61987CC0141_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . I denne sag har Kommissionen nedlagt paastand om, at det i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 169 statueres, at Den Italienske Republik ikke har overholdt sine forpligtelser i medfoer af forordning ( EOEF ) nr . 823/87 ( tidligere forordning nr . 338/79 ), idet den under dyrkningsomraadet for vinene med kontrolleret oprindelsesbetegnelse "Caldaro" eller "Lago di Caldaro" har medtaget visse omraader i provinsen Trento, hvor der ikke har vaeret tradition for at bringe vin paa markedet under denne betegnelse .
Faellesskabslovgivningen
2 . Det anerkendtes i praeamblen til forordning nr . 24 af 4 . april 1962 om den gradvise oprettelse af en faelles markedsordning for vin ( EFT 1959-1962, s . 116 ), at "det stemmer overens med en politik til fremme af kvaliteten, at de kendetegn fastlaegges, som en kvalitetsvin fra bestemte dyrkningsomraader skal udvise ". Som foelge heraf bestemte artikel 4, stk . 1, at Raadet senest inden den 31 . december 1962 skulle fastsaette faellesskabsregler for kvalitetsvine fra bestemte dyrkningsomraader . Ifoelge artikel 4, stk . 2, skulle disse regler tage hensyn til de "traditionelle produktionsbetingelser" og stoettes paa foelgende synspunkter :
"a ) dyrkningsomraadets afgraensning,
b ) vinstoksorter,
c ) dyrkningsmetoder,
d ) metoder for vintilberedning,
e ) naturligt mindsteindhold af alkohol,
f ) hektarudbytte,
g ) undersoegelse og vurdering af organoleptiske kendetegn ."
3 . I henhold til artikel 4, stk . 3, kunne medlemsstaterne under hensyntagen til "fast og med handelssaedvane stemmende skik og brug" fastlaegge "yderligere produktionsbetingelser og kendetegn for kvalitetsvine fra bestemte dyrkningsomraader ".
4 . Omfattende regler om kvalitetsvine fra bestemte dyrkningsomraader blev faktisk foerst vedtaget ved Raadets forordning nr . 817/70 af 28 . april 1970 ( EFT 1970 I, s . 228 ), som blev afloest af Raadets forordning ( EOEF ) nr . 338/79 af 5 . februar 1979 ( EFT L 54, s . 48 ). Forordning nr . 338/79 blev atter afloest af Raadets forordning ( EOEF ) nr . 823/87 af 16 . marts 1987 ( EFT L 84, s . 59 ).
5 . Artikel 1, stk . 2, i forordning nr . 823/87 bestemmer, at "ved 'k.v.b.d .' forstaas vine, der opfylder bestemmelserne i denne forordning samt gennemfoerelsesbestemmelserne hertil og de nationale forskrifter ". Artikel 2, stk . 1, opstiller en liste over de faktorer, der "under hensyntagen til de traditionelle produktionsbetingelser" skal tages i betragtning ved fastsaettelsen af bestemmelserne om kvalitetsvine fra bestemte dyrkningsomraader . Disse faktorer er de samme som faktorerne i artikel 4, stk . 2, i forordning nr . 24/62, med undtagelse af faktor e ) - minimumsalkoholindhold - hvor man har tilfoejet ordene "udtrykt i volumen ". Artikel 2, stk . 2, i forordning nr . 823/87, som ogsaa er en gentagelse af forordning nr . 24/62, aabner mulighed for, at medlemsstaterne "under hensyntagen til rimelig saedvane" kan fastlaegge yderligere produktionsbetingelser .
6 . Artikel 3, stk . 1, i forordning nr . 823/87 definerer et "bestemt dyrkningsomraade" som :
"et eller flere vindyrkningsarealer, hvor der produceres vine med saerlige kvalitetskendetegn, og hvis navn anvendes til betegnelse for de af omraadets vine, som omfattes af definitionen i artikel 1 ".
7 . Ifoelge artikel 3, stk . 2, skal "hvert bestemt dyrkningsomraade afgraenses noejagtigt, saa vidt muligt efter den enkelte parcel eller efter den enkelte vinmark ". Ved afgraensningen skal medlemsstaterne tage hensyn til "de faktorer, der bidrager til kvaliteten af de i de paagaeldende omraader producerede vine, og navnlig til jordbund, undergrund og klima samt til parcellernes eller vinmarkernes beliggenhed ".
8 . Raadets forordning nr . 823/87 afloeste forordning nr . 338/79, efter at Kommissionen havde anlagt sag i medfoer af artikel 169 . De ovenfor anfoerte bestemmelser i forordning nr . 823/87 er imidlertid de samme som de tilsvarende bestemmelser i forordning nr . 338/79 .
Den italienske lovgivning
9 . Den italienske bemyndigelseslov nr . 116 af 3 . februar 1963 ( GURI nr . 58 af 1.3.1963, s . 1104 ) indeholdt hjemmel til, at der ved delegeret lovgivning kunne vedtages regler om brugen af oprindelsesbetegnelser . Ved dekret udstedt af republikkens praesident den 12 . juli 1963 ( GURI Suppl . Ord . nr . 188 af 15.7.1963, s . 3 ) fastsaettes generelle bestemmelser om brug af oprindelsesbetegnelser, herunder betegnelsen "denominazione di origine controllata ". Dekretets artikel 1, stk . 2, bestemte, at :
"Det i foregaaende stykke omhandlede dyrkningsomraade kan ud over de omraader, der er angivet ved oprindelsesbetegnelsen, ogsaa omfatte naerliggende omraader, hvor naturforholdene er de samme, og hvor der ved naervaerende dekrets ikrafttraeden i mindst ti aar er blevet produceret vine, som er blevet bragt paa markedet under samme betegnelse, forudsat at de har tilsvarende fysisk-kemiske og organoleptiske kendetegn, og at de er fremstillet af druer, der hidroerer fra omraadets traditionelle vinstoksorter, og efter de metoder, der saedvanligvis anvendes i dette omraade ."
10 . Artikel 4 i dekretet af 12 . juli 1963 bestemmer, at anerkendelsen af oprindelsesbetegnelserne og godkendelsen af reglerne om produktion skal ske ved dekret udstedt af praesidenten . I medfoer af artikel 6 skal anmodningen om anerkendelse indgives af rette vedkommende, som ved hjaelp af dokumenter skal foere bevis blandt andet for den lokale anvendelse af betegnelsen, druesorter og vinfremstillingsmetoder samt kendetegn for den vin, der fremstilles . Det regionale landbrugsudvalg og det nationale udvalg til beskyttelse af oprindelsesbetegnelser skal afgive udtalelse om anmodningen om anerkendelse .
11 . Et dekret udstedt af republikkens praesident den 23 . marts 1970 ( GURI nr . 115 af 9.5.1970, s . 2872 ), en maaned foer vedtagelsen af de komplette faellesskabsbestemmelser, anerkendte betegnelsen "Caldaro" eller "Lago di Caldaro" som "denominazione di origine controllata" og fastsatte og godkendte regler om fremstilling af vinen . Artikel 3 i disse regler, som findes i et bilag til dekretet, bestemmer, at dyrkningsomraadet bestaar af det omraade, som blev fastlagt i et tidligere dekret af 23 . oktober 1931 ( GURI nr . 290 af 17.12.1931 ) samt de naerliggende omraader, som opfylder betingelserne i artikel 1, stk . 2, i dekretet af 12 . juli 1963 ( jfr . afsnit 9 ovenfor ). Dyrkningsomraadet omfattede foelgelig arealer i tolv kommuner i provinsen Bolzano og syv i provinsen Trento, nemlig Rovere della Luna, Faedo, San Michele all' Adige, Lavis, Giovo, Lisignago og Cembra . I medfoer af artikel 8 i de naevnte regler er den supplerende betegnelse "classico" forbeholdt vin fremstillet i de ni kommuner i provinsen Bolzano, som udgjorde det "traditionelle" dyrkningsomraade, som blev fastlagt ved dekretet af 23 . oktober 1931 .
12 . Et yderligere dekret udstedt af republikkens praesident den 22 . september 1981 ( GURI nr . 92 af 3.4.1982, s . 2607 ) udvidede dyrkningsomraadet med yderligere arealer i Lavis og Giovo samt arealer i en ottende kommune i Trento, Mezzocorona .
13 . Efter vedtagelsen af dekretet af 23 . marts 1970 anlagde en raekke handlende i provinsen Bolzano sag, hvorunder de anfaegtede statens kompetence med hensyn til anerkendelsen af vine med kontrolleret oprindelsesbetegnelse og gjorde gaeldende, at det var ulovligt at medtage arealer i provinsen Trento under dyrkningsomraadet, fordi der ikke var tradition for at saelge vin dér under navnene "Caldaro" og "Lago di Caldaro ". Ved dom af 13 . februar 1973 ( nr . 39 ) afsagde det italienske Consiglio di Stato frifindelsesdom, for saa vidt angaar begge punkter .
Parternes paastande
14 . Kommissionen har ikke bestridt, at den italienske bemyndigelseslov af 3 . februar 1963 og praesidentens dekret af 12 . juli 1963 i det vaesentlige er i overensstemmelse med faellesskabslovgivningen . Der bestaar heller ikke nogen uenighed med hensyn til inddragelsen af det "traditionelle" dyrkningsomraade op til Caldaro-soeen og andre arealer i provinsen Bolzano under dyrkningsomraadet i medfoer af dekretet af 23 . marts 1970 . Uenigheden samler sig om medtagelsen af visse arealer i provinsen Trento i medfoer af dekreterne af 23 . marts 1970 og 22 . september 1981 . Efter Kommissionens opfattelse overholdt Italien ikke faellesskabsreglerne, da det medtog disse omraader, og i oevrigt heller ikke italiensk lovgivning af hoejere rang, nemlig dekretet af 12 . juli 1963 . Det sidstnaevnte punkt er relevant, idet en vin som anfoert ovenfor for at falde ind under definitionen af kvalitetsvin fra bestemte dyrkningsomraader skal opfylde ikke blot bestemmelserne i forordning nr . 823/87, men ogsaa gennemfoerelsesbestemmelserne hertil i national lovgivning .
15 . Ifoelge Kommissionen foelger det af faellesskabslovgivningen, at det "bestemte omraade" er den primaere faktor, som udmaerker og karakteriserer en kvalitetsvin fra et bestemt dyrkningsomraade . Derfor maa afgraensningen af omraadet, dvs . dyrkningsomraadet, ske selektivt . Ved fastlaeggelsen af dyrkningsomraadet kan medlemsstaterne gaa ud over det omraade, der angives i den paagaeldende betegnelse, og medtage naerliggende arealer . Naar de goer det, skal de imidlertid overholde to grundlaeggende kriterier . Det foerste er, at brugen af betegnelsen skal vaere i overensstemmelse med traditionen; det andet er, at baade arealerne, og den vin, der produceres der, skal vaere ensartede .
16 . Ifoelge Kommissionen er der ikke tradition for at producere og saelge vin med betegnelsen "Caldaro" eller "Lago di Caldaro" i provinsen Trento . Desuden er de faktorer, der er karakteristiske for den del af dyrkningsomraadet, som ligger i provinsen Trento - med hensyn til jordbunden og undergrunden, klimaet og vinmarkernes beliggenhed - klart forskellige fra dem, der er karakteristiske for den del, der ligger i provinsen Bolzano, hvilket foerer til, at den vin, der produceres i Trento, ogsaa er forskellig fra den, der produceres i Bolzano .
17 . Den italienske regering har indledningsvis rejst spoergsmaalet om raekkevidden af Kommissionens kontrol og Domstolens proevelsesret . Den har anfoert, at medlemsstaterne ifoelge faellesskabslovgivningen er bemyndiget til at foretage afgraensningen af dyrkningsomraaderne, og at det eneste krav der stilles, er at de ved udoevelsen af denne befoejelse skal tage hensyn til de kriterier, der er opstillet i faellesskabslovgivningen . Ifoelge den italienske regering foelger det heraf, at den eneste proevelse, der kan foretages af Kommissionen, eller, i forlaengelse heraf, af Domstolen, bestaar i at efterproeve, hvorvidt der er taget hensyn til disse kriterier .
18 . Subsidiaert har den italienske regering for det tilfaelde, at Domstolen ikke tager dens indsigelse vedroerende dette spoergsmaal til foelge, anfoert, at den afgraensning af dyrkningsomraadet, der fandt sted i det konkrete tilfaelde, var i overensstemmelse med faellesskabsbestemmelserne og navnlig de ovenfor anfoerte kriterier vedroerende traditionel anvendelse og ensartethed . Den italienske regering har hverken anfaegtet Kommissionens fortolkning af faellesskabslovgivningen eller dens angivelse af de relevante spoergsmaal .
Det indledende spoergsmaal
19 . Den italienske regerings argumentation gaar i det vaesentlige ud paa, at i tilfaelde, hvor faellesskabslovgivningen i et tilfaelde som det foreliggende udgoer en ramme for medlemsstatens handlinger, idet den fastsaetter visse kriterier, der skal gaelde for udoevelsen af dens befoejelser, er Kommissionens rolle som kontrolinstans og i forlaengelse heraf Domstolens proevelsesret begraenset til at undersoege, hvorvidt en medlemsstat har taget disse kriterier i betragtning i sin vurdering af de faktiske forhold . Det tilkommer imidlertid ikke Kommissionen eller Domstolen at proeve at undersoege, hvorvidt selve vurderingen, eller resultatet heraf er i overensstemmelse med faellesskabskravene, eftersom dette ville foere til, at der blev foretaget en ny teknisk vurdering, og saaledes til, at faellesskabsinstitutionerne paatog sig en rolle, som retligt tilkommer de nationale myndigheder . Naar det foerst er fastslaaet, at medlemsstaten har lagt de rigtige kriterier til grund, boer Kommissionen eller Domstolen kun gribe ind, hvis resultatet er klart urimeligt eller ulogisk .
20 . Den italienske regering synes at antyde, at Domstolen i sager af denne art efter artikel 169 skulle indtage et lignende standpunkt med hensyn til omfanget af proevelsesretten, som den har indtaget med hensyn til proevelsen efter artikel 173 af lovligheden af de retsakter fra faellesskabsinstitutionerne, som er forbundet med vanskelige valg med hensyn til den oekonomiske politik . Mens det i den sammenhaeng er hensigtsmaessigt, at proevelsesretten er marginal, ville en saadan "fingrene vaek"-holdning ikke vaere hensigtsmaessig, naar der er tale om at soerge for, at medlemsstaterne overholder faelles, bindende faellesskabsretlige regler .
21 . Hvis man godtog den italienske regerings argument, ville faellesskabsretlige regler som dem, der er omtvistet i denne sag, hurtigt ophoere med at vaere enten faelles eller bindende . En medlemsstat ville blot kunne soerge for, at den rent formelt overholdt faellesskabsforpligtelserne, men at den faktisk gjorde det ville ikke kunne efterproeves hverken af Kommissionen eller Domstolen . En medlemsstat behoevede blot at godtgoere - f.eks . ved en passende henvisning i motiverne til den nationale lovgivning - at den paa et eller andet stadium har taget faellesskabsbestemmelserne i betragtning, og herefter ville det i praksis staa den frit for at se bort fra eller ignorere de bestemmelser, som viste sig at vaere upraktiske eller uhensigtsmaessige .
22 . I medfoer af EOEF-Traktatens artikel 155 er det Kommissionens opgave at overvaage og soerge for, at faellesskabsrettens regler overholdes . Det er ligeledes Domstolens opgave i medfoer af artikel 164 at soerge for, at reglerne overholdes . I begge tilfaelde kan denne opgave kun udfoeres korrekt, hvis Kommissionen og Domstolen i de tilfaelde, hvor det er noedvendigt, kan tage stilling til de tekniske resultater, en medlemsstat er naaet til, og den vurdering af de faktiske omstaendigheder, den har foretaget, mens den angiveligt anvendte disse regler . Jeg er derfor af den opfattelse, at den italienske regerings argumenter vedroerende det indledende spoergsmaal ikke kan godtages .
Bevisbedoemmelsen
23 . Efter Domstolens faste praksis, som for nylig er blevet bekraeftet i dommen af 22 . september 1988 i sag 272/86, Kommissionen mod Graekenland, paahviler det under traktatbrudssager i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 169 Kommissionen at godtgoere, at der foreligger et traktatbrud som paastaaet . Det er derfor noedvendigt at foretage en bedoemmelse af de beviser, Kommissionen har fremfoert og den italienske regerings svar, for at kunne afgoere om bevisbyrden er blevet loeftet .
24 . I den forbindelse vil det vaere hensigtsmaessigt at gaa ud fra den ramme, Kommissionen har anvendt, idet denne deler beviserne op i tre hovedafsnit
1 ) den traditionelle anvendelse af betegnelsen;
2 ) dyrkningsomraadets og vinens ensartethed;
3 ) de oekonomiske konsekvenser af udvidelsen af dyrkningsomraadet .
De to foerste hovedafsnit svarer til de to grundlaeggende kriterier, som efter Kommissionens opfattelse skal laegges til grund ved afgraensningen af et dyrkningsomraade .
1 ) Den traditionelle anvendelse af betegnelsen
25 . Den traditionelle anvendelse af betegnelsen er ikke udtrykkeligt opstillet som kriterium i faellesskabslovgivningen . Ifoelge artikel 2, stk . 1, i forordning nr . 823/87 skal bestemmelserne om kvalitetsvine fra bestemte dyrkningsomraader - herunder bestemmelserne om afgraensningen af dyrkningsomraadet - tage hensyn til "de traditionelle produktionsbetingelser ". Forordningens artikel 2, stk . 2, bestemmer, at naar medlemsstaterne fastlaegger yderligere kendetegn for disse vine, skal de tage hensyn til "rimelig saedvane ". Det italienske dekret af 12 . juli 1963 goer dette ikke saerligt praecise faellesskabskriterium mere konkret, idet det bestemmer, at et dyrkningsomraade ikke blot kan omfatte det omraade, der er angivet ved den paagaeldende oprindelsesbetegnelse, men ogsaa naerliggende arealer, blandt andet under forudsaetning af, at der ved dekretets ikrafttraeden i mindst ti aar var blevet produceret og solgt vin dér under den samme betegnelse .
26 . Ifoelge Kommissionen kan det ikke paavises, at der i mindst ti aar, dvs . fra 1953, har vaeret tradition for at producere "Caldaro "- eller "Lago di Caldaro"-vin i Trento . Tvaertimod har den paapeget, at "Schiava"-druerne, som traditionelt er blevet anvendt til fremstilling af "Caldaro"-vine i det oprindelige dyrkningsomraade foer 1970, ikke var almindelige i Trento foer 1960, og at den vin, der blev fremstillet i dette omraade, blev solgt under et andet navn, nemlig "Sorni ".
27 . Til stoette herfor har Kommissionen anfoert, at da den italienske og den tyske regering i 1959 indgik en aftale om anvendelsen af betegnelsen "Auslese", for saa vidt angik "Caldaro"-vine, besluttede de, at vinen udelukkende maatte komme fra arealer, der laa op til soeen, eller tilstoedende arealer . Kommissionen har ogsaa henvist til tre publikationer om vine fra Trento fra 1960, 1961 og 1964 ( som ikke er fremlagt for Domstolen ), hvori det angives, at der paa de paagaeldende tidspunkter ikke blev produceret og solgt vin med betegnelsen "Caldaro" eller "Lago di Caldaro" i provinsen Trento, men at den typiske betegnelse for vine fremstillet i denne provins tvaertimod var "Sorni ".
28 . Kommissionen har endvidere paapeget uoverensstemmelserne mellem dyrkningsomraadet, saaledes som det blev fastlagt ved dekretet af 23 . marts 1970, og de udtalelser, der som led i det lovforberedende arbejde er blevet afgivet af det regionale landbrugsudvalg i regionen Trentino-Alto Adige ( som omfatter provinserne Bolzano og Trento ) og det nationale udvalg til beskyttelse af oprindelsesbetegnelser . Det regionale landbrugsudvalg udtalte sig i en erklaering af 20 . juni 1966 imod, at arealer i nogen af de seks kommuner i Trento, som var blevet foreslaaet af interessegrupper i Trento, blev medtaget under dyrkningsomraadet . Det nationale udvalg anbefalede, at tre ud af de seks blev medtaget . Det endelige dekret medtog imidlertid som allerede naevnt arealer i syv kommuner i Trento, hvoraf én, kommunen Lisignago, ifoelge Kommissionen ikke engang var blevet foreslaaet af producenter og handlende i Trento .
29 . Kommissionen har ikke fremlagt disse erklaeringer for Domstolen, men den italienske regering har ikke bestridt indholdet af dem . Kommissionen har imidlertid fremlagt et dokument med titlen "Rapport fra det regionale underudvalg til undersoegelse af betegnelsen Caldaro ". Dette underudvalg havde til opgave at undersoege de argumenter og beviser, der blev fremfoert af producenter og handlende i provinserne Bolzano og Trento, og at meddele det regionale landbrugsudvalg, hvilke resultater det var naaet til . Rapporten er meget interessant, fordi den er det eneste bevisdokument, der er fremlagt for Domstolen, som specielt vedroerer den afgoerende periode, mens dekretet af 23 . marts 1970 var under forberedelse, og jeg vil ogsaa henvise til det, naar jeg skal tage stilling til spoergsmaalet om ensartethed .
30 . Underudvalget indtog det standpunkt, at den traditionelle anvendelse af betegnelsen i medfoer af dekretet af 12 . juli 1963 skal vaere knyttet til selve det omraade, som skal fastlaegges som dyrkningsomraade . Paa grundlag af de bevisdokumenter, der blev fremlagt for underudvalget, fandt dette imidlertid, at for saa vidt som der var tale om traditionel anvendelse, syntes den at vaere knyttet til visse firmaer og vinkooperativer, som var etableret baade i Trento og Bolzano, snarere end til bestemte arealer i Trento . Den afgoerende passus i rapporten lyder saaledes :
"Underudvalget er derfor af den opfattelse, at det generelt er ubestrideligt, at der i provinsen Trento er tradition for at producere og saelge en vin, der svarer til 'Caldaro' ; det maa imidlertid paapeges, at denne tradition i mindre grad er knyttet til bestemte dyrkningsomraader, end til bestemte firmaer eller vinkooperativer i regionen Trentino-Alto Adige, som i Trento har skaffet sig og stadig skaffer sig en vin, som er naesten identisk med vinen fra Caldaro-omraadet ".
Da der ikke forelaa bevis for en tilknytning mellem den traditionelle anvendelse og bestemte omraader i Trento, var underudvalget ikke i stand til at naa til enighed om afgraensningen af dyrkningsomraadet i denne provins .
31 . Jeg er enig med underudvalget i, at det foelger af ordlyden af dekretet af 12 . juli 1963, at den traditionelle anvendelse af betegnelsen boer vaere knyttet til et bestemt omraade i stedet for blot at vaere knyttet til bestemte kommercielle interesser . Jeg er ogsaa af den opfattelse, at dette krav indirekte er indeholdt i faellesskabslovgivningen, navnlig artikel 2, stk . 1, i forordning nr . 823/87, som faktisk bestemmer, at der i faellesskabsreglerne og de nationale regler skal tages hensyn til traditionelle produktionsbetingelser ved fastsaettelsen af bestemmelser om kvalitetsvine fra bestemte dyrkningsomraader - blandt andet bestemmelserne om afgraensningen af dyrkningsomraadet .
32 . Den italienske regering har fremlagt en raekke dokumenter vedroerende salg eller eksport af "Caldaro "- eller "Lago di Caldaro"-vine fra Trento, nemlig fem fakturaer ledsaget af tolddokumenter, som baerer datoer, der ligger mellem den 23 . maj 1952 og den 11 . december 1956, og som er udstedt af kooperativet af vinproducenter i kommunen Mezzocorona i Trento, og to fakturaer fra 1969, som er udstedt af firmaet Dorigati, som ogsaa har hjemsted i Mezzocorona . Af disse dokumenter er de sidste to fra 1969 for nye til, at de kan medvirke til at godtgoere, at der foreligger en tradition . Med hensyn til de andre fem er det vaerd at laegge maerke til, at de alle hidroerer fra et enkelt kooperativ, hvilket stoetter det regionale underudvalgs konklusion, hvorefter den traditionelle produktion i Trento, der maatte vaere tale om, var knyttet til bestemte kooperativer eller handlende . Det er ogsaa vaerd at laegge maerke til, at alle syv fakturaer stammer fra Mezzocorona, som foerst blev medtaget under dyrkningsomraadet ved dekretet af 22 . september 1981 . Disse dokumenter fortaeller os derfor ikke noget om omfanget af den traditionelle produktion i de syv kommuner i Trento, som allerede blev medtaget under dyrkningsomraadet for "Caldaro" ved dekretet af 23 . marts 1970 .
33 . Den italienske regering har ogsaa paaberaabt sig et udateret dokument med titlen "Rapport om fremstillingen af Auslese-vin i regionen Trentino-Alto Adige" ( som omfatter provinserne Bolzano og Trento ), som blandt andet vedroerer resultaterne af kvalitetsproever foretaget af "Caldaro"-vin i 1964 . Der er imidlertid intet i rapporten, der bekraefter, at noget af den omhandlede "Caldaro"-vin blev produceret og solgt i Trento .
34 . Den italienske regering har desuden anfoert, at den omstaendighed, at "Caldaro" eller "Lago di Caldaro" ikke blev naevnt i de tre publikationer om vin fra Trento-omraadet, som Kommissionen har henvist til, ikke er afgoerende, fordi disse publikationer vedroerte vin paa flasker, hvorimod den omhandlede vin solgtes paa fad . Den har tilfoejet, at det var almindelig praksis, at handlende i provinsen Bolzano koebte vin paa fad af producenter i Trento og solgte eller eksporterede den som "Caldaro"-vin . Efter min opfattelse stoetter denne forklaring Kommissionen, idet den bekraefter, at det ikke var skik og brug baade at producere og saelge "Caldaro"-vin som saadan i Trento i den paagaeldende periode, saaledes som det kraeves i henhold til dekretet af 12 . juli 1963, og idet den desuden stoetter underudvalgets ovenfor naevnte standpunkt, hvorefter den tradition, der maatte vaere tale om, hovedsagelig var knyttet til visse kommercielle interessegrupper i Bolzano og Trento .
35 . Sammenfattende finder jeg det med hensyn til dette spoergsmaal godtgjort, at de af Kommissionen fremfoerte beviser tilstraekkeligt klart angiver, at den traditionelle produktion og det traditionelle salg af "Caldaro"-vin i Trento, der maatte have fundet sted i de ti aar foer vedtagelsen af dekretet af 12 . juli 1963, ikke kunne begrunde, at dyrkningsomraadet blev udvidet, saa det kom til at omfatte saa store dele af Trento, som det var tilfaeldet i henhold til dekreterne af 1970 og 1981 . Det paahviler derfor den italienske regering at modbevise dette, hvilket den efter min opfattelse helt klart ikke har gjort . Skoent den gentagne gange, baade i de skriftlige indlaeg under retsmoedet, har henvist til den "omfattende dokumentation", som angiveligt stoetter den paa dette punkt, og som den siger stod til raadighed for de italienske myndigheder, da dekretet af 23 . marts 1970 blev udarbejdet, og for det italienske Consiglio di Stato, da dette afsagde sin dom af 13 . februar 1973, har den ikke fremlagt andre bevisdokumenter end dem, jeg har undersoegt ovenfor ( afsnit 32 og 33 ), selv om den har haft rigelig tid og anledning hertil ( herunder et specifikt skriftligt spoergsmaal fra Domstolen ). Jeg maa derfor give Kommissionen medhold, for saa vidt angaar spoergsmaalet om den traditionelle anvendelse, dog med visse forbehold, som jeg vil vende tilbage til senere .
2 ) Ensartethed
36 . Kommissionen har anfoert, at afgraensningen af et dyrkningsomraade for en vin fra et bestemt omraade ifoelge forordning nr . 823/87, navnlig artikel 3, skal foretages under hensyntagen til faktorer saasom jordbunden og undergrunden, klimaet og vinmarkernes beliggenhed, som alle sikrer en vis ensartethed med hensyn til dyrkningsomraadet og foelgelig ogsaa med hensyn til den vin, der produceres dér . Dette krav om ensartethed afspejler sig ogsaa i dekretet af 12 . juli 1963, hvorefter et dyrkningsomraade ikke blot kan omfatte det omraade, der er angivet ved den paagaeldende oprindelsesbetegnelse, men ogsaa naerliggende omraader, forudsat at naturforholdene dér er de samme . Efter Kommissionens opfattelse er der endnu udpraeget mangel paa ensartethed med hensyn til disse faktorer, naar man sammenligner den "traditionelle" del af dyrkningsomraadet, som er beliggende i naerheden af Lago di Caldaro i provinsen Bolzano, med den nyere del, der er beliggende i provinsen Trento . Den italienske regering har ikke bestridt, at de faktorer, Kommissionen henviser til, er relevante, men har ikke kunnet anerkende Kommissionens vurdering af disse faktorer .
37 . Ved bevisbedoemmelsen vil det igen vaere hensigtsmaessigt mere eller mindre at gaa frem i den samme raekkefoelge som Kommissionen, nemlig :
a ) jordbund og undergrund,
b ) klima,
c ) vinmarkernes beliggenhed,
d ) vinens kendetegn .
Da beviserne imidlertid er meget omfattende og detaljerede, vil jeg kommentere hvert enkelt punkt for sig og gemme den samlede vurdering til sidst .
a ) Jordbund og undergrund
38 . Kommissionen har paapeget, at jordbunden i kommunerne Giovo, Faver og Lavis i Trento er porfyriske, mens der i det "traditionelle" Caldaro-omraade er tale om kalkholdig moraenejord . Den italienske regering har i sit svar paa Domstolens skriftlige spoergsmaal gjort gaeldende, at de geologiske produktionsbetingelser tvaertimod er naesten identiske, og at visse dele af dyrkningsomraadet i begge provinser ligger paa dolomisk kalksten ( fem kommuner i Trento og fire i Bolzano ), mens andre dele ligger paa kvartsholdig porfyr, der hoerer til den "porfyriske topflade i Aldo Adige" ( tre kommuner i Trento og otte i Bolzano ). Den har ogsaa paapeget, at arealer i kommunen Faver paa intet tidspunkt har vaeret medtaget under dyrkningsomraadet .
39 . Med hensyn til dette punkt er den italienske regerings udtalelse vedroerende kommunen Faver det eneste, der kan bekraeftes; det fremgaar nemlig af dekreterne af 23 . marts 1970 og 22 . september 1981, at dyrkningsomraadet aldrig har omfattet arealer i denne kommune, selv om det fremgaar af praeamblen til sidstnaevnte dekret, at producenterne i Faver faktisk anmodede om, at arealerne blev medtaget . Hvad de oevrige punkter angaar, stoetter begge parter sig snarere paa paastande end henvisning til uafhaengige kilder, og ingen af parterne forsoeger at forklare, hvad de tekniske udtryk, der anvendes, betyder, eller hvilken betydning de paastaaede forskelle i jordbunden og undergrunden har for vinproduktionen . Under retsmoedet forklarede en repraesentant for Kommissionen, at forskellene med hensyn til jordbunden og undergrunden havde indflydelse paa vinens indhold af mineraler, navnlig fosfat . Han forklarede imidlertid ikke, hvorfor en forskel i fosfatindhold i sig selv boer anses for betydningsfuld . Jeg er derfor af den opfattelse, at beviserne vedroerende dette spoergsmaal ikke hjaelper Domstolen paa nogen maade .
b ) Klima
40 . Kommissionen har anfoert, at de to klimatologiske faktorer, der har stoerst betydning for vindyrkningen, er nedboersmaengden og antallet af solskinstimer . Den har paapeget, at de tal, der er offentliggjort om den gennemsnitlige nedboersmaengde, og som er baseret paa maalinger foretaget paa to meteorologiske stationer i Trento, nemlig Trento og San Michele all' Adige, og i Bolzano, viser, at nedboersmaengden er betydelig hoejere i Trento . Derimod viser tallene vedroerende det gennemsnitlige antal solskinstimer, som er baseret paa maalinger foretaget i San Michele all' Adige og i Bolzano, at antallet af solskinstimer er betydelig hoejere i Bolzano .
41 . Kommissionen har specielt paapeget, at de tabeller over maaleresultater, der er fremlagt for Domstolen, viser, at den gennemsnitlige aarlige nedboersmaengde i Bolzano i aarene 1921-1970 var 704 mm, mens den var 943 mm i San Michele . Desuden havde Bolzano i aarene 1957-1970 gennemsnitligt 1 893,30 solskinstimer om aaret mod 1731,30 i San Michele i 1950-1970 . Kommissionen har tilfoejet, at maalingerne med hensyn til antallet af solskinstimer faktisk giver et urimeligt gunstigt indtryk af situationen i Trento, eftersom de blev foretaget i San Michele, som ligger godt, mens stoerstedelen af dyrkningsomraadet i Trento ligger i Val di Cembra, som mod syd domineres af hoeje bjerge .
42 . I sit svar paa Domstolens skriftlige spoergsmaal har den italienske regering anfoert, at de klimatiske forskelle, disse tal viser, er ubetydelige og ikke kan paavirke kendetegnene for den vin, der produceres i hver af provinserne . Den har ogsaa anfoert, at de af Kommissionen anfoerte tal er vildledende i to henseender . For det foerste er de maaleresultater, der er opnaaet paa den meteorologiske station i Bolzano, irrelevante, fordi Bolzano ikke ligger i dyrkningsomraadet og i alle tilfaelde nyder godt af saerlige klimatiske forhold, som ikke kan sammenlignes med forholdene i "Caldaro"-dyrkningsomraadet i almindelighed . For det andet tager Kommissionens tal med hensyn til nedboersmaengden, som sammenligner maaleresultaterne i San Michele og i Bolzano, ikke hensyn til tallene for selve Caldaro, som i 1921-1970 havde en gennemsnitlig aarlig nedboersmaengde paa 829 mm; maaleresultatet for San Michele paa 943 mm er gunstigere sammenlignet med dette tal end med maaleresultatet for Bolzano paa 744 mm . Hvis maaleresultaterne for Caldaro sammenlignes med maaleresultaterne for San Michele, forekommer forskellene i gennemsnitlig nedboersmaengde i den afgoerende periode for vinproduktionen - april til september - desuden at vaere ubetydelig . Den har ogsaa anfoert, at Val di Cembra - i modsaetning til, hvad Kommissionen haevder - ligger godt for solen .
43 . De tal, Kommissionen har fremlagt, viser klart, at der er betydelige forskelle mellem Bolzano og San Michele i Trento, for saa vidt angaar den gennemsnitlige nedboersmaengde og antallet af solskinstimer . Forskellene er mindre i maanederne april til september, men forekommer stadig markante . For saa vidt angaar nedboersmaengden, har den italienske regering fremlagt maaleresultater for selve Caldaro, hvoraf fremgaar, at niveauet i august var nogenlunde det samme som i San Michele, at nedboersmaengden var hoejere i Caldaro i juni og juli, men markant hoejere i San Michele resten af aaret . Det boer tilfoejes, at det samlede aarlige gennemsnit paa 943 mm for San Michele stadig er vaesentlig hoejere end de 829 mm, der blev registreret i Caldaro . Den italienske regering har ikke paaberaabt sig nogen tal, der sammenligner antallet af solskinstimer i San Michele med antallet i Caldaro .
44 . De tal, der er fremlagt for Domstolen, synes ved foerste oejekast at bevise, at der er betydelige klimatiske forskelle mellem den del af dyrkningsomraadet, der ligger i provinsen Bolzano, og den del, der ligger i Trento . Imidlertid vil jeg noedig laegge for meget i tal, som forekommer sparsomme og selektive, naar henses til de geografiske forskelle i omraadet . Jeg beklager navnlig, at der ikke foreligger maaleresultater fra en station eller stationer i Val di Cembra, og at maalingerne for Bolzano blev foretaget paa en station, der laa uden for dyrkningsomraadet .
45 . Bortset fra denne tvivl med hensyn til tallenes repraesentative karakter forekommer det mig, at Kommissionen har gjort meget lidt for at bringe dem ind i sammenhaengen . Domstolen opfordres indirekte til at acceptere, at forskelle i nedboersmaengde eller antal solskinstimer i det paaviste omfang noedvendigvis maa have indflydelse paa produktionen af den paagaeldende type vin, men Kommissionen har ikke fremfoert noget bevis herfor . Jeg maa derfor noedvendigvis komme til den konklusion, at beviserne med hensyn til de klimatiske forskelle ikke er fyldestgoerende .
c ) Vinmarkernes beliggenhed
46 . Kommissionen haevder, at de fleste vinmarker i det "traditionelle" Caldaro-omraade ligger i en hoejde af 200 til 400 meter, mens Val di Cembra, hvor de fleste af vinmarkerne i Trento findes, ligger i en hoejde af mellem 450 og 650 meter . Den italienske regering har ikke givet noget praecist svar med hensyn til disse tal, men har paapeget, at der i henhold til dekretet af 23 . marts 1970 om produktionen af "Caldaro"-vin kan plantes vinstokke i op til 600 meters hoejde . Efter Domstolens anmodning har den italienske regering fremlagt kort over de to dele af dyrkningsomraadet, hvoraf blandt andet fremgaar, i hvilken hoejde over havet de ligger .
47 . En undersoegelse af disse kort viser paa grundlag af hoejdekurverne, at det "traditionelle" dyrkningsomraade i naerheden af Lago di Caldaro ligger imellem 212 og 556 meters hoejde; dyrkningsomraadet i Val di Cembra ligger derimod imellem 339 og 654 meters hoejde . Disse tal stoetter i et vist omfang Kommissionens argumentation . Imidlertid synes det ogsaa at fremgaa af kortene, at vinmarkernes beliggenhed i Trento-omraadet uden for Val di Cembra stort set kan sammenlignes med beliggenheden i det "traditionelle" Caldaro-omraade, for saa vidt angaar hoejden . Endvidere angiver kortene ikke, hvorledes vinmarkerne er fordelt, selv om de afgraenser dyrkningsomraadet . Jeg maa derfor ogsaa paa dette punkt komme til den konklusion, at de beviser, der er forelagt Domstolen, er ufyldestgoerende .
d ) Vinens kendetegn
48 . Efter Kommissionens opfattelse kan den manglende ensartethed mellem de to dele af dyrkningsomraadet forklare de forskelle, som efter dens opfattelse bestaar mellem de kemiske og organoleptiske kendetegn for den vin, der fremstilles i hver af de to provinser, navnlig med hensyn til syre - og fosfatindhold . Til stoette herfor har Kommissionen fremlagt to tabeller . Den foerste var medtaget i staevningen og opregner 28 "Caldaro"-vine, hvoraf de fleste, efter navnene at doemme, syntes at hidroere fra Trento . Kommissionen har anfoert, at vinene fra Trento ( tilsyneladende de nederste totredjedele paa listen ) generelt har et hoejere syreindhold og et lavere fosfatindhold end vinene fra Bolzano . Den anden tabel, som er dateret den 14 . januar 1983, blev fremlagt som svar paa de skriftlige spoergsmaal fra Domstolen og viser blandt andet det samlede syreindhold for 44 "Lago di Caldaro Auslese"-vine i 1982 . Af 23 vine fra Trento paa den anden liste ( som i et vist omfang overlapper den foerste ) har de 15 et samlet syreindhold paa 5 mg eller mere pr . liter, hvorimod kun 6 af de 21 vine fra Bolzano paa listen naar denne graense .
49 . Den italienske regering har antydet, at tallene er vildledende, fordi vinen, mens den endnu er uforarbejdet, kan have et hoejt syreindhold, som kan justeres, foer vinen tappes paa flasker . Kommissionen har derimod haevdet, at vinens syreindhold ligger fast, saa snart vinen er fremstillet . Ingen af parterne har foert bevis for deres paastande .
50 . Den italienske regering har yderligere anfoert, at eftersom de fleste vine paa begge de lister, Kommissionen har fremlagt, kommer fra Trento, er generelle konklusioner, der baseres paa en sammenligning med vinene fra Bolzano, muligvis ikke til at stole paa . Jeg er enig i, at dette giver anledning til tvivl om tallenes repraesentative karakter . Kommissionens beviser vedroerende dette spoergsmaal er efter min opfattelse ogsaa mangelfulde, fordi den ikke har forklaret betydningen af eventuelle forskelle i syre - eller fosfatindhold og ikke har anfoert, hvorfor andre faktorer saasom sukkerindhold ( som efter den anden liste synes at vaere sammenlignelige ) skal lades ude af betragtning .
51 . Rapporten fra det ovenfor naevnte underudvalg ( afsnit 29-30 ) skader ogsaa Kommissionens sag . Som allerede naevnt er dette det eneste dokument, som er fremlagt for Domstolen, som er fra den periode, hvor dekretet af 23 . marts 1970 blev udarbejdet, og som angiveligt giver en teknisk vurdering af de da foreliggende beviser . Underudvalget anerkender flere steder i denne rapport, at den i Trento fremstillede vin svarede til eller var naesten identisk med den i Bolzano fremstillede vin . Et sted anfoeres det endog, at vinen fra Trento har "samme kemiske og organoleptiske kendetegn" som vinen fra Bolzano .
52 . Jeg maa derfor konkludere, at Kommissionen ikke har godtgjort, at de naturlige kendetegn for den del af dyrkningsomraadet, der er beliggende i Trento, er forskellig fra kendetegnene for den del, der ligger i Bolzano, eller at den i Trento fremstillede vin er af en anden type end den, der fremstilles i Bolzano .
3 ) De oekonomiske konsekvenser
53 . Kommissionen har anfoert, at udvidelsen af dyrkningsomraadet ved dekreterne af 1970 og 1981, saaledes at det kom til at omfatte arealer i Trento, har haft alvorlige konsekvenser for "Caldaro"-vinens overlevelse, hvilet er i modstrid med faellesskabslovgivningens intentioner om at beskytte og fremme produktionen af kvalitetsvin . I 1978 oversteg produktionen af "Caldaro"-vin i Trento allerede 54 000 hl, og den naaede op paa 65 442 hl i 1985 . Selv foer dyrkningsomraadet blev udvidet for anden gang i 1981, solgtes "Caldaro"-vin fra Trento til en pris, der kun udgjorde totredjedele af prisen paa "Caldaro"-vin fra det "traditionelle" dyrkningsomraade i Alto Adige, hvilket medfoerte, at prisen paa sidstnaevnte faldt, mens andre vine fra denne region bevarede deres vaerdi . I de sidste ti aar har forholdet mellem prisen paa "Caldaro" paa den ene side og "Bardolino" og "Valpolicella" paa den anden side ( vine, der er sammenlignelige med hensyn til type og anvendelsesmuligheder ) aendret sig fra 2 : 1 til 1 : 1 . Desuden faldt eksporten af "Caldaro"-vin fra Alto Adige fra 286 000 hl i 1973 til 170 000 hl i 1985 og 1986 .
54 . Selv om disse statistikker er interessante, vil jeg dog ikke laegge for meget i dem . Kommissionen har ikke angivet en uafhaengig kilde til tallene og - som den italienske regering med rette har anfoert - de kan ikke siges at vaere afgoerende bevis for, at prisfaldet og faldet i eksporten af "Caldaro"-vin specielt skyldes fremstillingen af "Caldaro"-vin i Trento af en "ringere kvalitet ". Kommissionens tal er ikke detaljerede nok til, at det f.eks . kan udelukkes, at den udvidelse af det "traditionelle" dyrkningsomraade med yderligere arealer i provinsen Bolzano, som skete ved dekretet af 23 . marts 1970, ogsaa kan have paavirket prisen og eksporten, eller at aendringerne i prisforholdet mellem "Caldaro" og tilsvarende vine kan skyldes, at priserne paa disse vine er steget .
Bevisbyrden
55 . Som helhed betragtet forekommer beviserne med hensyn til ensartetheden ikke overbevisende og beviserne for de oekonomiske konsekvenser utilstraekkelige til, at der kan gives Kommissionen medhold . Kommissionen synes at vaere klar over dette, i hvert fald for saa vidt angaar spoergsmaalet om ensartethed, idet den i staevningen har fremsat en raekke anbringender vedroerende opfyldelsen af bevisbyrden . Den har gjort gaeldende, at i en sag af denne karakter, hvor Kommissionen skal efterproeve, om nogle tekniske kriterier er overholdt, er den i meget hoej grad afhaengig af, at den paagaeldende medlemsstat vil samarbejde . Dette var ikke tilfaeldet i den foreliggende sag . Den italienske regering ville navnlig ikke gaa med til Kommissionens forslag om at udpege to uafhaengige schweiziske sagkyndige, som skulle foretage en teknisk bedoemmelse af, om de naturgivne vilkaar for produktionen i de to dele af dyrkningsomraadet for "Caldaro" var de samme . Kommissionen har anfoert, at den, naar henses til det manglende samarbejde, har fremfoert solide beviser, og at det nu paahviler den italienske regering at godtgoere, at den har handlet i overensstemmelse med faellesskabsretten . Subsidiaert har den anfoert, at Domstolen selv i medfoer af procesreglementets artikel 49 boer bestemme, at der skal indhentes en sagkyndig erklaering om sagens tekniske aspekter .
56 . Efter min opfattelse er der i denne sag hverken grund til at vende bevisbyrden om eller at bestemme, at der skal indhentes en sagkyndig erklaering . Domstolen udtalte i sag 96/81, Kommissionen mod Nederlandene, Sml . 1982, s . 1791 :
"Det bemaerkes, at det under en traktatbrudssag i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 169 paahviler Kommissionen at godtgoere, at det haevdede traktatbrud foreligger . Kommissionen skal for Domstolen fremlaegge de oplysninger, som er noedvendige for, at denne kan efterproeve, om der foreligger et traktatbrud, og Kommissionen kan ikke herved paaberaabe sig nogen formodning ".
57 . I den nyligt afsagte dom af 22 . september 1988 i sag 272/86, Kommissionen mod Graekenland, tillod Domstolen, at bevisbyrden delvis blev vendt om . I denne sag fandt Domstolen, at Kommissionen havde fremfoert forhold, der var tilstraekkelige til at godtgoere, at der forelaa et traktatbrud, og at det derfor paahvilede medlemsstaten konkret og detaljeret at gendrive klagepunkterne . Det er dog min opfattelse, at den omstaendighed, at Domstolen var villig til at tillade, at bevisbyrden blev vendt om, hang sammen med de saerlige omstaendigheder, der forelaa i sagen, idet den paagaeldende medlemsstat havde vaeret meget uvillig til at samarbejde med Kommissionen ( og i oevrigt ogsaa med Domstolen ), og idet Kommissionen naesten kun havde dette samarbejde at stoette sig paa ved tilrettelaeggelsen af sagen .
58 . Efter min opfattelse er den foreliggende sag ikke saa exceptionel . Dermed vaere ikke sagt, at Kommissionens klager over manglende samarbejde er ubegrundede, men snarere at Kommissionen i betragtning af det manglende samarbejde ikke har benyttet sig af alle de midler, den havde til raadighed, med henblik paa at fremlaegge et overbevisende bevismateriale for Domstolen . Kommissionen kunne navnlig have gjort langt mere for at forklare og paavise betydningen og relevansen af de bevisdokumenter, den har forelagt for Domstolen, beviser, som den tilsyneladende for stoerstedelens vedkommende oprindeligt havde faaet af den italienske regering .
59 . Med hensyn til anmodningen om, at Domstolen skulle indhente en sagkyndig erklaering, ville jeg - selv bortset fra Kommissionens mangel paa initiativ - stadig vaere utilboejelig til at anbefale en saadan fremgangsmaade, som forekommer mig i det vaesentlige at vaere uforenelig med Traktatens artikel 169, hvorefter det i traktatbrudssager er Kommissionen, som fastlaegger parametrene for sagen, og hvorefter det som ovenfor angivet i det vaesentlige paahviler Kommissionen at bevise sine paastande . Jeg vil gerne tilfoeje, at Domstolen i ovennaevnte dom i sagen Kommissionen mod Nederlandene ogsaa udtalte, at en medlemsstats undladelse af at give oplysninger, der saetter Kommissionen i stand til at afgoere, hvorvidt medlemsstaten reelt har gennemfoert et direktiv, udgoer en tilsidesaettelse af den i Traktatens artikel 5 fastsatte forpligtelse til at samarbejde og i sig selv kan begrunde en traktatbrudsprocedure i medfoer af artikel 169 . Kommissionen staar saaledes ikke magtesloes over for en medlemsstats uboejelighed .
Sammenfatning
60 . Efter min opfattelse har Kommissionen foert bevis for sine paastande med hensyn til spoergsmaalet om traditionel anvendelse, og der boer derfor gives den medhold . Det er med en vis modvilje, at jeg naar til denne konklusion, i betragtning af, at Kommissionen, til dels paa grund af sin egen forsoemmelighed, ikke har loeftet den bevisbyrde, der paahviler den, for saa vidt angaar de vigtige tekniske aspekter af sagen . Dette boer der tages hensyn til ved fordelingen af sagsomkostningerne . Jeg er ogsaa forundret over den sendraegtighed, Kommissionen tilsyneladende har udvist i forbindelse med sagsanlaegget . Skoent Kommissionen i staevningen naevner, at den modtog klager over afgraensningen af dyrkningsomraadet saa tidligt som i 1970, indledte den foerste den formelle procedure i medfoer af artikel 169 i november 1983, og staevningen blev foerst indgivet til Domstolen i maj 1987, ca . 17 aar efter vedtagelsen af dekretet af 23 . marts 1970 . Selve den omstaendighed, at der er gaaet saa lang tid, maa betyde, at den skade, som eventuelt er blevet paafoert "Lago di Caldaro"-vinens omdoemme, og eventuelle oekonomiske tab som foelge heraf, nu stort set ikke kan afhjaelpes . Desuden har producenterne i Trento - saa vidt de vidste retmaessigt - produceret og solgt "Lago di Caldaro" siden 1970 med det resultat, at den saedvane, som muligvis ikke forelaa i 1963, nu er blevet etableret, i hvert fald i de kommuner i Trento, som blev medtaget i dekretet af 23 . marts 1970 .
61 . Ikke desto mindre har Kommissionen formelt krav paa, at der i det vaesentlige gives dom efter paastandene, og jeg skal derfor foreslaa Domstolen at :
1 ) statuere, at Den Italienske Republik ikke har overholdt sine forpligtelser i henhold til Traktaten, idet den under dyrkningsomraadet for "Caldaro" eller "Lago di Caldaro" har medtaget visse omraader i provinsen Trento, hvor der ikke var tradition for at sende vin med denne betegnelse paa markedet, hvilket er i strid med Raadets forordning nr . 823/87 ( tidligere Raadets forordning nr . 338/79 );
2 ) at bestemme, at hver part baerer sine omkostninger .
(*) Oversat fra engelsk .