62022CO0198_INF
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 6. marts 2023 –Deutsche Bank (Kartel – rentederivater i euro)
(Forenede sager C-198/22 og C-199/22)
»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – artikel 101 TEUF – direktiv 2014/104/EU – artikel 10 – anvendelsesområde ratione temporis – erstatningssøgsmål vedrørende overtrædelser af bestemmelser i Den Europæiske Unions konkurrenceret – forældelsesfrist – overtrædelse begået inden direktivets ikrafttræden – forbrugerbeskyttelse«
1.
Konkurrence – søgsmål om erstatning for skade forårsaget af overtrædelser af konkurrencereglerne – direktiv 2014/104 – overtrædelse, som er ophørt inden ikrafttrædelsen af direktivet – forældelsesfrist for erstatningssøgsmålet – fastlæggelse af begyndelsestidspunktet – den nationale rets anvendelighed – grænser – overholdelse af effektivitetsprincippet – forældelsesfrist, som først kan begynde at løbe efter overtrædelses ophør, og skadelidte har fået kendskab til de oplysninger, der er nødvendige for at anlægge erstatningssøgsmålet – skadelidtes egenskab af forbruger – ingen betydning
(Art. 101 TEUF; Europa Parlamentets og Rådets direktiv 2014/104)
(jf. præmis 33-52 og konkl. 1)
2.
Konkurrence – søgsmål om erstatning for skade forårsaget af overtrædelser af konkurrencereglerne – direktiv 2014/104 – tidsmæssig anvendelse – materielle bestemmelser – forbud mod anvendelse af den nationale gennemførelseslovgivning med tilbagevirkende kraft – ikke-materielle bestemmelser – forbud mod anvendelse af den nationale gennemførelseslovgivning på søgsmål anlagt før den 26. december 2014
(Europa Parlamentets og Rådets direktiv 2014/104, art. 22)
(jf. præmis 58-61)
3.
Konkurrence – søgsmål om erstatning for skade forårsaget af overtrædelser af konkurrencereglerne – direktiv 2014/104 – tidsmæssig anvendelse – bestemmelse, som fastsætter en forældelsesfrist for erstatningssøgsmål på mindst fem år – materiel bestemmelse – forbud mod anvendelse af den nationale gennemførelseslovgivning med tilbagevirkende kraft
(Europa Parlamentets og Rådets direktiv 2014/104, art. 10 og 22)
(jf. præmis 63-69 og 72 samt konkl. 2)
4.
Institutionernes retsakter – direktiver – medlemsstaternes gennemførelse – nødvendigheden af at sikre direktivers effektive virkning – nationale domstoles pligter – forpligtelsen til en overensstemmende fortolkning – rækkevidde – fortolkning contra legem af national ret – ikke omfattet
(Art. 4, stk. 3, TEU; art. 288 TEUF)
(jf. præmis 71)
Konklusion
1)
Artikel 101 TEUF og effektivitetsprincippet skal fortolkes således, at denne bestemmelse og dette princip ikke er til hinder for en national bestemmelse som fortolket i national retspraksis, hvorefter den gældende frist for en forbrugers søgsmål med påstand om erstatning for overtrædelser af bestemmelser i Den Europæiske Unions konkurrenceret begynder på tidspunktet for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende af et resumé af Europa-Kommissionens endelige afgørelse, hvorved overtrædelsen blev fastslået, når det med rimelighed kan antages, at skadelidte fik kendskab til de nødvendige oplysninger, der gjorde det muligt for vedkommende at anlægge erstatningssøgsmålet, på tidspunktet for denne offentliggørelse.
2)
Artikel 10, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/104/EU af 26. november 2014 om visse regler for søgsmål i henhold til national ret angående erstatning for overtrædelser af bestemmelser i medlemsstaternes og Den Europæiske Unions konkurrenceret skal fortolkes således, at et erstatningssøgsmål for en overtrædelse af konkurrenceretten, som, selv om dette søgsmål vedrører en overtrædelse, der er ophørt, inden dette direktiv trådte i kraft, er blevet anlagt, efter at bestemmelserne om gennemførelse af direktivet i national ret trådte i kraft, er omfattet af direktivets tidsmæssige anvendelsesområde, for så vidt som den gældende forældelsesfrist for dette søgsmål ikke var udløbet inden fristen for gennemførelse af nævnte direktiv.