62025CJ0313
PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
4. rujna 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Hitni prethodni postupak – Politika useljavanja – Vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom u državi članici – Direktiva 2008/115/EZ – Izvršenje odluke o vraćanju koja je postala pravomoćna – Članak 5. – Načelo zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja – Najbolji interes djeteta – Pravo na obiteljski život – Članak 15. – Zadržavanje radi udaljavanja – Nadzor poštovanja uvjetâ zakonitosti – Obveza nacionalnog suda da nadzire poštovanje načela zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja i drugih interesa iz članka 5. Direktive 2008/115 – Ispitivanje po službenoj dužnosti – Članci 6. i 7., članak 19. stavak 2., članak 24. stavak 2. kao i članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima”
U predmetu C‑313/25 PPU (Adrar) (
i
),
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio rechtbank Den Haag, zittingsplaats Roermond (Sud u Haagu, Stalna služba u Roermondu, Nizozemska), odlukom od 6. svibnja 2025., koju je Sud zaprimio 6. svibnja 2025., u postupku
GB
protiv
Minister van Asiel en Migratie,
SUD (drugo vijeće),
u sastavu: K. Jürimäe (izvjestiteljica), predsjednica vijeća, K. Lenaerts, predsjednik Suda, u svojstvu suca drugog vijeća, M. Gavalec, Z. Csehi i F. Schalin, suci,
nezavisni odvjetnik: D. Spielmann,
tajnik: A. Lamote, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 1. srpnja 2025.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za osobu GB, N. den Ouden i A. Hol, advocaten,
–
za nizozemsku vladu, M. H. S. Gijzen i J. Langer, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, A. Baeckelmans, A. Katsimerou i F. van Schaik, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 1. kolovoza 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 5., članka 13. stavaka 1. i 2. kao i članka 15. Direktive 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom (SL 2008., L 348, str. 98.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 8., str. 188.), u vezi s njezinim člancima 6. i 7., člankom 19. stavkom 2., člankom 24. stavkom 2. kao i člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između osobe GB, alžirskog državljanina i ministera van Asiel en Migratie (ministar za azil i migracije, Nizozemska) (u daljnjem tekstu: ministar) u vezi s odlukom ministra da osobu GB zadrži radi njezina udaljavanja u Alžir.
Pravni okvir
Međunarodno pravo
3
U skladu s člankom 33. Konvencije o statusu izbjeglica, potpisane u Ženevi 28. srpnja 1951. (Zbirka međunarodnih ugovora Ujedinjenih naroda, sv. 189, str. 150., br. 2545 (1954.)), kako je izmijenjena Protokolom o statusu izbjeglica sklopljenim u New Yorku 31. siječnja 1967.:
„1.   Nijedna država ugovornica neće protjerati ili vratiti izbjeglicu na granice teritorija gdje bi njegov život ili sloboda bili ugroženi zbog njegove rase, vjere, državljanstva, pripadnosti nekoj društvenoj skupini ili političkih uvjerenja.”
2.   Na pogodnost ove odredbe ne može se, međutim, pozvati izbjeglica kojeg se opravdano smatra opasnim za sigurnost zemlje u kojoj se nalazi ili koji, nakon što je pravomoćno osuđen za posebno teško kazneno djelo, predstavlja opasnost za društvo te zemlje.”
Pravo Unije
4
Uvodne izjave 2., 4., 8., 16., 22. i 24. Direktive 2008/115 glase:
„(2)
Europsko je vijeće u Bruxellesu 4. i 5. studenoga 2004. pozvalo na stvaranje učinkovite politike vraćanja i repatrijacije, koja se temelji na zajedničkim standardima, da se osobe vraćaju na human način uz puno poštovanje njihovih temeljnih prava i dostojanstva.
[…]
(4)
Potrebno je donijeti jasna, pregledna i pravična pravila radi učinkovite politike povratka kao sastavnog dijela dobro vođene migracijske politike.
[…]
(8)
Priznaje se da države članice mogu zakonito vraćati državljane trećih zemalja koji nemaju zakoniti boravak, ako postoji pravičan i učinkovit sustav azila koji u potpunosti poštuje načelo non refoulement [načelo zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja].
[…]
(16)
Korištenje zadržavanja s ciljem udaljavanja trebalo bi biti ograničeno i sukladno načelu proporcionalnosti u pogledu korištenih načina i postavljenih ciljeva. Zadržavanje je opravdano samo radi pripreme za vraćanje ili provođenje postupka udaljavanja te ako primjena manje prisilnih mjera ne bi bila dovoljna.
[…]
(22)
U skladu s [Međunarodnom konvencijom o pravima djeteta, koju je Opća skupština Ujedinjenih naroda donijela 20. studenoga 1989.], države bi članice trebale prilikom provedbe ove Direktive posvećivati najveću pozornost ‚najboljem interesu djeteta’. U skladu s Europskom konvencijom za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda [potpisanom u Rimu 4. studenoga 1950.] države članice bi trebale prilikom provedbe ove Direktive posvećivati najveću pozornost pravu na obiteljski život.
[…]
(24)
Ova Direktiva poštuje temeljna prava i načela priznata [Poveljom].”
5
Člankom 3. te direktive, pod naslovom „Definicije”, u točkama 4. i 5. određuje se:
„U smislu ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
[…]
4)
‚odluka o vraćanju’ znači upravna ili sudska odluka ili akt u kojem se navodi ili određuje da je boravak državljanina treće zemlje nezakonit i kojom se određuje ili utvrđuje obveza vraćanja;
5)
‚udaljavanje’ znači izvršenje obveze vraćanja, posebno fizički prijevoz iz države članice”.
6
Člankom 5. navedene direktive, naslovljenim „Non refoulement, najbolji interes djeteta, pravo na obiteljski život i zdravstveno stanje”, predviđa se:
„Države članice prilikom provedbe ove Direktive uzimaju u obzir:
(a)
najbolji interes djeteta;
(b)
pravo na obiteljski život;
(c)
zdravstveno stanje konkretnog državljanina treće zemlje,
te poštuju načelo non refoulement [načelo zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja].”
7
Člankom 9. stavkom 1. točkom (a) iste direktive, naslovljenim „Odgoda udaljavanja”, određuje se:
„Države članice odgađaju udaljavanje:
(a)
ako bi to kršilo načelo non refoulement [načelo zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja] […]”
8
Člankom 12. Direktive 2008/115, naslovljenim „Obrazac”, stavkom 1. prvim podstavkom određuje se:
„Odluke o vraćanju te odluke o zabrani ulaska i odluke o udaljavanju, ako su izdane, izdaju se u pisanom obliku te sadrže stvarne i pravne razloge, kao i podatke o raspoloživim pravnim lijekovima.”
9
Člankom 13. te direktive, naslovljenim „Pravni lijekovi”, u stavcima 1. i 2. predviđa se:
„1.   Konkretni državljanin treće zemlje ima pravo na učinkovit pravni lijek žalbe ili preispitivanja odluke u vezi povratka, kako je navedeno u članku 12. stavku 1., pred nadležnim sudskim ili upravnim tijelom ili nadležnim tijelom koje je sastavljeno od članova koji su nepristrani i nezavisni.
2.   Tijelo iz stavka 1. ima ovlaštenje preispitati odluke u vezi s povratkom, kako je navedeno u članku 12. stavku 1., uključujući mogućnosti privremene suspenzije [njihova] izvršenja, osim ako je privremena suspenzija već u tijeku prema nacionalnom zakonodavstvu.”
10
Članak 15. navedene direktive, naslovljen „Zadržavanje”, glasi kako slijedi:
„1.   Ako u konkretnom slučaju nije moguće primijeniti dostatne a manje prisilne mjere, države članice mogu samo zadržati državljanina treće zemlje u pogledu kojeg se provodi postupak vraćanja kako bi pripremile povratak i/ili provele postupak vraćanja, posebno kada:
(a)
postoji opasnost od bijega; ili
(b)
konkretni državljanin treće zemlje izbjegava ili ometa pripreme postupka za vraćanje ili udaljavanje.
Svako zadržavanje može trajati ono vrijeme koje je najmanje potrebno, a trajati tako dugo koliko traje postupak udaljavanja, a treba se provesti uz dužnu pozornost.
2.   Zadržavanje određuje upravno ili sudsko tijelo.
Zadržavanje se određuje u pisanom obliku navodeći stvarne i pravne razloge.
Kada zadržavanje određuju upravna tijela, države članice:
(a)
osiguravaju da se odredi brzo sudsko ispitivanje i donošenje odluke o zakonitosti zadržavanja, u najkraćem mogućem roku od početka zadržavanja;
(b)
ili priznaju državljaninu treće zemlje pravo da pokrene postupak u kojem će se odlučivati o zakonitosti zadržavanja brzim sudskim ispitivanjem koji će se provesti u najkraćem mogućem roku od pokretanja postupka. U tom slučaju države članice bez odgode obavješćuju konkretnog državljanina treće zemlje o mogućnosti pokretanja takvog postupka.
Konkretni državljanin treće zemlje pušta se bez odgode ako zadržavanje nije zakonito.
3.   U svakom slučaju, zadržavanje se preispituje u razumnim vremenskim razmacima bilo na zahtjev konkretnog državljanina treće zemlje ili po službenoj dužnosti. U slučaju da je produženo vrijeme zadržavanja, preispitivanje nadzire sudsko tijelo.
4.   Ako iz pravnih ili drugih razloga više ne postoji mogućnost za udaljavanje ili ne postoje uvjeti iz stavka 1., zadržavanje više nije opravdano te se konkretna osoba bez odgode pušta.
5.   Zadržavanje traje [dok su ispunjeni] uvjeti iz stavka 1. te [onoliko dugo koliko] je potrebno [da se osigura] uspješno udaljavanje. Svaka država članica utvrđuje vrijeme zadržavanja, a koje ne smije prelaziti šest mjeseci.
6.   Države članice ne smiju produžavati vrijeme iz stavka 5., osim za određeno vrijeme koje ne prelazi daljnjih dvanaest mjeseci u skladu s nacionalnim pravom u slučajevima kada je vjerojatno da će usprkos svim njihovim opravdanim naporima akcija udaljavanja trajati dulje zbog:
(a)
nedostatka suradnje konkretnog državljanina treće zemlje; ili
(b)
kašnjenj[a] u dobivanju potrebne dokumentacije iz trećih zemalja.”
Nizozemsko pravo
11
Člankom 59. stavkom 1. točkom (a) weta tot algehele herziening van de Vreemdelingenwet (Zakon o općoj izmjeni Zakona o strancima) od 23. studenoga 2000. (Stb. 2000, br. 495) u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku, određeno je:
„Ako interesi javnog poretka ili nacionalne sigurnosti to zahtijevaju, [ministar] može zadržati stranog državljanina s nezakonitim boravkom radi njegova udaljavanja.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
12
Osoba GB, alžirski državljanin, podnijela je 11. rujna 2024. zahtjev za međunarodnu zaštitu u Nizozemskoj. Nije se pojavila na saslušanju o ispitivanju razloga tog zahtjeva.
13
Stoga je ministar, odlukom od 7. listopada 2024., odbio navedeni zahtjev bez ispitivanja merituma. Ta je odluka ujedno vrijedila i kao odluka o vraćanju (u daljnjem tekstu: odluka o vraćanju). Budući da osoba GB nije podnijela pravni lijek, odluka je postala pravomoćna.
14
Francuska su tijela 26. ožujka 2025. osobu GB prebacila u Nizozemsku u skladu s Uredbom (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva (SL 2013., L 180, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 108. i ispravak SL 2017., L 49, str. 50.).
15
Osoba GB istog je dana u Nizozemskoj podnijela naknadni zahtjev za međunarodnu zaštitu, zbog čega je odgođeno izvršenje odluke o vraćanju. Nakon što ju je saslušao o razlozima tog zahtjeva, ministar je 7. travnja 2025. obavijestio osobu GB o svojoj namjeri da odbije navedeni zahtjev kao očito neosnovan. Osoba GB je 9. travnja 2025. povukla isti zahtjev. Stoga je odgoda odluke o vraćanju prestala po sili zakona.
16
Ministar je 10. travnja 2025. zadržao osobu GB na temelju članka 15. Direktive 2008/115 kako bi pripremio njezin povratak ili proveo postupak vraćanja u Alžir, u skladu s odlukom o vraćanju. Prije nego je zadržana, osoba GB izjavila je, s jedne strane, da se boji da će biti podvrgnuta nečovječnom ili ponižavajućem postupanju ili kazni u slučaju povratka u Alžir i, s druge strane, da je otac djeteta koje je rođeno u Francuskoj 18. rujna 2024. i za koje se želi brinuti, iako više nije u vezi s majkom tog djeteta, alžirskom državljankom koja ima boravišnu dozvolu u Francuskoj.
17
Osoba GB podnijela je 16. travnja 2025. tužbu protiv svojeg zadržavanja rechtbanku Den Haag, zittingsplaats Roermond (Sud u Haagu, Stalna služba u Roermondu, Nizozemska), odnosno sudu koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku.
18
Taj sud nastoji doznati treba li na temelju prava Unije, kad nadzire poštovanje uvjetâ zakonitosti zadržavanja, ocjenjivati protivi li se udaljavanje osobe GB u Alžir u okviru izvršenja odluke o vraćanju načelu zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja kao i drugim interesima iz članka 5. Direktive 2008/115, osobito pravu na obiteljski život i najboljem interesu djeteta. Naime, na temelju nizozemskog prava taj sud nije ovlašten provesti takvu ocjenu.
19
Na prvom mjestu, navedeni sud smatra da je on jedino sudsko tijelo koje bi moglo ocjenjivati je li udaljavanje osobe GB u Alžir u skladu s načelom zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja i drugim interesima iz članka 5. Direktive 2008/115.
20
Naime, ni u jednom trenutku postupka nije ocijenjeno je li se udaljavanje osobe GB protivilo tom načelu i tim interesima.
21
Prije svega, takva ocjena nije provedena tijekom donošenja odluke o vraćanju s obzirom na to da se osoba GB nije pojavila na saslušanju o ispitivanju razloga njezina zahtjeva za međunarodnu zaštitu. Budući da osoba GB nije podnijela pravni lijek protiv te odluke, ona je postala pravomoćna a da pritom nije bilo razmatrano načelo zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja ni drugi interesi iz članka 5. Direktive 2008/115.
22
Nadalje, takva ocjena nije provedena ni prilikom zadržavanja osobe GB radi njezina udaljavanja, iako se dotična osoba u biti pozvala na znatnu promjenu okolnosti navodeći, s jedne strane, opasnosti od postupanja koja su zabranjena člankom 4. Povelje u slučaju povratka u Alžir i, s druge strane, rođenje svog djeteta u Francuskoj, za koje tvrdi da se o njemu želi brinuti.
23
Naposljetku, ocjena načela zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja i drugih interesa iz članka 5. Direktive 2008/115 ne može se provesti u kasnijem stadiju postupka. Naime, s jedne strane, u nacionalnoj pravnoj praksi izvršenje odluke o vraćanju ne zahtijeva donošenje novog akta, bilo upravnog ili sudskog, prilikom kojeg bi se takva ocjena mogla provesti. S druge strane, u nizozemskom pravu nije predviđen samostalan pravni lijek protiv izvršenja odluke o vraćanju. Osoba GB može podnijeti samo prigovor protiv predviđenog i planiranog stvarnog udaljavanja nakon što je se obavijesti o datumu i vremenu tog udaljavanja. Međutim, takav prigovor mogao bi se odnositi samo na načine izvršenja odluke o vraćanju te ne bi doveo do ocjene načela zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja odnosno drugih interesa iz članka 5. Direktive 2008/115.
24
Na drugom mjestu, sud koji je uputio zahtjev smatra da mu se pravom Unije nalaže da provede ažuriranu ocjenu načela zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja i drugih interesa iz članka 5. Direktive 2008/115, kako bi se osobi GB zajamčio djelotvoran pravni lijek, pravo na slobodu kao i poštovanje tog načela i tih interesa.
25
U tom pogledu taj sud ističe, kao prvo, da članak 5. te direktive obvezuje nadležno nacionalno tijelo da u svim stadijima postupka vraćanja poštuje načelo zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja. Naime, zadržavanjem državljanina treće zemlje radi njegova udaljavanja provodi se navedena direktiva te zadržavanje stoga predstavlja takav stadij.
26
Kao drugo, zakonodavac Unije predvidio je u članku 9. stavku 1. točki (a) Direktive 2008/115 da udaljavanje treba odgoditi ako je protivno načelu zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja. Stoga bi ranija odluka o vraćanju i odgoda udaljavanja mogle istodobno postojati, tako da postojanje čak i pravomoćne odluke o vraćanju ne bi trebalo spriječiti nadzor usklađenosti udaljavanja, u okviru izvršenja te odluke, s načelom zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja. Uostalom, zabrana prisilnog udaljenja ili vraćanja je apsolutna.
27
Suprotno tomu, temeljna prava iz članka 7. i članka 24. stavka 2. Povelje nisu apsolutna prava. Međutim, iz sudske prakse Suda proizlazi da se tim pravima također može protiviti donošenje odluke o vraćanju. Slično tomu, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, može im se protiviti udaljavanje državljanina treće zemlje u okviru izvršenja takve odluke.
28
Kao treće, pravom na djelotvoran pravni lijek državljanina treće zemlje o kojem je riječ, također se zahtijeva da sud koji treba nadzirati poštovanje uvjetâ zakonitosti zadržavanja radi udaljavanja, u okviru izvršenja odluke o vraćanju, može provjeriti protivi li se udaljavanje načelu zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja i drugim interesima iz članka 5. Direktive 2008/115.
29
Kao četvrto, zadržavanje radi udaljavanja ne bi bilo opravdano i ne bi više ispunjavalo svoju svrhu da se udaljavanje ne može provesti zbog načela zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja ili drugih interesa iz članka 5. te direktive. U takvom bi slučaju, u skladu s člankom 15. stavkom 4. navedene direktive, osobu o kojoj je riječ trebalo odmah pustiti na slobodu. Stoga bi, prije nego što se državljanina treće zemlje o kojem je riječ zadrži radi njegova udaljavanja, trebalo provjeriti je li udaljavanje dopušteno.
30
U tim je okolnostima rechtbank Den Haag, zittingsplaats Roermond (Sud u Haagu, Stalna služba u Roermondu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 5., članak 13. stavke 1. i 2. i članak 15. Direktive 2008/115, u vezi s člankom 6., člankom 19. stavkom 2. i člankom 47. [Povelje], tumačiti na način da je sudsko tijelo prilikom nadzora poštovanja uvjeta koji proizlaze iz prava Unije u području zakonitosti zadržavanja državljanina treće zemlje dužno provjeriti, po potrebi po službenoj dužnosti, da se načelu zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja ne protivi izvršenje ranije donesene odluke o vraćanju radi čijeg je izvršenja državljanin treće zemlje zadržan?
2.
Treba li članak 5., članak 13. stavke 1. i 2. i članak 15. Direktive 2008/115, u vezi s [člancima 6. i 7.], člankom 24. stavkom 2. i člankom 47. [Povelje], tumačiti na način da je sudsko tijelo prilikom nadzora poštovanja uvjeta koji proizlaze iz prava Unije u području zakonitosti zadržavanja državljanina treće zemlje dužno provjeriti, po potrebi po službenoj dužnosti, da se interesima iz članka 5. Direktive 2008/115 ne protivi izvršenje ranije donesene odluke o vraćanju radi čijeg je izvršenja državljanin treće zemlje zadržan?”
Zahtjev za primjenu hitnog prethodnog postupka
31
Sud koji je uputio zahtjev zatražio je primjenu hitnog prethodnog postupka predviđenog člankom 23.a Statuta Suda Europske unije i člankom 107. Poslovnika Suda.
32
Iz tih odredbi proizlazi da je primjena tog postupka podvrgnuta dvama kumulativnim uvjetima. S jedne strane, u zahtjevu za prethodnu odluku moraju se postaviti pitanja tumačenja koja se odnose na područje slobode, sigurnosti i pravde, što je predmet glave V. trećeg dijela UFEU‑a. S druge strane, okolnosti spora iz glavnog postupka, kako ih je opisao sud koji je uputio zahtjev, moraju biti obilježene postojanjem hitnog slučaja.
33
Kad je riječ o prvom uvjetu, valja istaknuti da se ovaj zahtjev za prethodnu odluku odnosi na tumačenje Direktive 2008/115 koja je obuhvaćena područjima iz glave V. trećeg dijela UFEU‑a koja se odnosi na područje slobode, sigurnosti i pravde. Stoga se o tom zahtjevu može odlučivati u hitnom prethodnom postupku.
34
Kad je riječ o drugom uvjetu, koji se odnosi na hitnost, valja podsjetiti na to da je, prema sudskoj praksi Suda, taj uvjet ispunjen s obzirom na to da je, među ostalim, osoba o kojoj je riječ u glavnom postupku u ovom trenutku lišena slobode te da njezino daljnje zadržavanje ovisi o rješavanju spora iz glavnog postupka, pri čemu valja naglasiti da se situacija te osobe mora ocjenjivati onakva kakva jest u trenutku razmatranja zahtjeva da se o zahtjevu za prethodnu odluku odluči u hitnom postupku (presude od 4. listopada 2024., Bouskoura, C‑387/24 PPU, EU:C:2024:868, t. 33. i navedena sudska praksa kao i od 19. lipnja 2025._Kamekris, C‑219/25 PPU, EU:C:2025:456, t. 26. i navedena sudska praksa).
35
U ovom slučaju, kao prvo, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da je osoba GB zadržana 10. travnja 2025. radi njezina udaljavanja u Alžir, tako da joj je trenutačno oduzeta sloboda.
36
Kao drugo, pitanjima koja je postavio sud koji je uputio zahtjev nastoji se utvrditi je li taj sud prema pravu Unije, dužan na temelju uvjetâ zakonitosti zadržavanja, ocijeniti protivi li se načelu zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja i drugim interesima iz članka 5. Direktive 2008/115 udaljavanje osobe GB u Alžir, u kojem slučaju treba okončati njezino zadržavanje.
37
U tim je okolnostima drugo vijeće Suda, na prijedlog sutkinje izvjestiteljice i nakon što je saslušalo nezavisnog odvjetnika, 21. svibnja 2025. odlučilo prihvatiti zahtjev suda koji je uputio zahtjev da se o njemu odluči u hitnom prethodnom postupku.
O prethodnim pitanjima
Uvodne napomene
38
Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, postupak predviđen člankom 267. UFEU‑a instrument je suradnje između Suda i nacionalnih sudova, zahvaljujući kojem Sud nacionalnim sudovima pruža elemente tumačenja prava Unije koji su im potrebni za rješavanje sporova koji se pred njima vode (vidjeti rješenje od 26. siječnja 1990., Falciola, C‑286/88, EU:C:1990:33, t. 7. i presudu od 15. travnja 2021., État belge (Elementi nastali nakon donošenja odluke o transferu), C‑194/19, EU:C:2021:270, t. 21.).
39
Također prema ustaljenoj sudskoj praksi, u okviru tog postupka suradnje, na Sudu je da sudu koji je uputio zahtjev pruži koristan odgovor koji će mu omogućiti da riješi spor koji se pred njim vodi (vidjeti presudu od 17. srpnja 1997., Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, t. 22. i 23.). U tom smislu, Sud će po potrebi preoblikovati pitanje koje mu je postavljeno (vidjeti presude od 28. studenoga 2000., Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, t. 18. i od 3. lipnja 2025., Kinsa, C‑460/23, EU:C:2025:392, t. 34.).
40
Svojim pitanjima sud koji je uputio zahtjev u biti traži tumačenje članka 5., članka 13. stavaka 1. i 2. kao i članka 15. Direktive 2008/115, u vezi s više odredbi Povelje.
41
Člankom 13. stavcima 1. i 2. Direktive 2008/115 predviđa se, među ostalim, da državljanin treće zemlje o kojem je riječ ima pravo na djelotvoran pravni lijek protiv odluka u vezi s vraćanjem, kako je navedeno u članku 12. stavku 1. te direktive, odnosno odluka o vraćanju i, prema potrebi, odluka o zabrani ulaska kao i odluka o udaljavanju.
42
Međutim, u ovom slučaju iz objašnjenja koja je pružio sud koji je uputio zahtjev proizlazi da predmet glavnog postupka nije zakonitost odluke o vraćanju ili druge odluke u vezi s vraćanjem, u smislu članka 13. stavaka 1. i 2. Direktive 2008/115, nego zakonitost zadržavanja državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom s radi njegova udaljavanja u okviru izvršenja odluke o vraćanju koja je postala pravomoćna.
43
Što se tiče zadržavanja državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom na temelju članka 15. stavaka 1. i 2. Direktive 2008/115, zajedničke norme Europske unije u području sudske zaštite nalaze se u tom članku 15. stavku 2. trećem podstavku (vidjeti u tom smislu presudu od 8. studenoga 2022., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Ispitivanje zadržavanja po službenoj dužnosti), C‑704/20 i C‑39/21, EU:C:2022:858, t. 82.).
44
Stoga, članak 13. stavci 1. i 2. Direktive 2008/115 nisu relevantni za rješenje spora u glavnom postupku, tako da ih nije potrebno tumačiti.
Prvo pitanje
45
Sud koji je uputio zahtjev svojim prvim pitanjem u biti nastoji doznati treba li članke 5. i 15. Direktive 2008/115, u vezi s člankom 6., člankom 19. stavkom 2. i člankom 47. Povelje, tumačiti na način da je nacionalni sud od kojeg se traži da provede nadzor zakonitosti zadržavanja državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom, radi njegova udaljavanja u okviru izvršenja pravomoćne odluke o vraćanju, dužan ispitati, po potrebi po službenoj dužnosti, da se to udaljavanje ne protivi načelu zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja.
46
Uvodno valja podsjetiti na to da je glavni cilj Direktive 2008/115, kao što to proizlazi iz njezinih uvodnih izjava 2. i 4., uspostava učinkovite politike udaljavanja i repatrijacije uz puno poštovanje temeljnih prava i dostojanstva osoba o kojima je riječ (presude od 19. lipnja 2018., Gnandi, C‑181/16, EU:C:2018:465, t. 48.; od 22. studenoga 2022., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Udaljavanje – Medicinski kanabis), C‑69/21, EU:C:2022:913, t. 88. i od 17. listopada 2024., Ararat, C‑156/23, EU:C:2024:892, t. 30.).
47
Iz toga slijedi da su države članice prilikom provedbe Direktive 2008/115, uključujući i kada donose mjere zadržavanja s ciljem pripreme udaljavanja državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom, dužne poštovati temeljna prava koja su tom državljaninu priznata Poveljom (vidjeti u tom smislu presudu od 22. studenoga 2022., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Udaljavanje – Medicinski kanabis), C‑69/21, EU:C:2022:913, t. 89.).
48
S obzirom na ta uvodna razmatranja, valja, kao prvo, naglasiti da svako zadržavanje državljanina treće zemlje na temelju Direktive 2008/115 u okviru postupka vraćanja nakon nezakonitog boravka čini ozbiljno zadiranje u pravo na slobodu osobe o kojoj riječ, utvrđeno u članku 6. Povelje (vidjeti u tom smislu presudu od 8. studenoga 2022., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Ispitivanje zadržavanja po službenoj dužnosti), C‑704/20 i C‑39/21, EU:C:2022:858, t. 72. i navedenu sudsku praksu).
49
Naime, mjera zadržavanja sastoji se od toga da se osobu zatvori na određeno mjesto, pri čemu joj se nalaže da stalno boravi u ograničenom i zatvorenom prostoru, izolirajući tako tu osobu od ostatka stanovništva i oduzimajući joj slobodu kretanja (vidjeti u tom smislu presudu od 8. studenoga 2022., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Ispitivanje zadržavanja po službenoj dužnosti), C‑704/20 i C‑39/21, EU:C:2022:858, t. 73. i navedenu sudsku praksu).
50
Međutim, svrha mjerâ zadržavanja, u smislu Direktive 2008/115 nije progon ili kažnjavanje kaznenih djela, nego ostvarenje ciljeva te direktive u području vraćanja (vidjeti u tom smislu presudu od 8. studenoga 2022., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Ispitivanje zadržavanja po službenoj dužnosti), C‑704/20 i C‑39/21, EU:C:2022:858, t. 74.). Stoga je svrha zadržavanja državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom, kada je ono naloženo radi udaljavanja, samo osiguranje djelotvornosti postupka vraćanja i njime se ne nastoji postići nikakva kaznena funkcija (vidjeti u tom smislu presudu od 10. ožujka 2022., Landkreis Gifhorn, C‑519/20, EU:C:2022:178, t. 38.).
51
S obzirom na ozbiljnost tog zadiranja u pravo na slobodu zajamčeno člankom 6. Povelje i uzimajući u obzir važnost tog prava, ovlast priznata nadležnim nacionalnim tijelima da zadrže državljane trećih zemalja strogo je ograničena. Mjera zadržavanja stoga se može odrediti ili produljiti samo uz poštovanje općih i apstraktnih pravila koja određuju njezine uvjete i načine provedbe (vidjeti u tom smislu presude od 10. ožujka 2022., Landkreis Gifhorn, C‑519/20, EU:C:2022:178, t. 62. kao i od 8. studenoga 2022., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Ispitivanje zadržavanja po službenoj dužnosti), C‑704/20 i C‑39/21, EU:C:2022:858, t. 75.).
52
Opća i apstraktna pravila kojima se kao zajedničkim normama Unije utvrđuju uvjeti zadržavanja državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom s obzirom na Direktivu 2008/115, uključujući s obzirom na članak 6. Povelje, nalaze se u članku 15. te direktive (vidjeti u tom smislu presudu od 8. studenoga 2022., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Ispitivanje zadržavanja po službenoj dužnosti), C‑704/20 i C‑39/21, EU:C:2022:858, t. 76. i 77.).
53
Člankom 15. stavkom 1. navedene direktive predviđa se da, osim ako u konkretnom slučaju nije moguće primijeniti dostatne, a manje prisilne mjere, države članice mogu samo zadržati državljanina treće zemlje u pogledu kojeg se provodi postupak vraćanja kako bi pripremile povratak i/ili provele postupak vraćanja, posebno kada postoji opasnost od bijega ili državljanin treće zemlje o kojem je riječ izbjegava ili ometa pripremu postupka za vraćanje ili udaljavanje. Svako zadržavanje može trajati ono vrijeme koje je najmanje potrebno, a trajati tako dugo koliko traje postupak udaljavanja, a treba se provesti uz dužnu pozornost.
54
Kada je očito da uvjeti zakonitosti zadržavanja utvrđeni u članku 15. Direktive 2008/115 nisu bili ili više nisu ispunjeni, osoba o kojoj je riječ mora biti odmah puštena na slobodu, kao što to zakonodavac Unije uostalom izričito navodi u članku 15. stavku 2. četvrtom podstavku i članku 15. stavku 4. te direktive (vidjeti u tom smislu presude od 8. studenoga 2022., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Ispitivanje zadržavanja po službenoj dužnosti), C‑704/20 i C‑39/21, EU:C:2022:858, t. 79. kao i od 4. listopada 2024., Bouskoura, C‑387/24 PPU, EU:C:2024:868, t. 44.).
55
Naime, s jedne strane, u skladu s člankom 15. stavkom 2. četvrtim podstavkom Direktive 2008/115, državljanin treće zemlje o kojem je riječ pušta se bez odgode ako zadržavanje nije zakonito. S druge strane, isto vrijedi, u skladu s člankom 15. stavkom 4. te direktive, ako zbog pravnih ili drugih razloga više ne postoji mogućnost za udaljavanje ili nisu ispunjeni uvjeti iz članka 15. stavka 1. navedene direktive.
56
Kako bi se moglo smatrati da postoji „mogućnost za udaljavanje” u smislu članka 15. stavka 4. Direktive 2008/115, potrebno je da u trenutku ispitivanja zakonitosti zadržavanja postoji stvarna mogućnost da se udaljavanje može uspješno provesti s obzirom na rokove utvrđene u članku 15. stavcima 5. i 6. te direktive (vidjeti u tom smislu presude od 30. studenoga 2009., Kadzoev, C‑357/09 PPU, EU:C:2009:741, t. 65. i od 5. lipnja 2014., Mahdi, C‑146/14 PPU, EU:C:2014:1320, t. 60.) i da se ono pritom ne protivi „pravnim razlozima” u smislu te direktive.
57
Prema tome, nadležno nacionalno tijelo mora, među ostalim, provjeriti, na temelju uvjeta zakonitosti zadržavanja utvrđenih u članku 15. Direktive 2008/115, postoji li razumna mogućnost za udaljavanje državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom o kojem je riječ ili se njegovo udaljavanje protivi takvim pravnim razlozima.
58
U tom pogledu, pojam „pravni razlozi” nije definiran u Direktivi 2008/115. Uzimajući u obzir njegovo uobičajeno značenje, valja smatrati da on obuhvaća svako pravno pravilo čije se poštovanje nalaže državama članicama prilikom udaljavanja državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom.
59
To je slučaj, kao što se uostalom slažu sve stranke i zainteresirane osobe koje su podnijele očitovanja u ovom predmetu, s člankom 5. Direktive 2008/115, koji je opće pravilo koje obvezuje države članice čim provedu tu direktivu.
60
Konkretno, članak 5. Direktive 2008/115 obvezuje nadležno nacionalno tijelo da u svim stadijima postupka vraćanja poštuje načelo zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja, koje je kao temeljno pravo zajamčeno u članku 18. Povelje u vezi s člankom 33. Ženevske konvencije o statusu izbjeglica, kako je izmijenjena Protokolom o statusu izbjeglica, kao i člankom 19. stavkom 2. Povelje (presude od 22. studenoga 2022., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Udaljavanje – Medicinski kanabis), C‑69/21, EU:C:2022:913, t. 55. kao i od 17. listopada 2024., Ararat, C‑156/23, EU:C:2024:892, t. 35.).
61
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, člankom 19. stavkom 2. Povelje, u vezi s njezinim člankom 4., apsolutno se zabranjuje, bez obzira na ponašanje osobe o kojoj je riječ, udaljavanje, protjerivanje ili izručenje državi u kojoj postoji ozbiljna opasnost da će ta osoba biti podvrgnuta smrtnoj kazni, mučenju ili nečovječnom ili ponižavajućem postupanju ili kazni. Prema tome, države članice ne mogu udaljiti, protjerati ili izručiti stranca ako postoje ozbiljni i čvrsti razlozi na temelju kojih se vjeruje da će u zemlji odredišta biti izložen stvarnoj opasnosti od postupanja koja su zabranjena tim dvjema odredbama Povelje (presuda od 17. listopada 2024., Ararat, C‑156/23, EU:C:2024:892, t. 36. i navedena sudska praksa).
62
Stoga, ako postoje ozbiljni i čvrsti razlozi na temelju kojih se vjeruje da će državljanin treće zemlje s nezakonitim boravkom u zemlji odredišta biti izložen stvarnoj opasnosti od postupanja koja su zabranjena navedenim odredbama Povelje, protiv tog državljanina ne može se primijeniti mjera udaljavanja sve dok postoji takva opasnost, kao što to uostalom izričito predviđa članak 9. stavak 1. točka (a) Direktive 2008/115 (vidjeti u tom smislu presudu od 22. studenoga 2022., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Udaljavanje – Medicinski kanabis), C‑69/21, EU:C:2022:913, t. 58. i 59.).
63
Isto vrijedi čak i ako je u odnosu na državljanina treće zemlje o kojem je riječ donesena odluka o vraćanju koju on nije osporavao i koja je stoga postala pravomoćna.
64
Naime, nadležno nacionalno tijelo mora uzeti u obzir načelo zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja u svim stadijima postupka, od trenutka donošenja odluke o vraćanju do trenutka sudskog nadzora nad izvršenjem te odluke (vidjeti u tom smislu presudu od 17. listopada 2024., Ararat, C‑156/23, EU:C:2024:892, t.46.), i to, kao što to proizlazi iz točke 61. ove presude, neovisno o ponašanju državljanina treće zemlje o kojem je riječ i osobito o tome je li on osporavao navedenu odluku.
65
Osim toga, države članice dužne su takvom državljaninu omogućiti da se pozove na svaku promjenu okolnosti koja je nastupila nakon donošenja odluke o vraćanju koja bi mogla znatno utjecati na ocjenu njegove situacije s obzirom na, među ostalim, članak 5. Direktive 2008/115 (vidjeti u tom smislu presudu od 17. listopada 2024., Ararat (C‑156/23, EU:C:2024:892, t. 37. i navedenu sudsku praksu).
66
Iz toga slijedi da, kada nadležno nacionalno tijelo treba naložiti, preispitati ili produljiti mjeru zadržavanja radi udaljavanja državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom, ono mora provjeriti da se njegovo udaljavanje ne protivi načelu zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja.
67
Kao drugo, što se tiče prava zadržanih državljana trećih zemalja na djelotvornu sudsku zaštitu, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da na temelju članka 47. Povelje države članice moraju osigurati djelotvornu sudsku zaštitu pojedinačnih prava koja proizlaze iz pravnog poretka Unije (presuda od 8. studenoga 2022., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Ispitivanje zadržavanja po službenoj dužnosti), C‑704/20 i C‑39/21, EU:C:2022:858, t. 81.).
68
To se pravo, što se tiče zadržavanja državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom na temelju Direktive 2008/115, konkretizira u članku 15. stavku 2. trećem podstavku te direktive, na temelju kojeg se, kad je zadržavanje odredilo upravno tijelo, mora predvidjeti ubrzani sudski nadzor njegove zakonitosti bilo po službenoj dužnosti bilo na zahtjev osobe o kojoj je riječ (vidjeti u tom smislu presudu od 8. studenoga 2022., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Ispitivanje zadržavanja po službenoj dužnosti), C‑704/20 i C‑39/21, EU:C:2022:858, t. 82. i 83.).
69
Štoviše, članak 15. stavak 3. Direktive 2008/115 – koji u slučaju nastavka mjere zadržavanja nalaže periodično preispitivanje „u razumnim vremenskim razmacima” kako bi se provjerilo jesu li i dalje ispunjeni uvjeti zakonitosti zadržavanja – zahtijeva da sudsko tijelo nadzire to preispitivanje u slučaju produženog vremena zadržavanja.
70
Zakonodavac Unije tako je uspostavio zajedničke postupovne norme, čiji je cilj osigurati da u svakoj državi članici postoji sustav koji nadležnom sudskom tijelu omogućuje da, po potrebi nakon ispitivanja po službenoj dužnosti, oslobodi dotičnu osobu čim se utvrdi da njezino zadržavanje nije ili više nije zakonito (presuda od 8. studenoga 2022., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Ispitivanje zadržavanja po službenoj dužnosti), C‑704/20 i C‑39/21, EU:C:2022:858, t. 86.)
71
Kako bi takav sustav zaštite djelotvorno osigurao poštovanje strogih uvjeta na koje mora odgovoriti zakonitost mjere zadržavanja iz Direktive 2008/115, nadležno sudsko tijelo mora moći odlučiti o svakom činjeničnom i pravnom elementu koji je relevantan za provjeru te zakonitosti. U tu svrhu mora moći uzeti u obzir činjenične elemente i dokaze koje je navelo upravno tijelo koje je odredilo prvotno zadržavanje. Ono također mora moći uzeti u obzir činjenice, dokaze i očitovanja koja mu eventualno podnese dotična osoba. Usto, ono mora moći potražiti sve druge elemente relevantne za svoju odluku ako to ocijeni potrebnim. Ovlasti sudskog tijela ne mogu ni u kojem slučaju biti ograničene samo na elemente koje je pružilo predmetno upravno tijelo (presuda od 8. studenoga 2022., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Ispitivanje zadržavanja po službenoj dužnosti), C‑704/20 i C‑39/21, EU:C:2022:858, t. 87. kao i navedena sudska praksa).
72
Usto, uzimajući u obzir važnost prava na slobodu, ozbiljnost zadiranja u to pravo koje čini zadržavanje osoba zbog razloga različitih od progona ili kažnjavanja kaznenih djela i zahtjev, koji potvrđuju zajedničke norme koje je uspostavio zakonodavac Unije, povećane sudske zaštite koja omogućuje zadovoljavanje glavne potrebe da se takva osoba oslobodi kad uvjeti zakonitosti zadržavanja nisu ili više nisu ispunjeni, nadležno sudsko tijelo mora uzeti u obzir sve elemente, osobito činjenične, s kojima je upoznato, kako su dopunjeni ili pojašnjeni u okviru postupovnih mjera koje smatra potrebnima donijeti na temelju svojeg nacionalnog prava i, na temelju tih elemenata, prema potrebi, istaknuti povredu određenog uvjeta zakonitosti koji proizlazi iz prava Unije, čak i ako tu povredu nije istaknula dotična osoba. Ta obveza ne dovodi u pitanje obvezu sudskog tijela koje po službenoj dužnosti treba istaknuti takav uvjet zakonitosti da pozove svaku stranku da se očituje o tom uvjetu u skladu s načelom kontradiktornosti (presuda od 8. studenoga 2022., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Ispitivanje zadržavanja po službenoj dužnosti), C‑704/20 i C‑39/21, EU:C:2022:858, t. 88.)
73
U tim okolnostima i uzimajući u obzir razloge navedene u točkama 54. do 66. ove presude, valja smatrati da sudsko tijelo nadležno za nadzor zadržavanja ili nastavka zadržavanja državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom mora, po potrebi po službenoj dužnosti, osigurati da se udaljavanje tog državljanina ne protivi načelu zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja. U slučaju da zaključi da se tom načelu protivi udaljavanje, on bi bio dužan, u skladu s člankom 15. stavkom 2. četvrtim podstavkom i člankom 15. stavkom 4. Direktive 2008/115, odmah pustiti na slobodu navedenog državljanina.
74
Iz prethodno navedenog također proizlazi da bi nacionalno pravilo ili praksa na temelju kojih se sveobuhvatno ispitivanje poštovanja načela zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja može provesti samo u okviru postupka za međunarodnu zaštitu bilo protivno članku 5. Direktive 2008/115, u vezi s člankom 19. stavkom 2. Povelje. Naime, ta se direktiva, uključujući njezin članak 5., primjenjuje na sve državljane trećih zemalja s nezakonitim boravkom, neovisno o razlozima na kojima se temelji ta situacija (vidjeti u tom smislu presude od 3. lipnja 2021., Westerwaldkreis, C‑546/19, EU:C:2021:432, t. 45. kao i od 17. listopada 2024., Ararat, C‑156/23, EU:C:2024:892, t. 32. i 40.).
75
Međutim, suprotno stajalištu koje je nizozemska vlada iznijela na raspravi pred Sudom, od osobe GB ne može se zahtijevati da podnese zahtjev za međunarodnu zaštitu kako bi mu se zajamčilo puno poštovanje načela zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja iz članka 5. Direktive 2008/115, u vezi s člankom 19. stavkom 2. Povelje (vidjeti, po analogiji, presudu od 17. listopada 2024., Ararat, C‑156/23, EU:C:2024:892, t. 41.).
76
S obzirom na prethodno navedeno, na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članke 5. i 15. Direktive 2008/115, u vezi s člankom 6., člankom 19. stavkom 2. i člankom 47. Povelje, treba tumačiti na način da je nacionalni sud od kojeg se traži da provede nadzor zakonitosti zadržavanja državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom, radi njegova udaljavanja u okviru izvršenja pravomoćne odluke o vraćanju, dužan ispitati, po potrebi po službenoj dužnosti, da se to udaljavanje ne protivi načelu zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja.
Drugo pitanje
77
Sud koji je uputio zahtjev svojim drugim pitanjem u biti nastoji doznati treba li članke 5. i 15. Direktive 2008/115, u vezi s člancima 6. i 7., člankom 24. stavkom 2. i člankom 47. Povelje, tumačiti na način da je nacionalni sud od kojeg se traži da provede nadzor zakonitosti zadržavanja državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom, radi njegova udaljavanja u okviru izvršenja odluke o vraćanju koja je postala pravomoćna, dužan ispitati, po potrebi po službenoj dužnosti, da se to udaljavanje ne protivi najboljem interesu djeteta i pravu na obiteljski život iz članka 5. točke (a) i točke (b) te direktive.
78
U tom pogledu valja podsjetiti na to da iz obrazloženja odgovora na prvo pitanje proizlazi da sudsko tijelo nadležno za nadzor zadržavanja ili nastavka zadržavanja državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom na temelju članka 15. Direktive 2008/115 mora, po potrebi po službenoj dužnosti, istaknuti povredu uvjetâ zakonitosti zadržavanja utvrđenih u tom članku 15. Na temelju tih uvjetâ zakonitosti, na njemu je, među ostalim, da provjeri postoji li i dalje razumna mogućnost za udaljavanje tog državljanina treće zemlje, a da se njegovo udaljavanje ne protivi pravnim razlozima.
79
Članak 5. Direktive 2008/115, koji je, kao što je to navedeno u točki 59. ove presude, opće pravilo kojim se nalaže državama članicama čim provode tu direktivu i koji je, među ostalim, obuhvaćen „pravnim razlozima” u smislu članka 15. stavka 4. navedene direktive, obvezuje države članice da uzmu u obzir najbolji interes djeteta, pravo na obiteljski život i zdravstveno stanje državljanina treće zemlje o kojem je riječ. Kao i načelo zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja, te interese treba uzeti u obzir u svim stadijima postupka vraćanja, bilo to osobito u trenutku donošenja odluke o vraćanju, odluke o zabrani ulaska ili mjere udaljavanja (vidjeti u tom smislu presude od 8. svibnja 2018., K. A. i dr. (Spajanje obitelji u Belgiji), C‑82/16, EU:C:2018:308, t. 104.; od 14. siječnja 2021., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Vraćanje maloljetnika bez pratnje), C‑441/19, EU:C:2021:9, t. 44.; od 22. studenoga 2022., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Udaljavanje – Medicinski kanabis), C‑69/21, EU:C:2022:913, t. 91. kao i od 27. travnja 2023., M. D. (Zabrana ulaska u Mađarsku), C‑528/21, EU:C:2023:341, t. 89. do 91.), ili pak tijekom zadržavanja radi udaljavanja.
80
Iz toga slijedi da je, na temelju ispitivanja uvjetâ zakonitosti zadržavanja, na nadležnom sudskom tijelu da provjeri, po potrebi i po službenoj dužnosti, protivi li se kao takvo, s jedne strane, navedenim interesima zadržavanje državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom o kojem je riječ i, s druge strane, protivi li se istim interesima njegovo udaljavanje, u okviru izvršenja pravomoćne odluke o vraćanju.
81
Tim se tumačenjem potvrđuje cilj iz članka 5. Direktive 2008/115. Naime, kao što to potvrđuju uvodne izjave 22. i 24. te direktive, cilj je tog članka 5. osigurati, u okviru postupka vraćanja uspostavljenog navedenom direktivom, poštovanje više temeljnih prava, među kojima su pravo na obiteljski život i temeljna prava djeteta, kako su utvrđena u člancima 7. i 24. Povelje. Iz toga slijedi da se, s obzirom na cilj koji se njime želi postići, navedeni članak 5. ne može tumačiti restriktivno (vidjeti u tom smislu presudu od 11. ožujka 2021.État belge (Vraćanje roditelja maloljetnika), C‑112/20, EU:C:2021:197, t. 35.).
82
Međutim, za razliku od zaštite od svakog nečovječnog i ponižavajućeg postupanja iz članka 4. Povelje, prava zajamčena njezinim člancima 7. i 24. nisu apsolutna i stoga mogu biti ograničena pod uvjetima iz članka 52. stavka 1. Povelje (presuda od 22. veljače 2022., Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Obiteljsko jedinstvo – Prethodno odobrena zaštita), C‑483/20, EU:C:2022:103, t. 36.).
83
Osim toga, valja podsjetiti na to da je na državljaninu treće zemlje s nezakonitim boravkom dužnost lojalne suradnje na temelju koje on mora u najkraćem mogućem roku obavijestiti nadležno nacionalno tijelo o svim relevantnim promjenama u svojem obiteljskom životu (vidjeti u tom smislu presudu od 8. svibnja 2018., K. A. i dr. (Spajanje obitelji u Belgiji), C‑82/16, EU:C:2018:308, t. 103. do 105.).
84
S obzirom na prethodno navedeno, na drugo pitanje valja odgovoriti tako da članke 5. i 15. Direktive 2008/115, u vezi s člancima 6. i 7., člankom 24. stavkom 2. i člankom 47. Povelje, treba tumačiti na način da je nacionalni sud od kojeg se traži da provede nadzor zakonitosti zadržavanja državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom, radi njegova udaljavanja u okviru izvršenja pravomoćne odluke o vraćanju, dužan ispitati, po potrebi po službenoj dužnosti, da se to udaljavanje ne protivi najboljem interesu djeteta i pravu na obiteljski život iz članka 5. točaka (a) i (b) te direktive.
Troškovi
85
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (drugo vijeće) odlučuje:
1.
Članke 5. i 15. Direktive 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom, u vezi s člankom 6., člankom 19. stavkom 2. i člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima
treba tumačiti na način da je:
nacionalni sud od kojeg se traži da provede nadzor zakonitosti zadržavanja državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom, radi njegova udaljavanja u okviru izvršenja pravomoćne odluke o vraćanju, dužan ispitati, po potrebi po službenoj dužnosti, da se to udaljavanje ne protivi načelu zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja.
2.
Članke 5. i 15. Direktive 2008/115, u vezi s člancima 6. i 7., člankom 24. stavkom 2. i člankom 47. Povelje o temeljnim pravima
treba tumačiti na način da je:
nacionalni sud od kojeg se traži da provede nadzor zakonitosti zadržavanja državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom, radi njegova udaljavanja u okviru izvršenja pravomoćne odluke o vraćanju, dužan ispitati, po potrebi po službenoj dužnosti, da se to udaljavanje ne protivi najboljem interesu djeteta i pravu na obiteljski život iz članka 5. točaka (a) i (b) te direktive.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: nizozemski
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.