61996CC0372_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1 I forbindelse med en retssag mellem Antonio Pontillo og selskabet Donatab har Pretura circondariale di Caserta forelagt Domstolen to praejudicielle spoergsmaal vedroerende gyldigheden af Raadets forordning (EOEF) nr. 1738/91 af 13. juni 1991 om fastsaettelse for 1991-hoesten af maalpriser, interventionspriser og praemier til koebere af tobak i blade, afledte interventionspriser for tobak i baller, referencekvaliteter og produktionsomraader samt de maksimale garantimaengder og om aendring af forordning (EOEF) nr. 1331/90 (1).
Relevante retsregler
2 Raadets forordning (EOEF) nr. 727/70 af 21. april 1970 om oprettelse af en faelles markedsordning for raatobak (2) indfoerte en stoetteordning baseret paa maalpriser og interventionspriser, som Raadet fastsatte hvert aar foer den 1. august for tobak i blade i Faellesskabet med henblik paa hoesten for det foelgende kalenderaar. I henhold til denne ordning kunne tobaksavlere enten saelge deres produktion til interventionsorganerne, som var forpligtet til at koebe den til interventionsprisen, eller de kunne saelge den paa markedet.
3 Med henblik paa at tilskynde til opkoeb hos avlerne til en pris, der mest muligt svarer til maalprisen, bestemtes det i forordning nr. 727/70 (3), at der under visse betingelser kan ydes en praemie til personer, som koeber tobak i blade direkte hos Faellesskabets tobaksavlere, og som underkaster det koebte produkt en foerste bearbejdning og behandling. Kredsen af praemieberettigede udstraekkes til avlere, som underkaster deres egen tobak i blade en foerste bearbejdning og behandling (4). Ifoelge forordningens artikel 4, stk. 4, fastsaetter Raadet inden den 1. november det for det foelgende kalenderaars hoest gaeldende praemiebeloeb for de enkelte sorter.
4 Med henblik paa at begraense enhver stigning i tobaksproduktionen i Faellesskabet og samtidig haemme produktionen af sorter, som havde afsaetningsvanskeligheder, foejedes der endvidere ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1114/88 af 25. april 1988 (5) et stk. 5 til artikel 4 i forordning nr. 727/70.
5 Som foelge af visse aendringer (6) var de relevante bestemmelser i det paagaeldende stk. 5 i den her omhandlede periode affattet saaledes:
»5. Raadet fastsaetter hvert aar efter fremgangsmaaden i traktatens artikel 43, stk. 2, for hver sort eller gruppe af sorter af tobak produceret i Faellesskabet, for hvilke der fastsaettes priser og praemier, en maksimal garantimaengde, blandt andet i forhold til markedsvilkaarene og de socio-oekonomiske og landbrugsmaessige forhold i de paagaeldende omraader. Raadet fastsaetter disse maksimale garantimaengder for 1990-hoesten paa samme tid som for 1989-hoesten. Den samlede maksimale garantimaengde for Faellesskabet fastsaettes for hoesten i hvert af aarene 1988 til 1993 til 385 000 tons tobak i blade.
...
Med forbehold af artikel 12a og 13 svarer der til hver overskridelse paa 1% af den maksimale garantimaengde for en sort eller en gruppe af sorter en nedsaettelse paa 1% af interventionspriserne og de tilsvarende praemier. Der foretages en justering af maalprisen for den paagaeldende hoest, svarende til nedsaettelsen af praemien.
De i tredje afsnit omhandlede nedsaettelser maa ikke overstige 5% for 1988-hoesten og 15% for hoesten i 1989 til 1993.
Med henblik paa anvendelsen af dette stykke konstaterer Kommissionen inden den 31. juli, om produktionen overstiger den maksimale garantimaengde for en sort eller en gruppe af sorter.
Gennemfoerelsesbestemmelserne til dette stykke vedtages efter fremgangsmaaden i artikel 17.«
6 Priserne og praemierne blev for 1991-hoesten for sorten Burley I fastsat ved forordning nr. 1738/91.
7 Med denne forordning nedsatte Raadet dels interventionsprisen fra 2 421 ECU/kg (1990-hoesten) til 2 102 ECU/kg (1991-hoesten), dels forarbejdningspraemien fra 2 103 ECU/kg til 1 748 ECU/kg.
8 Ved forordning (EOEF) nr. 2178/92 af 30. juli 1992 (7) fastsatte Kommissionen den faktiske produktion af tobak fra 1991-hoesten og konstaterede en overskridelse af den maksimale garantimaengde (herefter »MG«). Overskridelsen af den for tobakssorten Burley I gaeldende MG, som var fastsat til 46 750 tons, og for hvilken den faktiske produktion var fastslaaet til 55 843 tons, havde naaet en procentsats paa 19,45%. Som foelge heraf gennemfoertes en nedsaettelse paa 15% af interventionsprisen og praemiebeloebet. Saaledes blev interventionsprisen for 1991-hoesten fastsat til 1 787 ECU/kg og praemiebeloebet til 1 486 ECU/kg.
Tvisten i hovedsagen
9 Antonio Pontillo driver en landbrugsvirksomhed i Caserta-provinsen i Italien. Han solgte sin hoest af tobakssorten Burley I for 1991-hoesten til Donatab Srl, Caserta. Denne ansoegte om og fik fra Azienda di Stato per gli interventi nel mercato agricolo - Settore tabacco (det statslige interventionsorgan for landbrug, ogsaa kaldet AIMA) tilkendt en forskudsbetaling - mod sikkerhedsstillelse - af den praemie, som er fastsat i artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 727/70.
10 Som foelge af forordning nr. 2178/92 blev Donatab paalagt at tilbagebetale de beloeb, som svarede til nedsaettelsen af praemien. Donatab anmodede herefter Antonio Pontillo om at tilbagebetale selskabet et beloeb svarende til den procentsats, som praemien var blevet nedsat med.
11 Idet Pontillo vurderede, at nedsaettelsen af praemien var retsstridig som foelge af, at de forordninger, som fastsatte priserne, praemierne og MG for 1991-hoesten, var ugyldige, anlagde han sag mod Donatab ved Pretura circondariale di Caserta og paastod selskabet tilpligtet at anerkende, at den paagaeldende nedsaettelse ikke maatte beroere hans handelsforbindelser med dette selskab.
12 Pretura circondariale di Caserta forelagde derefter Domstolen (8) et praejudicielt spoergsmaal vedroerende gyldigheden af forordning nr. 1738/91. Pretura fandt, at forordningen fastsatte MG for tobakssorten Burley I med tilbagevirkende gyldighed.
13 Domstolen fastslog i dommen i denne sag, at gennemgangen af det stillede spoergsmaal intet havde frembragt, der kunne anfaegte gyldigheden af den paagaeldende forordning, idet forordning nr. 1738/91 ikke havde aendret MG for 1991-hoesten for tobakssorten Burley I, eftersom denne allerede var fastsat i bilag V til Raadets forordning (EOEF) nr. 1331/90 af 14. maj 1990 (9), dvs. foer de paagaeldende tobaksavlere skulle disponere med henblik paa 1991-hoesten.
14 I forbindelse med naervaerende praejudicielle forelaeggelse for Domstolen, som ligeledes vedroerer gyldigheden af forordning nr. 1738/91, har den nationale ret bemaerket, at de forelagte spoergsmaal vedroerer andre paastande og forhold end dem, der blev behandlet i sag C-300/93.
De praejudicielle spoergsmaal
15 Pretura circondariale di Caserta har stillet Domstolen to nye spoergsmaal, som er affattet som foelger:
»1) Kan Raadets forordning nr. 1738/91 ud fra princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og den baerende tanke bag kvoteordningen anses for gyldig, for saa vidt som der ved forordningen blev gennemfoert en uventet og uforudset nedsaettelse af priser og praemier for italiensk Burley-tobak paa et saa fremskredent tidspunkt af hoestaaret, at selv de mest paapasselige og kyndige producenter ikke laengere havde nogen handlingsmargen?
2) Er den omstaendighed, at bestemmelserne om tobakssorten Burley i forordning nr. 1738/91 hverken er forsynet med en direkte eller indirekte begrundelse, og at de er strengere end dem, der vedroerer de oevrige tobakssorter, for hvilke der endog var registreret endnu hoejere produktionsoverskud, kritisabel som en tilsidesaettelse af vaesentlige formforskrifter?«
Foerste spoergsmaal
16 Ved det foerste spoergsmaal oensker den forelaeggende ret for det foerste en vurdering af gyldigheden af forordning nr. 1738/91 i forhold til princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
17 I sin anmodning om praejudiciel afgoerelse tiltraeder Pretura circondariale sagsoegerens argumentation, idet den anfoerer, at pris- og praemienedsaettelsen i henhold til den paagaeldende forordning »for avlerne af tobakssorten Burley I medfoerte en forringelse af deres retsstilling, som ikke kunne forudses hverken paa det tidspunkt, hvor producenterne skulle fastlaegge deres planer for 1991-hoesten, dvs. i november 1990, eller paa det tidspunkt, hvor tobakken skulle udplantes, dvs. i februar 1991«.
18 Eftersom forordningen var dateret den 13. juni 1991 og foerst blev offentliggjort den 26. juni 1991, finder Pretura, at »der derfor er tale om en tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, idet der er indfoert bestemmelser med tilbagevirkende gyldighed for en produktion, der allerede var planlagt paa grundlag af uigenkaldelige beslutninger«.
19 Samtlige parter, som har stoettet argumentationen om, at forordning nr. 1738/91 er ugyldig, har anfoert, at tobaksproducenterne, i forhold til det referencegrundlag, de baserede deres produktionsmaessige beslutninger paa i begyndelsen af produktionsaaret 1991, maatte taale to nedsaettelser: dels en nedsaettelse paa 13% som foelge af forordning nr. 1738/91, dels en nedsaettelse paa 15% som foelge af Kommissionens konstatering af en tilsvarende overskridelse af MG (10). For disse parter er det saaledes ubestrideligt, at fortjenesten har vaeret vaesentligt under, hvad de med rette kunne forvente.
20 Den forelaeggende ret har paa dette punkt med stoette i de skriftlige indlaeg fra den italienske og graeske regering tilfoejet:
»Den foretagne nedsaettelse kan ikke antages at vaere omfattet af den normale driftsmaessige risiko, som en forsigtig og velunderrettet producent normalt skal kunne forudse. Referencegrundlaget for markedet for Burley-tobak, som producenterne med rette baserede deres produktionsmaessige beslutninger paa i begyndelsen af 1991-hoestaaret, gav signaler, som netop opmuntrede til at investere i produktionen. De priser og praemier, der skulle udbetales vedroerende 1990-hoesten, var hoejere end dem, der var fastsat for 1989-hoesten, og der var endnu ikke konstateret nogen overskridelse af MG.«
21 Paa grundlag af disse faktiske og retlige omstaendigheder maa det for det foerste fastslaas, at Raadets og Kommissionens adfaerd er yderst kritisabel.
22 Det er nemlig en kendsgerning, at forordning nr. 1738/91 om fastsaettelse for 1991-hoesten af priser og praemier for tobakssorter eller grupper af tobakssorter, blev offentliggjort den 26. juni 1991, dvs. for sorten Burley I efter saaning af tobakken i saerlige udsaaningsbede, der var sket i februar 1991, og efter udplantning af de unge planter paa friland, som skulle ske inden april 1991. Da forordningen blev offentliggjort, var de kontrakter med forarbejdningsindustrien, der var en forudsaetning for ydelse af praemie, allerede afsluttet og registreret (11).
23 Man kan saaledes undre sig over, at Kommissionen, som ellers er traktaternes vogter, foerst fremsatte prisforslag for 1991-hoesten i april 1991. Som foelge deraf var det umuligt for Raadet at fastsaette maalpriserne og interventionspriserne foer den 1. august 1990 og praemierne foer den 1. november 1990, hvilket den ellers var forpligtet til ifoelge forordning nr. 727/70.
24 Der er imidlertid ingen tvivl om, at de i forordning nr. 727/70 fastsatte datoer har til formaal at sikre, at producenterne med kendskab til de relevante omstaendigheder kan beslutte sig for, hvilke tobakssorter de vil plante.
25 For det andet er det saerdeles fristende i den foreliggende sag - som det i oevrigt goeres gaeldende af sagsoegeren i hovedsagen - at anvende det raesonnement, som Domstolen fulgte i dommen i Crispoltoni-sagen (12), hvoraf det kan udledes, at producenterne har ret til at forvente, at eventuelle foranstaltninger, der har indvirkning paa deres investeringer, bliver meddelt dem rettidigt.
26 Selv om jeg naerer stor sympati for dette argument, skal det fremhaeves, at denne dom vedroerte indfoerelsen - i loebet af produktionsaaret - af en ny foranstaltning, dvs. ordningen med MG. I den paagaeldende sag var der tale om en overgang fra en ordning med ubegraenset garanti til en ordning, som omfattede en garanti, som var staerkt nedadgaaende i et forhold svarende til de fremstillede maengder. Producenterne af den paagaeldende tobakssort kunne saaledes ikke paa det tidspunkt, hvor de havde foretaget udplantningerne, forudse, at Raadet ville indfoere en saadan kvoteordning hen mod slutningen af produktionsaaret og saaledes aendre den ordning, der tidligere var gaeldende. Det var under disse omstaendigheder, at Domstolen indskaerpede over for Raadet, at det i rette tid skulle orientere om foranstaltninger, som ville faa indvirkning paa producenternes investeringer.
27 Til forskel fra sagsoegerne i Crispoltoni I-sagen maatte producenterne af tobakssorten italiensk Burley forudse, at Raadet ville udstede en forordning om fastsaettelse af priser og praemier for 1991-hoesten. Forordning nr. 1331/90 fandt pr. definition kun anvendelse paa 1990-hoesten. Saaledes forelaa der indtil udstedelsen af forordning nr. 1738/91 et juridisk tomrum.
28 Raadet skulle saaledes ubetinget udstede en retsakt, som noedvendigvis - fordi den var vedtaget for sent - ville faa tilbagevirkende gyldighed. Raadet kunne ikke have undladt at traeffe afgoerelse som foelge af, at den uundgaaeligt ville faa en saadan virkning. Det var forpligtet til endelig at fastsaette de laenge ventede priser.
29 Som foelge deraf er der ikke i naervaerende sag tale om anvendelse med tilbagevirkende gyldighed af et nyt regelsaet, eftersom Raadet ikke har foretaget nogen aendringer i forhold til det tidligere regelsaet. Der er tale om en forsinket fastsaettelse af de gaeldende priser og praemier for en hoest.
30 Den forsinkede vedtagelse af den omtvistede forordning kan efter min opfattelse ikke udgoere en ugyldighedsgrund i den forstand, at den udgoer en tilsidesaettelse af producenternes berettigede forventning.
31 For det foerste er det klart, at Raadet i forbindelse med fastsaettelsen af priser og praemier raader over et skoen. Dette foelger af fast praksis, som Domstolen ogsaa henviste til i Crispoltoni II-dommen (13), som vedroerte samme forordning:
»Det bemaerkes dernaest, at selv om princippet om beskyttelse af den berettigede forventning er et af Faellesskabets grundlaeggende principper, kan de erhvervsdrivende dog ikke have nogen berettigede forventninger om opretholdelse af en bestaaende situation, som Faellesskabets institutioner kan aendre ved beslutninger truffet inden for rammerne af deres skoen paa et omraade som de faelles markedsordninger, hvis formaal netop kraever en konstant tilpasning efter aendringer i den oekonomiske situation ...
Det foelger heraf, at de erhvervsdrivende ikke kan paaberaabe sig en velerhvervet ret til bevarelse af en fordel, som for disse virksomheder er resultatet af indfoerelsen af den faelles markedsordning, og som de har haft fordel af paa et givet tidspunkt ...
En eventuel indtaegtsnedgang for dem kan altsaa ikke vaere en tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.«
32 Det er klart, at selv om de garanterede priser var stigende i loebet af de tidligere produktionsaar, som det anfoeres af sagsoegeren i hovedsagen, kunne de erhvervsdrivende ikke forvente, at denne udvikling ville fortsaette eller at prisniveauet ville forblive paa et niveau svarende til det forudgaaende produktionsaar.
33 Udstedelsen - om end med forsinkelse - af forordning nr. 1738/91 henhoerer under Raadets forpligtelse til aarligt at fastsaette priser og praemier, og i forbindelse hermed raader Raadet over en skoensmargen med hensyn til at fastsaette niveauet for priser og praemier.
34 Det foelger af ovenstaaende, at tobaksproducenternes berettigede forventning ikke er tilsidesat, eftersom disse for det foerste noedvendigvis maatte forvente, at der ville blive udstedt en forordning om fastsaettelse af priser og praemier, og for det andet ikke med foeje kunne gaa ud fra, at et bestemt niveau for priser og praemier ville blive opretholdt.
35 Denne loesning mildner dog ikke den omstaendighed, at Kommissionens og Raadets adfaerd var yderst kritisabel. Imidlertid er den eneste taenkelige sanktion - saafremt samtlige betingelser herfor er opfyldt - at anlaegge et erstatningssoegsmaal for producenternes tab som foelge af forsinkelsen med forordningens udstedelse.
36 Under alle omstaendigheder maa det fastholdes, at Raadet og Kommissionen ikke - heller ikke i fremtiden - ustraffet kan se bort fra de datoer, som er fastsat i forordning nr. 727/70, og saaledes forpligte landbrugere til at traeffe deres produktionsvalg stillet over for to usikkerhedsmomenter:
- usikkerheden om, hvilke priser der anvendes som udgangspunkt
- usikkerheden om, hvilke priser der faktisk vil blive anvendt til sidst, efter at der eventuelt er konstateret en overskridelse af MG.
37 I forbindelse med det foerste spoergsmaal oensker den forelaeggende ret ogsaa en vurdering af gyldigheden af forordning nr. 1738/91 i forhold til de grunde, som foerte til indfoerelsen af kvoteordningen, dvs. i forhold til begrundelsen for forordning nr. 1114/88 (14).
38 Sagsoegeren i hovedsagen har ved hjaelp af statistikker over variationerne i de aarligt fastsatte priser soegt at godtgoere, at Raadet »fuldstaendigt har set bort fra maalsaetningerne bag produktionskvoterne, saaledes som de foelger af forordning nr. 1114/88, som indfoerte ordningen med maksimale garantimaengder«.
I den forbindelse goer sagsoegeren i hovedsagen gaeldende:
»Det er aabenbart og ubestrideligt ... at den af Raadet indfoerte ordning med produktionskvoter ikke alene er baseret paa fastlaeggelsen af en MG, men at niveauet for priser og praemier har vaesentlig betydning for denne ordning, og at forvaltningen af kvoterne og af den paagaeldende foranstaltning tvaertimod sker gennem dette niveau af priser og praemier. Hvis man i bund og grund oensker at haemme en produktion, sker det netop ved at paavirke niveauet af priser og praemier inden for MG'en.«
39 Denne argumentation er ikke overbevisende. Saaledes foelger det af anden betragtning til forordning nr. 1738/91, at »maalpriserne og interventionspriserne for tobak i blade boer fastsaettes efter de kriterier, der er naevnt i artikel 2, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 727/70, med henblik paa at fremme en produktionsudvikling i retning af en omlaegning af avlen til de sorter, der er mest efterspurgte og mest konkurrencedygtige samt mindst sundhedsfarlige«.
40 Forordning nr. 1738/91 nedsaetter priserne for alle tobakssorterne, hvoraf priserne for syv sorter nedsaettes med ca. 13% og for ni andre med 6%.
41 Som foelge deraf er paastanden om, at der »ikke er gennemfoert nogen tilpasning af priserne med henblik paa at fremme eller haemme produktionen af visse sorter og kvaliteter«, modsagt i selve den anfaegtede retsakt.
42 Endelig bemaerkes, at saafremt formaalet med den argumentation, som er fremfoert af sagsoegeren i hovedsagen, er at godtgoere, at Raadet - ved at fastsaette priserne for 1991-hoesten saa sent - hverken var i stand til at begraense produktionen eller at fremme dens udvikling i en bestemt retning for 1991-hoesten, har han sikkert ret. I saa fald skal der dog henvises til de ovenfor anfoerte betragtninger.
43 Jeg maa saaledes konkludere, at gennemgangen af det foerste spoergsmaal intet har frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af forordning nr. 1738/91.
Andet spoergsmaal
44 Med det andet spoergsmaal oensker den forelaeggende ret oplyst, om der ved forordning nr. 1738/91 er sket en tilsidesaettelse af vaesentlige formforskrifter, for saa vidt som bestemmelserne om tobakssorten Burley hverken er forsynet med en direkte eller indirekte begrundelse, men derimod er strengere end dem, der vedroerer de oevrige tobakssorter, for hvilke der endog var registreret endnu hoejere produktionsoverskud.
45 Den graeske regering anfoerer, at »betragtningerne til forordning nr. 1738/91 er almengyldige«, og har anerkendt, at de har en »formel karakter svarende til de betragtninger, som almindeligvis er indeholdt i forordninger om fastsaettelse af priser og praemier i tobakssektoren«. Den goer imidlertid gaeldende, at »betragtningerne ikke indeholder en begrundelse, der er noedvendig med henblik paa at faa kendskab til de aarsager, som har foert til udstedelsen af de paagaeldende foranstaltninger, og deres tilsigtede maal.« Heraf udleder den, at »det er umuligt at kontrollere, om de trufne foranstaltninger var noedvendige og hensigtsmaessige«.
46 I den forbindelse bemaerkes, at pligten til at begrunde Faellesskabets retsakter ganske vist har til formaal at sikre, at de beroerte kan saette sig ind i baggrunden for den trufne foranstaltning, og den paagaeldende ret kan udoeve sin kontrol (15). Imidlertid afhaenger denne begrundelsespligt ifoelge fast praksis af arten af den paagaeldende retsakt (16).
47 Herom har Domstolen udtalt, at »hvad angaar generelle gennemfoerelsesakter, isaer forordninger, er kravene i traktatens artikel 190 opfyldt, naar de angivne begrundelser giver en forklaring paa det vaesentlige i institutionernes foranstaltninger, og at man ikke kan kraeve en saerlig begrundelse til stoette for alle de enkeltheder, som en saadan foranstaltning kan bestaa af, naar disse falder inden for helhedens systematik« (17).
48 I de fem bilag til forordning nr. 1738/91 er der for hver af de 34 tobakssorter fastsat foelgende foranstaltninger:
- sorterne og deres referencekvalitet (henholdsvis for tobak i blade og tobak i baller)
- de anerkendte produktionszoner
- maalpriser og interventionspriser
- praemier
- afledte interventionspriser for tobak i baller
- MG'erne for hver sort og sortsgruppe.
49 Uden at bagatellisere betydningen af priser og praemier er det min opfattelse, at det ville vaere urimeligt at kraeve, at Raadet specifikt skulle begrunde hver enkelt af de mange foranstaltninger, som er truffet inden for rammerne af forordning nr. 1738/91. Dette ville have vaeret praktisk umuligt.
50 Det er saaledes med rette, at Raadet i sit skriftlige indlaeg anfoerer, at »det er tilstraekkeligt, at Raadet for det foerste forklarer, hvorfor det har fastsat maalpriserne og interventionspriserne, hvilket er gjort i de tre foerste betragtninger, og at det begrunder ordningen med MG ...«. Som det videre anfoeres af Kommissionen »har faellesskabslovgiveren i praeamblen til forordningen klart fastlagt, hvilke materielle kriterier den har fulgt i forbindelse med fastsaettelsen af priserne i sektoren for raatobak for 1991-hoesten«.
51 Det er min opfattelse, at de to betragtninger (18), som vedroerer fastsaettelsen af priser i almindelighed, sammen med syvende betragtning, som vedroerer fastsaettelsen af praemier (19), udgoer en tilstraekkelig og hensigtsmaessig begrundelse for arten og omfanget af den paagaeldende retsakt.
52 Ifoelge sagsoegeren i hovedsagen vedroerer det andet spoergsmaal, som er stillet af Pretura, ikke udelukkende tilsidesaettelsen af vaesentlige formforskrifter som foelge af manglende begrundelse. Det rejser ogsaa spoergsmaalet om en eventuel tilsidesaettelse af princippet om ligebehandling mellem de forskellige sorter. Saaledes er den i tvivl om, hvorvidt »tobaksproducenter af sorten Burley har vaeret udsat for forskelsbehandling, navnlig naar der henses til, at denne sort er blevet sanktioneret uden begrundelse«.
53 I den forbindelse bemaerkes, at Raadets beslutning om at nedsaette praemier og priser vedroerende tobakssorten Burley I i mangel af bevis for magtfordrejning er udtryk for et politisk valg, som er truffet i forbindelse med udoevelsen af et skoen, og at denne beslutning dermed ikke kan betragtes som en sanktion over for denne sort. Endvidere foerer det af Raadet trufne valg, for saa vidt som det sigter mod at fremme produktionen af visse sorter, pr. definition og noedvendigvis til en differentiering mellem sorterne.
54 Gennemgangen af det andet spoergsmaal har saaledes heller intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af forordning nr. 1738/91.
Forslag til afgoerelse
55 Paa baggrund af ovenstaaende er der min opfattelse, at de to spoergsmaal, som Pretura circondariale di Caserta har forelagt, boer besvares saaledes:
»Gennemgangen af de to spoergsmaal har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af Raadets forordning (EOEF) nr. 1738/91 af 13. juni 1991 om fastsaettelse for 1991-hoesten af maalpriser, interventionspriser og praemier til koebere af tobak i blade, afledte interventionspriser for tobak i baller, referencekvaliteter og produktionsomraader samt de maksimale garantimaengder og om aendring af forordning (EOEF) nr. 1331/90.«
(1) - EFT L 163, s. 13.
(2) - EFT 1970 I, s. 186.
(3) - Artikel 3, stk. 1.
(4) - Artikel 3, stk. 2.
(5) - EFT L 110, s. 35.
(6) - Jf. Raadets forordning (EOEF) nr. 1251/89 af 3.5.1989 om aendring af forordning (EOEF) nr. 727/70 (EFT L 129, s. 16) samt Raadets forordning (EOEF) nr. 1329/90 af 14.5.1990 om aendring af forordning (EOEF) nr. 727/70 (EFT L 132, s. 25).
(7) - EFT L 217, s. 75.
(8) - Dom af 5.10.1994, forenede sager C-133/93, C-300/93 og C-362/93, Crispoltoni m.fl., Sml. I, s. 4863, herefter »Crispoltoni II-dommen«.
(9) - EFT L 132, s. 28.
(10) - Forordning nr. 2178/92.
(11) - Jf. Crispoltoni II-dommen, praemis 67.
(12) - Dom af 11.7.1991, sag C-368/89, Sml. I, s. 3695, herefter »Crispoltoni I-dommen«.
(13) - Ovennaevnte dom, praemis 57 ff.
(14) - Forordning nr. 1114/88 blev udstedt med foelgende begrundelse:
»For at begraense enhver stigning i Faellesskabets tobaksproduktion og samtidig haemme produktionen af sorter, der har afsaetningsvanskeligheder, boer det bestemmes, at overskridelsen af en maksimal garantimaengde, der fastsaettes for hver hoest, medfoerer en proportional nedsaettelse af priserne og praemien; interventionsprisen forhoejes med visse omkostninger for at opnaa den afledte interventionspris; nedsaettelseskoefficientens anvendelse paa den afledte interventionspris boer ikke paavirke disse omkostninger.
Den maksimale maengde boer fastsaettes bl.a. under hensyntagen til produktionsstatistikkerne og markedssituationen; for at fortsaette omstillingen til de mest efterspurgte kvaliteter samt for at tage hensyn til tobaksproduktionens saerlige forhold af socio-oekonomisk og regional art, boer der fastsaettes en maksimal garantimaengde for hver sort eller gruppe af sorter; det er hensigtsmaessigt for en begraenset periode at fastsaette et loft for den eventuelle nedsaettelse af priser og praemier; forordning (EOEF) nr. 727/70, senest aendret ved forordning (EOEF) nr. 1974/87, boer derfor aendres.«
(15) - Jf. f.eks. dom af 22.1.1986, sag 250/84, Eridania m.fl., Sml. s. 117.
(16) - Jf. f.eks. dom af 30.11.1978, sag 87/78, Welding, Sml. s. 2457.
(17) - Dom af 12.7.1979, sag 166/78, Italien mod Raadet, Sml. s. 2575, praemis 8.
(18) - »Ved fastsaettelsen af priserne for raatobak boer der tages hensyn til maalsaetningerne for den faelles landbrugspolitik; den faelles landbrugspolitik har bl.a. til formaal at sikre landbrugsbefolkningen en rimelig levestandard, at sikre forsyningerne og at sikre forbrugerne rimelige priser paa landbrugsvarer.
Maalpriserne og interventionspriserne for tobak i blade boer fastsaettes efter de kriterier, der er naevnt i artikel 2, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 727/70, med henblik paa at fremme en produktionsudvikling i retning af en omlaegning af avlen til de sorter, der er mest efterspurgte og mest konkurrencedygtige samt mindst sundhedsfarlige.«
(19) - »Formaalet med den praemie, der ydes til koeberne af tobak, som produceres i Faellesskabet, er at goere det muligt for dem at betale producenterne af tobak i blade en pris, som ligger paa samme niveau som maalprisen, under hensyntagen til prisudviklingen paa verdensmarkedet og til det prisniveau, som er en foelge af forholdet mellem udbud og efterspoergsel paa Faellesskabets marked.«