61982CJ0059_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 20 . januar 1982, indgaaet til Domstolen den 11 . februar 1982, har Landgericht Muenchen i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af EOEF-traktatens artikel 30 ff . for at kunne afgoere, om en bestemmelse i den tyske lovgivning om afsaetning i Forbundsrepublikken Tyskland af udenlandsk fremstillede drikkevarer med et indhold af vin ( § 32, stk . 1, i vinloven ( Weingesetz ) af 14 . 7 . 1981, BGBl . 1971, nr . 63, s . 893 ) er forenelig med faellesskabsretten .
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag mellem Schutzverband gegen Unwesen in der Wirtschaft, herefter benaevnt Schutzverband, sagsoegeren i hovedsagen, og Weinvertriebs-GmbH, om et forbud mod afsaetning af en italiensk vermouth, hvis alkoholindhold er lavere end 16 % vol ., i Forbundsrepublikken Tyskland .
3 I henhold til italiensk lov ( § 7 i lovdekret nr . 3 af 11 . 1 . 1956, GURI nr . 14 af 18 . 1 . 1956, nu lov nr . 108 af 16 . 3 . 1956 ) skal alkoholindholdet i vermouth, der bringes i handelen i Italien, vaere mindst 16 % vol .; der kan dog meddeles dispensation til fremstilling af vermouth med et lavere alkoholindhold end 16 % vol . i Italien, saafremt den er bestemt til eksport, og saafremt lovgivningen i bestemmelseslandet er overholdt .
4 Den tyske vinlov opstiller ikke nogen minimumsgraense for alkoholindholdet i vermouth ; derimod bestemmer lovens § 32, stk . 1, foelgende :
»Udenlandsk fremstillede drikkevarer med et indhold af vin ( udenlandske drikkevarer indeholdende vin ) maa kun indfoeres, hvis hele varens fremstilling er foretaget i den paagaeldende stat efter de dér gaeldende regler, og varen kan bringes i omsaetning i den paagaeldende stat med henblik paa konsum i den skikkelse, hvori den foreligger ; . . . «
5 Da det ifoelge denne bestemmelse var forbudt at indfoere italiensk vermouth, hvis alkoholindhold var lavere end 16 % vol ., til Forbundsrepublikken Tyskland, fandt den nationale ret, at det var af betydning at faa oplyst, om et saadant forbud udgjorde en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion, jfr . EOEF-traktatens artikel 30 ; retten har foelgelig udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende spoergsmaal :
»1 . Er fortolkningen af en lovbestemmelse i medlemsstat A, hvorefter en i medlemsstat B fremstillet vermouth som foelge af en ringe afgivelse fra et i reglerne i medlemsstat B fastsat minimumsindhold af alkohol ikke kan omsaettes i medlemsstat A, forenelig med EOEF-traktatens artikel 30, hvis der i medlemsstat A ikke er fastsat et minimumsindhold af alkohol
for indenlandsk vermouth, saaledes at den paagaeldende vermouth, saafremt den havde vaeret fremstillet i medlemsstat A, uden videre havde kunnet omsaettes i denne medlemsstat?
Saafremt spoergsmaal 1 besvares bekraeftende :
2 . Er den paagaeldende lovbestemmelse forenelig med EOEF-traktatens artikel 30 ff ., hvis de nationale regler i medlemsstat B bestemmer, at vermouth i medlemsstat B ikke behoever at opfylde denne medlemsstats nationale regler om minimumsindholdet af alkohol, saafremt den paagaeldende vermouth er fremstillet med henblik paa eksport til medlemsstat A?«
6 Ved det foerste spoergsmaal har den nationale ret anmodet om fortolkningsbidrag, der skal goere det muligt at afgoere, om et forbud mod at indfoere vermouth, hvis alkoholindhold er lavere end det minimum, der er fastsat i udfoerselsmedlemsstaten for afsaetning paa hjemmemarkedet, skoent et saadant minimum ikke er fastsat for afsaetning af vermouth fremstillet i indfoerselsmedlemsstaten, henhoerer under kategorien kvantitative indfoerselsrestriktioner eller foranstaltninger med tilsvarende virkning, jfr . EOEF-traktatens artikel 30 .
7 Det fremgaar af retsforhandlingerne, hvilket ikke er blevet bestridt af sagsoegeren i hovedsagen, at en bestemmelse i indfoerselsstaten, der i realiteten kun fastsaetter et minimumsalkoholindhold for importeret vermouth, hindrer afsaetningen af et produkt, der lovligt er fremstillet i udfoerselsmedlemsstaten, naar den ikke fastsaetter nogen betingelse om et minimumsindhold af alkohol for saa vidt angaar afsaetningen af tilsvarende indenlandske produkter .
8 En saadan bestemmelse har derfor karakter af forskelsbehandling, for saa vidt som den kun omhandler importerede produkter .
9 Den omstaendighed, at den paagaeldende lovgivning henviser til reglerne for produktionen i udfoerselsmedlemsstaten, beroerer ikke denne konklusion, eftersom forskelsbehandlingen kun kan konstateres i forbindelse med lovgivningen i den stat, hvor afsaetningen sker, dvs . indfoerselsmedlemsstaten .
10 Schutzverband har imidlertid gjort gaeldende, at denne lovgivning er begrundet, fordi de tyske forbrugere, isaer alle dem, der rejser til Italien hvert aar, antager, at italiensk vermouth, der forhandles i Forbundsrepublikken Tyskland, er identisk med den vermouth, der saelges i Italien, og at de derfor bliver vildledt af en italiensk vermouth, hvis alkoholindhold er lavere end alkoholindholdet i den vermouth af samme maerke, de har drukket i Italien .
11 Selv om Domstolen ganske vist gentagne gange siden dommen af 20 . februar 1979 ( Rewe, sag 120/78, Sml . 1979, s . 649 ) har fastslaaet, at hindringer for de frie varebevaegelser, der skyldes forskelle i nationale bestemmelser, isaer kan vaere begrundet i hensynet til beskyttelse af forbrugerne, udelukker de omhandlede bestemmelsers karakter af forskelsbehandling dog anvendelsen af dette kriterium, idet dette kun vedroerer bestemmelser i lovgivningerne, der indeholder ensartede regler for afsaetning af indenlandske og importerede produkter . Foelgelig kan hensynet til beskyttelse af forbrugerne ikke i denne sag anerkendes som begrundelse i forbindelse med artikel 30, naar der ikke er sikret den indenlandske produktion samme beskyttelse .
12 Det foerste spoergsmaal maa derfor besvares med, at et forbud mod at indfoere vermouth, hvis alkoholindhold er lavere end det minimum, der er fastsat i udfoerselsmedlemsstaten med henblik paa afsaetning paa dennes hjemmemarked, maa anses for en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion, der er forbudt i medfoer af traktatens artikel 30, naar et saadant minimum ikke er fastsat med henblik paa afsaetning af vermouth, der er fremstillet i indfoerselsmedlemsstaten .
13 Herefter er det ikke noedvendigt at besvare det andet spoergsmaal .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
14 De udgifter, der er afholdt af Den franske Republiks og Den italienske Republiks regeringer samt af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens
behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, som er forelagt den af Landgericht Muenchen ved kendelse af 20 . januar 1982, for ret :
Et forbud mod at indfoere vermouth, hvis alkoholindhold er lavere end det minimum, der er fastsat i udfoerselsmedlemsstaten med henblik paa afsaetning paa dennes hjemmemarked, maa anses for en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion, der er forbudt i medfoer af traktatens artikel 30, naar et saadant minimum ikke er fastsat med henblik paa afsaetning af vermouth, der er fremstillet i indfoerselsmedlemsstaten .