61977CJ0087_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevninger indgivet til Domstolens justitskontor henholdsvis den 7 . juli og den 27 . oktober 1977 har Vittorio Salerno, som var ansat ved Den europaeiske sammenslutning for Samarbejde ( herefter benaevnt ESS ) og 28 andre ansatte ved denne sammenslutning anlagt sag dels med paastand om annullation af den afgoerelse, der den 4 . november 1976 blev truffet af bestyrelsen for ESS vedroerende »aendringer i loenordningen for ansatte med saerlig kontrakt ved ESS«, dels konstatering af, at de ansatte ved ESS maa anses som tjenestemaend i Faellesskaberne fra tidspunktet for deres ansaettelse ved ESS ( sagerne 87/77 og 130/77 ).
2 Ved staevning indgivet til Domstolens justitskontor den 11 . februar 1983 har 10 af de 28 sagsoegere i sag 130/77 anlagt sag med paastand om annullation af Raadets forordning nr . 3332/82 af 3 . december 1982 om fastsaettelse af saerlige overgangsforanstaltninger med henblik paa ansaettelse som tjenestemaend i De europaeiske Faellesskaber af 56 ansatte ved Den europaeiske sammenslutning for Samarbejde ( EFT L 352, s . 5 ), for saa vidt som forordningen ikke foreskriver, at deres udnaevnelse herved har virkning fra tidspunktet for deres ansaettelse ved ESS ( sag 22/83 ).
3 Ved to staevninger indgivet til Domstolens justitskontor den 9 . januar 1984 har Vittorio Salerno og de ti sagsoegere i sag 22/83 anlagt to sager med paastand om, at forordning nr . 3332/82 ikke kan finde anvendelse, for saa vidt som den ikke foreskriver, at udnaevnelsen af de paagaeldende skal ske med virkning fra tidspunktet for deres ansaettelse ved ESS ( sagerne 9 og 10/84 ).
A, Sagens forhistorie
I, Den retlige baggrund for ESS
4 Alle sagsoegerne har vaeret ansat ved ESS, en ikke-kommerciel international organisation, som er oprettet i henhold til belgisk ret, og som er blevet tillagt status som juridisk person ved den belgiske kongelige anordning af 15 . september 1964 ( Moniteur belge af 3.10.1964, s . 10536 ). Artikel 1 i vedtaegterne for ESS bestemmer, at ESS skal »fremme samarbejdet mellem De europaeiske Faellesskaber og udviklingslandene samt oversoeiske territorier og departementer, der er associeret med Faellesskaberne ... « Vedtaegternes artikel 3, stk . 2, bestemmer, at ESS »i medfoer af sine vedtaegter og aftaler indgaaet mellem organisationen og Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, soerger for ansaettelse, udsendelse og forvaltning af personale, som skal varetage opgaver af samarbejdsmaessig art eller udfoere videnskabelig og teknisk kontrol, og organisationen forvalter endvidere legater, der er stillet til raadighed af Faellesskabet« . Mens medlemmerne af ESS ' bestyrelse alle var tjenestemaend ved Kommissionen, maatte organisationens direktoer og vicedirektoer ikke vaere i aktiv tjeneste ved en af De europaeiske Faellesskabers institutioner ( vedtaegternes artikel 25 ).
5 De aftaler, der er indgaaet den 13 . juli 1965 og den 4 . juni 1974 mellem ESS og Kommissionen, og som der henvises til i artikel 3 i ESS ' vedtaegter, overlader det bl.a . til ESS »at ansaette og forvalte delegerede fra Kommissionen og kontraktansatte ... der skal gennemfoere de foranstaltninger, der finansieres af Den europaeiske Udviklingsfond eller af Kommissionens midler« ( artikel 1 i konventionen af 13.7.1965 ). ESS er af Kommissionen blevet bemyndiget til »at ansaette det personale i dens hovedsaede, der er noedvendigt for organisationens forvaltning«, at fore tage udvaelgelsen af personalet og at udforme ansaettelsesvilkaarene ( aftalens artikler 2 og 3 ). I oevrigt fremgaar det af disse aftaler, at ESS i det vaesentlige er undergivet Kommissionens vejledning og kontrol .
6 Med hensyn til forvaltningen af ESS ' indtaegter og udgifter bestemmer ESS ' finansprotokol, som blev vedtaget den 10 . december 1965 af organisationens bestyrelse, at ESS ' udgifter finansieres ved Den europaeiske Udviklingsfond ' s bevillinger . Udgiftsoverslaget godkendes hvert aar af Kommissionen .
7 Organisationens bestyrelse har ligeledes vedtaget en protokol, der regulerer organisationens forvaltning . Protokollens artikel 2 bestemmer, at»ansaettelsen af personale ved hovedsaedet og vederlagets stoerrelse godkendes af bestyrelsen eller af formanden for bestyrelsen« . Artikel 15 bestemmer, at »for at skabe stoerst mulig overensstemmelse mellem organisationens drift og arbejdsgangen i Kommissionen, for hvis regning organisationen udfoerer arbejdet med ansaettelser og forvaltning, er bestemmelserne om helligdage og oevrige fridage, arbejdstid og feriernes laengde i princippet de samme som dem, der gaelder for Kommissionens tjenestegrene« . Dog bestemmer artikel 20, at »ordningen vedroerende loen, godtgoerelser mv .... til personalet ved hovedsaedet fastsaettes i kontrakterne i overensstemmelse med lovbestemmelserne og de afgoerelser, der er truffet af bestyrelsen eller dennes formand« . Endelig hedder det i de interne administrative og finansielle bestemmelser af 14 . december 1971, der finder anvendelse paa ESS, at de administrative bestemmelser, der gaelder for personalet, er fastsat i belgisk lovgivning, i vedtaegterne for ESS, protokollen om forvaltningen ..., samt i generelle afgoerelser og bestemmelserne i den enkelte kontrakt .
8 Sagsoegerne blev ansat af ESS og udoevede deres hverv i henhold til disse bestemmelser og deres respektive ansaettelseskontrakter .
II, De retsakter, der er sagernes genstand
9 Den 4 . november 1976 traf bestyrelsen for ESS ovennaevnte afgoerelse om aendringer i loenordningen for ansatte ved ESS . Ved denne afgoerelse bragte ESS de ansattes loenordninger, navnlig med hensyn til familie- og uddannelsestillaeg samt godtgoerelser og betingelser for ferie i overensstemmelse med dem, der gaelder for tjenestemaend ved Kommissionen . Afgoerelsen bestemmer imidlertid ikke, at vedtaegten for tjenestemaend i De europaeiske Faellesskaber skal anvendes paa de ansatte . Som foelge heraf var der forskelle mellem husstandstillaegget og pensionsordningen for ansatte ved ESS og Faellesskabernes tjenestemaend .
10 Ved Lomé-konventionens ikrafttraeden ( EFT 1976 L 25, s . 1 ) den 1 . april 1976, blev det geografiske omraade, hvor der ydes bistand, og omfanget af denne foroeget betydeligt, og der skete en spredning og en forbedring af samarbejdet . Dette var grunden til, at Kommissionen den 9 . marts 1978 fremsatte forslag til en raadsforordning om oprettelse af et europaeisk samarbejdsagentur ( herefter benaevnt agenturet ). Under henvisning til dette forslag og under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet udstedte Raadet forordning nr . 3245/81 af 26 . oktober 1981 om oprettelse af et europaeisk samarbejdsagentur ( EFT L 328, s . 1 ).
11 Agenturet har til opgave at bistaa Kommissionen ved ansaettelse, udsendelse og administration af personale, der stilles til raadighed for Kommissionens delegationer, eller som skal udfoere faglige bistands- eller samarbejdsopgaver, ved fastlaeggelse af reglerne for administration af personale og ved deltagelse i gennemfoerelsen af uddannelsesprogrammer for stipendiater og praktikanter ( artikel 3 i forordning nr . 3245/81 ).
12 Forordningens artikel 14 bestemmer, at »de generelle ansaettelses- og arbejdsvilkaar samt den generelle ordning for vederlag, godtgoerelser og tillaeg for ... de ansatte paa agenturets hjemsted fastlaegges paa grundlag af specifikke bestemmelser, som Kommissionen fastsaetter...« .
13 Agenturet er endnu ikke funktionsdygtigt, det har foelgelig ikke noget personale, og de i artikel 14 omhandlede bestemmelser er endnu ikke vedtaget . ESS er derfor endnu ikke blevet oploest .
14 I betragtning af, at der ved forordning nr . 3245/81 blev oprettet et agentur, der skal overtage de aktiviteter, som tidligere blev udfoert af ESS, har Raadet desuden udstedt forordning nr . 3332/82 af 3 . december 1982 . Denne forordnings artikel 1 bestemmer, at »personale, der var ansat ved sammenslutningen pr . 1 . januar 1982, og som stadig er ansat dér ved denne forordnings ikrafttraedelse, kan ansaettes som tjenestemaend paa proeve ved Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber i stillinger, der med henblik herpaa er opfoert i stillingsfortegnelsen for Kommissionen for regnskabsaaret 1982« . Forordningens artikel 2 bestemmer, at »ansaettelsen ... finder sted uanset artikel 4, stk . 2 og 3, artikel 28, litra d ), samt artikel 29 i vedtaegten for tjenestemaend i De europaeiske Faellesskaber« . Artikel 3 i samme forordning bestemmer, at »uanset artikel 31 og 32 i tjenestemandsvedtaegten, vil tjenestemanden, der ansaettes i medfoer af denne forordning, blive indplaceret i en loenklasse og paa et loentrin, der fastsaettes i forhold til aekvivalensskalaen i bilaget . Ancienniteten indenfor den enkelte loenklasse regnes fra den dag, hvor den paagaeldende ansaettes som tjenestemand paa proeve . Inden for det enkelte loentrin tillaegges tjenestemanden den anciennitet, han havde erhvervet inden for sammenslutningen« .
15 Alle sagsoegerne med undtagelse af Salerno blev den 10 . marts 1983 ansat som tjenestemaend paa proeve ved Kommissionen med virkning fra den 1 . januar 1983 i henhold til bestemmelserne i forordning nr . 3332/82 .
16 Foer ansaettelsen blev alle de ansatte ved ESS underkastet en laegeundersoegelse . Kommissionen meddelte Salerno, at den ikke mente, at han opfyldte de for hvervet ved Kommissionen noedvendige fysiske krav, og at hans papirer var blevet sendt til et laegeudvalg i overensstemmelse med vedtaegtens artikel 33 . Salerno afgik imidlertid ved doeden, foerend udvalget havde haft mulighed for at undersoege hans sag .
17 Sagerne er rettet mod den afgoerelse, der blev truffet af bestyrelsen for ESS den 4 . november 1976 samt mod forordning nr . 3332/82 . Hovedformaalet med sagerne er imidlertid at faa Domstolen til at statuere, at sagsoegerne som ansatte ved ESS principalt er tjenestemaend, subsidiaert midlertidigt ansatte, ved Kommissionen allerede fra deres ansaettelse i ESS .
18 I deres klage af 3 . februar 1977 til Kommissionen har sagsoegerne dels kraevet afgoerelsen af 4 . november 1976 annulleret, dels kraevet, at Kommissionen anerkender, at de har status som tjenestemaend eller midlertidigt ansatte allerede fra deres ansaettelse i ESS . Kommissionen har afvist denne klage, idet den er af den opfat telse, at der ikke bestaar noget direkte eller indirekte over- eller underordnelsesforhold mellem sagsoegerne og Kommissionen .
19 Sagsoegerne i sagerne 9 og 10/84 har den 8 . juni 1983 indgivet en retssikrende klage, hvori de gjorde gaeldende, at forordning nr . 3332/82 var ugyldig og ikke fandt anvendelse . Kommissionen har taget denne klage til efterretning .
20 Domstolen har ved kendelser af 12 . april 1978 og 5 . oktober 1983 besluttet at forene sagerne 87 og 130/77 samt sag 22/83 . Den har ligeledes efter afslutningen af den mundtlige forhandling paa sagsoegernes begaering og efter at have hoert Kommissionen og generaladvokaten besluttet hertil at foeje sagerne 9 og 10/84, saaledes at alle sagerne afgoeres ved én og samme dom .
B, Formaliteten
21 Da Kommissionen har rejst samme formalitetsindsigelse i sag 87 som i 130/77, har Domstolen besluttet at behandle denne indsigelse i de to sager under ét . Da Raadet i sag 22/83 og Kommissionen i sagerne 9 og 10/84 har bestridt, at sagerne kan antages til realitetsbehandling, maa dette spoergsmaal undersoeges foer realiteten i disse sager .
I, Sagerne 87 og 130/77
22 Kommissionen har fremsat fire afvisningspaastande i disse sager . For det foerste har Kommissionen gjort gaeldende, at ESS er en autonom enhed og adskilt fra Kommissionen . For det andet, at den af bestyrelsen for ESS trufne afgoerelse ikke indeholder et klagepunkt, idet den kun bekraefter en tidligere retsstilling, som fremgaar af de arbejdskontrakter, der er indgaaet af sagsoegerne . Kommissionen er desuden af den opfattelse, at den ikke har kompetence til at ansaette sagsoegerne under andre former og paa andre betingelser end dem, der er fastsat i vedtaegten . Selv om de naevnte formkrav og betingelser var overholdt, kan dette endelig ikke medfoere, at der opstaar en ret, hvis tilsidesaettelse er sanktioneret af et paabud fra Domstolen til Kommissionen om at ansaette sagsoegerne .
23 Sagsoegerne har derimod anfoert, at ESS er en administrativ enhed, der hoerer under Kommissionen . De haevder, at de har status som tjenestemaend, hvorfor de kan rejse sag ved Domstolen . Desuden indeholder den anfaegtede afgoerelse nye momenter . Deres krav tager alene sigte paa en retlig konstatering, som kun Kommissionen kan foere ud i livet .
24 I den anledning maa det foerst fastslaas, at ikke blot personer, som har status som tjenestemaend eller som andet end lokalt ansatte, men ogsaa de, der haevder at have en saadan status, for Domstolen kan anfaegte en afgoerelse, der indeholder et klagepunkt imod dem ( dom af 5.4.1979, Bellintani mod Kommissionen, sag 116/78, Sml . s . 1585 ).
25 Naar henses til, at sagsoegerne kraever anerkendelse af, at de har status som tjenestemaend ved Kommissionen allerede fra deres ansaettelse i ESS, kan de sager, de har anlagt mod afgoerelsen af 4 . november 1976, antages til realitetsbehandling, idet afgoerelsen indirekte afviser at lade tjenestemandsvedtaegten finde anvendelse paa dem og derfor indeholder et klagepunkt .
II, Sag 22/83
26 Raadet har i foerste raekke bestridt, at forordning nr . 3332/82 beroerer sagsoegerne umiddelbart og individuelt . Det er af den opfattelse, at forordningen har et normativt indhold, idet den finder anvendelse paa objektivt fastsatte situationer og har generelle og abstrakte retsvirkninger . Ifoelge Domstolens dom af 25 . marts 1982 ( Moksel mod Kommissionen, 45/81, Sml . s . 1129 ) kan én og samme bestemmelse ikke baade vaere almengyldig og have individuel karakter . Da forordningen er en faellesskabsretlig bestemmelse, er dette tilstraekkeligt til at afvise sagen .
27 Sagsoegerne har understreget, at den omhandlede forordning ikke er normativ og almengyldig, men er en gennemfoerelse af beslutningen om at integrere 56 navngivne ansatte i Kommissionen . Den har individuel virkning, fordi den omhandler 56 naermere angivne personer .
28 Med henblik paa loesningen af det omtvistede spoergsmaal maa det foerst fastslaas, at sagen kun kan antages til realitetsbehandling, hvis forordning nr . 3332/82 maa betragtes som en afgoerelse, som, skoent udfaerdiget i form af en forordning, beroerer sagsoegerne umiddelbart og individuelt i traktatens artikel 173, stk . 2 ' s forstand .
29 Som Domstolen har fastslaaet i dom af 26 . februar 1981 ( Giuffrida og Campogrande mod Raadet, 64/80, Sml . s . 693 ), er kriteriet for sondringen mellem forordninger og beslutninger, om den paagaeldende retsakt er almengyldig eller ikke .
30 Det staar fast, at forordning nr . 3332/82 alene er udstedt med henblik paa at ansaette de 56 ansatte ved ESS, som var ansat ved sammenslutningen pr . 1 . januar 1982, og som stadig var ansat dér den 15 . december 1982 ( dvs . dagen efter forordningens offentliggoerelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende ). Ved udstedelsen af forordningen var antallet og identiteten af personer, der kunne beroeres af den, endeligt afgjort . Forordningen er derfor ikke en almengyldig bestemmelse, men udgoer en samling af beslutninger, der er truffet af Raadet og beroerer hver af de 56 ansatte ved ESS individuelt .
31 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt sagsoegerne er beroert umiddelbart af den omhandlede forordning, bemaerkes, at dennes artikel 3 bestemmer, at tjenestemanden, der ansaettes i medfoer af forordningen, bliver indplaceret i en loenklasse og paa et loentrin, der fastsaettes i forhold til aekvivalensskalaen i bilaget til forordningen . Det fremgaar klart af denne bestemmelse, at ansaettelsesmyndigheden ikke kan udoeve noget skoen med hensyn til indplaceringen af de paagaeldende .
32 Under disse omstaendigheder er sagsoegerne umiddelbart og individuelt beroert af forordning nr . 3332/82 og den sag, de har anlagt, kan derfor antages til realitetsbehandling .
III, Sagerne 9 og 10/84
33 Kommissionen har for det foerste fastslaaet, at sagsoegerne ikke anfaegter de individuelle retsakter, der vedroerer dem, og hvorved de ansaettes som tjenestemaend eller, i sag 10/84, naegtes saadan ansaettelse . Der kan ikke anlaegges selvstaendigt soegsmaal med paastand om, at en forordning ikke kan finde anvendelse ; dette kan kun goeres gaeldende i form af en indsigelse . Endelig burde den sag, tjenestemaendene har rettet mod Kommissionen, have vaeret rettet mod ansaettelsesmyndigheden, da den retsakt, der indeholder et klagepunkt, hidroerer fra denne myndighed .
34 Sagsoegerne mener, at meningen med traktatens artikndelse, hvilken paastand de har stoettet paa traktatens artikler 179 og 184 . Endelig har de ved deres anmodning om, at deres sager maatte blive forenet med sagerne 87/77 og 130/77, indirekte men klart henvist til deres paastande i disse sager . Det kan derfor ikke drages i tvivl, at de goer gaeldende, at Kommissionen ikke har ansat dem med tilbagevirkende gyldighed .
35 Med henblik paa loesningen af dette spoergsmaal bemaerkes, at traktatens artikel 184 bestemmer, at »uanset udloebet af den frist, der er fastsat i artikel 173, stk . 3, kan hver part i en retstvist, der angaar en af Raadets eller Kommissionens forordninger, for Domstolen paaberaabe sig de i artikel 173, stk . 1, naevnte grunde og goere gaeldende, at forordningen ikke kan finde anvendelse« .
36 Heraf foelger paa den ene side, at artikel 184 alene har til formaal at beskytte den retsundergivne mod anvendelsen af en ulovlig forordning i tilfaelde, hvor selve forordningen ikke er blevet anfaegtet og ikke laengere kan anfaegtes som foelge af, at fristerne i artikel 173 er udloebet . Paa den anden side kan der ikke i medfoer af artikel 184 anlaegges selvstaendigt soegsmaal med paastand om, at en forordning ikke kan finde anvendelse . En saadan paastand kan kun goeres gaeldende under en sag, hvor forordningens gyldighed anfaegtes, for saa vidt som den danner retsgrundlaget for de anfaegtede gennemfoerelsesakter .
37 Sagsoegerne har ikke i deres staevning angivet, at deres soegsmaal vedroerer henholdsvis deres ansaettelse som tjenestemaend og naegtelsen af saadan ansaettelse . Foerst i replikken har de udvidet soegsmaalets genstand til ogsaa at omfatte ansaettelserne . Da soegsmaalets genstand i henhold til procesreglementets artikel 38, stk . 1, litra c ), skal angives i staevningen, er denne udvidelse af sagsgenstanden sket for sent . De sager, hvori der er nedlagt paastand om, at forordning nr . 3332/82 ikke kan finde anvendelse, vil foelgelig vaere at afvise .
C, Realiteten
I, Sagerne 87 og 130/77
38 Sagsoegerne har hovedsagelig anfoert, dels at de maa anses som tjenestemaend i Faellesskaberne allerede fra deres ansaettelse i ESS, idet dette organ alene er en administrativ enhed, der hoerer under Kommissionen, og dels, at de har befundet sig i samme situation som den, tjenestemaend eller midlertidigt ansatte ved Kommissionen befinder sig i, hvorfor de boer behandles paa samme maade som disse . Da de tre anbringender, sagsoegerne har fremfoert mod den anfaegtede afgoerelse, hviler paa disse to argumenter, maa disse undersoeges foerst .
Det foerste argument
39 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at ESS ikke opfylder kravene i belgisk lovgivning vedroerende internationale sammenslutninger . De har dernaest anfoert, at ESS ikke har sin egen formue, idet dens driftsudgifter afholdes over Kommissionens budget . ESS ' fiktive karakter fremgaar af, at den er opfoert paa fortegnelsen over tjenestegrenene ved Kommissionen samt af, at dens bestyrelse udelukkende er sammensat af tjenestemaend fra Kommissionen . Sagsoegerne udleder ogsaa af andre forhold, at ESS er fuldt ud indlemmet i Kommissionens hierarki, hvilket bekraeftes af interne notater fra tjenestemaend ved Kommissionen . Endelig har Europa-Parlamentet ogsaa i sin rapport af 28 . juni 1977 forlangt, at ESS administrativt og budgetmaessigt laegges ind under Kommissionen .
40 Kommissionen har anfoert, at det tilskud, den yder til ESS kun udgoer 5% af sammenslutningens budget . De oevrige udgifter finansieres af Den europaeiske Udviklingsfond . Hverken den omstaendighed, at ESS er naevnt i fortegnelsen over tjenestegrenene ved Kommissionen, eller bestyrelsens sammensaetning eller noget andet forhold beviser, at sammenslutningen som paastaaet er indlemmet i Kommissionens hierarki . Selv om det er korrekt, at Kommissionen efter Europa-Parlamentets opfattelse ikke boer goere brug af udenforstaaende organer, er dette ikke et bevis for, at ESS er en administrativ enhed, der hoerer under Kommissionen .
41 Foerend dette omtvistede spoergsmaal behandles, er det noedvendigt indledningsvis at fremsaette foelgende bemaerkning om ESS ' retlige status : ESS, der i henhold til belgisk lovgivning er oprettet som en ikke-kommerciel international organisation, har ved kongelig anordning opnaaet status som juridisk person . Det tilkommer derfor den nationale retsinstans at traeffe afgoerelse om, hvorvidt sammenslutningen med hensyn til dens oprettelse og drift opfylder kriterierne i den naevnte lovgivning .
42 For saa vidt navnlig angaar sagsoegernes argument om, at de er tjenestemaend eller ansatte ved Kommissionen allerede fra deres ansaettelse i ESS, maa det fastslaas, at artikel 1, stk . 1, i vedtaegten for tjenestemaend i De europaeiske Faellesskaber bestemmer, at »ved tjenestemand i Faellesskaberne forstaas ... enhver, der i henhold til de i denne vedtaegt fastsatte betingelser er blevet ansat i en fast stilling i en af Faellesskabernes institutioner ved et ansaettelsesbrev fra denne institutions ansaettelsesmyndighed« .
43 Sagsoegerne er derimod, til forskel fra foernaevnte bestemmelses krav, blevet ansat i ESS paa grundlag af en arbejdskontrakt, der er indgaaet mellem ESS og hver af dem . Denne kontrakt er underlagt belgisk lovgivning, vedtaegterne for ESS, de administrative bestemmelser for ESS af 26 . juli 1966, de gennemfoerelsesbeslutninger, der er truffet af ESS ' styrende organer, og bestemmelserne i den enkelte kontrakt . Ganske vist har Kommissionen forinden skullet godkende sagsoegernes ansaettelse, men dette aendrer ikke den kendsgerning, at arbejdsgiveren var ESS og ikke en af Faellesskabets institutioner .
44 De forskellige faktiske forhold, sagsoegerne har henvist til, hvad angaar ESS ' status som juridisk person, kan ikke stille ESS paa lige fod med en af Faellesskabernes institutioner, in casu en administrativ enhed, der hoerer under Kommissionen . For det foerste maa det understreges, at oprettelsen af det oekonomiske samarbejde med udviklingslandene endnu ikke var en hovedopgave for Kommissionen i 1964 . Paa dette tidspunkt var det derfor fuldt ud forstaaeligt, at ansvaret herfor blev paalagt en sammenslutning af privatretlig karakter, som i kraft heraf kunne vise stoerre smidighed paa dette omraade .
45 Med hensyn til den paastaaede mangel paa egne midler er det tilstraekkeligt at henvise til artiklerne 28-30 i vedtaegterne for ESS og til artiklerne 12-19 i aftalen af 13 . juli 1965 mellem Kommissionen og ESS, som indeholder reglerne om forvaltningen af ESS ' indtaegter og udgifter . Det fremgaar heraf, at ESS ' indtaegter bestaar af bidrag fra dens medlemmer, tilskud fra Den europaeiske Udviklingsfond og andre indtaegter, samt at visse indtaegter endog kan anvendes uden forudgaaende godkendelse fra Kommissionen eller Den europaeiske Udviklingsfond . Under disse omstaendigheder kan man ikke for alvor paastaa, at ESS ikke besidder egne midler .
46 Den omstaendighed, at ESS er opfoert paa fortegnelsen over tjenestegrenene ved Kommissionen, de interne notater udarbejdet af tjenestemaend i Kommissionen samt Parlamentets rapport af 28 . juni 1977, som »forpligter Kommissionen til administrativt og budgetmaessigt at laegge Den europaeiske sammenslutning for Samarbejde ind under Kommissionen«, beviser paa ingen maade, at ESS er en administrativ enhed, der hoerer under Kommissionen ; derimod viser dette dels Kommissionens, dels Parlamentets oenske om at naa til en tilnaermelse mellem ESS og Kommissionen eller endog i en naer fremtid en indlemmelse af ESS i Kommissionen . Men dette forudsaetter, at ESS er et selvstaendigt organ og endnu ikke integreret i Kommissionen .
47 Der kan derfor ikke gives sagsoegerne medhold i deres argument om, at de er tjenestemaend eller ansatte i Faellesskaberne allerede fra deres ansaettelse ved ESS, fordi denne sammenslutning kun er en administrativ enhed, der hoerer under Kommissionen .
Det andet argument
48 For saa vidt angaar den argumentation, der stoettes paa, at sagsoegernes situation er den samme som den, tjenestemaend eller midlertidigt ansatte i Faellesskaberne befinder sig i, har sagsoegerne anfoert, at deres ansaettelse fandt sted paa Kommissionens vegne og for dens regning, og at nogle af kontrakterne i oevrigt blev udfaerdiget paa Kommissionens papir . Ansaettelsesvilkaarene var de samme, som er fastsat i tjenestemandsvedtaegten ( f.eks . forudgaaende laegeundersoegelse ) ligesom arbejdsvilkaarene og de oekonomiske og skattemaessige ordninger, bortset fra husstandstillaegget . ESS foretager nemlig et fradrag, der svarer til skatten til Faellesskaberne, men betaler den nationale skat for de ansatte ved ESS . Endelig fremgaar det af forsikringer afgivet af tjenestemaend i Kommissionen, at de ansatte ved ESS er en integrerende del af Kommissionen .
49 Kommissionen har henvist til, at sagsoegerne er ansat af ESS, og at de hverken er afhaengige af eller modtager instrukser fra Kommissionen . Ganske vist er loen- og arbejdsvilkaarene naesten de samme, men ikke desto mindre er ordningen for de ansatte ved ESS fastsat af denne . Med hensyn til den skattemaessige ordning kan den omstaendighed, at ESS betaler de nationale skatter for de ansatte ved ESS ikke omdanne det eksisterende ansaettelsesforhold til et ansaettelsesforhold mellem de ansatte ved ESS og Kommissionen . Vedroerende de forsikringer, der er afgivet, har Kommissionen svaret, at disse paastaaede udtalelser ikke har nogen juridisk vaerdi .
50 Der kan heller ikke gives sagsoegerne medhold i dette argument, der bygger paa et faktisk forhold . De omstaendigheder, sagsoegerne har henvist til, viser, i hvilken grad ESS ' og Kommissionens politik med henblik paa at sidestille de ansatte ved ESS med tjenestemaend og ansatte ved Kommissionen er lykkedes . Dette indebaerer imidlertid ikke, at man kan bortse fra den retlige forskel, der bestaar mellem de ansatte ved ESS, der er ansat i en privatretlig sammenslutning, og tjenestemaendene og de ansatte ved Kommissionen, som er ansat i henhold til vedtaegten for tjenestemaend i De europaeiske Faellesskaber . Sagsoegerne har ikke i den henseende paa overbevisende maade godtgjort, at de er blevet ansat ved et ansaettelsesbrev fra ansaettelsesmyndigheden »paa Kommissionens vegne og for dennes regning« i overensstemmelse med ansaettelsesbetingelserne i tjenestemandsvedtaegten . Tvaertimod fremgaar det af protokollen om forvaltningen og af de interne bestemmelser, som er naevnt ovenfor, at ESS og ikke Kommissionen var sagsoegernes arbejdsgiver . Med hensyn til de forsikringer, der haevdes at vaere givet af tjenestemaend ved Kommissionen, kan disse, selv om de var bevist, ikke binde Kommissionen, og de er derfor uden juridisk vaerdi .
51 Sagsoegernes argument om, at deres situation er den samme som den, tjenestemaendene og de ansatte ved Kommissionen befinder sig i, maa derfor ogsaa forkastes .
II, Sag 22/83
52 Sagsoegerne har fremfoert to anbringender vedroerende forordning nr . 3332/82 . For det foerste, at Raadet i forordning nr . 3332/82 i strid med princippet »patere legem quam ipse fecisti« har undladt at betragte tidspun£ktet for ansaettelsen ved ESS som det tidspunkt, da de tiltraadte tjenesten som tjenestemaend . Sagsoegernes andet anbringende er, at de havde en berettiget forventning om, at deres ansaettelse i henhold til forordning nr . 3332/82 ville ske med tilbagevirkende gyldighed fra tidspunktet for deres ansaettelse ved ESS .
Det foerste anbringende
53 Sagsoegerne har anfoert, at der paa det almindelige budget for regnskabsaaret 1982, som Raadet er ansvarlig for, er opfoert en bevilling til ansaettelse af de 56 ansatte ved hovedsaedet med anmaerkning om, at tjenestemandsansaettelsen af de ansatte ved ESS ' hovedsaede skal ske fra den dato, da de blev ansat ved denne . Raadet har ikke i forordning nr . 3332/82 taget hensyn til denne anmaerkning og har derfor tilsi desat princippet om overholdelse af sine egne afgoerelser . Desuden er Raadet bundet af sin udtalelse, der er optaget i referatet fra det moede, hvorunder forordning nr . 3245/81 blev vedtaget, og ifoelge hvilken det ville traeffe »passende overgangsforanstaltninger med henblik paa at loese de problemer, de ansatte paa hjemstedet rejser« . Forordning nr . 3332/82 var i oevrigt ikke noedvendig, idet Kommissionen havde kunnet ansaette sagsoegerne i henhold til artikel 14 i forordning nr . 3245/81, da stillingerne var til raadighed paa budgettet for regnskabsaaret 1982 . Forordning nr . 3332/82, der var et tilbageskridt i forhold til Raadets tidligere afgoerelser, er derfor ulovlig .
54 Raadet har gjort gaeldende, at de ovenfor naevnte anmaerkninger og udtalelser er af politisk karakter og til internt brug . Optagelse af en bevilling paa Faellesskabernes budget er ganske vist en noedvendig betingelse, men er ikke i sig selv tilstraekkelig til, at en udgift kan afholdes . Vedtagelsen af budgettet kan ikke erstatte Raadets lovgivende myndighed og paavirker overhovedet ikke det forhold, at en ansaettelse noedvendigvis maa ske i overensstemmelse med vedtaegtens regler . Det var netop for at overvinde disse vedtaegtsmaessige hindringer, at Raadet udstedte forordning nr . 3332/82 . Hverken forordning nr . 3245/81 eller udtalelsen i referatet indeholder noget om den tilbagevirkende gyldighed af en tjenestemandsansaettelse .
55 Naar henses til denne uenighed, maa det foerst fastslaas, at forordning nr . 3245/81 vedroerer oprettelsen af et nyt organ, det europaeiske samarbejdsagentur, men ikke paa nogen maade aendrer sagsoegernes faktiske situation eller retsstilling som ansatte ved ESS . Foelgelig har artikel 14 i naevnte forordning, der bl.a . bestemmer, at de generelle ansaettelses- og arbejdsvilkaar for de ansatte paa agenturets hjemsted fastlaegges paa grundlag af specifikke bestemmelser, som Kommissionen fastsaetter, ingen direkte eller indirekte indflydelse paa sagsoegernes retsstilling . Denne betragtning gaelder ogsaa med hensyn til Raadets udtalelse, der er medtaget i referatet, og som sagsoegerne har paaberaabt sig .
56 Den endelige vedtagelse af De europaeiske Faellesskabers almindelige budget for regnskabsaaret 1982 ( EFT af 8.2.1982, L 31, s . 1 ), der hidroerer fra budgetmyndigheden, er i overensstemmelse med traktatens bestemmelser fastslaaet af Europa-Parlamentets formand og ikke af Raadet . Hertil kommer, at hverken budgettet eller endnu mindre en forklarende anmaerkning kan traede i stedet for vedtaegtens bestemmelser om ansaettelse af tjenestemaend, selv om budgettet er noedvendigt for at afholde en udgift . De er ikke bindende for Raadet eller Kommissionen som lov givende myndighed . Raadet har derfor ikke ved at udstede forordning nr . 3332/82 undladt at opfylde en retlig forpligtelse, som det har paalagt sig selv .
57 Anbringendet om manglende overholdelse af regler, som Raadet selv har udstedt, kan derfor ikke tages til foelge .
Det andet anbringende
58 Hvad angaar den paastaaede kraenkelse af den berettigede forventning, har sagsoegerne henvist til Europa-Parlamentets beslutning af 11 . maj 1979 vedroerende en udtalelse fra Europa-Parlamentet om forslag fra Kommissionen for De euroaeiske Faellesskaber til Raadet til en forordning om oprettelse af et europaeisk agentur for samarbejde ( EAS ) ( EFT C 140, s . 142 ) hvorefter »det beroerte personale bevarer de rettigheder, det har erhvervet«, og »de nye bestemmelser gaelder med tilbagevirkende kraft fra den dato, hvor de paagaeldende ansattes i Den europaeiske sammenslutning for Samarbejde« . Desuden har budgetmyndigheden gjort anmaerkning paa budgettet for regnskabsaaret 1982 om, at »opfoerelse paa Kommissionens stillingsfortegnelse af stillinger for personale i Den euro-paeiske sammenslutning for Samarbejde ( hovedsaedet ) sker i overensstemmelse med betingelserne i den beslutning, som Europa-Parlamentet vedtog den 11 . maj 1979« . Ifoelge Parlamentets saaledes udtrykte oenske, skulle ansaettelsen af de ansatte ved hovedsaedet ifoelge sagsoegerne ske med tilbagevirkende gyldighed . De kunne derfor med rette forvente, at denne beslutning og budgetmyndighedens anmaerkning i forbindelse med Raadets udtalelse ved udstedelsen af forordning nr . 3245/81 blev overholdt .
59 I modsaetning til hvad sagsoegerne haevder, er en Parlamentsbeslutning ikke bindende og kan ikke give anledning til en berettiget forventning om, at institutionerne indretter sig efter den . Med hensyn til anmaerkningen paa budgettet for regnskabsaaret 1982 kan denne hverken skabe selvstaendige rettigheder for sagsoegerne eller give anledning til en berettiget forventning ( jfr . kendelse af 26.9.1984, Miljoepartiet Les Verts ( »De Groenne« ) mod Kommissionen og Raadet, 216/83, Sml . 1984, s . 3335 ). Raadets handlemaade har heller ikke kunnet give anledning til en saadan forventning hos sagsoegerne for saa vidt angaar den tilbagevirkende gyldighed af deres ansaettelse .
60 Anbringendet om, at den berettigede forventning er kraenket, kan derfor heller ikke tages til foelge .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
61 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den tabende part til at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom .
62 I henhold til procesreglementets artikel 70, baerer institutionerne dog selv deres egne omkostninger i sager anlagt af ansatte ved Faellesskaberne .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( anden afdeling )
1 ) Sagerne 9/84 og 10/84 afvises .
2 ) De sagsoegte frifindes i sagerne 87, 130/77 og 22/83 .
3 ) Hver part baerer sine omkostninger .