62023CC0088
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
M. SZPUNAR
fremsat den 6. juni 2024 (
1
)
Sag C-88/23
Parfümerie Akzente GmbH
mod
KTF Organisation AB
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (appeldomstolen for Svealand med sæde i Stockholm som appeldomstol i patent- og handelsretlige sager, Sverige))
»Præjudiciel forelæggelse – elektronisk handel – forbud mod at begrænse adgangen til at levere informationssamfundstjenester fra en anden medlemsstat – national lovgivning, hvorefter de nationale bestemmelser ikke finder anvendelse på en tjenesteyder, der er etableret i en anden medlemsstat og leverer informationssamfundstjenester«
I. Indledning
1.
Domstolen har allerede flere gange haft lejlighed til at tage stilling til det såkaldte »oprindelseslandsprincip«, der er fastsat i artikel 3 i direktiv 2000/31/EF (
2
). Ifølge dette princip henhører informationssamfundstjenester principielt og for så vidt angår de krav, der henhører under det koordinerede område som omhandlet i dette direktivs artikel 2, litra h), under retssystemet i den medlemsstat, hvor tjenesteyderen er etableret (oprindelsesmedlemsstaten). I henhold til direktivets artikel 3, stk. 2, og med forbehold af de i direktivets artikel 3, stk. 4, fastsatte undtagelser, må en anden medlemsstat, hvor den kundekreds, som informationssamfundstjenesterne er rettet til (bestemmelsesmedlemsstaten), befinder sig, ikke begrænse adgangen til at levere disse tjenester.
2.
Det centrale begreb i den ordning, der er indført ved artikel 3 i direktiv 2000/31, er således det koordinerede område. Den foreliggende sag giver Domstolen lejlighed til at fastlægge rammerne for dette begreb i forbindelse med onlinesalg via en informationssamfundstjeneste fra en anden medlemsstat af produkter, der ikke opfylder de krav, der stilles af en bestemmelsesmedlemsstat. I denne henseende er det særlige ved den foreliggende sag, at disse krav gennemfører den mulighed, som EU-retten giver medlemsstaterne med hensyn til frigivelse på markedet af de pågældende produkter på deres område.
II. Retsforskrifter
A.
EU-retten
1. Direktiv 2000/31
3.
Artikel 1 i direktiv 2000/31 med overskriften »Formål og anvendelsesområde« bestemmer:
»1.   Dette direktiv har til formål at bidrage til et velfungerende indre marked ved at sikre fri bevægelighed for informationssamfundstjenester mellem medlemsstaterne.
2.   Ved dette direktiv foretages der, i det omfang det er nødvendigt for at nå det i stk. 1 omhandlede mål, en tilnærmelse af visse nationale bestemmelser om informationssamfundstjenester, som vedrører det indre marked, tjenesteydernes etablering, kommerciel kommunikation, elektroniske kontrakter, formidleransvar, adfærdskodekser, udenretslig bilæggelse af tvister, klageadgang og samarbejde mellem medlemsstaterne.
3.   Dette direktiv supplerer den fællesskabsret, der finder anvendelse på informationssamfundstjenester, uden at det berører det niveau for beskyttelse af især folkesundheden og forbrugernes interesser, der er fastlagt ved Fællesskabets retsakter og den nationale lovgivning til gennemførelse heraf, forudsat at det ikke begrænser adgangen til at levere informationssamfundstjenester.
4.   Dette direktiv indfører ikke nye internationale privatretlige regler og berører ikke domstolenes kompetence.
[...]«
4.
Direktivets artikel 2 med overskriften »Definitioner« fastsætter:
»I dette direktiv forstås ved:
[...]
h)
»koordineret område«: de krav, der i medlemsstaternes retssystemer er fastsat for leverandører af informationssamfundstjenester eller for informationssamfundstjenester, uanset om de er generelle eller specifikt fastsat for disse.
i)
Det koordinerede område vedrører krav, som tjenesteyderen skal opfylde:
–
når han påbegynder aktivitet som leverandør af informationssamfundstjenester, f.eks. krav til kvalifikationer, tilladelse og underretningsordninger
–
når han udøver aktivitet som leverandør af informationssamfundstjenester, f.eks. krav til tjenesteyderens adfærd, krav til kvaliteten eller indholdet af tjenesten, herunder krav, som gælder i forbindelse med reklamer og kontrakter, eller krav vedrørende tjenesteyderens ansvar.
ii)
Det koordinerede område omfatter ikke krav som f.eks.:
–
krav til varer som sådan
–
krav til levering af varer
–
krav til tjenester, som ikke ydes elektronisk.«
5.
Direktivets artikel 3 med overskriften »Det indre marked« har følgende ordlyd:
»1.   Hver medlemsstat påser, at de informationssamfundstjenester, som leveres af en tjenesteyder etableret på medlemsstatens territorium, er i overensstemmelse med de nationale bestemmelser, der finder anvendelse i denne medlemsstat inden for det koordinerede område.
2.   Medlemsstaterne må ikke af grunde, der henhører under det koordinerede område, begrænse adgangen til at levere informationssamfundstjenester fra en anden medlemsstat.
[...]«
6.
Samme direktivs artikel 6, der er indeholdt i afdelingen om kommerciel kommunikation og har overskriften »Oplysningspligt«, lyder som følger:
»Ud over andre informationskrav, som er fastlagt i fællesskabsretten, sikrer medlemsstaterne, at kommerciel kommunikation, som er en del af eller udgør en informationssamfundstjeneste, mindst overholder følgende betingelser:
a)
den kommercielle kommunikation skal klart kunne identificeres som sådan
[...]«
2. Direktiv 2005/29
7.
Artikel 3 i direktiv 2005/29/EF (
3
) med overskriften »Anvendelsesområde« fastsætter i stk. 4:
»I tilfælde af uoverensstemmelse mellem dette direktivs bestemmelser og andre fællesskabsbestemmelser om særlige aspekter af urimelig handelspraksis, vil sidstnævnte gælde for de pågældende særlige aspekter.«
8.
Dette direktivs artikel 11 med overskriften »Håndhævelse« bestemmer i stk. 1, første afsnit:
»Medlemsstaterne påser, at der findes tilstrækkelige og effektive midler til bekæmpelse af urimelig handelspraksis og til at sikre, at dette direktivs bestemmelser overholdes i overensstemmelse med forbrugernes interesse.«
3. Direktiv 75/324/EØF
9.
I artikel 8, stk. 1, i direktiv 75/324/EØF (
4
) fastsættes det, at »[direktivets] angivelser [skal] anføres synligt, let læseligt og således, at de ikke kan udviskes, på hvert aerosol eller en herpå påhæftet etiket i tilfælde af, at det ikke er muligt at anbringe angivelserne på aerosolet på grund af dets små dimensioner (maksimalt rumindhold på 150 ml eller derunder)«.
10.
Ifølge dette direktivs artikel 8, stk. 2, kan »[m]edlemsstaterne [...] gøre forhandling af aerosoler på deres område betinget af, at der ved udformningen af etikettens tekst anvendes det eller de sprog, der tales i det pågældende land«.
4. Forordning nr. 1223/2009
11.
Artikel 19 i forordning (EF) nr. 1223/2009 (
5
) med overskriften »Mærkning« bestemmer i stk. 1, at »kosmetiske produkter kun [gøres] tilgængelige på markedet, hvis der på beholderen og emballagen med uudslettelige, letlæselige og synlige bogstaver er anført [de i denne forordning angivne] oplysninger«. En sådan angivelse skal navnlig indeholde »særlige forsigtighedsregler, herunder som et minimum de regler, der er angivet i bilag III-VI, og eventuelle særlige forsigtighedsregler vedrørende kosmetiske produkter til erhvervsmæssig brug«.
12.
Denne forordnings artikel 19, stk. 5, præciserer, at »[d]et bestemmes ved lov i de medlemsstater, hvor produktet gøres tilgængeligt for slutbrugeren, hvilket sprog de angivelser, der [kræves i henhold til denne forordning], skal foreligge på«.
B.
Svensk ret
1. Loven om elektronisk handel
13.
Lag (2002:562) om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster (lov (2002:562) om elektronisk handel og andre informationssamfundstjenester, herefter »e-handelsloven«), som gennemfører direktiv 2000/31, fastsætter i § 3:
»En tjenesteudbyder med en anden etableringsstat end Sverige inden for [Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS)] har ret til at levere informationssamfundstjenester til tjenestemodtagere i Sverige, uanset svenske regler inden for det koordinerede reguleringsområde.
En domstol eller anden myndighed kan dog i henhold til loven [på betingelser svarende til betingelserne i artikel 3, stk. 4, i direktiv 2000/31] træffe en foranstaltning, der begrænser den frie bevægelighed for en sådan tjenesteydelse [...]«
14.
I henhold til denne lovs § 5 finder svensk ret anvendelse inden for det koordinerede reguleringsområde på de informationssamfundstjenester, der leveres af tjenesteudbydere med Sverige som etableringsstat, selv om ydelserne helt eller delvist er rettet mod tjenesteydelsesmodtagere i en anden stat inden for EØS-området.
2. Markedsføringsloven
15.
Marknadsföringslag (2008:486) (markedsføringslov (2008:486), herefter »markedsføringsloven«), som gennemfører direktiv 2005/29, finder i henhold til lovens § 2 bl.a. anvendelse, når en virksomhed markedsfører produkter som led i sin økonomiske aktivitet.
16.
Ifølge denne lovs § 3 omfatter begrebet »markedsføring« reklame og enhver anden foranstaltning, der har til formål i forbindelse med virksomhedens økonomiske aktivitet at fremme salget af og adgangen til produkter, herunder enhver handling eller undladelse eller enhver anden foranstaltning eller adfærd fra virksomhedens side før, under eller efter salget eller leveringen af produkter til forbrugere eller virksomheder.
17.
I henhold til lovens § 5 skal »markedsføring [...] være i overensstemmelse med god markedsføringsskik«.
18.
Lovens § 6 har følgende ordlyd:
»Markedsføring, der strider mod god markedsføringsskik som omhandlet i § 5, anses for utilbørlig, hvis den påvirker eller kan påvirke modtagerens evne til at træffe en informeret transaktionsbeslutning.«
19.
Markedsføringslovens § 8 bestemmer:
»Vildledende markedsføring som omhandlet i § 9, § 10 eller §§ 12-17 anses for utilbørlig, hvis den påvirker eller kan påvirke modtagerens evne til at træffe en informeret transaktionsbeslutning. Vildledende markedsføring som omhandlet i punkt 1-23 i bilag I til [direktiv 2005/29] betragtes altid som utilbørlig.«
20.
Lovens § 10 bestemmer:
»En virksomhed må ved markedsføringen ikke omfatte brugen af ukorrekte oplysninger eller andre angivelser, som er vildledende i spørgsmålet om virksomhedens egen eller en andens aktivitet.
Stk. 1 gælder navnlig for angivelser, som vedrører:
[...]
2.   produktets oprindelse, anvendelse og risici, såsom sundheds- og miljøvirkninger
[...]
4.   produktets pris, prisberegningselementer, en særlig prisfordel og betalingsmåden
5.   virksomhedens eller andre virksomheders kvalifikationer, markedsposition, tilsagn, varemærker, varenavne, kendetegn og andre rettigheder
6.   priser og udmærkelser, som virksomheden har fået tildelt
[...]
En virksomhed må heller ikke udelade væsentlige oplysninger i forbindelse med markedsføringen af sin egen eller andres erhvervsaktivitet. Ved vildledende udeladelse forstås også angivelse af væsentlige oplysninger på en uklar, uforståelig, tvetydig eller uhensigtsmæssig måde.«
21.
Den nævnte lovs § 23 bestemmer, at en virksomhed, der markedsfører sine produkter på en utilbørlig måde, kan forbydes at fortsætte denne markedsføring eller enhver anden lignende foranstaltning.
3. Forordningen om kosmetiske produkter
22.
Förordning (2013:413) om kosmetiska produkter (forordning (2013:413) om kosmetiske produkter, herefter »forordningen om kosmetiske produkter«) bestemmer i § 4, stk. 1, at når et kosmetisk produkt gøres tilgængeligt for slutforbrugeren på det svenske marked, skal de oplysninger, der kræves i henhold til bl.a. artikel 19, stk. 1, litra d), i forordning nr. 1223/2009, være anført på svensk.
4. Forskrifterne om aerosolbeholdere fra Sveriges agentur for civilbeskyttelse og beredskab
23.
I henhold til § 3 i myndigheten för samhällsskydd och beredskaps föreskrifter om aerosolbehållare (MSBFS 2018:1) (forskrifterne om aerosolbeholdere fra Sveriges agentur for civilbeskyttelse og beredskab (MSBFS 2018:1)) skal aerosolbeholdere, der frigives på markedet, opfylde de krav, der følger af disse forskrifter og bilagene hertil.
24.
I henhold til § 4 i disse forskrifter skal enhver aerosolbeholder, uden at det berører anvendelsen af forordning (EF) nr. 1272/2008 (
6
), på en læsbar og uudslettelig måde på svensk angive navn og adresse på eller det registrerede varemærke tilhørende den person, der frigiver aerosolet på markedet, symbolet »3« (omvendt epsilon), oplysninger, der gør det muligt at identificere produktionspartiet, de oplysninger, der er anført i punkt 2.2 i bilaget, samt det nominelle rumindhold.
III. De faktiske omstændigheder i hovedsagen, de præjudicielle spørgsmål og retsforhandlingerne for Domstolen
25.
Parfümerie Akzente er et tysk selskab, der gennem sit websted parfumdreams.se markedsfører og sælger hårplejeprodukter og andre kosmetiske produkter til det svenske marked og svenske kunder.
26.
Selskabet KTF er en servicevirksomhed for en brancheorganisation for virksomheder, der importerer, fremstiller eller markedsfører kosmetiske produkter og hygiejneprodukter.
27.
I februar 2020 anlagde KTF sag mod Parfümerie Akzente ved Patent- och marknadsdomstolen (ret i patent- og handelsretlige sager, Sverige) med henblik på under bødeansvar at forbyde sidstnævnte at benytte sig af utilbørlig markedsføring, som bestod i for det første ved markedsføring af kosmetiske produkter og hårplejeprodukter at anvende visse specificerede markedsføringsanprisninger, for det andet at markedsføre visse kosmetiske produkter med aerosolbeholdere, som manglede mærkning på svensk, hvilket er i strid med de svenske regler, der gennemfører direktiv 75/324, og for det tredje at markedsføre visse kosmetiske produkter, som manglede mærkning på svensk, hvilket navnlig er i strid med artikel 19, stk. 1, litra d), i bilag III til forordning nr. 1223/2009.
28.
KTF gjorde for denne ret gældende, at den anfægtede markedsføring var utilbørlig og derfor skulle forbydes.
29.
KTF anførte, at markedsføringen og salget af de pågældende produkter var rettet mod det svenske marked, og at markedsføringen havde haft virkning i Sverige. Ifølge KTF er de svenske regler, der gennemfører direktiv 2000/31, som er baseret på oprindelseslandsprincippet, subsidiære i forhold til de svenske regler, der gennemfører direktiv 2005/29, således at det almindeligt fastlagte »virkningslandprincip« i markedsføringsretten har forrang for oprindelseslandsprincippet.
30.
Under alle omstændigheder sikrer direktiv 2005/29 fuld harmonisering, og svenske markedsføringsretlige regler kan derfor aldrig være strengere end dem, som fremgår af tysk ret.
31.
Parfümerie Akzente erkendte, uden dog at erkende, at selskabet havde overtrådt de svenske markedsføringsbestemmelser, at markedsføringen og salget af de omhandlede produkter var rettet mod Sverige, og at selskabet ikke havde forsynet sine produkter med en mærkning på svensk, selv om produkterne burde have været mærket på den af KTF anførte måde. Parfümerie Akzente er imidlertid af den opfattelse, at direktiv 2000/31 udgør en hindring for, at en leverandør af en informationssamfundstjeneste underlægges strengere regler end dem, der gælder i etableringsmedlemsstaten. Oprindelseslandsprincippet betyder i det foreliggende tilfælde, at det er tysk markedsføringsret, der finder anvendelse, selv om den er mindre streng end den svenske.
32.
Ved dom af 24. september 2021 tog retten i første instans KTF’s påstande til følge. Den vurderede, at den omhandlede markedsføring havde været utilbørlig, og forbød derfor på grundlag af de svenske markedsføringsretlige regler Parfümerie Akzente at benytte sig af markedsføringen.
33.
Retten i første instans prøvede som det første svensk markedsføringsrets anvendelighed på de anfægtede markedsføringsanprisninger på Parfümerie Akzentes websted. Ifølge retten var Parfümerie Akzente tjenesteudbyder etableret i Tyskland, og onlinesalget af de omhandlede produkter udgjorde en informationssamfundstjeneste. Retten vurderede endvidere, at de anfægtede markedsføringsanprisninger var en del af denne tjeneste, og at kravene til disse markedsføringsanprisninger var omfattet af det koordinerede område som omhandlet i direktiv 2000/31. Retten fandt derfor, at Parfümerie Akzente havde ret til at levere sin informationssamfundstjeneste til tjenestemodtagere i Sverige uden hindring af svenske regler inden for det koordinerede reguleringsområde.
34.
Dernæst så førsteinstansretten på direktiv 2005/29. Den påpegede, at direktivet sikrer fuld harmonisering, således at dets bestemmelser skal tillægges samme betydning og anvendelsesområde i hele EU. For så vidt som Parfümerie Akzente ikke havde gjort gældende, at den svenske markedsføringsret var mere restriktiv end tysk ret, og at de anfægtede markedsføringsanprisninger havde haft virkning i Sverige, var der i øvrigt ingen hindring for at anvende de svenske markedsføringsretlige regler.
35.
Hvad derimod angår markedsføringen af fejlmærkede produkter foretog retten i første instans ikke en tilsvarende undersøgelse af de svenske reglers anvendelighed.
36.
Parfümerie Akzente iværksatte appel til prøvelse af denne dom ved Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (appeldomstolen for Svealand med sæde i Stockholm som appeldomstol i patent- og handelsretlige sager, Sverige), som er den forelæggende ret.
37.
KTF har for denne ret præciseret, at Parfümerie Akzente havde truffet flere foranstaltninger med henblik på salg af fejlmærkede produkter, nemlig markedsføring heraf på selskabets websted samt salg og levering heraf. Det af KTF påberåbte i den foreliggende sag vedrører muligheden for at modsætte sig de anfægtede markedsføringsmetoder under påberåbelse af markedsføringsretten.
38.
I sagen for den forelæggende ret er der blevet rejst spørgsmål vedrørende dels den svenske gennemførelse af direktiv 2000/31 og dennes forenelighed med EU-retten, dels omfanget af det koordinerede område.
39.
På denne baggrund har Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (appeldomstolen for Svealand med sæde i Stockholm som appeldomstol i patent- og handelsretlige sager) ved afgørelse af 13. februar 2023, indgået til Domstolen den 15. februar 2023, besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal artikel 3, stk. 2, i direktiv [2000/31], under hensyntagen til EU-retten i øvrigt og dennes effektive virkning, fortolkes således[,] at [denne bestemmelse] er til hinder for national lovgivning, som indebærer, at nationale regler inden for det koordinerede område, herunder nationale regler, som gennemfører direktiv [2005/29], ikke skal finde anvendelse, hvis tjenesteudbyderen er etableret i og sælger informationssamfundstjenester fra en anden medlemsstat, og der ikke er grundlag for at anvende nogen undtagelse, der følger af sådanne nationale bestemmelser, som gennemfører artikel 3, stk. 4 [i direktiv 2000/31?
2)
Omfatter det koordinerede område i henhold til direktiv [2000/31] markedsføring på sælgers website og onlinesalg af et produkt, der angiveligt er mærket i strid med de krav, der gælder for produktet som sådan i den købende forbrugers medlemsstat?
3)
Hvis det andet spørgsmål besvares bekræftende, er sådanne krav, som stilles til leveringen og til selve produkterne, i overensstemmelse med artikel 2, litra h), nr. ii), i direktiv [2000/31], ligeledes undtaget fra det koordinerede område i den situation, hvor leveringen af selve produktet udgør et nødvendigt skridt i markedsføringen og onlinesalget, eller skal leveringen af selve produktet betragtes som en underordnet og uadskillelig del af markedsføringen og onlinesalget?
4)
Ved vurderingen af det andet og det tredje spørgsmål, hvilken betydning – hvis nogen – har det, at kravene til produktet som sådan følger af nationale bestemmelser, der gennemfører og supplerer sektorspecifik EU-lovgivning, herunder artikel 8, stk. 2, i direktiv [75/324] og artikel 19, stk. 5, i forordning [nr.] 1223/2009, og som betyder, at kravene til produktet skal være opfyldt, for at produktet kan frigives på markedet eller sælges til slutforbrugere?«
40.
Der er indgivet skriftlige indlæg af parterne i hovedsagen, den italienske og den svenske regering samt af Europa-Kommissionen. KTF, den svenske og den franske regering samt Kommissionen deltog i retsmødet, der blev afholdt den 13. marts 2024.
IV. Bedømmelse
A.
Rækkevidden af de præjudicielle spørgsmål
41.
Jeg nævner indledningsvis, at de præjudicielle spørgsmål forudsætter, at Parfümerie Akzentes markedsføring af de omhandlede produkter på sit websted udgør en »informationssamfundstjeneste« som omhandlet i direktiv 2000/31, og at dette selskab derfor skal anses for at være en leverandør af sådanne tjenester. Eftersom denne kvalificering forekommer begrundet i lyset af den foreliggende præjudicielle forelæggelse og ikke bestrides af de berørte parter, tager jeg udgangspunkt i den forudsætning, at den tjeneste, som Parfümerie Akzente leverer, generelt er omfattet af begrebet »informationssamfundstjenester«.
42.
Jeg skal ligeledes indledningsvis anføre, at den forelæggende ret har forelagt Domstolen fire præjudicielle spørgsmål vedrørende to aspekter, der er uløseligt forbundet med lovgivningen om markedsføring og onlinesalg af produkter i EU.
43.
Det første præjudicielle spørgsmål vedrører nemlig det råderum, som en bestemmelsesmedlemsstat har til at anvende sine egne bestemmelser inden for det koordinerede område som omhandlet i artikel 2, litra h), i direktiv 2000/31 på en tjenesteyder, der er etableret i en anden medlemsstat, mens det andet til det fjerde spørgsmål vedrører afgrænsningen af dette område. Under disse omstændigheder finder jeg det hensigtsmæssigt at indlede min analyse af de præjudicielle spørgsmål med en undersøgelse af de spørgsmål, der fokuserer på begrebet det koordinerede område, dvs. det andet, det tredje og det fjerde spørgsmål.
B.
Det andet, det tredje og det fjerde præjudicielle spørgsmål
1. Rækkevidden af det andet, det tredje og det fjerde præjudicielle spørgsmål
44.
I tvisten i hovedsagen foreholdt KTF Parfümerie Akzente dels, at virksomheden havde anvendt visse markedsføringsanprisninger i forbindelse med markedsføringen af de omhandlede produkter, dels at den havde markedsført visse produkter, der ikke var mærket i overensstemmelse med de svenske regler. Selv om den præjudicielle forelæggelse ikke indeholder nærmere oplysninger om disse markedsføringsanprisninger, synes der at være tale om generelle anprisninger (
7
). Det andet til det fjerde præjudicielle spørgsmål er ikke forelagt i lyset af de omhandlede markedsføringsanprisninger. De hænger derimod sammen med den forelæggende rets tvivl med hensyn til markedsføringen af de angiveligt fejlmærkede produkter.
45.
Med det andet til det fjerde spørgsmål, som jeg foreslår at behandle samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 2, litra h), i direktiv 2000/31 skal fortolkes således, at det koordinerede område som omhandlet i denne bestemmelse omfatter forbuddet mod markedsføring og onlinesalg af et produkt, der angiveligt er mærket i strid med de krav, der gælder for produktet som sådan i den medlemsstat, på hvis område de forbrugere, som disse foranstaltninger til onlinesalg er rettet mod, befinder sig, og som er fastsat af denne medlemsstat, i overensstemmelse med artikel 8, stk. 2, i direktiv 75/324 og artikel 19, stk. 5, i forordning nr. 1223/2009.
46.
Formuleringen af det andet præjudicielle spørgsmål kan ganske vist antyde, at den forelæggende ret ønsker oplyst, om markedsføring og onlinesalg ligeledes er omfattet af det koordinerede område, når de vedrører et produkt, der angiveligt er mærket i strid med de krav, der gælder for produktet som sådan.
47.
Jeg kan i denne forbindelse nævne, at det koordinerede område teknisk set ikke omfatter onlineaktiviteter, men krav til sådanne aktiviteter. Som det fremgår af artikel 2, litra h), i direktiv 2000/31, omfatter dette område de krav, der er fastsat for leverandører af informationssamfundstjenester og for sådanne tjenester.
48.
Under disse omstændigheder og for at påpege det åbenlyse omfatter det »koordinerede område« som omhandlet i artikel 2, litra h), i direktiv 2000/31 bl.a. krav, som tjenesteyderen skal opfylde, »når han udøver aktivitet som leverandør af informationssamfundstjenester, f.eks. krav til tjenesteyderens adfærd, krav til kvaliteten eller indholdet af tjenesten, herunder krav, som gælder i forbindelse med reklamer og kontrakter, eller krav vedrørende tjenesteyderens ansvar«. Denne bestemmelse udelukker derimod navnlig »krav til varer som sådan[,] krav til levering af varer [og] krav til tjenester, som ikke ydes elektronisk« fra det koordinerede område.
49.
En overfladisk undersøgelse af de præjudicielle spørgsmål ville således udmønte sig i det svar, at kravene vedrørende markedsføring og onlinesalg af de pågældende produkter henhører under det koordinerede område, mens kravene til disse produkter som sådan og deres levering er udelukket herfra. Dette er den konklusion, man intuitivt vil nå frem til, men den forelæggende ret har ikke desto mindre anmodet Domstolen om at undersøge denne konklusion i lyset af den foreliggende sags særlige karakter.
50.
I anmodningen om præjudiciel afgørelse har den forelæggende ret nemlig forklaret, at det andet spørgsmål handler om, hvorvidt »det koordinerede område i henhold til direktiv 2000/31/EF [omfatter] kravene vedrørende markedsføring og onlinesalg af et produkt, der angiveligt er mærket i strid med de krav, der gælder for produktet som sådan«. Som det fremgår af den præjudicielle forelæggelse, er det tredje præjudicielle spørgsmål forelagt for det tilfælde, at det følger af besvarelsen af det andet spørgsmål, at »det koordinerede område [omfatter] kravene vedrørende markedsføring og onlinesalg«, således at det er »lovligt at markedsføre og sælge produktet online til forbrugeren«.
51.
Ikke desto mindre er »kravene vedrørende markedsføring og onlinesalg«, hvis anvendelighed på leverandøren af informationssamfundstjenester er omhandlet i den foreliggende sag, ikke klart defineret i den præjudicielle forelæggelse. Det skal derfor fastslås, hvorledes den forelæggende ret har forstået disse krav.
52.
Der er intet i den præjudicielle forelæggelse, der tyder på, at kritikken af Parfümerie Akzente er begrænset til den omstændighed, at dette selskab ikke på sit websted har medtaget alle de angivelser og oplysninger, der i henhold til direktiv 75/324 og forordning nr. 1223/2009 normalt burde fremgå af produktets etiket.
53.
Når dette er sagt, vil jeg for at tilvejebringe alle relevante fortolkningselementer undersøge, om direktiv 75/324 og forordning nr. 1223/2009 kræver, at de deri fastsatte angivelser og oplysninger ligeledes anvendes i forbindelse med markedsføring og onlinesalg af de omhandlede produkter. Dette spørgsmål opstår ikke i forbindelse med et traditionelt salg, hvor forbrugeren generelt har adgang til det produkt, vedkommende køber, men det forholder sig anderledes i forbindelse med onlinevirksomhed.
2. Mærkningskrav i henhold til EU-retten
54.
For det første tillader artikel 8, stk. 2, i direktiv 75/324, at medlemsstaterne gør »forhandling af aerosoler på deres område« betinget af, at der ved udformningen af etikettens tekst anvendes det sprog, der tales i det pågældende land.
55.
I denne henseende fremgår det af artikel 8, stk. 1, i direktiv 75/324, at denne bestemmelse vedrører de angivelser og oplysninger, der skal anføres på produktet eller en herpå påhæftet etiket. Dette direktiv har desuden til formål at harmonisere bestemmelserne vedrørende de tekniske kendetegn for aerosoler for at lette samhandelen inden for EU (
8
) og, som det kan udledes af indholdet af de angivelser, der kræves i henhold til artikel 8, sammenholdt med punkt 2.2 i bilaget til det nævnte direktiv (
9
), at garantere sikkerheden for brugerne af de pågældende produkter. Der er derimod intet, der tyder på, at disse angivelser og oplysninger kræves for at sætte forbrugeren i stand til at træffe et informeret valg, idet markedsføringsaspektet ved salg af aerosoler ikke er reguleret i samme direktiv.
56.
Efter min opfattelse kræver direktiv 75/324 således ikke, at de påkrævede angivelser ligeledes anvendes i forbindelse med markedsføring og onlinesalg af aerosoler.
57.
For det andet fremgår det af artikel 19, stk. 1 og 5, i forordning nr. 1223/2009, at »[d]et bestemmes ved lov i de medlemsstater, hvor produktet gøres tilgængeligt for slutbrugeren, hvilket sprog [visse] angivelser, der [kræves i henhold til denne forordning for, at et kosmetisk produkt kan gøres tilgængeligt på markedet], skal foreligge på«.
58.
I denne henseende er begrebet »gøre tilgængelig på markedet« i artikel 2, stk. 1, litra g), i forordning nr. 1223/2009 defineret som »enhver levering af et kosmetisk produkt med henblik på distribution, forbrug eller anvendelse på Fællesskabets marked som led i erhvervsvirksomhed mod eller uden vederlag« (
10
).
59.
Dette begreb er ganske vist tilstrækkelig bredt til ligeledes at dække den handelspraksis, der er forbundet med salg af sådanne produkter (
11
). EU-lovgiver har imidlertid ikke haft til hensigt i forordning nr. 1223/2009 at opstille en detaljeret og fuldstændig ramme for formuleringen af de oplysninger, der kræves i forbindelse med markedsføringen af kosmetiske produkter online.
60.
Forordning nr. 1223/2009 har nemlig til formål på udtømmende vis at harmonisere de gældende EU-regler med henblik på at etablere et indre marked for kosmetiske produkter, samtidig med at der sikres et højt niveau for beskyttelse af menneskers sundhed (
12
). I denne henseende skal de oplysninger, der kræves i henhold til denne forordnings artikel 19, stk. 5, foreligge på et sprog, der er bestemt af den medlemsstat, i hvilken produktet leveres til slutbrugeren, dvs. til en forbruger eller fagmand, der anvender det kosmetiske produkt (
13
). Angivelserne og oplysningerne har således kun til formål at garantere kosmetiske produkters sikkerhed i forbindelse med deres anvendelse. De er derimod ikke påkrævet for at sætte forbrugeren i stand til at træffe et informeret produktvalg. Slutbrugeren er nemlig ikke nødvendigvis den samme, som har købt de kosmetiske produkter (
14
).
61.
Ud fra denne tankegang må mærkningskravene i artikel 19 i forordning nr. 1223/2009 ikke forveksles med kravene vedrørende anprisninger af kosmetiske produkter som omhandlet i denne forordnings artikel 20 (
15
), idet disse krav gælder for al tekst relateret til disse produkter (
16
), herunder tekst, der gør det muligt for forbrugeren at vælge produktet med fuldt kendskab til omstændighederne (
17
).
62.
De mærkningskrav, der er fastsat i direktiv 75/324 og forordning nr. 1223/2009, har således til formål at beskytte brugerne af de pågældende produkter og opfylder som sådan deres funktion i forbindelse med anvendelsen af sådanne produkter. Disse krav vedrører således fortrinsvis de pågældende produkters sikkerhed. De angivelser og oplysninger, der kræves i henhold til disse to EU-retsakter, vedrører derimod ikke markedsføringen af disse produkter og har ikke til formål at sætte en forbruger i stand til at træffe en informeret beslutning om køb af et specifikt produkt. De skal derfor ikke nødvendigvis anvendes i forbindelse med markedsføring og onlinesalg af de omhandlede produkter.
3. Forbud mod markedsføring af produkter, der ikke opfylder sikkerhedskravene
63.
Da jeg har afvist den fortolkning, hvorefter de angivelser og oplysninger, der kræves i henhold til direktiv 75/324 og forordning nr. 1223/2009, ligeledes skal anvendes i forbindelse med markedsføring og onlinesalg, må den forelæggende rets henvisning til »kravene vedrørende markedsføring og onlinesalg af et produkt, der angiveligt er mærket i strid med de krav, der gælder for produktet som sådan«, forstås således, at den forelæggende ret nærer tvivl med hensyn til muligheden for at forbyde Parfümerie Akzente at markedsføre og sælge produkter, der ikke er mærket på svensk, online.
64.
For det første tog retten i første instans KTF’s påstand om forbud mod markedsføring af angiveligt fejlmærkede produkter, som ifølge dette selskab ikke lovligt kan markedsføres eller sælges til slutbrugere i Sverige, til følge. For det andet erkendte Parfümerie Akzente, at selskabet havde markedsført og solgt de omhandlede produkter, at disse produkter burde have været mærket på den af KTF anførte måde, og at deres etiket ikke var skrevet på svensk. Parfümerie Akzente synes med sin appel til den forelæggende ret at anfægte anvendeligheden af de svenske regler, navnlig på markedsføring og onlinesalg af de nævnte produkter i denne medlemsstat.
65.
De krav til markedsføring og onlinesalg, som den forelæggende ret har henvist til, kan således sammenfattes i et forbud mod at markedsføre og sælge produkter, der er mærket i strid med de sikkerhedsregler, der gælder for produkter, som frigives på markedet på svensk område eller leveres til slutforbrugere i Sverige.
4. Det omhandlede forbud og det koordinerede område
66.
Artikel 8, stk. 2, i direktiv 75/324 giver den medlemsstat, i hvilken et produkt markedsføres, mulighed for at kræve, at hele teksten på et aerosols etiket skal være skrevet på det eller de sprog, der tales i denne medlemsstat. På samme måde skal de oplysninger, der er nævnt i artikel 19, stk. 5, i forordning nr. 1223/2009, være tilgængelige på det sprog, der bestemmes af den medlemsstat, hvor det kosmetiske produkt gøres tilgængeligt for slutbrugeren.
67.
Artikel 4 i direktiv 75/324 og artikel 9 i forordning nr. 1223/2009 fastsætter med næsten identisk ordlyd, at medlemsstaterne ikke af grunde, der vedrører kravene i disse EU-retsakter, kan nægte, forbyde eller begrænse forhandling på deres område af et produkt, der er i overensstemmelse med forskrifterne i disse retsakter. I den foreliggende sag er der imidlertid tale om produkter, der ikke er i overensstemmelse med den sprogordning, som Kongeriget Sverige har fastsat i overensstemmelse med dette direktivs artikel 8, stk. 2, og denne forordnings artikel 19, stk. 5. Spørgsmålet er, om denne medlemsstat kan forbyde markedsføring og onlinesalg af sådanne produkter til forbrugere i den nævnte medlemsstat.
68.
Et sådant forbud fra en bestemmelsesmedlemsstat mod markedsføring og onlinesalg ville umiddelbart være i strid med den ordning, der er fastsat i artikel 3 i direktiv 2000/31. I henhold til dette direktivs artikel 1, stk. 3, finder det anvendelse på informationssamfundstjenester, uden at det berører det niveau for beskyttelse af især folkesundheden og forbrugernes interesser, der er fastlagt ved Unionens retsakter og den nationale lovgivning til gennemførelse heraf, forudsat at det ikke begrænser adgangen til at levere sådanne tjenester. Den ordning, der er fastsat i det nævnte direktivs artikel 3, har således forrang for beskyttelsesregler, der begrænser adgangen til at levere onlinetjenester.
69.
Når det er sagt, reguleres adgangen til at levere informationssamfundstjenester i artikel 3, stk. 2, i direktiv 2000/31. Ifølge denne bestemmelse må medlemsstaterne ikke af grunde, der henhører under det koordinerede område, begrænse adgangen til at levere sådanne tjenester fra en anden medlemsstat. Det omhandlede forbud vedrører markedsføring og onlinesalg af produkter, der ikke er i overensstemmelse med kravene til varer som sådan. Dette forbud vedrører fortrinsvis grunde, der ikke henhører under det koordinerede område og har til formål at sikre disse kravs effektivitet.
70.
I forlængelse af dette ræsonnement omfatter det koordinerede område, som det fremgår af artikel 2, litra h), nr. i), i direktiv 2000/31, krav, som leverandører af en informationssamfundstjeneste skal opfylde, for at udøvelsen af en aktivitet som leverandør af denne tjeneste ud fra en berørt medlemsstats synspunkt er lovlig. Ulovligheden af den omhandlede markedsføring vedrører ikke en bestemt form for markedsføring eller et særligt aspekt heraf, men er direkte og udelukkende en følge af, at de markedsførte produkter ikke overholder de sikkerhedsregler, der finder anvendelse på produkterne i henhold til lovgivningen i bestemmelsesmedlemsstaten.
71.
Den fortolkning, hvorefter forbuddet mod onlinesalg af produkter, der ikke overholder produktsikkerhedsreglerne, ikke henhører under dette område, understøttes ligeledes af den lære, der kan udledes af Ker-Optika-dommen (
18
), hvori Domstolen undersøgte salg af kontaktlinser over internettet i lyset af direktiv 2000/31.
72.
I denne dom bemærkede Domstolen således, at flere forhold er kendetegnende i forbindelse med et sådant salg, herunder bl.a. i første række selve salget, som er kendetegnet ved, at kontrakttilbuddet fremsættes online, og den omstændighed, at kontrakten indgås elektronisk, i anden række leveringen af den solgte vare, og i tredje række et fakultativt forhold, som går forud for salget eller leveringen, såsom at kunden får foretaget en lægelig vurdering (
19
).
73.
Efter at have fastlagt disse kendetegn fastslog Domstolen for det første, at det koordinerede område omfatter de nationale bestemmelser, der bl.a. forbyder onlinetilbuddet og indgåelsen af en elektronisk kontrakt (
20
). For det andet fastslog Domstolen uden forbehold, at »i henhold til artikel 2, litra h), nr. ii), i direktiv 2000/31 omfatter det koordinerede område ikke krav til levering af varer, hvorom der er indgået en elektronisk kontrakt«, og at de nationale regler, der vedrører de betingelser, som er gældende for leveringen af en vare solgt over internettet til en medlemsstats område, følgelig ikke er omfattet af nævnte direktivs anvendelsesområde (
21
). Dernæst fastslog Domstolen, at for så vidt som den nationale lovgivning forbød »salg af kontaktlinser over internettet, [vedrørte] den en form for salg, der [var] karakteriseret ved disse linsers levering til forbrugerens hjem«, og at lovgivningen ikke skulle undersøges i lyset af det nævnte direktiv, men med hensyn til traktaten (
22
).
74.
Således kan forbuddet mod onlinesalg af produkter, der ikke er i overensstemmelse med kravene til varer som sådan, for det første ikke anses for at henhøre under det koordinerede område. For det andet er artikel 3, stk. 2, i direktiv 2000/31 ikke til hinder for, at en bestemmelsesmedlemsstat forbyder markedsføring og onlinesalg af sådanne produkter.
75.
Under disse omstændigheder står det tilbage at undersøge, om den lære, der kan udledes af dommen i sagen A (Reklame for og onlinesalg af lægemidler) (
23
), således som det forudsættes i det af den forelæggende ret formulerede tredje præjudicielle spørgsmål, rejser tvivl om denne konklusion, for så vidt som det fremgår af denne dom, at visse aktiviteter, der er sekundære og uløseligt forbundne med onlineaktiviteterne, er omfattet af det koordinerede område.
5. Mærkning som et sekundært element, der er uløseligt forbundet med markedsføring og onlinesalg
76.
Den forelæggende ret er af den opfattelse, at ved onlinesalg, hvor tjenesteudbyderens salg udelukkende er rettet mod forbrugere i en anden medlemsstat, hvor udbyderen ikke har et forretningssted, er leveringen af produktet en nødvendig del af ydelsen og kan således udgøre en uadskillelig og underordnet del heraf. I sådanne tilfælde er leveringen af produktet som sådan nemlig en grundlæggende forudsætning for onlinesalget. Denne tankegang, der er inspireret af dommen i sagen A (Reklame for og onlinesalg af lægemidler), svarer til at antage, at kravene til levering eller til produktet som sådan i lighed med kravene til onlinevirksomhed henhører under det koordinerede område. I praksis ville det således være tilladt for Parfümerie Akzente at levere kosmetiske produkter, der er mærket i overensstemmelse med lovgivningen i den medlemsstat, hvor Parfümerie Akzente er etableret, til forbrugerne i Sverige.
77.
Jeg finder ikke dette argument overbevisende. Hvis den logik, der ligger til grund for det tredje spørgsmål, følges, svarer det nemlig til, at leveringen af ethvert produkt, der sælges online, i henhold til direktiv 2000/31 også udgør en nødvendig og uadskillelig del af informationssamfundstjenesten.
78.
Den lære, der kan udledes af dommen i sagen A (Reklame for og onlinesalg af lægemidler), gør det heller ikke muligt at støtte nævnte ræsonnement. I denne dom skulle Domstolen nemlig afgøre, om en reklamekampagne ad flere kanaler, der blev gennemført både ved hjælp af elektroniske medier og fysiske medier, i sin helhed henhørte under det koordinerede område.
79.
I denne henseende fastslog Domstolen indledningsvis, at »en sådan reklame i sin helhed og uafhængigt af den måde, hvorpå den konkret foretages, har til formål at gøre potentielle forbrugere opmærksomme på [webstedet for den omhandlede leverandør af informationssamfundstjenester] og at fremme salget af [dennes] varer online« (
24
), og at den tilfører denne tjeneste hele sin økonomiske betydning (
25
). Dernæst bemærkede Domstolen, at det ville være kunstigt at anse den del af reklamen, der foretages online, for at henhøre under det koordinerede område og at udelukke den del af reklamen, der foretages ved hjælp af fysiske medier, fra dette område (
26
). Endelig henviste den til ordlyden af artikel 2, litra h), nr. i), i direktiv 2000/31, som bestemmer, at bl.a. krav, som gælder i forbindelse med reklamer, henhører under det koordinerede område (
27
).
80.
Henset til disse betragtninger fastslog Domstolen, at den omhandlede reklame udgjorde et sekundært element, der var uløseligt forbundet med den tjeneste, der bestod i onlinesalg, og derfor i sin helhed henhørte under »det koordinerede område« som omhandlet i direktiv 2000/31 (
28
).
81.
Denne retspraksis kan imidlertid ikke overføres på den foreliggende sag.
82.
For det første er produkternes mærkning nemlig ikke sekundær i forhold til markedsføringen og onlinesalget af disse produkter i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i dommen i sagen A (Reklame for og onlinesalg af lægemidler), eftersom den ikke tjener til at markedsføre disse produkter over for forbrugerne, men til at give forbrugerne mulighed for at råde over oplysninger om produktets anvendelse og anvendelsesmåde, således at formålet om at sikre et højt niveau for beskyttelse af menneskers sundhed opfyldes (
29
).
83.
For det andet giver artikel 2, litra h), nr. i), i direktiv 2000/31 ganske vist et vist råderum ved fastslåelsen af, om de krav, som gælder i forbindelse med en reklameaktivitet, henhører under det koordinerede område, men dette direktivs artikel 2, litra h), nr. ii), udelukker definitivt kravene til varer som sådan fra dette område. Denne fortolkning understøttes af 21. betragtning til det nævnte direktiv, hvoraf det fremgår, at det koordinerede område ikke vedrører medlemsstaternes lovbestemte krav til varer som f.eks. sikkerhedskrav eller mærkningskrav.
84.
For det tredje understøttes den fortolkning, hvorefter mærkningskravene er udelukket fra det koordinerede område på trods af deres forbindelse til onlineaktiviteten, som jeg har anført (
30
), af den lære, der kan udledes af Ker-Optika-dommen (
31
). I denne dom fokuserede Domstolen ganske vist på kravene til levering af varer, der sælges online, mens den foreliggende sag vedrører kravene til varer som sådan. Direktiv 2000/31 behandler imidlertid disse to typer krav på samme måde.
85.
I denne henseende kan der ikke desto mindre identificeres et kendetegn ved kravene til varer som sådan, der med hensyn til deres forbindelse til markedsføring og onlinesalg adskiller dem fra kravene til levering. Intet element af leveringen optræder nemlig direkte i forbindelse med markedsføringen og onlinesalget, mens visse elementer af en etiket kan gengives i forbindelse med salget af de pågældende produkter online. Den italienske og den franske regerings argumentation taler for et sådant kendetegn ved mærkningskravene.
86.
Som jeg allerede har nævnt, er der imidlertid intet, der tyder på, at kritikken af Parfümerie Akzente kan sammenfattes i den omstændighed, at dette selskab ikke på sit websted har medtaget alle de angivelser og oplysninger, der i henhold til direktiv 75/324 og forordning nr. 1223/2009 normalt burde fremgå af produktets etiket (
32
). Under alle omstændigheder skal de oplysninger, der kræves i henhold til disse to EU-retsakter, ikke nødvendigvis anvendes i forbindelse med markedsføring og onlinesalg af de pågældende produkter (
33
).
87.
Endelig og for det fjerde kan den fortolkning, hvorefter krav til varer som sådan er udelukket fra det koordinerede område på trods af deres forbindelse til onlineaktiviteten (hvilket indebærer, at leverandøren af en informationssamfundstjeneste ikke kan påberåbe sig oprindelseslandsprincippet for ikke at være bundet af disse krav), ikke drages i tvivl af den omstændighed, at en svensk forbruger, som er uvidende om, at sådanne krav gælder i vedkommendes medlemsstat, kan rejse til en anden medlemsstat og dér købe produkterne, der er mærket på et sprog, som vedkommende ikke forstår. Et sådant meget specifikt tilfælde svarer imidlertid ikke til det tilfælde, hvor en tjenesteyder, der er etableret i en anden medlemsstat, sælger produkter i Sverige (
34
). Den omstændighed, at en forbruger kan rejse inden for EU for at købe et produkt, der opfylder de lokale krav, drager således ikke den distributive anvendelse af kravene til produkterne som sådan i tvivl. Ifølge logikken i den ordning, der er indført ved artikel 3 i direktiv 2000/31, kan hver medlemsstat således pålægge sådanne krav på sit område.
88.
Henset til samtlige disse betragtninger skal det andet, det tredje og det fjerde præjudicielle spørgsmål besvares med, at artikel 2, litra h), i direktiv 2000/31 skal fortolkes således, at det koordinerede område som omhandlet i denne bestemmelse ikke omfatter forbuddet mod markedsføring og onlinesalg af et produkt, der er mærket i strid med de krav, der gælder for produktet som sådan i den medlemsstat, på hvis område de forbrugere, som disse foranstaltninger til onlinesalg er rettet mod, befinder sig, og som er fastsat af denne medlemsstat, i overensstemmelse med artikel 8, stk. 2, i direktiv 75/324 og artikel 19, stk. 5, i forordning nr. 1223/2009.
89.
For fuldstændighedens skyld skal det nævnes, at selv om dette forbud ikke er omfattet af det koordinerede område som omhandlet i direktiv 2000/31, skal det ikke desto mindre være i overensstemmelse med de øvrige relevante EU-retlige bestemmelser. Den forelæggende rets spørgsmål er imidlertid begrænset til spørgsmålet om, hvorvidt det nævnte forbud henhører under det koordinerede område. Det er derfor ufornødent at undersøge, om det er i overensstemmelse med EU-retten.
C.
Det første præjudicielle spørgsmål
90.
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 3, stk. 2, i direktiv 2000/31 er til hinder for, at en medlemsstat ved gennemførelsen af denne bestemmelse i national ret indfører et princip, hvorefter de nationale regler, der henhører under det koordinerede område som omhandlet i nævnte direktivs artikel 2, litra h), med forbehold af de i dette direktivs artikel 3, stk. 4, fastsatte undtagelser hverken finder anvendelse på en leverandør af informationssamfundstjenester, der er etableret i en anden medlemsstat, eller på den tjeneste, som denne udbyder.
91.
Dette spørgsmål synes forelagt for det tilfælde, at Domstolen besvarer det andet, det tredje og det fjerde præjudicielle spørgsmål således, at forbuddet mod markedsføring og onlinesalg af angiveligt fejlmærkede produkter er omfattet af det koordinerede område.
92.
Som det fremgår af min analyse af disse tre spørgsmål, er hverken kravene til mærkning af de i hovedsagen omhandlede produkter eller forbuddet mod markedsføring og onlinesalg af et produkt, der er mærket i strid med disse krav, omfattet af det koordinerede område som omhandlet i direktiv 2000/31. Min besvarelse af disse spørgsmål burde således være tilstrækkelig til at afklare den forelæggende rets tvivl. Det er derfor ufornødent at besvare det første præjudicielle spørgsmål.
93.
Det skal for fuldstændighedens skyld anføres, at dette spørgsmål kan forstås således, at det ikke udspringer af KTF’s påstand vedrørende markedsføringen af angiveligt fejlmærkede produkter, men af virksomhedens påstand om, at Parfümerie Akzente havde anvendt visse generelle markedsføringsanprisninger på sit websted (
35
).
94.
I denne forbindelse skal det nævnes, at retten i første instans ikke foretog en detaljeret undersøgelse af, om de svenske regler om utilbørlig markedsføring finder anvendelse på markedsføring af angiveligt fejlmærkede produkter. Retten undersøgte imidlertid, om disse regler finder anvendelse på generelle markedsføringsanprisninger, og fandt i det væsentlige, at dette er tilfældet (
36
).
95.
Under disse omstændigheder kan det ikke udelukkes, at den forelæggende ret er af den opfattelse, at den svenske bestemmelse til gennemførelse af artikel 3, stk. 2, i direktiv 2000/31 er til hinder for, at de svenske regler om utilbørlig markedsføring anvendes på disse markedsføringsanprisninger, og derfor er i tvivl om, hvorvidt denne gennemførelsesbestemmelse er forenelig med EU-retten.
96.
Selv hvis den fortolkning af det første spørgsmål, som jeg netop har redegjort for, svarer til den forelæggende rets tvivl, fremgår en sådan tvivl imidlertid ikke klart af anmodningen om præjudiciel afgørelse, og den er under alle omstændigheder fuldstændig hypotetisk og abstrakt.
97.
Selv om det præjudicielle spørgsmål vedrører artikel 3, stk. 2, i direktiv 2000/31, har den forelæggende ret nemlig ikke identificeret nogen restriktion, der potentielt kan begrænse adgangen til at levere informationssamfundstjenester, som denne EU-retlige bestemmelse har til formål at sikre.
98.
I samme forbindelse fremgår det af denne fortolkning af det første spørgsmål, at hovedsagen vedrører spørgsmålet om, hvorvidt det, for at en leverandør af en informationssamfundstjeneste fra en anden medlemsstat kan pålægges en sanktion, er nødvendigt, at de regler om urimelig handelspraksis, der er fastsat af bestemmelsesmedlemsstaten, finder anvendelse på denne tjeneste. Artikel 3, stk. 2, i direktiv 2000/31 fastlægger imidlertid nærmere de tilfælde, hvor denne medlemsstats regler ikke kan finde anvendelse på en sådan tjeneste.
99.
Den forelæggende ret har anført, at hvis de svenske regler ikke finder anvendelse, kan den adfærd, der udgør en urimelig handelspraksis, ikke sanktioneres i en sag ved de svenske domstole. Disse domstole kan nemlig heller ikke anvende oprindelsesmedlemsstatens regler om urimelig handelspraksis (
37
). Den forelæggende ret har imidlertid ikke forelagt spørgsmål vedrørende det territoriale anvendelsesområde for direktiv 2005/29 og de bestemmelser, der gennemfører dette direktiv, og giver følgelig ikke Domstolen anledning til at se på den forudsætning, der kan ligge til grund for den tvivl, der skal afklares, for at denne ret kan træffe afgørelse i den tvist, der er indbragt for den.
V. Forslag til afgørelse
100.
På baggrund af samtlige ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen at besvare de af Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (appeldomstolen for Svealand med sæde i Stockholm som appeldomstol i patent- og handelsretlige sager, Sverige) forelagte præjudicielle spørgsmål som følger:
»Artikel 2, litra h), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EF af 8. juni 2000 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked (»Direktivet om elektronisk handel«)
skal fortolkes således, at
det koordinerede område som omhandlet i denne bestemmelse ikke omfatter forbuddet mod markedsføring og onlinesalg af et produkt, der er mærket i strid med de krav, der gælder for produktet som sådan i den medlemsstat, på hvis område de forbrugere, som disse foranstaltninger til onlinesalg er rettet mod, befinder sig, og som er fastsat af denne medlemsstat, i overensstemmelse med artikel 8, stk. 2, i Rådets direktiv 75/324/EØF af 20. maj 1975 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om aerosoler og artikel 19, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1223/2009 af 30. november 2009 om kosmetiske produkter.«
(
1
) – Originalsprog: fransk.
(
2
) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 8.6.2000 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked (»Direktivet om elektronisk handel«) (EFT 2000, L 178, s. 1).
(
3
) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 11.5.2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) (EUT 2005, L 149, s. 22).
(
4
) – Rådets direktiv af 20.5.1975 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om aerosoler (EFT 1975, L 147, s. 40).
(
5
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 30.11.2009 om kosmetiske produkter (EUT 2009, L 342, s. 59).
(
6
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 16.12.2008 om klassificering, mærkning og emballering af stoffer og blandinger og om ændring og ophævelse af direktiv 67/548/EØF og 1999/45/EF og om ændring af forordning (EF) nr. 1907/2006 (EUT 2008, L 353, s. 1).
(
7
) – De markedsføringsanprisninger, der er omfattet af KTF’s søgsmål, er gengivet i indlæggene fra Parfümerie Akzente og Kommissionen. Det fremgår heraf, at de ikke vedrører specifikke produkter, men f.eks. den omstændighed, at Parfümerie Akzente er en »godkendt online-forhandler«, som sælger »sikre originale produkter uden fejl« eller »produkter, der er fremstillet af medlemmer af den tyske brancheforening for kosmetikforhandlere«.
(
8
) – Jf. første betragtning til direktiv 75/324.
(
9
) – I henhold til dette bilags punkt 2.2 skal hvert aerosol eller dets emballage synligt og læsbart være forsynet med angivelser om et aerosols kendetegn med hensyn til brandfarlighed.
(
10
) – Min fremhævelse.
(
11
) – Jf. analogt dom af 19.1.2023, CIHEF m.fl. (C-147/21, EU:C:2023:31), som vedrører en anden EU-retlig bestemmelse, der med næsten samme ordlyd som forordning nr. 1223/2009 definerer tilgængeliggørelse på markedet som enhver levering af et biocidholdigt produkt eller en behandlet artikel med henblik på distribution eller anvendelse som led i erhvervsvirksomhed, mod eller uden vederlag. Denne dom vedrørte nationale bestemmelser, der forbød visse former for handelspraksis såsom prisafslag, rabatter, bonusser, differentiering af de almindelige og særlige betingelser for salg samt udlevering af gratis eksemplarer eller alle former for tilsvarende praksis.
(
12
) – Jf. dom af 15.9.2022, Fédération des entreprises de la beauté (C-4/21, EU:C:2022:681, præmis 33).
(
13
) – Jf. artikel 2, stk. 1, litra f), i forordning nr. 1223/2009.
(
14
) – Jf. i denne retning i forbindelse med levnedsmidler dom af 12.10.1995, Piageme m.fl. (C-85/94, EU:C:1995:312, præmis 23-25).
(
15
) – Jf. i denne retning dom af 17.12.2020, A.M. (Mærkning af kosmetiske produkter) (C-667/19, EU:C:2020:1039, præmis 33).
(
16
) – Artikel 20, stk. 1, i forordning nr. 1223/2009 lyder som følger: »På etiketter, og når kosmetiske produkter gøres tilgængelige på markedet, samt i forbindelse med reklame må der ikke anvendes tekster, betegnelser, mærker, afbildninger eller andre figurer eller symboler, der tillægger disse produkter egenskaber eller funktioner, som de ikke besidder.«
(
17
) – Jf. punkt 6 i bilaget til Kommissionens forordning (EU) nr. 655/2013 af 10.7.2013 om fastsættelse af fælles kriterier for underbygning af anprisninger i forbindelse med kosmetiske produkter (EUT 2013, L 190, s. 31). I dom af 17.12.2020, A.M. (Mærkning af kosmetiske produkter) (C-667/19, EU:C:2020:1039, præmis 32), fastslog Domstolen ganske vist, at angivelserne i artikel 19, stk. 1, litra f), i forordning nr. 1223/2009 skal gøre det muligt for forbrugeren at råde over mere fuldstændige oplysninger med hensyn til produktets anvendelse og anvendelsesmåde og dermed »at vælge produktet med fuldt kendskab til omstændighederne«. Efterfølgende knyttede Domstolen imidlertid disse oplysninger om produktets anvendelse sammen med den omstændighed, at det skal undgås, at forbrugeren vildledes, og den omstændighed, at produktet skal anvendes på en hensigtsmæssig måde, således at formålet om at sikre et højt niveau for beskyttelse af menneskers sundhed opfyldes.
(
18
) – Dom af 2.12.2010, Ker-Optika (C-108/09, EU:C:2010:725).
(
19
) – Dom af 2.12.2010, Ker-Optika (C-108/09, EU:C:2010:725, præmis 22).
(
20
) – Dom af 2.12.2010, Ker-Optika (C-108/09, EU:C:2010:725, præmis 28).
(
21
) – Dom af 2.12.2010, Ker-Optika (C-108/09, EU:C:2010:725, præmis 29-31).
(
22
) – Dom af 2.12.2010, Ker-Optika (C-108/09, EU:C:2010:725, præmis 45 og 46).
(
23
) – Dom af 1.10.2020 (C-649/18, herefter »dom A (Reklame for og onlinesalg af lægemidler), EU:C:2020:764).
(
24
) – Dommen i sagen A (Reklame for og onlinesalg af lægemidler) (præmis 55).
(
25
) – Dommen i sagen A (Reklame for og onlinesalg af lægemidler) (præmis 56).
(
26
) – Dommen i sagen A (Reklame for og onlinesalg af lægemidler) (præmis 57).
(
27
) – Dommen i sagen A (Reklame for og onlinesalg af lægemidler) (præmis 58).
(
28
) – Dommen i sagen A (Reklame for og onlinesalg af lægemidler) (præmis 59).
(
29
) – Jf. punkt 62 i dette forslag til afgørelse.
(
30
) – Jf. punkt 71-73 i dette forslag til afgørelse.
(
31
) – Dom af 2.12.2010, Ker-Optika (C-108/09, EU:C:2010:725).
(
32
) – Jf. punkt 52 i dette forslag til afgørelse.
(
33
) – Jf. punkt 62 i dette forslag til afgørelse.
(
34
) – Jf. i denne retning dom af 8.7.2021, Pharma Expressz (C-178/20, EU:C:2021:551, præmis 49).
(
35
) – Jf. for så vidt angår disse to grupper af anprisninger, der er omhandlet i tvisten i hovedsagen, punkt 44 i dette forslag til afgørelse.
(
36
) – Jf. punkt 33-35 i dette forslag til afgørelse.
(
37
) – Den forelæggende ret har således anført, at den i hovedsagen omhandlede gennemførelsesbestemmelse indebærer, at personer, som anser sig for berørt af visse former for online markedsføring, er tvunget til at henvende sig til domstole og andre myndigheder i oprindelsesmedlemsstaten.