61990CJ0019_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved to domme af 25. maj 1989, indgaaet til Domstolen den 22. januar 1990, har Symvoulio Epikrateias (Graekenlands oeverste forvaltningsdomstol) i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 25, 41 og 42 i Raadets andet direktiv 77/91/EOEF af 13. december 1976 om samordning af de garantier, der kraeves i medlemsstaterne af de i artikel 58, stk. 2, i Traktaten naevnte selskaber til beskyttelse af saavel selskabsdeltagernes som tredjemands interesser, for saa vidt angaar stiftelsen af aktieselskabet samt bevarelse af og aendringer i dets kapital, med det formaal at goere disse garantier lige byrdefulde (EFT 1977 L 26, s. 1, herefter benaevnt "andet direktiv").
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under to sager, som to aktionaerer i selskabet Klostiria Velka AE har anlagt mod ministeren for industri, energi og teknologi og Organismos Anasygkrotiseos Epicheiriseon AE (organisation til finansiel sanering af virksomheder, herefter benaevnt "OAE"). Sagerne vedroerer en forhoejelse af selskabets kapital, som blev besluttet af OAE og godkendt af statssekretaeren for industri, energi og teknologi.
3 OAE er et offentligretligt organ, som drives i aktieselskabsform og handler i almenhedens interesse under statens kontrol. Det er oprettet ved den graeske lov nr. 1386/1983 af 5. august 1983 (Den Hellenske Republiks Officielle Tidende nr. 107/A af 8.8.1983, s. 14). I henhold til lovens artikel 2, stk. 2, er formaalet med OAE at bidrage til landets sociale og oekonomiske udvikling gennem finansiel effektivisering af virksomheder, indfoersel og anvendelse af udenlandsk teknologi og udvikling af graesk teknologi samt oprettelse og drift af nationaliserede virksomheder eller selskaber med offentlig eller privat deltagelse.
4 I artikel 2, stk. 3, i lov nr. 1386/1983 opregnes de befoejelser, som er tillagt OAE med henblik paa at naa disse maal. OAE kan saaledes overtage administrationen og driften af virksomheder, der skal effektiviseres, eller nationaliserede virksomheder, indskyde kapital i virksomheder, yde laan og udstede eller optage visse laan, erhverve obligationer samt overdrage aktier, saerligt til ansatte og deres repraesentative organer, til lokale offentlige myndigheder eller andre offentligretlige juridiske personer, til velgoerende institutioner, sociale institutioner eller privatpersoner.
5 Ifoelge artikel 5, stk. 1, i lov nr. 1386/1983 kan oekonomiministeren traeffe beslutning om, at lovens bestemmelser skal finde anvendelse paa virksomheder, som er i alvorlige oekonomiske vanskeligheder.
6 I henhold til artikel 7 i lov nr. 1386/1983 kan den kompetente minister traeffe beslutning om OAE' s overtagelse af administrationen af en virksomhed, som er omfattet af lovens bestemmelser, om en gaeldsordning for virksomheden, som sikrer dens levedygtighed, eller om afvikling af virksomheden.
7 Artikel 8 i lov nr. 1386/1983 indeholder reglerne for OAE' s overtagelse af virksomhedens administration. Artikel 8, stk. 1, som aendret ved lov nr. 1472/1984 (Den Hellenske Republiks Officielle Tidende nr. 112/A af 6.8.1984, s. 1273), fastlaegger betingelserne for overtagelsen og regulerer forholdet mellem de personer, som OAE har udpeget til at varetage ledelsen, og virksomhedens organer. Det bestemmes saaledes, at virksomhedens administrative organer efter offentliggoerelsen af den ministerielle beslutning om anvendelse af loven paa virksomheden ikke laengere har nogen befoejelser, og at generalforsamlingen fortsat bestaar, men ikke kan afskedige de af OAE udpegede medlemmer af ledelsen.
8 Under den midlertidige ledelse af et selskab, som loven anvendes paa, kan OAE ligeledes som en undtagelse fra gaeldende bestemmelser om aktieselskaber beslutte at gennemfoere en forhoejelse af det paagaeldende selskabs kapital, jf. lovens artikel 8, stk. 8. Forhoejelsen, som skal godkendes af ministeren, kan ske ved indskud i kontanter eller i form af apportindskud. Indskuddet kan ogsaa ske ved modregning. Hidtidige aktionaerer bevarer dog deres fortegningsret, men skal udoeve den inden for en i ministerens godkendelsesbeslutning fastsat frist.
9 Ved beslutning af 14. december 1983, truffet af statssekretaeren for oekonomiske anliggender, blev selskabet Klostiria Velka AE omfattet af bestemmelserne i lov nr. 1386/1983 (beslutning nr. 2057, Den Hellenske Republiks Officielle Tidende nr. 725/B af 14.12.1983). Selskabets ledelse blev overtaget af OAE i overensstemmelse med lovens artikel 8.
10 Under den midlertidige ledelse besluttede OAE i overensstemmelse med artikel 8, stk. 8, i lov nr. 1386/1983 at forhoeje aktiekapitalen i det anfoerte, af loven omfattede selskab med 400 millioner DR. Beslutningen blev godkendt af statssekretaeren for industri, energi og teknologi (beslutning nr. 162 af 6.6.1986, Den Hellenske Republiks Officielle Tidende nr. 374/B af 10.10.1986). Ved godkendelsesbeslutningen indroemmedes de hidtidige aktionaerer en ubegraenset fortegningsret, som de skulle udoeve inden for en frist paa en maaned fra offentliggoerelsen af beslutningen.
11 Marina Karella og Nikolaos Karellas, der er aktionaerer i selskabet Klostiria Velka AE, anlagde sag ved Symvoulio Epikrateias med paastand om annullation af godkendelsesbeslutningen under anbringende af, at den var i strid med den graeske forfatning og andet direktiv.
12 I sine domme af 25. maj 1989 fastslog Symvoulio Epikrateias, at de hidtidige aktionaerers anbringender om den omtvistede beslutnings forfatningsstridighed ikke kunne tiltraedes. For saa vidt angaar fortolkningen af andet direktiv, fandt retten imidlertid anledning til at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal, der er identiske i de to sager:
"1) Er bestemmelserne i artikel 25 i Raadets direktiv 77/91/EOEF af 13. december 1976, sammenholdt med direktivets artikel 41, stk. 1, og artikel 42, tilstraekkelig klare til, at medlemsstaterne paa dette omraade ikke besidder noget skoen, og er de tilstraekkelig praecise til, at en borger over for forvaltningen kan paaberaabe sig dem ved en national retsinstans og goere gaeldende, at en ordning, der er indeholdt i en lovbestemmelse, er uforenelig med de naevnte bestemmelser?
2) Skal direktivets artikel 25 fortolkes saaledes, at den ogsaa omfatter en lovbestemmelse, som ikke indeholder grundlaeggende regler om kapitalforhoejelser i et aktieselskab, men som skal regulere den specielle situation, som virksomheder, der oekonomisk og socialt har saerlig samfundsmaessig betydning, befinder sig i paa grund af deres betydelige gaeldsaettelse, og som med henblik paa at sikre saadanne virksomheders fortsatte bestaaen og drift bestemmer, at der administrativt kan traeffes beslutning om en forhoejelse af aktiekapitalen - hvorved hidtidige aktionaerers fortegningsret til nyudstedte aktier dog bevares - og i hvilket omfang er en saadan bestemmelse i bekraeftende fald forenelig med direktivets artikel 25, sammenholdt med dets artikel 41, stk. 1?
3) Er en saadan ordning, som ikke indeholder regler om, at emissionskursen for de nye aktier fastsaettes af forvaltningen paa grundlag af en objektiv opgoerelse af virksomhedens nettoformue og de gamle aktiers faktiske vaerdi, men hvorefter forvaltningen kan fastsaette kursen, saaledes at der straks kan gennemfoeres den noedvendige kapitaltilfoersel til selskaber, hvis kreditmuligheder er udtoemt paa grund af deres vanskelige oekonomiske situation, og hvorved hidtidige aktionaerers fortegningsret er sikret, forenelig med direktivets artikel 42?"
13 Vedroerende hovedsagens faktiske omstaendigheder, de relevante bestemmelser samt de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
14 Med sine praejudicielle spoergsmaal rejser den forelaeggende ret navnlig to problemer. Det foerste vedroerer artikel 25, stk. 1, i andet direktiv. Den forelaeggende ret soeger at faa oplyst, om artiklen, under hensyntagen til artikel 41, stk. 1, i samme direktiv, har en saadan karakter, at borgerne over for forvaltningen kan paaberaabe sig den ved de nationale retsinstanser. Retten spoerger derefter, om artiklen, sammenholdt med artikel 41, stk. 1, er anvendelig i forhold til en ordning som den, der er indeholdt i lov nr. 1386/1983, som regulerer nogle helt specielle situationer for virksomheder, der oekonomisk og socialt har saerlig samfundsmaessig betydning, og som er i alvorlige oekonomiske vanskeligheder.
15 Det andet problem vedroerer artikel 42 i andet direktiv. Den forelaeggende ret spoerger, om borgerne kan paaberaabe sig bestemmelsen, og om den skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for en national ordning som den ovenfor omtalte.
16 Domstolen vil foerst tage stilling til det foerste problem, idet spoergsmaalet om lovligheden af kapitalforhoejelsen i det i hovedsagerne omhandlede tilfaelde maa vaere afgoerende for spoergsmaalet om stoerrelsen af emissionskursen.
Den direkte virkning af artikel 25, stk. 1, i andet direktiv
17 Det foelger af Domstolens faste praksis, at naar bestemmelser i et direktiv ud fra et indholdsmaessigt synspunkt fremstaar som ubetingede og tilstraekkeligt praecise, kan borgerne paaberaabe sig dem over for staten (jf. eksempelvis dom af 19.1.1982, sag 8/81, Becker, Sml. s. 53).
18 Det skal derfor undersoeges, om artikel 25, stk. 1, i andet direktiv, hvorefter enhver kapitalforhoejelse skal vedtages af generalforsamlingen, opfylder disse betingelser.
19 Hertil bemaerkes, at bestemmelsens ordlyd er klar og praecis, og at den indeholder en ubetinget regel, som er udtryk for det generelle princip om generalforsamlingens kompetence til at vedtage kapitalforhoejelser.
20 Bestemmelsens ubetingede karakter aendres ikke af den undtagelse, som er indeholdt i artikel 25, stk. 2, i andet direktiv, hvorefter selskabets stiftelsesoverenskomst eller generalforsamlingen kan give bemyndigelse til en forhoejelse af den tegnede kapital op til et stoerstebeloeb, som fastsaettes under iagttagelse af et eventuelt ved lov bestemt stoerstebeloeb. Denne konkrete og klart afgraensede undtagelse giver nemlig ikke medlemsstaterne nogen mulighed for at opstille andre undtagelser fra hovedreglen om generalforsamlingens kompetence end den, som har udtrykkelig hjemmel i bestemmelsen.
21 Det samme gaelder i relation til direktivets artikel 41, stk. 1, hvorefter medlemsstaterne kan fravige artikel 25, stk. 1, saavel som artikel 9, stk. 1, og artikel 19, stk. 1, litra a), foerste led, og litra b), i det omfang det er noedvendigt for at fremme deltagelse i virksomhedens kapital for arbejdstagere eller andre persongrupper, der er fastsat i den nationale lovgivning. Denne undtagelse er ligeledes noeje begraenset til det naevnte tilfaelde.
22 Desuden bekraefter den omstaendighed, at faellesskabslovgiver har hjemlet praecise og konkrete undtagelser, den ubetingede karakter af det i artikel 25, stk. 1, i andet direktiv opstillede princip.
23 Svaret til den forelaeggende ret maa herefter vaere, at artikel 25, stk. 1, kan paaberaabes af borgerne ved de nationale retsinstanser over for de offentlige myndigheder.
Raekkevidden af artikel 25, stk. 1, i andet direktiv
24 Hvad angaar raekkevidden af artikel 25, stk. 1, i andet direktiv i forhold til en lov som lov nr. 1386/1983, skal det foerst undersoeges, om en saadan lov falder ind under direktivets anvendelsesomraade, i betragtning af, at loven ikke indeholder de grundlaeggende regler vedroerende kapitalforhoejelser og kun skal regulere nogle helt specielle situationer. Saafremt loven falder ind under anvendelsesomraadet for andet direktiv, skal det dernaest undersoeges, om den kan vaere omfattet af den i direktivets artikel 41, stk. 1, hjemlede undtagelse.
25 For saa vidt angaar anvendelsesomraadet for andet direktiv, skal det indledningsvis praeciseres, at direktivet i overensstemmelse med Traktatens artikel 54, stk. 3, litra g), har til formaal at samordne de garantier, som kraeves i Medlemsstaterne af de i Traktatens artikel 58, stk. 2, naevnte selskaber, for at goere disse garantier lige byrdefulde og beskytte saavel selskabsdeltagernes som tredjemands interesser. Formaalet med andet direktiv er saaledes at sikre et mindstemaal af beskyttelse af aktionaerer i samtlige medlemsstater.
26 Dette formaal ville blive bragt alvorligt i fare, hvis medlemsstaterne kunne fravige direktivets bestemmelser ved at opretholde bestemmelser - uanset om disse betegnes som specielle bestemmelser eller undtagelsesbestemmelser - som hjemler mulighed for, at der administrativt og uden en generalforsamlingsbeslutning kan vedtages en forhoejelse af selskabskapitalen, som enten medfoerer, at de hidtidige aktionaerer forpligtes til at forhoeje deres indskud, eller at de maa acceptere nye aktionaerer i selskabet, saaledes at deres indflydelse paa selskabets beslutninger formindskes.
27 Dette betyder imidlertid ikke, at medlemsstaterne efter faellesskabsretten er afskaaret fra at fravige de paagaeldende bestemmelser under alle omstaendigheder. Faellesskabslovgiver har nemlig givet hjemmel til saavel nogle bestemte undtagelser som nogle fremgangsmaader, der kan foere til saadanne undtagelser, med henblik paa at beskytte visse vitale interesser for medlemsstaterne, som ellers kunne blive beroert i ganske saerlige situationer. Som eksempel herpaa kan naevnes direktivets artikel 19, stk. 2 og 3, artikel 40, stk. 2, artikel 41, stk. 2, og artikel 43, stk. 2.
28 Det bemaerkes i denne forbindelse, at hverken EOEF-Traktaten eller andet direktiv selv indeholder nogen undtagelsesbestemmelse, som giver medlemsstaterne mulighed for at fravige direktivets artikel 25, stk. 1, i krisesituationer. Tvaertimod bestemmes det udtrykkeligt i direktivets artikel 17, stk. 1, at generalforsamlingen i tilfaelde af betydelige tab paa den tegnede kapital skal indkaldes inden for en frist, som fastsaettes i medlemsstaternes lovgivninger, for at undersoege, om selskabet skal oploeses, eller om andre foranstaltninger skal traeffes. Bestemmelsen bekraefter saaledes den i artikel 25, stk. 1, indeholdte hovedregel og finder endog anvendelse i tilfaelde, hvor det paagaeldende selskab er i alvorlige oekonomiske vanskeligheder.
29 OAE har under retsmoedet yderligere gjort gaeldende, at andet direktiv ikke kan finde anvendelse paa saerlige fremgangsmaader for samlet afvikling eller sanering af selskaber, der ikke er i stand til at opfylde deres forpligtelser, idet direktivets anvendelsesomraade er begraenset til den situation, at selskabet fungerer normalt.
30 Dette kan ikke tiltraedes. Formaalet med direktivet er nemlig at sikre hensynet til selskabsdeltagernes og tredjemands rettigheder, navnlig i forbindelse med stiftelse af et selskab og forhoejelse og nedsaettelse af dets kapital. For at denne garanti kan vaere effektiv, skal den gaelde for selskabsdeltagerne, saa laenge selskabet fortsaetter med at eksistere med sin egen struktur. Selv om direktivet ikke er til hinder for, at der traeffes tvangsfuldbyrdelsesforanstaltninger og navnlig ivaerksaettes afviklingsordninger, som indebaerer, at selskabet saettes under tvungen administration for at beskytte kreditorernes rettigheder, er forholdet ikke desto mindre det, at direktivet fortsat finder anvendelse, saa laenge selskabets aktionaerer og normale organer ikke er blevet frataget raadigheden. Dette gaelder utvivlsomt ogsaa, naar der blot er tale om en saneringsordning, der indebaerer, at offentlige organer eller private selskaber traeder til, naar selskabsdeltagernes ret til kapitalen og indflydelse paa selskabets beslutninger kan blive beroert.
31 Det foelger heraf, at da der ikke i faellesskabsretten er fastsat nogen undtagelse, skal artikel 25, stk. 1, i andet direktiv fortolkes saaledes, at bestemmelsen er til hinder for, at medlemsstaterne opretholder en ordning, der er uforenelig med den i artiklen opstillede hovedregel, ogsaa selv om ordningen kun omfatter specielle situationer. Saafremt der antoges at vaere knyttet et saadant almindeligt forbehold til usaedvanlige situationer, uafhaengigt af de naermere betingelser i Traktatens og andet direktivs bestemmelser, ville faellesskabsrettens bindende karakter og ensartede anvendelse desuden kunne undergraves (jf. herved dom af 15.5.1986, sag 222/84, Johnston, Sml. s. 1651, praemis 26).
32 Hvad angaar argumentet om, at en ordning svarende til den i lov nr. 1386/1983 indeholdte kan vaere omfattet af undtagelsen i henhold til artikel 41, stk. 1, bemaerkes, at denne bestemmelse forfoelger et praecist og klart afgraenset socialpolitisk maal, nemlig at tilskynde til en spredning af ejendomsretten til aktier. I lighed med de undtagelser, der gaelder i henhold til artikel 19, stk. 3, og artikel 23, stk. 2, i andet direktiv, har bestemmelsen udelukkende til formaal objektivt og konkret at fremme deltagelse i virksomhedernes kapital for personer, saasom arbejdstagere, der almindeligvis ikke raader over tilstraekkelige midler til at faa del i virksomhedernes kapital paa normale vilkaar efter de selskabsretlige regler i medlemsstaterne.
33 En national ordning kan saaledes kun antages at falde ind under undtagelsesbestemmelsen i artikel 41, stk. 1, i andet direktiv, saafremt dens anvendelse konkret bidrager til gennemfoerelsen af det formaal, der soeges tilgodeset med bestemmelsen.
34 Det skal i den forbindelse fastslaas, at denne betingelse ikke er opfyldt, blot fordi en ordning som den, der er indeholdt i lov nr. 1386/1983, som et af de midler, der kan bringes i anvendelse med henblik paa gennemfoerelsen af ordningens hovedformaal, hjemler mulighed for, at et offentligt saneringsorgan kan overdrage aktier til arbejdstagere eller andre privatpersoner. En saadan mulighed har nemlig kun en teoretisk og sekundaer karakter.
35 Desuden bemaerkes, som ogsaa anfoert af generaladvokaten i punkt 5 i forslaget til afgoerelse, at henvisningen i artikel 41, stk. 1, i andet direktiv til andre persongrupper sigter til en spredning af ejendomsretten til aktier og ikke til overdragelse af aktier til kreditinstitutter eller offentligretlige organer.
36 Det andet praejudicielle spoergsmaal skal derfor besvares med, at bestemmelserne i andet direktivs artikel 25, sammenholdt med direktivets artikel 41, stk. 1, skal fortolkes saaledes, at de er til hinder for nationale regler, der med henblik paa at sikre den fortsatte bestaaen og drift af virksomheder, som oekonomisk og socialt har saerlig samfundsmaessig betydning, og som paa grund af deres betydelige gaeldsaettelse befinder sig i en kritisk situation, bestemmer, at der administrativt kan traeffes beslutning om en forhoejelse af selskabskapitalen, hvorved hidtidige aktionaerers fortegningsret til nyudstedte aktier dog bevares.
37 Paa baggrund af de ovenfor anfoerte svar er der ingen anledning til at tage stilling til det tredje praejudicielle spoergsmaal og den del af det foerste spoergsmaal, som vedroerer den direkte virkning af artikel 42 i andet direktiv.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
38 De udgifter, der er afholdt af den graeske regering og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, som Symvoulio Epikrateias har forelagt ved to domme af 25. maj 1989, for ret:
1) En borger kan ved de nationale domstole over for en offentlig myndighed paaberaabe sig artikel 25, stk. 1, i Raadets andet direktiv 77/91/EOEF af 13. december 1976 om samordning af de garantier, der kraeves i medlemsstaterne af de i artikel 58, stk. 2, i Traktaten naevnte selskaber til beskyttelse af saavel selskabsdeltagernes som tredjemands interesser, for saa vidt angaar stiftelsen af aktieselskabet samt bevarelse af og aendringer i dets kapital, med det formaal at goere disse garantier lige byrdefulde.
2) Bestemmelserne i andet direktivs artikel 25, sammenholdt med direktivets artikel 41, stk. 1, skal fortolkes saaledes, at de er til hinder for nationale regler, der med henblik paa at sikre den fortsatte bestaaen og drift af virksomheder, som oekonomisk og socialt har saerlig samfundsmaessig betydning, og som paa grund af deres betydelige gaeldsaettelse befinder sig i en kritisk situation, bestemmer, at der administrativt kan traeffes beslutning om en forhoejelse af selskabskapitalen, hvorved hidtidige aktionaerers fortegningsret til nyudstedte aktier dog bevares.