62004CC0508
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 11. jaanuaril 2007 (
1
)
Kohtuasi C-508/04
Euroopa Ühenduste Komisjon
versus
Austria Vabariik
„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Direktiiv 92/43/EMÜ — Looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse — Ülevõtmismeetmed”
I. Sissejuhatus
1.
Käesolevas liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses kritiseerib Euroopa Ühenduste Komisjon nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (
2
) (edaspidi „elupaigadirektiiv”) sätete ülevõtmist mitmel Austria liidumaal.
2.
Menetlus algatati 13. aprilli 2000. aasta kutsega märkuste esitamiseks (märgukiri) ja jätkus 15. oktoobri 2003. aasta põhjendatud arvamusega. Lõpuks esitas komisjon 8. detsembril 2004. aastal käsitletava hagi.
3.
Pärast Austria õigusnormide korduvat muutmist nimetatud kohtuasja menetluse kestel palub komisjon nüüd Euroopa Kohtul:
1)
tuvastada, et Austria Vabariik rikkus oma kohustust võtta veatult või täpsemalt täielikult üle nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiiv 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta, kuna jättis selle direktiivi artikli 1, artikli 6 lõiked 1 ja 2, artikli 12, artikli 13, artikli 16 lõike 1 ja artikli 22 punkti b täielikult või nõuetekohaselt Austria õiguskorda üle võtmata;
2)
mõista kohtukulud välja Austria Vabariigilt.
4.
Austria Vabariik palub Euroopa Kohtul:
1)
jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata, kuna Austria õigust on vahepeal muudetud ja,
2)
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
II. Hinnang
5.
Hagi tuleb hinnata õigusliku olukorra põhjal, mis valitses põhjendatud arvamuses ette nähtud tähtaja möödumisel. Kuna Austria Vabariigi alaline esindus sai põhjendatud arvamuse kätte 17. oktoobril 2003, siis on asjakohaseks kuupäevaks 17. detsember 2003.
6.
Austria valitsus ei vaidlusta komisjoni etteheidet, mille kohaselt Austria ei ole elupaigadirektiivi artikleid 12 ja 13 üle võtnud või on teinud seda ebapiisavalt, vaid teatab õiguskorra muutmisest. Sama kehtib ka komisjoni etteheite puhul artikli 16 lõike 1 mittenõuetekohase ülevõtmise kohta Steiermarki (
3
) ja Tirooli liidumaal. Kuna enne põhjendatud arvamuses ette nähtud tähtaja möödumist ei muudetud ühtegi õigusnormi, siis tuleb liikmesriigi kohustuste rikkumist pidada selles osas toimunuks.
7.
Muu hulgas tuleb viidata sellele, et kõnealuse direktiivi põhjendustest 4 ja 11 nähtub, et ohustatud elupaigad ja liigid moodustavad osa ühenduse looduspärandist ja neid ähvardavad ohud on tihti piiriülest laadi, mistõttu on kaitsemeetmete vastuvõtmine kõikide liikmesriikide ühine ülesanne. Seetõttu on ülevõtmise täpsus erakordselt oluline käesoleva juhuga sarnasel juhul, kus ühise pärandi haldamine on liikmesriikide territooriumil usaldatud vastavatele liikmesriikidele. (
4
)
A. Elupaigadirektiivi artikkel 1
8.
Komisjon heidab Austria Vabariigile ette, et Salzburgi liidumaa ei ole üle võtnud järgmisi elupaigadirektiivi artiklis 1 sätestatud mõisteid: „loodusliku elupaiga kaitsestaatus” (punkt e), „ühenduse tähtsusega liigid” (punkt g), „liigi kaitsestaatus” (punkt i) ja „erikaitseala” (punkt l). Euroopa Kohus on juba eelnevalt sedastanud, et elupaigadirektiivi artiklis 1 sätestatud mõisted tuleb üle võtta. (
5
)
9.
Austria valitsus leiab seevastu, et need mõisted on piisavalt üle võetud sekkumise mõiste ja kaitse-eesmärkide koostoime kaudu.
1. Elupaigadirektiivi artikli 1 punktid e ja i
10.
Need kaks definitsiooni on seotud loodusliku elupaiga kaitsestaatuse ja liigi kaitsestaatusega, samuti tingimustega, mille korral kaitsestaatust peetakse soodsaks. Kõnealused punktid on sõnastatud järgmiselt:
„e)
loodusliku elupaiga kaitsestaatus – looduslikku elupaika ja selle tüüpilisi liike mõjutavate tegurite summa, mis võib mõjutada selle pikaajalist looduslikku levikut, struktuuri ja funktsioone ning selle tüüpiliste liikide pikaajalist säilimist artiklis 2 nimetatud territooriumil.
Loodusliku elupaiga kaitsestaatust loetakse soodsaks, kui:
—
selle looduslik levila ja alad, mida see levila piires katab, on muutumatud või laienemas,
—
selle pikaajaliseks säilimiseks vajalik eriomane struktuur ja funktsioonid on praegu ja tõenäoliselt ka lähitulevikus olemas ja
selle tüüpiliste liikide kaitsestaatus on soodne punkti i määratluse kohaselt;
[…]
i)
liigi kaitsestaatus – asjaomast liiki mõjutavate tegurite summa, mis pikema aja jooksul võib mõjutada liigi levikut ja populatsiooni arvukust artiklis 2 nimetatud territooriumil.
Kaitsestaatust loetakse soodsaks, kui:
—
asjaomase liigi populatsiooni dünaamika andmed näitavad, et liik on oma looduslikus elupaigas elujõuline püsinud pikema aja jooksul ja
—
liigi looduslik levila ei ole vähenemas ega ei vähene ka lähitulevikus ning
—
selle liigi populatsiooni pikaajaliseks säilimiseks on olemas piisavalt suur elupaik, mis tõenäoliselt ka tulevikus ei vähene.”
11.
Austria valitsuse arvates on need mõisted piisavalt üle võetud Salzburgi liidumaa Naturschutzgesetz’i (looduskaitseseadus) § 5 punktidega 8 ja 9 ning § 22a lõigetega 3 ja 4.
12.
Nimetatud sätetes on määratletud kahju ja kaitse-eesmärkide mõisted (§ 5 punktid 8 ja 9), kaitsealasid käsitlevate määruste sisu ja selles sätestatud keeldudest erandi tegemise tingimused, eeskätt mõju hindamise kriteeriumid (§ 22a lõiked 3 ja 4). Soodsa kaitsestaatuse mõistet kasutatakse, kuid ei defineerita.
13.
Järelikult ei ole elupaigadirektiivi artikli 1 punktides e ja i sisalduvaid mõisteid üle võetud, vaid neist on lähtutud asjaomastes õigusaktides. Selline normitehnika ei taga siiski, et asjaomaste sätete rakendamisel võetakse arvesse kõiki kõnesolevate mõistete osi. Need osad on asjaomaste elupaikade ja liikide kaitse tähenduse ja ulatuse puhul määrava tähtsusega.
14.
Nii tuleb näiteks elupaigale avalduva mõju hindamisel võtta peale selle üldise seisundi arvesse ka artikli 1 punktis e viidatud tüüpilisi liike. Projektid, mis küll ei kahanda teatava ala elupaigatüübi suurust ega ohusta selle olemasolu, kuid kahjustavad teatavaid tüüpilisi liike, on siiski elupaigatüübi kaitsestaatuse seisukohalt üsna olulised.
15.
Sellest tulenevalt ei saa elupaigadirektiivi artikli 1 punkte e ja i pidada täielikult ülevõetuks Salzburgi liidumaa Naturschutzgesetz’i § 5 punktidega 8 ja 9 ning § 22a lõigetega 3 ja 4.
2. Elupaigadirektiivi artikli 1 punkt g
16.
Elupaigadirektiivi artikli 1 punktis g on sätestatud:
„g
ühenduse tähtsusega liigid – liigid, mis artiklis 2 nimetatud territooriumil on:
i)
ohustatud, välja arvatud need liigid, mille looduslik levila on sellel territooriumil marginaalne ja mis ei ole ohustatud või ohualdis lääne palearktilises piirkonnas;
ii)
ohualtid, st arvatakse, et tõenäoliselt liigub see lähemal ajal ohustatud liikide kategooriasse, kui põhjuslikud tegurid toimivad edasi;
iii)
harvad, st väikeste populatsioonidega, mis praegu ei ole ohustatud või ohualtid, kuid võivad sellisteks muutuda. Need liigid asuvad piiratud geograafilisel alal või on hõredalt levinud laiemal looduslikul levilal; või
iv)
endeemsed ja nõuavad erilist tähelepanu nende elupaiga erilaadi ja/või nende elupaiga kasutamise võimalike tagajärgede tõttu, mis nende kasutamisel võib olla nende kaitsestaatusele.
Need liigid on loetletud või neid võib loetleda II lisas ja/või IV või V lisas.”
17.
Asjaomase mõiste ülevõtmine on oluline, sest seda kasutatakse elupaigadirektiivi artikli 2 lõike 2 eesmärgi sõnastuses. Vastavalt sellele sättele on elupaigadirektiivi kohaselt võetud meetmed kavandatud ühenduse tähtsusega looduslike elupaikade ning looduslike looma- ja taimeliikide soodsa kaitsestaatuse säilitamiseks või taastamiseks. Selline eesmärgiasetus on omakorda oluline elupaigadirektiivi artiklis 11 sätestatud järelevalvekohustust silmas pidades ja see tuleb üle võtta detailsel, selgel ja täpsel moel. (
6
)
18.
Austria valitsus väidab, et asjaomane mõiste on õiguslikult piisavalt üle võetud Salzburgi Naturschutzgesetz’i §-dega 3a, 22a, 22b ja §-ga 29 ja järgnevate paragrahvidega.
19.
Viidatud sätted puudutavad siiski ainult huvide kaalumist ja hüvitamismeetmeid (§ 3a) ning Euroopa kaitsealasid (§-d 22a ja 22b) ning taimestiku kaitset (§ 29 jj). Ühenduse tähtsusega liikide mõistet isegi ei mainita. Elupaigadirektiivi artikli 1 punkti g ei ole nimetatud sätetega seega üle võetud.
3. Elupaigadirektiivi artikli 1 punkt l
20.
Elupaigadirektiivi artikli 1 punkt l on sõnastatud järgmiselt:
„l)
erikaitseala – ühenduse tähtsusega ala, mille liikmesriik on määranud õigus- ja haldusaktide ja/või lepingu alusel ning kus kohaldatakse vajalikke kaitsemeetmeid, et säilitada või taastada nende looduslike elupaikade ja/või liikide populatsioonide soodsat kaitsestaatust, mille jaoks ala on määratud”.
21.
Austria valitsuse väitel on eeltoodud mõiste nõuetekohaselt üle võetud Salzburgi liidumaa Naturschutzgesetz’i § 5 punktiga 9 ja §-ga 22a. Viidatud sätted puudutavad Euroopa kaitsealade kaitse-eesmärke (§ 5 punkt 9) ja neile kohaldatavat kaitsekorda (§ 22a). Lisaks Austria väitele tuleb arvesse võtta ka Euroopa kaitseala mõistet § 5 punktis 10.
22.
Mõistet „erikaitseala” Salzburgi liidumaa Naturschutzgesetz’is ei nimetata. Selle asemel kasutab seadus terminit „Euroopa kaitseala”. Erinevalt elupaigadirektiivi artikli 1 punktis l sisalduvatest mõistetest ei käsitleta kõnealuse seaduse § 5 punktis 10 alasid, mille liikmesriik on määranud õigus- ja haldusaktide ja/või lepingu alusel, vaid alasid, mille komisjon on kandnud direktiivi artikli 4 lõike 2 alusel ühenduse tähtsusega alade loetellu, samuti alasid, mille Salzburgi liidumaa on vastavalt direktiivi artikli 4 lõikele 1 esitanud sellesse loetellu kandmiseks. See ei ohusta siiski nimetatud mõiste täpset ülevõtmist, kuna toob ajalises mõttes lihtsalt kaasa „Euroopa kaitsealade” koguni soovitava laialdasema kaitse.
23.
Paragrahvi 5 punkt 10 sisaldab küll viidet asjaomastele aladele, kuid mitte viidet nende suhtes kohaldatavatele kaitsemeetmetele, nagu elupaigadirektiivi artikli 1 punktis l. Seaduse sätet tuleb lugeda koosmõjus sama paragrahvi punktiga 9, mille kohaselt on Euroopa kaitsealade kaitse-eesmärk muu hulgas direktiivi I lisas loetletud looduslike elupaikade ja II lisas loetletud looma- ja taimeliikide „soodsa kaitsestaatuse säilitamine ja taastamine”. Salzburgi Naturschutzgesetz’i § 22 lõikes 2 on sätestatud, et nende eesmärkide saavutamiseks võetavad meetmed nähakse ette liidumaa valitsuse vastuvõetud määrustega.
24.
Salzburgi Naturschutzgesetz’i § 5 punktide 9 ja 10 lugemisel koosmõjus §-ga 22a kujuneb Euroopa kaitseala mõiste, mis hõlmab kõiki erikaitseala mõistes sisalduvaid tunnuseid elupaigadirektiivi artikli 1 punkti l tähenduses. Seega võeti elupaigadirektiivi artikli 1 punktis l sisalduv mõiste Salzburgis nõuetekohaselt üle.
B. Elupaigadirektiivi artikkel 6
1. Elupaigadirektiivi artikli 6 lõige 1
25.
Elupaigadirektiivi artikli 6 lõige 1 kohustab liikmesriike kehtestama erikaitsealade suhtes vajalikud kaitsemeetmed ja on sõnastatud järgmiselt:
.„Liikmesriigid kehtestavad erikaitsealade suhtes vajalikud kaitsemeetmed, mille hulka kuuluvad vajaduse korral asjakohased kaitsekorralduskavad, mis on eraldi välja töötatud või lisatud muudesse arengukavadesse, ning asjakohased õiguslikud, halduslikud või lepingulised meetmed, mis vastavad aladel esinevate I lisa looduslike elupaigatüüpide ja II lisa liikide ökoloogilistele vajadustele.”
a) Alam-Austria liidumaa
26.
Komisjon väidab, et elupaigadirektiivi artikli 6 lõike 1 kohaselt tuleb vajalikud kaitsemeetmed kehtestada igal juhul, mitte vaid „vajaduse korral”. Alam-Austrias ei ole seda nõuet järgitud. Alam-Austria Naturschutzgesetz’i § 9 lõige 5 näeb üksnes ette, et „Euroopa kaitsealadel […] rakendatakse vajaduse korral kohaseid avalik- või eraõiguslikke hooldus-, arendus- ja kaitsemeetmeid”.
27.
Austria valitsus väidab, et elupaigadirektiivi artikli 6 lõikes 1 on viidatud üksnes „vajalikele kaitsemeetmetele” ja Alam-Austria Naturschutzgesetz’i § 9 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et alati, kui kaitsemeetmed osutuvad vajalikuks, ongi täidetud „vajaduse korral” kohaldamise tingimused ja rakendatakse asjaomaseid kaitsemeetmeid.
28.
Nii elupaigadirektiivi artikli 6 lõikes 1 kui ka Alam-Austria Naturschutzgesetz’i § 9 lõikes 5 on kasutatud väljendit „vajaduse korral”. Alam-Austria seaduse sättes viitab see väljend siiski kaitsemeetmetele üldiselt, direktiivis aga kaitsmise eri vahenditele.
29.
Elupaigadirektiivi artikli 6 lõige 1 näeb ette vajalike kaitsemeetmete kehtestamise. See annab liikmesriikidele ainult vabaduse otsustada, milliseid kaitsemeetmeid võtta. Seevastu Alam-Austria Naturschutzgesetz’i § 9 lõike 5 sõnastuse kohaselt ei ole kaitsemeetmete võtmine kohustuslik, vaid neid tuleb rakendada üksnes „vajaduse korral”. Ebaselgeks jääb seejuures see, millistel juhtudel tuleb kaitsemeetmed võtta.
30.
Eeltoodust tulenevalt ei ole Alam-Austria Naturschutzgesetz’i § 9 lõikega 5 nõuetekohaselt üle võetud kohustust võtta igal juhul vajalikud kaitsemeetmed.
31.
Seejuures ei oma tähtsust ka Austria valitsuse väide, mille kohaselt tuleb siseriiklikku sätet tõlgendada sel viisil, et kaitsemeetmed võetakse siis, kui on vaja. Liikmesriigi õigusnormide tõlgendamine direktiiviga kooskõlas ei saa üksinda tagada selgust ja täpsust, mida nõuab õiguskindlus. (
7
) Samuti ei saa lihtsat haldustava, mille muutmine võib sõltuda ametiasutuse suvast ning mida ei ole piisavalt avalikustatud, lugeda ühenduse õigusest tulenevate kohustuste piisavaks täitmiseks. (
8
) See kehtib eriti juhul, kui ülevõtmise täpsus on niivõrd oluline, nagu elupaigadirektiivi puhul. (
9
)
b) Ülem-Austria liidumaa
32.
Komisjoni arvates ei ole Ülem-Austria Natur- und Landschaftsschutzgesetz’i (loodus- ja maastikukaitseseadus) § 15 lõike 2 esimese lausega nõuetekohaselt üle võetud elupaigadirektiivi artikli 6 lõiget 1. Ülem-Austria Natur- und Landschaftsschutzgesetz’i kõnealune säte kõlab järgmiselt:
„Liidumaa valitsus võib maastikukaitsealade (§ 11), kaitstavate maastiku osade (§ 12), Euroopa kaitsealade (§ 24) või looduskaitsealade (§ 25) kohta kehtestada maastikuhoolduskava, milles nähakse ette meetmed, mis vastavalt lõikele 1 on vajalikud avalikes huvides ja mis ei häiri oluliselt asjaomastel maadel lubatud majandustegevust.”
33.
Komisjon väidab, et maastikuhoolduskavade koostamisel, see tähendab kaitsemeetmete kehtestamisel kohaldatakse ametiasutuste kaalutlusõigust. Elupaigadirektiivi artikli 6 lõike 1 alusel on komisjoni arvates aga asjakohaste õiguslike, haldus- või lepinguliste meetmete võtmine erinevalt kaitsekorralduskavadest kohustuslik.
34.
Selle kohta märgib Austria valitsus, et liikmesriikidel on vabadus otsustada, milliseid kaitsemeetmeid kehtestada, sest direktiivi artikli 6 lõikes 1 kasutatud väljend „vajaduse korral” puudutab peale kaitsekorralduskavade ka „asjakohaseid õiguslikke, halduslikke või lepingulisi meetmeid”.
35.
Austria valitsuse väide, et direktiiv annab liikmesriikidele teatava kaalutlusruumi seoses toimimisviisi valikuga, on õige. Ülem-Austria Natur- und Landschaftsschutzgesetz’i § 15 lõike 2 sõnastus ei välista aga võimalust, et liidumaa valitsuse kaalutlusõigus hõlmab ka küsimust, kas vajalik kaitsemeede üleüldse tuleb kehtestada. Nagu eespool märgitud, ei ole liikmesriigil selles osas kaalutlusõigust. (
10
) Juba seetõttu ei ole vaidlusaluse sättega elupaigadirektiivi artikli 6 lõiget 1 õigesti üle võetud.
36.
Komisjon vaidlustab ka selle, et kavandatud meetmed ei tohi oluliselt häirida asjaomastel maadel lubatud majandustegevust. Komisjoni arvates elupaigadirektiivi artikli 6 lõige 1 sellist erandit ei sisalda. Austria valitsus märgib selle kohta, et majandustegevus on „lubatud” ainult siis, kui see on kooskõlas kaitseala suhtes kohaldatavate kaitsesätetega.
37.
Esiteks ei täpsustata nimetatud siseriiklikus sättes, mida mõeldakse „lubatud” majandustegevuse all. Austria valitsuse pakutav tõlgendus näib küll olevat võimalik, kuid samas on ka mõeldav, et õiguspärane majandustegevus takistab vajalike kaitsemeetmete võtmist. Niisiis on viidatud säte ebaselge ega võta elupaigadirektiivi artikli 6 lõiget 1 üle vajaliku täpsusega.
38.
Lisaks tekitab asjaomase sätte sõnastus küsimuse, mil määral võib kaitsemeetmete kehtestamisel majanduslikke kriteeriume elupaigadirektiivi artikli 6 lõike 1 kohaselt üldse arvesse võtta.
39.
Euroopa Kohus on seni võtnud seisukoha mitteökoloogiliste huvidega arvestamise võimaluse küsimuses ainult seoses kaitsealade valikuga linnudirektiivi (
11
) artikli 4 ning elupaigadirektiivi artikli 4 lõike 1 alusel. Kaitsealade valimise ja piiritlemise puhul ei ole lubatud arvestada direktiivide teistes sätetes käsitletud mitteökoloogilisi aspekte. (
12
) Öeldut võib üldistada sel viisil, et mitteökoloogilisi huve ei tohi arvesse võtta, kui elupaigadirektiiv – näiteks selle artikli 6 lõige 1 – ei sätesta sõnaselgelt teisiti. (
13
)
40.
Kohtujurist Fenelly lähtub ilmselt tõdemusest, et liikmesriigid peavad elupaigadirektiivi artikli 6 lõikes 1 osutatud vajalike kaitsemeetmete kehtestamisel leidma tasakaalu nii ökoloogiliste huvide kui ka majanduslike, sotsiaalsete ja kultuuriliste vajaduste ning piirkondlike ja kohalike iseärasuste vahel elupaigadirektiivi artikli 2 lõike 3 tähenduses. (
14
)
41.
Eeltoodud seisukohta toetab muu hulgas nõue võtta kaitsemeetmeid kehtestades arvesse proportsionaalsuse põhimõtet, mis Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tulenevalt on üks ühenduse õiguse üldpõhimõtetest. (
15
) Vajaduse korral tuleb seetõttu elupaigadirektiivi artikli 6 lõikest 4 tulenevaid kriteeriume kohaldada sama direktiivi artikli 6 lõike 1 ja ka lõike 2 raames. (
16
) Seeläbi on vajalike kaitsemeetmete kehtestamisel võimalik arvesse võtta nii majanduslikke kui ka teisi elupaigadirektiivi artikli 2 lõikes 3 osutatud kaalutlusi, see tähendab sotsiaalseid ja kultuurilisi vajadusi ning piirkondlikke ja kohalikke iseärasusi.
42.
Eeltoodu põhjal ei saa siiski väita, nagu oleks õiguspärane majandustegevus iseenesest olulisem kui kaitse-eesmärgid, mida võib aga järeldada Ülem-Austria Natur- und Landschaftsschutzgesetz’i § 15 lõike 2 esimesest lausest. Selle asemel on alati oluline kaaluda alternatiive ja vaagida igat juhtumit eraldi ning vajaduse korral võtta lisameetmeid, et tagada Natura 2000 võrgustiku üldise sidususe kaitse. Seetõttu ei saa asuda seisukohale, et asjaomase sättega on elupaigadirektiivi artikli 6 lõige 1 nõuetekohaselt üle võetud.
2. Elupaigadirektiivi artikli 6 lõige 2
43.
Elupaigadirektiivi artikli 6 lõikes 2 on sätestatud:
„Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, et vältida erikaitsealadel looduslike elupaikade ja liikide elupaikade halvenemist ning selliste liikide häirimist, mille kaitseks alad on määratud, kuivõrd selline häirimine võib oluliselt mõjutada käesoleva direktiivi eesmärkide täitmist.”
44.
Komisjon väidab, et direktiivi osundatud sätet ei ole üle võetud ühegi Tirooli Naturschutzgesetz’i sättega. Ta märgib ühtlasi, et ka Landesgesetzblatt’i (edaspidi „LGBl.”) nr-ga 50/2004 Tirooli Naturschutzgesetz’i lisatud § 14 lõikes 1 on sätestatud üksnes üldeesmärk, mille sisu on võrreldav elupaigadirektiivi põhjendustega.
45.
Austria valitsus tõdeb, et Tirooli Naturschutzgesetz’i sätted ei sisalda tõepoolest konkreetset erikaitsealade kahjustamise keeldu. Tirooli Naturschutzgesetz’i § 14 lõige 1, mis lisati eelkõige Natura 2000 alasid silmas pidades, võtab Austria valitsuse arvates siiski nimetatud kahjustamise keeldu arvesse.
46.
Selle kohta tuleb kõigepealt märkida, et Tirooli Naturschutzgesetz’i eelviidatud § 14, nagu ka näiteks § 22a, lisati alles selle seaduse muutmise seadusega (LGBl. nr 50/2004), see tähendab pärast põhjendatud arvamuses antud tähtaja möödumist. Nimetatud sätted ei oma seega käesolevas liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses tähtsust. Komisjoni põhjendused on ilmselt vaid täiendavat laadi, see järeldub ka hagiavalduses sisalduvast viitest Tirooli Naturschutzgesetz’i § 14 jõustumise kuupäevale. Seega on vastuvõetav komisjoni nõue tuvastada, et Tirooli Naturschutzgesetz’iga, mille viimane muudatus on avaldatud LGBl. nr-s 89/2002, ei võeta nõuetekohaselt üle elupaigadirektiivi artikli 6 lõiget 2.
47.
Pidades silmas õiguslikku olukorda enne Tirooli Naturschutzgesetz’i § 14 lisamist, ei vaidlusta Austria valitsus väidet elupaigadirektiivi artikli 6 lõike 2 ebapiisava ülevõtmise kohta, mistõttu tuleb asjaomase etteheitega nõustuda.
48.
Muus osas tuleb märkida, et ka Tirooli Naturschutzgesetz’i uus versioon (muudatus avaldatud LGBl. nr 50/2004) ei võta elupaigadirektiivi artikli 6 lõiget 2 üle nõuetekohaselt. Euroopa Kohus sedastas elupaigadirektiivi artikli 6 lõike 2 kohta, et on vaja siseriiklikku sätet, mis kohustaks pädevaid asutusi sõnaselgelt vältima looduslike elupaikade ja liikide elupaikade halvenemist, sest vastasel juhul sisaldab see õigusliku ebakindluse elementi seoses nimetatud ametiasutuste kohustustega. (
17
) Öeldu kehtib ka artikli 6 lõikes 2 sisalduva liikide häirimise keelu kohta.
49.
Tirooli Naturschutzgesetz’i § 14 ega ka §-id 22–24 osundatud nõudele ei vasta. Tirooli Naturschutzgesetz’i § 14 lõikes 1 on sätestatud vaid üldine eesmärk „tagada looduslike elupaigatüüpide ja liikide elupaikade soodsa kaitsestaatuse säilimine või vajaduse korral taastamine nende looduslikus levilas”. Olenemata sellest, et see säte ei sisalda liikide häirimise keeldu, sätestab elupaigadirektiivi artikli 6 lõige 2 kohustuse vältida kõigi asjaomaste alade halvenemist ja häirimist. Liikide häirimise keeldu ei võeta üle ka Tirooli Naturschutzgesetz’i §-iga 23, kuna see ei puuduta kaitsealade liike, see tähendab elupaigadirektiivi II lisas loetletud ja elupaigatüüpide tüüpilisi liike, vaid vastavalt artiklile 12 IV lisa punktis a loetletud kaitsealuseid liike.
C. Elupaigadirektiivi artikkel 16
50.
Elupaigadirektiivi artikli 16 lõikes 1 on sätestatud liikide kaitsmisest tehtavad erandid. Kõnealune säte kõlab järgmiselt:
„Kui muud rahuldavat alternatiivset lahendust ei ole ja erand ei kahjusta kõnealuste liikide populatsioonide soodsa kaitsetaseme säilitamist nende looduslikul levilal, võivad liikmesriigid teha artiklite 12, 13 ja 14 ning artikli 15 punktidest a ja b erandi:
a)
loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitsmiseks ja looduslike elupaikade säilitamiseks;
b)
eriti oluliste saagi-, karja-, metsa-, kalamajandus-, veemajanduskahjude ja muud liiki omandiga seotud kahjude ärahoidmiseks;
c)
rahva tervise ja elanikkonna ohutuse huvides või muude üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel, sealhulgas sotsiaalsed ja majanduslikud põhjused ning kasu, mida keskkond saab erandite andmisest;
d)
kasvatustööks ja nende liikide teaduslikuks uurimiseks, taastamiseks ja taasasustamiseks ning selle jaoks vajalikuks paljundamiseks, sealhulgas taimede kunstlikuks paljundamiseks;
e)
range järelevalve all valikuliselt ja piiratud ulatuses IV lisas loetletud liikide teatavate isendite võtmise või pidamise lubamiseks pädevate siseriiklike asutuste määratletud kogustes.
[…]”
1. Alam-Austria liidumaa
51.
Komisjon kritiseerib Alam-Austria Naturschutzgesetz’i § 20 lõiget 4 ja § 21, kuna lisaks „soodsa kaitsestaatuse säilitamise” kriteeriumi puudumisele ei sisalda need sätted elupaigadirektiivi artiklitest 12–15 erandi tegemise tingimuste ammendavat loetelu.
52.
Austria valitsus väidab, et elupaigadirektiivis sätestatud kaitse on tagatud, kuna siseriiklike ametiasutuste tegevus peab olema kooskõlas direktiiviga ja õigusaktide ühetaolise rakendamise eesmärgil tuleb järgida ka jahialastes õigusaktides sätestatud kriteeriume. Seetõttu antakse tegelikkuses erilube väga piiratud koguses. See on tagatud ka kõrgemate kohtuinstantside praktikaga.
53.
Nagu juba eespool märgitud, ei piisa ülevõtmise tagamiseks vaid direktiiviga kooskõlas olevast haldustavast. (
18
) Euroopa Kohus on juba seoses elupaigadirektiivi artikliga 16 (
19
) ja võrreldava linnudirektiivi artikliga 9 (
20
) märkinud, et tingimusi ja kriteeriume, mille alusel võivad liikmesriigid kõrvale kalduda direktiivis sätestatud keeldudest, tuleb korrata pigem ühemõtteliselt sõnastatud siseriiklikes õigusnormides. Seejuures tuleb elupaigadirektiivi artiklit 16 tõlgendada kitsalt, sest selles on täpselt kindlaks määratud need tingimused, mille puhul liikmesriigid võivad teha erandeid direktiivi artiklite 12–15 punktidest a ja b. (
21
)
54.
Alam-Austria Naturschutzgesetz’i § 20 lõige 4 näeb ette eriloa andmise võimaluse, „kui ei ole alust karta, et see võib kahjustada kaitsealust looduslikku taimestikku või loomastikku”. Elupaigadirektiivi artiklis 16 on seevastu erandi tegemise eeldusena nõutud, et see „ei kahjusta” kõnealuste liikide populatsioonide „soodsa kaitsetaseme säilitamist”. Paragrahvi 20 lõige 4 võimaldab arvata, et keelatud kahju ei peeta märkimisväärseks ja seda lubatakse juhul, kui asjaomase populatsiooni kaitsestaatus ei ole soodne. Ebasoodsa kaitsestaatuse korral on selline kahjustamine siiski vastuolus artikliga 16.
55.
On küll tõsi, et ette võib tulla erandlikke asjaolusid, mille puhul tuleb ülekaalukate üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel teha liikide kaitset puudutavatest keelunormidest erandeid ebasoodsast kaitsestaatusest hoolimata, (
22
) kuid taimestiku või loomastiku märkimisväärse kahjustamise vältimise kriteerium ei eelda selliste asjaolude olemasolu.
56.
Lisaks piirdub nimetatud seaduse § 20 lõige 4 erandi tegemist õigustavate põhjuste puhul üksnes näidete esitamisega, lubades kõrvalekaldumist „eelkõige teaduslikel või pedagoogilistel eesmärkidel”. Erandi tegemise õigustuste ammendav loetelu aga puudub.
57.
Lisaks tugineb Austria valitsus elupaigadirektiivi artikli 16 lõike 1 punktile e. Selle sätte järgi, nagu ka linnudirektiivi artikli 9 lõike 1 punkti c alusel, võivad liikmesriigid lubada erandeid range järelevalve all valikuliselt ja piiratud ulatuses IV lisas loetletud liikide teatavate isendite võtmise või pidamise lubamiseks pädevate siseriiklike asutuste määratletud kogustes. Austria valitsus märgib õigesti, et viidatud säte ei nõua erandi tegemist õigustavate põhjuste olemasolu.
58.
Elupaigadirektiivi artikli 16 alusel võib erandi teha siiski ainult sellisel juhul, kui muud rahuldavat alternatiivset lahendust ei ole, ja tingimusel, et erand ei kahjusta kõnealuste liikide populatsioonide soodsa kaitsetaseme säilitamist nende looduslikul levilal. Selliseid tingimusi Alam-Austria Naturschutzgesetz’i § 20 lõige 4 ei sisalda.
59.
Lisaks peaks Alam-Austria Naturschutzgesetz’i § 20 lõige 4 nõudma elupaigadirektiivi artikli 16 lõike 1 punktis e esitatud konkreetsete kriteeriumide järgimist, see tähendab, et erandit lubatakse range järelevalve all valikuliselt ja piiratud ulatuses. Eelkõige tuleks „piiratud ulatus” määratleda täpselt konkreetse arvnäitaja abil. (
23
) Paragrahvi 20 lõige 4 ei vasta ka nendele nõuetele.
60.
Austria valitsus ei saa Alam-Austria Naturschutzgesetz’i § 20 lõiget 4 puudutava väite vaidlustamisel tugineda jahialastele õigusaktidele. Jahipidamise meetodid ja vahendid on vastavates õigusnormides küll sätestatud, kuid need puudutavad siiski vaid jahinduse valdkonda ja komisjon neid selles osas ei vaidlusta. Paragrahvi 20 lõike 4 kohaldamisega väljaspool jahinduse valdkonda rikutakse elupaigadirektiivi artikleid 12–16.
61.
Alam-Austria Naturschutzgesetz’i § 21, mida komisjon samuti kritiseerib, välistab liikide kaitset puudutavate keelunormide kohaldamise põllu- ja metsamajandusliku maakasutuse puhul. Tuleb siiski märkida, et need erandid ei kehti, kui kaitsealuseid taimi ja loomi kahjustatakse tahtlikult.
62.
Elupaigadirektiivi artikkel 16 ei näe ette erandeid liikide kaitset puudutavatest keelunormidest põllu- ja metsamajandusliku maakasutuse puhul. Alam-Austria Naturschutzgesetz’i § 21 erandid ei kehti siiski sellisel juhul, kui kaitsealuseid taimi ja loomi kahjustatakse tahtlikult. Artikli 12 lõike 1 punktides a–c ja artiklites 13–15 sätestatud keelud eeldavad ikkagi kas ilmselgelt või kaudselt tahtlikku tegutsemist. (
24
) Seega ei saa §-s 21 sisalduvad tahtmatut tegutsemist puudutavad erandid neid sätteid rikkuda. Järelikult ei ole selles osas mõtet uurida artikli 16 alusel tehtavate erandite tegemise tingimusi. (
25
)
63.
Elupaigadirektiivi artikli 12 lõike 1 punkti d puhul on olukord aga teistsugune. Viidatud sättes sisalduv liikide paljunemis- või puhkepaikade kahjustamise või hävitamise keeld ei eelda tahtlust. (
26
) Seetõttu vajavad Alam-Austria Naturschutzgesetz’i § 21 alusel tehtavad erandid liikide kaitset puudutavatest keelunormidest põhjendamist vastavalt elupaigadirektiivi artiklile 16. Paragrahvi 21 puhul ei ole vajalikud tingimused täidetud, kuna selles ei mainita muu rahuldava alternatiivse lahenduse puudumist, kõnealuste liikide populatsioonide soodsa kaitsetaseme säilitamist ega artikli 16 lõike 1 punktides a–e sätestatud erandeid.
64.
Lõpuks leiab Austria valitsus ka seoses Alam-Austria Naturschutzgesetz’i §-ga 21, et järgida tuleb jahialaseid õigusakte. Isegi kui pädevad ametiasutused järgivad jahialastes seadustes sätestatud tingimusi, ei loo need õigusnormid õiguslikku olukorda, mis oleks kaitsetaseme ja õiguskindluse poolest võrreldav ühenduse sättega, milles on ammendavalt loetletud kõik erandi tegemise alused. Austria Jagdgesetz’i (jahiseadus) § 95 ei sisalda niisugust loetelu, vaid keelustab üksnes teatavate jahipidamisviiside kasutamise teatud loomaliikide puhul. Väide, mille kohaselt ei ole Alam-Austria liidumaa piisavalt täpselt üle võtnud elupaigadirektiivi artikli 16 lõiget 1, on seega põhjendatud.
2. Salzburgi liidumaa
65.
Komisjon väidab seoses Salzburgi Naturschutzgesetz’i § 34 ja Salzburgi Jagdgesetz’i § 104 lõikega 4, et erandi tegemine ei eelda mitte niivõrd populatsiooni soodsa kaitsestaatuse säilitamist, vaid seda, et ei kahjustataks alal esinevate taime- ja loomaliikide või jahiulukiliikide populatsioone. Komisjon leiab, et viidatud sõnastus on vastuolus elupaigadirektiivi artikli 2 lõikes 2 sätestatud kohustusega taastada vajaduse korral soodne kaitsestaatus.
66.
Austria valitsus väidab, et elupaigadirektiivi artikli 16 lõikes 1 peetakse „säilitamise” all silmas ainult soodsa kaitsestaatuse alalhoidmist, mitte taastamist. Soodsa kaitsestaatuse taastamise nõude esitamine loa andmisel on Austria valitsuse arvates süsteemiga vastuolus või täpsemalt täitmise seisukohalt võimatu.
67.
Sõna „säilitamine” tähendab tõepoolest eelkõige olemasoleva kaitsestaatuse alalhoidmist. Alalhoitav kaitsestaatus on siiski soodne kaitsestaatus elupaigadirektiivi artikli 1 punkti i tähenduses. Sellest tuleneb, et kui soodne kaitsestaatus ei ole viidatud tähenduses veel saavutatud, siis ei ole ka elupaigadirektiivi artikli 16 lõikes 1 sätestatud erandid lubatud, välja arvatud erandlikel asjaoludel.
68.
Asjaomane siseriiklik õigusnorm ei võta eeltoodut piisavalt arvesse, lubades erandeid kõigil juhtudel, kui „ei kahjustata alal esinevate taime- ja loomaliikide […] populatsioone”, seostamata seda absoluutse populatsioonide soodsa kaitsestaatuse säilitamise eesmärgiga.
69.
Komisjon märgib lisaks, et Salzburgi Naturschutzgesetz’i § 34 lubab teha erandeid jookide tootmisel (lõike 1 punkt 2) ja rajatiste ehitamisel (lõike 1 punkt 9). Austria valitsus ei vaidlusta seda väidet, vaid lubab seadust selles osas muuta.
70.
Seega on see väide tervikuna põhjendatud.
D. Elupaigadirektiivi artikkel 22
71.
Elupaigadirektiivi artikkel 22 sätestab:
„Käesoleva direktiivi sätete rakendamiseks liikmesriigid:
f)
[…]
g)
tagavad, et kõikide liikide tahtlik asustamine nende territooriumile, kus need liigid on võõrliigid, oleks reguleeritud, nii et see ei kahjustaks looduslikke elupaiku nende looduslikul levilal ega kohalikku looduslikku loomastikku ja taimestikku, ja keelavad niisuguse taasasustamise, kui nad peavad seda vajalikuks. Hindamistulemused edastatakse komiteele teadmiseks;
h)
[…]”
72.
Komisjon märgib, et Alam-Austria Naturschutzgesetz’i § 17 lõige 5 näeb ette erandi põhimõttelisest keelust kasvatada taimi, mida kohapeal ei esine ja mis ei sobi konkreetsesse keskkonda, samuti viia avatud keskkonda ja kasvatada loomi, keda kohapeal ei esine, kui selline tegevus ei mõjuta püsivalt pärismaiste looma- ja taimeliikide looduslikke (geneetilisi) tunnuseid või maastiku ilu või iseloomulikke jooni. Sellega lisatakse täiendav kriteerium, mida direktiivis ei esine.
73.
Eeltooduga tuleb nõustuda. Erinevalt direktiivist ei keela asjaomane siseriiklik õigusnorm täielikult kõikvõimalikku kahjustamist, vaid ainult võõrliikide asustamisest tingitud looduslike elupaikade või pärismaiste looma- ja taimeliikide püsivat kahjustamist. Sellist nõuet ei saa pidada direktiivi asjaomase sätte korrektseks ülevõtmiseks.
III. Kohtukulud
74.
Vastavalt kodukorra artikli 69 lõikele 2 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Selles osas, milles hagi on veel menetluses, on komisjon olnud suurel määral edukas, järelikult tuleb kohtukulud välja mõista Austria Vabariigilt. Kodukorra artikli 69 lõike 5 alusel kehtib eeltoodu ka väidete kohta, millest komisjon on loobunud. Hagi esitati seetõttu, et Austria Vabariik viis siseriikliku õiguse direktiiviga kooskõlla hilinemisega. Seega tuleb kõik kohtukulud välja mõista Austria Vabariigilt.
IV. Ettepanek
75.
Neil asjaoludel teen ma Euroopa Kohtule ettepaneku teha järgmine otsus:
1.
Austria Vabariik on rikkunud EÜ artiklitest 10 ja 249 ning nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta artiklist 23 tulenevaid kohustusi, kuna ta ei ole õigesti üle võtnud järgmisi sätteid:
—
artikli 1 punktid e, g ja i Salzburgi liidumaal,
—
artikli 6 lõige 1 Alam-Austria ja Ülem-Austria liidumaal,
—
artikli 6 lõige Tirooli liidumaal,
—
artikkel 12 Steiermarki ja Tirooli liidumaal,
—
artikkel 13 Kärnteni, Steiermarki ja Tirooli liidumaal,
—
artikkel 16 Alam-Austria, Salzburgi, Steiermarki ja Tirooli liidumaal ning
—
artikli 22 punkt b Alam-Austria liidumaal.
2.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
3.
Mõista kohtukulud välja Austria Vabariigilt.
(
1
)	Algkeel: saksa.
(
2
)	EÜT L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102, muudetud nõukogu 27. oktoobri 1997. aasta direktiiviga 97/62/EÜ (EÜT L 305, lk 42; ELT eriväljaanne 15/04, lk 3).
(
3
)	Komisjon jääb oma etteheite juurde hoolimata sellest, et kõnealust seadust on teatavate loomade tapmise osas vahepeal muudetud, sest selle alusel on lubatud rakendada jahiulukite tekitatava kahju vältimise meetmeid, mille eesmärk ei ole tappa, kuid mis näiteks hõlmavad elupaigadirektiivi artikliga 12 kaitstud liikide tahtlikku häirimist, ilma et see oleks õigustatud direktiivi artikli 16 kohaselt.
(
4
)	Vt 10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-98/03: komisjon vs. Saksamaa (vastavus) (EKL 2006, lk I-53, punkt 59) ja 20. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-6/04: komisjon vs. Ühendkuningriik (vastavus) (EKL 2005, lk I-9017, punkt 25).
(
5
)	Vt 13. veebruari 2003. aasta otsus kohtuasjas C-75/01: komisjon vs. Luksemburg (vastavus) (EKL 2003, lk I-1585, punkt 22 jj) ja 24. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas C-72/02: komisjon vs. Portugal (vastavus) (EKL 2003, lk I-6597, punkt 17).
(
6
)	Eespool 4. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Ühendkuningriik, punkt 65.
(
7
)	Vt 10. mai 2001. aasta otsus kohtuasjas C-144/99: komisjon vs. Madalmaad (EKL 2001, lk I-3541, punkt 21) ja 19. septembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-236/95: komisjon vs. Kreeka (EKL 1996, lk I-4459, punkt 12 jj), samuti keskkonna valdkonnas kohtujurist Stix-Hackli 14. jaanuari 2003. aasta ettepanek kohtuasjas C-233/00: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2003, lk I-6625, ettepaneku punkt 73).
(
8
)	13. märtsi 1997. aasta otsus kohtuasjas C-197/96: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 1997, lk I-1489, punkt 14); 9. märtsi 2000. aasta otsus kohtuasjas C-358/98: komisjon vs. Itaalia (EKL 2000, lk I-1255, punkt 17); 7. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas C-145/99: komisjon vs. Itaalia (EKL 2002, lk I-2235, punkt 30) ja 10. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas C-33/03: komisjon vs. Ühendkuningriik (EKL 2005, lk I-1865, punkt 25).
(
9
)	Vt eespool punkt 7.
(
10
)	Vt eespool punkt 29.
(
11
)	Nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiiv 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta (EÜT L 103, lk 1; ELT eriväljaanne 15/01, lk 98).
(
12
)	Vt linnudirektiivi kohta 2. augusti 1993. aasta otsus kohtuasjas C-355/90: komisjon vs. Hispaania (Santoña sood) (EKL 1993, lk I-4221, punktid 17 jj ning 26), 11. juuli 1996. aasta otsus kohtuasjas C-44/95: Royal Society for the Protection of Birds (Lappel Bank) (EKL 1996, lk I-3805, punkt 25 jj) ja elupaigadirektiivi kohta 7. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-371/98: First Corporate Shipping (EKL 2000, lk I-9235, punkt 25).
(
13
)	Sellisel arvamusel on näiteks Ennöckl oma teoses Natura 2000, Die Vogelschutz- und Fauna-Flora-Habitatrichtlinie und ihre Umsetzung im österreichischen Naturschutzrecht, Wien 2002, lk 66, teisiti leiab näiteks komisjon dokumendis Natura 2000 – Gebietsmanagement, Die Vorgaben des Artikels 6 der Habitat-Richtlinie 92/43/EWG, 2000, lk 20 jj.
(
14
)	Vt 16. septembri 1999. aasta ettepanek kohtuasjas C-256/98: komisjon vs. Prantsusmaa (vastavus) (EKL 2000, lk I-2487, ettepaneku punkt 22).
(
15
)	Vt nt 2. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C-127/95: Norbrook Laboratories (EKL 1998, lk I-1531, punkt 89); 12. märtsi 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-27/00 ja C-122/00: Omega Air jt (EKL 2002, lk I-2569, punkt 62) ja 6. detsembri 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-453/03, C-11/04, C-12/04 ja C-194/04: ABNA jt (EKL 2005, lk I-10423, punkt 68).
(
16
)	Vt selle kohta minu 29. jaanuari 2004. aasta ettepanek kohtuasjas C-127/02: Landelijke Vereniging tot Behoud van de Waddenzee jt (EKL 2004, lk I-7405, ettepaneku punkt 27).
(
17
)	Eespool 4. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Ühendkuningriik (vastavus), punkt 37.
(
18
)	Vt eespool punkt 31.
(
19
)	Eespool 4. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (vastavus), punkt 57 jj.
(
20
)	15. märtsi 1990. aasta otsus kohtuasjas 339/87: komisjon vs. Madalmaad (vastavus) (EKL 1990, lk I-851, punkt 28).
(
21
)	Eespool 4. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Ühendkuningriik (vastavus), punkt 111, vt ka eespool 4. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (vastavus), punkt 61.
(
22
)	Vt minu 30. novembri 2006. aasta ettepanek kohtuasjas C-342/05: komisjon vs. Soome (hundijaht) (EKL 2007, lk I-4713, punkt 51 jj).
(
23
)	Vt linnudirektiivi võrreldava artikli 9 lõike 1 punkti c kohta 8. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C-60/05: WWF Italia jt (EKL 2006, lk I-5083, punkt 36).
(
24
)	Vt sellega seoses tahtlikkuse mõiste kohta 18. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas C-221/04: komisjon vs. Hispaania (silmuspüünistega jahipidamine) (EKL 2006, lk I-4515, punkt 71).
(
25
)	Vt linnudirektiivi vastavate sätete kohta ka minu 11. jaanuari 2007. aasta ettepanek kohtuasjas C-507/04: komisjon vs. Austria (EKL 2007, lk I-5939, ettepaneku punkt 130).
(
26
)	Eespool 4. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Ühendkuningriik (vastavus), punkt 79, ja eespool 4. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (vastavus), punkt 55.