62021CC0127
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
A. RANTOS
fremsat den 14. juli 2022 (
1
)
Sag C-127/21 P
American Airlines Inc
mod
Europa-Kommissionen
»Appel – forordning (EF) nr. 139/2004 – fusioner og virksomhedsovertagelser – lufttransportmarkedet – fusion, der erklæres forenelig med det indre marked – tilsagn afgivet af fusionsparterne – afgørelse, hvorved der indrømmes hævdvundne rettigheder«
I. Indledning
1.
I den foreliggende sag, der er anlagt i forbindelse med en fusion på lufttransportmarkedet, har American Airlines Inc. (herefter »American«) iværksat appel ved Domstolen til prøvelse af dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 16. december 2020, American Airlines mod Kommissionen (T-430/18, herefter den appellerede dom, EU:T:2020:603), hvorved Retten frifandt Kommissionen i det af dette selskab anlagte søgsmål med påstand om annullation af Europa-Kommissionens afgørelse C(2018) 2788 final af 30. april 2018 (sag M.6607 – US Airways mod American Airlines) (herefter »den omtvistede afgørelse«).
2.
Den foreliggende sag kendetegnes ved, at Domstolen for første gang skal tage stilling til spørgsmålet om fortolkningen af specifikke bestemmelser i tilsagn, som er en integrerende del af en afgørelse fra Kommissionen vedrørende en fusion.
II. Sagens baggrund, den omtvistede afgørelse og den appellerede dom
3.
Sagens baggrund er beskrevet i den appellerede doms præmis 1-69 og kan med henblik på dette forslag til afgørelse sammenfattes som følger.
A.
Beslutningen om godkendelse af fusionen mellem US Airways og American
1. Den administrative procedure, der resulterede i beslutningen om godkendelse af fusionen mellem US Airways og American
4.
Den 18. juni 2013 underrettede US Airways Group Inc. (herefter »US Airways«) og American Kommissionen om, at de havde til hensigt at fusionere (herefter »fusionsparterne«).
5.
Kommissionen udtrykte alvorlig tvivl om fusionens forenelighed med det indre marked for så vidt angik ruten mellem lufthavnene London Heathrow (Det Forenede Kongerige, herefter »LHR«) og Philadelphia International Airport (Amerikas Forenede Stater, herefter »PHL«) (herefter »LHR-PHL-ruten«).
6.
For at imødegå den af Kommissionen udtrykte alvorlige tvivl vedrørende den nævnte fusion foreslog fusionsparterne oprindeligt en række tilsagn den 10. og den 14. juli 2013. Disse to forslag blev afvist af Kommissionen, som krævede, at hævdvundne rettigheder (såkaldte »grandfathering rights«) »af den type«, som blev foreslået i sag COMP/M.6447 – IAG mod bmi (herefter »sagen IAG mod bmi«), blev indført i disse tilsagn.
7.
Den 16. juli 2013 fremsatte fusionsparterne et tredje forslag om tilsagn, der bl.a. inkluderede hævdvundne rettigheder. Det dokument, der blev fremsendt til Kommissionen, indeholdt også en sammenlignende udgave, som afspejlede de ændringerne, der var foretaget.
8.
Hvad navnlig angår indførelsen af hævdvundne rettigheder i de reviderede tilsagn angav den e-mail, der blev fremsendt sammen disse forslag, kun, at de hævdvundne rettigheder var blevet inkluderet »i overensstemmelse med anmodningen« fra Kommissionen. Klausul 1.9-1.11 i forslaget om tilsagn af 16. juli 2013, der blev indføjet for første gang i dette forslag, var i øvrigt affattet på samme måde som klausulerne i de endelige tilsagn over for Kommissionen (
2
).
9.
I RM-formularen af 30. juli 2013 angående forslaget om fusionsparternes endelige tilsagn over for Kommissionen (
3
) (herefter »de endelige tilsagn«) under overskriften »Afvigelse fra standardtilsagn« skulle disse parter i øvrigt angive ethvert punkt, hvor de tilbudte tilsagn afveg fra de relevante standardtilsagn, som Kommissionens tjenestegrene har offentliggjort, og give en begrundelse for disse afvigelser.
10.
Fusionsparterne angav følgende i del 3 i denne formular:
»[Fusionsparternes] tilbud om tilsagn afviger fra de standardtilsagn, som Kommissionens tjenestegrene har offentliggjort, i det omfang det er nødvendigt for at opfylde de specifikke krav til en afhjælpende strukturforanstaltning inden for de særlige rammer af lufttransport.
Som angivet under de tidligere drøftelser er forslagene om tilsagn baseret på tilsagn, som Kommissionen har accepteret i andre sager om fusion mellem luftfartsselskaber. Navnlig er de fleste baseret på forslagene om tilsagn i [sagen] IAG mod bmi.
Med henblik på at gøre vurderingen af forslagene om tilsagn nemmere identificerer [fusionsparterne] herunder de punkter, hvor forslagene om tilsagn afviger fra de i [sagen] IAG mod bmi accepterede tilsagn. Disse punkter omfatter ikke sproglige varianter af mindre betydning eller præciseringer, som er nødvendiggjort af denne sags særlige omstændigheder, navnlig i delen angående definitioner.«
11.
Hvad angår bestemmelserne om hævdvundne rettigheder blev ingen afvigelser fra de i sagen IAG mod bmi accepterede tilsagn identificeret på RM-formularen af 30. juli 2013.
2. Beslutningen om godkendelse af fusionen mellem US Airways og American samt fusionsparternes tilsagn
12.
Ved beslutning C(2013) 5232 final af 5. august 2013 (sag COMP/M.6607 – US Airways mod American Airlines) (EUT 2013, C 279, s. 6), der er truffet i henhold til artikel 6, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 139/2004 (
4
), sammenholdt med denne forordnings artikel 6, stk. 2, erklærede Kommissionen fusionen forenelig med det indre marked med forbehold af overholdelse af visse betingelser og forpligtelser (herefter »godkendelsesbeslutningen«).
13.
I godkendelsesbeslutningens 160. betragtning resumeres indholdet af tilsagnene om hævdvundne rettigheder således:
»Generelt skal de ankomst- og afgangstidspunkter, som en potentiel markedsdeltager opnår i henhold til de endelige tilsagn, anvendes til at yde regelmæssig passagerflyvning uden mellemlanding mellem lufthavnsparret [LHR-PHL] og kan ikke anvendes mellem et andet bypar, medmindre en potentiel markedsdeltager har drevet denne tjeneste i udnyttelsesperioden […]. Når udnyttelsesperioden er udløbet, får en potentiel markedsdeltager ret til at anvende ankomst- og afgangstidspunkterne mellem et hvilket som helst bypar (»hævdvundne rettigheder«). Imidlertid er tildeling af hævdvundne rettigheder underlagt godkendelse fra Kommissionen, der rådgives af den uafhængige mandatar.«
14.
I godkendelsesbeslutningens 176., 178.-181., 186. og 197.-199. betragtning konstaterede Kommissionen i forbindelse med sin vurdering af tilsagnene følgende:
»(176) Ifølge praksis fra Den Europæiske Unions retsinstanser skal tilsagnene kunne udelukke de konstaterede konkurrenceproblemer og sikre markedets konkurrencestrukturer. Navnlig tager forslagene om tilsagn under fase I, i modsætning til dem, der afgives under proceduren i fase II, ikke sigte på at forebygge betydelige hindringer for den effektive konkurrence, men snarere på klart at fjerne enhver alvorlig tvivl i denne henseende. Kommissionen råder over et vidt skøn ved vurderingen af, hvorvidt disse afhjælpende foranstaltninger er en direkte og tilstrækkelig reaktion, der er i stand til at fjerne denne tvivl.
(178) Ifølge Kommissionens vurdering afhjælper de endelige tilsagn alle tilfælde af alvorlig tvivl, som er blevet identificeret under sagsbehandlingen. Følgelig finder Kommissionen, at parternes endelige tilsagn er tilstrækkelige til at udelukke den alvorlige tvivl om fusionens forenelighed med det indre marked.
(179) I sagerne vedrørende luftfartsselskaberne er tilsagnene om frigivelse af ankomst- og afgangstidspunkter acceptable for Kommissionen, idet det er tilstrækkelig klart, at der er effektiv adgang for nye konkurrenter, hvilket udelukker alle betydelige hindringer for den effektive konkurrence […]
(180) Tilsagnet angående ankomst- og afgangstidspunkter støttes på det forhold, at tilgængeligheden af ankomst- og afgangstidspunkter til [LHR] er den væsentligste hindring for adgangen til den rute, for hvilken der er identificeret alvorlig tvivl. Hensigten med tilsagnet er således at fjerne (eller i det mindste væsentligt reducere) denne hindring samt at give mulighed for på et passende tidspunkt sandsynligvis at gøre en tilstrækkelig adgang til [LHR-PHL-ruten] mulig.
(181) […] I pakken af tilsagn forstærkes ankomst- og afgangstidspunkternes iboende attraktivitet af udsigten til at kunne erhverve hævdvundne rettigheder […]
(186) Henset til det ovenstående samt andet tilgængeligt bevismateriale, navnlig den foreliggende interesse i og oplysningerne vedrørende en sandsynlig adgang snarest muligt, som markedstesten viste, finder Kommissionen, at tilsagnet angående ankomst- og afgangstidspunkter er et centralt element for at give mulighed for en sandsynlig adgang på et passende tidspunkt til [LHR-PHL-ruten]. Alene omfanget af adgangen til denne strækning er tilstrækkeligt til at rejse den alvorlige tvivl, som er blevet identificeret for dette marked […]
(197) I henhold til fusionsforordningens artikel 6, stk. 2, andet afsnit, første punktum, kan Kommissionen knytte betingelser og påbud til sine beslutninger for at sikre, at de deltagende virksomheder opfylder de tilsagn, de har afgivet over for Kommissionen med henblik på at gøre fusionen forenelig med det indre marked.
(198) […] Når en betingelse ikke er opfyldt, er [godkendelses]beslutningen ikke længere gyldig. […]
(199) […] afgørelsen i denne sag er betinget af overholdelse i fuldt omfang af de i de endelige tilsagns del 1, 2, 3 og 4 (betingelser) nævnte krav, mens de andre dele af de endelige tilsagn udgør forpligtelser for parterne.«
15.
I godkendelsesbeslutningens 200. betragtning blev det præciseret, at de endelige tilsagn var knyttet som bilag til denne beslutning og udgjorde en integrerende del af denne. Endelig anførte Kommissionen i godkendelsesbeslutningens 201. betragtning, at den havde besluttet at erklære den anmeldte transaktion, som ændret ved de endelige tilsagn, forenelig med det indre marked »under forudsætning af overholdelse i fuldt omfang af de i de endelige tilsagn, som er vedlagt i bilag til nærværende beslutning, fastsatte betingelser og forpligtelser«.
16.
I første afsnit i præamblen til de endelige tilsagn, som er vedlagt i bilag til godkendelsesbeslutningen, har fusionsparterne anført, at de har afgivet de endelige tilsagn for at give Kommissionen mulighed for at erklære fusionen forenelig med det indre marked.
17.
I denne præambels tredje afsnit præciseres følgende:
»Denne tekst skal fortolkes i lyset af [godkendelses]beslutningen, for så vidt som tilsagnene udgør betingelser og forpligtelser knyttet til denne, og inden for den generelle EU-retlige ramme, navnlig i lyset af fusionsforordningen, og under henvisning til Kommissionens meddelelse om løsningsforslag, der kan accepteres i henhold til [fusions]forordningen og [gennemførelses]forordningen.«
18.
I den del af de endelige tilsagn, der har overskriften »Definitioner«, defineres en række udtryk som følger:
–
»Hævdvundne rettigheder« defineres ved en henvisning til klausul 1.10.
–
»Misbrug« defineres ved en henvisning til klausul 1.13.
–
»Udnyttelsesperioden« defineres ved en henvisning til klausul 1.9 med den følgende præcisering, at denne periode skal være på seks på hinanden følgende sæsoner i den forstand, hvori udtrykket er anvendt af Den Internationale Luftfartssammenslutning (IATA) (herefter »IATA-sæsoner«).
19.
De endelige tilsagns klausul 1.9-1.11 bestemmer:
»1.9 Generelt anvendes de ankomst- og afgangstidspunkter, som en potentiel markedsdeltager opnår efter fremgangsmåden for frigivelse af ankomst- og afgangstidspunkter, kun til at sørge for en konkurrencedygtig trafikflyvning mellem lufthavnsparret. Ankomst- og afgangstidspunkterne kan ikke anvendes mellem et andet bypar, medmindre en potentiel markedsdeltager har drevet flyvninger uden mellemlanding mellem lufthavnsparret i overensstemmelse med tilbuddet i henhold til klausul 1.24 i et antal fuldstændige og på hinanden følgende IATA-sæsoner (»udnyttelsesperioden«).
1.10. En potentiel markedsdeltager anses for at have hævdvundne rettigheder over de opnåede ankomst- og afgangstidspunkter, når der er sket en passende brug af ankomst- og afgangstidspunkterne på lufthavnsparret i udnyttelsesperioden. I denne henseende har en potentiel markedsdeltager ved udløbet af udnyttelsesperioden ret til at anvende de opnåede ankomst- og afgangstidspunkter på grundlag af disse tilsagn på et hvilket som helst bypar (»hævdvundne rettigheder«).
1.11. De hævdvundne rettigheder er underlagt godkendelse fra Kommissionen, der rådgives af en uafhængig mandatar ved udløbet af udnyttelsesperioden […]«
20.
Disse tilsagns klausul 1.13 lyder således:
»I udnyttelsesperioden anses et misbrug for at foreligge, når en potentiel markedsdeltager, der har opnået ankomst- og afgangstidspunkter, som er frigivet af parterne, beslutter:
[…]
b)
at drive et færre antal afgange end det påtagne i tilbuddet i henhold til klausul 1.24 eller at ophøre med flyvningen mellem lufthavnsparret, medmindre denne afgørelse er uforenelig med princippet om, at »afgange bruges, eller afgange fortabes« i artikel 10, stk. 2, i Rådets forordning [(EØF) nr. 95/93 af 18. januar 1993 om fælles regler for tildeling af ankomst- og afgangstidspunkter i Fællesskabets lufthavne (EFT 1993, L 14, s. 1)] (eller enhver suspension af denne)
[…]«
21.
De nævnte tilsagns klausul 1.24 har følgende ordlyd:
»Inden udløbet af fristen for afgivelse af anmodninger om tildeling af ankomst- og afgangstidspunkter skal hver kandidat også give et formelt tilbud med henblik på tildeling af ankomst- og afgangstidspunkter til den uafhængige mandatar. Det formelle tilbud skal som minimum angive:
a)
de vigtigste betingelser (nemlig ankomst- og afgangstidspunkter, antal afgange og antal IATA-sæsoner med drift (årlig eller sæsonbetinget tjeneste))
b)
en detaljeret forretningsplan […]«
22.
De endelige tilsagns klausul 1.26 er affattet således:
»Efter at have modtaget det eller de officielle tilbud skal Kommissionen (der rådgives af den uafhængige mandatar):
a)
vurdere, om hver kandidat er en levedygtig eksisterende eller potentiel konkurrent, der har kapacitet, ressourcer og vilje til langsigtet at drive de pågældende tjenester mellem lufthavnsparret, idet den repræsenterer en dynamisk og levedygtig konkurrencemæssig kraft
b)
vurdere de formelle tilbud fra hver kandidat, som opfylder kravene i a) ovenfor, samt klassificere disse kandidater i prioriteret rækkefølge.«
23.
Disse tilsagns klausul 1.27 fastsætter:
»I forbindelse med Kommissionens vurdering i henhold til klausul 1.26 prioriterer Kommissionen kandidater, som generelt udøver den mest effektive konkurrencebegrænsning på lufthavnsparret […]. I dette øjemed tager Kommissionen hensyn til kandidatens forretningsplans dynamik og prioriterer navnlig kandidater, der opfylder et eller flere af følgende kriterier:
a)
den vigtigste kapacitet (målt på antal sæder tilbudt på tjenesterne gennem to (2) på hinanden følgende IATA-sæsoner) og/eller det højeste samlede antal tjenester/afgange
b)
en tjeneste hele året eller kun en IATA-sæson sommertjeneste eller en IATA-sæson vintertjeneste og
c)
en prisstruktur og tilbud af tjenester, der tillader den mest effektive konkurrencebegrænsning mellem lufthavnsparret.
[…]«
B.
Kommissionens afgørelse om tildeling af ankomst- og afgangstidspunkter til Delta
24.
Den 9. oktober 2014 afgav intervenienten, dvs. Delta Air Lines, Inc. (herefter »Delta«), et formelt tilbud med henblik på tildeling af ankomst- og afgangstidspunkter i henhold til de endelige tilsagns klausul 1.24. Ifølge Deltas ansøgning forventede dette selskab at tilbyde en daglig afgang på LHR-PHL-ruten i seks på hinanden følgende IATA-sæsoner fra sommeren 2015.
25.
Delta var den eneste, der afgav tilbud med henblik på tildeling af ankomst- og afgangstidspunkter i henhold de endelige tilsagn.
26.
Ved afgørelse af 6. november 2014 erklærede Kommissionen – efter at have vurderet Deltas levedygtighed og dette selskabs formelle tilbud i henhold til de endelige tilsagns klausul 1.21 og 1.26 – for det første, at Delta var uafhængigt af parterne og uden forbindelse med disse, og at det havde udtømt sin egen portefølje af ankomst- og afgangstidspunkter til LHR i henhold til disse tilsagns klausul 1.21, og, for det andet, at Delta var en levedygtig potentiel konkurrent til parterne mellem det lufthavnspar, for hvilke det havde anmodet om ankomst- og afgangstidspunkter i henhold til tilsagnene, med kapacitet, ressourcer og vilje til langsigtet at drive de pågældende tjenester på [LHR-PHL-ruten], idet selskabet repræsenterer en levedygtig konkurrencemæssig kraft.
27.
Den 17. december 2014 forelagde American og Delta Kommissionen den aftale om frigivelse af ankomst- og afgangstidspunkter, som de to selskaber skulle indgå med henblik på opfyldelse af tilsagnene vedrørende de af Delta krævede ankomst- og afgangstidspunkter på LHR-PHL-ruten.
28.
Ved afgørelse af 19. december 2014 godkendte Kommissionen i henhold til mandatarens rapport af 17. december 2014 aftalen om frigivelse af ankomst- og afgangstidspunkter. Ifølge denne afgørelse var Delta forpligtet til at anvende US Airways’ ankomst- og afgangstidspunkter for at drive flyvninger uden mellemlanding på LHR-PHL-ruten. Det fremgik i øvrigt af den nævnte afgørelse, at Delta skulle anses for at have opnået hævdvundne rettigheder, når der var sket en passende brug af disse ankomst- og afgangstidspunkter i udnyttelsesperioden, dog under forudsætning af, at Kommissionens aftale blev overholdt, og at Delta, når Kommissionen havde godkendt de hævdvundne rettigheder, beholdt de tildelte ankomst- og afgangstidspunkter og fik ret til at anvende disse på et hvilket som helst bypar.
29.
Delta begyndte at drive LHR-PHL-ruten i starten af IATA-fartplansæsonen i sommeren 2015.
C.
Den omtvistede afgørelse
30.
Den 30. april 2018 vedtog Kommissionen den omtvistede afgørelse, hvorved den konstaterede, at Delta havde foretaget en passende brug af ankomst- og afgangstidspunkterne i udnyttelsesperioden, og godkendte tildeling af hævdvundne rettigheder til dette selskab i henhold til de endelige tilsagns klausul 1.10.
31.
På grundlag af en fortolkning af tilsagnenes ordlyd, sammenhæng og formål fandt Kommissionen i den omtvistede afgørelse, at udtrykket »passende brug« ikke kan forstås i betydningen »brug i overensstemmelse med tilbuddet«, men at det skal fortolkes således, »at der ikke foreligger misbrug« af ankomst- og afgangstidspunkterne som omhandlet i de endelige tilsagns klausul 1.13.
32.
Dernæst undersøgte Kommissionen i den omtvistede afgørelse med henblik på at afgøre, om Delta havde opnået hævdvundne rettigheder, om dette selskab havde misbrugt ankomst- og afgangstidspunkterne som omhandlet i de endelige tilsagns klausul 1.13. Kommissionen fastslog i denne forbindelse, at brugen af ankomst- og afgangstidspunkter på trods af underudnyttelsen var i overensstemmelse med princippet om, at »afgange bruges, eller afgange fortabes«, som fastlagt i artikel 10, stk. 2 og 3, i forordning nr. 95/93 (
5
), eftersom brugen af ankomst- og afgangstidspunkterne altid lå over tærsklen på 80%. Efter at have konstateret, at Delta ikke havde misbrugt ankomst- og afgangstidspunkterne i henhold til de endelige tilsagns klausul 1.13, konkluderede Kommissionen i overensstemmelse med mandatarens skriftlige anbefaling, at Delta havde foretaget en passende brug af ankomst- og afgangstidspunkterne i udnyttelsesperioden, og godkendte, at dette selskab fik tildelt hævdvundne rettigheder i henhold til disse tilsagns klausul 1.10.
D.
Retsforhandlingerne for Retten og den appellerede dom
33.
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 10. juli 2018 anlagde American sag med påstand om annullation af den omtvistede afgørelse med støtte i to anbringender. Det første anbringende vedrørte retlige fejl begået af Kommissionen ved fortolkningen af udtrykket »passende brug«. Med det andet anbringende anførte American, at Kommissionen ikke havde taget hensyn til alle for tildeling af hævdvundne rettigheder relevante elementer.
34.
Retten frifandt ved den appellerede dom Kommissionen i det hele og pålagde American at bære sine egne omkostninger og betale de af Kommissionen afholdte omkostninger. Retten fastslog navnlig, at Kommissionen med rette havde fortolket udtrykket »passende brug« i klausul 1.10 således, »at der ikke foreligger misbrug« som omhandlet i klausul 1.13.
35.
Retten bemærkede, at denne fortolkning fremgår for det første af ordlyden af klausul 1.10, henset til den sammenhæng, hvori den indgår, for det andet af de mål, der forfølges med denne bestemmelse og af de regler, som den udgør en del af, og som har til formål at lette nye markedsdeltageres adgang til den pågældende strækning, og navnlig af forordningen om ankomst- og afgangstidspunkter og for det tredje af fusionsparternes intention, som fremgår af RM-formularen.
III. Retsforhandlingerne for Domstolen og parternes påstande
36.
Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 26. februar 2021 har American iværksat appel til prøvelse af den appellerede dom.
37.
American har i appelskriftet nedlagt følgende påstande:
–
Den appellerede dom ophæves.
–
Den omtvistede afgørelse annulleres.
–
Subsidiært: Om nødvendigt hjemvises sagen til Retten til fornyet afgørelse i overensstemmelse med Domstolens dom.
–
Kommissionen tilpligtes at betale omkostningerne i denne sag og i sagen for Retten.
38.
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
–
Appellen forkastes.
–
American tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
39.
Delta har nedlagt følgende påstande:
–
Appellen forkastes i sin helhed.
–
American tilpligtes at betale omkostningerne i denne sag og i sagen for Retten.
IV. Bedømmelse
40.
American har til støtte for appellen påberåbt sig et enkelt anbringende om, at Retten begik en retlig fejl, da den fastslog, at udtrykket »passende brug« i de endelige tilsagns klausul 1.10 betyder, »at der ikke foreligger misbrug«. Retten opretholdt i øvrigt med urette afgørelsen om at indrømme Delta hævdvundne rettigheder, eftersom dette selskab ikke udnyttede de tildelte ankomst- og afgangstidspunkter.
41.
Dette anbringende er opdelt i tre led. Med det første led har American i det væsentlige anført, at Retten ved fortolkningen af udtrykket »passende brug« ikke tog hensyn til formålene med henholdsvis fusionsforordningen, de afhjælpende foranstaltninger, der blev truffet i henhold til denne forordning, og de egentlige tilsagn, som fusionsparterne nåede til enighed om. Med det andet led har selskabet i det væsentlige gjort gældende, at Retten begik en fejl, da den fastslog, at der med »passende brug« menes, »at der ikke foreligger misbrug«. Med det tredje led har American gjort gældende, at Retten begik en fejl ved fortolkningen af RM-formularen og de endelige tilsagns klausul 1.9, navnlig hvad angår de retlige konsekvenser, der skal drages af udtrykket »i overensstemmelse med tilbuddet«.
42.
Henset til det anbringende, der er fremsat, vedrører det centrale spørgsmål i den foreliggende appelsag fortolkningen af begrebet »passende brug«, som i henhold til de endelige tilsagns klausul 1.10 er det retlige kriterium, der skal være opfyldt, for at der kan tildeles hævdvundne rettigheder.
43.
I mangel af en definition af udtrykket »passende brug« i disse tilsagns klausul 1.10 skal det undersøges, om Retten begik en retlig fejl, da den fastslog, at fortolkningen i den omtvistede afgørelse, hvorefter begrebet »passende brug« skal forstås således, »at der ikke foreligger misbrug«, som omhandlet i de endelige tilsagns klausul 1.13, bestyrkes af de omhandlede bestemmelsers formål og sammenhæng.
A.
Det eneste anbringendes første led
44.
Med det eneste anbringendes første led har American i det væsentlige anfægtet den teleologiske og kontekstuelle fortolkning, som Retten foretog af begrebet »passende brug« i de endelige tilsagns klausul 1.10. Americans argumentation består af tre dele. Ifølge dette selskab undlod Retten i forbindelse med vurderingen i den appellerede dom at tage hensyn til for det første formålene med fusionsforordningen og de afhjælpende foranstaltninger, der blev truffet i henhold til denne forordning, for det andet de specifikke formål med de endelige tilsagn og for det tredje disse tilsagns samlede afhjælpende virkning. American har anført, at den appellerede dom er behæftet med en åbenbart urigtig retlig fortolkning, eftersom disse forhold ikke blev undersøgt.
45.
Kommissionen har anfægtet disse argumenter og gjort gældende, at Retten i den appellerede dom foretog en grundig undersøgelse af formålene med såvel fusionsforordningen og de afhjælpende foranstaltninger, der blev truffet i henhold til denne forordning, som de omhandlede tilsagn.
46.
Delta har anført, at det foreliggende led bør afvises, for så vidt som American blot har gentaget de argumenter, som selskabet allerede fremførte i første instans, uden at foretage en præcis analyse af den appellerede dom.
1. Formaliteten med hensyn til det første led
47.
Inden gennemgangen af de tre argumenter, hvorpå det eneste anbringendes første led er baseret, skal der tages stilling til, om dette led, som Delta har gjort gældende, kan antages til realitetsbehandling.
48.
Selv om American i appelskriftet har gengivet nogle af de argumenter, der blev fremført i første instans, er det således ikke desto mindre min opfattelse, at selskabet klart og præcist har angivet de anfægtede elementer i den appellerede dom, som vedrører retlige spørgsmål, og de retlige argumenter, der særligt støtter dette første led. Som det fremgår af punkt 44 i dette forslag til afgørelse, har American nemlig anfægtet den teleologiske og kontekstuelle fortolkning, som Retten i den appellerede dom anlagde af begrebet »passende brug«.
49.
Den formalitetsindsigelse, som Delta har rejst i forbindelse med det foreliggende led, kan derfor ikke tages til følge.
2. Foreslået bedømmelse
a) Rettens hensyntagen til formålene med fusionsforordningen og de afhjælpende foranstaltninger, der blev truffet i henhold til denne forordning
50.
American har indledningsvis anført, at der ved fortolkningen af udtrykket »passende brug« i den appellerede dom ikke blev taget hensyn til det formål, der er fastsat i fusionsforordningen og i Kommissionens meddelelse om løsningsforslag, der kan accepteres i henhold til [fusionsforordningen] og [gennemførelsesforordningen] (EUT 2008, C 267, s. 1, herefter »meddelelsen om løsningsforslag«), hvorefter tilsagnene skal »fjerne konkurrenceproblemerne [fuldstændigt]«.
51.
Det skal først påpeges, at når en fusion giver anledning til konkurrenceproblemer, fordi den kan hæmme den effektive konkurrence betydeligt, kan fusionsparterne foreslå afhjælpende foranstaltninger i form af »tilsagn« for at løse de problemer, som Kommissionen har konstateret (
6
).
52.
Med hensyn til de afhjælpende foranstaltninger, der træffes i henhold til fusionsforordningen, har de til formål at eliminere de konkurrenceproblemer, som Kommissionen har konstateret, i fuldt omfang, således at en fusion ikke hæmmer udøvelsen af den effektive konkurrence betydeligt. Afhængigt af stadiet for den administrative procedure skal de foreslåede tilsagn give Kommissionen mulighed for enten at fastslå, at den anmeldte fusion ikke længere rejser alvorlig tvivl om dens forenelighed med det indre marked på tidspunktet for den indledende undersøgelse (»fase I«), i henhold til fusionsforordningens artikel 6, stk. 2, eller at der er taget hensyn til de indsigelser, der blev rejst under den indgående undersøgelse (»fase II«), i overensstemmelse med denne forordnings artikel 18, stk. 3, sammenholdt med artikel 8, stk. 2.
53.
Det må konstateres, at Retten i den appellerede dom foretog en behørig undersøgelse af formålene med fusionsforordningen og de afhjælpende foranstaltninger, der blev truffet i henhold til denne forordning.
54.
I denne henseende skal det for det første fremhæves, at Retten beskrev den relevante fortolkningsramme i den appellerede doms præmis 111 og 112, hvori den bemærkede, at der skal tages hensyn til de specifikke fortolkningsregler, som er indeholdt i tredje afsnit i præamblen til de endelige tilsagn. Det fremgår nemlig af denne bestemmelse, at disse tilsagn skal fortolkes »i lyset af godkendelsesbeslutningen inden for den generelle EU-retlige ramme, navnlig i lyset af fusionsforordningen, og under henvisning til [meddelelsen om løsningsforslag]«.
55.
Retten gennemgik for det andet de principper, der danner grundlag for fusionskontrollen, i den appellerede doms præmis 117-120, hvori den påpegede dels, at tilsagnene skal forhindre, »at en dominerende stilling skabes eller styrkes, eller at der inden for en forholdsvis nær fremtid opstår hindringer for en effektiv konkurrence, hvilket det netop er formålet med tilsagnene at forebygge«, dels at »[d]e under fase I afgivne tilsagn har til formål at fjerne enhver alvorlig tvivl i forhold til spørgsmålet om, hvorvidt fusionen på afgørende måde vil hæmme en effektiv konkurrence inden for det indre marked eller en væsentlig del heraf, navnlig som følge af skabelsen eller styrkelsen af en dominerende stilling«. Det kan ifølge Retten heraf udledes, at »de i fase I afgivne tilsagn med hensyn til rækkevidde og indhold gør det muligt for Kommissionen at vedtage en beslutning om godkendelse uden at indlede fase II, [da] Kommissionen uden at anlægge et åbenbart urigtigt skøn har været i stand til at vurdere, at de nævnte tilsagn er en direkte og tilstrækkelig reaktion, der klart fjerner enhver alvorlig tvivl« (
7
). I forbindelse med den teleologiske fortolkning af udtrykket »passende brug« bemærkede Retten i øvrigt i den appellerede doms præmis 255, at »fusionsparterne [har] afgivet [disse tilsagn] for at give Kommissionen mulighed for at konstatere, at de pågældende tilsagn fjernede Kommissionens alvorlige tvivl«.
56.
Selv om Retten i den appellerede dom ikke henviste udtrykkeligt til 30. betragtning til fusionsforordningen og punkt 9 i meddelelsen om løsningsforslag, er det – i modsætning til det af American anførte – ikke ensbetydende med, at den ikke tog hensyn til de formål med tilsagnene, der fremgår af den gældende lovgivning.
57.
Det følger heraf, at Retten ikke så bort fra formålet med de afhjælpende foranstaltninger, der blev truffet i henhold til fusionsforordningen, i forbindelse med fortolkningen af begrebet »passende brug«. Den appellerede dom er derfor ikke behæftet med nogen retlig fejl i denne henseende.
b) Rettens hensyntagen til fusionsparternes tilsagn
58.
American har anført, at der i den appellerede dom ikke blev taget hensyn til det særlige formål med fusionsparternes tilsagn, som var at genskabe den konkurrence, der var gået tabt, på LHR-PHL-ruten, hvilket krævede en strengere fortolkning af begrebet »passende brug«.
59.
Selskabet har herved gjort gældende, at Retten i den appellerede doms præmis 30 ikke henviste til de væsentlige elementer i Kommissionens konklusioner vedrørende de nævnte tilsagn, som bl.a. er nævnt i godkendelsesbeslutningens 176., 178.-181., 186. og 197.-199. betragtning. American har især fremhævet, at Retten i den appellerede dom bl.a. ikke kom ind på de afhjælpende foranstaltningers betydelige omfang og rækkevidde, den vækst, som fusionen medførte, udsigterne til ny markedsadgang, den omstændighed, at de endelige tilsagn vil skabe tilstrækkelig konkurrence mellem luftfartsselskaberne på LHR-PHL-ruten, eller den afhjælpende foranstaltnings strukturelle karakter.
60.
Selv om Retten i den appellerede dom henviste til retspraksis, hvorefter tilsagnene skal være en direkte og tilstrækkelig reaktion, der klart fjerner enhver alvorlig tvivl om den pågældende fusion, har American desuden foreholdt Retten, at den ikke anvendte dette kriterium om den afhjælpende foranstaltnings effektivitet ved fortolkningen af begrebet »passende brug«, eftersom den godtog, at Delta havde undladt at anvende 470 korrigerende ankomst- og afgangstidspunkter.
61.
American har anført, at Retten ved fortolkningen i den appellerede doms præmis 250-278 af de relevante bestemmelser i tilsagnene på baggrund af deres formål alene tog hensyn til de hævdvundne rettigheders formål om at forbedre ankomst- og afgangstidspunkternes iboende attraktivitet og ikke til selve formålet med disse tilsagn, som er at kompensere for den manglende konkurrence som følge af, at en af fusionsparterne indstillede den daglige tjeneste, ved at sikre en tilstrækkelig markedsadgang. American har herved påpeget, at spørgsmålet om, hvorvidt en effektiv udnyttelse af ankomst- og afgangstidspunkterne opfylder dette formål, udgør et væsentligt aspekt af enhver afgørelse vedrørende hævdvundne rettigheder.
62.
American har endelig gjort gældende, at Retten i den appellerede doms præmis 266 og 267 forvekslede hævdvundne rettigheders genstand og formål med betingelsen om, at der skal foreligge en »passende brug«, for at disse rettigheder kan indrømmes. Eftersom formålet med tilsagnene vedrørende ankomst- og afgangstidspunkter var at videreføre en af fusionsparternes daglige tjeneste for at fjerne konkurrenceproblemet fuldstændigt, er den konkrete anvendelse af disse ankomst- og afgangstidspunkter med henblik på at opfylde dette formål efter Americans opfattelse ikke alene fuldt forenelig med fastlæggelsen af, hvad der anses for »passende brug«, og afgørelsen om, hvorvidt der skal indrømmes hævdvundne rettigheder, men udgør reelt et væsentligt aspekt af denne vurdering.
63.
Jeg vil i denne henseende indledningsvis fremhæve, at Americans argumentation hviler på antagelsen om, at det generelle formål med de afhjælpende foranstaltninger, der blev truffet i forbindelse med fusionskontrollen, og det præcise formål med de endelige tilsagn var at videreføre den daglige tjeneste, som tidligere blev varetaget af en af fusionsparterne.
64.
Det fremgår af nedenstående undersøgelse af det formål, der forfølges med disse tilsagn, at denne antagelse er forkert.
65.
Det skal påpeges, at formålet med de tilsagn, som fusionsparterne afgav, var at fjerne den af Kommissionen rejste alvorlige tvivl om foreneligheden med det indre marked, som fusionen ellers ville have skabt. Den enhed, der blev skabt ved fusionen, var nemlig det eneste luftfartsselskab, der tilbød direkte flyvning på LHR-PHL-ruten. Kommissionen havde i øvrigt konstateret, at den manglende tilgængelighed af ankomst- og afgangstidspunkter for LHR var den væsentligste hindring for adgangen til den rute, for hvilken der var identificeret alvorlig tvivl (
8
).
66.
Disse tilsagn havde derfor til formål at fjerne konkurrenceproblemerne på LHR-PHL-ruten fuldstændigt ved at fjerne (eller i det mindste væsentligt reducere) hindringerne for adgangen til LHR, således at det blev muligt for en potentiel markedsdeltager at få tilstrækkelig, hurtig og sandsynlig adgang til denne rute.
67.
Med hensyn til de ankomst- og afgangstidspunkter, der frigives af fusionsparterne og overtages af den potentielle markedsdeltager, fremgår det af de nævnte tilsagn, at de kan anvendes til at sørge for en »konkurrencedygtig trafikflyvning«, hvilket i de endelige tilsagn defineres som »regelmæssig passagerflyvning uden mellemlanding mellem lufthavnsparret [LHR-PHL]« (
9
). En potentiel markedsdeltager var ikke forpligtet til at foretage et bestemt antal daglige flyvninger for at drive »konkurrencedygtig trafikflyvning«. De endelige tilsagns klausul 1.1 angiver nemlig blot det maksimale antal korrigerende ankomst- og afgangstidspunkter, der kan frigives, men ikke et fast og bindende antal afgange, som den potentielle markedsdeltager skal tilbyde.
68.
De ankomst- og afgangstidspunkter, som den nye markedsdeltager opnåede, kunne i øvrigt kun anvendes på LHR-PHL-ruten i udnyttelsesperioden. Ifølge de endelige tilsagns klausul 1.10 kunne der kun erhverves hævdvundne rettigheder, hvis der var sket en »passende brug« af disse ankomst- og afgangstidspunkter på LHR-PHL-ruten i denne periode. Når den nye markedsdeltager havde erhvervet disse rettigheder, kunne vedkommende bevare disse ankomst- og afgangstidspunkter på ubestemt tid og anvende dem på en hvilken som helst rute eller et hvilket som helst bypar.
69.
Der kan af det ovenfor anførte drages følgende konklusioner.
70.
For det første er tilsagnet angående ankomst- og afgangstidspunkter en afhjælpende foranstaltning, som sigter mod at lette adgangen til LHR-PHL-ruten ved at fjerne den væsentligste hindring for adgang, men ikke angiver et bestemt antal afgange, som den eller de potentielle kandidater skal tilbyde. I modsætning til det af American anførte kræves det således ikke i nogen af klausulerne i tilsagnene, at den potentielle markedsdeltager forpligter sig til at anvende de korrigerende ankomst- og afgangstidspunkter, som denne har anmodet om at måtte anvende, fuldt ud, eller at markedsdeltageren begrunder en eventuel afvigelse fra dennes tilbud.
71.
For det andet er formålet med dette tilsagn at genskabe det konkurrencepres, som US Airways udøvede før fusionen, og ikke at videreføre US Airways’ daglige tjeneste. Tilsagnet angående ankomst- og afgangstidspunkter sikrer således, at den enhed, der bliver skabt ved fusionen, udsættes for et pres som følge af den faktiske eller potentielle adgang for en ny markedsdeltager. Ved at der afgives ankomst- og afgangstidspunkter til en ny markedsdeltager, skal tilsagnene sikre, at den nye markedsdeltager kan anvende dem på samme betingelser som US Airways forud for fusionen (
10
).
72.
For det tredje er videreførelsen af US Airways’ daglige tjeneste heller ikke en forudsætning for, at den eller de potentielle nye markedsdeltagere kan indrømmes hævdvundne rettigheder.
73.
For det fjerde er formålet med de hævdvundne rettigheder, som Retten bemærkede i den appellerede doms præmis 257-261, at gøre tilsagnet angående ankomst- og afgangstidspunkter mere effektivt ved at lette en tilstrækkelig, hurtig og sandsynlig adgang til LHR-PHL-ruten og dermed bidrage til det fælles mål om at fjerne de konkurrenceproblemer, som Kommissionen havde konstateret, fuldstændigt.
74.
Det skal i øvrigt fremhæves, at Retten ikke, som American har indvendt i appelskriftet, så bort fra tilsagnenes formål, som ifølge American var at tage højde for den vækst, som fusionen medførte. Retten forkastede udtrykkeligt denne argumentation, da den hverken fandt støtte i godkendelsesbeslutningen og den omtvistede afgørelse eller i de endelige tilsagn, og da den var uforenelig med selve karakteren af de hævdvundne rettigheder og det skøn, som Kommissionen råder over, når den accepterer de afhjælpende foranstaltninger, der foreslås af fusionsparterne (
11
). Det må ligeledes konstateres, at ingen af de uddrag af godkendelsesbeslutningen, der er angivet i punkt 59 i dette forslag til afgørelse, understøtter Americans synspunkt.
75.
Det er endelig min opfattelse, at Americans argument, som er nævnt i punkt 61 i dette forslag til afgørelse, og hvorefter Retten alene lagde vægt på de hævdvundne rettigheders formål om at forstærke de korrigerende ankomst- og afgangstidspunkters iboende attraktivitet og ikke tog hensyn til det mere overordnede formål med tilsagnene, som er at sikre en effektiv afhjælpning af de konkurrenceproblemer, der opstår som følge af den anmeldte fusion, skal forkastes.
76.
Tildelingen af hævdvundne rettigheder forfulgte, som jeg har forklaret i punkt 72 og 73 i dette forslag til afgørelse, ikke et eget formål, men skulle bidrage til opfyldelsen af det generelle formål med tilsagnene, som var at fjerne konkurrenceproblemerne på LHR-PHL-ruten fuldstændigt. Formålet med at inkludere hævdvundne rettigheder i disse tilsagn var således at lette adgangen til markedet ved at gøre tilbuddet vedrørende ankomst- og afgangstidspunkter mere attraktivt med henblik på at tilskynde luftfartsselskaber til at anmode om at måtte anvende korrigerende ankomst- og afgangstidspunkter og til at indtræde på LHR-PHL-ruten med en konkurrencedygtig trafikflyvning og dermed sikre, at de nævnte tilsagn faktisk blev iværksat. Retten foretog derfor ingen retlig fejl, idet den fokuserede på formålet med de hævdvundne rettigheder.
c) Rettens hensyntagen til tilsagnenes samlede afhjælpende virkning
77.
American har gjort gældende, at Retten begik en fejl i forbindelse med den kontekstuelle fortolkning af begrebet »passende brug«, eftersom den begrænsede sig til at undersøge de endelige tilsagns klausul 1.13 særskilt uden at tage hensyn til disse tilsagns samlede afhjælpende virkning. Ifølge dette selskab bør der ved den kontekstuelle fortolkning i det mindste tages hensyn til de endelige tilsagns klausul 1.1, 1.24, 1.26, 1.27, 1.10 og 1.11. Disse bestemmelser udgør samlet set et sammenhængende system, der gør det muligt at opfylde det vigtigste formål med den fastsatte afhjælpende foranstaltning, som er at »fjerne [konkurrenceproblemet] fuldstændigt«.
78.
Det skal for det første påpeges, at en kontekstuel eller systematisk fortolkning ikke indebærer, at en retlig bestemmelse skal fortolkes i lyset af alle de andre bestemmelser i den tekst, hvori den indgår. Det er således kun nødvendigt at bedømme disse andre bestemmelser, i det omfang de er relevante.
79.
Hvad for det andet angår vurderingen af tilsagnenes samlede afhjælpende virkning må det konstateres, at det fremgår af læsningen af den appellerede dom, at Retten vurderede de andre bestemmelser i de endelige tilsagn, herunder de bestemmelser, som American har påberåbt sig. Retten fastslog imidlertid, at disse bestemmelser ikke var relevante for vurderingen af udtrykket »passende brug«, for så vidt som de ikke vedrører tildeling af hævdvundne rettigheder. I denne henseende regulerer de endelige tilsagns klausul 1.1, 1.24, 1.26 og 1.27, som Retten med føje konstaterede i den appellerede doms præmis 246-249, en potentiel markedsdeltagers tilbud, og de er relevante for tildeling af korrigerende ankomst- og afgangstidspunkter og ikke for tildeling af hævdvundne rettigheder.
80.
Som Retten konstaterede i den appellerede doms præmis 239, er klausul 1.13 angående misbrug imidlertid den eneste bestemmelse i de endelige tilsagn, der faktisk vedrører anvendelsen af de pågældende ankomst- og afgangstidspunkter. I de endelige tilsagns klausul 1.13, litra b), henvises der nærmere bestemt til det antal afgange, der skal tilbydes, for at driften af et mere begrænset antal ruter end det, som den potentielle markedsdeltager påtænker at anvende, ikke betragtes som »misbrug«. Denne anvendelse skal være forenelig med princippet om, at »afgange bruges, eller afgange fortabes«, som er omhandlet i artikel 10, stk. 2, i forordningen om ankomst- og afgangstidspunkter, der i det væsentlige bestemmer, at et luftfartsselskab for at kunne benytte de ankomst- og afgangstidspunkter, der tildeles for næste sæson, skal vise, at det har benyttet disse tidspunkter i mindst 80% af tiden i den fartplansæson, som de er blevet tildelt for (herefter »80/20-reglen«).
81.
Som jeg ligeledes har nævnt i punkt 70 i dette forslag til afgørelse, kræves det i øvrigt ikke i nogen af klausulerne i de endelige tilsagn, at den potentielle markedsdeltager forpligter sig til at anvende de korrigerende ankomst- og afgangstidspunkter, som denne har anmodet om at måtte anvende, fuldt ud, eller at markedsdeltageren begrunder en eventuel afvigelse fra dennes tilbud.
82.
Henset til det ovenfor anførte er det derfor min opfattelse, at det eneste anbringendes første led skal forkastes.
B.
Det eneste anbringendes andet led
83.
Med det eneste anbringendes andet led har American i det væsentlige anført, at Retten fejlagtigt fastslog, at begrebet »passende brug« betød, »at der ikke foreligger misbrug«.
84.
Denne argumentation består af to dele. American har for det første gjort gældende, at anvendelsen af kriteriet om, »at der ikke foreligger misbrug«, i forbindelse med fortolkningen af begrebet »passende brug« resulterer i et udnyttelsesniveau for ankomst- og afgangstidspunkter, der er uforeneligt med selve formålene med de tilsagn, som fusionsparterne afgav. American har for det andet henvist til, at Retten begik en række fejl, da den i den appellerede dom fastslog, at begrebet »passende brug« betød, »at der ikke foreligger misbrug«.
85.
Kommissionen og Delta har anført, at ingen af de argumenter, som American har fremført i forbindelse med dette led af appelanbringendet, godtgør, at Retten begik fejl i forbindelse med sin vurdering.
1. Et udnyttelsesniveau, som svarer til, at der ikke foreligger »misbrug«
86.
American har anført, at hver gang et korrigerende afgangs- eller ankomsttidspunkt ikke er blevet anvendt, indebærer dette, at målet om at »fjerne [konkurrenceproblemet] fuldstændigt« ikke er blevet nået, og at der foreligger en »betydelig hindring af den effektive konkurrence«. Selv om Kommissionen råder over et vidt skøn, når den undersøger, om tilsagnene udgør en tilstrækkelig reaktion, der kan fjerne enhver alvorlig tvivl, kan den ifølge dette selskab ikke ændre disse bindende tilsagn ved at fortolke begrebet »passende brug« på en måde, som ikke er forenelig med disse tilsagns formål og de betingelser, der er fastsat heri.
87.
Denne argumentation skal efter min opfattelse forkastes, bl.a. fordi kravet om, at ankomst- og afgangstidspunkter skal anvendes, for at der kan indrømmes hævdvundne rettigheder, hvilket American har gjort gældende, strider mod tilsagnenes bestemmelser og formål og risikerer at forringe deres effektivitet.
88.
Hvis den fortolkning, som American går ind for, lægges til grund, vil det nemlig for det første indebære, at enhver potentiel markedsdeltager pålægges en udnyttelsesgrad, som overstiger de 80%, der er standard i branchen (
12
). Der er således ingen grund til, at Delta skal opfylde strengere udnyttelsesbetingelser for at opnå hævdvundne rettigheder end dem, der er fastsat i den retlige referenceramme, og som derfor gjaldt for US Airways før fusionen og gælder for American efter fusionen.
89.
For det andet vil det stride mod behovet for at sikre lige konkurrencevilkår på LHR-PHL-ruten, at der fastsættes et højere udnyttelsesniveau for enhver ny potentiel markedsdeltager end for dennes konkurrenter. Et sådant krav vil således fratage Delta den fleksibilitet, der ligger i 80/20-reglen, og stille selskabet ringere end American, som stadig er omfattet af denne regel. Da formålet med tilsagnene er at sikre en effektiv konkurrence på LHR-PHL-ruten, bør Deltas situation være sammenlignelig med situationen for ethvert andet luftfartsselskab og navnlig for de selskaber, der betjener denne rute. Det er som følge heraf alene den nye markedsdeltagers anvendelse af ankomst- og afgangstidspunkter i overensstemmelse med betingelserne i de endelige tilsagns klausul 1.13, der sikrer, at denne nye markedsdeltager – i dette tilfælde Delta – kan udøve sin virksomhed på lige fod med sin største konkurrent, nemlig American.
90.
For det tredje er Americans synspunkt ikke foreneligt med det specifikke formål med tilsagnene, som er at lette adgangen til LHR-PHL-ruten. Anvendelsen af en højere udnyttelsesgrad end den, der er standard i branchen, risikerer at afskrække enhver potentiel markedsdeltager, eftersom tilsagnene vil miste den tilskyndende virkning, der tilsigtes med indførelsen af hævdvundne rettigheder, og tilsagnet angående ankomst- og afgangstidspunkter vil blive mindre effektivt.
91.
Hvis den fortolkning, som American går ind for, lægges til grund, kan det for det fjerde true den retssikkerhed, der kræves for at sikre den omtvistede afgørelses gennemførelse og tilsagnenes effektivitet. Det skal herved påpeges, at tilsagnene, som Retten med føje bemærkede i den appellerede doms præmis 125 og 275, ud over at have til formål at afværge alvorlig tvivl om fusionens forenelighed med det indre marked også er relevante for tredjemænd, som genoptager fusionsparternes aktiviteter, eftersom betingelserne for genoptagelse af sådanne aktiviteter i vidt omfang fastlægges af disse tilsagn. Det er i denne forbindelse vigtigt, at kriterierne for tildeling af hævdvundne rettigheder er klare og verificerbare, for at udelukke enhver vilkårlig betragtning. Hvis Americans synspunkt tiltrædes, vil det således svare til at acceptere, at enhver afvigelse fra det tilbud, der er afgivet af det selskab, som har overtaget ankomst- og afgangstidspunkterne – i dette tilfælde Delta – skal begrundes ud fra vage kriterier, som ikke er specificeret i tilsagnene. Som Retten med føje bemærkede i den anfægtede doms præmis 250, er det kun en fortolkning, hvorefter »passende brug« forstås i betydningen, at der ikke foreligger »misbrug« som omhandlet i de endelige tilsagns klausul 1.13, der kan sikre den nødvendige retssikkerhed for enhver potentiel markedsdeltager.
92.
Det skal for det femte fremhæves, at de tilsagn, som fusionsparterne foreslår, skal kunne implementeres og overvåges effektivt, for at de kan fjerne de påviste konkurrenceproblemer (
13
). Af de grunde, der er nævnt i det foregående punkt i dette forslag til afgørelse, er det imidlertid kun de endelige tilsagns klausul 1.13, der opfylder denne betingelse.
93.
For det sjette vil en sådan fortolkning af betingelserne for tildeling af hævdvundne rettigheder som følge af den manglende præcision principielt ikke kunne godtages i fase I, hvor målet som tidligere nævnt er at fjerne enhver alvorlig tvivl om en fusions forenelighed med det indre marked (
14
).
94.
Efter min opfattelse bør Domstolen i øvrigt forkaste Americans argument om, at Retten begik en fejl, da den i den appellerede doms præmis 291 fastslog, at den omstændighed, at Deltas udnyttelsesgrad for ankomst- og afgangstidspunkterne svinger mellem 76,4% og 81%, ikke medfører, at tilsagnenes formål undermineres. American har herved påpeget, at Delta undlod at udbyde 470 tjenester (samlede returflyvninger) på LHR-PHL-ruten, og at det særlige formål med tilsagnene som følge heraf ikke blev opfyldt, for så vidt som disse ankomst- og afgangstidspunkter i sidste ende ikke blev anvendt af noget luftfartsselskab. Dette resultat udgør ifølge appellanten et vigtigt indicium for, at den retlige fortolkning, hvorefter begrebet »passende brug« skal forstås således, »at der ikke foreligger misbrug«, er fejlagtig.
95.
Det skal fremhæves, at Americans argument om den metode, som Kommissionen anvendte til beregning af udnyttelsesgraderne, vedrører faktiske spørgsmål [og faktuelle vurderinger], hvortil der blev taget endelig stilling i den appellerede doms præmis 285-291, uden at appellanten har gjort gældende, at de blev gengivet forkert. Det fremgik desuden af den appellerede doms præmis 90, 290 og 294, at appellanten ganske vist har kritiseret omfanget af Deltas underudnyttelse af ankomst- og afgangstidspunkterne, men ikke har bestridt, at Deltas brug af disse tidspunkter var i overensstemmelse med 80/20-reglen.
2. De andre elementer, der gør det muligt at fortolke udtrykket »passende brug« således, at der ikke foreligger »misbrug«
96.
American har for det første anført, at Retten i den appellerede doms præmis 95, 103, 104 og 207 fejlagtigt støttede sig på den almindelige betydning af udtrykket »misbrug«, da den fastslog, at dette var foreneligt med begrebet »passende brug«. Retten burde efter Americans opfattelse have erkendt, at den almindelige betydning af udtrykket »misbrug« dækker enhver situation såsom den foreliggende, hvor de løfter, der blev afgivet for at opnå en retlig fordel, bl.a. hævdvundne rettigheder, blev brudt, uden at der forelå en tilstrækkelig begrundelse.
97.
Det skal herved fremhæves, at det fremgår klart af den appellerede dom, at Retten ikke støttede sine konklusioner på den almindelige betydning og en ordlydsfortolkning af udtrykket »misbrug«. Det var bl.a. på grund af konklusionen i den appellerede doms præmis 107 om, at en ordlydsfortolkning ikke ville »[føre] til et endegyldigt resultat«, at Retten valgte at foretage en kontekstuel fortolkning af tilsagnene.
98.
American har for det andet gjort gældende, at Retten i den appellerede doms præmis 209 og 210 med urette støttede sig på den omstændighed, at bestemmelserne om »misbrug« findes i den del, der vedrører »[t]ildeling af hævdvundne rettigheder over ankomst- og afgangstidspunkterne« i sagen IAG mod bmi, idet dette udtryk kunne forstås som en »upassende brug«. American har herved påpeget, at tilsagnene i den foreliggende sag ikke indeholder denne overskrift. I øvrigt omhandlede denne del af tilsagnene i sagen IAG mod bmi, der tilsyneladende vedrørte »hævdvundne rettigheder«, ifølge dette selskab reelt andre aspekter, som ikke var relevante for fortolkningen af udtrykket »passende brug«.
99.
Som det forklares i punkt 6 i dette forslag til afgørelse, blev tilsagnene i sagen IAG mod bmi brugt som model for tilsagnene i den foreliggende sag. Hvis parterne havde ønsket at afvige fra denne model eller at anlægge en anden fortolkning end den, der fulgte af tilsagnene i den nævnte sag, skulle de i øvrigt, som det fremgår af punkt 118 og 119 i dette forslag til afgørelse, have angivet dette i tilsagnene. Heraf følger, at den omstændighed, at tilsagnene i sagen IAG mod bmi indeholder overskriften »Tildeling af hævdvundne rettigheder over ankomst- og afgangstidspunkterne«, og at den del, der vedrører »[t]ildeling af hævdvundne rettigheder over ankomst- og afgangstidspunkterne«, indeholder bestemmelser, som ikke omhandler tildeling af disse rettigheder, ikke rejser tvivl om betragtningen i den appellerede doms præmis 209 om, at tilsagnene i sagen IAG mod bmi udgør et egnet grundlag for fortolkningen af tilsagnene i den foreliggende sag (
15
).
100.
American har for det tredje anført, at den appellerede dom ikke indeholdt en sammenhængende og fuldstændig vurdering af betragtningen om, at de endelige tilsagns klausul 1.13, der omhandler begrebet »misbrug«, angiver kriteriet for, hvad der anses for »passende brug«. American har i øvrigt henvist til en række retlige fejl, som Retten angiveligt begik i forbindelse med dette ræsonnement, bl.a. i den appellerede doms præmis 236-240, 276 og 277.
101.
Selv om den appellerede dom ikke altid er struktureret på en meget klar måde, og det undertiden er vanskeligt at læse og forstå den, står det imidlertid efter min opfattelse fast, at dette ikke indebærer, at Retten begik en fejl i forbindelse med sin vurdering om, at begrebet »misbrug« angiver kriteriet for, hvad der anses for »passende brug«.
102.
American har for det fjerde foreholdt Retten, at den anlagde en åbenbart urigtig fortolkning i den appellerede doms præmis 279-292, hvori den fastslog, at den »kontekstuelle fortolkning« af tilsagnene skal foretages i lyset af forordningen om ankomst- og afgangstidspunkter. Selskabet har indledningsvis anført, at denne betragtning ikke er forenelig med ordlyden af tredje afsnit i præamblen til de endelige tilsagn, eftersom denne forordning ikke er nævnt i denne bestemmelse blandt de tekster, ud fra hvilke disse tilsagn skal fortolkes, selv om der henvises til den i andre dele af de nævnte tilsagn. Det har endvidere anført, at formålet med forordningen om ankomst- og afgangstidspunkter ikke svarer til formålene med de afhjælpende foranstaltninger i fusionsforordningen og de særlige afhjælpende foranstaltninger, der blev truffet i den foreliggende sag.
103.
Jeg gør for det første opmærksom på, at den specifikke henvisning til forordningen om ankomst- og afgangstidspunkter i tilsagnene ikke efterlader nogen tvivl om, at den er et af de elementer, der skal tages i betragtning i forbindelse med den kontekstuelle vurdering, der skal foretages. Det skal ligeledes påpeges, at det i tredje afsnit i præamblen til de endelige tilsagn præciseres, at disse tilsagn bl.a. skal fortolkes inden for den »generelle EU-retlige ramme«. Derfor bemærkede Retten i den appellerede doms præmis 124, at der skulle tages hensyn til forordningen om ankomst- og afgangstidspunkter, da denne indgår i den »generelle EU-retlige ramme«.
104.
Det skal for det andet påpeges, at eftersom den udnyttelsesgrad, der er fastsat i denne forordning, er standard i branchen, fandt Retten som nævnt i punkt 80 og 88 i dette forslag til afgørelse med føje, at Delta kunne forvente at udøve sin virksomhed i overensstemmelse med referencelovgivningen. For så vidt som bestemmelserne i artikel 10, stk. 2 og 3, i forordningen om ankomst- og afgangstidspunkter udgør den EU-retlige referenceramme, fastslog Retten i øvrigt med føje i den appellerede doms præmis 283, at man kunne have forventet, at det ville fremgå klart af ordlyden af de endelige tilsagn, hvis betingelserne for tildeling af hævdvundne rettigheder afveg fra denne ramme, hvilket ikke er tilfældet i denne sag.
105.
For det tredje er det endelig min opfattelse, at den omstændighed, at forordningen om ankomst- og afgangstidspunkter forfølger andre formål end fusionsforordningen, i modsætning til det af American anførte ikke er til hinder for, at den tages i betragtning i forbindelse med fusionskontrollen. Som jeg har forklaret i punkt 89 i dette forslag til afgørelse, er anvendelsen af 80/20-reglen således ikke kun begrundet i luftfartshensyn, men også nødvendig for at sikre lige konkurrencevilkår mellem Delta og dette selskabs største konkurrent på LHR-PHL-ruten, nemlig American. Det skal i øvrigt påpeges, at Kommissionen som led i sit arbejde er forpligtet til at undersøge alle relevante faktorer i forbindelse med det foreslåede tilsagn i forhold til strukturen og de konkrete forhold på det marked, hvor konkurrenceproblemerne vil opstå (
16
).
106.
Det er, henset til det ovenfor anførte, min opfattelse, at det andet anbringendes andet led skal forkastes.
C.
Det eneste anbringendes tredje led
107.
Med det eneste anbringendes tredje led har American i det væsentlige anført, at Retten tillagde RM-formularens indhold overdreven og uberettiget betydning, da den fortolkede begrebet »passende brug«.
1. Formaliteten med hensyn til det tredje led
108.
Det bør herved fremhæves, at Kommissionen har gjort gældende, at denne argumentation skal afvises, eftersom den ikke blev fremført i første instans.
109.
Efter min opfattelse kan Americans argumentation imidlertid antages til realitetsbehandling, eftersom den er rettet mod de betragtninger, som Retten anstillede i den appellerede dom, og hvorefter det fremgår af oplysningerne i RM-formularen, at formuleringen »i overensstemmelse med tilbuddet« ikke er relevant for fortolkningen af begrebet »passende brug« i de endelige tilsagns klausul 1.10.
2. Foreslået bedømmelse
110.
American har i første række anført, at RM-formularen er et forberedende dokument, og at vurderingen i den appellerede dom som følge heraf er uforenelig med Unionens retspraksis, hvorefter »forarbejder« ikke betragtes som fortolkningsmetoder, der kan ændre en EU-retlig bestemmelses indhold eller formål.
111.
I denne henseende skal det for det første påpeges, at RM-formularens eksistens, som Retten med føje bemærkede i den appellerede doms præmis 122 og 123, udgør en direkte følge af fusionsforordningen. Eftersom det fremgår af tredje afsnit i præamblen til de endelige tilsagn, at de skal fortolkes i lyset af denne forordning, valgte Retten imidlertid med føje at tage hensyn til RM-formularen i forbindelse med sin vurdering (
17
).
112.
Hvad for det andet angår RM-formularens indhold bestemmes det i gennemførelsesforordningens artikel 20, stk. 1a, at virksomhederne i denne formular skal præcisere, hvilke oplysninger og dokumenter de skal fremsende, når de tilbyder at afgive tilsagn. Det fremgår i øvrigt af bilag IV til denne forordning, at oplysningerne i RM-formularen er nødvendige for, at Kommissionen kan afgøre, om disse tilsagn vil kunne forhindre, at den effektive konkurrence hæmmes betydeligt, og dermed gøre fusionen forenelig med det indre marked. Det skal desuden påpeges, at der også henvises til RM-formularen i punkt 7 i meddelelsen om løsningsforslag, hvoraf det fremgår, at fusionsparterne, som er de eneste, der har alle de relevante oplysninger, har ansvaret for at give »alle de til rådighed værende oplysninger, der er nødvendige« for, at Kommissionen kan tage stilling til tilsagnsforslaget.
113.
Det følger af det ovenfor anførte, at RM-formularen ikke, som appellanten hævder, er et rent forberedende dokument, men et supplerende dokument, der – som Retten fremhævede i den appellerede doms præmis 133 – netop skal hjælpe Kommissionen med at vurdere indholdet, formålet, levedygtigheden og effektiviteten af de foreslåede afhjælpende foranstaltninger og med at beskrive virksomhedens egen forståelse af disse afhjælpende foranstaltninger.
114.
Det skal for det tredje påpeges, at selv om vurderingen af RM-formularen indtager en vigtig plads i den appellerede dom (
18
), skal Americans argumentation om, at Retten tillagde denne formular overdreven betydning, forkastes. Det fremgår nemlig ret klart af den appellerede dom, at vurderingen af RM-formularen ikke er et af de elementer, som Retten tog i betragtning, da den i forbindelse med sin kontekstuelle vurdering konkluderede, at begrebet »passende brug« kunne fortolkes således, at der ikke foreligger »misbrug« som omhandlet i de endelige tilsagns klausul 1.13 (
19
).
115.
Det er, henset til det ovenfor anførte, min opfattelse, at Retten ikke begik nogen retlig fejl, da den fastslog, at de endelige tilsagns ordlyd skal fortolkes i lyset af RM-formularen.
116.
American har i anden række gjort gældende, at Retten begik en fejl ved fortolkningen af de endelige tilsagns klausul 1.9, navnlig hvad angår de retlige konsekvenser, der i lyset af RM-formularen skal drages af udtrykket »i overensstemmelse med tilbuddet«. Ifølge American er en sådan formulering ikke en simpel »sproglig variant« af tilsagnene, eftersom den forekommer i andre standardtilsagn, som Kommissionen for nylig har accepteret.
117.
Det er af følgende grunde min opfattelse, at dette argument heller ikke kan tiltrædes.
118.
Det skal påpeges, at Kommissionen udtrykkeligt havde krævet, at de tilsagn, som fusionsparterne foreslog, skulle indeholde hævdvundne rettigheder af den type, der blev foreslået i sagen IAG mod bmi, for at fusionen kunne erklæres forenelig med det indre marked. Det fremgik derfor udtrykkeligt af del 3 i den RM-formular, som fusionsparterne fremsendte til Kommissionen, at tilsagnene var baseret på tilsagnene i afgørelsen i sagen IAG mod bmi, og det var angivet i RM-formularen, på hvilke punkter parterne havde afveget fra disse tilsagn (
20
). Fusionsparterne præciserede i øvrigt, at disse punkter ikke omfattede »sproglige varianter af mindre betydning« eller præciseringer, som var nødvendiggjort af særlige omstændigheder. Hvad specifikt angår bestemmelserne om hævdvundne rettigheder blev der ikke identificeret afvigelser på RM-formularen fra de i sagen IAG mod bmi accepterede tilsagn.
119.
Retten konstaterede derfor med føje i den appellerede doms præmis 143 og 144, at American i RM-formularen skulle angive enhver væsentlig ændring i forhold til tilsagnene i sagen IAG mod bmi, som blev brugt som model for tilsagnene i den foreliggende sag. Eftersom begrebet »i overensstemmelse med tilbuddet« ikke forekom i tilsagnene i sagen IAG mod bmi, og det ikke fremgik, at dette udtryk skulle tilføjes som en ændring i forhold til tilsagnene i denne sag, begik Retten imidlertid ikke nogen fejl, da den i den appellerede doms præmis 139 fastslog, at denne formulering skulle anses for en »sproglig variant af mindre betydning« i tilsagnene.
120.
Disse betragtninger drages ikke i tvivl af Americans argumenter om, at formuleringen »i overensstemmelse med tilbuddet« optræder i andre standardtilsagn, og at tilsagnet angående ankomst- og afgangstidspunkter i den foreliggende sag indeholder adskillige bestemmelser fra tilsagnene i sag COMP/AT.39595 – A++ (
21
). Den eneste model, som Kommissionen udtrykkeligt havde krævet i forbindelse med de tilsagn, der blev foreslået med henblik på tildeling af hævdvundne rettigheder, fandtes nemlig i sagen IAG mod bmi. Bestemmelserne i de andre tilsagn er derfor ikke relevante for fortolkningen af begrebet »passende brug« og for tildeling af hævdvundne rettigheder, så meget desto mere som de andre standardtilsagn, der gøres gældende, ikke vedrørte hævdvundne rettigheder.
121.
Det skal i denne henseende præciseres, at selv om Kommissionen i forbindelse med arbejdet med at påvise, at en fusion kan hæmme konkurrencen betydeligt, skal kontrollere de oplysninger, som fusionsparterne har fremlagt, kan det imidlertid ikke kræves, at den skal foregribe enhver mulig fortolkning af de tilsagn, der foreslås af disse parter, bl.a. når denne fortolkning ikke alene afviger fra de analyserammer, som parterne selv havde accepteret, og fra de gældende branchestandarder på det pågældende marked, men heller ikke fremgår klart af tilsagnenes ordlyd. Det er nemlig min opfattelse, at hvis fusionsparterne havde ønsket at anlægge en anden fortolkning end den, der blev lagt til grund i tilsagnene i sagen IAG mod bmi, ved at anvende »tilbuddet« som referencepunkt for tildeling af hævdvundne rettigheder, skulle dette have fremgået klart af RM-formularen eller i hvert fald have været nævnt heri, således som Retten med føje bemærkede i den appellerede doms præmis 138, 149, 151-158 og 199.
122.
American har i tredje række gjort gældende, at Rettens fortolkning af de endelige tilsagns klausul 1.9 er fejlagtig. American har herved påpeget, at hvis formuleringen »i overensstemmelse med tilbuddet« og klausul 1.9, sammenholdt med klausul 1.10, fortolkes korrekt, fremgår det af bestemmelserne i tilsagnene, at der skal tages udgangspunkt i en ny markedsdeltagers tilbud i forbindelse med vurderingen af, hvad der anses for »passende brug«, og afgørelsen om, hvorvidt der skal indrømmes hævdvundne rettigheder.
123.
Det er af de grunde, der er beskrevet i punkt 64-73 i dette forslag til afgørelse, min opfattelse, at dette argument ikke kan tiltrædes.
124.
Det fremgår desuden af den omstændighed, at formuleringen »i overensstemmelse med tilbuddet« allerede fandtes i det oprindelige forslag om tilsagn, som fusionsparterne fremlagde, og som ikke omfattede hævdvundne rettigheder, at denne klausul havde et andet formål end at fastsætte betingelserne for tildeling af hævdvundne rettigheder (
22
).
125.
Det er under disse omstændigheder min opfattelse, at det eneste anbringendes tredje led og appellen i sin helhed skal forkastes.
D.
Sagsomkostninger
126.
Delta har i den foreliggende sag for Domstolen nedlagt påstand om, at American tilpligtes at betale omkostningerne både i denne sag og i sagen for Retten.
127.
Det er af følgende grunde min opfattelse, at denne påstand ikke kan tages til følge.
128.
Det skal præciseres, at da Delta ikke havde nedlagt nogen påstand vedrørende sagsomkostningerne i første instans, pålagde Retten i den appellerede dom Delta at bære sine egne omkostninger i henhold til artikel 134, stk. 1, og artikel 138, stk. 3, i Rettens procesreglement.
129.
Det skal ligeledes påpeges, at Domstolen i henhold til artikel 184, stk. 2, i Domstolens procesreglement træffer afgørelse om sagsomkostningerne, såfremt en appel ikke tages til følge. Artikel 138, stk. 1, i Domstolens procesreglement, der i henhold til dette procesreglements artikel 184, stk. 1, finder tilsvarende anvendelse i appelsager, bestemmer i øvrigt, at det pålægges den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom.
130.
Disse bestemmelser skal imidlertid fortolkes således, at Domstolen kun kan pålægge en part at betale omkostninger, der er afholdt af en anden part i sagen for Retten, såfremt den anden part havde nedlagt en sådan påstand for Retten (
23
). Hvis dette ikke er tilfældet, og påstanden om pålæggelse af sagsomkostninger vedrørende sagen for Retten først blev nedlagt i sagen for Domstolen, skal denne påstand forkastes, uanset at appellen – som i det foreliggende tilfælde – ikke tages til følge.
V. Forslag til afgørelse
131.
På baggrund af det ovenfor anførte foreslår jeg, at Domstolen træffer følgende afgørelse:
»–
Appellen forkastes.
–
American Airlines bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen og Delta Air Lines afholdte omkostninger (dog alene for så vidt angår sagen for Domstolen).«
(
1
) – Originalsprog: fransk.
(
2
) – Jf. punkt 19 i dette forslag til afgørelse.
(
3
) – Herefter »RM-formularen«. Jf. bilag IV til Kommissionens forordning (EF) nr. 802/2004 af 21.4.2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (EUT 2004, L 133, s. 1, berigtiget i EUT 2004, L 172, s. 9, herefter »gennemførelsesforordningen«).
(
4
) – Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 af 20.1.2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (EUT 2004, L 24, s. 1, herefter »fusionsforordningen«).
(
5
) – Herefter »forordningen om ankomst- og afgangstidspunkter«.
(
6
) – Jf. 30. betragtning til fusionsforordningen og punkt 5 og 9 i meddelelsen om løsningsforslag.
(
7
) – Jf. dom af 13.5.2015, Niki Luftfahrt mod Kommissionen (T-162/10, EU:T:2015:283, præmis 297 og den deri nævnte retspraksis).
(
8
) – Jf. 180. betragtning til godkendelsesbeslutningen.
(
9
) – Jf. de endelige tilsagns klausul 1.9 og 160. betragtning til godkendelsesbeslutningen.
(
10
) – Jf. punkt 88 og 89 i dette forslag til afgørelse.
(
11
) – Jf. den appellerede doms præmis 262-270.
(
12
) – Jf. punkt 80 i dette forslag til afgørelse.
(
13
) – Jf. punkt 13 i meddelelsen om løsningsforslag.
(
14
) – Jf. punkt 55 i dette forslag til afgørelse.
(
15
) – Som Kommissionen fremhævede, taler 644. og 645. betragtning til afgørelsen i sagen IAG mod bmi i øvrigt for, at der foreligger en forbindelse mellem tildeling af hævdvundne rettigheder og begrebet misbrug, for så vidt som overskriften »1.1.3. Hævdvundne rettigheder« både vedrører hævdvundne rettigheder og misbrug, hvilket skaber en forbindelse mellem disse to begreber.
(
16
) – Jf. punkt 12 i meddelelsen om løsningsforslag.
(
17
) – Jf. punkt 17 og 54 i dette forslag til afgørelse.
(
18
) – Jf. den appellerede doms præmis 126-200.
(
19
) – Jf. den appellerede doms præmis 292.
(
20
) – Jf. punkt 9-11 i dette forslag til afgørelse.
(
21
) – Den sag, der førte til Kommissionens beslutning C(2013) 2836 af 23.5.2013 (EUT 2013, C 201, s. 8).
(
22
) – Jf. punkt 6 i dette forslag til afgørelse.
(
23
) – Jf. i denne retning dom af 29.4.2004, Parlamentet mod Ripa di Meana m.fl. (C-470/00 P, EU:C:2004:241, præmis 83-90).