62010CJ0131_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse
Parter
I sag C-131/10,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgien) ved afgørelse af 26. februar 2010, indgået til Domstolen den 12. marts 2010, i sagen:
Corman SA
mod
Bureau d’intervention et de restitution belge (BIRB),
har
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, J.-C. Bonichot, og dommerne K. Schiemann, L. Bay Larsen, C. Toader (refererende dommer) og E. Jarašiūnas,
generaladvokat: E. Sharpston
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
– Corman SA ved avocat L. Defalque
– den belgiske regering ved J.-C. Halleux, som befuldmægtiget
– den østrigske regering ved E. Riedl, som befuldmægtiget
– Europa-Kommissionen ved F. Clotuche-Duvieusart, som befuldmægtiget,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
Dommens præmisser
1. Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 3, stk. 1 og 3, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser (EFT L 312, s. 1), sammenholdt med Kommissionens forordning (EF) nr. 2571/97 af 15. december 1997 om salg af smør til nedsat pris og ydelse af støtte for fløde, smør og koncentreret smør til fremstilling af konditorvarer, konsumis og andre levnedsmidler (EFT L 350, s. 3), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1550/98 af 17. juli 1998 (EFT L 202, s. 27, herefter »forordning nr. 2571/97«).
2. Anmodningen er blevet indgivet under en sag mellem Corman SA (herefter »Corman«) og Bureau d’intervention et de restitution belge (BIRB) vedrørende sidstnævntes manglende tilbagebetaling af flere garantier stillet af Corman i forbindelse med licitationer efter forordning nr. 2571/97.
Retsforskrifter
EU-retlige forskrifter
Forordning nr. 2988/95
3. Ifølge tredje betragtning til forordning nr. 2988/95 »er [det] nødvendigt at bekæmpe handlinger, der skader De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser, på alle områder«.
4. Femte betragtning til nævnte forordning anfører, at »de handlinger, der betragtes som uregelmæssigheder, samt de administrative foranstaltninger og sanktioner i den forbindelse fastsættes i retsreglerne på de enkelte områder i overensstemmelse med denne forordning«.
5. Forordningens artikel 1 bestemmer:
»1. Med henblik på beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser vedtages der generelle regler for ensartet kontrol og for administrative foranstaltninger og sanktioner i forbindelse med uregelmæssigheder vedrørende fællesskabsretten.
2. Som uregelmæssighed betragtes enhver overtrædelse af en fællesskabsbestemmelse, som kan tilskrives en økonomisk beslutningstagers handling eller undladelse, der skader eller kunne skade De Europæiske Fællesskabers almindelige budget eller budgetter, der forvaltes af De Europæiske Fællesskaber, enten ved formindskelse eller bortfald af indtægter, der stammer fra de egne indtægter, der opkræves direkte for Fællesskabernes regning, eller ved afholdelse af en uretmæssig udgift.«
6. I artikel 3, stk. 1 og 3, i forordning nr. 2988/95 er følgende fastsat:
»1. Forældelsesfristen for retsforfølgning er fire år fra det tidspunkt, hvor den i artikel 1, stk. 1, omhandlede uregelmæssighed fandt sted. Der kan imidlertid i reglerne for bestemte sektorer fastlægges en kortere frist, som dog ikke kan være mindre end tre år.
Hvad angår vedvarende eller gentagne uregelmæssigheder regnes forældelsesfristen fra den dag, da uregelmæssigheden er ophørt. [...]
Forældelsesfristen for retsforfølgning afbrydes af enhver handling fra den kompetente myndigheds side, som den pågældende gøres bekendt med, og som vedrører undersøgelse eller retsforfølgning af uregelmæssigheden. Efter hver afbrydelse løber forældelsesfristen videre.
[...]
3. Medlemsstaterne bevarer muligheden for at anvende en længere frist end fristen i […] stk. 1 […]«
7. Artikel 4 i forordning nr. 2988/95 bestemmer:
»1. Enhver uregelmæssighed medfører i almindelighed tilbagekaldelse af den uberettiget opnåede fordel:
[...]
– ved fuldstændig eller delvis fortabelse af den sikkerhed, der er stillet, enten til støtte for anmodningen om den indrømmede fordel eller ved modtagelsen af et forskud.
[...]
4. Foranstaltningerne i denne artikel betragtes ikke som sanktioner.«
Bestemmelser vedrørende den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter
– Forordning (EØF) nr. 804/68
8. Det bestemmes i artikel 6 i Rådets forordning (EØF) nr. 804/68 af 27. juni 1968 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter (EFT 1968 I, s. 169), som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 2807/94 af 14. november 1994 (EFT L 298, s. 1):
»1. I hele mejeriåret opkøber det af hver medlemsstat udpegede interventionsorgan til interventionsprisen og på betingelser, der nærmere skal fastlægges, smør, der direkte og udelukkende er fremstillet af pasteuriseret fløde på en godkendt virksomhed i Fællesskabet [...]
[...]
3. Afsætning af det smør, som interventionsorganerne har opkøbt, sker til en minimumspris og på nærmere fastlagte betingelser, såsom sikring af, at markedsligevægten ikke bringes i fare, og at køberne behandles ens og har lige adgang til det udbudte smør. [...]
[...]
6. Gennemførelsesbestemmelserne til nærværende artikel og især det støttebeløb, der ydes for privat oplagring, vedtages efter proceduren i artikel 30.«
– Forordning nr. 2571/97
9. Artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 2571/97 bestemmer:
»På de i nærværende forordning fastsatte betingelser:
a) sælges interventionssmør, som er opkøbt i henhold til artikel 6, stk. 1, i forordning [...] nr. 804/68, og som er indlagret inden en dato, der nærmere skal fastlægges
b) ydes der støtte til anvendelse af smør, koncentreret smør og fløde som omhandlet i stk. 2.«
10. Det følger af artikel 2 i forordning nr. 2571/97, at »[i]nterventionssmørret sælges og støtten for de i artikel 1, stk. 2, omhandlede produkter ydes ved løbende licitation, som afholdes af de enkelte interventionsorganer«.
11. Artikel 3 i forordning nr. 2571/97 bestemmer:
»En bydende kan kun deltage i licitationen, hvis han skriftligt forpligter sig til udelukkende at iblande eller lade iblande smør eller koncentreret smør i de færdigvarer, der er omhandlet i artikel 4, jf. dog artikel 8 om mellemprodukter, eller for så vidt angår fløde, udelukkende at iblande den eller lade den iblande direkte i færdigvarer som omhandlet i artikel 4, stk. 1, formel B [...]
[...]«
12. Artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 2571/97 bestemmer, at »[f]remstillingen af det i artikel 1, stk. 2, litra b), omhandlede koncentrerede smør, den i artikel 5 omhandlede forarbejdning af smør til koncentreret smør, den i artikel 6 omhandlede tilsætning af røbestoffer, den i artikel 7, stk. 1, andet afsnit, omhandlede pakning af koncentreret smør, den i artikel 8 omhandlede iblanding i mellemprodukter og, hvis artikel 3, litra b), finder anvendelse, iblandingen af smør, koncentreret smør, mellemprodukter og fløde i færdigvarer, skal finde sted på en godkendt virksomhed«.
13. Denne forordnings artikel 11 bestemte i sin oprindelige affattelse, at de i forordningens artikel 1 omhandlede produkter skulle forarbejdes og iblandes i færdigvarerne i Fællesskabet inden for en frist på seks måneder fra udløbet af den måned, hvor fristen for indgivelse af bud i forbindelse med den i artikel 14, stk. 2, omhandlede særlige licitation udløb. Efter flere ændringer af denne bestemmelse, særligt ved Kommissionens forordning (EF) nr. 494/1999 af 5. marts 1999 (EFT L 59, s. 17), blev denne frist nedbragt til fire måneder.
14. Artikel 12 i forordning nr. 2571/97 bestemmer:
»1. Tilslagsmodtageren skal:
a) selv gennemføre processerne i forbindelse med fremstillingen af det koncentrerede smør og tilsætningen af røbestoffer eller lade disse processer gennemføre i eget navn og for egen regning
b) føre et regnskab, der for hver leverance indeholder angivelse af købernes navn og adresser og de dertil svarende mængder med angivelse af anvendelsesformål (formel A eller formel B) og nærmere oplysning enten om den i artikel 11 omhandlede iblandingsfrist eller om licitationens nummer, eventuelt angivet i kode; forarbejder tilslagsmodtageren produkter, for hvilke der ydes støtte eller gives prisnedslag ifølge forskellige EF-ordninger, skal der føres særskilt regnskab for hver ordning
c) sørge for, at hver købekontrakt indeholder:
i) en forpligtelse til at overholde betingelserne i artikel 8 og 9, hvis der fremstilles mellemprodukter
ii) en forpligtelse til i givet fald at opfylde den i artikel 3, litra b), omhandlede forpligtelse
iii) en forpligtelse til iblanding i færdigvarerne inden for den i artikel 11 fastsatte frist, idet anvendelsesformålet (formel A eller formel B) angives
iv) en forpligtelse til i givet fald at føre regnskab, som omhandlet i litra b)
v) en forpligtelse til at overholde artikel 10
vi) en forpligtelse til at føre fortegnelser som de i artikel 10, stk. 2, litra c), omhandlede, hvis der i færdigvarerne iblandes produkter, der er tilsat røbestoffer
vii) en forpligtelse for kontrahenten til for sit eget vedkommende at meddele det kompetente organ de oplysninger, der er omhandlet i bilag IX til XIII, efter nærmere regler, der fastlægges af medlemsstaten
viii)	i givet fald en forpligtelse til at forelægge et fremstillingsprogram.
2. Er det tilslagsmodtageren, der fremstiller færdigvarerne, skal denne føre de i artikel 10, stk. 2, litra c), omhandlede fortegnelser og fremsende sit fremstillingsprogram i henhold til artikel 10, stk. 2, litra d)«.
15. Artikel 13 i forordning nr. 2571/97 har følgende ordlyd:
»1. Der offentliggøres en bekendtgørelse om løbende licitation i De Europæiske Fællesskabers Tidende
mindst otte dage [før] udløbet af den første frist for indgivelse af bud.
2. Interventionsorganet udfærdiger en licitationsbekendtgørelse, der bl.a. indeholder oplysninger om frist og sted for indgivelse af bud.
[...]«
16. Artikel 14 i forordning nr. 2571/97 bestemmer:
»1. Interventionsorganet afholder særlige licitationer i den løbende licitations gyldighedsperiode.
2. Fristen for indgivelse af bud for hver enkelt af de særlige licitationer udløber hver anden og hver fjerde tirsdag i hver måned, kl. 12.00 [...]«
17. Artikel 17 i forordning nr. 2571/97 har følgende ordlyd:
»1. I forbindelse med denne forordning anses opretholdelsen af buddet efter udløbet af fristen for indgivelse af bud for at være primære krav, hvis opfyldelse sikres ved stillelse af en licitationssikkerhed på 350 ECU/ton
a) når det drejer sig om interventionssmør, stillelsen af forarbejdningssikkerheden som omhandlet i artikel 18, stk. 2, og betaling af prisen inden for den i artikel 20, stk. 2, fastsatte frist
b) når det drejer sig om de i artikel 1, stk. 2, omhandlede produkter og i tilfælde af anvendelse af artikel 3, litra a), stillelsen af forarbejdningssikkerheden som omhandlet i artikel 18, stk. 2, eller i tilfælde af anvendelse af artikel 22, stk. 3, andet afsnit, produkternes iblanding i færdigvarerne
c) når det drejer sig om de i artikel 1, stk. 2, omhandlede produkter og i tilfælde af anvendelse af artikel 3, litra b), produkternes iblanding i færdigvarerne.
2. Licitationssikkerheden stilles i den medlemsstat, hvor buddet indgives.
[...]«
18. Artikel 18 i forordning nr. 2571/97 bestemmer:
»1. På grundlag af de ved hver særlig licitation indkomne bud og efter proceduren i artikel 30 i forordning [...] nr. 804/68 fastsættes en mindstesalgspris for interventionssmør samt et maksimumsstøttebeløb for fløde, smør og koncentreret smør [...]
[...]
2. Samtidig med fastsættelsen af mindstesalgsprisen eller ‑priserne og maksimumsstøttebeløbet eller ‑beløbene fastlægges efter proceduren i artikel 30 i forordning [...] nr. 804/68 størrelsen af forarbejdningssikkerheden pr. 100 kg enten på grundlag af forskellen mellem interventionsprisen for smør og de fastsatte mindstepriser eller på grundlag af støttebeløbene.
Forarbejdningssikkerheden skal sikre opfyldelsen af de primære krav:
a) enten, når det drejer sig om tildelt smør
i) forarbejdningen af smørret til koncentreret smør efter artikel 5 og den eventuelle tilsætning af røbestoffer eller tilsætningen af røbestoffer til smørret, og
ii) iblandingen af smørret eller det koncentrerede smør, med eller uden tilsætning af røbestoffer, i færdigvarerne
b) eller, når det drejer sig om de i artikel 1, stk. 2, omhandlede produkter og i tilfælde af anvendelse af artikel 3, litra a), iblandingen i færdigvarerne.
3. De beviser, der er nødvendige for frigivelsen af den i stk. 2 omhandlede forarbejdningssikkerhed, skal forelægges for den ansvarlige myndighed, der er udpeget af den medlemsstat, hvor sikkerheden er stillet, senest tolv måneder efter udløbet af den i artikel 11 fastsatte frist.
Ved overskridelse af den i artikel 11 fastsatte frist med under 60 dage i alt fortabes forarbejdningssikkerheden med 6 ECU/ton/dag. Efter udløbet af denne periode finder artikel 23 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2220/85 [af 22. juli 1985 om fælles gennemførelsesbestemmelser for ordningen for sikkerhedsstillelse for landbrugsprodukter (EFT L 205, s. 5)] anvendelse på det resterende beløb.
4. Hvis manglende opfyldelse af de i stk. 2, i litra a), omhandlede primære krav inden for den i artikel 11 fastsatte frist skyldes, at interventionssmørret viser sig at være uegnet til konsum, frigives forarbejdningssikkerheden dog, når der efter aftale med Kommissionen og under kontrol af myndighederne i den pågældende medlemsstat er blevet truffet egnede foranstaltninger.«
19. Det fremgår af artikel 19, stk. 1 og 2, i forordning nr. 2571/97, at der gives tilslag for interventionssmørret til den, der byder den højeste pris, for så vidt som denne ikke er lavere end minimumsprisen, og det foreslåede støttebeløb ikke er højere end maksimumsstøttebeløbet.
20. I henhold til artikel 19, stk. 4, kan »[d]e med licitationen forbundne rettigheder og forpligtelser [...] ikke overdrages«.
21. Artikel 27 i forordning nr. 2571/97 bestemmer:
»Forordning [...] nr. 2220/85 finder anvendelse, medmindre andet udtrykkeligt er fastsat. Sanktioner for manglende opfyldelse af en underordnet forpligtelse i henhold til nærværende forordning udelukker anvendelse af de i forordning [...] nr. [2220]/85 omhandlede sanktioner.«
Forordning nr. 2220/85
22. Artikel 29 i forordning nr. 2220/85 i den ændrede affattelse, der følger af Kommissionens forordning (EF) nr. 3403/93 af 10. december 1993 (EFT L 310, s. 4, herefter »forordning nr. 2220/85«) bestemmer:
»Når den ansvarlige myndighed har kendskab til, hvad der fører til hel eller delvis fortabelse af sikkerheden, anmoder den ansvarlige myndighed straks den, der er ansvarlig for forpligtelsens opfyldelse, om at indbetale det fortabte beløb, idet der indrømmes en betalingsfrist på 30 dage fra datoen for modtagelsen af påkravet.
Finder betaling ikke sted inden for denne frist:
a) inddrager den ansvarlige myndighed straks sikkerhedsstillelsen i den i artikel 8, stk. 1, litra a), omhandlede form
b) forelægger den ansvarlige myndighed straks den i artikel 8, stk. 1, litra b), omhandlede kautionist krav om betaling, idet der indrømmes en betalingsfrist på indtil 30 dage fra datoen for modtagelsen af påkravet
c) tager den ansvarlige myndighed straks skridt til at:
i) realisere de i artikel 8, stk. 2, litra a), c), d) og e), omhandlede former for sikkerhedsstillelse i det omfang, det er nødvendigt for at dække det skyldige beløb
ii) skaffe sig rådighed over midler deponeret i et pengeinstitut.
Den ansvarlige myndighed kan straks inddrage en sikkerhedsstillelse i den i artikel 8, stk. 1, litra a), omhandlede form uden først at anmode den, der er ansvarlig for forpligtelsens opfyldelse, om at betale.
[…]«
Forordning (EØF) nr. 4045/89
23. Rådets forordning (EØF) nr. 4045/89 af 21. december 1989 om medlemsstaternes kontrol med de foranstaltninger, der indgår i ordningen for finansiering gennem Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen, og om ophævelse af direktiv 77/435/EØF (EFT L 388, s. 18) bestemmer i artikel 4 for det første, at virksomhederne skal opbevare visse forretningspapirer, såsom bøger, registre, fakturaer og bilag, i mindst tre år fra slutningen af det år, hvor de er blevet udfærdiget, og for det andet, at medlemsstaterne kan bestemme, at forretningspapirerne skal opbevares endnu længere.
Nationale bestemmelser
24. Artikel 2262 i den belgiske code civil, indført ved artikel 5 i lov af 10. juni 1998 om ændring af visse bestemmelser vedrørende forældelse ( Moniteur belge
af 17.7.1998, s. 23544), bestemmer:
»§ 1 Alle sager om personlige rettigheder forældes efter ti år.
Som undtagelse til første afsnit forældes alle sager om skadeserstatning på grundlag af ansvar uden for kontraktforhold efter fem år regnet fra dagen efter den dag, hvor den skadelidte person fik kendskab til skaden eller dennes forværring og den ansvarlige persons identitet.
De i andet afsnit omhandlede sager forældes under alle omstændigheder efter 20 år regnet fra dagen efter den dag, hvor de faktiske omstændigheder, der medførte skaden, fandt sted.
[...]«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
25. I perioden fra 1998 til 2000 deltog Corman, en godkendt virksomhed i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 10 i forordning nr. 2571/97, i flere særlige licitationer afholdt af BIRB, interventionsorganet efter artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 804/68, og virksomhedens bud blev accepteret.
26. Som tilslagsmodtagende virksomhed måtte Corman stille forskellige sikkerheder med det formål at sikre overholdelse af forskrifterne i forordning nr. 2571/97. Disse sikkerheder dækkede såvel Cormans fremstilling af koncentreret smør og tilsætning af røbestoffer som den korrekte anvendelse af smør, koncentreret smør eller fløde og disse produkters iblanding i færdigvarer, såsom konditorvarer, konsumis, småkager og chokolader, af de endelige brugere, som virksomheden solgte sine produkter til.
27. Da BIRB konstaterede, at disse endelige brugere foretog sammenblanding af koncentreret smør henhørende under interventionsordningen med smør eller fløde fra markedet, var myndigheden i tvivl om denne praksis’ overensstemmelse med forordning nr. 2571/97, hvilket den oplyste Corman om den 26. april 2000.
28. Kommissionen blev forelagt dette spørgsmål af BIRB ved to lejligheder, i marts og august 2002, og afgav sine bemærkninger hertil i besvarelser fra juni 2002 og fra 2006, hvorefter BIRB frigav visse forarbejdningssikkerheder stillet af Corman.
29. Hvad derimod angår visse andre iblandinger fandt BIRB, at det var nødvendigt at inddrive den af Corman stillede sikkerhed på grund af enten overskridelse af fristen på fire måneder for iblanding af smør i færdigvarer eller en endelig anvendelse i strid med forordning nr. 2571/97 eller manglende fremstilling af visse mængder, der var givet tilslag for. I løbet af 2006 og 2007 fremsendte BIRB til selskabet debetnotaer vedrørende disse sikkerheder på 202 999,58 EUR. Disse notaer blev formaliseret i en afgørelse af 17. januar 2007.
30. Ved stævning af 22. maj 2007 indbragte Corman denne afgørelse for Tribunal de première instance de Bruxelles og nedlagde påstand om tilbagebetaling af de omhandlede forarbejdningssikkerheder for 173 361,88 EUR. Til støtte for denne påstand gjorde Corman gældende, at henset til forældelsesfristen på fire år i artikel 3, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 2988/95 var inddrivelserne af de omhandlede sikkerheder uregelmæssige, idet forældelsen var til hinder herfor. For det tilfælde, at det skulle antages, at denne frist ikke fandt anvendelse, anførte Corman i øvrigt, at forordning nr. 2571/97 var til hinder for anvendelsen af en længere national forældelsesfrist på grundlag af artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 2988/95, for så vidt som forordning nr. 2571/97 udgjorde reglerne for en bestemt sektor i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 3, stk. 1, første afsnit, andet punktum, i forordning nr. 2988/95.
31. BIRB var derimod af den opfattelse, at forældelsen ikke kunne være til hinder for de omhandlede inddrivelser, for så vidt som medlemsstaterne i henhold til artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 2988/95 har mulighed for at anvende længere forældelsesfrister som følge af fællesskabsretlige bestemmelser, såsom i Belgien fristen på 30 år, som fandt anvendelse før 1998, og den på 10 år, som var gældende herefter.
32. Tribunal de première instance de Bruxelles har under disse omstændigheder besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1) Kan bestemmelserne i [...] forordning [...] nr. 2571/97 [...] anses for at udgøre en sektorspecifik fællesskabsregulering, der fraviger artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 2988/95 [...], og som er til hinder for anvendelsen af national lovgivning om forældelse?
2) Skal artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 2988/95 [...] forstås således, at bestemmelsen er begrænset til at finde anvendelse i de tilfælde, hvori uregelmæssigheden begås af støttemodtageren, idet den almindelige forældelsesregel på fire år finder anvendelse i alle tilfælde af uregelmæssigheder begået af støttemodtageres medkontrahenter under hensyn til den maksimale frist på fire år, der finder anvendelse på [det foreskrevne ansvar] for medkontrahenter inden for rammerne af den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Det første spørgsmål
33. Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om forordning nr. 2571/97 kan anses for at udgøre en sektorspecifik regulering, der fastsætter en forældelsesfrist i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 3, stk. 1, første afsnit, andet punktum, i forordning nr. 2988/95. I bekræftende fald ønsker retten oplyst, om en sådan sektorspecifik regulering fratager medlemsstaterne den mulighed, de har i henhold til sidstnævnte forordnings artikel 3, stk. 3, for at anvende en længere forældelsesfrist end den, der er fastsat i den pågældende artikel 3, stk. 1, første afsnit.
34. Corman har gjort gældende, at ved at vedtage forordning nr. 2571/97 og på trods af, at sidstnævnte forordning ikke fastsætter en præcis forældelsesfrist for inddrivelse af licitationssikkerhed og/eller forarbejdningssikkerhed, har EU-lovgiver ønsket at gøre den generelle forældelsesfrist på fire år i artikel 3, stk. 1, første afsnit, første punktum, i forordning nr. 2988/95 anvendelig på de i forordning nr. 2571/97 omhandlede licitationsprocedurer. Herved udgør denne forordning en sektorspecifik regulering, som er til hinder for medlemsstaternes mulighed for på dette område at anvende forældelsesfrister på mere end fire år på grundlag af artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 2988/95.
35. Den belgiske og den østrigske regering samt Kommissionen er derimod af den opfattelse, at forordning nr. 2571/97 ikke udgør en sektorspecifik regulering, som fastsætter en kortere forældelsesfrist i henhold til artikel 3, stk. 1, første afsnit, andet punktum, i forordning nr. 2988/95. Disse parter har i øvrigt gjort gældende, at, selv hvis det antages, at forordning nr. 2571/97 indfører en forældelsesfrist på mindre end fire år i denne bestemmelses forstand, kan en sådan frist ikke ændre den mulighed, som medlemsstaterne har for at fastsætte en længere forlængelsesfrist efter artikel 3, stk. 3.
36. Det skal indledningsvis bemærkes, at der ved artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 2988/95 indføres »generelle regler for ensartet kontrol og for administrative foranstaltninger og sanktioner i forbindelse med uregelmæssigheder vedrørende fællesskabsretten«, hvilket ifølge tredje betragtning til forordningen sker med henblik på at »bekæmpe handlinger, der skader De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser, på alle områder« (dom af 24.6.2004, sag C-278/02, Handlbauer, Sml. I, s. 6171, præmis 31).
37. Som det fremgår af denne forordnings artikel 4, stk. 1, kan disse administrative foranstaltninger, som det er tilfældet i hovedsagen, bestå i tilbagetrækning af en fordel, som er opnået uberettiget, ved helt eller delvist tab af sikkerhed stillet til støtte for anmodningen om denne fordel.
38. Vedrørende retsforfølgning er der i artikel 3, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 2988/95 fastsat en forældelsesfrist, der bl.a. finder anvendelse vedrørende sådanne administrative foranstaltninger, og som løber fra det tidspunkt, hvor uregelmæssigheden fandt sted, hvilken ifølge artikel 1, stk. 2, i samme forordning omfatter »enhver overtrædelse af en fællesskabsbestemmelse, som kan tilskrives en økonomisk beslutningstagers handling eller undladelse, der skader eller kunne skade De Europæiske Fællesskabers almindelige budget […]« (jf. Handlbauer-dommen, præmis 32 og 33, og dom af 29.1.2009, forenede sager C-278/07 – C-280/07, Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb m.fl., Sml. I, s. 457, præmis 21 og 22).
39. Med vedtagelsen af forordning nr. 2988/95 og navnlig dens artikel 3, stk. 1, første afsnit, har EU-lovgiver besluttet at indføre en almindelig forældelsesregel, der finder anvendelse på dette område, hvorved den tilsigtede dels at fastsætte en minimumsfrist, der finder anvendelse i samtlige medlemsstater, dels at det ikke skal være muligt at retsforfølge en uregelmæssighed, som skader Den Europæiske Unions finansielle interesser, efter udløbet af en periode på fire år fra det tidspunkt, hvor denne uregelmæssighed fandt sted (jf. dommen i sagen Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb m.fl., præmis 27).
40. Det følger heraf, at uregelmæssigheder, som skader Den Europæiske Unions finansielle interesser, fra tidspunktet for forordning nr. 2988/95’s ikrafttræden, når bortses fra de sektorer, for hvilke EU-lovgiver har fastsat en kortere frist, i princippet kan retsforfølges af de kompetente myndigheder i medlemsstaterne inden for en frist på fire år (dommen i sagen Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb m.fl., præmis 28).
41. Artikel 3, stk. 1, første afsnit, andet punktum, i forordning nr. 2988/95 omhandler reglerne for bestemte sektorer, der er vedtaget på EU-plan, således som det bekræftes i femte betragtning til denne forordning, og ikke nationale regler for bestemte sektorer (dommen i sagen Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb m.fl., præmis 44).
42. Bestemmelsen om en forældelse på fire år, der er indført i artikel 3, stk. 1, første afsnit, første punktum, i forordning nr. 2988/95, som finder direkte anvendelse i medlemsstaterne, kan i øvrigt alene forkastes af en eksisterende sektorspecifik regulering i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i andet punktum i artikel 3, stk. 1, første afsnit, når denne sektorspecifikke regulering fastsætter en kortere frist, som ikke er under tre år (jf. i denne retning Handlbauer-dommen, præmis 35).
43. Forordning nr. 2571/97 fastsætter i denne forbindelse ganske vist visse specifikke frister, som skal finde anvendelse på henholdsvis den bydende og tilslagsmodtageren inden for rammerne af interventionsordningen for smør. I overensstemmelse med denne forordnings artikel 11 skal de i forordningens artikel 1 omhandlede produkter således forarbejdes og iblandes inden for en frist på fire måneder fra udløbet af den måned, hvor fristen for indgivelse af bud udløb, og i henhold til forordningens artikel 18, stk. 3, tilkommer det tilslagsmodtageren senest tolv måneder efter udløbet af den i artikel 11 fastsatte frist at forelægge de nødvendige beviser for at opnå frigivelse af forarbejdningssikkerheden.
44. Det skal imidlertid bemærkes, i lighed med hvad den belgiske og den østrigske regering samt Kommissionen har anført, at denne forordning ikke fastsætter nogen forældelsesfrist for retsforfølgning, der skal finde anvendelse i forhold til det nationale interventionsorgan, når myndigheden foretager inddrivelse af garantier stillet af tilslagsmodtageren som følge af konstateringen af en uregelmæssighed.
45. Der kan ikke rejses tvivl om denne konstatering ved den omstændighed, at artikel 29 i forordning nr. 2220/85, som er gjort anvendelig på interventionsordningen for smør ved artikel 27 i forordning nr. 2571/97, bestemmer, at når den ansvarlige myndighed har kendskab til, hvad der fører til hel eller delvis fortabelse af sikkerheden, anmoder den ansvarlige myndighed straks den, der er ansvarlig for forpligtelsens opfyldelse, om at indbetale det fortabte beløb, og at der indrømmes en betalingsfrist på højst 30 dage fra datoen for modtagelsen af anmodningen.
46. Hvis det antages, at den pågældende artikel 29 finder anvendelse i hovedsagen, giver den omstændighed, at den ansvarlige myndighed i henhold til denne bestemmelse skal handle »straks«, ikke mulighed for at fastslå, at der er pålagt myndigheden en bestemt frist, i modsætning til hvad Corman har anført.
47. Det skal følgelig bemærkes, at under licitationsprocedurer som de i hovedsagen omhandlede fastsætter den regulering, som finder anvendelse på interve ntionsordningen for smør, ikke en forældelsesfrist, der er kortere end fire år, jf. artikel 3, stk. 1, første afsnit, andet punktum, i forordning nr. 2988/95, skønt den kan udgøre en sektorspecifik regulering i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i nævnte forordning. Det er følgelig ikke nødvendigt i denne sag at tage stilling til spørgsmålet om, hvorvidt tilstedeværelsen af en sådan frist er til hinder for anvendelsen af længere forældelsesfrister fastsat af medlemsstaterne i henhold til forordningens artikel 3, stk. 3.
48. I hovedsagen forældes inddrivelsen af sikkerheden efter en periode på fire år regnet fra det tidspunkt, hvor uregelmæssigheden blev begået, når der ikke er foretaget nogen afbrydelseshandling og på betingelse af, at den medlemsstat, i hvilken uregelmæssighederne er begået, ikke har benyttet den mulighed, den har i henhold til artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 2988/95, for at fastsætte en længere forældelsesfrist (dommen i sagen Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb m.fl., præmis 36).
49. Ifølge denne bestemmelse kan medlemsstaterne således for det første fortsætte med at anvende længere forældelsesfrister, der allerede eksisterede på tidspunktet for forordningens vedtagelse, og for det andet indføre nye forældelsesregler, der fastsætter sådanne frister, efter dette tidspunkt. Bestemmelsen kan i øvrigt ikke fortolkes således, at medlemsstaterne, når de fastsætter længere forældelsesfrister inden for rammerne heraf, skal gøre det i specifikke og/eller sektorbestemte regelsæt, hvorfor disse frister kan følge af almindelige bestemmelser (jf. i denne retning dommen i sagen Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb m.fl., præmis 42, 46 og 47).
50. Henset til ovenstående bemærkninger skal det første spørgsmål besvares med, at for så vidt som forordning nr. 2571/97 ikke fastsætter forældelsesregler for retsforfølgning, som finder anvendelse på inddrivelse af sikkerhed stillet i forbindelse med licitationer på området for smør, koncentreret smør og fløde, udgør denne forordning ikke en sektorspecifik regulering, der fastsætter en »kortere frist« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 3, stk. 1, første afsnit, andet punktum, i forordning nr. 2988/95. Følgelig finder den forældelsesfrist på fire år, som er fastsat i sidstnævnte forordnings artikel 3, stk. 1, første afsnit, første punktum, anvendelse på en sådan inddrivelse, dog med forbehold af medlemsstaternes mulighed for at fastsætte længere forældelsesfrister i henhold til artikel 3, stk. 3.
Det andet spørgsmål
51. Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om de længere forældelsesfrister, som medlemsstaterne har mulighed for at anvende i henhold til artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 2988/95, alene kan vedrøre situationer, hvori uregelmæssigheden er begået af modtageren af den fordel, der er opnået uregelmæssigt til skade for EU-budgettet.
52. Retten har med andre ord rejst spørgsmålet om, hvorvidt medlemsstaterne i tilfælde af, at der er fastsat en vis forældelsesfrist, der skal finde anvendelse på sager anlagt af støttemodtageren inden for en interventionsordning mod dennes medkontrahenter, bevarer deres mulighed for at fastsætte længere forældelsesfrister i henhold til artikel 3, stk. 3, i situationer, hvor disse uregelmæssigheder er blevet begået af de pågældende medkontrahenter.
53. Corman har anført, at for så vidt som de gældende bestemmelser fastsætter frister vedrørende forelæggelse af de nødvendige beviser for frigivelse af visse sikkerheder, burde BIRB have haft incitament til i tide at behandle de uregelmæssigheder, som blev begået af virksomhedens medkontrahenter på et senere stadium. Ved at handle mere end fire år efter begåelsen af disse uregelmæssigheder har BIRB gjort det umuligt for Corman at vælte de inddrevne kautionsbeløb over på sine medkontrahenter, idet en sådan handling henhører under forældelsesfristen på fem år efter belgisk ret vedrørende ansvar uden for kontraktforhold. For så vidt som artikel 4 i forordning nr. 4045/89 alene pålægger virksomheder, der deltager i operationer finansieret af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), at opbevare deres forretningspapirer i en periode på tre år, skal de nationale myndigheder desuden ikke have mulighed for at retsforfølge uregelmæssigheder efter en sådan frist.
54. Det skal først bemærkes, at inden for rammerne af undtagelsen i artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 2988/95 har medlemsstaterne en vid skønsbeføjelse vedrørende fastsættelse af længere forældelsesfrister, som de ønsker at anvende på et tilfælde af uregelmæssighed, der skader Unionens finansielle interesser.
55. Der er i forordning nr. 2988/95 ikke fastsat nogen mekanisme til oplysning eller underretning om medlemsstaternes brug af muligheden for at fastsætte længere forældelsesfrister i overensstemmelse med forordningens artikel 3, stk. 3. Der er således ikke fastsat nogen form for kontrol på EU-plan for hverken de forældelsesfrister, som medlemsstaterne undtagelsesvist anvender i medfør af denne bestemmelse, eller de sektorer, for hvilke medlemsstaterne har besluttet at anvende sådanne frister (dommen i sagen Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb m.fl., præmis 45).
56. Endvidere kan artikel 4 i forordning nr. 4045/89, i modsætning til hvad Corman har anført, ikke rejse tvivl om denne konstatering. Det skal således for det første bemærkes, at virksomhederne i henhold til denne bestemmelse opbevarer visse forretningspapirer i en periode på mindst tre år, idet bestemmelsen præciserer, at medlemsstaterne kan bestemme, at forretningspapirerne skal opbevares i en længere periode. For det andet bemærkes, at der ikke er noget der forhindrer en omhyggelig virksomhed i at opbevare disse forretningspapirer i en længere periode end pålagt ved den gældende lovgivning.
57. For så vidt som det følger af ordlyden af artikel 19, stk. 4, i forordning nr. 2571/97, at »de med licitationen forbundne rettigheder og forpligtelser [...] ikke [kan] overdrages«, forbliver tilslagsmodtager ansvarlig for smørrets endelige anvendelse og hæfter for sine medkontrahenters og senere erhververes adfærd (jf. analogt dom af 5.12.1985, sag 124/83, Corman, Sml. s. 3777, præmis 19).
58. I henhold til artikel 12, stk. 1, litra c), i forordning nr. 2571/97 skal tilslagsmodtageren sørge for, at hver købekontrakt indeholder en forpligtelse til iblanding i færdigvarerne og en forpligtelse til at opfylde bl.a. bestemmelserne i forordningens artikel 10 og den i forordningens artikel 3, litra b), omhandlede forpligtelse.
59. Domstolen har i denne forbindelse allerede understreget, at en omhyggelig licitationskøber har flere midler til sin rådighed, såsom krav om sikkerhedsstillelse eller indsættelse af en erstatningsklausul i entreprisekontrakten eller i købekontrakten, for således at undgå, at senere købere misligholder deres forpligtelser. Domstolen har i øvrigt tidligere fastslået, at en klausul, der af licitationskøberen af sikkerhedshensyn indsættes i en købekontrakt, ikke kan afværge enhver risiko for, at senere købere eventuelt undlader at opfylde deres forpligtelser (jf. analogt dom af 1.10.1985, sag 125/83, Corman, Sml. s. 3039, præmis 29 og 30).
60. Den kontrol, licitationskøberen herefter kan foretage med hensyn til overholdelsen af forpligtelsen, sker under alle omstændigheder i hans egen interesse og er uden betydning for hans ansvar over for det sælgende interventionsorgan (jf. analogt dommen af 5.12.1985 i Corman-sagen, præmis 20).
61. Følgelig kan den omstændighed, at en medlemsstat ved at udnytte den mulighed, der er givet den ved artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 2988/95, fastsætter en længere forældelsesfrist end den, der er fastsat ved stk. 1 i denne artikel 3, og således kan gøre det sværere for en tilslagsmodtager, såsom Corman, at vælte de finansielle følger af en uregelmæssighed begået af virksomhedens medkontrahenter over på disse, under alle omstændigheder ikke begrænse denne mulighed.
62. Henset til ovenstående bemærkninger skal det andet spørgsmål besvares med, at når medlemsstaterne retsforfølger en uregelmæssighed i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 1 i forordning nr. 2988/95, bevarer de muligheden for at anvende længere forældelsesfrister som omhandlet i forordningens artikel 3, stk. 3, herunder, i forbindelse med forordning nr. 2571/97, i situationer, hvor de uregelmæssigheder, som tilslagsmodtageren skal stå til ansvar for, er begået af dennes medkontrahenter.
Sagens omkostninger
63. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Fjerde Afdeling) for ret:
1) For så vidt som Kommissionens forordning (EF) nr. 2571/97 af 15. december 1997 om salg af smør til nedsat pris og ydelse af støtte for fløde, smør og koncentreret smør til fremstilling af konditorvarer, konsumis og andre levnedsmidler ikke fastsætter forældelsesregler for retsforfølgning, som finder anvendelse på inddrivelse af sikkerhed stillet i forbindelse med licitationer på området for smør, koncentreret smør og fløde, udgør denne forordning ikke en sektorspecifik regulering, der fastsætter en »kortere frist« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 3, stk. 1, første afsnit, andet punktum, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser. Følgelig finder den forældelsesfrist på fire år, som er fastsat i sidstnævnte forordnings artikel 3, stk. 1, første afsnit, første punktum, anvendelse på en sådan inddrivelse, dog med forbehold af medlemsstaternes mulighed for at fastsætte længere forældelsesfrister i henhold til artikel 3, stk. 3.
2) Når medlemsstaterne retsforfølger en uregelmæssighed i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 1 i forordning nr. 2988/95, bevarer de muligheden for at anvende længere forældelsesfrister som omhandlet i forordningens artikel 3, stk. 3, herunder, i forbindelse med forordning nr. 2571/97, i situationer, hvor de uregelmæssigheder, som tilslagsmodtageren skal stå til ansvar for, er begået af dennes medkontrahenter.