62023CJ0753
PRESUDA SUDA (deseto vijeće)
27. veljače 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Područje slobode, sigurnosti i pravde – Privremena zaštita u slučaju masovnog priljeva raseljenih osoba – Direktiva 2001/55/EZ – Članci 8. i 11. – Provedbena odluka (EU) 2022/382 – Uzastopni zahtjevi za boravišnu dozvolu radi dodjele privremene zaštite u nekoliko država članica – Ispitivanje naknadnog zahtjeva – Pravo na djelotvoran pravni lijek”
U predmetu C‑753/23 [Krasiliva] (
i
),
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Nejvyšší správní soud (Vrhovni upravni sud, Češka Republika), odlukom od 30. studenoga 2023., koju je Sud zaprimio 7. prosinca 2023., u postupku
A. N.
protiv
Ministerstvo vnitra,
SUD (deseto vijeće),
u sastavu: D. Gratsias, predsjednik vijeća, I. Jarukaitis, predsjednik četvrtog vijeća, i Z. Csehi (izvjestitelj), sudac,
nezavisni odvjetnik: M. Szpunar,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za češku vladu, M. Smolek, A. Edelmannová i J. Vláčil, u svojstvu agenata,
–
za vladu Helenske Republike, G. Karipsiadis i T. Papadopoulou, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, A. Azéma, A. Katsimerou i M. Salyková, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 8. stavka 1. i članka 11. Direktive Vijeća 2001/55/EZ od 20. srpnja 2001. o minimalnim standardima za dodjelu privremene zaštite u slučaju masovnog priljeva raseljenih osoba te o mjerama za promicanje uravnoteženih napora država članica pri prihvatu i snošenju posljedica prihvata tih osoba (SL 2001., L 212, str. 12.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 8., str. 49.) kao i članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između ukrajinske državljanke A. N. i Ministerstva vnitra (Ministarstvo unutarnjih poslova, Češka Republika) u vezi s izdavanjem boravišne dozvole u okviru privremene zaštite predviđene Direktivom 2001/55.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2001/55
3
Članak 1. Direktive 2001/55 predviđa:
„Cilj ove direktive jest utvrditi minimalne standarde za dodjelu privremene zaštite u slučaju masovnog priljeva raseljenih osoba iz trećih zemalja koje se ne mogu vratiti u svoju zemlju podrijetla te promicati uravnotežene napore država članica pri prihvatu i snošenju posljedica prihvata tih osoba.”
4
Članak 5. stavci 1. do 3. te direktive predviđa:
„1.   Postojanje masovnog priljeva raseljenih osoba utvrđuje se Odlukom Vijeća [Europske unije] koja je donesena kvalificiranom većinom na prijedlog [Europske k]omisije, koja također razmatra svaki zahtjev države članice za podnošenjem prijedloga Vijeću.
2.   Prijedlog Komisije uključuje barem:
(a)
opis posebnih skupina osoba na koje će se privremena zaštita primjenjivati;
(b)
datum na koji će privremena zaštita stupiti na snagu;
(c)
procjenu opsega kretanja raseljenih osoba.
3.   Odluka Vijeća ima učinak uvođenja privremene zaštite za raseljene osobe na koje se ona odnosi, u svim državama članicama, u skladu s odredbama ove direktive. Odluka uključuje barem:
(a)
opis posebnih skupina osoba na koje će se privremena zaštita primjenjivati;
(b)
datum na koji će privremena zaštita stupiti na snagu;
(c)
podatke dobivene od država članica o njihovim prihvatnim kapacitetima;
(d)
podatke od Komisije, [Visokog povjerenika Ujedinjenih naroda za izbjeglice (HCR)] i drugih odgovarajućih međunarodnih organizacija.”
5
Članak 8. navedene direktive glasi kako slijedi:
„1.   Države članice donose potrebne mjere kako bi se osobama koje uživaju privremenu zaštitu osigurale boravišne dozvole za cjelokupno vrijeme trajanja zaštite. U tu se svrhu izdaju isprave ili drugi ekvivalentni dokazi.
2.   Bez obzira na razdoblje valjanosti boravišnih dozvola iz stavka 1., tretman koji države članice odobravaju osobama koje uživaju privremenu zaštitu ne smije biti manje povoljan od onog koji je određen člancima od 9. do 16.
3.   Države članice prema potrebi osiguravaju osobama kojima će dopustiti ulazak na svoje državno područje za potrebe privremene zaštite sve pogodnosti za dobivanje potrebnih viza, uključujući tranzitne vize. Formalnosti moraju biti svedene na najmanju moguću mjeru zbog žurnosti situacije. Vize trebaju biti besplatne ili njihovi troškovi svedeni na najmanju moguću mjeru.”
6
U članku 11. iste direktive navodi se:
„Država članica ponovno prima osobu koja uživa privremenu zaštitu na njezinom državnom području ako se ta osoba zadržava ili pokušava neovlašteno ući na državno područje druge države članice tijekom razdoblja obuhvaćenog Odlukom Vijeća iz članka 5. Države članice mogu, na temelju bilateralnih sporazuma, odlučiti da se ovaj članak ne primjenjuje.”
7
Članak 28. Direktive 2001/55 predviđa slučajeve u kojima države članice mogu isključiti osobe obuhvaćene tom direktivom iz privremene zaštite, u smislu te direktive.
8
U skladu s člankom 29. navedene direktive:
„Osobe koje je država članica isključila iz ostvarivanja privremene zaštite ili spajanja obitelji imaju u dotičnoj državi članici pravo na sudsku zaštitu.”
Provedbena odluka (EU) 2022/382
9
Provedbena odluka Vijeća (EU) 2022/382 od 4. ožujka 2022. o utvrđivanju postojanja masovnog priljeva raseljenih osoba iz Ukrajine u smislu članka 5. Direktive 2001/55/EZ koja ima učinak uvođenja privremene zaštite (SL 2022., L 71, str. 1.) u uvodnim izjavama 15. i 16. određuje:
„15.
Upućuje se na činjenicu da su države članice postigle dogovor u obliku izjave o tome da neće primjenjivati članak 11. Direktive [2001/55].
16.
Privremena zaštita najprimjereniji je instrument u sadašnjoj situaciji. S obzirom na izvanrednu i iznimnu prirodu situacije, uključujući vojnu invaziju Ruske Federacije na Ukrajinu i razmjer masovnog priljeva raseljenih osoba, privremena zaštita trebala bi omogućiti tim osobama da uživaju usklađena prava diljem [Europske u]nije koja im nude odgovarajuću razinu zaštite. Očekuje se da će uvođenje privremene zaštite biti od koristi i za države članice jer prava koja prate privremenu zaštitu ograničavaju potrebu da raseljene osobe odmah zatraže međunarodnu zaštitu a time i rizik od preopterećenja njihovih sustava azila jer svode formalnosti na minimum zbog hitnosti situacije. Nadalje, ukrajinski državljani, kao putnici koji su izuzeti od obveze posjedovanja vize, imaju pravo slobodno se kretati unutar Unije u razdoblju od 90 dana nakon što im je dopušten ulazak na područje Unije. Na temelju toga mogu odabrati državu članicu u kojoj žele uživati prava povezana s privremenom zaštitom i pridružiti se svojoj obitelji i prijateljima u velikim mrežama dijaspore koje postoje u cijeloj Uniji. Time će se u praksi uspostaviti ravnoteža u naporima između država članica, čime će se smanjiti pritisak na nacionalne sustave prihvata. Nakon što je država članica izdala boravišnu dozvolu u skladu s Direktivom [2001/55], osoba koja uživa privremenu zaštitu, premda ima pravo putovati unutar Unije tijekom 90 dana unutar razdoblja od 180 dana, trebala bi moći ostvariti prava koja proizlaze iz privremene zaštite samo u državi članici koja je izdala boravišnu dozvolu. Time se ne bi trebala dovoditi u pitanje mogućnost da država članica u bilo kojem trenutku odluči izdati boravišnu dozvolu osobama koje uživaju privremenu zaštitu na temelju ove odluke.”
10
Članak 1. te provedbene odluke određuje:
„Utvrđuje se postojanje masovnog priljeva u Uniju raseljenih osoba koje su zbog oružanog sukoba morale napustiti Ukrajinu.”
11
U skladu s člankom 2. stavkom 1. točkom (a) navedene provedbene odluke:
„Ova se odluka primjenjuje na sljedeće kategorije osoba raseljenih iz Ukrajine 24. veljače 2022. ili nakon tog datuma zbog vojne invazije ruskih oružanih snaga koja je počela na taj datum:
(a)
ukrajinske državljane koji su boravili u Ukrajini prije 24. veljače 2022.”
Češko pravo
Zakon br. 221/2003 o privremenoj zaštiti stranaca
12
Direktiva 2001/55 prenesena je u češko pravo zákonom č. 221/2003 Sb. o dočasné ochraně cizinců (Zakon br. 221/2003 o privremenoj zaštiti stranaca).
13
Člankom 1. tog zakona, naslovljenim „Predmet”, određuje se:
„1.   Ovaj zakon uređuje:
(a)
uvjete za ulazak i boravak stranih državljana na državnom području Češke Republike (u daljnjem tekstu: državno područje) radi odobravanja privremene zaštite kao i za njihov izlazak s državnog područja;
(b)
postupak za priznavanje i ukidanje prava na boravak radi odobravanja privremene zaštite na državnom području (u daljnjem tekstu: pravo na boravak u svrhu privremene zaštite);
[…]”
Zakon „Ukrajina”
14
Zákon č. 65/2022 Sb. o některých opatřeních v souvislosti s ozbrojeným konfliktem na území Ukrajiny vyvolaným invazi vojsk Ruské federace (Zakon br. 65/2022 o određenim mjerama u pogledu oružanog sukoba na državnom području Ukrajine izazvanog vojnom invazijom Ruske Federacije), u verziji primjenjivoj na glavni postupak (u daljnjem tekstu: Zakon „Ukrajina”) u članku 2. određuje da „‚privremena zaštita’ znači pravo boravka na državnom području Češke Republike na temelju Zakona [br. 221/2003] o privremenoj zaštiti stranaca […]”.
15
Članak 4. Zakona „Ukrajina”, naslovljen „Postupak u vezi s privremenom zaštitom”, u stavku 3. predviđa:
„Osim ako ovim zakonom nije drukčije određeno, dodjela privremene zaštite na temelju ovog zakona uređuje se Zakonom br. 221/2003 o privremenoj zaštiti stranaca.”
16
U skladu s člankom 5. stavcima 1. i 2. Zakona „Ukrajina”:
„1.   Zahtjev za privremenu zaštitu nije dopušten ako:
(a)
nije osobno podnesen;
(b)
podnio ga je stranac na kojeg se ne odnosi članak 3.;
(c)
podnio ga je stranac koji je zatražio privremenu ili međunarodnu zaštitu u drugoj državi članici Unije;
(d)
podnio ga je stranac kojemu je dodijeljena privremena ili međunarodna zaštita u drugoj državi članici Unije; ili
(e)
podnio ga je stranac koji je građanin Unije ili državljanin države koja je povezana s Europskom unijom međunarodnim ugovorom kojim mu se dodjeljuje pravo na slobodno kretanje osoba jednako takvom pravu građana Europske unije, ili državljanin države koju obvezuje Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru[, od 2. svibnja 1992. (SL 1994., L 1, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 106., str. 4.)].
2.   Ministarstvo unutarnjih poslova ili policija Češke Republike odbacuju nedopušteni zahtjev stranca i obavještavaju ga o razlogu proglašavanja zahtjeva nedopuštenim pri čemu je sudski nadzor isključen.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
17
Osoba A. N., ukrajinska državljanka, ušla je 15. srpnja 2022. na područje Unije. Dana 19. srpnja 2022. podnijela je zahtjev za dodjelu privremene zaštite u Njemačkoj. Dva mjeseca kasnije, 20. rujna 2022., podnijela je isti zahtjev u Češkoj Republici. Ministarstvo unutarnjih poslova odbacilo je potonji zahtjev kao nedopušten jer je, među ostalim, osoba A. N. zatražila ili dobila privremenu zaštitu u drugoj državi članici.
18
A. N. je protiv te odluke o odbijanju zahtjeva podnijela tužbu Městskom soudu v Praze (Gradski sud u Pragu, Češka Republika). Taj je sud, kao prvo, smatrao da je nadležan za odlučivanje o toj tužbi, unatoč činjenici da relevantni nacionalni propis isključuje mogućnost sudskog nadzora odluke o odbacivanju zahtjeva za dodjelu privremene zaštite kao nedopuštenog. Smatrao je da pravo na takav pravni lijek proizlazi iz članka 29. Direktive 2001/55, u vezi s člankom 47. Povelje.
19
Kao drugo, utvrdio je, s jedne strane, da iako je A. N. podnijela zahtjev za dodjelu privremene zaštite u Njemačkoj, on joj do tada nije odobren i, s druge strane, da Direktiva 2001/55 ne predviđa da se takav zahtjev može odbaciti zbog toga što je zahtjev za dodjelu privremene zaštite prethodno podnesen u drugoj državi članici. Naime, razlozi za isključenje osobe iz privremene zaštite taksativno su navedeni u članku 28. Direktive 2001/55, tako da nacionalni propis o kojem je riječ u glavnom postupku nije u skladu s pravom Unije. Zbog toga je Městský soud v Praze (Gradski sud u Pragu) prihvatio tužbu osobe A. N., poništio odluku Ministarstva unutarnjih poslova i vratio predmet na ponovno odlučivanje Ministarstvu unutarnjih poslova.
20
Ministarstvo unutarnjih poslova podnijelo je žalbu u kasacijskom postupku protiv te presude Nejvyššem správnem soudu (Vrhovni upravni sud, Češka Republika), sudu koji je uputio zahtjev. Tvrdilo je da je u slučaju da je osoba podnijela zahtjev za privremenu zaštitu u jednoj državi članici, na toj državi članici da odluči o tom zahtjevu. Naime, tu zaštitu nije moguće ostvarivati u više država članica. Prema mišljenju Ministarstva unutarnjih poslova, situacija o kojoj je riječ u glavnom postupku nije obuhvaćena područjem primjene članka 28. Direktive 2001/55. Odredba nacionalnog prava kojom se predviđa nedopuštenost zahtjeva kao što je zahtjev osobe A. N. primjenjuje se na situacije koje nisu uređene tom direktivom.
21
U tim je okolnostima Nejvyšší správní soud (Vrhovni upravni sud) odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Protive li se članku 8. stavku 1. Direktive [2001/55], uzimajući u obzir i dogovor država članica o tome da neće primjenjivati članak 11. te direktive, nacionalne odredbe prema kojima je zahtjev za izdavanje boravišne dozvole radi dodjele privremene zaštite nedopušten ako je stranac zatražio izdavanje boravišne dozvole u drugoj državi članici ili ako mu je već izdana boravišna dozvola u drugoj državi članici?
2.
Ima li osoba koja uživa privremenu zaštitu u skladu s Direktivom [2001/55] pravo na djelotvoran pravni lijek pred sudom na temelju članka 47. [Povelje] protiv odbijanja države članice da odobri boravišnu dozvolu u smislu članka 8. stavka 1. te direktive?”
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
22
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 8. stavak 1. Direktive 2001/55 tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis na temelju kojeg se osobi koja uživa privremenu zaštitu na koju se odnosi Provedbena odluka 2022/382 odbija izdavanje boravišne dozvole iz te odredbe ako je ta osoba već zatražila takvu dozvolu u drugoj državi članici. Osim toga, u tom se kontekstu pita o dosegu sporazuma država članica, sklopljenog u okviru donošenja Provedbene odluke 2022/382, da ne primjenjuju članak 11. Direktive 2001/55.
23
U skladu s člankom 8. stavkom 1. Direktive 2001/55, države članice donose potrebne mjere kako bi se osobama koje uživaju privremenu zaštitu osigurale boravišne dozvole za cjelokupno vrijeme trajanja zaštite. Ta odredba nadalje predviđa da se u tu svrhu izdaju isprave ili drugi ekvivalentni dokazi.
24
Kao što se to navodi u članku 1. Direktive 2001/55, njezin je cilj utvrditi minimalne standarde za dodjelu privremene zaštite u slučaju masovnog priljeva raseljenih osoba iz trećih zemalja koje se ne mogu vratiti u svoju zemlju podrijetla te promicati uravnotežene napore država članica pri prihvatu i snošenju posljedica prihvata tih osoba (presuda od 19. prosinca 2024., Kaduna, C‑244/24 i C‑290/24, EU:C:2024:1038, t. 81.).
25
Na temelju članka 5. Direktive 2001/55, postojanje masovnog priljeva raseljenih osoba utvrđuje se odlukom Vijeća donesenom kvalificiranom većinom na prijedlog Komisije. Ta se odluka temelji, među ostalim, na ispitivanju situacije i opsega kretanja raseljenih osoba kao i na ocjeni svrhovitosti uvođenja privremene zaštite, uzimajući u obzir mogućnosti pružanja pomoći u nuždi i djelovanje na terenu ili neprimjerenost takvih mjera. Učinak je navedene odluke uvođenje privremene zaštite u svim državama članicama u pogledu određenih skupina osoba opisanih u toj odluci, od datuma utvrđenog tom odlukom (presuda od 19. prosinca 2024., Kaduna, C‑244/24 i C‑290/24, EU:C:2024:1038, t. 83.).
26
Na temelju članka 5. Direktive 2001/55, Vijeće je 4. ožujka 2022. donijelo Provedbenu odluku 2022/382 kojom je utvrdilo postojanje masovnog priljeva raseljenih osoba iz Ukrajine. Stupanjem na snagu te provedbene odluke, do kojeg je došlo istog dana, od tog je datuma stoga uvedena obvezna privremena zaštita u korist kategorija osoba navedenih u članku 2. te provedbene odluke, osobito ukrajinskih državljana koji su boravili u Ukrajini prije 24. veljače 2022. (vidjeti u tom smislu presudu od 19. prosinca 2024., Kaduna, C‑244/24 i C‑290/24, EU:C:2024:1038, t. 84.).
27
Nadalje, iz uvodne izjave 16. Provedbene odluke 2022/382 proizlazi da ukrajinski državljani, kao putnici koji su izuzeti od obveze posjedovanja vize, imaju pravo slobodno se kretati unutar Unije u razdoblju od 90 dana nakon što im je dopušten ulazak na njezino područje i mogu odabrati državu članicu u kojoj žele uživati prava povezana s privremenom zaštitom.
28
S obzirom na prethodna razmatranja, valja utvrditi da osobe obuhvaćene kategorijama iz članka 2. Provedbene odluke 2022/382 imaju pravo obratiti se tijelima države članice po svojem izboru radi dobivanja boravišne dozvole iz članka 8. stavka 1. Direktive 2001/55.
29
Iz toga proizlazi da, kada je osoba koja uživa privremenu zaštitu u prvoj državi članici zatražila boravišnu dozvolu na temelju članka 8. stavka 1. Direktive 2001/55, ali je još nije dobila, te nakon toga odlazi u drugu državu članicu i ondje podnese istovjetan zahtjev, ta druga država članica ne može odbaciti potonji zahtjev kao nedopušten samo zbog toga što je zahtjev već podnesen u prvoj državi članici. Dakle na potonjoj državi članici je da ispita osnovanost zahtjeva koji joj je podnesen.
30
Međutim, tijela države članice mogu u okviru razmatranja takvog zahtjeva provjeriti jesu li osobe koje traže boravišnu dozvolu iz članka 8. stavka 1. Direktive 2001/55 obuhvaćene kategorijama osoba iz članka 2. Provedbene odluke 2022/382 i uživaju li privremenu zaštitu te jesu li već dobile boravišnu dozvolu u drugoj državi članici.
31
Nadalje, budući da se sud koji je uputio zahtjev pita i o značenju koje za odgovor koji treba dati na prvo pitanje ima izjava država članica, navedena u uvodnoj izjavi 15. Provedbene odluke 2022/382, da ne primjenjuju članak 11. Direktive 2001/55, valja istaknuti da na temelju tog članka država članica ponovno prima osobu koja uživa privremenu zaštitu na njezinu državnom području ako se ta osoba zadržava ili pokušava neovlašteno ući na državno područje druge države članice tijekom razdoblja obuhvaćenog privremenom zaštitom.
32
Kao što to proizlazi iz izjave država članica iz prethodne točke, navedeni članak ne primjenjuje se na osobe koje uživaju privremenu zaštitu koje su obuhvaćene područjem primjene Provedbene odluke 2022/382. Nadalje, iz uvodne izjave 16. Provedbene odluke 2022/382 proizlazi da ukrajinski državljani, kao putnici koji su izuzeti od obveze posjedovanja vize, imaju pravo slobodno se kretati unutar Unije u razdoblju od 90 dana nakon što im je dopušten ulazak na njezino područje kako bi, među ostalim, odabrali državu članicu u kojoj žele uživati prava povezana s privremenom zaštitom. Taj članak stoga nije relevantan za odgovor na prvo pitanje.
33
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članak 8. stavak 1. Direktive 2001/55 treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis na temelju kojeg se osobi koja uživa privremenu zaštitu na koju se odnosi Provedbena odluka 2022/382 odbija izdavanje boravišne dozvole ako je ta osoba već zatražila, ali još nije dobila, takvu dozvolu u drugoj državi članici.
Drugo pitanje
34
Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti želi znati treba li članak 8. stavak 1. Direktive 2001/55, u vezi s člankom 47. Povelje, tumačiti na način da osoba koja uživa privremenu zaštitu na temelju te direktive ima pravo na djelotvoran pravni lijek pred sudom protiv odluke o odbacivanju kao nedopuštenog zahtjeva za izdavanje boravišne dozvole u smislu tog članka 8.
35
U skladu s ustaljenom sudskom praksom, priznavanje, u određenom slučaju, prava na djelotvoran pravni lijek predviđenog člankom 47. Povelje pretpostavlja da se osoba koja se na njega poziva poziva na prava ili slobode zajamčene pravom Unije (vidjeti u tom smislu presudu od 29. srpnja 2024., protectus, C‑185/23, EU:C:2024:657, t. 71.).
36
U tom pogledu, kao što to u biti proizlazi iz točaka 23. do 26. ove presude, odluka Vijeća donesena na temelju članka 5. Direktive 2001/55 ima za učinak uvođenje privremene zaštite u svim državama članicama u pogledu određenih skupina osoba opisanih u toj odluci. Na temelju članka 8. stavka 1. te direktive, države članice donose potrebne mjere kako bi se tim osobama osigurale boravišne dozvole za cjelokupno vrijeme trajanja te zaštite i u tu im svrhu izdaju isprave ili druge ekvivalentne dokaze. Stoga je pravo navedenih osoba na dobivanje boravišne dozvole i isprava u tom pogledu pravo zajamčeno pravnim poretkom Unije.
37
Slijedom toga, članak 47. Povelje nalaže da se protiv odluke kojom se kao nedopušten odbacuje zahtjev za izdavanje boravišne dozvole, na temelju članka 8. stavka 1. Direktive 2001/55, koji je podnijela osoba koja uživa privremenu zaštitu u smislu te direktive, može podnijeti djelotvoran pravni lijek pred sudom.
38
U tom kontekstu valja podsjetiti na to da članak 47. Povelje predstavlja potvrdu načela djelotvorne sudske zaštite. Taj je članak sam po sebi dovoljan i ne mora biti pojašnjen odredbama prava Unije ili nacionalnog prava kako bi pojedincima dodijelio pravo na koje se kao takvo mogu pozivati. Iz članka 8. stavka 1. Direktive 2001/55 stoga ne može proizlaziti drugačije (vidjeti po analogiji presudu od 4. listopada 2024., Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky, C‑406/22, EU:C:2024:841, t. 86. i navedenu sudsku praksu).
39
Osim toga, to tumačenje ni na koji način nije dovedeno u pitanje činjenicom da članak 29. Direktive 2001/55 izričito predviđa pristup pravnim lijekovima pred sudom u dotičnoj državi članici samo za osobe koje su isključene iz ostvarivanja privremene zaštite ili spajanja obitelji u državi članici. Naime, kao što to proizlazi iz razmatranja navedenih u točkama 35. do 38. ove presude, iz tog članka ne može se a contrario zaključiti da bi samo te osobe trebale imati pristup takvim pravnim lijekovima.
40
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na drugo pitanje valja odgovoriti tako da članak 8. stavak 1. Direktive 2001/55, u vezi s člankom 47. Povelje, treba tumačiti na način da osoba koja uživa privremenu zaštitu na temelju te direktive ima pravo na djelotvoran pravni lijek pred sudom protiv odluke o odbacivanju kao nedopuštenog zahtjeva za izdavanje boravišne dozvole, u smislu tog članka 8.
Troškovi
41
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (deseto vijeće) odlučuje:
1.
Članak 8. stavak 1. Direktive Vijeća 2001/55/EZ od 20. srpnja 2001. o minimalnim standardima za dodjelu privremene zaštite u slučaju masovnog priljeva raseljenih osoba te o mjerama za promicanje uravnoteženih napora država članica pri prihvatu i snošenju posljedica prihvata tih osoba
treba tumačiti na način da mu se:
protivi nacionalni propis na temelju kojeg se osobi koja uživa privremenu zaštitu, na koju se odnosi Provedbena odluka Vijeća (EU) 2022/382 od 4. ožujka 2022. o utvrđivanju postojanja masovnog priljeva raseljenih osoba iz Ukrajine u smislu članka 5. Direktive 2001/55/EZ koja ima učinak uvođenja privremene zaštite, odbija izdavanje boravišne dozvole ako je ta osoba već zatražila, ali još nije dobila, takvu dozvolu u drugoj državi članici.
2.
Članak 8. stavak 1. Direktive 2001/55, u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima,
treba tumačiti na način da:
osoba koja uživa privremenu zaštitu na temelju te direktive ima pravo na djelotvoran pravni lijek pred sudom protiv odluke o odbacivanju kao nedopuštenog zahtjeva za izdavanje boravišne dozvole u smislu tog članka 8.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: češki
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.