61982CJ0191_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 29 . juli 1982, har Fédération de l ' industrie de l ' huilerie de la CEE ( FEDIOL ) i medfoer af EOEF-traktatens artikel 173, stk . 2, anlagt sag med paastand om annullation af en meddelelse af 25 . maj 1982, hvorved Kommissionen i herhold til artikel 5, stk . 5, i Raadets forordning nr . 3017/79 af 20 . december 1979 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab ( EFT L 339, s . 1 ) meddelte sagsoegeren, at der ikke ville blive indledt en antisubsidieringsprocedure mod import af sojaskrot fra Brasilien .
2 Ved dokument, indgivet den 11 . oktober 1982, har Kommissionen i medfoer af procesreglementets artikel 91 fremsat begaering om, at Domstolen tager stilling til formalitetsspoergsmaalet uden at indlede behandlingen af realitetsspoergsmaalet .
3 Det fremgaar af sagen, at FEDIOL den 2 . april 1980 indgav en klage til Kommissionen, hvori sammenslutningen haevdede, at Forbundsrepublikken Brasilien ydede subsidier vedroerende eksport af sojaskrot, og anmodede Kommissionen om i medfoer af forordning nr . 2017/79 at inlede en antisubsidieringsprocedure, at kraeve en redegoerelse fra den brasilianske regering og at indfoere en midlertidig udligningstold .
4 I klagen, som blev fulgt op af yderligere oplysninger, anfoerte FEDIOL, at Brasilien ydede forskellige former for subsidier til eksporten af sojaskrot : dels presses den indenlandske pris paa sojaboenner, idet der var indfoert eksportrestitutioner med henblik paa fortrinsvis og nemt at forbeholde boennerne for den indenlandske industri ; dels ydes der fordele ved eksport af sojaskrot i kraft af foranstaltninger, truffet som led i den indenlandske skattepolitik, idet der paalaegges differentierede afgifter ved eksport af sojaboenner og sojaskrot og ydes gunstige kreditter ved eksport af sojaskrot . Set under ét havde foranstaltningerne ifoelge sagsoegerne til formaal at begunstige udviklingen af sojaolieindustrien i Brasilien, og skabte alvorlige vanskeligheder for industrien inden for Faellesskabet, idet dennes loensomhed bringes i fare .
5 FEDIOL har ikke bestridt, at Kommissionen har foretaget en undersoegelse vedroerende den praksis, FEDIOL klagede over, at den har foert forhandlinger med den brasilianske regering, og at den har opnaaet visse resultater samt endelig, at den loebende har holdt sagsoegeren underrettet om sagens behandling .
6 Den 30 . september 1981 tilstillede FEDIOL i medfoer af EOEF-traktatens artikel 175, stk . 2, Kommissionen en opfordring, hvori sammenslutningen kraevede, at der oejeblikkelig blev indledt en antisubsidieringsprocedure mod Brasilien . I skrivelsen hed det videre, at sammenslutningen ville indbringe sagen for Domstolen, og at den forbeholdt sig at kraeve erstatning af Faellesskabet for det tab, sammenslutningen ville lide som foelge af, at Kommissionen maatte beslutte ikke at indfoere en udligningstold .
7 Ved telex af 4 . december 1981 gav Kommissionen sagsoegeren meddelelse om de fremskridt, der var gjort i de konsultationer, der i henhold til GATT ' s antidumpingkodeks havde fundet sted med Brasiliens mission, og meddelte samtidig sagsoegeren, at den ikke paa davaerende tidspunkt havde til hensigt at indlede en antisubsidieringsprocedure .
8 Den 5 . februar 1982 fremsendte Kommissionen til sagsoegeren et arbejdsdokument af 4 . februar 1982, hvori Kommissionen dels behandler de forskellige brasilianske foranstaltninger, som FEDIOL havde klaget over, dels behandler spoergsmaalet om, hvilken skade EF-industrien var blevet paafoert . I skrivelsen fastslog Kommissionen, at Brasilien i mellemtiden havde ophaevet de fleste af de forholdsregler, sagsoegeren havde klaget over, og at virkningen af de tilbagevaerende forholdsregler svarede til subsidier uden naevnevaerdig oekonomisk betydning . Kommissionen erklaerede, at det efter dens opfattelse herefter ville vaere »lidet oenskeligt« at indlede en antisubsidieringsprocedure, og gjorde opmaerksom paa, at der ved en samlet vurdering af sagen ikke alene burde tages hensyn til EF-industriens interesser, men ogsaa til forbrugernes interesser .
9 Den 5 . marts 1982 afholdtes et moede mellem Kommissionens tjenestegrene og repraesentanter for den sagsoegerende sammenslutning . Efter moedet tilstillede Kommissionen den 25 . maj 1982 sagsoegeren en skrivelse, underskrevet af den kompetente direktoer i generaldirektoratet »Forbindelser med tredje
lande« ; Kommissionen omtalte foerst ovennaevnte udveksling af oplysninger og fortsatte videre :
»I henhold til artikel 5, stk . 5, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 3017/79 skal jeg derfor meddele Dem, at Kommissionen ikke paataenker at indlede en antisubsidieringsprocedure mod import af sojaskrot fra Brasilien .
Det skal dog tilfoejes, at Kommissionen fortsat vil vaere opmaerksom paa en yderligere aendring af situationen inden for det paagaeldende omraade, navnlig fordi udviklingen i den brasilianske kreditpolitik kan give anledning til en vis aengstelse, saavel med hensyn til betalingsfrister som rentesatser.«
10 Det er denne meddelelse, FEDIOL i medfoer af traktatens artikel 173, stk . 2, har paastaaet annulleret .
11 I indlaegget vedroerende formalitetsindsigelsen har Kommissionen gjort gaeldende, at dens meddelelse af 25 . maj 1982 blot er en meddelelse i henhold til artikel 5 i forordning nr . 3017/79, og at der ikke heri ligger nogen beslutning af et andet indhold . Ifoelge Kommissionen anerkendes det vel i henhold til forordningen, at virksomheder og sammenslutninger kan indbringe en klage, men forordningen giver dem ikke ret til at kraeve en antisubsidieringsprocedure indledt . Kommissionen har understreget, at den i henhold til forordningen har en vid skoensbefoejelse, og fremhaevet, at udoevelsen af skoennet haenger sammen med baade Faellesskabets oekonomiske og politiske interesser og de beroerte tredjelandes interesser . Efter Kommissionens opfattelse har forordningen ikke alene til formaal at beskytte EF-industrien, men generelt at varetage Faellesskabets saa forskelligartede interesser .
12 Efter Kommissionens opfattelse er skrivelsen af 25 . maj 1982 foelgelig ikke en retsakt, der kan anfaegtes i henhold til artikel 173, stk . 2, hvorfor sagen boer afvises .
13 Sagsoegeren har anfoert, at forordning nr . 3017/79 paalaegger Kommissionen en pligt til i medfoer af artikel 7 at indlede en officiel undersoegelse, saa snart
der under procedurens indledende fase over for Kommissionen er fremlagt tilstraekkelige beviser for, at der er tale om en subsidievirkning, samt at der er forvoldt en skade over for EF-industrien . Naar dette er sket, kan Kommissionen ikke laengere udoeve et skoen med hensyn til de foelger, der skal drages heraf .
14 Sagsoegeren finder derfor, at hvis der foreligger subsidier og en deraf foelgende skade, har producenterne inden for Faellesskabet ret til at kraeve, at de kompetente faellesskabsinstitutioner, efter at have konstateret de faktiske forhold, indfoerer de noedvendige beskyttelsesforanstaltninger . Henset til de fremlagte bevisligheder, er det den sagsoegende sammenslutnings opfattelse, at den paa sagens nuvaerende trin kan kraeve, at Kommissionen indleder den i forordningens artikel 7 naevnte fase af den officielle undersoegelse .
15 Tvisten boer loeses i lyset af den undersoegelses- og beskyttelsesordning som helhed, der indfoertes ved forordning nr . 3017/79 . Sagsoegerens rettigheder boer fastlaegges inden for rammerne af naevnte ordning .
16 I henhold til artikel 5, stk . 1 og 3, kan enhver virksomhed eller sammenslutning af virksomheder inden for Faellesskabet, der anser sig for skadet eller truet af subsidieret import, indgive en klage til Kommissionen eller en medlemsstat, idet sidstnaevnte har pligt til at videresende klagen til Kommissionen . Paa foranledning af en klage skal der foretages konsultationer af medlemsstaternes reginger som naermere fastsat i forordningens artikel 6 .
17 Den undersoegelse, som Kommissionen skal foretage paa dette stadium, er naermere beskrevet i artikel 6, stk . 4, der angiver genstanden for de konsultationer, som gaar forud for enhver beslutning : forekomsten og omfanget af subsidievirkningen, den eventuelle skade og dennes omfang, aarsagsforbindelsen mellem den subsidierede import og skaden, og endelig arten af de foranstaltninger, der er egnede til at forebygge eller afhjaelpe den af subsidierne forvoldte skade .
18 Finder Kommissionen efter at have afsluttet ovennaevnte konsultationer, at klagen ikke indeholder tilstraekkelige beviser til at begrunde en undersoegelse, skal den give klageren meddelelse herom .
19 Finder Kommissionen derimod, at der er tilstraekkelige beviser til at indlede en officiel undersoegelse, skal den i henhold til artikel 7 traeffe en raekke foranstaltninger til offentliggoerelse, herunder give meddelelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende, samt foretage forskellige undersoegelser, enten selv eller i samarbejde med medlemsstaterne . Ifoelge samme artikels stk . 4, 5 og 6 skal der gives klagerne mulighed for med visse undtagelser at faa kendskab til de oplysninger, Kommissionen har modtaget . Efter anmodning skal Kommissionen hoere dem, og de kan ligeledes anmode om at moedes med de oevrige parter, der beroeres af undersoegelsen . Allerede paa dette trin kan Faellesskabets myndigheder i henhold til samme artikels stk . 7 traeffe foreloebige afgoerelser eller anvende midlertidige foranstaltninger, der dog skal indfoeres »omgaaende« .
20 Med henblik paa, at den eventuelle virkning af subsidier kan ophaeves eller udlignes, indeholder forordningen bestemmelser om forskellige grader af foranstaltninger ; det kan dreje sig om tilsagn afgivet af oprindelses- eller eksportlandet for de paagaeldende varer, fastsaettelse af en midlertidig udligningstold og fastsaettelse af en endelig udligningstold .
21 De naermere regler om tilsagn findes i forordningens artikel 10, som ligeledes bestemmer, hvilke foranstaltninger der skal traeffes i tilfaelde af, at de givne tilsagn misligholdes . Kommissionen accepterer de paagaeldende tilsagn efter afslutningen af den i artikel 6 naevnte konsultationsprocedure .
22 I henhold til artikel 11 kan Kommissionen paa anmodning af en medlemsstat eller paa eget initiativ paalaegge en midlertidig udligningstold, hvis det fremgaar af en foreloebig undersoegelse, at der foreligger subsidier, og hvis der foreligger tilstraekkeligt bevis for den deraf foelgende skade, og det af hensyn til Faellesskabets interesser findes paakraevet, at der gribes ind for at hindre, at
der forvoldes skade under proceduren . En saadan told kan kun indfoeres efter den i artikel 6 naevnte konsultation, bortset fra yderst hastende tilfaelde . I medfoer af artikel 11, stk . 4, skal Kommissionen omgaaende underrette Raadet og medlemsstaterne om enhver afgoerelse om midlertidig told .
23 Saafremt det af Kommissionens endelige konstatering af de faktiske forhold fremgaar, at der foreligger subsidier samt en deraf foelgende skade, og det af hensyn til Faellesskabets interesser findes paakraevet, at Faellesskabet griber ind, traeffer Raadet med kvalificeret flertal paa forslag af Kommissionen og efter konsultationer afgoerelse om paalaeggelse af en endelig udligningstold, jfr . forordningens artikel 12 .
24 Det bemaerkes, at i henhold til artikel 13, stk . 1, indfoeres saavel midlertidig som endelig udligningstold ved forordning .
25 En sammenligning af bestemmelserne vedroerende de paa hinanden foelgende faser af den ovenfor beskrevne procedure foerer til, at producenterne inden for Faellesskabet i henhold til forordningen maa anerkendes at have en berettiget interesse i, at der indfoeres antisubsidieringsforanstaltninger, og at forordningen tillaegger producenterne visse naermere angivne rettigheder, nemlig retten til at tilstille Kommissionen alle de oplysninger, der efter deres opfattelse maa anses for rimelige, at de paa visse betingelser kan faa kendskab til de oplysninger, Kommissionen har modtaget, at de efter anmodning bliver hoert, og at de kan moede de oevrige parter i samme procedure, og endelig at de underrettes i tilfaelde af, at Kommissionen beslutter ikke at tage en klage til foelge . Det skal bemaerkes, at saafremt sagen afsluttes efter den i artikel 5 naevnte indledende undersoegelse, skal meddelelsen til klageren i det mindste indeholde en redegoerelse for Kommissionens tilgrundliggende konklusioner og en kortfattet begrundelse herfor, saaledes som det bestemmes i artikel 9 med hensyn til afslutningen af de officielle undersoegelser .
26 Selv om Kommissionen ved udoevelsen af de befoejelser, den er tillagt efter forordning nr . 3017/79, har pligt til objektivt at fastslaa de faktiske omstaendigheder med hensyn til, om der foreligger subsidier og den skade, de kan forvolde virksomhederne inden for Faellesskabet, er forholdet dog det, at Kommissionen har et saerdeles vidt skoen ved afgoerelsen af, hvilke foranstalt
ninger der i Faellesskabets interesse eventuelt boer indfoeres for at imoedegaa den konstaterede situation .
27 Naevnte overvejelser, som hviler paa ordningen i henhold til forordning nr . 3017/79, boer laegges til grund ved afgoerelsen af, om klagerne har soegsmaalsret .
28 I saa henseende maa det for det foerste anses for sikkert, hvilket Kommissionen ikke har bestridt, at klagerne maa anerkendes at have soegsmaalsret, saafremt de har gjort gaeldende, at Faellesskabets myndigheder har tilsidesat de rettigheder, klagerne udtrykkeligt er tillagt efter forordningen, dvs . retten til at indbringe en klage, den dermed forbundne ret til at kraeve, at Kommissionen undersoeger klagen med fornoeden omhu og i henhold til den fastsatte procedure, retten til at modtage oplysninger inden for de i forordningen fastsatte frister, og endelig, saafremt Kommissionen beslutter ikke at tage klagen til foelge, retten til at modtage oplysninger indeholdende mindst den redegoerelse, de er sikret i henhold til forordningens artikel 9, stk . 2 .
29 Paa grundlag af den baerende tanke bag de principper, der ligger til grund for traktatens artikler 164 og 173, maa det desuden anerkendes, at klagerne med hensyn til saavel vurderingen af de faktiske omstaendigheder som indfoerelsen af de i forordningen angivne beskyttelsesforanstaltninger kan paaberaabe sig en proevelsesret, der er afpasset efter de befoejelser, der inden for omraadet er forbeholdt Faellesskabets institutioner .
30 Ved Domstolen maa klagerne derfor kunne fremkomme med enhver bemaerkning med henblik paa afgoerelsen af, om Kommissionen har overholdt de proceduremaessige garantier, klagerne har i henhold til forordning nr . 3017/79, og om Kommissionen hat begaaet aabenbare fejl ved sin vurdering af de faktiske forhold eller undladt at tage hensyn til vaesentlige omstaendigheder af en saadan art, at det maa antages, at der er tale om en subsidievirkning, eller i sin begrundelse ladet hensyn spille ind, der maa ses som udtryk for magtfordrejning . I den forbindelse kan Domstolen ikke proeve den vurdering, der i
henhold til forordningen er forbeholdt Faellesskabets myndigheder, men Domstolen skal udoeve den proevelsesret, den normalt udoever over for et skoen, der er tillagt en forvaltningsmyndighed .
31 Det foelger af det ovenfor anfoerte, at Kommissionen ikke kan gives medhold i, at en sag, der anlaegges af de i forordningens artikel 5 naevnte klagere, principielt boer afvises . Som ovenfor fastslaaet, maa det i henhold til forordningen anerkendes, at de virksomheder og sammenslutninger heraf, der kraenkes af subsidier fra tredjelandes side, har en berettiget interesse i, at der ivaerksaettes beskyttelsesforanstaltninger fra Faellesskabets side ; de maa derfor tilkendes soegsmaalsret i kraft af deres retsstilling ifoelge forordningen .
32 Det paahviler herefter sagsoegeren at fremfoere sine anbringender under den fortsatte behandling af sagen og at godtgoere, at anbringenderne falder inden for graenserne for den retsbeskyttelse, sagsoegeren har i henhold til forordning nr . 3017/79 og traktatens generelle principper .
33 Af alle ovennaevnte grunde vil sagen vaere at fremme til realitetsbehandling .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
34 Spoergsmaalet om sagens omkostninger vil vaere at udsaette .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
inden der traeffes afgoerelse om realiteten :
1 . Sagen fremmes til realitetsbehandling .
2 . Spoergsmaalet om sagens omkostninger udsaettes .