Foreløbig udgave
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
D. SPIELMANN
fremsat den 19. marts 2026 (1)
Sag C-159/25 [Rowicz] (i)
B. Ż.,
V. sp. z o.o.
mod
T. SA,
Ł.W.
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Okręgowy w Warszawie (den regionale domstol i Warszawa, Polen))
» Præjudiciel forelæggelse – medlemsstater – forpligtelser – oprettelse af de nødvendige retsinstanser med henblik på at sikre en effektiv retsbeskyttelse – overholdelse af princippet om dommeres uafhængighed – en uafhængig og upartisk domstol, der er oprettet ved lov – tildeling af sager til dommerne – ulovlig sammensætning af en retsinstans – princip om dommerkollegiets uforanderlighed – AI-system «
Indledning
1.        Med den foreliggende sag har Sąd Okręgowy w Warszawie (den regionale domstol i Warszawa, Polen) forelagt Domstolen en anmodning om præjudiciel afgørelse, som ligger i forlængelse af de sager, hvorved Domstolen har præciseret rækkevidden af artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med artikel
47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«). Sagen giver endnu en gang Domstolen anledning til at tage stilling til de garantier, der omgiver udøvelsen af den dømmende funktion inden for de nationale retsordener, navnlig dem, der sikrer domstolenes uafhængighed og upartiskhed samt overholdelsen af kravet om, at en domstol skal være oprettet ved lov.
2.        Nærmere bestemt vedrører anmodningen om præjudiciel afgørelse en intern organisationsform for retsinstanserne, der kan påvirke disse garantier, nemlig en fratagelse fra en dommer af sager, vedkommende var blevet tildelt, også selv om dette sker med samtykke, og overdragelsen af disse til en anden dommer. Domstolen skal således navnlig tage stilling til, om en mekanisme, der er baseret på en omfordeling via et automatisk system til tilfældig fordeling, er forenelig med kravene i EU-retten, og til, under hvilke betingelser en sådan foranstaltning kan anses for at være baseret på regler, der er tilstrækkeligt klare og forudsigelige og egnede til at fjerne enhver begrundet tvivl hos borgerne om, at der ikke er tale om eksterne eller interne påvirkninger i forbindelse med fastlæggelsen af, hvilken dommer der skal behandle deres sag.
Retsforskrifter
EU-retten
3.        Artikel
3, nr. 1), i forordning (EU) 2024/1689 om harmoniserede regler for kunstig intelligens (2) definerer begrebet »AI-system« som »et maskinbaseret system, som er udformet med henblik på at fungere med en varierende grad af autonomi, og som efter idriftsættelsen kan udvise en tilpasningsevne, og som til eksplicitte eller implicitte mål af det input, det modtager, udleder, hvordan det kan generere output såsom forudsigelser, indhold, anbefalinger eller beslutninger, som kan påvirke fysiske eller virtuelle miljøer«.
Polsk ret
Loven om de almindelige domstoles organisation
4.        I henhold til artikel
41, stk. 1, i ustawa Prawo o ustroju sądów powszechnych (lov om de almindelige domstoles organisation) af 27. juli 2001 i den udgave, der finder anvendelse i hovedsagen (3) (herefter »loven om de almindelige domstoles organisation«) fastsætter justitsministeren efter høring af Krajowa Rada Sądownictwa (det nationale domstolsråd, Polen) ved bekendtgørelse de almindelige domstoles procesreglement, herunder bl.a. de nærmere regler for fordelingen af sager.
5.        Artikel
47a, stk. 1 i loven om de almindelige domstoles organisation bestemmer:
»Sagerne fordeles vilkårligt til dommere og dommerfuldmægtige efter specifikke sagskategorier, undtagen fordeling af sager til en tilkaldedommer.«
6.        Denne lovs artikel 47b fastsætter:
»1.      En ændring i sammensætningen af en domstol tillades kun, såfremt det er umuligt at behandle og påkende sagen i domstolens nuværende sammensætning, eller såfremt der foreligger en langvarig hindring for sagens behandling og påkendelse i domstolens nuværende sammensætning. Bestemmelserne i artikel
47a finder tilsvarende anvendelse.
[...]
4.      En ændring af en dommers tjenestested eller dennes udstationering ved en anden retsinstans og udstationeringens ophør er ikke til hinder for, at dommeren træffer [processuelle] foranstaltninger i sager, der er tildelt på det nuværende tjenestested eller på det sted, hvor vedkommende i øjeblikket udøver sit hverv, indtil disse sager er afsluttet.
5.      Kollegiet ved den kompetente retsinstans på dommerens nye tjenestested eller udstationeringssted kan efter anmodning fra dommeren eller ex officio fritage denne dommer helt eller delvist fra dennes forpligtelser med hensyn til at behandle og afgøre sager, navnlig på grund af den store afstand mellem retten og dommerens nye tjenestested eller udstationeringssted, under hensyntagen til forløbet af de sager, der behandles og afgøres. Dommerkollegiet skal høre præsidenterne for de kompetente retsinstanser, før det træffer en beslutning.
6.      Bestemmelserne i stk. 4 og 5 finder tilsvarende anvendelse i tilfælde af forflyttelse til en anden afdeling ved samme retsinstans og i tilfælde af udnævnelse til dommer ved en højere retsinstans.«
7.        Denne lovs artikel 89 fastsætter:
»1.      Anmodninger, interventioner og klager vedrørende udøvelsen af retslige funktioner skal udelukkende indgives af dommeren ad hierarkisk vej. Dommeren må hverken henvende sig til eksterne institutioner eller personer i sådanne sager eller bringe dem offentligt frem.
2.      I tilfælde af tvister i forbindelse med arbejdsforholdet har dommeren adgang til retslig prøvelse.
[...]«
Procesreglementet af 2019
8.        Artikel
2, nr. 16, i rozporządzenie Ministra Sprawiedliwości – Regulamin urzędowania sądów powszechnych (justitsministerens bekendtgørelse vedrørende tjenstlige forskrifter for de ordinære retter) af 18 juni 2019 (4) (herefter »procesreglementet af 2019«) indeholder følgende definition:
»(System Losowego Przydziału Spraw (system til tilfældig fordeling af sager, herefter »LPS-systemet«)) – et IT-værktøj til tilfældig fordeling af sager og retslige opgaver ved hjælp af en generator af tilfældige tal«.
9.        Procesreglementets artikel
43, stk. 1, bestemmer:
»Sagerne fordeles tilfældigt til refererende dommere i henhold til den fastlagte arbejdsfordeling ved hjælp af [LPS-systemet] særskilt for hvert register, hver liste eller anden registerenhed, medmindre andre fordelingsregler er fastsat i denne bekendtgørelse. Fordelingen ved hjælp af [LPS-systemet] finder ikke anvendelse, hvis kun en enkelt dommer deltager i fordelingen af sager af en bestemt type.«
10.      Artikel
49 i procesreglementet af 2019 bestemmer:
»1.      Sager, der skal fordeles tilfældigt, registreres i [LPS-systemet] inden for tre arbejdsdage fra datoen for rettens modtagelse af sagen, medmindre sagen fordeles efter afhjælpning af manglerne.
2.      Formanden for en afdeling kan i visse registreringssystemer eller kategorier af sager udsætte fordelingen af sager i tilfælde af visse dommeres korte fravær, indtil disse fravær er ophørt.
[...]«
11.      Artikel
55 i procesreglementet bestemmer:
»1.      En bestemt type sager kan kun tildeles visse dommere, eller disse kan tildeles en højere procentdel af disse sager, og for andre sager kan aktivitetsfordelingen omfatte en reduceret koefficient eller udelukkelse af disse sager fra fordelingen (specialisering).
2.      Dommerne i den eller de afdelinger, der er omhandlet i artikel
77, stk. 2, underrettes om den påtænkte fordeling af aktiviteterne eller ændringen heraf, for så vidt som den indebærer indførelse eller ændring af en specialisering. Fastlæggelsen af en ny arbejdsfordeling kræver, at dommeren giver sit samtykke til specialisering, og at mindre end 85% af dommerne modsætter sig dette inden for en frist på 14 dage fra den dato, hvor forslaget blev forelagt dommerne.
[...]«
12.      Artikel
62 i procesreglementet af 2019 bestemmer:
»1.      Efter en afgørelse, der medfører en ændring af afdeling eller tjenestested, kan en refererende dommer, endnu inden datoen for sin forflyttelse, tildeles sager i den nye afdeling, samtidig med at tildelingen af sager i den afdeling, som han hidtil har indgået i, ophører. Præsidenten for den ret, hvor den nye afdeling er beliggende, fastsætter datoen for påbegyndelsen af tildelingen af sager i denne afdeling og afslutningen af tildelingen af sager i den tidligere afdeling. I de tildelte sager fastsætter afdelingsformanden fristerne i samråd med den refererende dommer.
2.      Hvis den refererende dommers faktiske arbejdsbyrde kræver det, kan datoen for påbegyndelsen af tildelingen af sager i afdelingen ligge efter eller forud for datoen for ophøret af tildelingen af opgaver i den afdeling, som denne hidtil har indgået i.
[...]«
13.      Procesreglementets artikel
66 bestemmer:
»1.      Ved fordeling af sager, der er tildelt en refererende dommer, fordeles sagerne efter de generelle regler. Fraværende dommere, hvis sager ikke er blevet fordelt, deltager i fordelingen.
2.      Sager, der allerede er opført på listen, kan fordeles tilfældigt på grundlag af retsmødedatoerne.
[...]«
14.      Artikel
68 i procesreglementet af 2019 bestemmer:
»1.      Ved fordelingen af opgaver til hver dommer, dommer på prøve og retsembedsmand tages der hensyn til:
1)      tildelingen til en eller flere af domstolens afdelinger og, i tilfælde af tildeling inden for en afdeling, til en bestemt sektion, idet der også tages hensyn til tildelingen til denne sektion
2)      koefficienten (i procent) for deltagelse i tildelingen af sager, der indgår i afdelingen, dvs.:
a)      100% – for en dommer, der udelukkende er tilknyttet en enkelt afdeling, ikke udøver nogen funktion og ikke er udstationeret til en anden enhed på grundlag af artikel
77 eller artikel
151a i loven
b)      mindst 90% – for en vicepræsident for en afdeling med op til 15 dommere, for en sektionsformand, for en pressemedarbejder ved en regional domstol, hvor grænsen for dommerembeder er under 300, for en mæglingskoordinator ved en regional domstol, hvor grænsen for dommerembeder er under 300, for en viceanklager i disciplinærsager ved en appeldomstol eller en regional domstol, for en anklager i disciplinærsager for dommere ved de almindelige domstole, for en viceanklager i disciplinærsager for dommere ved de almindelige domstole, for præsidenten for en disciplinærdomstol og for en dommer, der skal erstatte en dommer, der træffer afgørelse i sager, der er omfattet af Haagerkonventionen
c)      mindst 80% – for en dommer, der varetager hvervet som formand for en afdeling bestående af op til syv dommere, for en pressemedarbejder ved en appeldomstol, for en pressemedarbejder ved en regional domstol, i hvis retskreds grænsen for dommerembeder ikke ligger under 300, for en dommer, der er medlem af Krajowa Rada Sądownictwa (det nationale domstolsråd), og for en dommer, der er udstationeret ved kontoret for Krajowa Rada Sądownictwa (det nationale domstolsråd)
d)      mindst 75% – for en vicepræsident i en afdeling med mere end 15 dommere, for en mæglingskoordinator ved en regional domstol, hvor antallet af dommerembeder ikke er mindre end 300, for justitsministerens disciplinærombudsmand og for en dommer, der skal behandle sager, der er omfattet af Haagerkonventionen
e)      mindst 60% – for den tilsynsførende dommer
f)      mindst 50% – for en dommer, der fungerer som formand eller vicepræsident for en afdeling, der omfatter mellem 8 og 20 dommere
g)      mindst 30% – for en dommer, der fungerer som præsident eller vicepræsident for en domstol, og for en dommer, der varetager hvervet som formand for en afdeling med mere end 20 dommere
h)      mindst 15% – for en dommer, der er udstationeret med henblik på at fungere som chefinspektør ved den nationale skole for dommere og anklagere eller på at lede uddannelseskurser ved den nationale skole for dommere og anklagere
i)      mindst 10% – for en dommer, der udstationeres som direktør eller vicedirektør for den nationale skole for dommere og anklagere, som chef for en tjenestegren eller en sektion ved den nationale skole for dommere og anklagere.
2.      Hvis der anvendes flere koefficienter (i procent) for deltagelse i tildelingen af sager, der ankommer til en afdeling, for en bestemt dommer, tages der hensyn til den laveste koefficient (procentdel).
[...]«
15.      Artikel
74, stk. 1, i procesreglementet af 2019 foreskriver:
»En udskrift af lodtrækningsrapporten indgår i sagsakterne i de sager, der er tildelt af [LPS-systemet]. I andre tilfælde udsteder formanden for afdelingen et påbud om tildeling, medmindre sagen er blevet henvist til et andet IT-værktøj.«
Tvisten i hovedsagen, det præjudicielle spørgsmål og retsforhandlingerne for Domstolen
16.      Den 13. og 14. juni 2024 blev der ved Sąd Okręgowy w Warszawie (den regionale domstol i Warszawa) registreret to appeller (herefter »de omhandlede appeller«) til prøvelse af domme afsagt i første instans i tvister vedrørende betalingskrav i forbindelse med handelstransaktioner som omhandlet i direktiv 2011/7/EU om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner (5).
17.      Den 17. og 18. juni 2024 blev dommer JD, der på det tidspunkt var tilknyttet den 23. afdeling ved denne domstol, tilfældigt udpeget til at træffe afgørelse i disse appelsager ved hjælp af LPS-systemet, der er baseret på en generator af tilfældige tal.
18.      Ved afgørelse af 30. oktober 2024 truffet af kollegiet ved Sąd Okręgowy w Warszawie (den regionale domstol i Warszawa) blev dommer JD, som i mellemtiden var blevet forflyttet til en anden afdeling ved denne domstol, på dennes egen anmodning frataget 100 sager, som hun var blevet tildelt i 2024, og bl.a. de to omhandlede appeller. I denne afgørelse identificerede kollegiet i øvrigt andre sager, som dommer JD skulle afslutte. Den nævnte afgørelse indeholdt ikke nogen begrundelse.
19.      Efter en afgørelse truffet den 10. januar 2025 af formanden for den 23. afdeling ved Sąd Okręgowy w Warszawie (den regionale domstol i Warszawa) blev der den 13. januar 2025 foretaget en vilkårlig omfordeling af disse 100 sager til nye refererende dommere ved hjælp af LPS-systemet. 17 dommere i denne afdeling var berørt af den lodtrækning, som dette system foretog med henblik på denne omfordeling. Dommer Aneta Łazarska blev tildelt 56 af de nævnte 100 sager, herunder de to omhandlede appeller. Andre dommere fik tildelt et lavere antal sager eller ingen sager.
20.      Dommer Łazarskas klage over den nævnte tildeling blev afvist af præsidenten for Sąd Okręgowy w Warszawie (den regionale domstol i Warszawa).
21.      Dommer Łazarska, der er den forelæggende ret, der træffer afgørelse som enedommer i de omhandlede appelsager, er i det væsentlige i tvivl om, hvorvidt det er foreneligt med artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med chartrets artikel
47, at dommer JD blev frataget de pågældende sager, herunder de to omhandlede appeller, og at disse sager er blevet omfordelt. Den forelæggende ret er derfor i tvivl om, hvorvidt denne ret kan anses for at være en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov, eftersom tildelingen af sager ifølge denne ret ligeledes skal ske på grundlag af en gennemsigtig mekanisme, der er baseret på objektive kriterier, og som ikke kan manipuleres.
22.      Den forelæggende ret minder for det første navnlig om, at princippet om, at sammensætningen af den dømmende instans ikke kan ændres fra det tidspunkt, hvor den udpeges, og under hele sagen, medmindre der foreligger lovmæssigt fastlagte tilfælde, hvor det er umuligt at behandle sagen, eller hvor der foreligger en vedvarende hindring, er fastslået i polsk ret. Ingen af disse tilfælde gør sig imidlertid gældende, således at der ikke er noget, der er til hindrer for, at dommer JD fortsætter behandlingen af appelsagerne.
23.      Den forelæggende ret har i denne henseende præciseret, at fratagelsen af disse sager fra dommer JD
hverken skyldes sygdom, en overførsel til en anden retsinstans eller en usædvanlig omstændighed, men blot en intern overførsel til en anden afdeling beliggende på samme sted, hvilket ikke i sig selv kan begrunde en ændring af dommerkollegiets sammensætning.
24.      For det andet har den forelæggende ret rejst tvivl om LPS-systemet, der blev anvendt til tilfældig sagsfordeling og fastlæggelse af forskellige parametre for deres fordeling. Ifølge den forelæggende ret er dette system blevet taget i brug uden forudgående sikkerhedstest, og det har været udsat for forstyrrelser og fejl, navnlig i de første år af dets drift, hvortil kommer fejl, der kan tilskrives brugerne.
25.      Hvis de aktiviteter, der er forbundet med LPS-systemets udformning og funktion, anses for offentlige, har den forelæggende ret i øvrigt gjort gældende, at offentliggørelsen af algoritmen ikke er ledsaget af reel adgang til driftsreglerne eller kildekoden. Denne manglende gennemsigtighed kombineret med justitsministerens vide beføjelser til at fastsætte tildelingsmetoderne rejser tvivl om ordningens reelle upartiskhed og dens sårbarhed over for manipulation. Endelig har den forelæggende ret gjort gældende, at LPS-systemet ikke sikrer en afbalanceret fordeling af arbejdsbyrden med risiko for forsinkelser og indgreb i dommerens interne uafhængighed under tidsmæssigt pres.
26.      For det tredje har den forelæggende ret tilføjet, at i modsætning til den lære, der kan udledes af dom af 14. november 2024, S. (Ændring af dommerkollegiet) (6), fastsætter national ret ikke et effektivt retsmiddel for den pågældende dommer til prøvelse af en skriftlig afgørelse fra rettens administrative organ vedrørende tildeling af en sag eller fastlæggelse af rettens sammensætning (7).
27.      Den forelæggende ret har på denne baggrund besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»I lyset af artikel
2 og artikel
19, stk. 1, andet afsnit, i [TEU], sammenholdt med artikel
20 og 47 i [chartret] og med 61. betragtning til [forordning 2024/1689], er retten i sidste instans i en medlemsstat – i hvis sammensætning indgår en dommer ved denne ret, der er udpeget ved hjælp af en talgenerator, til at behandle en sag på grundlag af en lodtrækningsrapport og en forudgående afgørelse truffet af domstolens administrative afdeling – en uafhængig, upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov, og som har kapacitet til at behandle en sag uden unødig forsinkelse på en ikke-diskriminerende måde, og som sikrer effektiv retsbeskyttelse i en situation, hvor:
1.      Et retsligt forvaltningsorgan som f.eks. Kolegium Sąd Okręgowy (den administrative afdeling ved en regional domstol) i strid med bestemmelserne i den nationale lovgivning om fordeling af sager vilkårligt [har frataget en dommer] allerede fordelte sager, selv om de nationale lovbestemte kriterier for en sådan fr[a]tagelse ikke var opfyldt, og i strid med princippet om, at en ændring af en domstols sammensætning kun kan finde sted, hvis det er umuligt at behandle sagen i den tidligere sammensætning, eller hvis der er en langvarig hindring for at behandle sagen i den tidligere sammensætning.
2.      Udnævnelsen af den nye dommer blev foretaget på grundlag af [LPS-systemet], der blev oprettet af en repræsentant for den udøvende magt, justitsministeren, og efter at reglerne for fordeling af sager og lodtrækning ved domstolene er blevet fastlagt ved en retsakt i form af en bekendtgørelse fra den nævnte minister [artikel
43-76 i (bekendtgørelsen af 2029)] og på en måde, der tilsidesætter retten til en uafhængig, upartisk domstol og princippet om retten til domstol, der er oprettet ved lov.
3.      Udnævnelsen af den nye dommer blev foretaget på grundlag af LPS-systemets tilfældige sagsfordelingssystem uden kendskab til og mulighed for at efterprøve funktionen af kildekoden til LPS-systemets tilfældige sagsfordelingsalgoritme for dommere, idet oplysningerne om dette system kun blev offentliggjort på hjemmesiden for Biuletyn Informacji Publicznej (bulletin for offentlige oplysninger), eller mulighed for at tage stilling til sårbarheden af det tilfældige sagsfordelingsværktøj over for fejl og manipulation på en måde, der krænker parternes ret til en retfærdig rettergang.
4.      Udnævnelsen af den nye dommer blev foretaget på grundlag af LPS-systemets tilfældige sagsfordelingssystem, der blev oprettet af en repræsentant for den udøvende magt, justitsministeren, og efter at reglerne for fordeling af sager og lodtrækning ved domstolene er blevet fastlagt ved en retsakt i form af en bekendtgørelse fra den nævnte minister [artikel
43-76 i (procesreglementet af 2019)] og på en måde, der tilsidesætter princippet om parternes ret til at få deres sager behandlet uden unødig forsinkelse ved ikke at sikre en ligelig belastning af dommere i driften af LPS-systemet, på en måde, der diskriminerer parterne og tilsidesætter princippet om lighed for loven.
5.      Ordningen fører til, at en dommer træffer afgørelse efter procedurer, som er ugyldige som følge af, at denne retsinstans’ sammensætning er uforenelig med retsreglerne, og uden at sikre parterne en effektiv retsbeskyttelse.
6.      Der ikke i national ret findes et effektivt retsmiddel, der er tilgængeligt for en dommer til prøvelse af en skriftlig afgørelse truffet af et administrativt organ ved retten vedrørende fordelingen af en sag og rettens udpegelse og sammensætning, da der ikke findes et retsmiddel, der sikrer, at en dommer kan anfægte en sådan skriftlig afgørelse ved en upartisk og uafhængig domstol i en procedure, der opfylder kravene i artikel 47 i [chartret]?«
28.      Den polske regering og Europa-Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg til Domstolen.
Bedømmelse
Indledende bemærkninger
29.      Jeg vil begynde med nogle indledende bemærkninger, inden jeg behandler de retlige spørgsmål, der er rejst i den foreliggende sag.
30.      Med det eneste spørgsmål har den forelæggende ret anmodet Domstolen om at fortolke artikel
2 TEU og artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU i lyset af artikel
20 og 47 i chartret samt 61. betragtning til forordning 2024/1689 med henblik på nærmere bestemt at afgøre, om et dommerkollegium ved en national domstol, som tilfældigt er blevet tildelt sager, efter at den dommer, der oprindeligt var ansvarlig for disse sager, er blevet frataget disse sager, skal anses for en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov, selv om der ikke findes nogen effektive retsmidler, der gør det muligt for den pågældende dommer at anfægte den pågældende omfordeling.
31.      Indledningsvis bemærkes, at det forelagte spørgsmål er udtryk for den forelæggende rets spørgsmål in limine litis om dens egen overensstemmelse med de krav, der følger af artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med chartrets artikel
47.
32.      Hvad dernæst angår de bestemmelser, der er påberåbt til støtte for anmodningen om fortolkning, er chartrets artikel
20 (hvorefter »[a]lle mennesker er lige for loven«) efter min opfattelse ikke relevant, selv om den forelæggende ret har gjort gældende, at LPS-systemet ikke sikrer en ligelig fordeling af byrden mellem dommerne. Det præjudicielle spørgsmål vedrører nemlig i det væsentlige kvalificeringen af dommerkollegiet som en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov.
33.      Hvad endelig angår forordning 2024/1689 har den forelæggende ret gjort gældende, at LPS-systemet henhører under kategorien af højrisiko-AI-systemer som omhandlet i denne forordning, og at dets manglende gennemsigtighed er udtryk for en tilsidesættelse af de krav, der er fastsat heri. I denne henseende er jeg for det første i tvivl om, hvorvidt LPS-systemet kan anses for at være et »AI-system« som omhandlet i den nævnte forordnings artikel
3, nr. 1), eftersom det fremgår af de nævnte elementer og af den polske regerings indlæg, at den minder om en mekanisme, der anvender foruddefinerede algoritmer på bestemte datasæt uden mulighed for tilpasning efter udrulningen og uden væsentlig autonomi. For det andet bestemmer artikel
113 i forordning 2024/1689 under alle omstændigheder, at den først finder anvendelse fra den 2. august 2026. Omfordelingen af de omhandlede appeller til den forelæggende ret fandt imidlertid sted den 13. januar 2025, således at denne forordning ikke fandt anvendelse på hovedsagen.
34.      Jeg vil derfor undersøge den forelæggende rets spørgsmål i lyset af de relevante EU-retlige bestemmelser, nemlig artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med chartrets artikel
47.
35.      Hvad angår realiteten fremgår det af anmodningen om præjudiciel afgørelse, at den forelæggende ret nærmere bestemt har støttet sin tvivl på tre rækker betragtninger vedrørende kravene om uafhængighed, upartiskhed og en domstol, der forudgående er oprettet ved lov. For det første var fratagelsen af appellerne fra dommer JD, som oprindeligt var blevet forelagt sagen, vilkårlig og ulovlig. For det andet er LPS-systemet blevet oprettet af den udøvende magt, det er behæftet med fejl, og det frembyder hverken den krævede gennemsigtighed eller de garantier, der gør det muligt at sikre en afbalanceret fordeling af arbejdsbyrden mellem dommerne. For det tredje findes der ingen effektive retsmidler, der gør det muligt for den pågældende dommer at anfægte omfordelingen.
36.      Jeg vil behandle disse elementer hver for sig efter at have redegjort for den relevante retspraksis.
Henvisning til relevant retspraksis
37.      Det fremgår af retspraksis, at artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU kræver garantier for uafhængighed og upartiskhed, der hviler på regler om bl.a. organets sammensætning, som gør det muligt at fjerne enhver rimelig tvivl i offentligheden om, at organet er uimodtageligt for påvirkninger udefra og neutralt i forhold til de interesser, som står over for hinanden. Dette krav, som er uløseligt forbundet med udøvelsen af dømmende myndighed, er en del af kerneindholdet i retten til en effektiv retsbeskyttelse og i den grundlæggende ret til en retfærdig rettergang, der har afgørende betydning som garant for beskyttelsen af de rettigheder, som afledes af EU-retten, og for bevarelsen af medlemsstaternes fælles værdier, der er nævnt i artikel
2 TEU, herunder retsstatsprincippet (8).
38.      Det fremgår også af retspraksis, at uafhængigheden omfatter et eksternt og et internt aspekt. Det eksterne aspekt indebærer, at retsinstansen udøver sit hverv helt uafhængigt uden at være underlagt noget hierarkisk forhold eller stå i afhængighedsforhold til nogen og uden at modtage ordrer eller instrukser og uden indgreb og pres, der kan påvirke dens afgørelser. Det interne aspekt, der vedrører upartiskhed, kræver, at der skal være den samme afstand til parterne og deres interesser, og at der skal være objektivitet og en fuldstændig mangel på interesse i sagens udfald ud over den strikte anvendelse af retsregler. Endelig bemærkes, at selv om det eksterne aspekt primært har til formål at bevare uafhængigheden af den lovgivende og den udøvende magt i overensstemmelse med magtens tredeling, har det også til formål at beskytte dommere mod utilbørlig påvirkning, der hidrører fra retsinstansens indre forhold (9).
39.      Domstolen har endvidere anerkendt, at artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU ligeledes kræver, at der foreligger en domstol, der »forudgående er oprettet ved lov«, henset til den uadskillelige forbindelse mellem adgangen til en sådan domstol og garantierne for dommeres uafhængighed og upartiskhed (10).
40.      Ifølge Domstolen afspejler garantien for en »domstol, der forudgående er oprettet ved lov« også domstolens sammensætning i hver sag samt enhver anden bestemmelse i national ret, hvis manglende overholdelse medfører, at en eller flere dommeres deltagelse i sagsbehandlingen bliver ulovlig (11). Reglerne om fordeling og omfordeling af sager er således en del af begrebet »domstol, der forudgående er oprettet ved lov«.
41.      Følgelig kræver artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU ligeledes i denne henseende, at de regler, der regulerer sammensætningen af dommerkollegier, kan udelukke enhver uberettiget indblanding i beslutningsprocessen i en given sag fra personer, som ikke er en del af det dommerkollegium, der er ansvarligt for behandlingen af denne sag, og over for hvilke parterne ikke har kunnet gøre deres argumenter gældende (12).
Fratagelsen af sager fra dommer JD
42.      Hvad angår den første del af det spørgsmål, som den forelæggende ret i det væsentlige har forelagt, og som vedrører den omstændighed, at dommer JD blev frataget behandlingen af sagerne, fremgår det af anmodningen om præjudiciel afgørelse, at denne foranstaltning blev vedtaget på grundlag af artikel
47b, stk. 1, i lov om organisering af de almindelige domstole. Domstolen anmodes derfor nærmere bestemt om at præcisere, om en ulovlig fratagelse henset til de krav, der følger af artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med artikel
47 i chartret, kan medføre, at den efterfølgende omfordeling af visse af de omhandlede sager til en anden dommer, i det foreliggende tilfælde den forelæggende ret, er ulovlig (13).
43.      Som Domstolen fastslog i præmis 76 i D.K.-dommen, »[fastsætter] artikel
47b, stk. 1, i lov
om [organisering af] de almindelige domstole [...], at en ændring af sammensætningen af en ret tillades, når der foreligger en »varig hindring for sagens behandling i rettens nuværende sammensætning«, uden yderligere præcisering. Selv om artikel
47b, stk. 4, i det væsentlige bestemmer, at en dommer på trods af dennes forflyttelse til et andet sted eller udstationering ved en anden retsinstans fortsat er ansvarlig for de sager, som vedkommende er blevet tildelt, indtil disse sager er afsluttet, fastsætter nævnte artikel
47b, stk. 5, at dommeren kan blive frataget sine sager efter afgørelse truffet af kollegiet ved den pågældende retsinstans, uden at der fastsættes kriterier med henblik herpå. Endelig har retsinstansens kollegium i overensstemmelse med artikel
47b, stk. 6, tillige mulighed for at fritage en dommer fra sine forpligtelser, i tilfælde af at sidstnævnte forflyttes til en anden afdeling, idet denne mulighed dog heller ikke ledsages af noget præcist kriterium«.
44.      Dernæst fastslog Domstolen i samme dom for så vidt angår den nævnte bestemmelses forenelighed med artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU, at »[d]et skal [...] fastslås, at en national lovgivning som den, der er beskrevet i denne doms foregående præmis, ikke alene ikke fastsætter objektive kriterier for at kunne fritage en dommer fra at behandle en eller flere af dennes sager, men ligeledes gør det muligt for kollegiet ved den pågældende retsinstans at fratage en dommer vedkommendes sager uden at begrunde en sådan afgørelse. Henvisningen til, at der foreligger en »varig hindring for sagens behandling i rettens nuværende sammensætning«, er for vag til at kunne anses for at kunne forhindre enhver vilkårlighed i afgørelsen om ændring af sammensætningen af en ret. Desuden har den polske regering i retsmødet for Domstolen bekræftet, at polsk ret ikke pålægger nogen pligt til give en begrundelse for, at en dommer fratages sager i henhold til artikel
47b, stk. 5 og 6, i loven om [organiseringen af] de almindelige domstole« (14).
45.      På grundlag af disse konstateringer konkluderede Domstolen i præmis 86 i D.K.-dommen, at »artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter et organ ved en national retsinstans, såsom dennes kollegium, kan fratage en dommer ved denne retsinstans en del af eller alle de sager, som vedkommende er blevet tildelt, uden at der i denne lovgivning fastsættes kriterier, der skal vejlede dette organ, når det træffer en sådan afgørelse om fratagelse af sager, eller pålægges en pligt til at begrunde denne afgørelse«.
46.      Det følger heraf, at den af Domstolen valgte løsning er klar og kan overføres direkte på den foreliggende sag, eftersom den vedrører den samme bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede. Den første del af det spørgsmål, som den forelæggende ret har stillet, skal derfor besvares på samme måde som det, der er anført i ovennævnte præmis.
47.      Jeg gør imidlertid opmærksom på, at det, som Kommissionen har anført, kan hævdes, at rækkevidden af D.K.-dommen bør begrænses til tilfælde, hvor der ikke er givet samtykke til fratagelsen, således som det var tilfældet i denne sag. Kommissionen har navnlig gjort gældende, at tilsidesættelsen af artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU kun finder sted, når foranstaltningen pålægges dommeren, således at den i den foreliggende sag omhandlede situation, der er kendetegnet ved, at dommer JD har accepteret fratagelsen efter sin forflyttelse, adskiller sig klart fra den situation, der blev undersøgt i D.K.-dommen.
48.      Jeg er ikke enig i denne fortolkning. Den betyder nemlig, at Domstolens konstatering af manglerne i den gældende lovgivning reduceres til en vurdering af de særlige omstændigheder i den sag, der gav anledning til D. K-dommen. Det fremgår imidlertid klart af denne dom, at Domstolen ikke behandlede manglende samtykke som det afgørende kriterium for, hvorvidt den omhandlede ordning for fratagelse af sager er uforenelig med artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU. Læsningen af D.K.-dommen viser, at manglen på forudsigelige kriterier og den manglende begrundelsespligt i sig selv giver plads til vilkårlighed og utilbørlig indblanding i fordelingen af sager, uanset om den pågældende dommer erklærer, at vedkommende accepterer foranstaltningen.
49.      Det skal i denne henseende bemærkes, at Domstolen i præmis 77 i D.K.-dommen fastslog, at den nationale lovgivning ikke fastsætter objektive kriterier for at kunne fratage en dommer behandlingen af en eller flere af dennes sager og ej heller indfører en begrundelsespligt for en sådan afgørelse uden henvisning til den pågældende dommers samtykke eller manglende samtykke. Det samme gør sig gældende i denne doms præmis 83, hvor Domstolen generelt fastslog, at når en national lovgivning, der regulerer fratagelse af sager, ikke fastsætter objektive kriterier for denne mulighed og ikke kræver, at afgørelsen herom skal være begrundet, »gør [den] det [...] ikke muligt at udelukke, at fratagelsen af sagerne er vilkårlig eller endog udgør en skjult disciplinær sanktion«. Heller ikke her henvises der til spørgsmålet om, hvorvidt der var givet samtykke til fratagelsen af sager.
50.      Denne fortolkning gælder så meget desto mere som at Domstolen i D.K.-dommens præmis 82 henviste til, at den allerede har fastslået, at i et tilfælde, hvor en forflyttelse af en dommer til en anden retsinstans uden dennes samtykke eller en forflyttelse af en dommer til en anden afdeling ved samme retsinstans uden dennes samtykke, kan sådanne forflyttelser udgøre et middel til at udøve kontrol med retsafgørelsers indhold. Det er imidlertid betegnende, at Domstolen, som jeg allerede har anført i punkt 49 i dette forslag til afgørelse, i D.K.-dommens præmis 83 ikke karakteriserer dommerens samtykke som et relevant element, når den undersøger fratagelsen fra en dommer af en eller flere sager. Dette bestyrker efter min opfattelse tanken om, at Unionens retsinstanser har haft til hensigt at foretage en generel vurdering af de garantier, der kræves på området, uafhængigt af den pågældende dommers subjektive adfærd.
51.      Den samme konklusion og i modsætning til, hvad Kommissionen har gjort gældende, fremgår ligeledes af D.K.-dommens præmis 84-86, hvori Domstolen fremhævede nødvendigheden af i bestemmelsen om fratagelsen af sager at fastsætte præcise kriterier og en pligt til at begrunde afgørelsen uden at henvise til den pågældende dommers samtykke.
52.      Jeg er derfor af den opfattelse, at tanken om, at dommerens samtykke udgør et relevant vurderingskriterium, skal forkastes. I denne henseende finder jeg det hensigtsmæssigt at henvise til Domstolens praksis, hvorefter kravene om uafhængighed og upartiskhed skal vurderes i forhold til reglernes evne til at fjerne enhver rimelig tvivl i offentligheden om, at organet er uimodtageligt for påvirkninger udefra og neutralt i forhold til de interesser, som står over for hinanden (15).
53.      Ud fra den retsundergivnes synspunkt er det afgørende spørgsmål imidlertid ikke, om den dommer, der har veget sit sæde, har givet sit samtykke, men, som Domstolen fastslog i D.K.-dommen, om afgørelsen om fratagelsen af sager er blevet truffet på grundlag af klare og forudsigelige regler med en begrundelse, der gør det muligt at udelukke vilkårlighed. Når retsgrundlaget i sig selv er uden sådanne garantier, kan tvivlen opstå ab initio hos de retsundergivne, og den kan efter min opfattelse ikke fjernes blot ved påberåbelse af et eventuelt samtykke fra den pågældende dommer.
54.      Jeg vil i denne henseende tilføje, at et samtykke fra den pågældende dommer ikke nødvendigvis er beskyttet mod institutionelle dynamikker, der er vanskelige at påvise udefra, uanset om der er tale om et implicit pres, hierarkiske forventninger eller, i de mest bekymrende situationer, risiko for hemmelige aftaler. Det følger heraf, at samtykket fra den dommer, der har fået frataget sager, ikke i sig selv kan udgøre en afgørende faktor for overensstemmelse med reglerne. I modsat fald ville spørgsmålet om, hvorvidt ordningen med fratagelse af sager er i overensstemmelse med artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU, afhænge af et subjektivt element. Den bør derimod efter min opfattelse vurderes objektivt på grundlag af de garantier, der er fastsat ved lov.
55.      Henset til det ovenstående er jeg af den opfattelse, at første led af det spørgsmål, som den forelæggende ret nærmere bestemt har forelagt, skal besvares med, at artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med artikel
47 i chartret, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter et organ ved en national retsinstans, såsom dennes kollegium, kan fratage en dommer ved denne retsinstans en del af eller alle de sager, som vedkommende er blevet tildelt, med den konsekvens, at visse af disse sager omfordeles til et andet dommerkollegium, uanset om der gives samtykke hertil eller ej, uden at denne lovgivning fastsætter de kriterier, der skal vejlede dette organ i forbindelse med vedtagelsen af en sådan afgørelse, og foreskriver begrundelsen herfor.
Fordeling af sager gennem LPS-systemet
56.      Med det forelagte spørgsmåls andet led har den forelæggende ret nærmere bestemt anmodet Domstolen om at undersøge, om anvendelsen af et automatiseret system til tilfældig sagsfordeling, såsom LPS-systemet, er forenelig med kravene til en uafhængig og upartisk domstol, der er oprettet ved lov, som omhandlet i artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med artikel
47 i chartret.
57.      Den forelæggende rets tvivl vedrører navnlig den usikre karakter af LPS-systemets fordeling af sagerne og den angivelige umulighed af at kontrollere, hvordan kildekoden for tildelingsalgoritmen fungerer. Den forelæggende ret er desuden i tvivl vedrørende den omstændighed, at LPS-systemet blev udformet af en repræsentant for justitsministeren, og at reglerne for tildeling og lodtrækning er fastsat i en retsakt udstedt af samme minister. Ifølge den forelæggende ret tilsidesætter disse forhold retten til en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov, og parternes ret til at få deres sag behandlet inden for en rimelig frist på grund af en ulige fordeling af arbejdsbyrden.
58.      Jeg henviser her til den retspraksis, der er nævnt i punkt 38 ovenfor, hvorefter kravet om domstolenes uafhængighed, der følger af EU-retten, ikke blot omfatter utilbørlig påvirkning, der kan udøves af den lovgivende og den udøvende magt, men også utilbørlig påvirkning, der kan hidrøre fra den pågældende retsinstans’ interne forhold, og at udøvelsen af dømmende myndighed skal være beskyttet ikke blot mod enhver direkte indflydelse i form af instrukser, men også mod mere indirekte former for indflydelse, der kan påvirke retsafgørelserne.
59.      Som anført i D.K.-dommen har Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol fremhævet, at den afgørende betydning, som bl.a. domstolenes uafhængighed og retssikkerheden har for retsstaten, kræver særlig klarhed over de regler, der anvendes i hver enkelt sag, og klare garantier for at sikre objektivitet og gennemsigtighed og frem for alt for at undgå enhver form for vilkårlighed i forbindelse med tildelingen af bestemte sager til dommere (16).
60.      Det skal indledningsvis bemærkes, således som Kommissionen har anført, at den forelæggende ret ikke har anfægtet en bestemt fordeling af sager, der vedrører den, men har påberåbt sig generelle mangler, som kræver en samlet undersøgelse af LPS-systemet i forhold til artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU.
61.      I hovedsagen, og som det fremgår af artikel
47, stk. 2, i loven om de almindelige domstoles organisation og navnlig af artikel
43, stk. 1, artikel
49, stk. 1 og 2, artikel
55, stk. 1 og 2, artikel
62, stk. 1 og 2, artikel
66, stk. 1 og 2, og artikel
68, stk. 1, i procesreglementet af 2019 fremgår det, at LPS-systemet er underlagt garantier, der har til formål at udelukke vilkårlige eller skønsmæssige tildelinger. Det fremgår af disse bestemmelser, at systemet kombinerer tilfældig fordeling med en forholdsmæssig fordeling af sagerne. Navnlig er der i artikel
68, stk. 1, nr. 2), i procesreglementet af 2019 fastsat ni kriterier, der gør det muligt at fastsætte en koefficient for deltagelse i tildelingerne, som skal tages i betragtning ved fordelingen af hver dommers, hjælpedommers og retsembedsmands virksomhed.
62.      I denne henseende fremgår det af retspraksis, at indførelsen af en ordning for fordeling af sager ved domstolene, der er baseret på princippet om vilkårlig udvælgelse af dommerkollegiet, og som er ledsaget af visse undtagelser, »ikke i sig selv [forekommer] at udsætte dommerkollegierne for en utilbørlig påvirkning« (17). Det fremgår i øvrigt af de bestemmelser, der er nævnt i det foregående punkt, at LPS-systemets funktion er baseret på parametre, der er fastsat på forhånd. Jeg er i det væsentlige af den opfattelse, at det er vigtigt at sikre, at en sådan mekanisme reguleres af gennemsigtige, objektive og på forhånd kendte regler, således at enhver vilkårlig anvendelse af systemet og enhver utilbørlig indblanding i beslutningsprocessen fra personer uden for dommerkollegiet i en given sag forhindres. Under disse omstændigheder giver anvendelsen af en sådan ordning ikke i sig selv anledning til indsigelser (18).
63.      Jeg er ganske vist ikke i stand til at vurdere, om LPS-systemet i praksis gør det muligt at nå målet om en afbalanceret fordeling af arbejdsbyrden mellem dommerne, eller om dette har været tilfældet i hovedsagen. Disse vurderinger henhører under den forelæggende rets kompetence. Det forholder sig imidlertid således, således som Kommissionen har anført, at det ikke fremgår af Domstolens praksis, at artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU pålægger bestemte regler for den interne fordeling af sager ved en retsinstans.
64.      Hvad dernæst angår de fejl, som den forelæggende ret har påpeget i forbindelse med gennemførelsen af LPS-systemet, navnlig i 2018, skal det indledningsvis fastslås, at disse fejl ikke vedrører omfordelingen af hovedsagerne i januar 2025, dvs. ca. otte år efter de faktiske omstændigheder, der nævnes i anmodningen om præjudiciel afgørelse. Det skal under alle omstændigheder bemærkes, at Domstolen i Sinalov-dommens præmis 51 anførte, at en fejl ved anvendelsen af tildelingsreglerne ikke nødvendigvis indebærer, at det pågældende dommerkollegium udsættes for en utilbørlig påvirkning. Denne betragtning kan overføres på den foreliggende sag. På trods af de mangler, der blev rapporteret i 2018, fremgår det af bestemmelserne i procesreglementet af 2019, at fordelingen af sager er baseret på forud fastsatte og offentlige kriterier, som i princippet udelukker utilbørlig indblanding i lodtrækningsprocessen.
65.      Det skal i øvrigt nævnes, at hvad angår fordelingen af de to sager, der er omhandlet i hovedsagen, indeholder anmodningen om præjudiciel afgørelse ingen konkrete oplysninger, der tyder på, at den udøvende magt eller et forvaltningsorgan ved den pågældende retsinstans har foretaget en uretmæssig indgriben. Den indeholder heller ikke oplysninger om den forelæggende rets tidligere arbejdsbyrde eller om omfanget af de sager, der behandles af andre dommere i samme afdeling.
66.      Den forelæggende ret har desuden udtrykt tvivl om manglende gennemsigtighed af LPS-systemets funktion, hvilket hovedsageligt skyldes den manglende offentliggørelse af kildekoden (19). Jeg mener ikke, at den manglende offentliggørelse af kildekoden i sig selv er tilstrækkelig til at karakterisere en eksponering for utilbørlig påvirkning. Det fremgår i øvrigt af forelæggelsesafgørelsen, at systemets fulde algoritme blev offentliggjort på justitsministeriets websted. Som Kommissionen har anført, har justitsministeriet desuden siden oktober 2024 offentliggjort lodtrækningsrapporter fra LPS-systemet.
67.      Jeg mener, at offentliggørelsen af algoritmen og lodtrækningsrapporterne udgør en tilstrækkelig garanti til at sikre LPS-systemets gennemsigtighed, uden at det med henblik herpå også er nødvendigt at kræve offentliggørelse af kildekoden. Som den polske regering har gjort gældende, kan offentliggørelse af kildekoden, for så vidt som den kan afsløre mekanismer til beskyttelse af programmet, i øvrigt rejse spørgsmål vedrørende systemets sikkerhed. Eftersom kravet om gennemsigtighed opfyldes ved offentliggørelse af algoritmen og verificerbare udtræk fra lodtrækningen, kan jeg ikke uden videre se, hvorfor der skal stilles krav om offentliggørelse af kildekoden, som svarer til softwarens masterplan.
68.      Hvad endelig angår kritikken af justitsministerens kompetence med hensyn til udviklingen af LPS-systemet og fastlæggelsen af reglerne for automatisk sagsfordeling er dette argument efter min opfattelse baseret på en alt for bred opfattelse af begrebet indgreb fra den udøvende magts side i den dømmende magts kompetencer.
69.      Udviklingen af et sagsfordelingssystem og fastsættelsen af generelle fordelingsregler vedrører ikke en bestemt sagsfordeling, men udgør en del af de almengyldige regler, der finder anvendelse på alle de almindelige domstole. De henhører i princippet under organiseringen af retsvæsenets funktion. Denne omstændighed er således efter min opfattelse ikke i sig selv tilstrækkelig til at karakterisere et uretmæssigt indgreb i proceduren for tildeling af sager. I anmodningen om præjudiciel afgørelse identificeres i øvrigt ikke præcise forhold, der tyder på, at disse generelle regler giver den lovgivende eller den udøvende magt en ret til utilbørlig indflydelse på lodtrækningen og tildelingen af sager til en bestemt dommer.
70.      Henset til det ovenstående er jeg af den opfattelse, at det andet led af det spørgsmål, som den forelæggende ret har forelagt, i det væsentlige skal besvares med, at artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med artikel
47 i chartret, ikke er til hinder for nationale bestemmelser, der indfører en automatisk ordning for tilfældig sagsfordeling, der er baseret på en generator af tilfældige tal uden menneskelig indgriben, for så vidt som dette system er ledsaget af garantier, der er egnede til at forhindre enhver vilkårlig anvendelse af systemet og enhver utilbørlig indblanding.
Den angivelige mangel på effektive retsmidler
71.      Med den tredje del af det forelagte spørgsmål har den forelæggende ret nærmere bestemt anført, at der i polsk ret ikke er adgang til effektive retsmidler for den dommer, der ønsker at anfægte afgørelsen om tildeling eller omfordeling af sager, der er truffet af rettens administrative organ. Den forelæggende ret ønsker oplyst, om artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med artikel
47 i chartret, kræver, at retten selv har adgang til domstolsprøvelse af sådanne afgørelser.
72.      I denne henseende minder jeg om, at Domstolen i Sinalov-dommen fastslog følgende:
»53.       [...] det er nødvendigt for den tillid, som domstolene i et demokratisk samfund skal indgyde borgerne, at det er muligt at efterprøve overholdelsen af de garantier, der er knyttet til begrebet »domstol, der forudgående er oprettet ved lov«. Kontrollen med overholdelsen af kravet om, at enhver retsinstans i kraft af sin sammensætning udgør en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov, er således et væsentligt formkrav, hvis overholdelse er en ufravigelig procesforudsætning. [...] Domstolen har fastslået, at en sådan efterprøvelse skal foretages, efter omstændighederne ex officio, inden for rammerne af prøvelsen af et søgsmål, når der består alvorlig tvivl om dette [...].
54.      En effektiv domstolsbeskyttelse kan således ikke sikres, hvis overholdelsen af de regler, der giver en domstol status som »uafhængig, upartisk og forudgående oprettet ved lov«, ikke – på begæring af en part eller ex officio, når der foreligger alvorlig tvivl – kan gøres til genstand for domstolsprøvelse og en eventuel sanktion i tilfælde af manglende overholdelse, idet disse regler ellers ville kunne blive tilsidesat, uden at der dertil ville blive knyttet nogen virkning [...]« (20).
73.      Det fremgår således af Sinalov-dommen (21), at Domstolen kræver en domstolsprøvelse med hensyn til lovligheden af tildelingen af en sag med henblik på en effektiv domstolsbeskyttelse uden dog at kræve, at dette søgsmål nødvendigvis skal være til fordel for den dommer, der anfægter den fordeling af sager, som den pågældende har fået tildelt. Domstolen bemærkede således, at denne domstolsprøvelse skal kunne iværksættes enten på begæring af en part eller ex officio, når der foreligger alvorlig tvivl (22).
74.      Det forhold, at der ikke findes et specifikt retsmiddel, der gør det muligt for den forelæggende ret at anfægte fordelingen af sager, kan derfor ikke i sig selv anses for at være i strid med artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU (23), når national ret sikrer, at overholdelsen af de interne retsregler om sagernes fordeling kan gøres til genstand for domstolsprøvelse på begæring af en part eller ex officio.
75.      I hovedsagen og med henblik på at give den forelæggende ret oplysninger, der kan vejlede den ved udøvelsen af dens kompetence, finder jeg det hensigtsmæssigt at tage følgende forhold i betragtning.
76.      For det første har sagens parter, således som den polske regering har anført, og som det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, ret til at gøre inhabilitetsindsigelse mod en dommer og fremsætte klagepunkter vedrørende proceduren, herunder klagepunkter vedrørende en ulovlig sammensætning af dommerkollegiet.
77.      For det andet fremgår det af artikel
89, stk. 2, i loven om de almindelige domstoles organisation, at dommere har adgang til domstolsprøvelse af tvister, der opstår som følge af »ansættelsesforholdet«. Med forbehold af den efterprøvelse, som det tilkommer den forelæggende ret at foretage, kan denne ret, for så vidt som tildelingen af de 56 sager ville have øget dens arbejdsbyrde uforholdsmæssigt, overveje at anvende det retsmiddel, der er fastsat i denne bestemmelse.
78.      Henset til det ovenstående er jeg af den opfattelse, at den tredje del af det spørgsmål, som den forelæggende ret har forelagt, nærmere bestemt skal besvares med, at artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med artikel
47 i chartret, ikke pålægger den pågældende medlemsstat at indrømme den pågældende dommer en ret til domstolsprøvelse af en afgørelse om tildeling eller omfordeling af sager, der vedrører den pågældende, for så vidt som lovligheden af disse afgørelser kan efterprøves i forbindelse med den tvist, der er indbragt for den pågældende ret, på begæring af parterne eller ex officio.
Forslag til afgørelse
79.      På baggrund af ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen at besvare det af Sąd Okręgowy w Warszawie (den regionale domstol i Warszawa, Polen) forelagte præjudicielle spørgsmål således:
»Artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med artikel
47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder,
skal fortolkes således, at
–        denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter et organ ved en national ret, såsom dennes kollegium, kan fratage en dommer ved denne retsinstans en del af eller alle de sager, som vedkommende er blevet tildelt, med den konsekvens, at visse af disse sager omfordeles til et andet dommerkollegium, uanset om der gives samtykke hertil eller ej, uden at denne lovgivning fastsætter de kriterier, der skal vejlede dette organ i forbindelse med vedtagelsen af en sådan afgørelse, og foreskriver begrundelsen herfor;
–        denne bestemmelse ikke er til hinder for nationale bestemmelser, der indfører et system med tilfældig fordeling af sager, der er baseret på en generator af tilfældige tal uden menneskelig indgriben, for så vidt som dette system er ledsaget af garantier, der er egnede til at forhindre enhver vilkårlig anvendelse og utilbørlig indblanding;
–        denne bestemmelse ikke pålægger den pågældende medlemsstat at give den pågældende dommer ret til domstolsprøvelse af afgørelsen om tildeling eller omfordeling af sager, der vedrører den pågældende, for så vidt som lovligheden af disse afgørelser kan efterprøves i forbindelse med den tvist, der er indbragt for retten, på parternes initiativ eller ex officio.«
1 –      Originalsprog: fransk.
i Den foreliggende sags navn er et vedtaget navn. Det svarer ikke til et navn på en part i sagen.
2 –      Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) af 13.6.2024 om harmoniserede regler for kunstig intelligens og om ændring af forordning (EF) nr. 300/2008, (EU) nr. 167/2013, (EU) nr. 168/2013, (EU) 2018/858, (EU) 2018/1139 og (EU) 2019/2144 samt direktiv 2014/90/EU, (EU) 2016/797 og (EU) 2020/1828 (forordningen om kunstig intelligens) (EUT 2024, L, s. 1).
3 –      Dz. U. af 2024, pos.
334.
4 –      Dz. U. af 2024, pos. 867.
5 –      Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 16.2.2011 (EUT 2011, L 48, s. 1).
6 –      C-197/23, herefter »S-dommen«, EU:C:2024:956.
7 –      Det skal nævnes, at den forelæggende rets synspunkt vedrørende dette punkt ikke fremgår klart. Den forelæggende ret har således i punkt 35 i anmodningen om præjudiciel afgørelse anført, at det er afgørelsen fra dommerkollegiet ved Sąd Okręgowy w Warszawie (den regionale domstol i Warszawa), der ikke kan gøres til genstand for domstolsprøvelse, idet den har tilføjet, at en kontrol af overholdelsen af reglen om sagsfordeling er udelukket, og at den procedure, der føres for den forelæggende ret, derfor er ugyldig. Hvis dette er korrekt, vedrører den tvivl, der er givet udtryk for med hensyn til fraværet af effektive retsmidler, reelt den afgørelse, hvorved denne rets kollegium har frataget dommer JD de omhandlede sager. Som den polske regering har gjort gældende, anfægtede dommer JD imidlertid ikke denne afgørelse om fratagelse, men gav derimod sit samtykke hertil. Under disse omstændigheder er spørgsmålet om, hvorvidt dommer JD har adgang til et retsmiddel, i hovedsagen af hypotetisk karakter, eftersom der ikke er blevet indbragt en reel tvist for en ret i denne henseende. Jeg mener derfor, at undersøgelsen af denne problemstilling skal ses i den mere afgrænsede ordlyd, som formuleres i det sjette underspørgsmål i anmodningen om præjudiciel afgørelse, og derudover i lyset af denne anmodnings punkt 29, hvor den forelæggende ret udtrykkeligt henviser til »en skriftlig afgørelse truffet af et administrativt organ ved retten vedrørende fordelingen af en sag og rettens udpegelse og sammensætning«.
8 –      Jf. i denne retning dom af 26.3.2020, Réexamen Simpson mod Rådet og HG mod Kommissionen C-542/18 RX-II og C-543/18 RX-II, EU: C:2020:232, præmis 71, af 11.7.2024, Hann-Invest m.fl. (C-554/21, C-622/21 og C-727/21, EU:C:2024:594, præmis 47 og 49), og af 6.3.2025, D.K. (Fritagelse af en dommer fra dennes forpligtelser)) (C-647/21 og C-648/21, herefter »D.K.-dommen«, EU:C:2025:143, præmis 65 og 66).
9 –      Jf. i denne retning dom af 11.7.2024, Hann-Invest m.fl. (C-554/21, C-622/21 og C-727/21, EU:C:2024:594, præmis 50, 51 og 54), og af 1.8.2025, Daka m.fl. (C-422/23, C-455/23, C-459/23, C-486/23 og C-493/23, herefter »Daka-dommen«, EU:C:2025:592, præmis 75 og 76).
10 –      Jf. i denne retning S.-dommen (præmis 63 og den deri anførte retspraksis) og D. K.-dommen (præmis 72).
11 –      Jf. i denne retning D. K.-dommen (præmis 73).
12–      Jf. dommen i D. K. (præmis 75).
13 –      Jf. i denne retning dom af 13.7.2023, YP m.fl.(Ophævelse af immunitet og suspension af en dommer) (C-615/20 og C-671/20, EU:C:2023:562, præmis 76 og 77). I denne sag skulle Domstolen tage stilling til en situation, hvor et dommerkollegium havde fået omfordelt en sag som følge af, at dommeren, som sagen oprindeligt var blevet tildelt, var blevet suspenderet fra tjenesten, hvilket skete ved en afgørelse vedtaget i strid med artikel
19, stk. 1, andet afsnit, TEU. Domstolen fastslog, at dette dommerkollegium skulle afstå fra den videre behandling af sagen og undlade at anvende denne afgørelse.
14 –      D. K.-dommen (præmis 77).
15 –      Jf. i denne retning dom af 19.11.2019, A. K. m.fl.
(Den øverste domstols disciplinærafdelings uafhængighed) (C-585/18, C-624/18 og C-625/18, EU:C:2019:982, præmis 123), og af 20.4.2021, Repubblika (C-896/19, EU:C:2021:311, præmis 53).
16 –      D. K.-dommen (præmis 71), med henvisning til dommen afsagt af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol den 5.10.2010, DMD GROUP, a.s. mod Slovakiet (CE:ECHR:2010:1005JUD001933403, artikel
66).
17 –      Jf. dom af 27.2.2025, Sinalov (C-16/24, herefter »Sinalov-dommen«, EU:C:2025:116, præmis 51).
18 –      Se, for så vidt angår et bulgarsk system til vilkårlig udvælgelse af dommerpanelet, Sinalov-dommen (præmis 51).
19 –      På webstedet for onlineencyklopædien Wikipedia fremgår det, at »[i]nden for it er en kildekode en tekst, der præsenterer de instruktioner, der udgør et program, i en læselig form, således som de er skrevet på et programmeringssprog. Kildekoden består normalt af et sæt tekstfiler« (tilgængelig på: https://fr.wikipedia.org/wiki/Code_source).
20 –      Jf. også S.-dommen (præmis 67) og Daka-dommen (præmis 99). Domstolen fastslog i øvrigt også i præmis 56 i Sinalov-dommen, at »EU-retten, henset til medlemsstaternes kompetence for så vidt angår organiseringen af deres domstolssystem [...] ikke [er] til hinder for, at en dommer, som har fået en sag tildelt af den administrative leder for den pågældende retsinstans, og som nærer tvivl om lovligheden af denne tildeling, henset til de anvendelige nationale retsregler, under hensyntagen til denne leders lovbestemte prærogativer skal tilbagesende sagen til lederen, med henblik på at denne efterprøver tildelingens lovlighed, og i givet fald skal indvilge i at behandle den nævnte sag i tilfælde af, at den oprindelige tildeling bekræftes. Lovligheden af en tildeling foretaget af den nævnte leder skal imidlertid kunne gøres til genstand for domstolsprøvelse i henhold til de nationale retsregler« (min fremhævelse).
21 –      Jf. også S-dommen (præmis 65-67).
22 –      Jf. i denne retning Sinalov-dommen (præmis 54).
23 –      Det skal på dette trin bemærkes, at den forelæggende ret er i tvivl om LPS-systemets indvirkning på risikoen for en uforholdsmæssig lang sagsbehandlingstid til skade for parternes processuelle rettigheder. En sådan påstand understøttes imidlertid ikke af nogen oplysninger i sagsakterne. Sagsakterne indeholder navnlig ingen oplysninger, der gør det muligt at vurdere, om der er en forbindelse mellem den angiveligt uforholdsmæssigt store byrde af sager, der er tildelt den forelæggende ret i hovedsagen, og den forlængelse af procedurerne, der følger heraf. Under disse omstændigheder forekommer det fremførte argument at være rent hypotetisk. Da der ikke foreligger et tilstrækkeligt faktuelt grundlag, er det min opfattelse, at det ikke med føje kan vurderes på grundlag af de oplysninger, der er fremlagt for Domstolen.