61984CJ0033_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 24 . november 1983, indgaaet til Domstolen den 6 . februar 1984, har Tribunale civile e penale di Venezia i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende gyldigheden af Kommissionens forordning nr . 1541/80 om aendring af de monetaere udligningsbeloeb ( EFT L 156, s . 1 ).
2 Spoergsmaalet er rejst under en tvist mellem den italienske stats finansmyndigheder og selskabet Fragd SpA, sagsoegeren i hovedsagen, som i Italien forarbejder majs, foerst til stivelse og derefter til glucose i pulverform ( dextrose ), bestemt til eksport . Sagsoegeren foretog i perioden 7.-11 . juli 1980 fire udfoersler af glucose i pulverform til Forbundsrepublikken Tyskland, og der blev for de paagaeldende udfoersler indbetalt monetaere udligningsbeloeb paa grundlag af de dagaeldende faellesskabsbestemmelser .
3 Med henvisning dels til Domstolens dom af 15 . oktober 1980 ( Roquette, sag 145/79, Sml . s . 2917 ), dels til, at de i forordningen angivne kriterier var retsstridige, for saa vidt som de monetaere udligningsbeloeb var beregnet paa grundlag af interventionsprisen uden hensyntagen til produktionsrestitutionen for majsstivelse, har Fragd SpA ved staevning af 13 . maj 1982 ved den nationale ret anlagt sag mod finansmyndighederne med paastand om delvis tilbagebetaling af de monetaere udligningsbeloeb, selskabet havde indbetalt .
4 Sagsoegte i hovedsagen, den italienske stats finansmyndigheder, anerkendte, at de monetaere udligningsbeloeb for de paagaeldende udfoersler var beregnet efter samme fremgangsmaade, som Domstolen erklaerede ugyldig ved ovennaevnte dom vedroerende Kommissionens forordning nr . 652/76 om aendring af de monetaere udligningsbeloeb som foelge af udviklingen i valutakurserne for den franske franc ( EFT L 79, s . 4 ). Sagsoegte har imidlertid paastaaet sig frifundet, idet der efter sagsoegtes opfattelse ikke tilkommer sagsoegeren et tilbagebetalingskrav .
5 Den nationale ret har fremhaevet, at det forelagte spoergsmaal drejer sig om den direkte anvendelse af ordningen i henhold til forordning nr . 1541/80, hvor de kriterier, der skal anvendes for at fastsaette de monetaere udligningsbeloeb, er af en saadan art, at den har fundet det betaenkeligt at bortse fra de anbringender, Fragd SpA har fremfoert om, at de naevnte bestemmelser er ugyldige, idet de kraenker faellesskabsbestemmelserne . Den nationale ret fandt det derfor noedvendigt at udsaette sagen og forelaegge foelgende praejudicielle spoergsmaal for Domstolen :
»Er Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 1541/80 af 19 . 6 . 1980 gyldig, for saa vidt den fastsaetter de monetaere udligningsbeloeb for produkter, der udfoeres ( glucose i pulverform, dextrose ), og som henhoerer under pos . 17.02 B II a ), til 29 612 lire pr . ton, naar beregningen af de paagaeldende beloeb foretages paa grundlag af interventionsprisen for majs uden hensyntagen til produktionsrestitutionen for majsstivelse og saaledes sker paa grundlag af et kriterium, som Domstolen allerede underkendte i dommen af 15 . 10 . 1980 i sag 145/79?«
6 Ifoelge sagsoegeren i hovedsagen maa der sondres mellem spoergsmaalet om beregning af de monetaere udligningsbeloeb og spoergsmaalet om graenserne for og retsvirkningerne af en ugyldighed, Domstolen har fastslaaet ved dom afsagt i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 . Med hensyn til det foerste spoergsmaal har sagsoegeren i hovedsagen anfoert, at der i forordning nr . 1541/80 er fastsat monetaere udligningsbeloeb for produkter, der er forarbejdet af majs og majsstivelse, paa grundlag af EF-interventionsprisen for majs uden hensyntagen til den restitution, der ydes for afledte produkter . Foelgelig burde eksportoerer af stivelse, og af produkter afledt af stivelse, i lande med svag valuta saasom Italien, have betalt 14 % mindre i monetaere udligningsbeloeb end de beloeb, de faktisk har betalt .
7 For saa vidt angaar spoergsmaalet om graenserne for og retsvirkningerne af en ugyldighedserklaering har sagsoegeren i hovedsagen bestridt punkt 3 i konklusionen i sag 145/79 og har gjort gaeldende, at Domstolens funktion principielt er afsluttet, naar den har konstateret, at en forordning er ugyldig, og at det i en praejudiciel sag alene er den nationale ret, der har kompetence til at traeffe afgoerelse vedroerende realiteten og vedroerende eventuel tilbagebetaling af monetaere udligningsbeloeb . Saaledes bestemmes det i artikel 2, sammenholdt med artikel 14, i Raadets forordning nr . 1430/79 af 2 . juli 1979 om godtgoerelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter, at godtgoerelse af eksportafgifter ydes, saafremt det godtgoeres, at afgiftsbeloebet er hoejere end det beloeb, som i henhold til lovgivningen skulle opkraeves . Endelig har sagsoegeren anfoert, at det i sagen omtvistede princip om tilbagebetaling af for meget indbetalte beloeb er et af de grundlaeggende privatretlige principper i italiensk ret saavel som i alle medlemsstaternes retssystemer, et princip, som faellesskabsretten ogsaa maa laegge til grund .
8 Kommissionen har bemaerket, at det forelagte spoergsmaal i virkeligheden maa vedroere Kommissionens forordning nr . 2140/79 af 28 . september 1979 ( EFT L 247, s . 1 ), i forhold til hvilken forordning nr . 1541/80 kun er en aendring . Forordning nr . 2140/79, som ifoelge Kommissionen blot er en aendring af forordning nr . 652/76, blev igen aendret ved Kommissionens forordning nr . 3013/80 af 21 . november 1980 om aendring af forordning ( EOEF ) nr . 2140/79 for saa vidt angaar visse monetaere udligningsbeloeb samt af forordning ( EOEF ) nr . 2803/80 for saa vidt angaar visse eksportrestitutioner for korn ( EFT L 312, s . 12 ). Naar Kommissionen udstedte sidstnaevnte forordning, maatte det ses som en konsekvens af Domstolens dom af 15 . oktober 1980 og hermed som en indirekte anerkendelse af, at den i forordning nr . 2140/79 indeholdte regel om monetaere udligningsbeloeb for det paagaeldende produkt var ugyldig . Kommissionen har desuden anfoert, at da dextrose er omfattet af »majsstivelse ... og ... produkter, der er fremstillet ... ved forarbejdning af ... majs«, som omtalt i punkt 1 i konklusionen i Domstolens dom af 15 . oktober 1980, er forordning nr . 2140/79, tillige henset til konklusionens punkt 2, allerede indirekte erklaeret ugyldig ved naevnte dom .
9 Med hensyn til graenserne for og retsvirkningerne af den konstaterede ugyldighed har Kommissionen gjort gaeldende, at den tidsmaessige begraensning af retsvirkningerne ikke kan beroere dem, som inden ugyldighedsdommen ad retslig eller administrativ vej har fremsat krav om tilbagebetaling af de monetaere udligningsbeloeb, de har indbetalt med urette .
10 Foerst bemaerkes, at den nationale ret med sit spoergsmaal oensker oplyst, om forordning nr . 1541/80 er gyldig, for saa vidt den fastsaetter monetaere udligningsbeloeb ved udfoersel af produkter henhoerende under pos . 17.02 B II a ) ( glucose i pulverform ). Som Kommissionen med rette har bemaerket, vedroerer spoergsmaalet i virkeligheden Kommissionens forordning nr . 2140/79 af 28 . september 1979, i forhold til hvilken forordning nr . 1541/80 er en aendring .
11 I den forbindelse bemaerkes, at Domstolen ved dom af 15 . oktober 1980 i konklusionens punkt 1 fastslog, at forordning nr . 652/76 er ugyldig,
», for saa vidt den fastsaetter udligningsbeloeb for majsstivelse paa et andet grundlag end interventionsprisen for majs, nedsat med produktionsrestitutionen for stivelse,
...
, for saa vidt den for alle de forskellige produkter, der er fremstillet i en bestemt fremstillingsproces ved forarbejdning af en given maengde af et og samme basisprodukt, som f.eks . majs eller korn, fastsaetter udligningsbeloeb, der klart er hoejere end det udligningsbeloeb, der er fastsat for den givne maengde af basisproduktet;« .
I konklusionens punkt 2 kendte Domstolen foelgende for ret :
»Denne ugyldighed indebaerer, at de bestemmelser i Kommissionens senere forordninger, der aendrer de monetaere udligningsbeloeb for de produkter, der er naevnt i foregaaende afsnit, er ugyldige.«
12 Med hensyn til fastsaettelsen af de monetaere udligningsbeloeb for de paagaeldende produkter er det aabenbart og ikke bestridt, at de ugyldighedsgrunde, Domstolen fastslog i dommen af 15 . oktober 1980, ligeledes finder anvendelse paa de i naervaerende sag anfaegtede bestemmelser .
13 Forordning nr . 2140/79, som affattet ved forordning nr . 1541/80, henviser til forordning nr . 652/76 og er en aendring af denne i overensstemmelse med konklusionen i ovennaevnte dom, saaledes som Kommissionen med rette har bemaerket . Foerstnaevnte forordning maa derfor forudsaetningsvis anses for underkendt ved dommen af 15 . oktober 1980 .
14 Det skal herefter blot fastslaas, at med hensyn til fastsaettelsen af de monetaere udligningsbeloeb for produkter henhoerende under underpos . 17.02 B II a ), er Kommissionens forordning nr . 2140/79 af 28 . september 1979, som aendret ved Kommissionens forordning nr . 1541/80 af 19 . juni 1980, ugyldig af de grunde, som Domstolen allerede fastslog i dommen af 15 . oktober 1980 .
15 Selv om det forelagte spoergsmaal kun vedroerer den paagaeldende forordnings ugyldighed, maa ogsaa graenserne for og retsvirkningerne af en saadan ugyldighed angives, saaledes som Domstolen fremhaevede i ovennaevnte dom af 15 . oktober 1980, for at den nationale ret kan traeffe afgoerelse i den anlagte sag .
16 I den forbindelse bemaerkes, at Domstolen i punkt 3 i konklusionen i dommen af 15 . oktober 1980 af de i dommens praemisser 51 og 52 angivne grunde kendte foelgende for ret :
»Ugyldigheden af de ovennaevnte forordningsbestemmelser medfoerer ikke, at nationale myndigheders opkraevning eller udbetaling af monetaere udligningsbeloeb i henhold til disse bestemmelser i perioden forud for naervaerende doms afsigelse kan anfaegtes.«
17 Spoergsmaalet om graenserne for og retsvirkningerne af, at forordningerne om aendring af monetaere udligningsbeloeb erklaeres ugyldige som foelge af dommen af 15 . oktober 1980, er der desuden taget stilling til i Domstolens dom af 27 . februar 1985 ( Société des produits de maïs, sag 112/83, Sml . 1985, s . 732 ). I denne dom fremhaevede Domstolen for det foerste i praemis 17, at »Domstolens adgang til, i forbindelse med et praejudicielt soegsmaal efter artikel 177, stk . 1, litra b ), tidsmaessigt at begraense retsvirkningerne af en generel retsakts ugyldighed, hviler paa fortolkningen af traktatens artikel 174, naar henses til den noedvendige overensstemmelse mellem et praejudicielt soegsmaal og et annullationssoegsmaal, jfr . traktatens artikler 173, 174 og 176 ; disse to procedurer aabner mulighed for to former for den legalitetskontrol, som er indfoert ved traktaten . Domstolen har, med det formaal at sikre en ensartet anvendelse af faellesskabsretten i hele Faellesskabet, ifoelge traktaten kompetence til i forbindelse baade med artikel 173-sager og med artikel 177-sager tidsmaessigt at begraense retsvirkningerne af en EF-forordnings ugyldighed . For saa vidt navnlig angaar den af den nationale ret naevnte dom af 15 . oktober 1980, stoettes anvendelsen af kompetencen efter artikel 174, stk . 2, paa retssikkerhedsbetragtninger ... « .
18 For det andet bemaerkede Domstolen herom i praemis 18 i dommen af 27 . februar 1985, at »artikel 174, stk . 2, naar det er begrundet i vaesentlige hensyn, giver Domstolen mulighed for i hvert enkelt tilfaelde konkret at afgoere, hvilke af en ugyldig forordnings retsvirkninger der skal opretholdes . Det tilkommer saaledes Domstolen, saafremt den anvender muligheden for at begraense retsvirkningerne i fortiden af en ugyldighedserklaering i henhold til artikel 177, at fastslaa, om den i dommen fastsatte tidsmaessige begraensning af ugyldighedens retsvirkninger kan fraviges til fordel enten for den part, som har anlagt sagen for den nationale ret, eller for en hvilken som helst anden erhvervsdrivende, som har handlet paa sammet maade inden ugyldighedserklaeringen . Domstolen kan imidlertid ogsaa fastslaa, at en ugyldighedserklaering, som kun har retsvirkninger for fremtiden, selv i forhold til erhvervsdrivende, som rettidigt har taget initiativ til at beskytte deres rettigheder, kan anses for et passende middel.«
19 Spoergsmaalet, som blev behandlet i dommen af 27 . februar 1985, og som vedroerer raekkevidden af dommen af 15 . oktober 1980, er imidlertid uden betydning for den foreliggende sag, idet den blev anlagt den 13 . maj 1982 ved den nationale ret og saaledes efter, at de i det praejudicielle spoergsmaal anfoerte bestemmelser forudsaetningsvis var erklaeret ugyldige .
20 Herefter vil det af den nationale ret forelagte spoergsmaal vaere at besvare saaledes, at det i overensstemmelse med Domstolens konklusion i ovennaevnte dom af 15 . oktober 1980 maa antages, at Kommissionens forordning nr . 2140/79 som aendret ved Kommissionens forordning nr . 1541/80 er ugyldig, for saa vidt den fastsaetter monetaere udligningsbeloeb ved udfoersel af glucose i pulverform ( underpos . 17.02 B II a i den faelles toldtarif ). Ugyldigheden af bestemmelserne i Kommissionens forordning nr . 2140/79 som aendret ved Kommissionens forordning nr . 1541/80 indebaerer ikke, at de monetaere udligningsbeloeb, som de nationale myndigheder inden afsigelsen af ugyldighedsdommen, dvs . den 15 . oktober 1980, har opkraevet eller udbetalt i medfoer af naevnte bestemmelser, kan anfaegtes .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
21 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende det spoergsmaal, som er forelagt af Tribunale civile e penale di Venezia ved kendelse af 24 . november 1983, for ret :
Det maa i overensstemmelse med Domstolens konklusion i ovennaevnte dom af 15 . oktober 1980 antages, at Kommissionens forordning nr . 2140/79 som aendret ved Kommissionens forordning nr . 1541/80 er ugyldig, for saa vidt den fastsaetter monetaere udligningsbeloeb ved udfoersel af glucose i pulverform ( underpos . 17.02 B II a i den faelles toldtarif ). Ugyldigheden af bestemmelserne i Kommissionens forordning nr . 2140/79 som aendret ved Kommissionens forordning nr . 1541/80 indebaerer ikke, at de monetaere udligningsbeloeb, som de nationale myndigheder inden afsigelsen af ugyldighedsdommen, dvs . den 15 . oktober 1980 har opkraevet eller udbetalt i medfoer af naevnte bestemmelser, kan anfaegtes .