62002CC0209_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1. I den foreliggende sag har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber nedlagt påstand om, at det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 3 og 4, sammenholdt med artikel 7 i Rådets direktiv 92/43/EØF (2) om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, idet den har givet tilladelse til udvidelsesprojektet vedrørende golfanlægget i Wörschach kommune i delstaten Steiermark (Østrig) trods negative konklusioner af en vurdering af indvirkningerne på engsnarrens (crex crex) (3) levested i det særligt beskyttede område (4), jf. artikel 4 i Rådets direktiv 79/409/EØF (5) .
I – Retsforskrifter
2. Fugledirektivets artikel 4, stk. 1, bestemmer, at »[f]or arter, som er anført i bilag I, træffes der særlige beskyttelsesforanstaltninger med hensyn til deres levesteder for at sikre, at de kan overleve og formere sig i deres udbredelsesområde«. Bestemmelsen pålægger medlemsstaterne at udlægge som SBO særligt beskyttede områder navnlig sådanne områder, som med hensyn til antal og udstrækning er bedst egnede til beskyttelse af disse arter.
3. Engsnarren er opført i bilag I til fugledirektivet, som ændret ved Kommissionens direktiv 85/411/EØF (6) .
4. Fugledirektivets artikel 4, stk. 4, bestemmer:
»Medlemsstaterne træffer egnede foranstaltninger med henblik på i de i […] stk. 1 […] nævnte beskyttede områder at undgå forurening eller forringelse af levestederne samt forstyrrelse af fuglene, i det omfang en sådan forurening, forringelse eller forstyrrelse har væsentlig betydning for formålet med denne artikel. Medlemsstaterne bestræber sig på at undgå forurening eller forringelse af levesteder også uden for disse beskyttede områder.«
5. Levestedsdirektivets artikel 6 bestemmer:
»[…]
2. Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger for at undgå forringelse af naturtyperne og levestederne for arterne i de særlige bevaringsområder samt forstyrrelser af de arter, for hvilke områderne er udpeget, for så vidt disse forstyrrelser har betydelige konsekvenser for dette direktivs målsætninger.
3. Alle planer eller projekter, der ikke er direkte forbundet med eller nødvendige for lokalitetens forvaltning, men som i sig selv eller i forbindelse med andre planer og projekter kan påvirke en sådan lokalitet væsentligt, vurderes med hensyn til deres virkninger på lokaliteten under hensyn til bevaringsmålsætningerne for denne. På baggrund af konklusionerne af vurderingen af virkningerne på lokaliteten, og med forbehold af stk. 4, giver de kompetente nationale myndigheder først deres tilslutning til en plan eller et projekt, når de har sikret sig, at den/det ikke skader lokalitetens integritet, og når de – hvis det anses for nødvendigt – har hørt offentligheden.
4. Hvis en plan eller et projekt, på trods af at virkningerne på lokaliteten vurderes negativt, alligevel skal gennemføres af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, herunder af social eller økonomisk art, fordi der ikke findes nogen alternativ løsning, træffer medlemsstaten alle nødvendige kompensationsforanstaltninger for at sikre, at den globale sammenhæng i Natura 2000 beskyttes. Medlemsstaten underretter Kommissionen om, hvilke kompensationsforanstaltninger der træffes.
Hvis der er tale om en lokalitet med en prioriteret naturtype og/eller en prioriteret art, kan der alene henvises til hensynet til menneskers sundhed og den offentlige sikkerhed eller væsentlige gavnlige virkninger på miljøet eller, efter udtalelse fra Kommissionen, andre bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser.«
6. Som det fremgår af levestedsdirektivets artikel 7 »[træder] [f]orpligtelserne i artikel 6, stk. 2, 3 og 4, i [dette] direktiv i stedet for forpligtelserne i artikel 4, stk. 4, første punktum, i [fugle] direktiv[et] for så vidt angår de områder, der er udlagt som særligt beskyttede efter artikel 4, stk. 1, […] der er omhandlet i dette direktiv […]«
II – Tvistens baggrund, retsforhandlinger og parternes argumenter
7. Delstaten Steiermarks regering har ved afgørelse af 14. maj 1999 (7) vedrørende en klage, der var anlagt af virksomheden Golf- und Landclubs Ennstal (Ennsdalens golfklub) til prøvelse af en afgørelse truffet af Bezirkshauptmannschaft (Østrig) den 4. december 1996, givet tilladelse til en udvidelse af golfanlægget, der er beliggende i Wörschach kommunes område, ved anlæggelse af to nye baner på en lokalitet, der er udlagt som SBO.
8. Efter at have modtaget en klage tilsendte Kommissionen den 4. november 1999 Republikken Østrig en åbningsskrivelse. I skrivelsen anførte Kommissionen, at de oplysninger, der fremgik af klagen og de sagkyndige udtalelser, der lå til grund for afgørelsen af 14. maj 1999, henviste til, at der med stor sandsynlighed ville opstå negative følgevirkninger for den eksisterende engsnarrebestand, jf. levestedsdirektivets artikel 6, stk. 3. Den omhandlede udvidelse burde derfor kun have været meddelt, såfremt betingelserne i samme artikels stk. 4 forelå, nemlig at gennemførelsen af projektet var begrundet i bydende nødvendige hensyn af væsentlige samfundsinteresser, og såfremt der var truffet kompensationsforanstaltninger, som Kommissionen var blevet underrettet om. Da disse betingelser ikke var opfyldt, har Republikken Østrig tilsidesat sine forpligtelser.
9. I sin svarskrivelse af 12. januar 2000 gør den østrigske regering gældende, at afgørelsen af 14. maj 1999 indeholder flere betingelser, som har til formål at afværge udvidelsens skadelige følger for engsnarren (8) .
10. Ved skrivelse af 27. juli 2000 fremsatte Kommissionen en begrundet udtalelse. Den anførte, at den omtvistede udvidelse ifølge den sagkyndige Gepps udtalelse fra 1998, der kan betragtes som en vurdering af de følger af den omtvistede udvidelse af lokaliteten, som omhandlet i levestedsdirektivets artikel 6, stk. 3, vil indebære en betydelig risiko for forstyrrelse af engsnarrebestanden. Kommissionen anførte endvidere, at den ikke var overbevist om effektiviteten af de betingelser, der var fastsat ved afgørelsen af 14. maj 1999. Den sagkyndige havde i øvrigt frarådet, at der blev fastsat deltaljerede betingelser, som alene formindskede en del af de skadelige virkninger af den omtvistede udvidelse, og han antog, at udvidelsen ikke var forenelig med bevarelsen af engsnarrebestanden.
11. I sin begrundede udtalelse henviste Kommissionen endvidere til en ny undersøgelse, som den sagkyndige Schäffer havde udført, og ifølge hvilken det på grundlag af kendskabet til engsnarrens adfærd måtte antages, at de områder, som omfattedes af den omtvistede udvidelse, alle befandt sig i det engområde, der benyttes af denne art. Strukturen i dennes levesteder ville dermed blive ødelagt.
12. Kommissionen gav til sidst i den begrundede udtalelse Republikken Østrig en frist på to måneder til at efterkomme disse forpligtelser.
13. Ved skrivelse af 6. december 2000 gjorde den østrigske regering gældende, at den ikke fandt, at den omtvistede udvidelse kunne påvirke lokaliteten væsentligt, jf. levestedsdirektivets artikel 6, stk. 3.
14. Ved stævning registreret på Domstolens Justitskontor den 4. juni 2002 har Kommissionen anlagt nærværende sag.
15. Ved dom af 27. juni 2002 annullerede Verwaltungsgerichtshof (Østrig) afgørelsen af 14. maj 1999. I svarskriftet har den østrigske regering nedlagt påstand om, at sagen skal afvises, idet den er uden genstand, subsidiært, at der skal ske frifindelse.
16. I replikken har Kommissionen fastholdt de i stævningen anførte påstande. I duplikken har den østrigske regering fastholdt påstandene i svarskriftet.
III – Parternes argumenter
17. Kommissionen har anført, at den omhandlede sag ikke er blevet uden genstand som følge af Verwaltungsgerichtshofs annullation af afgørelse af 14. maj 1999. Kommissionen har anført, at spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger et traktatbrud, skal vurderes ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse, og at annullationen af afgørelsen af 14. maj 1999 først skete efter denne dato. Endvidere har den gjort gældende, at delstaten Steiermarks regering er forpligtet til at træffe en nye afgørelse, da Bezirkshauptmannschafts afgørelse er appelleret af indehaveren af golfanlægget, og at det ikke med sikkerhed kan antages, at denne ny afgørelse vil medføre en situation, som er forenelig med levestedsdirektivet.
18. Med hensyn til sagens realitet har Kommissionen gjort gældende, at et projekt kan påvirke et SBO væsentligt, jf. levestedsdirektivets artikel 6, stk. 3, idet det efter gennemførelsen kun i begrænset omfang kan udfylde sit bevarings- og beskyttelsesformål. For det andet er det tilstrækkeligt til at afvise et planlagt projekt, at der er en sandsynlighed for, at det berørte SBO vil blive væsentligt påvirket.
19. Kommissionen har endvidere anført, at det af den sagkyndige Gepps undersøgelse kan udledes, at udvidelsen af golfbanerne kan medføre fortabelse af en del af engsnarrebestandens fouragerings- og rasteområder samt opdeling og ødelæggelse af strukturerne i dens levested. Det fremgår endvidere af undersøgelsen, at de i afgørelsen af 14. maj 1999 nævnte betingelser ikke var tilstrækkelige til at undgå de nævnte forstyrrelser. Betingelsernes utilstrækkelige karakter blev bekræftet i en anden sagkyndig undersøgelse af 26. juni 1999, som var udarbejdet af Letner, og som blev gentaget i Verwaltungsgerichtshofs dom, som annullerede afgørelsen af 14. maj 1999.
20. Den østrigske regering har principalt gjort gældende, at Verwaltungsgerichtshofs dom, som annullerede afgørelsen af 14. maj 1999, har tilbagevirkende kraft, hvorfor den nævnte afgørelse aldrig har eksisteret. Den foreliggende traktatbrudssag er derfor uden genstand, da den netop omhandler afgørelsen af 14. maj 1999. Opfyldelsen af Verwaltungsgerichtshofs dom indebærer endvidere, at det er forbudt at spille på de to omtvistede nye golfbaner. Med hensyn til den nye afgørelse, der skal træffes på baggrund af den appel, som er blevet indgivet af indehaveren af golfanlægget, vil denne være i overensstemmelse med fællesskabsretten, og at den foreliggende sag ikke vil have forebyggende karakter over for en afgørelse, der endnu ikke er truffet.
21. Med hensyn til sagens realitet gør den østrigske regering gældende, at betingelserne i levestedsdirektivets artikel 6 er overholdt. Den har nemlig anført, at der henset til vurderingen af indvirkningerne af det omtvistede projekt i afgørelsen af 14. maj 1999 blev anordnet foranstaltninger, som har fjernet alle væsentlige farer for engsnarrebestanden, hvilket underbygges af Gepps kommentarer af 15. juli 2002 til undersøgelsen af 1998. Den østrigske regering har desuden gjort gældende, at det fremgår af disse iagttagelser, at Kommissionen har anlagt en alt for pessimistisk fortolkning af den omhandlede undersøgelse, og at de i afgørelsen af 14. maj 1999 foreskrevne foranstaltninger er blevet foretaget, som det også fremgår af de i året 2002 foretagne kontrolundersøgelser.
IV – Stillingtagen
A – Formaliteten
22. Der syntes ikke at være tvivl om, at den omhandlede sag kan fremmes til realitetsbehandling i henhold til Domstolens praksis.
23. Det følger nemlig af fast retspraksis, at spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger traktatbrud, skal vurderes på baggrund af forholdene i den omhandlede medlemsstat, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse, og at ændringer af forholdene i tiden derefter ikke skal tages i betragtning af Domstolen (9) . Det fremgår ligeledes af fast retspraksis, at genstanden for en traktatbrudssag er fastlagt i den begrundede udtalelse, og at der selv i tilfælde, hvor manglen er blevet fjernet efter den frist, som er fastsat i den begrundede udtalelse, er knyttet interesse til sagens forfølgning. I henhold til en ofte anvendt formulering består der bl.a. fortsat en interesse i, at Domstolen fastslår grundlaget for det ansvar, en medlemsstat kan pådrage sig over for dem, der kan støtte ret på traktatbruddet, såsom andre medlemsstater, Fællesskabet og private (10) . Det følger endvidere af fast retspraksis, at det ikke påhviler Kommissionen, som led i dens udøvelse af sine beføjelser i henhold til artikel 226 EF, at påvise, at den har en særlig søgsmålsinteresse (11) . Det følger af denne retspraksis, at det påhviler Kommissionen at vurdere, om der bør anlægges traktatbrudssag ved Domstolen, eller om et sådant sagsanlæg bør opretholdes, og uden at det tilkommer Domstolen at udtale sig om Kommissionens skønsudøvelse (12) .
24. Den i nærværende traktatbrudssag omhandlede afgørelse af 14. maj 1999, blev først annulleret den 27. juni 2002. Det følger heraf, at afgørelsen stadigvæk var i kraft ved udløbet af den to måneders frist, som Kommissionen havde fastsat i den begrundede udtalelse af 27. juli 2000. Derudover var den omtvistede udvidelse færdig. Derfor er det argument om, at annullationen af den omhandlede afgørelse i henhold til østrigsk ret har tilbagevirkende kraft, således at den antages aldrig at have eksisteret, i henhold til den nævnte praksis uden betydning for sagens afgørelse, idet den dato Domstolen skal tage i betragtning ved afgørelsen af, om Republikken Østrig har begået det påtalte traktatbrud, er den dato, der blev fastsat som frist i den begrundede udtalelse. Den tilbagevirkende kraft af afgørelsen af 14. maj 1999 kan med andre ord ikke medføre, at sagen er blevet uden genstand, idet annullationen af afgørelsen hidrører fra en begivenhed, der er indtrådt efter udløbet af fristen i den begrundede udtalelse, og en sådan begivenhed kan i henhold til den ovenfor nævnte retspraksis ikke kan tages i betragtning.
25. Med hensyn til Kommissionens begrundelse for at opretholde søgsmålet, er dette et spørgsmål, der henhører under dennes skøn, og det tilkommer ikke Domstolen at tage stilling hertil.
26. På baggrund af det ovenstående bør sagen fremmes til realitetsbehandling.
B – Realiteten
27. Den østrigske regering bestrider ikke, at det område, som er anvendt til udvidelsen af golfanlæg udgør del af en lokalitet, der er udlagt som SBO i henhold til fugledirektivets artikel 4, og at udvidelsen derfor er omfattet af bestemmelserne i levestedsdirektivets artikel 6 og 7.
28. Indholdet af disse bestemmelser er ikke omtvistet i den foreliggende sag. Det fremgår af levestedsdirektivets artikel 6, stk. 3 og 4, sammenholdt med artikel 7 i samme direktiv, at alle planer eller projekter, der ikke er direkte forbundet med eller nødvendige for forvaltning af en SBO, men som i sig selv kan påvirke disse væsentligt, skal være genstand for en vurdering med hensyn til deres virkninger på SBO’et under hensyn til bevaringsmålsætningerne for dette. I tilfælde af at vurderingen af projektets indvirkning på lokaliteten er negativ, kan projektet kun gennemføres, såfremt der foreligger bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, og under de betingelser, som fremgår af levestedsdirektivets artikel 6, stk. 4. Hvis projektet ikke kan retfærdiggøres med henvisning til disse betingelser, kan de kompetente nationale myndigheder først give deres tilslutning, når de på baggrund af vurderingen har sikret sig, at det ikke skader den omhandlede lokalitets integritet.
29. Det er ubestridt, at den østrigske regering ikke har anset udvidelsen af golfanlægget som et projekt, der kunne begrundes med nødvendige hensyn til samfundsinteresser, jf. levestedsdirektivets artikel 6, stk. 4. Myndighederne har ikke gjort gældende, at der forelå nogen sådan interesse, og betingelserne i levestedsdirektivets artikel 6, stk. 4, angående kompensationsforanstaltninger og underrettelse herom til Kommissionen blev dermed ikke opfyldt.
30. I overensstemmelse med de nævnte bestemmelser kunne udvidelsen af golfanlægget derfor kun gyldigt godkendes af de østrigske myndigheder, såfremt de på baggrund af vurderingen af gennemførelsens indvirkninger havde forsikret sig om, at udvidelsen ikke ville skade den omhandlede lokalitets integritet. Såfremt det med andre ord fremgik af vurderingen af virkningerne af den omhandlede udvidelse, at der var en ikke ubetydelig sandsynlighed for at bevarelsesformålene for beskyttede arter i henhold til fugledirektivet ville lide skade, burde den østrigske regering have afvist at godkende udvidelsen.
31. I den foreliggende sag er partnerne enige om, at den sagkyndige Gepps udtalelse fra 1998, som blev gengivet i afgørelsen af 14. maj 1999, skal anses som en vurdering af virkningerne på den omhandlede lokalitet, som omhandlet i levestedsdirektivets artikel 6, stk. 3. Det er derfor på baggrund af denne udtalelse, at det skal vurderes, om Republikken Østrig, ved at give tilladelse til udvidelsen, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til levestedsdirektivs artikel 6 og 7, som Kommissionen har gjort gældende.
32. Det fremgår af den sagkyndige undersøgelse, at der i det SBO, hvor den påtænkte omtvistede udvidelse skal gennemføres, findes en engsnarrebestand. Undersøgelsen viser desuden, at engsnarren har behov for meget store uopdyrkede naturområder (13) som betingelse for sine livs- og formeringsvilkår, og at det omhandlede SBO, som opfylder disse betingelser, er relativt lille (14) . Det fremgår endvidere af undersøgelsen, at det er en grundlæggende betingelse for en bestand af denne fugleart, at der findes store engområder, der ikke opdeles af veje og stier eller på anden måde udsættes for gener (15) .
33. Hvad angår virkningerne af den omtvistede udvidelse for engsnarrebestanden på lokaliteten har den sagkyndige oplyst, at udvidelse bl.a. vil medføre fortabelse af en del af artens fouragerings- og rasteområder, ødelæggelse af funktionelle forhold ved opdeling af de forskellige områder, der hvor engsnarren holder til, samt ødelæggelse og forstyrrelse af levestedsstrukturer (16) . Der henvises også til den larm, der opstår ved vedligeholdelsen af plænerne, og folk, der leder efter golfkugler på banerne – og særligt hvis de har hunde med, der ikke er i snor – kan være årsag til støjgene. Endvidere påpeges det, at færden på en sti kan være tilstrækkeligt til, at en engsnarrebestand forlader sit område for altid (17) .
34. Den sagkyndige blev dernæst adspurgt om, hvilke forholdsregler der skulle træffes, for at kravet i levestedsdirektivet kunne opfyldes. For hver af de gener, der måtte kunne opstå, har den sagkyndige gennemgået de foranstaltninger, som eventuelt kan afhjælpe disse. Af undersøgelsen fremgår det, at med hensyn til de foranstaltninger, der eventuelt kunne afhjælpe de forstyrrelser, der kunne forårsages ved gennemførelsen af det omtvistede projekt, var de kun delvist effektive, de var vanskelige at gennemføre, og deres langsigtede virkning var tvivlsom (18) . Han anbefalede erstatningsløsninger, såsom at anlægge de to nye baner i et helt andet område (19) .
35. Sammenfattende fastslog den sagkyndige, at kombinationen af virkningerne af anlæggelsen af de to golfbaner, kunne bringe bestandens fortsatte bestående i fare i dette område. Han var af den opfattelse, at denne bestand, som er den eneste bestand, der kan formere sig i Centralalperne, på grund af udvidelsen vil være udsat for følgende tre farer: for det første en reduktion af dens naturlige omgivelser, for det andet ødelæggelse og forstyrrelse af dens levestedsstruktur og for det tredje den støj, der er forårsaget af græsslåning og golfspillerne, som kan opfattes i op til 200 m fra banerne (20) .
36. Hvad angår de foranstaltninger, der ville være egnede til at formindske forstyrrelserne, understregede han, at de er besværlige, svære at kontrollere, og at de kun vil være delvist effektive, og at der stadig vil være en ikke ubetydelig fare for engsnarrebestanden, som ikke må overses (21) .
37. Som svar på spørgsmålet om, hvorvidt projektet var muligt at gennemføre ud fra et økologisk synspunkt, svarede Gepp, at dette afhænger af, om det er nødvendigt at beskytte engsnarren, hvortil han tilføjede, at Kommissionens sagkyndige antog, at dette var i Fællesskabets interesse (22) .
38. Henset hertil er det umuligt at tiltræde den østrigske regerings argument om, at Kommissionen har fortolket Gepps udtalelse i et overdrevet pessimistisk lys, for det første fordi de nævnte forstyrrelser blot er en mulighed, og for det andet fordi han ikke mente, at foranstaltninger som dem, der var nævnt i afgørelsen af 14. maj 1999, ikke a priori ville være effektive.
39. For så vidt angår den østrigske regerings første påstand, er det tilstrækkeligt at henvise til den sagkyndige undersøgelse, som er indeholdt i afgørelsen af 14. maj 1999, for at konstatere, at den sagkyndige ikke har henvist til risikoen for alvorlige forstyrrelser for engsnarrebestanden som sandsynlig, men som en ikke ubetydelig risiko. For det andet støttes dette synspunkt af, at myndighederne i delstaten Steiermark netop anså det for nødvendigt at indføre en række betingelser for at undgå, at denne risiko blev en realitet. Det er efter min mening derfor uomtvisteligt, at vurderingen af det foreliggende projekts indvirkning viser, at gennemførelsen medfører en risiko for betydelige forstyrrelser af engsnarrebestanden.
40. Med hensyn til den anden ovenfor nævnte påstand fremgår det, at når et projekt på baggrund af en vurdering af følgevirkningerne forekommer at ville få alvorlige følger for det relevante SBO, kan de kompetente myndigheder ikke gyldigt give tilladelse til dets gennemførelse uden først at have sikret sig, at det ikke vil skade det nævnte område. I denne sag er det de østrigske myndigheder, der skal godtgøre, at de på tidspunktet for afgørelsen af 14. maj 1999 havde sikret sig, at de heri nævnte foranstaltninger var anvendelige til afhjælpning af de risici for alvorlige forstyrrelser af engsnarrebestanden, som fremgik af Gepps undersøgelse. De østrigske myndigheder har imidlertid ikke ført det krævede bevis. Selvom Gepp, som jeg har påpeget tidligere, ikke kategorisk udelukkede, at de foranstaltninger, som var omhandlet i afgørelsen af 14. maj 1999, kunne eliminere visse af den omtvistede udvidelses skadelige virkninger, tog han meget klart forbehold med hensyn til foranstaltningernes reelle virkninger og understregede, at de kun ville være delvist effektive. Det bør endvidere understreges, at han også anbefalede, at det omhandlede anlæg blev placeret et andet sted. Under disse omstændigheder kunne de østrigske myndigheder ikke, henset til denne sagkyndige udtalelse, have forvisset sig om, at de omhandlede foranstaltninger ville sikre området i tilfælde af gennemførelse af den omtvistede udvidelse.
41. Det fremgår heller ikke af afgørelsen af 14. maj 1999, at den østrigske regering skulle være i besiddelse af anden dokumentation, som var i stand til at give dem sikkerhed.
42. Dette resultat bekræftes først af den sagkyndige Letners udtalelse af 26. juni 1999 om Gepps undersøgelse. Det fremgår heraf, at de foranstaltninger, der var indeholdt i afgørelsen af 14. maj 1999, og som gjorde det muligt at undgå negative virkninger for engsnarrebestanden, og at sikre bestandens varige beståen, »overhovedet ikke har støtte i Gepps sagkyndige udtalelse eller andre sagkyndige udtalelser eller ornitologiske udtalelser, der var til myndighedernes rådighed« (23) .
43. Resultatet understøttes derudover af Verwaltungsgerichtshofs afgørelse af 27. juni 2002, ifølge hvilken »det ikke er muligt at efterprøve det synspunkt, der udtrykkeligt udgør grundlaget for den omtvistede afgørelse om, at betingelserne for tildeling af tilladelsen, i det mindste med hensyn til yderligere vilkår, er opfyldt« (24) .
44. Hvad endelig angår de østrigske myndigheders undersøgelse af området i 2002 er denne ikke relevant for afgørelsen af sagen, da det, som jeg tidligere har påpeget, er i lyset af de oplysninger, som myndighederne havde til rådighed inden afgørelsen af 14. maj 1999, at det skal afgøres, om myndighederne havde gyldig grund til at antage, at udvidelsen ikke ville skade det nævnte områdes integritet.
45. På baggrund af ovenstående mener jeg, at der må gives Kommissionen medhold i sagen mod Republikken Østrig. Jeg foreslår derfor Domstolen at tage påstanden til følge, og i henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægge Republikken Østrig at betale sagens omkostninger.
V – Forslag til afgørelse.
46. På baggrund af de ovenfor anførte overvejelser foreslår jeg Domstolen at besvare de forelagte spørgsmål som følger:
»1) Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 3 og 4, sammenholdt med artikel 7 i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, idet den har givet tilladelse til udvidelsesprojektet vedrørende golfanlægget i Wörschach kommune i delstaten Steiermark (Østrig) trods negative konklusioner i en vurdering af indvirkningerne på engsnarrens (crex crex) levested i det særligt beskyttede område beliggende i nævnte kommune, jf. artikel 4 i Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle.
2) Republikken Østrig betaler sagens omkostninger.«
(1) .
(2)
Direktiv af 21.5.1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (EFT L 206, s. 7, herefter »levestedsdirektivet«).
(3)
Engsnarren er en trækfugl, der opholder sig i Europa fra maj til september, og som overvintrer i Afrika syd for Ækvator. Den vejer 100 til 200 g og er 22 til 25 cm lang. Den har en lang hals, et kort og stumpet næb, og dens fjerdragt er gul, grå og brunlig (» Le guide ornitho «, collection Les Guides du naturaliste, Delachaux et Niestlé, 2001).
(4)
Herefter »SBO«.
(5)
Direktiv af 2.4.1979 om beskyttelse af vilde fugle (EFT L 103, s. 1, herefter »fugledirektivet«).
(6)
Direktiv af 25.7.1985 om ændring af direktiv 79/409 (EFT L 233, s. 33).
(7)
Herefter »afgørelsen af 14. maj 1999«.
(8)
Afgørelsen af 14.5.1999 indeholder følgende betingelser: Udvidelsesarbejdet skal færdiggøres mellem 1.9. og 28.2. (den periode, hvori engsnarren ikke findes i det berørte område); de to nye baner må først benyttes, når beplantningen syd for golfbanen, som er på niveau med hesteengene, i foråret har nået en højde af min. 30 til 50 cm (flytning af fuglene fra den sydlige del til den nordlige del); det vil være forbudt at spille på banerne mellem kl. 18 til 8 fra maj til august (i denne periode synger hannerne fra tusmørket om aftenen og indtil morgenen); græsset må kun slås af mekaniske plæneklippere, der skal skabes et beskyttende hegn af træ til at mindske støj, og en 2 m høj støjbarriere skal rejses syd for rydningen ; støj og hunde vil være forbudt på bane 6 og 7, og der skal opstilles skilte (støjgener) med 50 m afstand: banerne – med undtagelse af støjbarriererne – skal skabes uden udgravning, og man skal undgå at bruge kunstig gødning og andre kemiske produkter til vedligeholdelse af græsset (beskyttelse af miljøet og grundvandet); og der skal udpeges en person, som er ansvarlig for overholdelsen af påbuddene om stilhed og overholdelse af de spillefrie perioder.
(9)
Dom af 27.11.1990, C-200/88, Kommissionen mod Grækenland, Sml. I, s. 4299, præmis 13, af 30.5.2002, C-323/01, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 4711, præmis 8. For så vidt angår anvendelsen af levestedsdirektivet, se dom af 30.1.2002, sag C-103/00, Kommissionen mod Grækenland, Sml. I, s. 1147, præmis 23-25.
(10)
–	Jf. bl.a. dom af 17.6.1987, sag 154/85, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 2717, præmis 6, af 18.1.1990, sag C-287/87, Kommissionen mod Grækenland, Sml. I, s. 125, præmis 9, af 12.12.1990, sag C-263/88, Kommissionen mod Frankrig, Sml. I, s. 4611, præmis 9, af 30.5.1991, sag C-59/89, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 2607, præmis 35, af 2.12.1992, sag C-280/89, Kommissionen mod Irland, Sml. I, s. 6185, præmis 7, og af 20.6.2002, sag C-299/01, Kommissionen mod Luxembourg, Sml. I, s. 5899, præmis 11.
(11)
–	Se særligt dom af 10.4.2003, forenede sager C-20/01 og C-28/01, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 3609, præmis 29.
(12)
–	Dom af 13.6.2002, sag C-474/99, Kommissionen mod Spanien, Sml. I, s. 5293, præmis 25 og den deri nævnte retspraksis.
(13)
–	En engsnarrefamilie, hvilket vil sig en han, en hun og en kylling, har behov for 3 til 6 ha land. En hun har før æglægningen behov for et område, der ikke overstiger 3 ha, og under rugetiden for et område, der ikke overstiger 1 ha (afgørelsen af 14.5.1999, s. 12).
(14)
–	Dette område er ikke større end 25 ha. Ifølge sagkyndige er dette nok til at opretholde en lille engsnarrebestand bestående af omkring 2 til 3 hanner.
(15)
–	Afgørelsen af 14.5.1999, s. 12.
(16)
–	Samme afgørelse, s. 15 og 16.
(17)
–	Samme afgørelse, s. 15 og 16.
(18)
–	Samme afgørelse, s. 22.
(19)
–	Samme afgørelse, s. 23.
(20)
–	Samme afgørelse, s. 24 og 25.
(21)
–	Samme afgørelse, s. 25.
(22)
–	Samme afgørelse, s. 25.
(23)
–	Bilag 6 til stævningen, s. 7.
(24)
–	Bilag A til svarskriftet, s. 33.