61986CC0053_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Det centrale i de to spoergsmaal, som Arrondissementsrechtbank Zwolle har forelagt til praejudiciel afgoerelse, er problemet, om en medlemsstat i henhold til artikel 20 i Raadets forordning nr . 171/83 af 25 . januar 1983 om fastlaeggelse af tekniske foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne ( 1 ) har kompetence til at fastsaette mindstemaal for fisk, der er mere vidtgaaende end de i forordningens artikel 11, stk . 3 - sammenholdt med bilag V - foreskrevne .
2 . Siden 1972 har der ifoelge en nederlandsk bekendtgoerelse vedroerende mindstemaal for roedspaette, kuller og hvilling, vaeret gaeldende et forbud mod i Nederlandene at lande roedspaetter, som maaler mindre end 27 cm . Ved dom af 29 . november 1984 fastslog Gerechtshof Arnhem, at bekendtgoerelsen var i strid med faellesskabsretten, hvorved den mistede sin retsanordnende virkning . Som foelge heraf gjaldt der i Nederlandene herefter alene det i forordning nr . 171/83 fastsatte mindstemaal paa 25*cm for roedspaetter .
3 . Den 1 . november 1984 fastsatte den nederlandske statssekretaer for landbrug og fiskeri ved en national bekendtgoerelse mindstestoerrelsen for roedspaetter til 27 cm, jfr . artikel 20 i forordning nr . 171/83 . Denne aendring skete efter anmodning fra den nederlandske fiskeforarbejdningsindustri, som mente, at et mindstemaal for roedspaetter paa 27 cm sikrede en bedre udnyttelse af den nationale fangstkvote .
4 . Den forelaeggende ret er for det foerste i tvivl om, hvorvidt artikel 20 i forordning nr . 171/83 vedroerer saavel allerede eksisterende som senere fastsatte nationale foranstaltninger . Den franske og den nederlandske regering samt Kommissionen har for Domstolen anfoert, at ogsaa senere fastsatte foranstaltninger maatte vaere omfattet .
5 . Bortset fra det forhold, at der i Nederlandene allerede fra 1972, i henhold til afvigende nationale bestemmelser, gjaldt et mindstemaal paa 27 cm for roedspaetter, bemaerkes, at alene den nederlandske version af forordningens artikel 20, stk . 1, eventuelt kan forklare den af den forelaeggende ret udtrykte tvivl, hvilket derimod ikke gaelder de andre sproglige versioner . Men selv i den nederlandske version fremgaar det allerede af fjerde betragtning og navnlig af de samlede bestemmelser i artikel 20, at den noedvendigvis ogsaa maa omfatte fremtidige nationale foranstaltninger; i modsat fald ville medlemsstaternes loebende meddelelsespligt nemlig vaere meningsloes .
6 . Den forelaeggende ret oensker med sit andet spoergsmaal afgjort, om en foranstaltning, hvorefter der i det mindste i en enkelt medlemsstat for visse fiskearter gaelder andre mindstemaal end i andre medlemsstater, er forenelig med faellesskabsretten og med den faelles fiskeripolitik .
7 . Den nederlandske og den franske regering samt Kommissionen har foreslaaet Domstolen at besvare dette spoergsmaal bekraeftende .
8 . For det foerste bemaerkes, at der ifoelge faellesskabsretten i det mindste for Skagerrak og Kattegat gaelder en anden mindstestoerrelse for roedspaetter, nemlig 27 cm, mens der i de andre omraader, som er omfattet af forordning nr . 171/83, faktisk foreskrives et mindstemaal for roedspaetter paa 25 cm .
9 . En national foranstaltning, som har til formaal - og til foelge - at udnytte de samlede fangstmaengder bedre og formindske affaldet ved forarbejdningen, bidrager utvivlsomt til beskyttelsen af havets biologiske ressourcer samt en afbalanceret udnyttelse af fiskeressourcerne . Foranstaltningen er saaledes i overensstemmelse med den faelles fiskeripolitik, selv om der hermed samtidig forfoelges andre maal .
10 . Det skal saaledes herefter i forbindelse med det andet spoergsmaal afgoeres, om der er sket en tilsidesaettelse af forbuddet mod forskelsbehandling, jfr . EOEF-traktatens artikel 7 .
11 . Selv om Faellesskabet i mellemtiden har indfoert en faelles fiskeripolitik, maa det antages, naar henses til Domstolens dom af 3 . juli 1979 i de forenede sager 185-204/78 ( 2 ), at der heller ikke under den gaeldende retstilstand er sket en tilsidesaettelse af forbuddet mod forskelsbehandling .
12 . Som det kan udledes af betragtningerne til og ordlyden af forordning nr . 171/83, skal ordningen vedroerende tekniske foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne kun opfattes som mindstekrav, idet medlemsstaterne fortsat har kompetence til at traeffe mere vidtgaaende foranstaltninger . Ordningen vedroerende tekniske foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne indebaerer saaledes kun en delvis harmonisering . Naar henses til dette forhold, kan anvendelsen af nationale retsforskrifter, hvis overensstemmelse med faellesskabsretten i oevrigt ikke anfaegtes, derfor ikke anses for en tilsidesaettelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling, idet andre medlemsstater har indfoert andre foranstaltninger . Det skyldes alene den omstaendighed, at medlemsstaterne paa dette omraade er befoejet til at indfoere afvigende ordninger . Kommissionen har i denne sammenhaeng under den mundtlige forhandling talt om foelgerne af en "decentraliseret forvaltning ".
13 . Jeg skal herefter foreslaa, at de af Arrondissementsrechtbank Zwolle forelagte spoergsmaal besvares saaledes :
"1 ) Ifoelge artikel 20, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 171/83 har medlemsstaterne, selv efter forordningens ikrafttraeden, kompetence til at fastsaette tekniske foranstaltninger for fiskeriet fra denne medlemsstat, som er mere vidtgaaende end forordningens mindstekrav .
2 ) Paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin inden for fiskerisektoren er en foranstaltning, hvorved nationale fiskere - for at sikre en bedre forvaltning og en bedre udnyttelse af fangstkvoterne - for visse fiskearters vedkommende skal overholde mere vidtgaaende krav med hensyn til mindstemaal end de i faellesskabsretten fastsatte, i overensstemmelse med faellesskabsretten . En saadan foranstaltning er yderligere i overensstemmelse med den faelles fiskeripolitik og indebaerer ikke en retsstridig forskelsbehandling af indenlandske fiskere ."
(*) Oversat fra tysk .
( 1 ) EFT 1983 L*24, s.*14 .
( 2 ) Dom af 3 . juli 1979 i de forenede sager 185-204/78, Van Dam m.fl ., Sml . s.*2345 .