62007CC0375
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
VERICA TRSTENJAK
esitatud 4. septembril 2008 (
1
)
Kohtuasi C-375/07
Staatssecretaris van Financiën
versus
Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV
„Eelotsusetaotlus — Klassifitseerimismääruse kehtivus — Määruse (EÜ) nr 1196/97 lisa tõlgendamine — Tolliseadustiku artiklid 220 ja 239 — Määruse (EMÜ) nr 2454/93 artiklid 871 ja 905 — Riisijahust, soolast ja veest valmistatud kuivatatud lehed — Tariifne klassifitseerimine — Imporditollimaksu tollivormistusjärgne sissenõudmine — Vähendamismenetlus — Avastatav tolli viga — Importija ilmne hooletus”
I. Sissejuhatus
1.
Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade ülemkohus) esitas käesoleva eelotsusetaotluse Staatssecretaris van Financiëni (rahandusminister) ja Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV (edaspidi „Heuschen & Schrouff”) vahelise kohtuvaidluse raames seoses tollivormistusjärgselt sissenõutud imporditollimaksuga.
2.
Esiteks puudutab eelotsusetaotlus nii sellise kauba nagu „rice paper” (riispaber või riisilehed, edaspidi „riispaber”) tariifset klassifitseerimist kui ka sama kauba tolliõiguslikku klassifitseerimist käsitleva komisjoni määruse kehtivust.
3.
Teiseks on Euroopa Kohtus paralleelselt kõnealuse eelotsusetaotlusega menetluses veel teine kohtuasi, mille ese on samuti Heuschen & Schrouffi tegevus riispaberi importimisel ja asjaomaste tehingute tolliõiguslik käsitlemine. Heuschen & Schrouff palub tühistada komisjoni 17. juuni 2004. aasta otsuse REM 19/2002. Selles asjas Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu . aasta otsuse (
2
) peale esitatud apellatsioonkaebus on Euroopa Kohtu menetluses kohtuasjana C-38/07 P (
3
).
4.
Seoses samal ajal toimuva viidatud kohtuvaidlusega Heuschen & Schrouffi ja komisjoni vahel esitab eelotsusetaotluse esitanud kohus küsimused siseriiklike kohtute pädevuse kohta samal ajal liikmesriigi ja ühenduse kohtutes pooleliolevate paralleelsete menetluste puhul, samuti selle kohta, milliseid samme tuleb sellises olukorras astuda ühenduse õiguse ühetaolise kohaldamise tagamiseks.
II. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigus
1. Tariifse klassifitseerimisega seotud eeskirjad
5.
Nõukogu 23. juuli 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 2658/87, tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta (
4
) lisas 1 kehtestatud „kombineeritud nomenklatuur” (edaspidi „KN”) tugineb kaupade kirjeldamise ja kodeerimise harmoneeritud süsteemile (edaspidi „HS”), mille töötas välja Tollikoostöö Nõukogu, nüüd Maailma Tolliorganisatsioon, ning mis jõustati . aastal Brüsselis sõlmitud rahvusvahelise konventsiooniga, mis kiideti ühenduse nimel heaks nõukogu . aasta otsusega 87/369/EMÜ (
5
). KN-iga on üle võetud HS-i rubriigid ja kuuekohalised alamrubriigid, ainult seitsmes ja kaheksas number tähistavad KN-i enda alljaotisi. (
6
)
6.
Määruse nr 2658/87 artikli 9 lõike 1 kohaselt võtab Euroopa Ühenduste Komisjon, keda abistab liikmesriikide esindajatest koosnev komitee, sama määruse artiklis 10 määratletud korras vastu meetmed kaupade klassifitseerimiseks kombineeritud nomenklatuuri.
7.
Kaupade kombineeritud nomenklatuuri klassifitseerimise üldreeglites, mis on esitatud määruse (EMÜ) nr 2658/87 I lisa esimese osa I jao punktis A, on muu hulgas sätestatud:
„Kaupade klassifitseerimine toimub järgmiste põhimõtete kohaselt:
1.
Jaotiste, kaubagruppide ja alamgruppide nimetused on antud suunaval eesmärgil; ametlik klassifitseerimine peab toimuma lähtuvalt rubriikide kirjeldustest ja vastavate jaotiste ja gruppide märkustest ning alljärgnevatest sätetest tingimusel, et need rubriigid või märkused ei näe ette muud.
[…]
3.
Kui […] kaup osutub esmapilgul klassifitseeritavaks kahte või enamasse rubriiki, toimub klassifitseerimine järgmiselt:
a)
kaupa täpsemalt kirjeldav rubriik on eelistatud üldisemat kirjeldust sisaldavate rubriikide ees.
[…]”.
8.
Määruse 2658/87 I lisa teise osa IV jaotise grupp 19 sisaldab järgmiste toodete KN-koode: „tooted teraviljast, jahust, tärklisest või piimast; valikpagaritooted”.
9.
KN-i rubriik 1901 hõlmab tooteid nagu „linnaseekstrakt; jäme- ja peenjahust, tangudest, tärklisest või linnaseekstraktist valmistatud mujal nimetamata toiduained, mis ei sisalda kakaod või sisaldavad seda alla […]; toiduained rubriikidesse 0401–0404 kuuluvatest kaupadest[ (
7
)] […]”, sealhulgas alamrubriiki 19019099 tähistusega „muud”.
10.
KN-i rubriik 1905 hõlmab järgmisi tooteid: „leiva- ja saiatooted, valikpagaritooted, koogid, küpsised jms pagaritooted, kakaoga või kakaota; armulaualeib, tühjad kapslid farmaatsiatööstusele, oblaadid, kuivatatud jahu- või tärklisetainast lehed jms:”, sealhulgas KN-i alamrubriigis 190590„muud” järgmist alljaotist 19059020„armulaualeib, tühjad kapslid farmaatsiatööstuse jaoks, oblaadid, kuivatatud jahu- või tärklisetainast lehed jms”.
11.
Komisjoni määruse (EÜ) nr 1196/97 teatavate kaupade klassifitseerimise kohta koondnomenklatuuris (
8
), mis tugineb eespool nimetatud määruse nr 2658/87 artiklile 9, lisa punkti 1 alusel tuleb KN-i alamrubriiki 19059020 klassifitseerida järgmisele kirjeldusele vastavad kaubad:
„Kuivade poolläbipaistvate erineva suurusega lehtede kujuline riisijahust, soolast ja veest valmistatud toiduaine.
Lehtedele painduvuse andmiseks niisutatakse neid vees ja kasutatakse seejärel üldiselt kevadrullide ja samalaadsete toodete „ümbriste” valmistamiseks.”
12.
Selle kohta on määruse nr 1196/97 lisa punktis 1 toodud järgmine põhjendus:
„Klassifikatsioon määratakse kindlaks kaupade koondnomenklatuuri tõlgendamise üldeeskirjadega 1 ja 6 ning CN-koodide 1905, 190590 ja 19059020 sõnastusega.”
2. Õigluse klausli alusel arvestuskande tegemata jätmist või maksusumma vähendamist/tagasimaksmist, samuti riigi ametiasutuste ja ühenduse institutsioonide sellekohast menetluspädevust reguleerivad sätted
13.
Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (
9
), (edaspidi „tolliseadustik”) artikkel 220 reguleerib tollivõlast tuleneva maksusumma kohta järelarvestuskande tegemist, kui tollivõlast tuleneva maksusumma kohta ei ole arvestuskannet tehtud või kanne on tehtud tollivõla tekkimisel seaduse alusel tasumisele kuuluva tollimaksu summast väiksema summa kohta.
14.
Tolliseadustiku artikli 220 lõige 2 sätestab muu hulgas:
„[…] ei tehta järelarvestuskannet, kui:
[…]
b)
tasumisele kuuluva tollimaksu summa kohta ei ole tehtud arvestuskannet tolli vea tõttu, mida ei oleks olnud võimalik avastada tasumise eest vastutaval isikul, kes toimis heauskselt ja järgis kõiki kehtivaid sätteid tollideklaratsiooni kohta;
[…]”.
15.
Pidades silmas impordi- või eksporditollimaksu võimalikku vähendamist eriolukorras, sätestab tolliseadustiku artikli 239 lõike 1 teine taane:
„Impordi- või eksporditollimaksu võib […] vähendada […] juhtudel, […] mille on põhjustanud asjaolud, mille puhul asjaomast isikut ei saa süüdistada pettuses või ilmses hooletuses. […]”
16.
Haldusmenetlus, mis puudutab tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b ja artikli 239 lõike 1 teise taande alusel tehtavaid otsuseid, on sätestatud komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92 (
10
), jaotises „Tollivõla tasumine”; nimetatud määrust on korduvalt muudetud. Eelotsusetaotluse esitanud kohus tugineb oma kolmandas küsimuses (
11
) määrusele (EMÜ) nr 2454/93, mida on muudetud komisjoni . aasta määrusega (EÜ) nr 1677/98 (
12
) (
13
); sellega muudeti pädevuse jaotust siseriiklike tolliasutuste ja komisjoni vahel käesolevas asjas huvipakkuva haldusmenetluse osas. Pädevuse jaotust siseriiklike tolliasutuste ja komisjoni vahel reguleerivate eeskirjade olulisem muutmine toimus hiljem, kui määrust nr 2454/93 muudeti komisjoni . aasta määrusega (EÜ) nr 1335/2003 (
14
), mis jõustus . Siinkohal tuleb uurida mõlemat redaktsiooni, sest käesoleval juhul võib tähtsust omada nii enne kui ka pärast 2003. aasta muudatusi kehtinud redaktsioon olenevalt sellest, kelle otsusega ja millisel ajahetkel on tegemist.
17.
Tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b alusel tehtavaid otsuseid puudutavat haldusmenetlust reguleerivad määruse (EMÜ) nr 2454/93 artiklid 869–876a; artikli 239 lõike 1 teise taande alusel tehtavaid otsuseid puudutavat haldusmenetlust sama määruse artiklid 899, 905 jj.
18.
Nii kuni 31. juulini 2003 kui ka alates  (
15
) kehtinud õiguslikus olukorras otsustavad siseriiklikud tolliasutused tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b alusel tehtavate otsuste ja artikli 239 lõike 1 teise taande alusel tehtavate otsuste puhul alati siis ise, kui nad leiavad, et asjaomastes sätetes ette nähtud tingimused ei ole täidetud. (
16
)
19.
Kui siseriiklik tolliasutus soovib teha tollivõlglase suhtes soodsa otsuse, siis tuleb nii tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b alusel tehtavaid otsuseid kui ka artikli 239 lõike 1 teise taande alusel tehtavaid otsuseid puudutavate haldusmenetluste puhul arvestada siseriiklike tolliasutuste ja komisjoni vahel pädevuse jaotust reguleerivaid sätteid. Määruse nr 2454/93 redaktsiooni, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus tugineb kolmandas küsimuses, seega õiguslikku olukorda kuni 31. juulini 2003 iseloomustas ülempiir 50000 eurot, mille ületamise puhul tuli dokumendid asjaomase juhu kohta esitada otsustamiseks komisjonile ka kavandatava soodsa otsuse korral. Künnisest väiksemate summade puhul esines samuti võimalus esitada dokumendid komisjonile näiteks kahtluse korral. Seevastu alates kehtiva õigusliku olukorra puhul on künniseks 500000 eurot ja ka muus osas jäetakse otsustamine suuremal määral siseriiklike tolliasutuste ülesandeks. (
17
) Dokumentide esitamine komisjonile on võimalik vaid üksikutel juhtudel.
20.
Määruse nr 2454/93 kuni 31. juulini 2003 kehtinud redaktsiooni artikkel 869, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus tugineb, sätestab:
„Toll võib ise otsustada mitte teha arvestuskannet tasumata tollimaksude kohta järgmistel juhtudel:
[…]
b)
kui toll peab [tolli]seadustiku artikli 220 lõike 2 punktis b sätestatud tingimusi täidetuks, tingimusel et asjaomaselt ettevõtjalt sama vea tõttu ühelt või enamalt impordi- või eksporditoimingult tasumata summa on väiksem kui 50000 [eurot];
[…]”.
21.
Määruse nr 2454/93 kuni 31. juulini 2003 kehtinud redaktsiooni artikli 871 lõige 1, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus samuti tugineb, sätestab:
„Muudel kui artiklis 869 osutatud juhtudel kui toll peab [tolli]seadustiku artikli 220 lõike 2 punktis b sätestatud tingimusi täidetuks või kahtleb selles, kas selle sätte kriteeriumid käivad teatava juhu kohta, peab toll esitama dokumendid kõnealuse juhu kohta komisjonile, et saaks teha otsuse vastavalt artiklitega 872–876 ettenähtud menetlusele. […]”
B. Siseriiklik õigus
22.
Algemene wet bestuursrecht’i (üldine haldusmenetluse seadus) artikli 8:72 lõige 4 sätestab:
„Kui kohus tunnistab kaebuse põhjendatuks, võib ta kohustada ametiasutust võtma tema otsust arvestades vastu uus otsus või muu õigusakt, samuti võib ta otsustada, et tema otsus asendab tühistatud otsuse täielikult või osaliselt”.
III. Põhikohtuasja aluseks olevad asjaolud ja eelotsuse küsimused
23.
Heuschen & Schrouff, kes on toidukaupade ja toiduainete importija, impordib juba aastaid Vietnamist riispaberit.
24.
Heuschen & Schrouffi nimel tegutsev tolliagent deklareeris 1996. aastal ja järgnevatel aastatel maaletoodud riispaberi vabasse ringlusse lubamiseks KN-i alamrubriigi 19019099 all. Riigi pädevad tolliasutused aktsepteerisid neid tollideklaratsioone, vastuväiteid ei esitatud ka pärast seda, kui seoses ühe tollideklaratsiooni esitamisega võetud kaubaproovi oli analüüsitud tolliõigusliku klassifitseerimise eesmärgil. (
18
)
25.
Seoses 14. jaanuari 1998. aasta tollideklaratsiooniga kauba vabasse ringlusesse lubamiseks klassifitseeris pädev Rotterdami tolliasutus riispaberi pärast selle kontrollimist KN-i alamrubriiki 19059020 kuuluvaks kaubaks. (
19
)
26.
Heuschen & Schrouffilt nõuti 22. novembri 2000. aasta maksu ümberarvutamise teadetes ajavahemikul kuni imporditud riispaberi eest 645399,50 Hollandi kuldna (292869,52 euro (
20
)) suuruse tollimaksu tasumist. Määrusele nr 1196/97 tuginedes selgitas toll, et deklaratsioonides esitatud KN-i alamrubriik 19019099 ei ole õige ja seetõttu tuleb asjaomaseid maksuotsuseid korrigeerida.
27.
Heuschen & Schrouff vaidlustas maksunõude, mispeale seda inspecteur’i 9. märtsi 2001. aasta otsusega veel kord kinnitati, välja arvatud maksunõue summas13650_30 Hollandi kuldnat (6194,24 eurot (
21
)), mis puudutas . aasta tollideklaratsiooni ja mille inspecteur tühistas. (
22
)
28.
Heuschen & Schrouff esitas 29. märtsil 2001 Tariefcommissie’le, praegu Gerechtshof te Amsterdam’i tolliasjadega tegelev kohtukolleegium (edaspidi „Gerechtshof te Amsterdam”), kaebuse otsuse peale, millega inspecteur jättis tema vaide rahuldamata.
29.
Kohtuistung Gerechtshof te Amsterdamis toimus 17. detsembril 2002.
30.
Gerechtshof te Amsterdam sedastas 7. detsembri 2004. aasta otsuses riispaberi kohta, et tegemist on riisijahust, veest ja soolast koosneva tootega. Nimetatud kolm koostisosa segatakse ja sõtkutakse tainaks, millest vormitakse pätsikesed. Pätsikestest rullitakse ümmargused läbipaistvad tainalehed, mis kuivatatakse. Toode ei kõlba kohe söömiseks, vaid seda tuleb eelnevalt kuumtöödelda.
31.
Gerechtshof te Amsterdam otsustas, et asjaomane toode tuleb tollitariifi määramisel klassifitseerida KN-i alamrubriiki 19059020. Ta leidis, et vastavalt tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punktile b tuleb järelarvestuskanne imporditollimaksude kohta jätta tegemata, kuna Heuschen & Schrouff on tegutsenud heauskselt ja võtnud arvesse kõiki tollideklaratsiooni puudutavaid sätteid. Gerechtshof te Amsterdam pidas kaebust põhjendatuks ja tühistas inspecteuri otsuse ning maksunõuded.
32.
Paralleelselt kaebuse menetlemisega Gerechtshof te Amsterdamis esitas Heuschen & Schrouff Madalmaade tollile 13. septembril 2002 taotluse (
23
) asjaomase tollivõla vähendamiseks tolliseadustiku artikli 239 lõike 1 alusel. Nimetatud taotlus esitati Euroopa Ühenduste Komisjonile, kes jättis selle . aasta otsusega rahuldamata; põhjenduseks tõi komisjon, et esineb küll eriolukorras tolliseadustiku artikli 239 lõike 1 tähenduses, kuid tegemist on Heuschen & Schroffi ilmse hooletusega.
33.
Gerechtshof te Amsterdami otsuse tegemise päeval 7. detsembril 2004 oli Esimese Astme Kohtus pooleli hagimenetlus komisjoni eespool viidatud otsuse vastu, asjaomane hagi oli esitatud . Hagi jäeti . aasta kohtuotsusega rahuldamata, mille peale esitati apellatsioonkaebus Euroopa Kohtusse. (
24
)
34.
Gerechtshof te Amsterdami otsuse edasikaebamisel kassatsioonimenetluses esitas Hoge Raad der Nederlanden 13. juuli 2007. aasta määrusega Euroopa Kohtule järgmised käesolevas asjas uuritavad eelotsuse küsimused:
„1.
Kas niisugused lehed, nagu on kirjeldatud määruse nr 1196/97 lisas, kuuluvad kombineeritud nomenklatuuri rubriiki 1905, kui tegemist on riisijahust, soolast ja veest valmistatud lehtedega, mis on kuivatatud, kuid kuumtöötlemata?
2.
Kas eespool nimetatud määrus on eelmise küsimuse vastust arvestades kehtiv?
3.
Kas määruse nr 2454/93 artiklit 871, mida on muudetud komisjoni 29. juuli 1998. aasta määrusega (EÜ) nr 1677/98, tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui toll peab artikli 871 lõike 1 kohaselt esitama dokumendid kõnealuse juhu kohta komisjonile enne, kui ta saab antud juhul otsustada mitte teha arvestuskannet, ei ole siseriiklikul kohtul, kes otsustab tolli arvestuskande tegemise otsuse peale esitatud tasumise eest vastutava isiku hagi üle, õigust tühistada arvestuskannet, sest ta leiab, et artikli 220 lõike 2 punktis b sätestatud arvestuskandest loobumise (loobuma pidamise) tingimused on täidetud, kuigi komisjon selle järeldusega ei nõustu?
4.
Kui kolmanda küsimuse vastus oleks selline, et komisjonile tollimaksude tollivormistusjärgse sissenõudmise osas antud otsustuspädevus ei piira siseriikliku kohtu pädevust otsustada tollimaksude sissenõudmist puudutava hagi üle, siis kas ühenduse õigus näeb ette teistsuguse korra, mis tagab ühenduse õiguse ühtse kohaldamise juhul, kui komisjon ja siseriiklik kohus hindavad erinevalt kriteeriume, mida kohaldatakse tolliseadustiku artikli 220 raames tuvastamaks, kas tasumise eest vastutaval isikul on võimalik avastada tolli viga?”
35.
Võttes arvesse Gerechtshof te Amsterdami esitatud andmeid riispaberi omaduste kohta, märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus oma kahe esimese küsimusega seoses, et riispaberi klassifitseerimisel rubriiki 1901 või 1905 on kaks erinevat tõlgendusvõimalust olenevalt sellest, missugust tunnust peetakse oluliseks. Tuginedes kohtuotsusele Uelzena Milchwerke (
25
), tekib kahtlus rubriiki 1905 klassifitseerimise suhtes. Kui aga rubriik 1905 osutub ebaõigeks, tekib küsimus määruse nr 1196/97 kehtivuse kohta.
36.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus esitab kolmanda ja neljanda küsimuse, pidades silmas ühenduse õiguse, see tähendab käesolevas asjas tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 ja artikli 239 lõike 1 teise taande ühetaolist kohaldamist ning samuti võttes arvesse erinevate kohtulahendite ohtu, mis on ühelt poolt komisjoni ja ühenduse kohtute, teiselt poolt aga liikmesriigi tolliasutuste ja kohtute paralleelsetes menetlustes.
37.
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika (
26
) kohaselt kasutatakse küsimuse hindamisel, kas tegemist on tollivõlglase ilmse hooletusega tolliseadustiku artikli 239 lõike 1 teise taande tähenduses, samu kriteeriume kui tolliseadustiku artikli 220 alusel tuvastamisel, kas esineb tolli eksimus, mida maksuvõlglasel ei olnud võimalik avastada.
38.
Seoses eeltooduga täpsustatakse kolmanda küsimusega, kas kohus, kelle otsuse peale saab esitada apellatsioon- või kassatsioonkaebuse ja kes ei esita eelotsusetaotlust Euroopa Kohtule, võib teha sellise otsuse, millega ta komisjonist mööda minnes tühistab tollimaksude tagantjärele sissenõudmise, või ainult sellise otsuse, millega ta tühistab liikmesriigi tolli otsuse mitte esitada konkreetse juhu dokumente komisjonile.
39.
Pärast kirjaliku menetluse lõppu toimus 22. mail 2008 Euroopa Kohtu istung, millest võtsid osa Heuschen & Schrouff, komisjon, Madalmaade valitsus, Kreeka valitsus ja Itaalia valitsus. Kohtuistungil ei toodud välja uusi aspekte.
IV. Õiguslik hinnang
A. Riispaberi klassifitseerimine
40.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimene küsimus puudutab riispaberi KN-i alusel klassifitseerimise kriteeriume. (
27
) KN-i rubriike 1901 ja 1905 silmas pidades tekib küsimus klassifitseerimiseks määrava tunnuse osas. Eelotsusetaotluse esitanud kohus toob eelkõige välja, et KN-i rubriigi 1905 puhul puudub kuumtöötlemise aspekt. Esimese küsimuse vastus hõlmab ühtlasi teist küsimust määruse nr 1196/97 kehtivuse kohta.
41.
Enne kui asuda uurima KN-i klassifitseerimise põhimõtteid, tuleb kõigepealt uurida klassifitseeritavat toodet: Aasia päritolu söödavat riispaberit (või sellise riispaberi lehti) (
28
) kasutatakse toiduainete (söödava) ümbrisena. Gerechtshof te Amsterdam sedastas, et tegemist on peamiselt riisijahust, veest ja soolast koosneva tootega. Komponendid segatakse ja sõtkutakse tainaks, millest vormitakse pätsikesed, neist rullitakse ümmargused läbipaistvad tainalehed, mis kuivatatakse. Gerechtshof te Amsterdam märkis veel, et toode ei kõlba kohe söömiseks, vaid seda tuleb eelnevalt kuumtöödelda. Tuleb lisada, et enne mis tahes viisil edasist kasutamist, sealhulgas kuumtöötlemist, tuleb imeõhukesi riispaberilehti vees niisutada. Koos täidisega saab neid seejärel küpsetada, praadida või frittida (näiteks kevadrullidena), kuid olenevalt retseptist on täidisega rulle ilmselt võimalik süüa ka küpsetamata.
42.
Kaupade kombineeritud nomenklatuuri klassifitseerimise üldreeglite (
29
) punkti 1 kohaselt peab klassifitseerimine toimuma eelkõige lähtuvalt KN-i rubriikide ja alamrubriikide kirjeldustest. (
30
) Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika täpsustuse kohaselt on õiguskindluse ja lihtsa järelkontrolli tagamiseks vajalik, et kaupade tariifse klassifitseerimise otsustavaks kriteeriumiks oleksid üldjuhul kauba objektiivsed tunnused ja omadused selliselt, nagu on kindlaks määratud kombineeritud nomenklatuuri rubriigi sõnastuses ning jaotiste või gruppide kohta antud märkustes. (
31
)
43.
Tuleb nõustuda eelotsusetaotluse esitanud kohtuga, et KN-i rubriigi 1905 sõnastusest ei ilmne sõnaselgelt tunnus, et asjaomased kaubad peavad olema küpsetatud. Esimese kaubagrupina kuuluvad sellesse rubriiki küll „leiva- ja saiatooted, valikpagaritooted, koogid, küpsised jms pagaritooted, kakaoga või kakaota”. Selgelt semikooloniga eraldatult järgneb kaubagrupp, mille loetelus „küpsetatud olekut” ei mainita: „armulaualeib, tühjad kapslid farmaatsiatööstuse jaoks, oblaadid, riispaber jms”. See kaubagrupp on viidatud teksti alusel klassifitseeritud selgelt KN-i alamrubriiki 19059020. Sõnaselgelt ei ole üldse mainitud „küpsetatust”. Kõnealuses alamrubriigis sageli esinev sarnasus avaldub pigem selles, et toode on lehekujuline ja kuivatatud, kuivatada võib aga mitmel moel (termilise töötlemise abil või ilma).
44.
Eeltoodut kinnitavad pealegi vaadeldava sätte mitu erinevat keeleversiooni. (
32
) Mõnes versioonis, küll mitte hollandikeelses (
33
), on sõnaselgelt nimetatud „kuivatatud” kaup, koguni „kuivatatud tainalehed jahust” (
34
). Öeldu kehtib ka käesoleval juhul klassifitseeritava kauba kohta. Mõnes keeleversioonis, näiteks ingliskeelses ja sloveenikeelses esineb sõnaselgelt mõiste „riispaber” (
35
).
45.
Kontrollimise senine tulemus, et asjaomane kaup tuleb klassifitseerida alamrubriiki 19059020, ei ole vastuolus kohtuotsusega Uelzena Milchwerke (
36
). Heuschen & Schrouff tõi käesoleva menetluse kohta esitatud märkuses, tuginedes viidatud kohtuotsusele, küll esile, et alamrubriiki 1905 kuulumiseks peab kaup olema kindlasti „küpsetatud”. Sellele tuleb siiski vastu väita, et viidatud kohtuotsuses on tegemist kaubaga, mis kuulub rubriigi 1905 loetelus esimesse kaubagruppi, mille kirjeldus on: „leiva- ja saiatooted, valikpagaritooted, koogid, küpsised jms pagaritooted, kakaoga või kakaota”. Kohtuotsus Uelzena Milchwerke puudutab konkreetselt KN-i alamrubriiki 190530„magusad küpsised […]”. Kuna kõnealune kohtuotsus ei puuduta kaubagruppi „armulaualeib, tühjad kapslid farmaatsiatööstuse jaoks, oblaadid, riispaber jms”, siis ei saa sellele tugineda käesoleva kohtuasja raames tõlgendamisel.
46.
Lisaks näitab võrdlev pilguheit KN-i rubriigi 1901 kaupade kirjeldusele, et selle sõnastus ja eeskätt KN-i alamrubriigi 19019099 sõnastus („muud”), mida pidas õigeks Heuschen & Schrouff, ei anna alust arvata, et see kirjeldaks asjaomast kaupa täpsemini kaupade kombineeritud nomenklatuuri klassifitseerimise üldreeglite (
37
) punkti 3 alapunkti a tähenduses.
47.
Leian, et kuna KN-koodi sõnastuse alusel klassifitseerimise küsimus on selge, ei ole enam vaja uurida Heuschen & Schrouffi esiletoodud (
38
) Maailma Tolliorganisatsiooni selgitavaid märkusi (
39
).
48.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimesele küsimusele tuleb järelikult vastata jaatavalt, sellise ettepaneku teevad muu hulgas ka Madalmaade, Kreeka ja Itaalia valitsus ning komisjon. Seega kuulub määruse nr 1196/97 lisas kirjeldatud tainalehtede kujuline toiduaine kombineeritud nomenklatuuri rubriiki 1905 – täpsemalt KN-i alamrubriiki 19059020 –, kui tegemist on riisijahust, soolast ja veest valmistatud toiduainega, mis on küll kuivatatud, kuid kuumtöötlemata.
49.
Kuna eeltoodu põhjal on riispaberi klassifitseerimine määruse nr 1196/97 alusel kooskõlas selle klassifitseerimisega KN-i sõnastuse alusel, siis ei ole alust kahelda määruse nr 1196/97 kehtivuses.
B. Õigluse klausli alusel arvestuskande tegemata jätmine või maksusumma vähendamine/tagasimaksmine, riigi ametiasutuste ja ühenduse institutsioonide sellekohane menetluspädevus
50.
Oma kolmanda ja neljanda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitada, milliseid samme tuleb astuda tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 ja artikli 239 lõike 1 teise taande ühetaolise kohaldamise tagamiseks, kui sellises olukorras nagu käesolevas kohtuasjas teeb kohus otsuse, mida on võimalik apellatsiooni- või kassatsioonikorras edasi kaevata.
51.
Nendele küsimustele vastamiseks tuleb kõigepealt uurida, kas tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 ja artikli 239 lõike 1 teise taande osas, mis mõlemad sisaldavad õigluse põhimõttest tulenevaid sätteid, esineb ühetaolise tõlgendamise ja kohaldamise vajadus. Vastus peaks olema jaatav, kui aluseks võetavad kriteeriumid oleksid täiesti või vähemalt teatavas osas identsed.
52.
Mõlema siinkohal huvipakkuva sätte kohta tuleb eelnevalt selgitada, et need kuuluvad kohaldamisele erinevatel puhkudel. Mõlemad paiknevad tolliseadustiku VII jaos „Tollivõlg”, kuid erinevates peatükkides. Artikli 220 lõige 2 kuulub 3. peatükki „Tollivõla sissenõudmine”. See reguleerib üksikasjalikult arvestuskande tegemist, see tähendab tollimaksu summa arvutamist ja arvestusdokumentidesse märkimist (
40
), muu hulgas artiklis 220 näiteks järelarvestuskande tegemist, st sellise kande tegemist, mis jäi esialgu tegemata. Sellel hetkel kaalutakse tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 alusel järelarvestuskande tegemata jätmist õigluse kaalutlustel. Tolliseadustiku artikli 239 lõike 1 teine taane kuulub seevastu 5. peatükki „Tollimaksu tagasimaksmine ja vähendamine”. See puudutab aega pärast (järel)arvestuskande tegemist. Tolliseadustiku artikli 239 lõike 1 teine taane reguleerib olukorda, kus arvestuskanne on juba tehtud ja seda on vaja tagasimaksmise või vähendamise teel korrigeerida. Viidatud säte kujutab endast õigluse üldklauslit (
41
), mille eesmärk on reguleerida eriolukorda, milles asub asjaomane ettevõtja võrreldes teiste samal tegevusalal tegutsevate ettevõtjatega. (
42
) Seda üldklauslit kohaldatakse eelkõige olukorras, kus deklareerija ja haldusasutuse vahelist suhet silmas pidades oleks ebaõiglane panna deklareerija kandma kahju, mida ta korrektse menetluse puhul ei oleks kandnud. (
43
)
53.
Samuti nagu tolliseadustiku artikli 220 lõige 2 annab ka tolliseadustiku artikli 239 lõige 1 võimaluse rakendada õigluse klauslit. Mõlemad sätted järgivad sama eesmärki (
44
), nimelt piirata impordi- ja eksporditollimaksu tagantjärele maksmist juhtudele, mille puhul maksmise nõue on õigustatud ja kooskõlas sellise olulise põhimõttega, nagu seda on õiguspärase ootuse põhimõte. (
45
) Niisiis on need sätted seotud õigluse kaalutlustega ja eelkõige õiguspärase ootuse põhimõttega. Need kattuvad osaliselt (seda on järgnevas näha), kuid mitte täielikult (
46
), millest tuleneb tolliseadustiku artikli 239 lõike 1 täiendav rakendusvõimalus võrreldes tolliseadustiku artikli 220 lõikega 2.
54.
Väljakujunenud kohtupraktikas on juba võetud seisukoht tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 ja artikli 239 lõike 1 teise taande teatavate kriteeriumide identsuse küsimuses. (
47
) Kohtuotsustes Hewlett Packard France (
48
), Söhlke & Söhlke (
49
) ning Madalmaad vs. komisjon (
50
) selgitas Euroopa Kohus sõnaselgelt, et käesoleval juhul huvipakkuva „ilmse hooletuse” mõiste puhul tolliseadustiku artikli 239 lõike 1 teise taande tähenduses tuleb kohaldada kriteeriume, mis võetakse aluseks tolliseadustiku artikli 220 raames kontrollimisel, kas majandustegevuses osalejal oli võimalik tolliasutuse võimalikust veast aru saada.
55.
Kuna käesolevas asjas olulised kriteeriumid on peaaegu identsed, kuid otsuse tegemine ei ole samades kätes, siis võib ühenduse õiguse ühetaoline kohaldamine paralleelsetes kohtumenetlustes, millega on tegemist käesoleval juhul, olla ohustatud.
56.
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika pakub asjakohaseid juhiseid, tagamaks käesoleval juhul mõlema olulise sätte sarnaste elementide ühetaolist kohaldamist ja vältimaks erinevate kohtulahendite ohtu, mis on paralleelsetes menetlustes ühelt poolt komisjoni ja ühenduse kohtute, teiselt poolt aga liikmesriigi tolliasutuste ja kohtute pädevuses. Viitan siinkohal nagu Kreeka valitsuski tolliõigust käsitlevatele kohtuotsustele Deutsche Fernsprecher (
51
), Mecanarte (
52
), Faroe Seafood jt (
53
) ning Conseil général de la Vienne (
54
), mis ei puuduta küll paralleelseid kohtumenetlusi, kuid hõlmavad siiski pädevuse jaotust siseriiklike tolliasutuste ja komisjoni vahel tollimaksu tollivormistusjärgsel sissenõudmisel. Viidatud kohtuotsuste suuniste najal võib ülekantavaid põhimõtteid leida konkurentsiõigust käsitlevast kohtuotsusest Masterfoods (
55
), mis puudutab paralleelset kohtumenetlust siseriiklikes ja ühenduse kohtutes; eeltoodule viitas muu hulgas ka Madalmaade valitsus. Ma leian, et viidatud kohtupraktika toetab samasugust lähenemist.
57.
Pidades silmas pädevuse jaotust siseriiklike ametiasutuste ning komisjoni vahel impordi- ja eksporditollimaksude tollivormistusjärgse sissenõudmise puhul, rõhutas Euroopa Kohus kohtuotsuse Mecanarte punktis 33, samuti varasemas kohtuotsuses Deutsche Fernsprecher, et sellises olukorras nagu käesolev „saab ühenduse õiguse ühetaolisuse tagada Euroopa Kohus eelotsusemenetluse käigus”. Kui puudutatud isik vaidlustab tollimaksu tollivormistusjärgse sissenõudmise siseriiklikus kohtus, siis tuleb arvesse võtta vajadust tagada ühenduse õiguse ühetaoline kohaldamine vähemalt eelotsusetaotluse esitamise teel.
58.
Sellises olukorras, mida käsitles kohtuotsus Mecanarte, puudus eelotsuse küsimuste alusel vajadus uurida täpsemalt aspekte, mis pakuvad sarnase probleemiasetuse korral huvi käesolevas kohtuasjas.
59.
Käesoleval juhul uuritava olukorra jaoks, kus muu hulgas pakub huvi, kas erandina võib eelotsusetaotluse esitamise kohustus olla sellisel siseriiklikul kohtul, keda ei puuduta EÜ artikli 234 kolmanda lõiguga kehtestatud kohustus saata asi Euroopa Kohtusse ning kes ei soovi asjaomast menetlust peatada ja oodata (
56
), arendab kohtuotsus Masterfoods eespool nimetatud kohtuotsustes Deutsche Fernsprecher, Mecanarte, Faroe Seafood jt ning Conseil général de la Vienne esitatud käsitust edasi.
60.
Kohtuotsuse Masterfoods (
57
) aluseks olnud olukord puudutas samuti paralleelseid menetlusi siseriiklikes ja ühenduse kohtutes, kuid silmas pidades EÜ asutamislepingu artikleid 85 ja 86 (nüüd EÜ artiklid 81 ja 82). Lisaks seisnes erinevus käesolevast kohtuasjast veel selles, et toona sõltus siseriikliku kohtu menetluses poolelioleva kohtuasja otsus komisjoni otsuse kehtivusest, kuid käesoleval juhul on küsimus hindamiskriteeriumide identsuses.
61.
Viidates kohtuotsuse Delimitis (
58
) punktile 47, märkis Euroopa Kohus kohtuotsuse Masterfoods punktis 51 EÜ asutamislepingu artikli 85 lõike 1, artikli 86 ja artikli 85 lõike 3 kohaldamise kohta, et siseriiklik kohus peaks juhul, kui kohtuasja ese on tegevus või kokkulepped, mille suhtes võib komisjon veel vastu võtta otsuse, vältima sellise otsuse tegemist, mis on vastuolus komisjoni kavandatud otsusega.
62.
Lisaks leidis Euroopa Kohus kohtuotsuse Masterfoods punktis 52, et siseriiklik kohus, kes otsustab kokkulepete või tegevuste üle, mis on juba komisjoni otsuse ese, ei tohi mingil juhul teha viimasega vastuolus olevat otsust isegi siis, kui komisjoni otsus ei ole kooskõlas siseriikliku esimese astme kohtu otsusega.
63.
Kohtuotsuses Masterfoods olid Euroopa Kohtu viidatud sedastused välja toodud üldsõnaliselt ega puudutanud konkreetselt olukordi konkurentsiõiguses. Minu arvates ei ole takistust nende põhimõtete ülekandmiseks tolliõiguse valdkonda, kus on – nagu käesoleval juhul – oht, et ühenduse õigust ei kohaldata ühetaoliselt ja et paralleelsetes menetlustes tehakse samade õigusküsimuste puhul erinevad kohtuotsused.
64.
Kohtuotsuses Masterfoods sisaldub kahest osast koosnev vastus küsimusele, kuidas peab siseriiklik kohus toimima sellistes paralleelsetes menetlustes nagu käesolevas kohtuasjas: selleks et mitte teha komisjoni otsusega vastuollu minevat otsust, peaks siseriiklik kohus menetluse peatama seniks, kuni ühenduse kohtud on teinud tühistamishagi osas lõpliku otsuse, välja arvatud juhul, kui siseriiklik kohus peab olenevalt asjaoludest vajalikuks esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuse komisjoni otsuse kehtivuse kohta. (
59
)
65.
Viidatud vastuses eelistatakse selgesti menetluse peatamist seniks, kuni tühistamishagi suhtes on tehtud lõplik otsus, kuid ei välistata ka eelotsusemenetlust. Tühistamishagi üle eelneva otsustamise eelistamine on tühistamishagi menetlemise ja eelotsusemenetluse erinevaid lähenemisviise arvesse võttes sellises olukorras nagu käesolev täiesti mõistetav. (
60
)
66.
Teiselt poolt võib erijuhul – nagu käesoleva olukorra puhul – osutuda mõistlikuks mitte oodata, vaid esitada Euroopa Kohtule eelotsusetaotlus. Praegusel juhul puudutab komisjoni otsus tegelikult teisejärgulist imporditollimaksu vähendamise küsimust, millele peaks eelnema põhiküsimuse selgitamine (imporditollimaksu tollivormistusjärgse sissenõudmine). Põhiküsimusele vastuse andmiseks tuleb käesolevas kohtuvaidluses uurida riispaberi tolliõiguslikku klassifitseerimist. (
61
) See võib olla aluseks eelotsusetaotluse esitamisele, kusjuures siseriiklik kohus võib käsitleda üksnes nimetatud aspekti ja teha selle kohta osaotsuse.
67.
Masterfoodi kohtuotsuse põhimõtete ülekandmine ei lähe vastuollu kohtuotsustega Sportgoods (
62
) ja Sommer (
63
), sest need on seotud käesolevast kohtuasjast erineva olukorraga. Mõlemal viidatud juhul käsitles Euroopa Kohtu otsus erinevalt käesolevast asjast olukorda, kus komisjoni otsus ei sisaldanud faktilisi või õiguslikke asjaolusid küsimuse kohta, kas vaidlusaluses määruses sisaldub õiguslik alus imporditollimaksu tollivormistusjärgseks sissenõudmiseks; seega puudus komisjoni otsusel selles osas siduv mõju sihtliikmesriigi kõigile ametiasutustele, sealhulgas kohtutele. (
64
)
68.
Eeltoodud kaalutlustel leian, et sellisel juhul nagu käesolev on paralleelsete menetluste puhul vajalik, et siseriiklikud kohtud võtaksid arvesse komisjoni otsustuspädevust, mis väljendub eriti selgesti määruses nr 2454/93 sätestatud menetlustes.
69.
Kui komisjoni otsus on juba vastu võetud ja selle tühistamist taotletakse teises menetluses, saab seda tagada eelkõige siseriiklikus kohtus poolelioleva menetluse peatamisega seniks, kuni tühistamishagi suhtes on tehtud lõplik otsus, ning seda juba kohe, kui edasikaebemenetlus algatatakse. Teise, pigem vähem eelistatud võimalusena, kui esimest võimalust ei ole teatavatel põhjustel võimalik kasutada, saab sellises olukorras esitada eelotsusetaotluse EÜ artikli 234 alusel. (
65
)
70.
Nagu komisjon oma seisukohavõtus rõhutas, on juhul, kui komisjon ei ole asjaomast otsust veel vastu võtnud, tegemist erijuhuga. Viidatud aspekt on olemuselt pigem hüpoteetiline, sest see läheb kaugemale eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustest. Kuna otsuse tegemisel tuleb aga võimaluse korral arvesse võtta ka teisi potentsiaalseid võimalusi ning pakutavat lahendust nende najal kontrollida, siis tuleb sellel järgnevalt põgusalt peatuda: sarnaselt komisjoniga leian, et komisjoni otsustuspädevust silmas pidades on viidatud juhul mõistlik, kui siseriiklik kohus peatab menetluse seniks, kuni komisjon otsuse vastu võtab. (
66
) Vastasel juhul tekib oht, et kohtuotsus ennetab komisjoni otsust, seades ennast seega selle asemele.
71.
Siseriiklike ja ühenduse kohtute eespool kirjeldatud koostöö tagamiseks on minu arvates vajalik, et iga siseriiklik kohus, kes puutub kokku ühenduse õigusest tulenevate paralleelsete menetluste võimalusega, omal algatusel kogutava teabe alusel kontrolliks, kas on esitatud või on tähtaja poolest veel võimalik esitada paralleelseid taotlusi (
67
), mille suhtes komisjon peab tegema otsuse, ja kui on, siis millises etapis (kas otsus on tehtud või jõustunud) on vastav menetlus. (
68
)
72.
Tuleb veel uurida eelotsusetaotluse esitanud kohtu kolmanda küsimuse teatavat aspekti. See küsimus puudutab konkreetselt määruse nr 2454/93 artikli 871 lõike 1 tõlgendamist, mis sisaldab menetluslikke ettekirjutusi riigi tolliasutusele. Madalmaade valitsuse märkustest ja viitest Algemene wet bestuursrechti artikli 8:72 lõikele 4 nähtub, et küsimus on esitatud selleks, et tolliasutuse otsust tühistava kohtuotsusega saaks Madalmaade tolliasutustele anda ülesande ja juhised menetluse jätkamiseks. Üks juhis võiks seisneda näiteks selles, et riigi tolliasutus peab edaspidi esitama tollivõlglase taotluse komisjonile, sest kõne alla võib tulla tollivõlglase suhtes soodne otsus.
73.
Sellega viidatakse veel ühele võimalusele tagada tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 ja artikli 239 lõike 1 teise taande ühetaoline tõlgendamine, milleks on riigi tolliasutuse otsuse tühistamine ilma asjas ise otsust tegemata. Selle kohta tuleb märkida, et ühenduse õiguse eesmärke võib täita ka selline siseriikliku menetlusõiguse regulatsioon, mis näeb ette riigi ametiasutuse otsuse tühistamise ja võimaluse kohustada riigi ametiasutust tegema uus otsus (
69
), eeldusel et arvestatakse komisjoni otsustuspädevust.
V. Ettepanek
74.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Hoge Raad der Nederlandeni esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.
Määruse (EÜ) nr 1196/97 lisas kirjeldatud tainalehed kuuluvad kombineeritud nomenklatuuri rubriiki 1905, kui tegemist on riisijahust, soolast ja veest valmistatud tainalehtedega, mis on küll kuivatatud, kuid kuumtöötlemata.
2.
Eespool nimetatud määrus nr 1196/97 on esimese küsimuse vastust arvestades kehtiv.
3.
Pidades silmas ühenduse õiguse ühetaolise kohaldamise tagamist, peavad siseriiklikud kohtud olenemata kohtuastmest arvestama tolliseadustiku sisuliselt identsete kriteeriumide puhul komisjoni otsustuspädevust. Selleks et paralleelsete menetluste puhul, mis käsitlevad (osaliselt) identseid sätteid, mitte teha komisjoni otsusega vastuollu minevat otsust, peaks siseriiklik kohus menetluse peatama, kuni ühenduse kohtud on teinud tühistamishagi osas lõpliku otsuse, välja arvatud juhul, kui siseriiklik kohus olenevalt asjaoludest peab vajalikuks esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimus komisjoni otsuse kehtivuse kohta. Kõne alla tuleb ka siseriiklike tolliasutuste kohustamine esitada tolliasutuste ja komisjoni halduskoostöö raames juhu dokumendid komisjonile.
(
1
)	Algkeel: saksa.
(
2
)	Esimese Astme Kohtu 30. novembri 2006. aasta otsus T-382/04: Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata).
(
3
)	Vt selle kohta minu 4. septembri 2008. aasta ettepanek kohtuasjas C-38/07 P: Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading vs. komisjon.
(
4
)	EÜT L 256, lk 1; ELT eriväljaanne 02/02, lk 382.
(
5
)	EÜT L 198, lk 1; ELT eriväljaanne 02/02, lk 288.
(
6
)	Vt määruse (EMÜ) nr 2658/87 põhjendused (eelkõige põhjendus 3), sama määruse artiklid 1 ja 3 ning 27. septembri 2007. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-208/06 ja C-209/06: Medion (EKL 2007, lk I-7963, punkt 3).
(
7
)	Rubriikidesse 0401–0404 kuuluvad kaubad, nagu piim, rõõsk koor, vadak ja nendest valmistatud tooted.
(
8
)	EÜT L 170, lk 13; ELT eriväljaanne 02/08, lk 314.
(
9
)	EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307.
(
10
)	EÜT L 253, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3.
(
11
)	Vt tagapool käesoleva ettepaneku punkt 34.
(
12
)	EÜT L 212, lk 18; ELT eriväljaanne 02/09, lk 30. Sellega muudeti näiteks tolliseadustiku artikli 905 lõikes 1 reguleeritud artikli 239 lõike 1 alusel tehtavaid otsuseid puudutavat haldusmenetlust teise lõike lisamisega.
(
13
)	Eelotsusetaotluse esitanud kohus tugineb oma põhjenduses ühel korral seevastu „1. augusti 2003. aasta redaktsioonile”, nimetades siiski künnist 50000 eurot, mis sisaldus kuni kehtinud redaktsioonis.
(
14
)	EÜT L 187, lk 16; ELT eriväljaanne 02/13, lk 463. Berr C.-J. ja Trémeau, H. Le droit douanier, Communautaire et national, 7e ed., 2006, lk 232 leiavad, et see oluline muudatus tehti muu hulgas sooviga kõrvaldada senise regulatsiooni puudused paralleelse pädevuse osas, et vähendada oluliselt komisjoni koormust ja taastada liikmesriikide vastutus omavahendite haldamisel. Vt selle kohta ka 17. joonealuses märkuses viidatud määruse (EÜ) nr 1335/2003 põhjendus 2.
(
15
)	Vt õigusmuudatuse kuupäeva kohta eespool käesoleva ettepaneku punkt 16.
(
16
)	Siinkohal vaadeldava haldusmenetluse varasema regulatsiooni kohta märkis Euroopa Kohus 27. juuni 1991. aasta otsuses kohtuasjas C-348/89: Mecanarte (EKL 1991, lk I-3277, punkt 33), et ühenduse õiguse ühtse kohaldamise tagamine on ohustatud juhul, kui rahuldatakse taotlus loobuda tollivormistusjärgsest sissenõudmisest, kuna argumentatsioon, millega liikmesriik võib soodsat otsust põhistada, võib jääda väljapoole sellist kontrolli, mis võimaldaks tagada ühenduse õigusaktidega sätestatud tingimuste ühetaolise kohaldamise, kuna seda tõenäoliselt kunagi kohtus ei vaidlustata. Nii ei ole aga siis, kui liikmesriikide ametiasutused nõuavad summa sisse hoolimata selle suurusest. Asjaomasel isikul on aga võimalus niisugune otsus vaidlustada liikmesriigi kohtutes. Selle tulemusena saab ühenduse õiguse ühetaolisuse tagada Euroopa Kohus eelotsusemenetluse käigus.
(
17
)	Vt selle kohta määruse nr 2454/93, mida on muudetud määrusega nr 1335/2003, põhjendused 1–4:
„(1)
Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 220 lõike 2 punktis b ja artiklis 239 on sätestatud, et teatavatel juhtudel ei tehta õigluse huvides impordi- ega eksporditollimaksude kohta järelarvestuskannet, need võidakse tagasi maksta või neid võidakse vähendada.
(2)
Arvestades, et nõukogu 29. septembri 2000. aasta otsuse 2000/597/EÜ, Euratom […] (Euroopa ühenduste omavahendite süsteemi kohta) artikli 8 alusel vastutavad peamiselt liikmesriigid tavapäraste omavahendite kogumise eest, peaksid eelkõige liikmesriikide ametiasutused otsustama, kas impordi- või eksporditollimaksude kohta tuleks teha järelarvestuskanne määruse (EMÜ) nr 2913/92 artikli 220 lõike 2 punkti b alusel või mitte või kas need tuleks tagasi maksta või kas neid tuleks vähendada kõnealuse määruse artikli 239 alusel või mitte.
(3)
Selleks et tagada ettevõtjate ühetaoline kohtlemine ja kaitsta ühenduse finantshuve, peaks säilima kohustus edastada juhtu käsitlev toimik komisjonile otsustamiseks, kui liikmesriigid leiavad, et otsus oleks soodne ja kui a) on tegemist komisjoni selge veaga või tegematajätmisega, b) kui juhu asjaolud on seotud ühenduse uurimistega, mis viiakse läbi kooskõlas nõukogu 13. märtsi 1997. aasta määrusega (EÜ) nr 515/97 liikmesriikide haldusasutuste vastastikusest abist ning haldusasutuste ja komisjoni vahelisest koostööst tolli- ja põllumajandusküsimusi käsitlevate õigusaktide nõutava kohaldamise tagamiseks […] või c) asjaomaste tollimaksude summa on vähemalt 500000 eurot.
(4)
Juhtu käsitleva toimiku edastamist ei nõuta, kui komisjon on juba vastu võtnud otsuse faktide ja õiguslike asjaolude poolest samaväärse juhu kohta, kuna liikmesriigid võivad lõpliku otsuse tegemisel tugineda komisjoni viimasele faktide ja õiguslike asjaolude poolest samaväärsele otsusele.”
(
18
)	Gerechtshof te Amsterdami Douanekamer’i 7. detsembri 2004. aasta otsus kohtuasjas nr 01/900096 DK, lk 2.
(
19
)	Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud Esimese Astme Kohtu otsusest kohtuasjas Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods vs. komisjon, mis on käesoleva asjaga paralleelne menetlus ja milles on esitatud komisjoni 17. juuni 2004. aasta otsuse REM 19/2002 tühistamise nõue, nähtuvad järgmised asjaolud. Heuschen & Schrouff jätkas Vietnamist pärineva riispaberi klassifitseerimist KN-i alamrubriiki 19019099, mida Madalmaade toll aktsepteeris kuue kuu jooksul 29 deklaratsiooni puhul (kontrollides dokumente ja ühel juhul kaupu). teatas Madalmaade toll, et riispaber tuleb klassifitseerida KN-i alamrubriiki 19059020. Samal päeval veidi aega hiljem kinnitas sama tolliasutus siiski ühe deklaratsiooni puhul, milles riispaber oli klassifitseeritud KN-i alamrubriiki 19019099, deklaratsiooni õigsust. Alates klassifitseeris Heuschen & Schrouff imporditud riispaberi KN-i alamrubriiki 19059020.
(
20
)	Vt eespool 18. joonealuses märkuses viidatud Gerechtshof te Amsterdami Douanekameri otsus, lk 1 ja 3, ning Esimese Astme Kohtu otsus eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods vs. komisjon, punkt 12.
(
21
)	Vt eespool 18. joonealuses märkuses viidatud Gerechtshof te Amsterdami Douanekameri otsus, lk 3.
(
22
)	Vastavalt Esimese Astme Kohtu otsuse eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods vs. komisjon punktile 12 on lõpuks tegemist 636518,40 Hollandi kuldna (282645,21 euro) suuruse summa tasumisega.
(
23
)	Vt kuupäeva kohta eespool 2. joonealuses märkuses viidatud Esimese Astme Kohtu otsus kohtuasjas Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods vs. komisjon, punkt 13.
(
24
)	Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 3.
(
25
)	Vt 11. augusti 1995. aasta otsus kohtuasjas C-12/94: Uelzena Milchwerke (EKL 1995, lk I-2397).
(
26
)	13. märtsi 2003. aasta otsus kohtuasjas C-156/00: Madalmaad vs. komisjon, (EKL 2003, lk I-2527).
(
27
)	Euroopa Kohtu ülesanne eelotsusemenetluse käigus on kõnealuste toodete ise klassifitseerimise asemel pigem siseriiklikule kohtule nende kriteeriumide selgitamine, mille kohaldamine võimaldab viimasel vaidlusaluseid tooteid õigesti KN-i klassifitseerida, seda enam, et Euroopa Kohtul ei pruugi olla kogu vajalikku asjakohast teavet. Seega on eelotsusetaotluse esitanud kohus klassifitseerimisotsuse tegemiseks igal juhul paremas olukorras (7. novembri 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-260/00–C-263/00: Lohmann ja Medi Bayreuth (EKL 2002, lk I-10045, punkt 26)).
(
28
)	Aasia riispaberit saab toota ka erinevate taimede kiududest ja seda kasutatakse näiteks Jaapanis ja Hiinas väga mitmekesiselt ka eluruumides (näiteks sirmide ja lambivarjude valmistamiseks).
(
29
)	Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 7.
(
30
)	Selle olulisusele viitab ka Lyons, T. J., EC Customs Law, 2nd ed., 2008, lk 142.
(
31
)	Vt mh 26. septembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-42/99: Eru Portuguesa (EKL 2000, lk I-7691, punkt 13); . aasta otsus kohtuasjas C-495/03: Intermodal Transports (EKL 2005, lk I-8151, punkt 47) ja aasta otsus liidetud kohtuasjades C-208/06 ja C-209/06: Medion (EKL 2007, lk I-7963, punkt 34).
(
32
)	Ühenduse määrusi tuleb tõlgendada ühetaoliselt. Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika välistab selle, et kahtluse korral võetaks isoleeritult arvesse sätte ühe keeleversiooni sõnastust, pigem tuleb sätet tõlgendada teistes ametlikes keeltes koostatud versioone silmas pidades (11. novembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-48/98: Söhl & Söhlke (EKL 1999, lk I-7877, punkt 46); vt väljakujunenud kohtupraktika kohta ka . aasta otsus kohtuasjas C-408/06: Götz (EKL 2007, lk I-11295, punkt 29 ja selles sisalduvad viited kohtupraktikale)).
(
33
)	Hollandikeelse („dergelijke producten van meel of van zetmeel”), taanikeelse („lignende varer af mel eller stivelse”) ja rootsikeelse („liknande produkter”) versiooni loetelu lõpus sisalduv rohkem või vähem täpne viide „muudele kaupadele” on napisõnalisem kui nii mõnigi teine versioon, kus nimetuste „oblaadid” ja „jms” vahel on järgmises joonealuses märkuses toodud mõisted.
(
34
)	See kehtib ka saksakeelse („getrocknete Teigblätter aus Mehl oder Stärke”), prantsuskeelse („pâtes séchées de farine, d’amidon ou de fécule en feuilles”), hispaaniakeelse („pastas secas de harina, almidón o fécula, en hojas”) ja portugalikeelse („pastas secas de farinha, amido ou fécula”) redaktsiooni kohta.
(
35
)	Vt „rice paper” ingliskeelses versioonis ja „rižev papir” sloveenikeelses versioonis.
(
36
)	Märgitud eespool käesoleva ettepaneku punktis 25.
(
37
)	Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 7.
(
38
)	Seda märkis muu hulgas ka eelotsusetaotluse esitanud kohus, kuid erineva eesmärgiga kui Heuschen & Schrouff.
(
39
)	Maailma Tolliorganisatsiooni väljatöötatud selgitused kaupade klassifitseerimise harmoneeritud süsteemi (HS) kohta aitavad koos komisjoni kehtestatud märkustega KN-i kohta oluliselt kaasa erinevate tollirubriikide tõlgendamisele, kuigi need ei ole õiguslikult siduvad (17. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas C-467/03: Ikegami (EKL 2005, lk I-2389, punkt 17)).
(
40
)	Vt arvestuskande põhimõtte kohta täpsemalt tolliseadustiku artikkel 217.
(
41
)	Vt mh 3. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas C-230/06: Militzer & Münch, punkt 50 (EKL 2008, lk I-1895).
(
42
)	Vt mh 7. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-61/98: De Haan (EKL 1999, lk I-5003, punkt 52) ja . aasta otsus kohtuasjas C-62/05 P: Nordspedizionieri di Danielis Livio jt vs. komisjon (EKL 2007, lk I-8647, punkt 41) tolliseadustiku artikli 239 lõike 1 teisele taandele ja määruse nr 2454/93 artiklile 905 ajaliselt eelnenud sätete kohta.
(
43
)	Vt minu 13. märtsi 2008. aasta ettepanek kohtuasjas C-204/07 P: CAS vs. komisjon ja selles sisalduvad viited.
(
44
)	1. aprilli 1993. aasta otsus kohtuasjas C-250/91: Hewlett Packard France, (EKL 1993, lk I-1819, punkt 46); Alexander, „Vorbemerkungen zu Art. 220, 221”, teoses: Witte, P., Zollkodex, Kommentar, 4. Aufl. 2006, punkt 5; Huchatz, „Art. 239 – Erstattung oder Erlass in Sonderfällen”, sealsamas, punkt 32.
(
45
)	Eespool 44. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Hewlett Packard France, punkt 46.
(
46
)	Vt tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 ja artikli 239 lõike 1 teise taande kohta eespool 42. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas De Haan, punkt 42 koosmõjus punktiga 41. Eespool 44. joonealuses märkuses viidatud Alexander, „Vorbemerkungen zu Art. 220, 221”, punkt 2 juhib tähelepanu sellele, et tolliseadustiku artikli 220 lõige 2 sisaldab üksnes õiguspärase ootuse osalist regulatsiooni. Seega ühelt poolt puudub õiguspärase ootuse lõplik regulatsioon. Teiselt poolt ei võimalda asjaomane säte võtta erineval viisil arvesse tolliasutuse ja tollivõlglase mõlemapoolset süüd. Viidatud puuduste vältimiseks esitavad asjaomased isikud üha enam paralleelseid tagasimaksenõudeid või nõudeid riigivastutuse sätete alusel. Alexander viitab niisiis vigade tekkimise ohule, kui samadel asjaoludel algatatakse mitu õiguslikult eraldiseisvat menetlust, millel on erinevad formaalsed ja materiaalsed tingimused. Tollivõlglasele tähendab see reeglina vajadust kvalifitseeritud, mitmekülgse ja seega kalli nõustamise järele ning asjaomasele tolliasutusele või koguni komisjonile ülemäärast halduskoormust. Menetlusökonoomia tõttu ei käsitleta asjaomaseid juhtumeid enamasti paralleelselt, vaid osa menetlusi peatatakse. Teise võimalusena oleks vajalik järelarvestuskande, samuti maksusumma vähendamise ja tagasimaksmise regulatsioonide ulatuslik muutmine. Vt ka eespool 30. joonealuses märkuses viidatud Lyons, T. J., lk 496 selle kohta, et need regulatsioonid ei kattu täielikult; ta viitab lisaks Esimese Astme Kohtu praktikale 19. veebruari 1998. aasta otsuses kohtuasjas T-42/96: Eyckeler & Malt vs. komisjon (EKL 1998, lk II-401, punkt 135 jj) tolliseadustiku artikli 220 lõikele 2 ja artikli 239 lõike 1 teisele taandele ajaliselt eelnenud sätete kohta.
(
47
)	Vt selle kohta, et asjaomased sätted siiski ei kattu täielikult, käesoleva ettepaneku punkt 46.
(
48
)	Viidatud eespool 44. joonealuses märkuses, punkt 46.
(
49
)	Viidatud eespool 32. joonealuses märkuses, punktid 55 ja 56.
(
50
)	Viidatud eespool 26. joonealuses märkuses, punkt 92.
(
51
)	Vt 26. juuni 1990. aasta otsus kohtuasjas C-64/89: Deutsche Fernsprecher (EKL 1990, I-2535, punkt 13).
(
52
)	Viidatud eespool 16. joonealuses märkuses, punkt 33.
(
53
)	Vt 14. mai 1996. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-153/94 ja C-204/94: Faroe Seafood jt (EKL 1996, lk I-2465, punkt 80).
(
54
)	Vt 22. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C-419/04: Conseil général de la Vienne (EKL 2006, lk I-5645, punkt 42).
(
55
)	Vt 14. detsembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-344/98: Masterfoods Ltd ja HB (EKL 2000, lk I-11369).
(
56
)	Seda tunnustatakse näiteks ühenduse õigusakti kehtetuse tuvastamise puhul, vt mh 22. oktoobri 1987. aasta otsus kohtuasjas 314/85: Foto-Frost (EKL 1987, lk 4199, punkt 20) ja . aasta otsus kohtuasjas C-6/99: Greenpeace France jt (EKL 2000, lk I-1651, punkt 54). Vt ka . aasta otsus liidetud kohtuasjades C-143/88 ja C-92/89: Zuckerfabrik Süderdithmarschen ja Zuckerfabrik Soest (EKL 1991, lk I-415, punkt 24).
(
57
)	Viidatud eespool 55. joonealuses märkuses.
(
58
)	Vt 28. veebruari 1991. aasta otsus kohtuasjas C-234/89: Delimitis (EKL 1991, lk I-935, punktid 43–54).
(
59
)	Viidatud eespool 55. joonealuses märkuses, punktid 57 ja 59.
(
60
)	Kohtujurist G. Cosmas tegeles selle probleemiga põhjalikult oma 16. mai 2000. aasta ettepanekus eespool 55. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas Masterfoods, punktid 40–55, mis mõjutas sama kohtuasja poolte seisukohti. Kohtujurist G. Cosmas viitab muu hulgas võimalusele, et pooled või üks pool valib menetluse liigi ja määrab sellega kindlaks menetlemise korra ühenduse õiguse alusel. Eelotsusemenetluse käigus ei hinnata asjaolusid, seetõttu ei saa selle käigus uurida ka komisjoni otsuse kehtivust, sest tõhusa kohtuliku kaitse tagamiseks peab olema vastava haldusakti puhul võimalik piiramatu kontroll. Pean vajalikuks lisada, et tõsiseid probleeme esineb ka tõendamise tasandil: tühistamishagi puhul on see otsustava tähtsusega, eelotsusemenetluses ei ole sellel aga mingit tähtsust. Eeltoodule lisandub „õiguslike väidete” küllaltki kitsas ülesehitus vahetult Euroopa Kohtule esitatud hagiavalduse puhul, mis toob kaasa selle, et palju otsuseid tehakse põhjendustest olenemata vastuvõetavuse tasandil ja teiselt poolt küllaltki avatud ülesehitus eelotsusemenetluses, kus sisuliselt hinnatakse nii poolte kui ka omal soovil osalevate liikmesriikide argumente. Kokkuvõttes võivad viidatud erinevused tuua kaasa tõsiseid puudusi olenevalt sellest, mis liiki menetluses kõigepealt Euroopa Kohtusse pöördutakse.
(
61
)	Vt selle kohta minu 4. septembri 2008. aasta ettepanek kohtuasjas C-38/07 P: Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading vs. komisjon, ettepaneku punkt 36.
(
62
)	24. septembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-413/96: Sportgoods (EKL 1998, lk I-5285, punktid 41–43).
(
63
)	19. oktoobri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-15/99: Sommer (EKL 2000, lk I-8989, punkt 31).
(
64
)	Eespool 62. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Sportgoods, punkt 41.
(
65
)	Tuleb siiski arvesse võtta, et juhul kui tühistamishagi esitamise tähtaeg EÜ artikli 230 viienda lõigu alusel on lõppenud ja komisjoni asjaomane otsus on seetõttu muutunud adressaadi suhtes lõplikuks, siis ei saa õiguslikke tagajärgi omavaid ühenduse meetmeid seada kahtluse alla, esitades kaebuse siseriiklikus kohtus ja sellega seoses eelotsusetaotluse (vt 9. märtsi 1994. aasta otsus kohtuasjas C-188/92: TWD Textilwerke Deggendorf (EKL 1994, lk I-833, punktid 13–26) ja . aasta otsus kohtuasjas C-178/95: Wiljo (EKL 1997, lk I-585, punktid 20–31)).
(
66
)	Seda kinnitab ka eespool 48. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus De Haan, punkt 48.
(
67
)	Näiteks sätestab tolliseadustiku artikli 239 lõige 2, et taotlus tuleb esitada kaheteistkümne kuu jooksul arvestades kuupäevast, kui tollimaksu summa võlgnikule teatati, seda tähtaega saab pikendada ainult erandjuhtudel.
(
68
)	Kuivõrd see puudutab esitatud taotlusi, siis piisab sellise teabe puhul reeglina asjaomase kohtuvaidluse poolte esitatud teabest. Muus osas tuleb märkida, et vajaduse korral on võimalik paluda komisjonilt teavet asjaomase menetluse seisu kohta. EÜ artikli 10 kohaselt on komisjon kohustatud tegema lojaalset koostööd liikmesriikide kohtutega, vt selle kohta eespool 58. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Delimitis, punkt 53 ja selles sisalduvad viited.
(
69
)	Seejuures tuleb sellisel juhul nagu käesolev arvesse võtta, et alates õigusliku olukorra muutumisest 1. augustil 2003 (vt eespool käesoleva ettepaneku punktid 16–19), millele sellega seoses viitas ka Itaalia valitsus, on komisjonile dokumentide esitamise võimalus piiratud. Liikmesriigi kohus peab igal konkreetsel juhul kontrollima, kas dokumente on veel võimalik komisjonile esitada.