået meddelt den dertil nødvendige licens.
23
Det følger utvivlsomt heraf, at et selskab, som endnu ikke har fået meddelt en licens, ikke har tilladelse til at gennemføre flyvninger.
24
Som følge heraf kan et selskab, som – til trods for de krav, der følger af artikel 3, stk. 5, i forordning nr. 261/2004, sammenholdt med samme forordnings artikel 2, litra a), og eftersom der endvidere ikke findes nogen automatisk adgang til at få meddelt en licens – på tidspunktet for planlagte flyvninger endnu ikke er i besiddelse af en licens, hverken anses for at være omfattet af de nævnte bestemmelser eller dermed af den pågældende forordning som helhed.
25
Det pågældende selskabs manglende gennemførelse af de planlagte flyvninger under de i hovedsagen foreliggende omstændigheder kan således ikke have virkning som en aflysning som omhandlet i artikel 5, stk. 1, litra c), i forordning nr. 261/2004, sammenholdt med samme forordnings artikel 7, stk. 1.
26
Henset til de særlige omstændigheder i hovedsagen skal det tilføjes, at den omstændighed, at artikel 3, stk. 5, i forordning nr. 261/2004, sammenholdt med samme forordnings artikel 2, litra a), er til hinder for, at de berørte passagerer kan få kompensation på grundlag af den nævnte forordning, ikke udelukker, at de pågældende passagerer kan opnå godtgørelse på andet grundlag, herunder således som det fremgår af artikel 3, stk. 6, i den nævnte forordning navnlig på grundlag af direktiv 90/314, som i artikel 5, stk. 1, fastsætter, at medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at den rejsearrangør og/eller formidler, der er part i kontrakten, over for forbrugeren er ansvarlig for, at de kontraktmæssige forpligtelser opfyldes, uanset om disse forpligtelser påhviler rejsearrangøren/formidleren selv eller andre tjenesteydere, og uden at indskrænke rejsearrangørens og/eller formidlerens ret til at søge sig fyldestgjort hos sådanne andre tjenesteydere.
27
Det skal desuden tilføjes, at henset til det høje beskyttelsesniveau for forbrugerne, der skal sikres i Unionens politikker, påvirker den afgørelse, der er truffet i præmis 24 og 25 i nærværende kendelse, ikke de rettigheder som forbrugere, såsom sagsøgerne i hovedsagen, er tillagt i medfør af andre EU-retlige instrumenter såsom Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) (EUT 2005, L 149, s. 22) over for erhvervsdrivende.
28
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares således, at artikel 3, stk. 5, i forordning nr. 261/2004, sammenholdt med denne forordnings artikel 2, litra a), skal fortolkes således, at et selskab som det i hovedsagen omfattede, der har ansøgt om en licens, men som på tidspunktet for de planlagte flyvninger endnu ikke var blevet meddelt licensen, ikke er omfattet af den nævnte forordning, hvorfor de berørte passagerer ikke har ret til kompensation på grundlag af forordningens artikel 5, stk. 1, litra c), og artikel 7, stk. 1.
Sagsomkostninger
29
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Ottende Afdeling) for ret:
Artikel 3, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91, sammenholdt med denne forordnings artikel 2, litra a), skal fortolkes således, at et selskab som det i hovedsagen omhandlede, der har ansøgt om en licens, men som på tidspunktet for de planlagte flyvninger endnu ikke var blevet meddelt licensen, ikke er omfattet af den nævnte forordning, hvorfor de omhandlede passagerer ikke har ret til kompensation på grundlag af forordningens artikel 5, stk. 1, litra c), og artikel 7, stk. 1.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tysk.