62022TJ0245_RES
Sag T-245/22
PGTEX Morocco
mod
Europa-Kommissionen
Rettens dom (Tiende Udvidede Afdeling) af 4. december 2024
»Dumping – udvidelse af den endelige antidumpingtold, der indførtes på importen af visse vævede eller stingfæstnede stoffer af glasfiber med oprindelse Kina, til også at omfatte importen af disse varer afsendt fra Marokko – antiomgåelsesundersøgelse – omgåelse – Euro-Middelhavs-aftalen om oprettelse af en associering mellem EF og Marokko – artikel 22, litra a), i forordning (EU) 2016/1036 – magtfordrejning – betingelse for at fastslå forekomsten af omgåelse – artikel 13 i forordning 2016/1036 – ændring, der skyldes en praksis, forarbejdning eller bearbejdning, for hvilken der ikke foreligger nogen tilstrækkelig gyldig grund eller økonomisk begrundelse ud over indførelsen af tolden – samleprocesser – færdiggørelsesprocesser – begrebet »værditilvækst« – fortsat ydelse af subsidier til indførslen af samme vare eller dele deraf – retlig fejl – åbenbart urigtigt skøn – princippet om forbud mod forskelsbehandling – ligebehandling – princippet om god forvaltningsskik – artikel 18, stk. 1 og 3, i forordning 2016/1036 – anvendelse af foreliggende faktiske oplysninger«
Fælles handelspolitik – beskyttelse mod dumping – omgåelse – udvidelse af antidumpingtolden – endelig antidumpingtold udvidet til import fra et land, der har indgået en associeringsaftale med Unionen – lovlighed – betingelser
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2016/1036, 20. betragtning og art. 13; Kommissionens forordning 2022/302)
(jf. præmis 40-43 og 45-53)
Fælles handelspolitik – beskyttelse mod dumping – omgåelse – begreb – ændring i mønstret for handelen mellem tredjelande og Unionen – ændring som følge af en praksis, forarbejdning eller bearbejdning, for hvilken der ikke forelå nogen tilstrækkelig gyldig grund eller økonomisk begrundelse – etablering af et produktionsanlæg for en vare svarende til de af antidumpingtolden omfattede i et andet land nævnte vares oprindelsesland – tidsmæssigt sammenfald mellem indledningen af den antidumpingundersøgelse, der førte til indførelsen af tolden, og opførelsen af nævnte produktionsanlæg – formodning om hensigt til at undgå anvendelsen af den gældende antidumpingtold – bevisbyrde
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2016/1036, art. 13, stk. 1; Kommissionens forordning 2022/302, 67. betragtning)
(jf. præmis 78-89)
Fælles handelspolitik – beskyttelse mod dumping – omgåelse – samleproces – begreb – færdiggørelsesproces – omfattet
[Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2016/1036, art. 13, stk. 1, tredje afsnit, art. 13, stk. 1, fjerde afsnit, litra d), og art. 13, stk. 2, litra b); Kommissionens forordning 2022/302, 73., 74. og 76. betragtning]
(jf. præmis 109-117)
Fælles handelspolitik – beskyttelse mod dumping – omgåelse – samleproces – begreb – bedømmelseskriterier
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2016/1036, art. 13, stk. 1, tredje afsnit, og art. 13, stk. 2; Kommissionens forordning 2022/302, 73., 74. og 76. betragtning)
(jf. præmis 120 og 121)
Fælles handelspolitik – beskyttelse mod dumping – omgåelse – samleproces – dele, der udgør mindst 60% af den samlede værdi af de dele, der indgår i den samlede vare, med oprindelse i det land, der er omfattet af foranstaltningerne – undtagelse – værditilvæksten af de indførte dele overstiger 25% af fremstillingsomkostningerne – begrebet værditilvækst – rækkevidde – beregning – fremstillingsomkostninger – justering – kriterier – hensyntagen til kapacitetsudnyttelsesgraden af den faktiske produktionskapacitet
[Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2016/1036, art. 2, stk. 5, og art. 13, stk. 2, litra b); Kommissionens forordning 2022/302, 77.-80., 82., 83., 88., 90. og 91. betragtning]
(jf. præmis 150-172)
Fælles handelspolitik – beskyttelse mod dumping – omgåelse – samleproces – beregning af værditilvæksten af de indførte dele – justering af fremstillingsomkostningerne – lovlighed – ingen justeringer af fremstillingsomkostningerne ved fastlæggelsen af skadesmargenen under antidumpingundersøgelsen – tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet – foreligger ikke
[Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2016/1036, art. 2, stk. 5, og art. 13, stk. 2, litra b); Kommissionens forordning 2022/302, 77.-80., 82., 83., 88., 90. og 91. betragtning]
(jf. præmis 179)
Fælles handelspolitik – beskyttelse mod dumping – omgåelse – undersøgelsens forløb – anvendelse af de tilgængelige oplysninger i tilfælde af en virksomheds afvisning af at samarbejde – betingelser – nægtelse af adgang til nødvendige oplysninger
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2016/1036, art. 13, stk. 3, og art. 18, stk. 1, 4 og 5; Kommissionens forordning 2022/302, 36., 37. og 39.-41. betragtning)
(jf. præmis 198-208 og 210)
Resumé
I forbindelse med et søgsmål anlagt af et marokkansk selskab, der tilhørte den kinesiske koncern PGTEX, frifandt Retten Europa-Kommissionen i annullationssøgsmålet anlagt til prøvelse af gennemførelsesforordning 2022/302 (
1
) om udvidelse af den endelige antidumpingtold på importen af visse vævede og/eller stingfæstnede stoffer af glasfiber (herefter »stoffer af glasfiber«) med oprindelse i Folkerepublikken Kina til også at omfatte importen af stoffer af glasfiber afsendt fra Marokko. Ved denne lejlighed gav Retten præciseringer med hensyn til Kommissionens mulighed for at udvide den antidumpingtold, der var indført i forhold til Folkerepublikken Kina, til importen af samme vare fra et andet tredjeland, med hvilket Den Europæiske Union har indgået en associeringsaftale, når de gældende foranstaltninger omgås.
I 2020 vedtog Kommissionen efter en antidumpingundersøgelse, som dens tjenestegrene havde foretaget, gennemførelsesforordning 2020/492 (
2
) om indførelse af endelig antidumpingtold på importen af visse stoffer af glasfiber med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Egypten.
I 2021 indledte Kommissionen efter en anmodning fra Tech-Fab Europe eV, der er en sammenslutning af producenter af stoffer af glasfiber, en undersøgelse af den mulige omgåelse af disse antidumpingforanstaltninger ved importen af samme vare afsendt fra Marokko, uanset om varen var angivet med oprindelse i dette land. Efter afslutningen af undersøgelsen vedtog Kommissionen den anfægtede gennemførelsesforordning.
Med søgsmålet nedlagde sagsøgeren, PGTEX Morocco, som er et marokkansk selskab, der fremstiller og eksporterer stoffer af glasfiber til EU, påstand om annullation af den anfægtede gennemførelsesforordning, for så vidt som den vedrørte dette selskab. Dette selskab påberåbte sig bl.a. en tilsidesættelse af associeringsaftalen mellem Den Europæiske Union og Kongeriget Marokko (
3
). Sagsøgeren anfægtede ligeledes konklusionerne om manglende økonomisk begrundelse for sagsøgerens etablering af et produktionssted i Marokko samt indførelsen af antidumpingtold og kvalificeringen af den fremstillingsproces, som sagsøgeren havde iværksat i Marokko, som »samleproces«.
Rettens bemærkninger
Associeringsaftalen og muligheden for at anvende antiomgåelsesreglerne i artikel 13 i forordning 2016/1036 (
4
).
I første række undersøgte Retten, om Kommissionen kunne benytte antiomgåelsesreglerne i antidumpinggrundforordningens artikel 13 til at udvide den antidumpingtold, som den havde indført på importen af stoffer af glasfiber fra Kina, til import af samme vare fra Marokko, uden at tage hensyn til, at Unionen havde indgået en associeringsaftale med sidstnævnte land.
I denne henseende bemærkede Retten, at associeringsaftalen og antidumpinggrundforordningens artikel 13 er to handelspolitiske EU-virkemidler, som opfylder forskellige formål og logikker. Førstnævnte er nemlig et middel til samarbejde med det formål at fremme den frie bevægelighed i EU for varer med oprindelse i Marokko ved bl.a. at fjerne told og afgifter med tilsvarende virkning. Det andet er et handelspolitisk beskyttelsesinstrument beregnet til at straffe urimelig handelspraksis, der kan skade effektiviteten af de antidumpingforanstaltninger, der allerede er iværksat over for tredjelande, idet det giver institutionerne mulighed for på visse betingelser at udvide disse antidumpingforanstaltninger til importen af samme vare, bl.a. fra et andet land, for at undgå omgåelse af antidumpingforanstaltningerne.
Eftersom Kommissionen fandt, at PGTEX-koncernen i det foreliggende tilfælde havde påberåbt sig marokkansk område for at omgå den antidumpingtold, der var indført på den kinesiske import af stoffer af glasfiber, udvidede denne institution ved den anfægtede gennemførelsesforordning antidumpingtolden til stoffer af glasfiber afsendt fra Marokko. Endvidere kunne den således udvidede told, der alene havde til formål at sikre effektiviteten af antidumpingtolden over for Folkerepublikken Kina, ikke holdes adskilt fra denne, men udgjorde et supplement hertil. Kommissionen rettede således den anfægtede gennemførelsesforordning mod de kinesiske selskaber i PGTEX-gruppen for at hindre dem i at påberåbe sig marokkansk område med det formål at unddrage sig den antidumpingtold, der var indført på kinesisk import af stoffer af glasfiber.
I denne henseende bemærkede Retten, at associeringsaftalen mellem Marokko og Unionen ikke er til hinder for, at Unionen anvender antiomgåelsesforanstaltninger for at imødegå adfærd som beskrevet ovenfor, forudsat at betingelserne i antidumpinggrundforordningens artikel 13 er opfyldt. En anden fortolkning ville kunne fratage Unionen et handelspolitisk beskyttelsesinstrument, som er afgørende for at sikre en effektiv beskyttelse af EU-erhvervsgrenen, og omdanne Marokko til en »frihandelszone«, hvor de erhvervsdrivende kunne iværksætte alle former for omgåelse af antidumpingforanstaltninger, hvilket ville være i strid med de gensidige forpligtelser, som Marokko og Unionen indgik med hinanden i forbindelse med denne aftale.
Ifølge Retten havde Kommissionen derfor ikke begået en fejl ved at benytte antiomgåelsesreglerne i antidumpinggrundforordningens artikel 13.
Vurderingen af betingelserne for anvendelse af antidumpinggrundforordningens artikel 13 i den foreliggende sag
I anden række bemærkede Retten, at antidumpinggrundforordningens artikel 13, stk. 1, blandt de nødvendige betingelser for at konstatere en omgåelse for det første kræver en ændring i mønstret for handelen mellem et tredjeland og Unionen eller mellem selskaber i det land, der er omfattet af foranstaltninger, og Unionen, og for det andet at denne ændring skyldes praksis, forarbejdning eller bearbejdning, for hvilken der ikke foreligger nogen tilstrækkelig gyldig grund eller økonomisk begrundelse ud over indførelsen af tolden (
5
). Ifølge denne bestemmelses tredje afsnit indgår samleprocesser i EU eller et tredjeland endvidere i den praksis, forarbejdning eller bearbejdning, der kan udgøre omgåelse.
I det foreliggende tilfælde analyserede Kommissionen, efter at den havde konstateret, at stigningen i eksporten af stoffer af glasfiber fra Marokko til EU udgjorde en ændring i handelsmønstret mellem disse parter, den anden nødvendige betingelse for at påvise omgåelse hvad angår sagsøgerens etablering af et produktionsanlæg i Marokko.
I denne henseende bemærkede Retten for det første, at Kommissionen ikke havde begået en fejl ved at konkludere, at der ikke forelå nogen tilstrækkelig gyldig grund eller økonomisk begrundelse for etableringen af et produktionsanlæg til stoffer af glasfiber i Marokko ud over hensigten om at omgå den gældende antidumpingtold.
Beslutningen om at etablere dette produktionsanlæg blev nemlig truffet i marts 2019, dvs. umiddelbart efter indledningen af den antidumpingundersøgelse, der førte til indførelsen af antidumpingtold på kinesisk import af stoffer af glasfiber, og det blev færdiggjort i oktober 2019, dvs. syv måneder efter indledningen af denne undersøgelse.
Et sådant tidsmæssigt sammenfald mellem indledningen af antidumpingundersøgelsen og opførelsen af sagsøgerens produktionsanlæg i Marokko kan ifølge retspraksis begrunde formodningen om, at opførelsen af et produktionsanlæg i det land, hvorfra varerne eksporteres, sker i det øjemed at omgå anvendelsen af handelspolitiske foranstaltninger.
I tilfælde af et sådant tidsmæssigt sammenfald skal den pågældende erhvervsdrivende godtgøre, at opførelsen af et produktionsanlæg i det land, hvorfra varerne eksporters, er sket af saglige grunde og ikke i det øjemed at undgå følgerne af de omhandlede foranstaltninger. Det påhvilede således sagsøgeren at føre bevis for, at opførelsen af denne virksomheds produktionsanlæg i Marokko var økonomisk velbegrundet af andre grunde end ønsket om at omgå de omhandlede antidumpingforanstaltninger, hvilket virksomheden ikke gjorde.
Sagsøgeren gjorde endvidere med urette gældende, at Kommissionen havde tilsidesat sin forpligtelse til at foretage en omhyggelig og upartisk undersøgelse af alle relevante forhold i det foreliggende tilfælde, idet denne institution ikke havde foretaget en korrekt analyse af de beviser, som sagsøgeren havde fremlagt, og med føje konstateret, at disse beviser ikke kunne drage dens konklusion i tvivl.
For det andet havde Kommissionen hverken begået en fejl eller tilsidesat antidumpinggrundforordningens artikel 13 ved at konkludere, at den fremstillingsproces for stoffer af glasfiber, der blev gennemført i Marokko, var en færdiggørelsesproces, der henhørte under begrebet »samleproces« som omhandlet i denne bestemmelse.
I den foreliggende sag foretog Retten en ordlyds-, kontekst- og teleologisk fortolkning af den pågældende bestemmelse med henblik på at afgøre, om begrebet »samleproces«, således som Kommissionen gjorde gældende, skal fortolkes så bredt, at det indbefatter færdiggørelsesprocesserne, eller som foreslået af sagsøgeren så snævert, at færdiggørelsesprocesserne ikke indgår i begrebet »samleprocesser«.
Retten bemærkede i denne henseende, at antidumpinggrundforordningen hverken indeholder en definition af begrebet »samleproces« eller begrebet »færdiggørelsesproces«. Det er i denne bestemmelse heller ikke præciseret, om sidstnævnte processer indgår i begrebet »samleproces«.
For så vidt angår konteksten er færdiggørelsesprocesser ikke omfattet af praksis, forarbejdning eller bearbejdning, som kan udgøre omgåelse som omhandlet i antidumpinggrundforordningens artikel 13, stk. 1. I denne bestemmelses stk. 2, litra b) (
6
), som præciserer, på hvilke betingelser en samleproces kan anses for at indebære omgåelse af gældende foranstaltninger, henvises imidlertid til »færdiggørelse«. En sådan henvisning antyder, at færdiggørelsesprocesser kan fortolkes som en variant af samleprocesserne.
En sådan fortolkning er i overensstemmelse med det formål, der forfølges med Unionens omgåelseslovgivning, nemlig at sikre effektiviteten af de antidumpingforanstaltninger, som Unionen har vedtaget, og hindre deres omgåelse, og understøttes endvidere af den omstændighed, at lovgiver har tilsigtet at give EU-institutionerne et vidt skøn med hensyn til definitionen af omgåelse.
Endelig havde de af sagsøgeren anførte omstændigheder, såsom kompleksiteten ved fremstillingsprocessen for stoffer af glasfiber, ingen indflydelse på kvalificeringen af processen for fremstilling af stoffer af glasfiber i Marokko som en samle- eller færdiggørelsesproces. For at en samleproces kan udgøre en omgåelse, henvises i antidumpinggrundforordningens artikel 13, stk. 2, nemlig til den andel af de anvendte dele, der hidrører fra det land, der er omfattet af foranstaltningerne, og til disse deles værditilvækst under den pågældende proces.
For det tredje havde Kommissionen med hensyn til beregningen af værditilvæksten for samleprocessen som omhandlet i antidumpinggrundforordningens artikel 13, stk. 2, litra b), hverken anlagt et åbenbart urigtigt skøn eller tilsidesat denne bestemmelse, da den justerede de af sagsøgeren beregnede afskrivningsomkostninger under hensyntagen til den faktiske kapacitetsudnyttelsesgrad i referenceperioden, eller da den afviste de tre andre metoder til beregning af værditilvæksten, som sagsøgeren havde foreslået.
I denne henseende bemærkede Retten, at det fremgik af såvel sammenhængen for som formålet med antidumpinggrundforordningens artikel 13, at der ved beregningen af værditilvæksten for samleprocesser kun skal inddrages de omkostninger, der er forbundet med den faktiske produktion af stoffer af glasfiber, eller alene afskrivningsomkostningerne og lejeudgifterne for de maskiner, der reelt blev anvendt til at fremstille de dele, der faktisk blev indført i løbet af referenceperioden.
I det foreliggende tilfælde havde sagsøgeren meddelt Kommissionen afskrivningsomkostningerne beregnet på grundlag af den teoretiske maksimale kapacitet for samtlige maskiner. Idet Kommissionen fandt, at disse afskrivningsomkostninger og lejeudgifterne ikke troværdigt kunne afspejle værditilvæksten til de indførte dele, foretog den de nødvendige justeringer. Til dette formål benyttede Kommissionen sig af den kapacitetsudnyttelsesgrad, som sagsøgeren havde oplyst og ikke bestridt.
Da både afskrivningsomkostningerne, således som sagsøgeren havde beregnet dem på grundlag af den teoretiske maksimale kapacitet, og udnyttelsen af kapaciteten blev beregnet på basis af det samme antal maskiner til stoffer af glasfiber, som om disse maskiner havde været i drift i hele referenceperioden, udgjorde det ikke en faktisk fejl at benytte det ene tal til at justere det andet med.
Med hensyn til de andre metoder til beregning af værditilvæksten, som sagsøgeren havde foreslået Kommissionen, fandt denne institution med føje, at de ikke ville have muliggjort en bedre afspejling af værditilvæksten til de indførte dele.
For det fjerde havde Kommissionen ikke tilsidesat princippet om forbud mod forskelsbehandling og ligebehandlingsprincippet ved at foretage ovennævnte justeringer for at beregne værditilvæksten, selv om den ved beregningen af skadesmarginen ikke havde tilpasset EU-erhvervsgrenens produktion, uanset at der var konstateret en lav udnyttelsesgrad af produktionskapaciteten.
Anvendelsen af produktionsomkostningerne til beregningen af skadesmarginen for EU-erhvervsgrenen som følge af dumpingimport og anvendelsen af produktionsomkostningerne til at beregne værditilvæksten til de indførte dele i løbet af samle- eller færdiggørelsesprocessen med det formål at afdække, om der skete omgåelse af antidumpingforanstaltningerne, foregik imidlertid i hver sin sammenhæng og med hver sit formål. Sagsøgeren burde have forklaret, hvordan Kommissionen ved at anvende disse omkostninger på en anden måde kunne tilsidesætte princippet om forbud mod forskelsbehandling og ligebehandlingsprincippet, hvilket denne virksomhed ikke gjorde i det foreliggende tilfælde.
Eftersom Kommissionen omhyggeligt og upartisk havde undersøgt de relevante elementer i den foreliggende sag, og den havde justeret omkostningerne under hensyntagen til sagsøgerens forklaringer om udnyttelsen af maskinerne og lejeudgifterne, forkastede Retten ligeledes klagepunktet om tilsidesættelse af retten til god forvaltning.
Anvendelse af foreliggende oplysninger
Til sidst undersøgte Retten sagsøgerens anbringende om, at Kommissionen havde tilsidesat antidumpinggrundforordningens artikel 18, for så vidt som den ikke havde anvendt de tilgængelige oplysninger, selv om denne virksomhed havde fremlagt de af Kommissionen ønskede oplysninger.
I henhold til denne bestemmelses stk. 1 kan Kommissionen under antidumpingundersøgelsen anvende de foreliggende oplysninger i stedet for de oplysninger, der er særlige for en eller flere af de berørte parter, hvis en af de berørte parter nægter at give adgang til nødvendige oplysninger eller undlader at meddele dem eller lægger væsentlige hindringer i vejen for undersøgelsen.
I det foreliggende tilfælde fremgik det af den anfægtede gennemførelsesforordning, at Kommissionen havde anvendt de salgs- og omkostningsoplysninger, som sagsøgeren havde fremsendt, som udgangspunkt for sin analyse. Denne institution havde ligeledes anvendt statistiske oplysninger for at afhjælpe den manglende pålidelighed af sagsøgerens oplysninger med hensyn til eksportsalgsmængder til EU og for at fastslå, om mønstret for handelen havde ændret sig i den foreliggende sag, hvilket sagsøgeren ikke anfægtede. Den anvendte derimod ikke de foreliggende oplysninger for at påvise en samle- eller færdiggørelsesproces.
Følgelig forkastede Retten dette anbringende som irrelevant.
På baggrund af samtlige disse betragtninger frifandt Retten Kommissionen i det hele.
(
1
) – Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2022/302 af 24.2.2022 om udvidelse af den endelige antidumpingtold, der indførtes ved gennemførelsesforordning (EU) 2020/492, som ændret ved gennemførelsesforordning (EU) 2020/776, på importen af visse vævede og/eller stingfæstnede stoffer af glasfiber (herefter »stoffer af glasfiber«) med oprindelse i Folkerepublikken Kina (herefter »Kina«) til også at omfatte importen af stoffer af glasfiber afsendt fra Marokko, uanset om varen er angivet med oprindelse i Marokko, og om afslutning af undersøgelsen vedrørende den mulige omgåelse af de antidumpingforanstaltninger, der indførtes ved gennemførelsesforordning (EU) 2020/492 på importen af stoffer af glasfiber med oprindelse i Egypten, ved import af stoffer af glasfiber afsendt fra Marokko, uanset om varen er angivet med oprindelse i Marokko (EUT 2022, L 46, s. 49, herefter »den anfægtede gennemførelsesforordning«).
(
2
) – Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2020/492 af 1.4.2020 om indførelse af endelig antidumpingtold på importen af visse vævede og/eller stingfæstnede stoffer af glasfiber med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Egypten (EUT 2020, L 108, s. 1).
(
3
) – Euro-Middelhavsaftalen om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Kongeriget Marokko på den anden side (EFT 2000, L 70, s. 2), som ændret (herefter »associeringsaftalen«).
(
4
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 af 8.6.2016 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union (EUT 2016, L 176, s. 21, herefter »antidumpinggrundforordningen«).
(
5
) – De to øvrige betingelser er, at der foreligger oplysninger, der godtgør, at EU-erhvervsgrenen lider et tab, eller at antidumpingtoldens korrigerende virkninger undergraves med hensyn til priserne på eller mængderne af samme vare, og at der foreligger beviser, som påviser dumping i forhold til de tidligere fastslåede normale værdier for samme vare.
(
6
) – I henhold til denne bestemmelse anses en samleproces i Unionen eller i et tredjeland for at indebære en omgåelse af gældende foranstaltninger, hvis: »b) delene udgør mindst 60% af den samlede værdi af de dele, der indgår i den samlede vare, dog således at omgåelse under ingen omstændigheder anses for at finde sted, når værditilvæksten til de indførte dele i løbet af samle- og eller færdiggørelsesprocessen overstiger 25% af fremstillingsomkostningerne«.