62020TO0771(01)
RETTENS KENDELSE (Sjette Afdeling)
23. september 2025 (
*1
)
»Erstatningssøgsmål – fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – skade som følge af en angivelig krænkelse af de grundlæggende rettigheder – forbrydelser begået i Kosovo i 1999 – Unionens retsstatsmission i Kosovo (EULEX Kosovo) – tilsidesættelse af formkrav – procesreglementets artikel 76, litra d) – delvist åbenbart afvisningsgrundlag – manglende tilregnelse af de angivelige undladelser – åbenbart, at søgsmålet delvis er ugrundet«
I sag T-771/20 RENV,
KS,
KD,
ved advokat P. Koutrakos, F. Randolph, KC, og solicitor J. Stojsavljevic-Savic,
sagsøgere,
mod
Rådet for Den Europæiske Union ved P. Mahnič og S. Lejeune, som befuldmægtigede,
Europa-Kommissionen ved M. Carpus-Carcea og Y. Marinova, som befuldmægtigede,
og
Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten) ved L. Havas, S. Marquardt og E. Orgován, som befuldmægtigede,
sagsøgte,
støttet af:
Den Tjekkiske Republik ved J. Vláčil, D. Czechová, K. Najmanová og O. Šváb, som befuldmægtigede,
og af
Den Franske Republik ved M. de Lisi, B. Fodda, S. Royon, T. Stéhelin og B. Travard, som befuldmægtigede,
intervenienter til støtte for Rådet,
af
Kongeriget Belgien ved M. Jacobs og C. Pochet, som befuldmægtigede,
af
Storhertugdømmet Luxembourg ved A. Germeaux og T. Schell, som befuldmægtigede,
af
Kongeriget Nederlandene ved M. Bulterman og J. Langer, som befuldmægtigede,
af
Republikken Østrig ved J. Schmoll, M. Meisel og E. Samoilova, som befuldmægtigede,
af
Rumænien ved R. Antonie, L.-E. Baţagoi, E. Gane og L. Ghiţă, som befuldmægtigede
af
Republikken Finland ved H. Leppo og M. Pere, som befuldmægtigede,
og af
Kongeriget Sverige ved H. Eklinder, F.-L. Göransson og R. Shahsavan Eriksson, som befuldmægtigede,
intervenienter til støtte for Kommissionen,
har
RETTEN (Sjette Afdeling),
sammensat under rådslagningen af afdelingsformanden, M.J. Costeira (refererende dommer), og dommerne M. Kancheva og E. Tichy-Fisslberger,
justitssekretær: V. Di Bucci,
afsagt følgende
Kendelse
1
Med søgsmål anlagt i henhold til artikel 268 TEUF, sammenholdt med artikel 340, stk. 2, TEUF, har sagsøgerne, KS og KD, nedlagt påstand om erstatning for den skade, som de har lidt som følge af en række handlinger og undladelser, der tilregnes Rådet for Den Europæiske Union, Europa-Kommissionen og Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten) i forbindelse med gennemførelsen af Rådets fælles aktion 2008/124/FUSP af 4. februar 2008 om Den Europæiske Unions retsstatsmission i Kosovo, EULEX KOSOVO (EUT 2008, L 42, s. 92) (herefter henholdsvis »den fælles aktion« og »Eulex Kosovo-missionen«), navnlig inden for rammerne af gennemførelsen af efterforskninger vedrørende forsvinden af og drabet på sagsøgernes familiemedlemmer, der fandt sted i 1999 i Pristina (Kosovo).
Tvistens baggrund
2
Sagsøgerne er nære pårørende (ægtefæller og mor) til personer, der blev tortureret, slået ihjel eller forsvandt i forbindelse med krigsforbrydelserne begået i Kosovo i juni og juli 1999.
3
I henhold til artikel 2, stk. 1, i den fælles aktion i den version, der blev vedtaget den 4. februar 2008, havde Eulex Kosovo-missionen til opgave at bistå Kosovoinstitutionerne, de retlige myndigheder og retshåndhævende myndigheder med at gøre fremskridt i retning af bæredygtighed og ansvarlighed og med yderligere at udvikle og styrke et uafhængigt multietnisk retssystem og et multietnisk politi og toldvæsen, således at disse institutioner er fri for politisk indblanding og overholder internationalt anerkendte standarder og bedste europæiske praksis.
4
I oktober 2009 oprettede Den Europæiske Union i medfør af den procedure, der er fastsat i artikel 12, stk. 2, i den fælles aktion 2008/124, Human Rights Review Panel (herefter »HRRP«), der fik til opgave at behandle klager over krænkelser af menneskerettighederne begået af Eulex Kosovo-missionen i forbindelse med dennes udøvelse af sit mandat. HRRP er et uafhængigt eksternt ansvarlighedsorgan, som efter at have behandlet disse klager når frem til en konklusion om, hvorvidt missionen har krænket menneskerettighederne som sikret i Kosovo. Når HRRP finder, at en sådan krænkelse har fundet sted, kan dette panels konklusioner omfatte ikkebindende henstillinger med henblik på missionschefens vedtagelse af afhjælpende foranstaltninger.
5
Den 11. marts 2014 indgav KD en klage til HRRP vedrørende efterforskningen af bortførslen af og drabet på hendes mand og søn.
6
Den 11. juni 2014 indgav KS ligeledes en klage til HRRP vedrørende efterforskningen af sin mands forsvinden.
7
Den 11. november 2015 fastslog HRRP hvad angår klagen indgivet af KS, at artikel 2 (ret til livet), 3 (forbud mod tortur), 8 (ret til respekt for privatliv og familieliv) og 13 (adgang til effektive retsmidler) i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950 (herefter »EMRK«), var blevet tilsidesat, og dette organ tilstillede chefen for Eulex Kosovo-missionen henstillinger med henblik på vedtagelsen af afhjælpende foranstaltninger.
8
Den 19. oktober 2016 konkluderede HRRP hvad angår klagen indgivet af KD, at EMRK’s artikel 2 (ret til livet), 3 (forbud mod tortur) og 13 (adgang til effektive retsmidler), sammenholdt med denne konventions artikel 2, var blevet tilsidesat, og tilstillede chefen for Eulex Kosovo-missionen henstillinger vedrørende vedtagelsen af afhjælpende foranstaltninger.
De tidligere procedurer ved Retten og Domstolen
9
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 29. december 2020 og registreret under sagsnummer T-771/20 har sagsøgerne anlagt sag i henhold til artikel 268 TEUF med påstand om erstatning for den skade, som de mener at have lidt som følge af forskellige handlinger og undladelser udvist af Rådet, Kommissionen, EU-Udenrigstjenesten og Eulex Kosovo-missionen i forbindelse med efterforskningerne vedrørende forsvinden af og drabet på deres familiemedlemmer i Pristina i 1999.
10
Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne bl.a. påberåbt sig følgende:
–
Krænkelse af EMRK’s artikel 2, 3 og 8 samt artikel 2 og 4 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«), eftersom der ikke blev foretaget behørig efterforskning af forsvinden af og drab på medlemmer af deres familier, navnlig på grund af Eulex Kosovo-missionens mangel på egnet personale til at udøve sit eksekutive mandat, hvilken krænkelse HRRP konstaterede den 11. november 2015 for KS’ vedkommende og den 19. oktober 2016 for KD’s vedkommende.
–
Krænkelse af EMRK’s artikel 6, stk. 1, og artikel 13 samt chartrets artikel 47, eftersom der ikke fandtes bestemmelser om retshjælp til berettigede klagere i de procedurer, der blev ført ved HRRP, og eftersom dette panel var blevet nedsat uden at kunne håndhæve sine afgørelser, og nævnte parter ikke havde adgang til retsmidler efter de konstaterede krænkelser.
–
Manglende afhjælpende foranstaltninger med henblik på hel eller delvis afhjælpning af de krænkelser, der er nævnt i det første og det andet led, selv om chefen for Eulex Kosovo-missionen havde gjort Unionen bekendt med HRRP’s konklusioner den 29. april 2016.
–
Rådet og EU-Udenrigstjenesten foretog en forkert anvendelse af eller misbrugte deres udøvende beføjelse den 12. oktober 2017, idet de hævdede, at Eulex Kosovo-missionen havde gjort sit bedste for at efterforske bortførelsen af og det formodede drab på KS’ mand samt drabet på KD’s mand og søn, og at det ikke var hensigten, at HRRP skulle være et retsligt organ.
–
Der blev foretaget en forkert anvendelse af eller et misbrug af den udøvende beføjelse eller offentlige myndighed, idet det ikke blev sikret, at KD’s sag vedrørende en krigsforbrydelse, der umiddelbart syntes velbegrundet, blev underkastet en korrekt juridisk undersøgelse foretaget af Eulex Kosovo-missionen eller den særlige anklagemyndighed vedrørende efterforskning samt retsforfølgning ved den specialiserede afdeling for Kosovo.
11
Sagsøgerne har endvidere anmodet Retten om først at træffe afgørelse om, hvorvidt Eulex Kosovo-missionen skulle tilføjes de sagsøgte, idet de har gjort gældende, at de mangler, der er fremført til støtte for søgsmålet, henhører under Rådets, Kommissionens og EU-Udenrigstjenestens enekompetence.
12
Ved processkrift af 18. maj 2021 har Kommissionen fremsat en formalitetsindsigelse og har herved i det væsentlige gjort gældende, at de angivelige tilsidesættelser, der er anført til støtte for søgsmålet, ikke kan tilregnes denne institution.
13
Ved processkrifter af 19. maj 2022 har Rådet og EU-Udenrigstjenesten ligeledes fremsat en formalitetsindsigelse, idet de bl.a. har gjort gældende, at de angivelige handlinger og undladelser ikke kan tilregnes dem, og at stævningen er indgivet for sent og savner præcisering.
14
Den 5. juni 2021 har sagsøgerne indgivet en anmodning om en foranstaltning med henblik på bevisoptagelse i medfør af artikel 88 i Rettens procesreglement for at få meddelt hele operationsplanen for Eulex Kosovo-missionen (herefter »operationsplanen«) i samtlige versioner efter oprettelsen af missionen i 2008.
15
I bemærkningerne til den anmodning om en foranstaltning med henblik på bevisoptagelse, der er nævnt i præmis 14 ovenfor, som blev indleveret til Rettens Justitskontor den 23. juni 2021, har Rådet og EU-Udenrigstjenesten gjort indsigelse mod meddelelsen af hele operationsplanen, eftersom dette dokument er klassificeret til »EU restricted«-niveau, samtidig med at de har anført, at der kan gives privilegeret adgang til bilaget til operationsplanen vedrørende HRRP.
16
Ved processkrift af 23. juli 2021 har sagsøgerne indgivet deres bemærkninger, hvorved de har nedlagt påstand om, at Retten forkaster sagsøgtes indsigelse om manglende kompetence og formalitetsindsigelse.
17
Ved kendelse af 10. november 2021, KS og KD mod Rådet m.fl. (T-771/20, ikke trykt i Sml., herefter »den oprindelige kendelse«, EU:T:2021:798), tog Retten indsigelserne om manglende kompetence til følge og afviste derfor søgsmålet.
18
I den oprindelige kendelses præmis 28-33 fastslog Retten i det væsentlige, at sagen udsprang af handlinger eller adfærd vedrørende politiske eller strategiske spørgsmål i forbindelse med fastlæggelsen af Eulex Kosovo-missionens aktiviteter, prioriteter og ressourcer samt afgørelsen om at nedsætte HRRP som led i denne mission, hvilket henhører under Unionens fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (herefter »FUSP«). I henhold til artikel 24, stk. 1, andet afsnit, sidste punktum, TEU og artikel 275, stk. 1, TEUF bemærkede Retten, at Unionens retsinstanser principielt ikke har kompetence med hensyn til bestemmelserne vedrørende FUSP eller hvad angår retsakter vedtaget på grundlag heraf, idet den fastslog, at undtagelserne til dette princip ikke fandt anvendelse på omstændighederne i den foreliggende sag.
19
Domstolen forenede de appeller, som sagsøgerne og Kommissionen henholdsvis den 12. og den 19. januar 2022 iværksatte til prøvelse af denne kendelse, med henblik på retsforhandlingernes mundtlige del og den endelige afgørelse.
20
Samtidig fastslog Domstolen i dom af 24. februar 2022, Eulex Kosovo (C-283/20, EU:C:2022:126), i forbindelse med en anmodning om præjudiciel afgørelse i medfør af artikel 267 TEUF indgivet af tribunal du travail francophone de Bruxelles (den fransksprogede arbejdsret i første instans i Bruxelles, Belgien), at artikel 16, stk. 5, i fælles aktion 2008/124, som ændret ved Rådets afgørelse 2014/349/FUSP af 12. juni 2014 (EUT 2014, L 174, s. 42), hvorefter »EULEX KOSOVO har ansvaret for eventuelle krav og forpligtelser, der opstår som følge af gennemførelsen af mandatet fra den 15. juni 2014, med undtagelse af krav vedrørende en alvorlig forseelse begået af missionschefen, som missionschefen skal drages til ansvar for«, skulle fortolkes således, at denne bestemmelse præciserer det tidspunkt, hvorfra Eulex Kosovo-missionen skulle anses for at have ansvaret for enhver skade og enhver forpligtelse, der er opstået eller vil opstå som følge af gennemførelsen af den mission, som organet er pålagt, og dermed således at organet fra denne dato er indtrådt i kravene og forpligtelserne for den eller de personer, der tidligere havde ansvaret for gennemførelsen af denne mission, med undtagelse af krav vedrørende en alvorlig forseelse begået af missionschefen, som missionschefen skal drages til ansvar for (dom af 24.2.2022, Eulex Kosovo, C-283/20, EU:C:2022:126, præmis 41).
21
Ved dom af 10. september 2024, KS m.fl. mod Rådet m.fl. (C-29/22 P og C-44/22 P, herefter »dommen i appelsagen«, EU:C:2024:725), ophævede Domstolen den oprindelige kendelse, for så vidt som Retten havde fastslået, at det var åbenbart, at den savnede kompetence til at påkende de klagepunkter, der er omtalt i præmis 10 ovenfor.
22
Domstolen forkastede i øvrigt appellerne, fastslog, at den ikke rådede over de oplysninger, der var nødvendige for at træffe endelig afgørelse om tvisten, og hjemviste sagen til Retten med henblik på stillingtagen til formaliteten og i givet fald realiteten i søgsmålet samt til sagsøgernes anmodning om en foranstaltning med henblik på bevisoptagelse.
Retsforhandlingerne efter hjemvisningen og parternes påstande
23
Ved en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse af 18. december 2024 er parterne blevet anmodet om navnlig at tage stilling til de eventuelle konklusioner, der skal udledes af dom af 24. februar 2022, Eulex Kosovo (C-283/20, EU:C:2022:126), hvad bl.a. angår spørgsmålet om tilregnelsen af de angivelige tilsidesættelser i forbindelse med den hjemviste sag for Retten. Kommissionen har besvaret denne foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse den 24. januar 2025. Sagsøgerne, Rådet og EU-Udenrigstjenesten har besvaret samme foranstaltning den 27. januar 2025.
24
Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
–
Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten tilpligtes solidarisk at betale dem erstatning, herunder betaling af renter til en sats og for en periode, som Retten måtte finde passende, for den skade, som de har lidt som følge af de krænkelser af de grundlæggende rettigheder, der er gjort gældende i dette søgsmål.
–
Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten tilpligtes at betale sagsomkostningerne, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen for HRRP.
25
Rådet har nedlagt følgende påstande:
–
Sagen afvises, idet Retten savner kompetence.
–
Afvisning, subsidiært frifindelse.
–
Sagsøgerne tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
26
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
–
Sagen afvises, for så vidt som den er rettet mod denne institution.
–
Sagsøgerne tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
27
EU-Udenrigstjenesten har nedlagt påstand om, at sagen afvises, idet Retten savner kompetence, og, subsidiært, afvises, for så vidt som sagen er rettet mod denne tjeneste.
28
I bemærkningerne til indsigelserne om manglende kompetence og formalitetsindsigelserne har sagsøgerne i det væsentlige nedlagt påstand om, at Retten forkaster samtlige indsigelser fremsat af Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten.
Retlige bemærkninger
29
I henhold til procesreglementets artikel 126 kan Retten, når det er åbenbart, at den ikke har kompetence til at behandle en sag, eller at sagen må afvises, eller at sagen åbenbart ugrundet, på forslag fra den refererende dommer til enhver tid beslutte at træffe afgørelse ved begrundet kendelse uden at fortsætte sagens behandling.
30
I det foreliggende tilfælde finder Retten, at sagsakterne giver tilstrækkeligt grundlag for, at den kan træffe afgørelse uden at fortsætte sagens behandling.
Omfanget af hjemvisningen
31
I medfør af artikel 61, stk. 2, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol er Retten bundet af de retsspørgsmål, der er indeholdt i Domstolens afgørelse, når appellen tages til følge, og sagen hjemvises til Retten med henblik på afgørelsen.
32
Efter Domstolens ophævelse af dommen og hjemvisningen er sagen ved Domstolens dom blevet indbragt for Retten i medfør af procesreglementets artikel 191, og Retten skal atter tage stilling til samtlige påstande og anbringender, som parterne i første instans har fremsat, med undtagelse af dem, som er omfattet af elementerne i den dispositive del af den oprindelige afgørelse, som Domstolen ikke har ophævet, samt dem, der udgør det nødvendige grundlag for disse elementer (jf. i denne retning dom af 14.9.2011, Marcuccio mod Kommissionen, T-236/02, EU:T:2011:465, præmis 83 og 85, og af 25.1.2023, GEA Group mod Kommissionen, T-640/16 RENV, ikke trykt i Sml., EU:T:2023:18, præmis 50 og 52 og den deri nævnte retspraksis).
33
I det foreliggende tilfælde bekræftede Domstolen delvist den oprindelige kendelse, for så vidt som Retten havde fastslået, at det var åbenbart, at den savnede kompetence til at påkende klagepunkterne om for det første den angivelige mangel på nødvendige ressourcer til Eulex Kosovo-missionen og for det andet tilbagekaldelsen af denne missions eksekutive mandat i medfør af Rådets afgørelse (FUSP) 2018/856 af 8. juni 2018 om ændring af fælles aktion 2008/124 (EUT 2018, L 146, s. 5) (dommen i appelsagens præmis 126 og 136 og punkt 2 i nævnte doms konklusion).
34
Det er dermed ufornødent at træffe afgørelse om påstande og anbringender vedrørende de klagepunkter, der er nævnt i præmis 33 ovenfor.
35
Hvad angår de øvrige klagepunkter i stævningen som angivet i præmis 10 ovenfor ophævede Domstolen den oprindelige kendelse, for så vidt som Retten havde benægtet sin kompetence, idet nævnte klagepunkter rejste tvivl om handlinger eller undladelser, der henhører under politiske og strategiske spørgsmål vedrørende definitionen og gennemførelsen af FUSP (dommen i appelsagens præmis 120, 128, 130, 131 og 135).
36
Følgelig skal de indsigelser om manglende kompetence, som Rådet og EU-Udenrigstjenesten har fremsat for Retten, og som er støttet på den grund, der er omtalt i præmis 35 ovenfor, forkastes, for så vidt som disse indsigelser vedrører de klagepunkter, der er nævnt i præmis 10 ovenfor.
37
Som svar på foranstaltningen med henblik på sagens tilrettelæggelse af 18. december 2024 har sagsøgerne i øvrigt i det væsentlige anført, at artikel 16, stk. 5, i den fælles aktion, som fortolket i dom af 24. februar 2022, Eulex Kosovo (C-283/20, EU:C:2022:126), ikke indebar, at Eulex Kosovo-missionen indgår blandt de sagsøgte i nærværende sag. Sagsøgerne har gjort gældende, at omfanget af nævnte dom er snævert afgrænset til den faktiske og retlige sammenhæng for den præjudicielle anmodning, som Domstolen undersøgte i sagen, således at denne missions kompetence til at optræde som part i en sag fortsat er begrænset til tvister, hvorved spørgsmål af administrativ art drages i tvivl.
38
Det følger af sagsøgernes svar på foranstaltningen med henblik på sagens tilrettelæggelse af 18. december 2024, at de skal anses for at have frafaldet deres anmodning om, at Retten indledningsvis træffer afgørelse om, hvorvidt Eulex Kosovo-missionen skulle tilføjes de sagsøgte. Det er dermed ufornødent at træffe afgørelse om denne anmodning, eftersom Retten i øvrigt ikke har kompetence til at afsige deklaratoriske domme (jf. kendelse af 27.11.2012, H-Holding mod Parlamentet, T-672/11, ikke trykt i Sml., EU:T:2012:628, præmis 20 og den deri nævnte retspraksis).
Indledende bemærkninger
39
Det skal indledningsvis bemærkes, at søgsmål vedrørende Unionens ansvar uden for kontraktforhold formelt skal rettes mod den institution, som kan tilregnes de handlinger, hvorom sagsøger gør gældende, at de har forårsaget den skade, som vedkommende har nedlagt påstand om erstatning for (jf. i denne retning kendelse af 17.12.2021, Theodorakis og Theodoraki mod Rådet, T-495/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2021:941, præmis 47).
40
I denne henseende henhører spørgsmålet om identificering af den institution eller det organ, kontor eller agentur, som repræsenterer Unionen i forbindelse med et søgsmål vedrørende ansvar uden for kontraktforhold støttet på artikel 268 TEUF og artikel 340, stk. 2, TEUF, under bedømmelsen af, om spørgsmålet kan antages til realitetsbehandling (jf. i denne retning kendelse af 2.2.2015, Gascogne Sack Deutschland og Gascogne mod Den Europæiske Union, T-577/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:80, præmis 22 og den deri nævnte retspraksis).
41
For så vidt som Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten i det foreliggende tilfælde har bestridt, at de kan tilregnes de undladelser, som sagsøgerne har foreholdt dem, eftersom de ikke havde pligt til at handle, skal det derimod fastslås, at en sådan argumentation vedrører et spørgsmål, der henhører under lovligheden af disse EU-institutioners og dette EU-organs adfærd, og følgelig vedrører realiteten i erstatningssøgsmålet og ikke formaliteten vedrørende dette (jf. i denne retning dom af 8.3.2023, Sánchez-Gavito León mod Rådet og Kommissionen, T-100/21, ikke trykt i Sml., EU:T:2023:109, præmis 83 og 84, og af 23.5.2019, Steinhoff m.fl. mod ECB, T-107/17, EU:T:2019:353, præmis 61-63).
Det første klagepunkt
42
Med det første klagepunkt har sagsøgerne gjort gældende, at fraværet af passende efterforskning af deres nære pårørendes forsvinden, hvilket fravær skyldes manglen på egnet personale i Eulex Kosovo-missionen, udgør en krænkelse af EMRK’s artikel 2, 3 og 8 samt chartrets artikel 2 og 4, som nævnte mission begik under udøvelsen af sit eksekutive mandat, for hvilken Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten bærer et solidarisk ansvar.
43
Sagsøgerne har desuden anført, at den angivelige krænkelse ligeledes skyldes undladelser, der kan tilregnes Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten, for så vidt som disse undlod at sikre, at Eulex Kosovo-missionen rådede over egnet personale til at udøve sit mandat i overensstemmelse med EMRK’s artikel 2 og 3.
44
Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten har bl.a. gjort gældende, at de angivelige krænkelser ikke kan tilregnes dem, og at søgsmålet derfor skal afvises.
45
For det første skal det i denne henseende bemærkes, at artikel 16, stk. 5, i den fælles aktion, som ændret ved afgørelse 2014/349, skal fortolkes således, at denne bestemmelse fra den 15. juni 2014 principielt har overdraget ansvaret for eventuelle krav og forpligtelser, der er opstået eller vil opstå i medfør af gennemførelsen af det mandat, som Eulex Kosovo-missionen er tillagt, til denne mission, og dermed således at nævnte mission fra samme dato er indtrådt i rettigheder og forpligtelser for den eller de personer, der tidligere havde ansvaret for at udøve dens mandat, herunder i igangværende tvister (jf. i denne retning dom af 24.2.2022, Eulex Kosovo, C-283/20, EU:C:2022:126, præmis 46).
46
For det andet har Domstolen hvad angår den angivelige mangel på egnet personale fastslået, at Eulex Kosovo-missionens evne til at ansætte personale er et element i dens daglige forvaltning, der indgår i udøvelsen af missionens mandat. Det påhviler således denne mission at sikre, at den inden for rammerne af de ressourcer, der stilles til dens rådighed, ansætter egnet personale (jf. i denne retning dommen i appelsagens præmis 127).
47
Det følger heraf, at den angivelige mangel på egnet personale skyldes tilsidesættelser begået i den daglige forvaltning af Eulex Kosovo-missionen, hvis skadelige virkninger, hvis de antages godtgjort, henhører under denne missions eneansvar i medfør af udøvelsen af dens eksekutive mandat.
48
For så vidt som sagsøgerne har påberåbt sig mangler i Eulex Kosovo-missionens personaleforvaltning begået af denne mission, i forhold til hvilken dette søgsmål imidlertid ikke er rettet, er det første klagepunkt følgelig behæftet med en fejl i udpegelsen af sagsøgte og skal afvises (jf. i denne retning kendelse af 17.12.2021, Theodorakis og Theodoraki mod Rådet, T-495/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2021:941, præmis 61).
49
Som det fremgår af dommen i appelsagens præmis 127, påhviler det endvidere Eulex Kosovo-missionen inden for rammerne af de ressourcer, der stilles til rådighed, at sikre, at det personale, som denne mission ansætter, er egnet. For så vidt som Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten foreholdes, at de ikke sikrede dette, skal det første klagepunkt dermed forkastes, idet det er åbenbart, at det er retligt ugrundet, da de angivelige undladelser ikke kan tilregnes disse.
50
I henhold til fast retspraksis skal det endvidere bemærkes, at den korte fremstilling af søgsmålsgrundene, der skal fremgå af enhver stævning, som omhandlet i artikel 21 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, der finder anvendelse på Retten i medfør af denne statuts artikel 53, stk. 1, og procesreglementets artikel 76, litra d), skal indeholde udtrykkelige angivelser af de grunde, søgsmålet støttes på. Såfremt et søgsmål for Retten skal kunne antages til realitetsbehandling, er det således bl.a. nødvendigt, at de væsentlige faktiske og retlige omstændigheder, som søgsmålet støttes på, om end kortfattet, men dog konsekvent og forståeligt fremgår af selve stævningen. Selv om stævningens indhold på særlige punkter kan støttes og udbygges ved henvisninger til bestemte afsnit i dokumenter, der vedlægges som bilag til den, kan der ikke ved en generel henvisning til andre dokumenter, herunder dokumenter, der figurerer som bilag til stævningen, rådes bod på en undladelse af at anføre afgørende dele af den retlige argumentation, der i medfør af disse bestemmelser skal være indeholdt i stævningen (jf. dom af 13.2.2025, Kommissionen m.fl. mod Carpatair, C-244/23 P – C-246/23 P, EU:C:2025:87, præmis 76 og den deri nævnte retspraksis).
51
Når stævningen ikke opfylder kravene efter procesreglementets artikel 76, litra d), til fremstilling af søgsmålsgrundene, kan Retten med føje fastslå, at det er åbenbart, at sagen skal afvises (jf. i denne retning kendelse af 6.6.2024, Lucaccioni mod Kommissionen, T-516/23, ikke trykt i Sml., EU:T:2024:386, præmis 19 og den deri nævnte retspraksis).
52
I lyset af det ovenstående skal det bemærkes, at stævningen ikke indeholder nogen argumentation, der kan underbygge, at den angivelige forpligtelse for Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten foreligger til i medfør af EMRK’s artikel 2, 3 og 8, chartrets artikel 2 og 4 eller ethvert andet princip eller enhver anden bestemmelse i EU-retten at sikre den daglige forvaltning af Eulex Kosovo-missionen, således at denne mission skal ansætte egnet personale.
53
Det første klagepunkt skal derfor under alle omstændigheder afvises.
Det andet klagepunkt
54
Med det andet klagepunkt har sagsøgerne gjort gældende, at EMRK’s artikel 6, stk. 1, og artikel 13 samt chartrets artikel 47 for det første kræver, at klageberettigede parter i procedurer for HRRP kan få adgang til retshjælp, og for det andet at disse bestemmelser er til hinder for, at dette panel kan oprettes eller opretholdes uden at have beføjelser til at sikre håndhævelsen af sine afgørelser, og uden at de berørte parter har adgang til retsmidler efter de krænkelser, som panelet måtte konstatere.
55
Rådet og EU-Udenrigstjenesten har fremsat en formalitetsindsigelse i forhold til det andet klagepunkt, da stævningen angiveligt savner klarhed og præcision med hensyn til de anførte ulovligheder. Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten har desuden nægtet, at de er ansvarlige for de angivelige tilsidesættelser.
56
Det skal i denne henseende bemærkes, at sagsøgerne i stævningens punkt 54 og 58 har gjort gældende, at Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten ved at oprette og opretholde HRRP uden at give dette panel mulighed for at indrømme retshjælp, uden at give det beføjelser til at håndhæve sine afgørelser, og uden at de berørte parter har adgang til retsmidler efter de af panelet konstaterede krænkelser, i fællesskab og solidarisk begik tilstrækkeligt kvalificerede tilsidesættelser af EU-retten i strid med EMRK’s artikel 6, stk. 1, og artikel 13 samt chartrets artikel 47.
57
I lyset af argumenterne i præmis 56 ovenfor skal de af Rådet og EU-Udenrigstjenesten fremsatte formalitetsindsigelser forkastes, eftersom det med tilstrækkelig klarhed fremgår heraf, at sagsøgerne har foreholdt Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten, at de oprettede HRRP uden at give dette panel tilstrækkelige kompetencer i lyset af kravene om effektive retsmidler og en retfærdig sagsbehandling, for så vidt som nævnte panels konklusioner svarer til blotte henstillinger og ikke er af bindende karakter og ikke kan håndhæves, og uden at de fastsatte passende proceduremæssige garantier såsom muligheden for retshjælp eller et retsmiddel, der giver de berørte parter mulighed for at gøre de af panelet konstaterede krænkelser gældende.
58
Hvad angår realiteten ved de i præmis 56 ovenfor omtalte argumenter skal det bemærkes, at overholdelsen af de krav til effektive retsmidler og en retfærdig sagsbehandling, der er fastsat i chartrets artikel 47 og EMRK’s artikel 6, stk. 1, principielt skal vurderes samlet i lyset af samtlige tilgængelige retsmidler og navnlig den søgsmålsadgang, som de berørte parter har. Hvad angår retten til effektive retsmidler fastsat i EMRK’s artikel 13 er de heraf følgende garantier allerede omfattet af de mere snævre garantier i denne konventions artikel 6, stk. 1 (jf. i denne retning dom af 9.3.2023, Intermarché Casino Achats mod Kommissionen, C-693/20 P, EU:C:2023:172, præmis 40-49 og den deri nævnte retspraksis).
59
Selv hvis det antages, at reglerne for klage til HRRP ikke i sig selv opfylder kravene til effektive retsmidler og til en retfærdig sagsbehandling, kan denne omstændighed således ikke føre til, at Retten skal tage det andet klagepunkt til følge, eftersom søgsmål ved Unionens retsinstanser er et retsmiddel, som sagsøgerne har adgang til efter de af dette panel konstaterede krænkelser, hvorved de tilbydes samtlige garantier fastsat i de bestemmelser, der er påberåbt inden for rammerne af det andet klagepunkt, herunder muligheden for at anmode om retshjælp samt muligheden for at opnå en eksigibel dom med retskraft.
60
Det følger heraf, at det andet klagepunkt skal forkastes, idet er åbenbart, at dette klagepunkt er retligt ugrundet.
Det tredje klagepunkt
61
Det tredje klagepunkt vedrører den vedvarende mangel på afhjælpende foranstaltninger, som kan afhjælpe de krænkelser, der er gjort gældende med de to første klagepunkter, hvilket har ført til en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af EU-retten.
62
Sagsøgerne har i denne henseende gjort gældende, at de beviser, de har fremlagt, understøtter teorien om, at de angivelige krænkelser skyldes en manglende prioritering eller mangel på ressourcer eller egnet personale til at opfylde Unionens retlige forpligtelser og ikke Eulex Kosovo-missionens dårlige funktion i bestemte sager.
63
Ifølge sagsøgerne bekræftes argumentet omtalt i præmis 62 ovenfor af skrivelsen fra chefen for Eulex Kosovo-missionen til HRRP af 29. april 2016, hvoraf fremgår, at gennemførelsen af dette panels henstillinger faldt uden for denne missions kompetencer. Det følger heraf, at HRRP’s manglende evne til at tilskynde denne mission til at udøve sit eksekutive mandat i overensstemmelse med de lovmæssige krav skyldes Rådets vedvarende afslag på at give dette panel de beføjelser og midler, som ville give det mulighed for at sikre gennemførelsen af sine henstillinger, samt give de berørte parter adgang til et retsmiddel efter de krænkelser, som panelet konstaterer.
64
Det er sagsøgernes opfattelse, at EU-institutionerne skulle have truffet passende afhjælpende foranstaltninger senest fra den 29. april 2016 for at sikre, at Eulex Kosovo-missionen rådede over tilstrækkelige ressourcer til at gennemføre efterforskning i overensstemmelse med EMRK’s artikel 2, ophøre med den behandling i strid med denne konventions artikel 3, som de var udsat for, og yde dem erstatning for den krænkelse af deres grundlæggende rettigheder, som HRRP havde konstateret. De pågældende afhjælpende foranstaltninger skulle bl.a. have bestået i ændring af den fælles aktion og HRRP’s vedtægtsmæssige grundlag.
65
I deres svar på foranstaltningen med henblik på sagens tilrettelæggelse af 18. december 2024 har sagsøgerne præciseret, at de tilsidesættelser, der er gjort gældende inden for rammerne af det tredje klagepunkt, kunne tilregnes Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten i lyset af den kommandovej, der er fastlagt ved den fælles aktion, for så vidt som de sidstnævnte gennem den øverstbefalende for den civile operation havde en instruktionsbeføjelse i forhold til missionschefen.
66
Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten har bestridt, at de kan tilregnes de angivelige undladelser. Rådet og EU-Udenrigstjenesten har desuden gjort gældende, at det tredje klagepunkt savner præcision, og de har anført, at der ikke foreligger nogen retlig argumentation, der kan begrunde, at de har en pligt til at handle i forbindelse med HRRP’s henstillinger.
67
Hvad angår det sidstnævnte forhold har Rådet ligeledes gjort gældende, at dets deltagelse i krisestyringsopgaver foregår med hensyn til politisk kontrol og strategisk ledelse, uden at det kan være involveret i den daglige forvaltning af de opgaver, som er overdraget til Unionens missioner på det tekniske plan og indsatsområdet.
68
I lyset af parternes argumenter kan det tredje klagepunkt inddeles i tre led.
Det første led om Eulex Kosovo-missionens mangel på ressourcer og egnet personale
69
Med det tredje klagepunkts første led har sagsøgerne gjort gældende, at fraværet af foranstaltninger, der kan afhjælpe de af HRRP konstaterede krænkelser, skyldes det vedvarende afslag fra Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten på at give Eulex Kosovo-missionen passende ressourcer og personale.
70
For det første skal det i denne henseende i overensstemmelse med vurderingerne i dommen i appelsagens præmis 126 bemærkes, at Retten ikke har kompetence til at træffe afgørelse om et erstatningssøgsmål, hvor der er nedlagt påstand om erstatning for skader, der skyldes de angivelige utilstrækkelige ressourcer, som var tildelt Eulex Kosovo-missionen, for så vidt som afgørelser truffet på dette område er direkte knyttet til politiske eller strategiske valg inden for FUSP.
71
I overensstemmelse med det i præmis 33 og 34 ovenfor anførte er det dermed ufornødent at tage stilling til klagepunktet om de angivelige utilstrækkelige ressourcer, som var tildelt Eulex Kosovo-missionen.
72
For det andet skal det med hensyn til den angivelige mangel på egnet personale i Eulex Kosovo-missionen i overensstemmelse med analysen af det første klagepunkt i præmis 45-49 ovenfor bemærkes, at de angivelige tilsidesættelser begået i den daglige forvaltning af denne mission ikke kan tilregnes Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten, for så vidt som disse tilsidesættelser henhører under udøvelsen af missionens eksekutive mandat og dermed er sidstnævntes eneansvar i henhold til artikel 16, stk. 5, i den fælles aktion, som ændret ved afgørelse 2014/349.
73
Det følger heraf, at det tredje klagepunkts første led delvist skal afvises som følge af fejlen ved udpegelsen af sagsøgte, og i øvrigt skal forkastes, for så vidt som det er retligt ugrundet, da de angivelige tilsidesættelser ikke kan tilregnes Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten.
Det tredje klagepunkts andet led om den instruktionsbeføjelse, som påhviler Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten
74
Med det tredje klagepunkts andet led har sagsøgerne gjort gældende, at Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten undlod at bringe de af HRRP konstaterede krænkelser med hensyn til efterforskningen af deres pårørendes forsvinden til ophør, idet de undlod at benytte den instruktionsbeføjelse, som påhvilede dem i forhold til Eulex Kosovo-missionen.
75
Hvad angår det sidstnævnte forhold skal det i overensstemmelse med vurderingerne i dommen i appelsagens præmis 132 og 133 bemærkes, at argumenterne om fraværet af afhjælpende foranstaltninger, der kan afhjælpe de af HRRP konstaterede krænkelser, såvel som af en grundig retlig undersøgelse af KD’s sag rejser tvivl om en angivelig mangel på vedtagelse af individuelle foranstaltninger vedrørende sagsøgernes specifikke situationer.
76
I lyset af bestemmelserne i den fælles aktion, navnlig artikel 7, 8, 11 og 12 heri, skal det fastslås, at vedtagelsen af sådanne individuelle foranstaltninger falder uden for den udøvelse af politisk kontrol og strategisk ledelse, som påhviler Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten gennem Den Udenrigs- og Sikkerhedspolitiske Komité (PSC), og missionens øverstbefalende for den civile operation, for så vidt som sidstnævntes instruktionsbeføjelse bl.a. udøves på det strategiske plan og ikke på indsatsområdet under missionschefens aktiviteter.
77
Hvad angår det sidstnævnte punkt fremgår det klart af de kombinerede bestemmelser i artikel 2 og 3 i den fælles aktion, herunder artikel 3, litra d) og i), i deres version før afgørelse 2018/856, at vedtagelsen af individuelle foranstaltninger, der kan afhjælpe krænkelser af de grundlæggende rettigheder, som HRRP har konstateret, ikke kan adskilles fra udøvelsen af Eulex Kosovo-missionens mandat, for så vidt som dette mandat består i dels at sikre, at sager vedrørende krigsforbrydelser og andre alvorlige forbrydelser er behørig genstand for efterforskning, retsforfølgelse, afgørelse og passende sanktioner, dels at sikre, at denne missions aktiviteter udøves under overholdelse af de internationale regler om menneskerettigheder.
78
Den samme konklusion gælder med hensyn til indholdet af artikel 2 og 3 i den fælles aktion, herunder denne fælles aktions artikel 3, litra a) og e), i sin version efter afgørelse 2018/856, hvorefter Eulex Kosovo-missionen fortsætter med dels at forfølge visse sager og visse processer for de civile og strafferetlige retsinstanser i Kosovo i tæt samarbejde med andre EU-aktører samt at sikre opfølgningen på relevante møder inden for rammerne af det regionale samarbejde om krigsforbrydelser, og dels at sikre, at alle dens aktiviteter udøves under overholdelse af de internationale regler om menneskerettigheder.
79
Henset til samtlige bestemmelser i den fælles aktion, der er nævnt i præmis 76-78 ovenfor, skal sagsøgernes argumentation støttet på skrivelsen fra chefen for Eulex Kosovo-missionen af 29. april 2016, hvorefter gennemførelsen af HRRP’s henstillinger falder uden for denne missions kompetence, forkastes.
80
Denne konklusion understøttes af HRRP’s afgørelse af 19. oktober 2016 vedtaget som svar på den skrivelse af 29. april 2016, der er nævnt i præmis 79 ovenfor, hvoraf implicit fremgår, at gennemførelsen af dette panels henstillinger helt og aldeles påhvilede chefen for Eulex Kosovo-missionen og ikke andre EU-organer eller ‑institutioner.
81
Henset til ovenstående betragtninger skal det fastslås, at de undladelser, der er påberåbt inden for rammerne af det tredje klagepunkts andet led, rejser tvivl om Eulex Kosovo-missionens udøvelse af det eksekutive mandat og i denne henseende henhører under denne missions eneansvar, hvorfor disse undladelser ikke kan tilregnes Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten.
82
Det følger heraf, at det tredje klagepunkts andet led skal forkastes, idet det er åbenbart, at det er retligt ugrundet.
Det tredje klagepunkts tredje led om manglen på tilstrækkelige beføjelser for HRRP
83
Med det tredje klagepunkts tredje led har sagsøgerne foreholdt Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten disses vedvarende afslag på at give HRRP tilstrækkelige kontrolbeføjelser og ressourcer, for så vidt som dette panel ikke kan sikre håndhævelsen af sine afgørelser, og for så vidt som de berørte parter ikke har adgang til noget retsmiddel efter de konstaterede krænkelser.
84
Det skal herom bemærkes, at sagsøgerne ikke har fremført nogen argumentation, der kan underbygge det tredje klagepunkts tredje led hvad angår den angivelige utilstrækkelighed af de beføjelser og proceduremæssige midler, som HRRP er indrømmet.
85
I denne henseende har sagsøgerne i stævningens punkt 54, litra ii), og punkt 58 for det første alene anført, at Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten – idet de oprettede og opretholdt HRRP uden at give dette panel beføjelse til at yde retshjælp, beføjelse til at håndhæve sine afgørelser eller til at give adgang til retsmidler efter de konstaterede krænkelser – har tilsidesat EMRK’s artikel 6, stk. 1, og artikel 13 samt chartrets artikel 47, og i stævningens punkt 59 for det andet anført, at disse institutioner og nævnte panel ved at undlade at vedtage afhjælpende foranstaltninger efter HRRP’s konklusioner gjorde sig skyldige i en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af EU-retten.
86
Af de grunde, der allerede er anført inden for rammerne af det andet klagepunkt i præmis 58 og 59 ovenfor, skal det tredje klagepunkts tredje led følgelig forkastes, idet det er åbenbart, at det er retligt ugrundet.
Det fjerde klagepunkt
87
Det fjerde klagepunkt vedrører Rådets og EU-Udenrigstjenestens forkerte anvendelse eller misbrug af udøvende myndighed, for så vidt som disse dels anførte, at Eulex Kosovo-missionen havde gjort sit bedste for at efterforske sagerne vedrørende sagsøgernes pårørendes forsvinden (herefter »det første omtvistede udsagn«), og dels at HRRP ikke skulle være en retslig myndighed (herefter »det andet omtvistede udsagn«).
88
Disse udsagn fremgår af skrivelserne fra Rådet og EU-Udenrigstjenesten af 12. oktober 2017, som blev sendt som svar på sagsøgernes skrivelser af 3. oktober, 3. november og 5. december 2016, hvorved sagsøgerne bl.a. havde anmodet EU-institutionerne om at sikre, at sagerne vedrørende deres pårørendes forsvinden var genstand for passende efterforskning, samt om at styrke HRRP’s beføjelser.
89
I denne forbindelse har sagsøgerne gjort gældende, at de omtvistede udsagn er udtryk for et afslag på at efterkomme deres erstatningskrav og udgør forkert anvendelse eller misbrug af den udøvende myndighed.
90
Rådet har heroverfor anført, at svaret i dets skrivelse af 12. oktober 2017 er af faktisk karakter og ikke kan gøres til genstand for en tvist, idet denne institution i denne forbindelse har gjort gældende, at sagsøgerne ikke har godtgjort, hvilken form for tilsidesættelse eller ansvar, Rådet kan tilregnes for så vidt angår indholdet af nævnte skrivelse.
91
EU-Udenrigstjenesten har gjort gældende, at det i stævningen ikke forklares, hvorledes dennes skrivelse af 12. oktober 2017 fører til Unionens ansvar uden for kontraktforhold, og at stævningen generelt ikke indeholder en forklaring om den retlige værdi af HRRP’s retsakter, eller hvordan disse retsakter gælder for de i nærværende sag omhandlede institutioner og organ.
92
Rådet og EU-Udenrigstjenesten har på denne baggrund gjort gældende, at dette klagepunkt skal afvises.
93
I overensstemmelse med vurderingerne i dommen i appelsagens præmis 132 og 133 skal det bemærkes, at det første omtvistede udsagn vedrører en angivelig mangel på vedtagelse af afhjælpende foranstaltninger med hensyn til sagsøgernes specifikke situationer – ligesom argumenterne fremført inden for rammerne af det tredje klagepunkts andet led om fraværet af afhjælpende foranstaltninger, der kan afhjælpe de krænkelser af de grundlæggende rettigheder, som HRRP konstaterer.
94
Hvad angår det andet omtvistede udsagn fastslog Domstolen i dommen i appelsagens præmis 134, at dette udgjorde en retsakt uden bindende karakter.
95
Det er i lyset af disse vurderinger fra Domstolen, at det fjerde klagepunkt skal undersøges.
96
I første række skal det – bl.a. henset til genstanden for skrivelserne fra Rådet og EU-Udenrigstjenesten af 12. oktober 2017, som denne fremgår af nævnte skrivelsers første afsnit – fastslås, at sagsøgerne ikke har fremført noget argument, der kan godtgøre, at de omtvistede udsagn kan fortolkes som et udtryk for et afslag på at efterkomme deres erstatningskrav, selv hvis det antages, at et sådant krav, der er sendt specifikt til denne institution og dette organ, kan udledes af sagsøgernes tidligere skrivelser, bl.a. af deres skrivelse af 3. oktober 2016, hvilket de heller ikke har forsøgt at give en dokumenteret begrundelse for.
97
For så vidt som det fjerde klagepunkt vedrører afslaget på sagsøgernes angivelige erstatningskrav, savner dette klagepunkt følgelig præcision og skal afvises.
98
I anden række skal det med hensyn til det første omtvistede udsagn bemærkes, at sagsøgernes processkrifter ikke indeholder nogen argumentation, der kan underbygge beskyldninger om forkert anvendelse eller misbrug af beføjelser rettet mod Rådet og EU-Udenrigstjenesten.
99
Det er navnlig ikke præciseret, på hvilket grundlag Rådet og EU-Udenrigstjenesten, henset til de kompetencer, der er fastsat i traktaterne og i bestemmelserne i den fælles aktion, har pligt til at gribe ind med henblik på at vedtage individuelle efterforskningsforanstaltninger vedrørende sagsøgernes specifikke situationer, idet Rådet i denne henseende har gjort gældende, at dets deltagelse i krisestyringsoperationer fortsat er begrænset til udøvelse af politisk kontrol og strategisk ledelse af Eulex Kosovo-missionen i overensstemmelse med artikel 38, stk. 2, TEU.
100
Med hensyn til det sidstnævnte forhold skal det fastslås, at sagsøgernes bemærkninger i deres svar på foranstaltningen med henblik på sagens tilrettelæggelse af 18. december 2024 om de instruktionsbeføjelser, der er tillagt Rådet og EU-Udenrigstjenesten inden for rammerne af kommandovejen i Eulex Kosovo-missionen, ikke kan afhjælpe stævningens manglende præcision.
101
Selv hvis det antages, at den øverstbefalende for den civile operations udøvelse af den strategiske ledelse kan foranledige denne til at give missionen instrukser med henblik på vedtagelse af individuelle foranstaltninger vedrørende specifikke situationer, har sagsøgerne ikke anført, på hvilket grundlag Rådet og EU-Udenrigstjenesten har pligt til at handle inden for rammerne af den politiske kontrol og strategiske ledelse, som påhviler dem gennem PSC og den øverstbefalende for den civile operation.
102
Henset til det ovenfor anførte skal det fastslås, at det er åbenbart, at det fjerde klagepunkt skal afvises, for så vidt som det er støttet på det første omtvistede udsagn.
103
Selv hvis det antages, at det første omtvistede udsagn ikke skal anses for at være en faktisk vurdering uden selvstændig retsvirkning, som Rådet har gjort gældende, men for en stillingtagen med karakter af afgørelse, som er udtryk for denne institutions og EU-Udenrigstjenestens afslag på at gribe ind med henblik på vedtagelsen af individuelle foranstaltninger vedrørende sagsøgernes specifikke situationer som omhandlet i dommen i appelsagens præmis 133, skal det under alle omstændigheder fastslås, at et sådant indgreb ligger uden for de kompetencer, som nævnte institution og dette organ udøver i forbindelse med Eulex Kosovo-missionen.
104
Som det allerede i det væsentlige fremgår af præmis 76-81 ovenfor, falder vedtagelsen af sådanne individuelle foranstaltninger uden for den politiske kontrol og strategiske ledelse, der påhviler Rådet og EU-Udenrigstjenesten gennem PSC og den øverstbefalende for den civile operation.
105
Det følger heraf, at Rådets og EU-Udenrigstjenestens angivelige stillingtagen, for så vidt som denne er udtryk for et afslag på at gribe ind med henblik på vedtagelsen af individuelle foranstaltninger vedrørende sagsøgernes specifikke situationer, ikke kan anses for at være ulovlige.
106
Klagepunktet om det første omtvistede udsagn skal dermed under alle omstændigheder forkastes, idet det er åbenbart, at det er retligt ugrundet.
107
I tredje række skal det med hensyn til det andet omtvistede udsagn bemærkes, at dette udsagns karakter af ikke-bindende retsakt umiddelbart ikke er til hinder for, at udsagnet kan bevirke, at Unionen ifalder et ansvar uden for kontraktforhold (jf. i denne retning dom af 9.2.2022, QI m.fl. mod Kommissionen og ECB, T-868/16, EU:T:2022:58, præmis 71 og den deri nævnte retspraksis).
108
Selv hvis det antages, at det omhandlede udsagn er udtryk for et afslag på at indrømme HRRP karakter af retslig myndighed, skal det imidlertid fastslås, at sagsøgerne på ingen måde har underbygget, at der foreligger en forpligtelse i denne henseende for Rådet og EU-Udenrigstjenesten i form af under de administrative procedurer og forud for et søgsmål anlagt ved Unionens retsinstanser at indføre samtlige garantier, der følger af retten til adgang til effektive retsmidler og en retfærdig sagsbehandling.
109
Det fjerde klagepunkt skal dermed afvises, for så vidt som det vedrører det andet omtvistede udsagn, og under alle omstændigheder forkastes af de i præmis 58 og 59 ovenfor allerede anførte grunde, idet det er åbenbart, at det er retligt ugrundet.
Det femte klagepunkt
110
Med det femte klagepunkt foreholdes Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten, at de foretog magtfordrejning eller magtmisbrug, eftersom de ikke havde sikret, at KD’s sag vedrørende en krigsforbrydelse, der umiddelbart syntes velbegrundet, blev underkastet en korrekt juridisk undersøgelse foretaget af Eulex Kosovo-missionen eller den særlige anklagemyndighed vedrørende efterforskning samt retsforfølgning ved den specialiserede afdeling for Kosovo.
111
Det er i denne henseende tilstrækkeligt at fastslå, at det femte klagepunkt i det væsentlige svarer til argumenterne fremført inden for rammerne af det tredje klagepunkts andet led og dermed er knyttet til det første omtvistede udsagn som omhandlet i det fjerde klagepunkt.
112
Af de grunde, der allerede er anført i præmis 76-81 og 103-106 ovenfor, skal det femte klagepunkt følgelig forkastes, idet det er åbenbart, at det er retligt ugrundet.
113
Det skal endvidere bemærkes, at det femte klagepunkt ikke er ledsaget af nogen argumentation, der gør det muligt for Retten at bedømme, om der foreligger en forpligtelse for Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten hvad angår opfølgningen på specifik efterforskning under Eulex Kosovo-missionens mandat.
114
Det femte klagepunkt skal følgelig under alle omstændigheder afvises i overensstemmelse med den retspraksis, der er nævnt i præmis 50 og 51 ovenfor.
115
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal de sagsøgte frifindes, idet det er åbenbart, at søgsmålet delvis skal afvises, delvis er ugrundet, uden at det fornødent at tage stilling til Rådets og EU-Udenrigstjenestens indsigelser om, at søgsmålet er anlagt for sent, eller til sagsøgernes anmodning om en foranstaltning med henblik på bevisoptagelse.
Sagsomkostninger
116
I henhold til procesreglementets artikel 195 træffer Retten i afgørelser truffet efter ophævelse og hjemvisning afgørelse om sagsomkostningerne, dels for så vidt angår sagens behandling ved Retten, dels for så vidt angår appelsagens behandling ved Domstolen.
117
For så vidt som Domstolen i dommen i appelsagen delvist ophævede den oprindelige kendelse, hjemviste sagen til Retten og udsatte afgørelsen om sagsomkostningerne, tilkommer det Retten i nærværende kendelse at træffe afgørelse om samtlige omkostninger i forbindelse med sagen anlagt for denne, herunder den oprindelige procedure, samt omkostningerne i forbindelse med appelsagen i sagerne C-29/22 P og C-44/22 P.
118
I medfør af procesreglementets artikel 134, stk. 3, bærer hver part principielt sine egne omkostninger, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder på et eller flere punkter.
119
I henhold til procesreglementets artikel 135, stk. 1, kan Retten imidlertid, når det er påkrævet af rimelighedshensyn, beslutte, at en part, der taber sagen, ud over at bære sine egne omkostninger alene skal betale en brøkdel af modpartens omkostninger, eller at parten slet ikke skal afholde disse.
120
Endelig bærer medlemsstater, der er indtrådt i en sag, deres egne omkostninger i medfør af procesreglementets artikel 138, stk. 1.
121
Eftersom Rådet og EU-Udenrigstjenesten i det foreliggende tilfælde delvist har tabt sagen, herunder den oprindelige procedure, samt appelsagen i sagerne C-29/22 P og C-44/22 P, besluttes det, at hver part bærer sine egne omkostninger i forbindelse med alle sagerne for Retten og Domstolen, uden at det er nødvendigt at træffe afgørelse om sagsøgernes omkostninger i forbindelse med procedurerne for HRRP.
122
Der skal endvidere tages hensyn til de særlige omstændigheder i den foreliggende sag, herunder præciseringerne ved dom af 24. februar 2022, Eulex Kosovo (C-283/20, EU:C:2022:126), der blev afsagt, efter at nærværende sag blev anlagt, og sagsøgerne fritages fra at betale Kommissionens omkostninger i forbindelse med alle sagerne for Retten og Domstolen
123
I henhold til procesreglementets artikel 138, stk. 1, bærer Kongeriget Belgien, Den Tjekkiske Republik, Den Franske Republik, Storhertugdømmet Luxembourg, Kongeriget Nederlandene, Republikken Østrig, Rumænien, Republikken Finland og Kongeriget Sverige hver deres egne omkostninger i forbindelse med sagen for Retten og Domstolen.
På grundlag af disse præmisser
bestemmer
RETTEN (Sjette Afdeling):
1)
Rådet for Den Europiske Union, Europa-Kommissionen og Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten) frifindes.
2)
KS, KD, Rådet, Kommissionen, EU-Udenrigstjenesten, Kongeriget Belgien, Den Tjekkiske Republik, Den Franske Republik, Storhertugdømmet Luxembourg, Kongeriget Nederlandene, Republikken Østrig, Rumænien, Republikken Finland og Kongeriget Sverige bærer hver deres egne omkostninger i forbindelse med sagen for Retten og Domstolen.
Således bestemt i Luxembourg den 23. september 2025.
V. Di Bucci
Justitssekretær
M.J. Costeira
Afdelingsformand
(
*1
) – Processprog: engelsk.