62014CC0015
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
NILSA WAHLA
od 22. siječnja 2015. (
1
)
Predmet C‑15/14 P
Europska komisija
protiv
MOL Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt.
„Žalba — Državna potpora — Ugovor između Mađarske te naftnog i plinskog društva MOL vezano za rudarske naknade povezane s pridobivanjem ugljikovodika — Naknadna zakonska izmjena koja se odnosi na povećanje stopa rudarskih naknada — Povećanje koje se ne primjenjuje na MOL — Postojanje selektivne prednosti“
1.
Europska Komisija ovom žalbom želi postići ukidanje presude Općeg suda MOL/Komisija (
2
), kojom je Opći sud poništio Odluku Komisije 2011/88/EU od 9. lipnja 2010. o državnoj potpori C 1/09 (prijašnji NN 69/08) koju je Mađarska odobrila MOL‑u Nyrt. (
3
).
2.
U ovom slučaju od Suda se u načelu traži da utvrdi je li Opći sud ispravno poništio spornu odluku zato što Komisija nije dokazala selektivni karakter osporavane mjere, koja je neobična jer se sastoji od kombinacije ugovora koji se odnosi na određivanje tarife sklopljenog između države i specifičnog poduzetnika i naknadne zakonske izmjene o povećanju tarife koja se ne primjenjuje na navedenog poduzetnika. Općenito, ovaj predmet pruža priliku da se pojasne parametri koji bi se trebali uzeti u obzir u ocjeni uvjeta selektivnosti koji su dio pojma „državne potpore“ iz članka 107. stavka 1. UFEU‑a.
I – Okolnosti spora
3.
Okolnosti spora, kako proizlaze iz pobijane presude, mogu se sažeti kako slijedi.
4.
MOL Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt. (u daljnjem tekstu: MOL) društvo je sa sjedištem u Budimpešti (Mađarska), čije su glavne djelatnosti istraživanje i proizvodnja sirove nafte, prirodnog plina i plinskih proizvoda, transport, skladištenje i distribucija proizvoda na bazi sirove nafte na veliko i malo, transport prirodnog plina kao i proizvodnja i prodaja alkena i poliolefina.
A – Mađarski zakon o rudarstvu
5.
Mađarska je sve rudarske djelatnosti, uključujući i one u vezi s ugljikovodicima, uredila zakonom XLVIII. iz 1993. o rudarskoj eksploataciji (
4
). Prema tom zakonu, zakonodavne funkcije izvršavaju ministar nadležan za rudarstvo i središnje tijelo za rudarstvo koje nadzire rudarske djelatnosti, u okviru javne uprave.
6.
Zakon o rudarstvu propisuje da se rudarsko istraživanje i eksploatacija mogu ostvariti u okviru dvaju različitih pravnih režima. Članci 8. do 19. Zakona o rudarstvu utvrđuju režim koncesije, za područja smatrana bogata materijalima za pridobivanje, osobito na temelju geoloških podataka, i kvalificirana „zatvorenima“ (članak 9. stavak 1. Zakona o rudarstvu), koji se dodjeljuje nakon provedenog postupka javnog natječaja za svako zatvoreno područje na temelju potpisanog ugovora između ministra nadležnog za rude i poduzetnika koji je dobio javni natječaj (članci 10. do 12. Zakona o rudarstvu). Područja kvalificirana kao „otvorena“, a priori manje bogata materijalima za pridobivanje, moguće je eksploatirati u okviru dozvole za eksploataciju koju izdaje tijelo nadležno za rudarstvo ako podnositelj zahtjeva ispunjava zakonske uvjete [članak 5. stavak 1. točka (a) i stavak 4. Zakona o rudarstvu].
7.
Članak 20. Zakona o rudarstvu propisuje pravila sukladno kojima se utvrđuju rudarske naknade koje je potrebno platiti državi. Članak 20. stavak 11. Zakona o rudarstvu propisuje da je iznos rudarske naknade postotak koji je, ovisno o slučaju, utvrđen zakonom, ugovorom o koncesiji ili ugovorom zaključenim na temelju članka 26/A stavka 5. Zakona o rudarstvu. Kad je riječ o koncesijama, iznos rudarske naknade utvrđuje ministar nadležan za rudarstvo koji uzima u obzir određene parametre propisane u članku 20. stavku 8. Zakona o rudarstvu. Stopa naknade za ugovor predviđen u članku 26/A stavku 5. Zakona o rudarstvu utvrđena je primjenom odredaba tog članka. Stopa rudarske naknade utvrđuje se Zakonom o rudarstvu kad se djelatnost pridobivanja odvija pod režimom dozvole za eksploataciju (članak 20. stavci 2. do 7. Zakona o rudarstvu).
8.
Do 2008. stopa rudarske naknade za pridobivanje ugljikovodika, sirove nafte i prirodnog plina u okviru dozvole za eksploataciju bila je utvrđena na 12% vrijednosti eksploatirane količine za nalazišta stavljena u eksploataciju nakon 1. siječnja 1998. ili je proizlazila iz primjene matematičke formule koja uzima u obzir, osobito, prosječnu cijenu prirodnog plina kupljenog od strane javne službe za plin, s minimalnom stopom od 12%, za nalazišta prirodnog plina stavljena u eksploataciju prije 1. siječnja 1998. [članak 20. stavak 3. točka (b) Zakona o rudarstvu].
9.
Članak 26/A stavak 5. Zakona o rudarstvu propisuje da ako rudarski poduzetnik, koji obavlja svoju djelatnost u okviru dozvole za eksploataciju, tj. za nalazišta smještena u otvorenom području, nije započeo s eksploatacijom pet godina nakon dodjele dozvole, on može od tijela nadležnog za rudarstvo samo jednom zatražiti produljenje roka za maksimalno razdoblje od pet godina. U slučaju suglasnosti navedenog tijela, ugovor između ministra nadležnog za rudarstvo i rudarskog poduzetnika utvrđuje, za nalazišta na koja se odnosi produljenje, količinu materijala koja služi kao osnovica za izračun rudarske naknade i njezinu stopu koja mora biti viša od stope primjenjive na datum zahtjeva za produljenje, ali ne smije premašiti 1,2 puta tu stopu (u daljnjem tekstu: naknada za produljenje). Ako se zahtjev za produljenje odnosi na više od dva nalazišta, stopa naknade za produljenje primjenjuje se na sva nalazišta rudarskog poduzetnika ugovorom u trajanju od najmanje pet godina (u daljnjem tekstu: uvećana rudarska naknada). Ako se zahtjev za produljenje odnosi na više od pet nalazišta, tada se može zatražiti izvanredna naknada koja iznosi najviše 20% plativog iznosa na temelju uvećane rudarske naknade.
B – Ugovor o produljenju rudarskih prava između MOL‑a i Mađarske iz 2005.
10.
Tužitelj je 19. rujna 2005. zatražio produljenje svojih rudarskih prava za dvanaest nalazišta ugljikovodika koja su bila predmet dozvole za eksploataciju i čija eksploatacija još nije bila počela ni po isteku roka od pet godina računajući od datuma izdavanja navedenih dozvola.
11.
Ministar nadležan za rudarstvo i MOL potpisali su 22. prosinca 2005. ugovor o produljenju na temelju članka 26/A stavka 5. Zakona o rudarstvu, koji se odnosi na dvanaest nalazišta ugljikovodika (u daljnjem tekstu: ugovor iz 2005.), čija točka 1. produljuje za pet godina krajnji datum početka eksploatacije tih dvanaest nalazišta i utvrđuje naknadu za produljenje koju MOL plaća državi za svaku od pet godina (12% x 1,050 za prvu godinu, tj. 12,600%; 12% x 1,038 za drugu godinu, tj. 12,456%; 12% x 1,025 za treću godinu, tj. 12,300%, kao i 12% x 1,020 za četvrtu godinu te za petu godinu, tj. 12,240%).
12.
Na temelju točke 4. ugovora iz 2005. uvećana rudarska naknada primjenjuje se na sva nalazišta MOL‑a koja se već eksploatiraju u okviru dozvole za eksploataciju, tj. 44 nalazišta ugljikovodika čija je proizvodnja započela nakon 1. siječnja 1998. i 93 nalazišta prirodnog plina čija je proizvodnja započela prije tog datuma, tijekom razdoblja od petnaest godina računajući od datuma početka učinka tog ugovora. Stopa uvećane rudarske naknade za petu godinu razdoblja produljenja primjenjuje se do petnaeste godine. Na nalazišta prirodnog plina čija je proizvodnja započela prije 1. siječnja 1998. koeficijent uvećanja za svaku od pet godina produljenja (vidjeti točku 11. ovog mišljenja) primjenjuje se prema matematičkoj formuli utvrđenoj člankom 20. stavkom 3. točkom (b) Zakona o rudarstvu, koeficijent uvećanja pete godine primjenjuje se do petnaeste godine.
13.
Točka 6. ugovora iz 2005. predviđa plaćanje izvanredne naknade od 20 milijardi mađarskih forinti (HUF).
14.
Točka 9. ugovora iz 2005. predviđa da se stopa naknade za produljenje, stopa uvećane rudarske naknade, osnovica za izračun, postotci i svi faktori koji služe za izračun tih naknada utvrđuju, tijekom cijelog trajanja spomenutog ugovora, samim odredbama istoga te da će stope utvrđene ugovorom iz 2005. ostati neizmijenjene ili stalne tijekom cijelog tog trajanja.
15.
Sukladno njegovoj točki 11., ugovor iz 2005. stupa na snagu na datum početka učinka rješenja tijela nadležnog za rudarstvo. Ta ista odredba zabranjuje strankama jednostran raskid ugovora iz 2005., osim u slučaju kad bi treća strana stekla više od 25% kapitala MOL‑a.
16.
Ugovor iz 2005. bio je predmet rješenja tijela nadležnog za rudarstvo od 23. prosinca 2005., kojim se potvrđuju produljenje krajnjeg datuma za početak eksploatacije dvanaest nalazišta ugljikovodika navedenih u točki 10. ovog mišljenja kao i plaćanja na teret MOL‑a utvrđena navedenim ugovorom.
C – Izmjena Zakona o rudarstvu iz 2008. godine koja se odnosi na prava eksploatacije
17.
Zakon CXXXIII iz 2007. godine o rudarskoj eksploataciji koji mijenja Zakon XLVIII iz 1993. godine (
5
), koji je stupio na snagu 8. siječnja 2008., utvrđuje izmjenu stope rudarske naknade.
18.
Kao prvo, članak 20. stavak 3. izmijenjenog Zakona o rudarstvu predviđa stopu od 30% vrijednosti eksploatirane količine za nalazišta stavljena u eksploataciju između 1. siječnja 1998. i 31. prosinca 2007., primjenu postojeće matematičke formule u režimu Zakona o rudarstvu za nalazišta prirodnog plina stavljena u eksploataciju prije 1. siječnja 1998. s minimalnom stopom naknade od 30%, te primjenu diferencirane stope rudarske naknade za nalazišta čija je eksploatacija započela nakon 1. siječnja 2008. prema količini pridobivene sirove nafte ili prirodnog plina, tj. stopi od 12% za proizvedenu godišnju količinu koja ne prelazi 300 milijuna m3 prirodnog plina ili 50 kilotona (kt) sirove nafte, stopi od 20% za proizvodnju između 300 i 500 milijuna m3 prirodnog plina ili između 50 i 200 kt sirove nafte, te stopi od 30% za proizvodnju koja prelazi 500 milijuna m3 prirodnog plina ili 200 kt sirove nafte. Naposljetku, za sva nalazišta, bez obzira na datum početka njihove eksploatacije, potraživana rudarska naknada uvećava se za 3 ili 6% ako cijena sirove nafte Brent prijeđe 80 odnosno 90 američkih dolara (USD).
19.
Članak 235. Zakona LXXXI iz 2008. godine koji mijenja stope poreza i naknada (
6
) mijenja Zakon o rudarstvu, vraćajući na 12% stopu rudarske naknade za nalazišta stavljena u eksploataciju između 1. siječnja 1998. i 31. prosinca 2007. uključeno, te minimalnu stopu rudarske naknade za nalazišta prirodnog plina stavljena u eksploataciju prije 1. siječnja 1998. Ova izmjena stupila je na snagu 23. siječnja 2009.
D – Postupak formalne istrage i donošenje sporne odluke
20.
Komisija je nakon primitka prigovora 14. studenoga 2007., dopisom od 13. siječnja 2009. priopćila mađarskim vlastima svoju odluku o otvaranju postupka formalne istrage predviđene člankom 88. stavkom 2. UEZ‑a, vezano za ugovor iz 2005. koji je izuzeo MOL od povećanja rudarske naknade koja proizlazi iz izmijenjenog Zakona o rudarstvu (u daljnjem tekstu: odluka o otvaranju). Komisija je smatrala da, s obzirom na modalitete prema kojima su bili izrađeni, ugovor iz 2005. i odredbe izmijenjenog Zakona o rudarstvu ulaze u okvir iste mjere pa je nakon ocjene njihovih zajedničkih posljedica zaključila da su ugovor iz 2005. i izmijenjeni Zakon o rudarstvu zajednički imali za učinak to da su dodijelili MOL‑u nedopuštenu prednost. Mjera je za Komisiju odgovarala kriterijima utvrđenim člankom 87. stavkom 1. UEZ‑a i trebala je biti smatrana državnom potporom za koju ništa nije pokazivalo da je mogla biti spojiva sa zajedničkim tržištem. Odluka o otvaranju objavljena je uz poziv zainteresiranim strankama da podnesu svoje primjedbe.
21.
Dopisom od 9. travnja 2009. Mađarska je predstavila svoje primjedbe na odluku o otvaranju. Mađarske vlasti bile su mišljenja da mjera ne predstavlja državnu potporu s obzirom na to da ugovor iz 2005. nije davao nikakvu prednost MOL‑u i da nije bio selektivan, iz primjene spomenutog ugovora nije proizlazio nikakav povlašteni tretman u korist MOL‑a.
22.
Dvama dopisima od 27. travnja 2009. MOL i Magyar Bányászati Szövetség (Mađarsko rudarsko udruženje) predstavili su svoje odnosne primjedbe na odluku o otvaranju. MOL je smatrao da nije bio u povlaštenom položaju primjenom ugovora iz 2005. jer je platio razinu rudarske naknade veću od one svojih konkurenata i od cijene koju bi platio u odsutnosti ugovora, a potonji je bio u skladu s odredbama i logici Zakona o rudarstvu. Magyar Bányászati Szövetség je, sa svoje strane, posebno inzistirao na potrebi da država, osobito u svojoj funkciji zakonodavca, poštuje legitimna očekivanja gospodarskih subjekata i načelo pravne sigurnosti vezano uz dugoročnu stabilnost stope rudarske naknade za nalazišta za koja je dozvola za eksploataciju već bila izdana.
23.
Komisija je 9. lipnja 2010. usvojila spornu odluku, slijedom koje je, s jedne strane, mjera koju je Mađarska poduzela, tj. utvrđenje u ugovoru iz 2005. rudarske naknade koju potražuje od MOL‑a u kombinaciji s izmjenama i dopunama izmijenjenog Zakona o rudarstvu, predstavljala državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a nespojivu sa zajedničkim tržištem prema članku 108. stavku 3. UFEU‑a te je, s druge strane, Mađarska bila dužna povratiti potporu od MOL‑a.
24.
U spornoj odluci Komisija je smatrala da je mjera potpore pod nadzorom bila kombinacija ugovora iz 2005. i izmijenjenog Zakona o rudarstvu, s obzirom na to da je prethodni izuzimao MOL od izmjena rudarskih naknada u potonjem (uvodne izjave 19. i 20.). Prema njoj, čak i da je ugovor iz 2005. bio u skladu sa Zakonom o rudarstvu na snazi i da je država članica mogla utvrditi rudarske naknade, proizvedeni učinci nisu bili nužno spojivi s pravilima Ugovora u području državnih potpora, iako, gledano izdvojeno, ni ugovor iz 2005. ni izmijenjeni Zakon o rudarstvu nisu bili suprotni tim pravilima (uvodne izjave 52. i 53.).
25.
S obzirom na kriterij koji se odnosi na selektivnost mjere, Komisija je u spornoj odluci smatrala da je režim dozvole za eksploataciju bio referentni sustav odbacujući argumente kojima se tvrdi da su ugovori kojima se produljuju te dozvole mogli stvoriti odvojeni referentni sustav (uvodne izjave 61. i 65.). Za Komisiju je ugovor o produljenju bio „očito“ selektivan, s obzirom na to da su mađarske vlasti raspolagale manevarskim prostorom za zaključivanje ili ne takvog ugovora te za utvrđivanje elemenata plaćanja sadržanih u tom ugovoru (uvodna izjava 66.). Komisija je naglasila okolnosti da je, s jedne strane, MOL uživao umanjene naknade do 2020. za gotovo sva nalazišta pod dozvolom za eksploataciju, dok su njegovi konkurenti, podvrgnuti istom režimu i koji su započeli proizvoditi u zakonskim rokovima, trebali plaćati više naknade (uvodna izjava 67.), te s druge strane, da je MOL bio jedini subjekt u području ugljikovodika koji je dobio produljenje svojih prava eksploatacije odobrenih u okviru dozvole, dok su se druga produljenja odnosila na poduzetnike koji su pridobivali čvrste minerale za koje rudarske naknade nisu bile mijenjane (uvodna izjava 68.). Komisija je procijenila da je nastavak odnosnih aktivnosti, tj. način na koji je napisan članak 26/A stavak 5. Zakona o rudarstvu, ugovor iz 2005. zaključen na toj osnovi i izmjene i dopune sadržane u izmijenjenom Zakonu o rudarstvu, bio selektivan (uvodna izjava 69.). Za Komisiju je jedino MOL bio podvrgnut specifičnom režimu koji ga je štitio od svakog povećanja rudarskih naknada (uvodna izjava 70.).
II – Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
26.
Zahtjevom podnesenim tajništvu Općeg suda 8. listopada 2010. MOL je podnio tužbu kojom primarno zahtijeva poništenje sporne odluke i podredno, poništenje sporne odluke u dijelu u kojem određuje povrat dotičnih iznosa.
27.
MOL je u prilog svojoj tužbi istaknuo tri tužbena razloga, koji se odnose na povredu članka 107. stavka 1. UFEU‑a, odnosno povredu članaka 108. stavka 1. UFEU‑a i članka 1. točke (b) i (v) Uredbe (EZ) br. 659/1999 (
7
) i naposljetku na povredu članka 14. stavka 1. iste uredbe.
28.
U okviru prvog tužbenog razloga MOL je osporavao kvalifikaciju mjere u pitanju kao državne potpore.
29.
Opći sud je osobito ispitao drugi prigovor prvog tužbenog razloga koji se odnosi na odsutnost selektivnosti navedene mjere.
30.
U tom kontekstu je Opći sud, nakon što je izložio ocjenu Komisije iz sporne odluke i podsjetio na argumente koje su pred Općim sudom iznijele stranke u tom pogledu, između ostalog u točki 54. pobijane presude istaknuo, da primjena članka 107. stavka 1. UFEU‑a zahtijeva utvrđenje ne stavlja li državna mjera takve naravi, u okviru određenog pravnog režima, u povoljniji položaj „određene poduzetnike ili proizvodnje određene robe“ u odnosu na druge koji bi se s obzirom na zadani cilj tog režima nalazili u usporedivoj činjeničnoj i pravnoj situaciji.
31.
Nadalje, Opći sud je, nakon što je u točkama 56. do 61. pobijane presude izložio argumente Mađarske i MOL‑a tijekom upravnog postupka, u točki 62. iste presude podsjetio da je u ovom slučaju osporavana mjera sastavljena od dvaju elemenata, tj. od ugovora iz 2005. koji utvrđuje stope rudarskih naknada za sva nalazišta MOL‑a, stavljena u eksploataciju ili na koja se odnosi produljenje za svaku od petnaest godina njihova trajanja, i od izmijenjenog Zakona o rudarstvu, koji povećava stope rudarskih naknada za sva nalazišta ugljikovodika u okviru dozvole za eksploataciju, a da ne sadržava odredbu koja se odnosi na nalazišta koja su već bila predmet ugovora o produljenju.
32.
Prema mišljenju Općeg suda u takvim okolnostima moguće je kvalificirati pobijanu mjeru kao državnu potporu kad je država selektivno predložila uvjete zaključenog ugovora jednom ili većem broju subjekata, a ne na temelju objektivnih kriterija koji proizlaze iz teksta opće primjene i koji su primjenjivi na svaki subjekt (vidjeti točku 66. pobijane presude). Opći sud je tako između ostalog u točki 67. pobijane presude presudio da se kombinacija elemenata može kvalificirati kao državna potpora kada država djeluje tako da štiti jednog ili više subjekata koji su već prisutni na tržištu, zaključujući s njima ugovor koji im odobrava jamčene stope naknade tijekom cijelog njihova trajanja, imajući dakle namjeru naknadno vršiti svoju zakonodavnu ovlast povećanjem stope naknade na način da bi drugi subjekti na tržištu bili u nepovoljnijem položaju, bilo da je riječ o subjektima već prisutnima na datum zaključenja ugovora ili o novima.
33.
U ovom slučaju, uzevši u obzir, prvo, odsutnost selektivnosti kao obilježja pravnog okvira koji uređuje zaključivanje ugovora o produljenju, kao i razmatranja koja opravdavaju dodjeljivanje margine prosudbe mađarskim vlastima tijekom pregovora o stopama naknada (vidjeti t. 70. do 74. pobijane presude) i drugo, odsutnost bilo koje indicije prema kojoj bi te vlasti bile stavile MOL u povlašteni položaj u odnosu na svakog drugog poduzetnika koji se nalazi u usporedivoj situaciji (vidjeti točke 75. do 80. pobijane presude), Opći sud je u točki 81. pobijane presude zaključio da selektivni karakter ugovora iz 2005. nije utvrđen.
34.
Naposljetku, Opći sud je u točki 82. pobijane presude istaknuo da se povećanje naknada na temelju izmijenjenog Zakona o rudarstvu, koji je stupio na snagu 2008., dogodilo u kontekstu povećanja svjetske cijene sirove nafte. Opći sud je na temelju toga zaključio da s obzirom na to da Komisija nije navela da je ugovor iz 2005. zaključen u očekivanju povećanja rudarskih naknada, kombinacija tog ugovora s tim zadnjim zakonom ne može se valjano kvalificirati kao državna potpora u smislu članka 107. UFEU‑a.
35.
Stoga je Opći sud usvojio tužbu MOL‑a i poništio spornu odluku.
III – Žalbeni zahtjevi stranaka i postupak pred Sudom
36.
Svojom žalbom Komisija od Suda zahtijeva da:
—
primarno:
—
ukine pobijanu presudu;
—
odbije zahtjev za poništenje sporne odluke;
—
naloži MOL‑u snošenje troškova,
—
podredno:
—
vrati predmet Općem sudu i
—
naknadno odluči o troškovima prvostupanjskog i žalbenog postupka.
37.
MOL zahtijeva primarno da odbije žalbu i Komisiji naloži snošenje troškova.
38.
Stranke su izložile svoja stajališta pisano i usmeno na raspravi 13. studenoga 2014.
IV – Analiza žalbe
39.
Iako je Opći sud sa svoje strane, doduše sažeto (
8
), razmotrio pitanje mogućih veza između niza intervencija Komisije, u nadzoru ocjene uvjeta koji se odnosi na selektivnost sporne mjere; također je pokazao određenu zbunjenost, upućujući na selektivni karakter ugovora iz 2005. (
9
), i na selektivni karakter „osporavane mjere“ općenito (
10
).
40.
Komisija u okviru ove žalbe ističe jedan žalbeni razlog, koji se odnosi na pogrešnu primjenu prava pri ocjeni uvjeta koja se odnosi na selektivnost osporavane mjere u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a.
41.
Komisija smatra da je Opći sud pogrešno tumačio i primijenio taj uvjet, kao što to proizlazi iz više dijelova pobijane presude. Njezina argumentacija se u biti odnosi na četiri aspekta pobijane presude.
42.
Prije nego li razmotrim svaki aspekt argumentacije koju je razvila Komisija, čini mi se nužnim izložiti određena razmatranja o smislu zahtjeva selektivnosti koji proizlazi iz članka 107. stavka 1. UFEU‑a i njegova dosega u okolnostima kao što su one u ovome predmetu.
A – Uvodna razmatranja o smislu zahtjeva selektivnosti koji proizlazi iz članka 107. stavka 1. UFEU‑a i njegova dosega u okolnostima kao što su one u ovome predmetu
43.
Valja podsjetiti da je, u skladu s člankom 107. stavkom 1. UFEU‑a, osim ako je Ugovorima drukčije predviđeno, svaka potpora koju dodijeli država članica ili koja se dodjeljuje putem državnih sredstava u bilo kojem obliku – a kojom se narušava ili koja prijeti da će narušiti tržišno natjecanje stavljanjem određenih poduzetnika ili proizvodnje određene robe u povoljniji položaj – nespojiva s unutarnjim tržištem u mjeri u kojoj utječe na trgovinu među državama članicama.
44.
Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda kvalifikacija državne potpore, u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a, zahtijeva prethodno ispunjenje svih uvjeta predviđenih tom odredbom (
11
).
45.
Po dobro utvrđenu pravilu da bi se nacionalnu mjeru moglo okarakterizirati kao državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a, kao prvo, mora se raditi o intervenciji države ili intervencije iz državnih sredstava, kao drugo, ta intervencija mora utjecati na trgovinu među državama članicama i treće, mora davati prednost svojem korisniku te, četvrto, treba narušavati ili prijetiti da će narušiti tržišno natjecanje (
12
).
46.
U ovom slučaju su u pitanje dovedeni samo tumačenje i primjena trećeg uvjeta, točnije zahtjev „selektivnosti“.
47.
Taj zahtjev selektivnosti ili ako se preuzme drugi često korišteni izraz „specifičnost“ mjere, mora se jasno razlikovati od utvrđivanja gospodarske prednosti. Drugačije rečeno, na Komisiji je da, jednom kada se otkrije postojanje prednosti, dokaže da je ta prednost upućena posebice jednom ili više poduzetnika. Na Komisiji je osobito da pokaže da mjera uvodi razlikovanje među poduzetnicima koji se, u odnosu na ciljeve koje žele postići, nalaze u usporedivim situacijama (
13
). Nije zabranjena dodjela prednosti kao takva, već činjenica da ta dodjela, izvršena na diskriminatoran i selektivan način, određene poduzetnike može staviti u povoljniju situaciju od drugih.
48.
Nakon ovog preciziranja, zahtjev selektivnosti ne može se, po mome mišljenju, potpuno odijeliti od istodobne, iako odvojene, gospodarske prednosti.
49.
U vezi s time čini mi se da se nameću dva opća razmatranja.
50.
Kao prvo čini mi se očitim da zahtjev selektivnosti ima različitu ulogu u odnosu na to razmatra li se mjera u pitanju kao individualna potpora ili kao opći sustav potpora.
51.
Zapravo u ocjeni mjere individualne naravi, identifikacija gospodarske prednosti omogućuje, u načelu, pretpostaviti njezinu „specifičnost“ i stoga zaključak da također ima i selektivan karakter.
52.
S druge strane, u okviru ispitivanja režima opće naravi (režima subvencija, sustava tarifa, poreznih olakšica, režima odstupanja od općih pravila u području stečaja, olakšica u plaćanju poreza i drugih troškova itd.), selektivnost omogućava prosudbu pogoduje li pretpostavljena prednost, iako je upućena svim gospodarskim subjektima, u stvarnosti i uzevši u obzir objektivne kriterije koje navodi, samo određenim vrstama ili grupama poduzetnika.
53.
To uključuje identificiranje toga da li mjera u pitanju, unatoč utvrđenju da dodjeljuje prednost općeg dosega, to čini „na isključivu korist određenim poduzetnicima ili sektorima djelatnosti“. Drugačije rečeno, taj pristup ima za cilj osigurati da državne mjere ne unose razlikovanje među poduzetnicima ili točnije među gospodarskim subjektima koji se, s obzirom na zadani cilj nacionalnog sustava u pitanju, nalaze u usporedivoj činjeničnoj i pravnoj situaciji, a koje se ne mogu opravdati ni naravi ni strukturom sustava u pitanju.
54.
Iako države članice imaju određenu marginu prosudbe u oblikovanju svoje fiskalne, industrijske i socijalne politike, iz gledišta prava državnih potpora one ne bi smjele djelovati diskriminatorno. U tom smislu valja istaknuti da je koncept selektivnosti povezan s konceptom diskriminacije (
14
) i tako je prihvaćeno da nije nužno zabranjeno predvidjeti mjere u vezi s kojima tijelo ima određenu marginu prosudbe.
55.
Kao drugo, u okviru sustava potpore, prethodno valja identificirati koji njegov dio sam po sebi omogućava smanjenje troškova, koji u načelu opterećuju proračun poduzetnika.
56.
U tome je cijela teškoća ovog predmeta, koji se odnosi na državnu mjeru koja je potpuno neuobičajena.
57.
Najprije, iako se o tom zaključku već raspravljalo u tužbi MOL‑a pred Općim sudom (
15
) valja istaknuti da je pobijana mjera sastavljena od dva elementa, to jest ugovora iz 2005. koji utvrđuje stope naknada za sva nalazišta tužitelja stavljena u eksploataciju ili na koja se odnosi produljenje za svaku od petnaest godina njihova trajanja, i od izmijenjenog Zakona o rudarstvu, koji povećava stope rudarskih naknada za sva nalazišta ugljikovodika u okviru dozvole za eksploataciju, bez da sadržava odredbu koja se odnosi na nalazišta koja su već bila predmet ugovora o produljenju (
16
).
58.
Nadalje, kako se Komisija u spornoj odluci nije posebno izjasnila o postojanju veza između ugovora iz 2005. i izmjene Zakona iz 2008., postoje nejasnoće u vezi s definiranjem relevantnog referentnog okvira u cilju ispitivanja selektivnog karaktera sporne mjere.
59.
Zapravo, treba istaknuti da je Komisija smatrala da je navedena mjera sastavljena od kombinacije ugovora iz 2005. i zakonske izmjene iz 2008. (
17
) a da nije pokazala iz kojih razloga u tom nizu intervencija postoje međusobno uske veze, na kronološkom, funkcionalnom i kontekstualnom planu (
18
). Osim toga, ona se ograničila na ocjenu je li uvjet selektivnosti ispunjen u svjetlu sustava dozvole za eksploataciju primjenjivog u trenutku sklapanja ugovora iz 2005. (
19
).
60.
Tako, unatoč činjenici da se spornim smatrao „cijeli niz aktivnosti države“ (
20
), to jest ugovor iz 2005. u kombinaciji s naknadnom izmjenom Zakona o rudarstvu, selektivnost navedene mjere ispitivana je samo u odnosu na ugovor iz 2005. (
21
), pri čemu je precizirano da je referentni okvir definiran kao okvir dozvole za eksploataciju primjenjiv na dan sklapanja navedenog ugovora.
61.
Smatram da je Opći sud slijedeći taj pristup vrlo ispravno usredotočio svoju analizu na pitanje sadržava li sporazum iz 2005. odredbe selektivne naravi.
62.
Iako je Opći sud preuzeo ocjenu prema kojoj je osporavana mjera bila sastavljena od dvaju elemenata, to jest ugovora iz 2005. i izmijenjenog Zakona o rudarstvu iz 2008., za to izolirano ispitivanje ugovora iz 2005. vežu se, međutim, poteškoće.
63.
Zapravo, kao što je to Sud istaknuo u predmetu Bouygues i Bouygues Télécom/Komisija i dr. i Komisija/Francuska i dr. (
22
), s obzirom na to da državne intervencije postoje u različitim oblicima i da se moraju ocijeniti ovisno o njihovim učincima, nije moguće isključiti da se više uzastopnih državnih intervencija u cilju primjene članka 107. stavka 1. UFEU‑a mora smatrati jednom intervencijom. Takav između ostalog može biti slučaj kada su uzastopne intervencije u pogledu njihove kronologije, njihova cilja i položaja poduzetnika u trenutku njihove intervencije međusobno toliko usko povezane da ih je nemoguće razdvojiti (
23
).
64.
Opći sud je ne izjašnjavajući se odmah (
24
) o tome je li Komisija, kao što je obvezuje sudska praksa Suda, u dovoljnoj mjeri dokazala uske veze između državnih intervencija iz ovog predmeta, ostao nejasan glede referentnog okvira koji se trebao uzeti u obzir za dokazivanje selektivnog karaktera sporne mjere ili mjera. Naime, određivanje referentnog okvira za ispitivanje selektivnosti određenog režima može, kao što je to osim toga istaknula Komisija (
25
), biti od temeljne važnosti (
26
).
65.
Ipak ostaje činjenica da to ispitivanje selektivnosti sporne mjere u odnosu na pravni okvir koji uređuje ugovor iz 2005. nije uopće dovedeno u pitanje u okviru ove žalbe.
66.
Nakon što je to pojašnjeno, ova žalba navodi Sud da isključivo utvrdi je li Opći sud pogriješio kada je odlučio da Komisija nije u dovoljnoj mjeri pravno dokazala, kao što je na njoj bilo da učini, da je navodna mjera potpore imala selektivnu narav.
67.
Kao što ću kasnije opet raspraviti, s obzirom na poseban karakter navedene mjere, valja se čuvati svake preuranjene analogije s ispitivanjem selektivnosti režima s kojima se Sud Unije do sad imao prilike susresti.
68.
U svjetlu tih razmatranja, u nastavku ću ispitati kritike upućene pobijanoj presudi.
B – Ispitivanje argumentacije istaknute u okviru žalbe
1. Prvi prigovor: ispitivanje selektivnosti državne intervencije i ocjena margine prosudbe prepuštene nacionalnim tijelima
a) Kratki podsjetnik Komisijine argumentacije
69.
Svojim prvim prigovorom Komisija kritizira analizu margine prosudbe Općeg suda prepuštene mađarskim tijelima: s jedne strane, što se tiče izbora sklopiti ili ne ugovor o produljenju kada rudarski poduzetnik za to izda zahtjev i, s druge strane, što se tiče razine naknada određenih u takvom ugovoru. Komisija također kritizira zaključak Općeg suda u vezi sa selektivnim karakterom sporne mjere potpore.
70.
Prema mišljenju Komisije, Opći sud nije uzeo u obzir upute iz sudske prakse (
27
) što se tiče ispitivanja margine prosudbe prepuštene nacionalnim tijelima koja su nadležna za odlučivanje o selektivnosti sporne mjere.
71.
Komisija najprije tvrdi da mađarska tijela, kada im je upućen zahtjev na temelju članka 26/A stavka 5. Zakona o rudarstvu, raspolažu određenom marginom prosudbe o tome treba li ugovor o produljenju rudarskih prava zaključiti ili ne. Također smatra da je analiza Općeg suda navedena u točkama 70. do 74. i 79. do 81. pobijane presude pogrešna i da bi valjalo ukinuti zaključak iz točke 83. navedene presude prema kojem selektivni karakter mjere nije dokazan.
72.
Osim toga Komisija smatra da čak i ako pretpostavimo da su mađarska tijela u ovom slučaju bila dužna sklopiti ugovor o produljenju rudarskih prava kada im neki poduzetnik podnese zahtjev u tom smislu, to ne znači da je u analizi Općeg suda išta manje pogrešno primijenjeno pravo, s obzirom na to da on ne uzima u obzir „neograničenu“ slobodu koja je dana tim tijelima što se tiče visine rudarske naknade koju određuju, utvrđenje koje je, čini se, barem djelomično ponovno navedeno u točki 72. pobijane presude. Komisija smatra da Opći sud, utvrdivši da je diskrecijska ovlast dana nacionalnim tijelima zakonskim okvirom što se tiče visine rudarskih naknada bila takva da je ugovor iz 2005. učinila selektivnim, nije uzeo u obzir svoju vlastitu sudsku praksu.
b) Moja ocjena
73.
Valja odmah pojasniti nešto u vezi s nadzorom koji Sud u ovom slučaju vrši. Zapravo, prema dobro ustaljenoj sudskoj praksi kada je Opći sud utvrdio ili ocijenio činjenice, Sud je na temelju članka 256. UFEU‑a jedino nadležan ispitati pravnu kvalifikaciju tih činjenica i pravnih posljedica koje je Opći sud iz njih izveo. Ocjena činjenica, osim u slučaju iskrivljavanja dokaza podnesenih Općem sudu, ne predstavlja pravno pitanje koje bi bilo predmet nadzora Suda (
28
).
74.
U ovom slučaju postavlja se pitanje mogu li se u odnosu na ocjenu margine prosudbe prepuštene nacionalnim tijelima o sklapanju ugovora o produljenju rudarskih prava, identificirati iskrivljavanje činjenica, pogrešna primjena prava ili pogreška u pravnoj kvalifikaciji činjeničnog stanja.
75.
Smatram da tomu treba dati negativan odgovor.
76.
Kao prvo što se tiče provjere je li došlo do iskrivljavanja činjenica, dovoljno je ustanoviti da Komisija nije tvrdila da je došlo do iskrivljavanja. U svakom slučaju, smatram da niti jedan element ne omogućava zaključak da se Opći sud upustio u utvrđenja koja otvoreno idu protiv sadržaja odredaba mađarskog prava u pitanju ili da je jednom od njih odredio doseg koji mu s obzirom na druge dijelove spisa očito ne pripada.
77.
Kao drugo, treba provjeriti je li u analizi Općeg suda u odnosu na marginu prosudbe prepuštenu mađarskim tijelima, koja je izložena u točkama 70. do 74. i 79. do 81. pobijane presude, pogrešno primijenjeno pravo ili je došlo do pogrešne pravne kvalifikacije činjenica.
78.
Nisam uvjeren da je tomu tako.
79.
Najprije, u odnosu na točke 70. do 74. pobijane presude treba naglasiti da je njihov predmet bio analizirati pravni okvir u kojem je bio sklopljen ugovor iz 2005. U toj perspektivi i u odnosu na ispitivanje margine prosudbe prepuštene mađarskim tijelima u sklapanju ugovora iz 2005., Opći sud ograničio se na to da zaključi, na osnovi detaljnog ispitivanja parametara i uvjeta sklapanja ugovora o produljenju rudarskih prava, da članak 26/A stavak 5. Zakona o rudarstvu, koji omogućuje svakom rudarskom poduzetniku da zatraži produljenje svojih rudarskih prava na jednom ili više nalazišta koja se još ne eksploatiraju u roku od pet godina računajući od izdavanja dozvole za eksploataciju, nema selektivnu narav.
80.
Protivno tvrdnjama Komisije, nisam uvjeren da su kod tih ocjena činjenice pogrešno pravno kvalificirane niti da je pogrešno primijenjeno pravo.
81.
U tom pogledu, ovaj se predmet mora jasno razlikovati od onih koje je navela Komisija u potporu svojoj argumentaciji, dovodeći u pitanje marginu prosudbe prepuštenu mađarskim tijelima pri sklapanju ugovora o produljenju rudarskih prava (
29
). Presedani iz sudske prakse koje navodi Komisija u svojoj žalbi odnose se na odredbe nacionalnog prava kojima se odobravaju smanjenja poreza ili drugih nameta ili iznimke na području stečaja.
82.
Tako u predmetu u kojem je donesena presuda Francuska/Komisija (EU:C:1996:353) koja se odnosila na odluku Komisije o dodjeli potpore društvu Kimberly Clark Sopalin, Sud je naglasio da je sporna intervencija Fonds national de l’emploi (Nacionalnog fonda za zapošljavanje, u daljnjem tekstu: FNE) u provođenju socijalnih planova stavljala određene poduzetnike u povoljniji položaj nego druge, pri čemu je FNE raspolagao diskrecijskom ovlašću koja mu je omogućavala da prilagodi svoje intervencije s obzirom na različite kriterije. Kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik F. G. Jacobs u tom predmetu, diskrecijska ovlast FNE‑a i njegov utjecaj na upravljanje mehanizmom potpore u pitanju pretpostavljala je da intervencije FNE‑a nisu nužno bile jednako dostupne svim poduzetnicima (
30
).
83.
Štoviše u predmetu u kojem je donesena presuda Ecotrade (EU:C:1998:579, t. 43.), Sud je precizirao da je sustav iznimaka od općih propisa u području stečaja, koji je bio predmet u glavnom postupku, ispunjavao uvjet posebnosti i doveo do „dodatnog troška za državu“ u obliku različitih prednosti koje javna tijela odobravaju u odnosu na one koje bi proizašle iz primjene općih odredaba u području stečaja.
84.
Okolnosti ovog slučaja potpuno su drugačije. Činjenica da se ugovor o produljenju prava odnosi samo na jednog poduzetnika ne potvrđuje nužno njegov selektivni karakter. Dobar parametar utvrđivanja je li sporna mjera selektivna je utvrditi je li postupak sklapanja i određivanja uvjeta ugovora o produljenju rudarskih prava otvoren poduzetnicima u usporedivim situacijama.
85.
Čini mi se da se možemo pridružiti pojašnjenju iz točke 72. pobijane presude prema kojoj „[u] širem smislu, valja primijetiti da se margina prosudbe o kojoj je ovdje riječ razlikuje u svojoj naravi od slučajeva u kojima je primjena takve margine povezana s dodjelom prednosti u korist jednog gospodarskog subjekta. U predmetnom slučaju margina prosudbe mađarskih vlasti služi za uravnoteženje dodatnog troška nametnutog gospodarskim subjektima radi poštivanja zahtjeva koji proizlaze iz načela jednakog tretmana“.
86.
Po mome mišljenju, postoji bitna razlika u ispitivanju selektivnosti općih režima izuzeća ili olakšica koje po definiciji automatski dodjeljuju prednosti i fakultativnih odredaba nacionalnog prava koje predviđaju nametanje dodatnih troškova. U slučaju u kojem nacionalna tijela nameću takve troškove s ciljem očuvanja jednakosti postupanja među poduzetnicima, jednostavna činjenica da nacionalna tijela imaju određenu marginu prosudbe koja je zakonski definirana i koja nije neograničena kao što je Komisija spomenula u svojoj tužbi, nije dovoljna da bi se dokazala selektivnost toga režima.
87.
Stoga po mome mišljenju Opći sud nije pogrešno primijenio pravo kada je u točki 74. pobijane presude naveo da „činjenica da su stope utvrđene za godine valjanosti navedenog ugovora bile rezultat pregovora, nije dostatna za karakteriziranje tog ugovora selektivnim“ i da „jednako bi bilo i da su mađarske vlasti izvršile svoju marginu prosudbe tijekom pregovora […] na način da stavlja u povoljniji položaj tužitelja, prihvaćajući nisku razinu naknade bez objektivnih razloga uzimajući u obzir cilj povećanja naknada u slučaju produljenja dozvola za eksploataciju te na štetu svakog drugog subjekta koji je tražio produljenje svojih rudarskih prava ili, u slučaju nepostojanja takvog subjekta, u prisutnosti konkretnih indicija postojanja neopravdanog stavljanja u povoljniji položaj tužitelja“.
88.
Što se tiče točaka 79. do 81. pobijane presude, koje u biti sadrže određena činjenična utvrđenja u vezi s utvrđenjem stopa rudarskih naknada u ugovorima o produljenju rudarskih prava, ni u njima nije pogrešno primijenjeno pravo niti sadrže pogrešnu pravnu kvalifikaciju bitnih elemenata u ispitivanju selektivnosti sporne mjere.
89.
Također smatram da se, osim ako se pristrano čita pobijana presuda, prva grana argumentacije Komisije u okviru jedinog žalbenog razloga ne može prihvatiti.
2. Drugi prigovor: ispitivanje selektivnosti i uzimanje u obzir objektivnih kriterija
a) Kratak podsjetnik argumentacije Komisije
90.
Svojim drugim prigovorom Komisija ističe da je Opći sud pogriješio kada je u točkama 76. do 78. pobijane presude zaključio da objektivni kriteriji nužno isključuju selektivni karakter. Ta tvrdnja zapravo ide očito protiv zaključaka koji proizlaze iz sudske prakse Suda i Općeg suda (
31
). Zato bi trebalo ukinuti te dijelove presude kao i zaključak koji se pojavljuje u točkama 81. do 83. te presude, prema kojoj se selektivni karakter mjere u pitanju ne može smatrati dokazanim.
b) Moja ocjena
91.
Po mome mišljenju ta argumentacija proizlazi iz pogrešnog čitanja tog dijela pobijane presude, a koji se odnosi samo na mehanizme produljivanja ugovora sklopljenih s rudarskim poduzetnicima, kao što to proizlazi iz članka 26/A stavka 5. Zakona o rudarstvu i kao što je provedeno u odnosu na MOL 2005. godine. Ispitivanje jesu li korisnici režima državnih potpora bili određeni prema objektivnim kriterijima ovdje nije bilo bitno pitanje, za razliku od presedana iz sudske prakse koje je navela Komisija.
92.
U tom pogledu je Opći sud u točki 76. pobijane presude najprije podsjetio da je Zakon o rudarstvu, što se tiče rudarskih poduzetnika koji mogu koristiti produljenje, napisan u općim izrazima.
93.
Nadalje Opći sud je zaključio u točki 77. pobijane presude da je MOL bio jedini poduzetnik koji je zapravo sklopio ugovor o produljenju u području ugljikovodika, što ne predstavlja nužno odlučujuću indiciju. Budući da su kriteriji sklapanja takva ugovora bili objektivni i primjenjivi na svakog potencijalno zainteresiranog subjekta, nepostojanje drugih ugovora te vrste ne ukazuje nužno na selektivni karakter mjere, već bi moglo biti posljedica odluka samih poduzetnika da ne traže produljenje.
94.
Naposljetku, Opći sud je u točki 78. pobijane presude istaknuo da uvećane rudarske naknade utvrđene za vrijeme trajanja ugovora jednostavno proizlaze iz primjene odredaba Zakona o rudarstvu.
95.
Sva ta razmatranja spadaju u okvir kojim Opći sud provjerava odgovara li utvrđena stopa rudarske naknade objektivnim kriterijima primjenjivima na svakog potencijalno zainteresiranog subjekta.
96.
Ta razmatranja nikako nisu u suprotnosti sa sudskom praksom, koju je navela Komisija, prema kojoj selektivan karakter jednog režima potpore ne može biti isključen iz samog razloga što su korisnici određeni pomoću objektivnih kriterija.
97.
Tako je Sud u presudi Španjolska/Komisija (EU:C:2003:92) – u kojoj se trebao očitovati o jednom režimu potpora koji je u bitnome bio sustav posudbi s preferencijalnim uvjetima koje su španjolska tijela primjenjivala s ciljem poticanja stjecanja poslovnih vozila– jednostavno kao neosnovan odbio argument koji je istaknula Kraljevina Španjolska prema čijem mišljenju je „konvencija uređena objektivnim kriterijima s horizontalnim učinkom“. Sud je precizirao da bi takav argument samo mogao dokazati da su sporne potpore dio režima potpora a ne osobna potpora (
32
).
98.
Što se tiče presude GEMO (EU:C:2003:622) koja se odnosila na režim za sakupljanje i odstranjivanje životinjskih trupova i otpadaka iz klaonica, Sud je također precizirao da unatoč tomu što su korisnici navedenog režima koji se temelji na nacionalnom pravu određeni prema objektivnim i izgleda općim kriterijima, njegove učinke koriste prije svega uzgajivači i klaonice (
33
).
99.
Slična su razmatranja bila izložena u presudi Italija/Komisija (EU:T:2009:49) koja se odnosila na režim kojime se na porez na dohodak investicijskih društava koja posjeduju udjele u tvrtkama s malim ili srednjim kapitalom primjenjivala smanjena stopa poreza. Opći sud je zapravo utvrdio da „sama činjenica da mjera u pitanju može donijeti dobit investicijskom društvu koje ispunjava predviđene uvjete, to jest čije je područje primjene određeno na temelju objektivnih kriterija, ne znači sama po sebi da je navedena mjera općeg karaktera niti joj oduzima njezin selektivni karakter“ (
34
).
100.
U ovom slučaju Opći sud nije uopće uzeo u obzir zaključke koji proizlaze iz te sudske prakse. Unatoč činjenici da je MOL bio jedini poduzetnik koji je zahtijevao produljenje svojih rudarskih prava, članak 26/A stavak 5. Zakona o rudarstvu ne čini razliku između različitih kategorija gospodarskih subjekata.
101.
Posljedično, predlažem da se odbije drugi prigovor Komisije.
3. Treći prigovor: ispitivanje selektivnosti i navodno uzimanje u obzir namjere državnih tijela da odobre prednost
a) Kratak podsjetnik argumentacije Komisije
102.
Trećim prigovorom Komisija u biti tvrdi da je Opći sud u točkama 67. i 82. pobijane presude povezao ocjenu selektivnosti osporavane mjere s namjerom države članice pri sklapanju ugovora iz 2005. da zaštiti jednog ili više gospodarskih subjekata od primjene novog režima naknada, u ovom slučaju onog koji se primjenjuje od izmjene Zakona o rudarstvu iz 2008.
103.
Komisija misli da Opći sud nije uzeo u obzir temeljni aspekt propisa koji se primjenjuju na područje državnih potpora, to jest zahtjev prema kojemu državna intervencija iz članka 107. stavka 1. UFEU‑a mora biti definirana s obzirom na učinke sporne mjere (
35
). Zato bi valjalo ukinuti taj dio pobijane presude i zaključak iz točke 83. te presude, prema kojoj nije dokazan selektivni karakter sporne mjere.
b) Moja ocjena
104.
Taj treći aspekt argumentacije Komisije je također neuvjerljiv.
105.
Točno je da je ustaljena sudska praksa da članak 107. stavak 1. UFEU‑a ne čini razliku s obzirom na uzroke ili ciljeve državnih intervencija, nego ih definira u odnosu na njihove učinke. To znači posebice da selektivnost nacionalne mjere mora biti ocijenjena u odnosu na njene učinke, a ne na stvarnu ili pretpostavljenu namjeru države članice koja želi zaštititi jednog ili više gospodarskih subjekata (
36
).
106.
Čini mi se, međutim, da Opći sud nije zanemario to načelo kada je u točki 67. pobijane presude uputio na pitanje je li „država djeluje tako da štiti jednog ili više subjekata koji su već prisutni na tržištu, zaključujući s njima ugovor koji im odobrava jamčene stope naknade tijekom cijelog njihova trajanja, imajući dakle namjeru naknadno vršiti svoju zakonodavnu ovlast povećanjem stope naknade na način da bi drugi subjekti na tržištu bili u nepovoljnijem položaju, bilo da je riječ o već prisutnim subjektima na datum zaključenja ugovora ili o novima“.
107.
Tom točkom i kao što proizlazi iz izričitog upućivanja na predmet u kojem je donesena presuda Bouygues i Bouygues Télécom/Komisija i dr. i Komisija/Francuska i dr. (
37
), Opći sud je želio dodatno (
38
) i neovisno od samog ispitivanja selektivnosti osporavane mjere postaviti pitanje eventualnih veza između ugovora iz 2005. i zakonske izmjene iz 2008.
108.
Štoviše, u točki 82. pobijane presude Opći sud je, čini mi se još uvijek u cilju da osigura da se ugovor iz 2005. i izmjena Zakona o rudarstvu koja se dogodila 2008. godine ne moraju nužno promatrati kao jedna te ista mjera, vodeći računa o nepostojanju kronoloških i funkcionalnih veza između te dvije intervencije, istaknuo, kao prvo, da se povećanje naknada, koje je stupilo na snagu 2008., dogodilo u kontekstu povećanja svjetskih tečajeva i kao drugo, da Komisija nije naglasila da je ugovor iz 2005. sklopljen u iščekivanju povećanja rudarskih naknada.
109.
Iako je šteta, kao što sam prije naveo (vidjeti točke 58. i 61. ovog mišljenja), što Opći sud nije jasnije razlikovao ispitivanje točne identifikacije osporavane mjere (izloženo u točkama 67. i 82. pobijane presude) i ocjenu selektivnosti te mjere jednom kada je identificirana, čini mi se netočnim tvrditi da je Opći sud povezao selektivnost sporne mjere s dokazom namjere države članice da zaštiti jednog ili više gospodarskih subjekata.
110.
Stoga smatram da također treba odbiti i treći prigovor Komisije.
4. Četvrti prigovor: ispitivanje selektivnosti i uzimanje u obzir „vanjskih uvjeta“ ugovora iz 2005.
a) Kratak podsjetnik argumentacije Komisije
111.
Komisija smatra da je Opći sud bio u krivu kada je u točkama 64. i 65. pobijane presude smatrao da postojanje selektivne prednosti nije moguće izvesti iz činjenice da se subjekt našao u povoljnijem položaju u odnosu na druge subjekte, dok se u ovom slučaju odnosna država članica opravdano ograničila na izvršavanje svoje zakonodavne ovlasti nastavno na razvoj tržišta. U biti Komisija prigovora Općem sudu da pri upućivanju na naknadne izmjene vanjskih uvjeta ugovora iz 2005. nije uzeo u obzir sudsku praksu prema kojoj je, u svrhu primjene članka 107. stavka 1. UFEU‑a, svejedno je li se položaj pretpostavljenog korisnika mjere s vremenom poboljšao ili pogoršao (
39
). Bitno je da je MOL nakon 8. siječnja 2008. bio jedini poduzetnik koji je u odnosu na razinu naknade primjenjive na nalazišta ugljikovodika u povlaštenu položaju.
112.
U svakom slučaju, razmatranja Općeg suda nisu relevantna, naglašava Komisija, jer se razvoj o kojemu je riječ u ovom slučaju sastoji od jedne zakonske izmjene o kojoj je država mogla odlučiti kako želi. Taj pristup koji bi ovlašćivao države članice da se pozovu na nepostojanje selektivnosti s obzirom na metode i tehnike intervencije koje primjenjuju, ne bi uzeo u obzir zaključke koji proizlaze iz sudske prakse u tom području (
40
).
b) Moja ocjena
113.
I ovdje me također pažljivo čitanje točaka 64. i 65. pobijane presude dovelo do zaključka da prigovor Komisije treba odbiti.
114.
Iako je doista šteta što u obrazloženju Općeg suda postoji određena nejasnoća, koja miješa uvodna razmatranja s temeljnim ispitivanjem selektivnosti ugovora iz 2005., čini se da se te dvije točke ne odnose stricto sensu na ispitivanje selektivnosti ugovora iz 2005., nego imaju za cilj, kao što proizlazi iz nastavka obrazloženja izloženog u točkama 66. i 67. pobijane presude, otvoriti posebno pitanje postojećih veza između ugovora iz 2005. i naknadnih zakonskih izmjena. Mislim da je Opći sud u odnosu na zadnje navedeni problem smatrao korisnim u točki 64. pobijane presude ukazati na to da „kada država s gospodarskim subjektom zaključi ugovor koji ne obuhvaća element državne potpore u smislu članka 107. UFEU‑a, činjenica da se kasnije vanjski uvjeti takvog ugovora mijenjaju na način da se odnosni subjekt nađe u povoljnijem položaju u odnosu na druge subjekte koji nisu zaključili sličan ugovor, ne bi trebala biti dostatna da se, uzevši sveukupno, ugovor i naknadna izmjena vanjskih uvjeta istog mogu smatrati konstitutivnima za državnu potporu“.
115.
Tvrdnja Komisije prema kojoj „[o]no što je važno je da je nakon 8. siječnja 2008. MOL bio jedini poduzetnik u povoljnijem položaju“ ne uzima u obzir činjenicu da se raspravljalo samo o pitanju je li ugovor iz 2005. bio selektivan, a da se nije ni spominjala eventualna selektivnost sporne mjere koja proizlazi iz izmjene iz 2008. Drugim riječima, i u nastavku onog o čemu je prije bilo riječi, čini mi se da Komisija pogrešno povezuje ispitivanje selektivnosti u ovom slučaju s postojanjem prednosti koja bi trebala proizlaziti iz zakonske izmjene iz 2008.
116.
Smatram da Opći sud nije pogrešno primijenio pravo kada je naveo da jednom kada se dokazalo da mjera, u ovom slučaju ugovor o rudarskim naknadama sklopljen između mađarskih tijela i MOL‑a, nema selektivni karakter, ona više ne bi trebala biti dovedena u pitanje činjenicom da je razvoj tržišta bio takve naravi da je učinio njezin položaj povoljnijim nego subjektima koji se nisu odlučili za sklapanje tog ugovora.
117.
Zbog svih prethodnih razloga smatram da treba odbiti zadnje navedeni prigovor i stoga odbiti žalbu u cijelosti.
V – Zaključak
118.
Uzimajući u obzir prethodna razmatranja, predlažem Sudu da odluči na sljedeći način:
1)
Žalba se odbija.
2)
Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova.
(
1
)	Izvorni jezik: francuski
(
2
)	T‑499/10, EU:T:2013:592, u daljnjem tekstu: pobijana presuda.
(
3
)	SL 2011, L 34, str. 55., u daljnjem tekstu: sporna odluka.
(
4
)	1993. évi XLVIII. törvény a bányászatról, u daljnjem tekstu: Zakon o rudarstvu.
(
5
)	2007. évi CXXXIII. törvény a bányászatról szóló 1993. évi XLVIII. törvény módosításáról, u daljnjem tekstu: izmijenjeni Zakon o rudarstvu.
(
6
)	2008. évi LXXXI. törvény egyes adó- és járuléktörvények módosításáról.
(
7
)	Uredba Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu članka [108. UFEU‑a] (SL L 83, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 16.).
(
8
)	Vidjeti t. 67. i 82. pobijane presude.
(
9
)	Vidjeti t. 75. do 81. pobijane presude.
(
10
)	Vidjeti t. 68. i 83. pobijane presude.
(
11
)	Presuda Komisija/Deutsche Post (C‑399/08 P, EU:C:2010:481, t. 38. i navedena sudska praksa).
(
12
)	Presuda Komisija/Deutsche Post (C‑399/08 P, EU:C:2010:481, t. 39. i navedena sudska praksa).
(
13
)	Vidjeti Komisija/Nizozemska (C‑279/08 P, EU:C:2011:551, t. 62.).
(
14
)	Iako je bilo moguće istaknuti da se pojam diskriminacije u području potpora može činiti dvojben jer diskriminacija nužno podrazumijeva postojanje poduzetnika ili proizvodnje robe u istovjetnoj situaciji, koji su stoga u tržišnom natjecanju i koji bi bili isključeni od koristi od sporne mjere (vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Darmona u spojenim predmetima Sloman Neptun, C‑72/91 i C‑73/91, EU:C:1992:130, t. 61.).
(
15
)	U vezi s tim je zanimljivo navesti da je MOL u tužbi pred Općim sudom prvo (vidjeti t. 38. do 44. tužbe pred Općim sudom) prigovorio Komisiji da je u spornoj odluci smatrala da ugovor iz 2005. i zakonska izmjena iz 2008. čine jednu te istu mjeru. Preuzimajući izraze koje je koristio MOL u svojoj tužbi, Komisija je pogrešno primijenila pravo odlučujući da ugovor iz 2005. i izmjena Zakona o rudarstvu iz 2008. čine jedinstvenu mjeru potpore, iako je priznala da svaka mjera sama po sebi nije mjera potpore. MOL je tek kasnije naveo da, ako je riječ o takvu slučaju, tu istu mjeru ne može se smatrati selektivnom.
(
16
)	Vidjeti utvrđenja iz t. 62. i 63. pobijane presude kao i uvodnu izjavu 19. (u okviru navođenja razloga za otvaranja postupka nadzora) i t. 53. (u okviru stvarne ocjene mjere u pitanju) sporne odluke.
(
17
)	Vidjeti uvodne izjave 53. i 69. sporne odluke.
(
18
)	Vidjeti presudu Bouygues et Bouygues Télécom/Komisija i dr. i Komisija/Francuska i dr. (C‑399/10 P i C‑401/10 P, EU:C:2013:175, t. 104. i navedena sudska praksa).
(
19
)	Vidjeti uvodnu izjavu 62. do 68. sporne odluke.
(
20
)	Vidjeti izraze korištene u uvodnoj izjavi 53. sporne odluke.
(
21
)	Vidjeti utvrđenje Općeg suda u t. 46. pobijane presude.
(
22
)	EU:C:2013:175.
(
23
)	Vidjeti presudu Bouygues i Bouygues Télécom/Komisija i dr. i Komisija/Francuska i dr. (C‑399/10 P i C‑401/10 P, EU:C:2013:175, t. 103. i 104.).
(
24
)	Čini se da je pitanje postojećih veza između različitih intervencija države u pitanju u ovom predmetu, međutim, bilo predmet kratkog ispitivanja u t. 82. pobijane presude, suprotno onomu što proizlazi iz sporne odluke.
(
25
)	Vidjeti uvodnu izjavu 61. sporne odluke.
(
26
)	Vidjeti u tom smislu presudu Portugal/Komisija (C‑88/03, EU:C:2006:511, t. 56.).
(
27
)	Komisija upućuje na sudsku praksu Suda (presude Francuska/Komisija, C‑241/94, EU:C:1996:353, t. 23. i 24.; Ecotrade, C‑200/97, EU:C:1998:579, t. 40.; Piaggio, C‑295/97, EU:C:1999:313, t. 39.; DM Transport, C‑256/97, EU:C:1999:332, t. 27. kao i P, C‑6/12, EU:C:2013:525, t. 27.) i Općeg suda (presude HAMSA/Komisija, T‑152/99, EU:T:2002:188, t. 156. i 157.; Lenzing/Komisija, T‑36/99, EU:T:2004:312, t. 129. do 132.; Diputación Foral de Álava i dr./Komisija, T‑127/99, T‑129/99 i T‑148/99, EU:T:2002:59, t. 152. i 154., kao i Diputación Foral de Álava i dr./Komisija, T‑227/01 do T‑229/01, T‑265/01, T‑266/01 i T‑270/01, EU:T:2009:315, t. 168.).
(
28
)	Vidjeti presudu Vijeće/Alumina (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245, t. 16. i navedenu sudsku praksu).
(
29
)	U tom pogledu Komisija navodi presude Francuska/Komisija (EU:C:1996:353, t. 23. i 24.); Ecotrade (EU:C:1998:579, t. 40.); Piaggio (EU:C:1999:313, t. 39.); DM Transport (EU:C:1999:332, t. 27.), kao i Disputación Foral de Álava i dr./Komisija (EU:T:2002:59, t. 152.).
(
30
)	Mišljenje nezavisnog odvjetnika F. G. Jacobsa u predmetu Francuska/Komisija (C‑241/94, EU:C:1996:195, t. 38. i 57.).
(
31
)	Osobito vidjeti presude Španjolska/Komisija (C‑409/00, EU:C:2003:92, t. 49.); GEMO (C‑126/01, EU:C:2003:622, t. 35. i 39.), kao i Italija/Komisija (T‑424/05, EU:T:2009:49, t. 126.).
(
32
)	Vidjeti t. 49. navedene presude. Vidjeti također mišljenje nezavisnog odvjetnika S. Albera u tom predmetu (C‑409/00, EU:C:2002:475, t. 57. i 58.).
(
33
)	Vidjeti t. 35. do 39. te presude. Također vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika F. G. Jacobsa u tom predmetu (C‑126/01, EU:C:2002:273, t. 79. do 83.).
(
34
)	Vidjeti t. 126. navedene presude.
(
35
)	Komisija osobito spominje presude Belgija/Komisija (C‑56/93, EU:C:1996:64, t. 79.) i Belgija/Komisija (C‑75/97, EU:C:1999:311, t. 25.).
(
36
)	Vidjeti osobito presude Belgija/Komisija (EU:C:1996:64, t. 79.); British Aggregates/Komisija (C‑487/06 P, EU:C:2008:757, t. 89.); Komisija/Nizozemska (C‑279/08 P, EU:C:2011:551, t. 51.), kao i Komisija i Španjolska/Vlada Gibraltara i Ujedinjene Kraljevine (C‑106/09 P et C‑107/09 P, EU:C:2011:732, t. 91. i 92.).
(
37
)	EU:C:2013:175, t. 103. i 104.
(
38
)	Vidjeti korištenje izraza „štoviše“ na početku t. 67. pobijane presude.
(
39
)	Vidjeti Grčka/Komisija (57/86, EU:C:1988:284, t. 10.) kao i Adria‑Wien Pipeline i Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke (C‑143/99, EU:C:2001:598, t. 41.).
(
40
)	Vidjeti presude British Aggregates/Komisija (EU:C:2008:757, t. 89.); Komisija/Nizozemska (EU:C:2011:551, t. 51.), kao i Komisija i Španjolska/Vlada Gibraltara i Ujedinjene Kraljevine (EU:C:2011:732, t. 91. i 92.).