61983CJ0041_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indgivet til Domstolens justitskontor den 15 . marts 1983 har Den italienske Republik i medfoer af traktatens artikel 173, stk . 1, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning 82/861 af 10 . december 1982 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 86 over for British Telecommunications ( EFT L 360, s . 36 ).
2 British Telecommunications, som er et offentligt foretagende oprettet i henhold til Telecommunications Act af 1981, traadte den 1 . oktober 1981 i stedet for United Kingdom Post Office oprettet i henhold til Post Office Act af 1969, i begge tilfaelde er der tale om offentlige virksomheder, som herefter benaevnes BT . BT har lovfaestet eneret paa driften af telekommunikationssystemer i Det forenede Kongerige, herunder navnlig pligt til at udfoere telekommunikationstjenester . Ifoelge bestemmelserne i saavel Post Office Act som British Telecommunications Act har BT retsanordnende kompetence til i reglementer ( schemes ) at fastlaegge takster og naermere vilkaar for telekommunikationstjeneste i Det forenede Kongerige ; reglementerne offentliggoeres i London, Edinburgh og Belfast Gazette .
3 BT har i oevrigt folkeretlig status som et anerkendt foretagende, der driver virksomhed efter privatrettens regler . BT er medlem af Den internationale Telekommunikationsunion ( ITU ) oprettet i henhold til Den internationale Telekommunikationskonvention ( ITC ), som blev undertegnet den 2 . oktober 1947 i Atlantic City ( United Nations, Treaty Series, nr . 2616, s . 188 ), som senest er aendret den 25 . oktober 1973 i Malaga-Torremolinos . Alle Faellesskabets medlemsstater er parter i ITC . Som virksomhed, der opererer efter privatrettens regler, og som er anerkendt af Det forenede Kongerige, deltager BT i arbejdet i Den internationale raadgivende Telegraf- og Telefonkomité ( CCITT ) sammen med de offentlige myndigheder i samtlige ITU-medlemslande, som har et ubetinget krav paa medlemskab .
4 CCITT afgiver udtalelser ( »avis« ) vedroerende drifts- og takstmaessige spoergsmaal i forbindelse med telegraf- og telefontjeneste, jfr . bestemmelserne i ITC og telefon-og telegrafreglementerne ( slutakterne fra verdenskonferencen for telegraf- og telefonadministration, ITU, Genève 1973, som supplerer de af denne fastsatte bestemmelser, og som i henhold til artikel 82 regulerer anvendelsen af telekommunikationsmidlerne ).
5 Artikel 6, stk . 3, i telegrafreglementet af 11 . april 1973 bestemmer :
»Myndigheder og anerkendte foretagender, der driver virksomhed efter privatrettens regler, forpligter sig til i deres respektive ekspeditioner at standse modtagelse, afsendelse og udlevering af telegrammer stilet til telegrafbureauer og andre organer oprettet med det formaal at videresende telegrammer for tredjemand for at undgaa betaling af det fulde afgiftsbeloeb for hele straekningen...« .
6 Med hjemmel i og til gennemfoerelse af denne bestemmelse i telegrafreglementet vedtog CCITT i oktober 1976 avis nr . F 60 . Afsnit 3.5.2 indeholder foelgende bestemmelser :
»Offentlige myndigheder og anerkendte foretagender, der driver virksomhed efter privatrettens regler, boer naegte at udfoere telextjeneste for telegrafbureauer, der notorisk er oprettet med henblik paa at afsende og modtage telegrammer til videreforsendelse pr . telegraf med det formaal at undgaa betaling af det fulde afgiftsbeloeb for hele straekningen« .
7 Under paaberaabelse af disse bestemmelser tog BT skridt til at hindre etableringen paa Det forenede Kongeriges omraade af private telekommunikationsbureauer, som
tilboed offentligheden en ny service, som bestod i, for tredjemands regning, at modtage og videresende et betydeligt antal meddelelser til priser, som var vaesentligt lavere end de tilsvarende takster ved traditionel brug af telekommunikationsnettet .
8 BT anvendte sin lovhjemlede retsanordnende kompetence til i foerste raekke at udstede reglementerne T7/1975 og T1/1976 . Selv om disse reglementer stillede abonnenterne frit med hensyn til anvendelsen af deres installationer til, for tredjemands regning, at modtage og videresende meddelelser, bestemtes det imidlertid i § 43 ( 2 ) ( b ) ( iii ) henholdsvis § 70 ( 2 ) ( b ) ( iii ), at abonnenten ikke, naar der var tale om en telexmeddelelse i transit, som afsendtes af og stiledes til en person i udlandet, kunne anvende en takst, som indebar, at afsenderen betalte en lavere pris, end hvis han havde sendt meddelelsen direkte . Det er ubestridt, at BT aldrig kontrollerede, om bestemmelserne blev overholdt .
9 BT supplerede herefter disse bestemmelser ved at udstede reglement T1/1978, som traadte i kraft den 21 . januar 1978 . I henhold til § 44 ( 2 ) ( a ) og § 70 ( 2 ) ( b ) maa telekommunikationsbureauer ikke udfoere internationale tjenester for deres kunder, for saa vidt der er tale om :
a ) meddelelser, der i dataform afsendes eller modtages internationalt pr . telefon, og som derefter omsaettes til telekommunikationsmeddelelser med henblik paa modtagelse i telex, faksimile, skriftlig eller anden visuel form ;
b)telexmeddelelser, der fremsendes i transit mellem steder uden for Det forenede Kongerige eller Isle of Man ;
c)telexmeddelelser, der afsendes eller modtages via andre telekommunikationsbureauer .
Ovennaevnte bestemmelser i reglement T1/1978 blev uaendret indfoejet i et nyt reglement af 1981, som annullerede og erstattede alle tidligere reglementer .
10 Ved beslutning 82/861 af 10 . december 1982 fastslog Kommissionen, at BT ved at udstede de ovennaevnte reglementer havde overtraadt traktatens artikel 86, og BT paalagdes at bringe disse forhold til ophoer inden to maaneder efter meddelelsen af beslutningen, for saa vidt de ikke allerede var bragt til ophoer .
11 Som begrundelse for beslutningen anfoerte Kommissionen, at de af BT indfoerte begraensninger og de sanktioner, som kunne paalaegges ved overtraedelse, og som bestod i midlertidig lukning af telexinstallationen eller ophoer med at udfoere telekommunikationstjenester, hindrede telekommunikationsbureauerne i, til skade for deres kunder i andre medlemsstater, at udfoere visse tjenesteydelser, gjorde anvendelsen af telefon- og telexinstallationer betinget af forpligtelser, som ikke var forbundet med udfoerelsen af telefon- eller telextjeneste, og i konkurrencemaessig henseende stillede bureauerne mindre fordelagtigt end andre medlemsstaters nationale myndigheder og bureauer, som ikke var underkastet saadanne regler .
12 Uanset overtraedelserne fandt Kommissionen imidlertid, at der ikke skulle paalaegges BT nogen boede, dels paa grund af de saerlige omstaendigheder i sagen, navnlig i forbindelse med opfyldelsen af internationale forpligtelser, dels den omstaendighed, at BT ikke haandhaevede begraensningerne ved at afbryde telexbureauernes anlaeg .
13 Til stoette for paastanden om annullation af Kommissionens beslutning har Den italienske Republik for det foerste bestridt, at traktatens artikel 86 kan danne retsgrundlag for en bedoemmelse af de omtvistede reglementer . I den forbindelse har sagsoegeren gjort gaeldende, dels at et offentligretligt organs retsanordnende kompetence ikke kan anses for en virksomheds aktivitet efter betydningen i traktatens artikel 86, dels at traktatens artikel 222, paa grund af BT ' s lovfaestede eneret, udelukker, at EF ' s konkurrenceregler anvendes paa BT .
14 Den italienske Republik har for det andet bestridt, at de omtvistede reglementer juridisk kan anses for stridende mod traktatens artikel 86, og har begrundet dette med, at formaalet var at modvirke private telekommunikationsbureauers illoyale adfaerd, at EF ' s konkurrenceregler kun i begraenset omfang kunne anvendes paa BT som offentlig virksomhed, jfr . traktatens artikel 90, stk . 2, og at BT i henhold til ITC ' s ovennaevnte bestemmelser havde pligt til at traeffe de paagaeldende foranstaltninger .
15 Den italienske Republik har endelig anfoert, at den anfaegtede beslutning ikke er tilstraekkelig begrundet .
I, Anbringenderne om at de af BT udstedte reglementer ikke kan bedoemmes i forhold til traktatens artikel 86
1 . Anvendelse af EF ' s konkurrenceregler paa de i beslutningen omhandlede aktiviteter
16 Den italienske Republik har gjort gaeldende, at traktatens artikel 86 udelukkende finder anvendelse paa en virksomheds adfaerd af privatretlig art og ikke paa retsanordnende befoejelser, der med hjemmel i lov udoeves af en offentlig myndighed, som administreres paa betingelser fastsat af statsmagten . For saa vidt beslutningen ikke vedroerer BT ' s adfaerd som organ, der forvalter telekommunikationssystemer eller yder telekommunikationstjenester til forbrugerne, men derimod de retsanordnende befoejelser, som BT udoever i medfoer af Post Office Act af 1969 og British Telecommunications Act af 1981, har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen har anvendt artikel 86 til et uvedkommende formaal . Den anfaegtede retsanordning kan eventuelt alene danne retsgrundlag for en sag mod Det forenede Kongerige, jfr . traktatens artikel 90 eller artikel 169 .
17 Kommissionen har, stoettet af Det forenede Kongerige, anfoert, at ydelse af telekommunikationstjenester maa anses for en aktivitet udfoert af en virksomhed . BT fik tildelt retsanordnende kompetence udelukkende med henblik paa at fastsaette priser og vilkaar for ydelse af telekommunikationstjenester . De omhandlede reglementer opfylder derfor ifoelge Kommissionen samme formaal som aftaleretlige bestemmelser, ligesom de er udstedt af BT af egen drift i medfoer af dette organs selvstaendige kompetence uden medvirken fra de offentlige britiske myndigheder . Selv om det antages, at der i den foreliggende sag kan paalaegges Det forenede Kongerige et ansvar, kan dette forhold hoejst indebaere, at virksomhedens ansvar lempes for saa vidt angaar boedens stoerrelse, hvorimod den fortsat er omfattet af EF ' s konkurrenceregler .
18 Det bemaerkes for det foerste, at sagsoegeren ikke har bestridt, at de aktiviteter, hvorved BT, paa trods af sin status som statsvirksomhed, driver offentlige telekommunikationssystemer, der mod erlaeggelse af afgifter stilles til brugernes raadighed, kan anses for aktiviteter udfoert af en virksomhed, der som saadanne er omfattet af forpligtelserne efter traktatens artikel 86 .
19 For det andet bemaerkes, at den kompetence, som BT fik tildelt, foerst i henhold til Section 28 i Post Office Act af 1969 og derefter i henhold til Section 21 i British Telecommunications Act af 1981, til at udstede reglementer, udelukkende gjaldt bestemmelser vedroerende fastsaettelse af takster samt andre vilkaar og betingelser for de tjenesteydelser, som BT tilboed brugerne . Under hensyn til bestemmelsernes ordlyd bemaerkes yderligere, at den britiske lovgiver ikke paa nogen maade forud fastlagde de anfaegtede reglementers indhold, som frit blev fastsat af BT .
20 Det kan herefter fastslaas, at de i den anfaegtede beslutning omhandlede reglementer maa antages at udgoere en integrerende del af de aktiviteter, som BT udfoerte i sin egenskab af virksomhed . Anbringendet om, at Kommissionen ikke juridisk kunne bedoemme reglementerne i forhold til traktatens artikel 86, kan derfor ikke laegges til grund .
2 . Anvendelse af EF ' s konkurrenceregler paa BT ' s monopolstilling
21 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at medlemsstaterne i medfoer af traktatens artikel 222, hvorefter »de ejendomsretlige ordninger i medlemsstaterne [ikke] beroeres ... af denne traktat«, frit i deres nationale retsorden kan fastsaette de aktiviteter, som er forbeholdt den offentlige sektor, samt oprette nationale monopoler . Derfor havde BT ret til at beskytte sin monopolstilling ved at hindre private bureauer i at udfoere tjenesteydelser omfattet af monopolet . Ved at fastslaa, at de af BT med dette formaal udstedte reglementer er uforenelige med artikel 86, har Kommissionen saaledes tilsidesat traktatens artikel 222 .
22 Det fremgaar af sagen, at selv om BT med visse undtagelser har lovfaestet eneret paa at forvalte telekommunikationssystemer og stille dem til raadighed for brugerne, har BT ikke eneret paa at yde hertil knyttede tjenester, saasom videreforsendelse af meddelelser for tredjemands regning . Under alle omstaendigheder bemaerkes, at de af BT udstedte reglementer ikke havde til formaal at forbyde de private bureauer, som var oprettet i strid med BT ' s monopol, men udelukkende at aendre vilkaarene for deres aktiviteter . Det kan saaledes fastslaas, at traktatens artikel 222 ikke var til hinder for, at Kommissionen bedoemte de paagaeldende reglementer i forhold til traktatens artikel 86 .
23 Anbringendet om, at Kommissionen har tilsidesat traktatens artikel 222, kan saaledes ikke laegges til grund .
II, Anbringenderne hvorefter de af BT udstedte reglementer ikke har vaeret i strid med traktatens artikel 86
1 . De af BT udstedte reglementer var ( ifoelge sagsoegeren ) noedvendige for at undgaa, at private telekommunikationsbureauer misbrugte telekommunikationsinstallationerne
24 Den italienske Republik har anfoert, saavel i de skriftlige indlaeg som under den mundtlige forhandling for Domstolen, at de private telekommunikationsbureauer, som er etableret paa Det forenede Kongeriges omraade, misbrugte det offentlige telenet . Dette misbrug gav sig for det foerste udslag i en unormal anvendelse af »punkt til punkt-kredsloeb«, dvs . offentlige kredsloeb udlejet til private, der har eneret paa at anvende dem, til en fast takst, som beregnes paa grundlag af det antal meddelelser, som normalt afsendes af denne kategori af brugere . Ved for tredjemands regning at sende meddelelser via saadanne kredsloeb undgaar de paagaeldende bureauer at betale de normale takster . Bureauerne misbrugte ifoelge den italienske regering ligeledes det offentlige telenet ved at benytte specielle edb-anlaeg, der kan sende et stort antal meddelelser paa meget kort tid . Denne adfaerd indebar, at det internationale telekommunikationssystem ikke kunne fungere tilfredsstillende, saa meget mere som den blev gennemfoert paa de linjer, hvor teletrafikken var stoerst . BT kunne saaledes uden at overtraede traktatens artikel 86 traeffe de noedvendige foranstaltninger for at bringe disse ulovlige aktiviteter til ophoer .
25 Kommissionen og Det forenede Kongerige har bestridt, at telekommunikationsbureauerne anvender »punkt til punkt-kredsloeb« . Det forhold, at bureauerne anvender nye tekniske fremgangsmaader og indfoerer et minimum af konkurrence i den internationale teletrafik, kan ikke i sig selv betegnes som misbrug .
26 Det skal herom blot fastslaas, at hverken sagens akter eller den mundtlige forhandling for Domstolen har stoettet anbringendet om, at de i Det forenede Kongerige etablerede telekommunikationsbureauer har misbrugt det offentlige telenet . Dels er det ikke godtgjort, at bureauerne anvender »punkt til punkt-kredsloeb« for at videresende meddelelser for tredjemands regning . Dels maa anvendelsen af ny teknologi, som goer det muligt at fremsende meddelelserne hurtigere, anses for et teknisk fremskridt i almenvellets interesse og kan ikke i sig selv betragtes som misbrug . Den italienske Republik har i oevrigt ikke haevdet, at telekommunikationsbureauerne har soegt at undgaa at betale de takster, som svarer til varigheden af den faktiske anvendelse af det offentlige telenet .
27 Herefter kan det fastslaas, at anbringendet om, at de omtvistede reglementer var begrundet i de private telekommunikationsbureauers paastaaede misbrug, ikke kan laegges til grund .
2 . De af BT trufne foranstaltninger omfattes ( ifoelge sagsoegeren ) af de undtagelser, som der i traktatens artikel 90, stk . 2, goeres fra kravet om overholdelse af konkurrencereglerne, og som gaelder for virksomheder, der har faaet overdraget at udfoere tjenesteydelser af almindelig oekonomisk interesse
28 Ifoelge sagsoegeren har Kommissionen tilsidesat traktatens bestemmelser, for saa vidt den fastslog, at artikel 90, stk . 2, ikke fandt anvendelse i den foreliggende sag .
29 Inden gennemgangen af dette anbringende bemaerkes, at Kommissionen har rejst tvivl om, hvorvidt sagsoegeren kan paaberaabe sig anbringendet . Traktatens artikel 90, stk . 2, der har til formaal at beskytte de opgaver, som en medlemsstat skoenner det noedvendigt at betro et bestemt organ, forudsaetter, at der maa foretages en overordentlig vanskelig afvejning af modstridende interesser, hvori indgaar forhold og vurderinger, der er saeregne for den beroerte medlemsstat, men uden interesse for andre medlemsstater, som ikke er undergivet samme vilkaar og derfor ikke kan have soegsmaalsinteresse .
30 Hertil bemaerkes, at medlemsstaterne i medfoer af traktatens artikel 173, stk . 1, kan anlaegge sag til proevelse af de af Kommissionen udstedte dispositive akter, hvad enten de er generelle eller individuelle, og navnlig til stoette for deres paastande paaberaabe sig, at en traktatbestemmelse er overtraadt . Det bemaerkes videre, at en medlemsstat, som har overdraget udfoerelsen af tjenesteydelser af almindelig oekonomisk interesse til en virksomhed, ikke frit kan bestemme, hvorledes traktatens artikel 90, stk . 2, skal anvendes . I henhold til artikel 90, stk . 3, har Kommissionen nemlig paa dette omraade tilsynsret under Domstolens kontrol . Det kan herefter fastslaas, at artikel 90, stk . 2, ikke er en undtagelse fra reglen om, at medlemsstaterne kan paaberaabe sig en overtraedelse af traktatens bestemmelser til stoette for et annullationssoegsmaal .
31 Ifoelge Den italienske Republik har Kommissionen ved at fastslaa, at de af BT udstedte reglementer er i strid med faellesskabsretten, hindret BT i at udfoere de paalagte opgaver .
32 Sagsoegeren har her for det foerste anfoert, at de private telekommunikationsbureauers aktiviteter paafoerer den offentlige britiske telekommunikationstjeneste oekonomiske tab .
33 Det bemaerkes, at selv om den hurtighed, hvormed meddelelser kan fremsendes paa grund af den teknologiske udvikling, uden tvivl indebaerer et vist fald i BT ' s indtaegter, bevirker de private telekommunikationsbureauer i Det forenede Kongerige, at et antal internationale meddelelser, som anfoert af sagsoegeren selv, sendes over det offentlige britiske telenet, hvorved indtaegterne foroeges tilsvarende . Den italienske Republik har paa ingen maade godtgjort, at disse bureauers aktiviteter i Det forenede Kongerige, alt taget i betragtning, har skadet BT, og at Kommissionens forbud mod de omtvistede reglementer ud fra et oekonomisk synspunkt hindrede BT i at udfoere sine saerlige opgaver .
34 Den italienske Republik har yderligere anfoert, at det af ITU gennemfoerte internationale samarbejde var noedvendigt for at sikre en forskriftsmaessig udfoerelse af de internationale telekommunikationstjenester, og at de oevrige nationale myndigheder havde en berettiget forventning om, at de gaeldende internationale regler, som havde til formaal at hindre private telekommunikationsbureauers aktiviteter, overholdtes . Naar BT via den anfaegtede beslutning hindres i fuldt ud at opfylde sine forpligtelser i forbindelse med dette internationale samarbejde, bestaar der yderligere risiko for, at statsforetagendet ikke vil kunne udfoere sine saerlige opgaver .
35 Argumentet rejser i virkeligheden det spoergsmaal, om BT ifoelge ITC eller den heraf afledte ret var forpligtet til at traeffe de omtvistede foranstaltninger . Argumentet er identisk med Den italienske Republiks tredje anbringende, hvorefter det soeges paavist, at BT i den foreliggende sag ikke havde pligt til at overholde EF ' s konkurrenceregler . Spoergsmaalet behandles derfor under det efterfoelgende punkt .
3 . Ifoelge ITC og den heraf afledte ret er BT ( ifoelge sagsoegeren ) forpligtet til, som det er sket, at hindre de i Det forenede Kongerige virkende private telekommunikationsbureauers aktiviteter
36 Den italienske Republik har anfoert, at Kommissionen har tilsidesat traktatens artikel 234, som netop har til formaal at regulere eventuelle konflikter mellem EF-bestemmelser og allerede eksisterende internationale aftaler, idet sidstnaevnte gives forrang . Ifoelge sagsoegeren har ITC og reglerne til konventionens gennemfoerelse imidlertid altid indeholdt et forbud mod, at nationale myndigheder accepterer en omlaeggelse af den internationale teletrafik, hvis den er foraarsaget af private telekommunikationsbureauer for saaledes at undgaa betaling af det fulde afgiftsbeloeb for hele straekningen . I medfoer af disse bestemmelser, dels artikel 6, stk . 3, i telegrafreglementet af 1973, dels CCITT ' s avis nr . F 60, var BT ifoelge sagsoegeren forpligtet til at udstede de af Kommissionen paatalte reglementer .
37 Kommissionen og Det forenede Kongerige har anfoert, at de paagaeldende bestemmelser udelukkende havde til formaal at hindre, at bureauer unddrager sig betaling af det fulde afgiftsbeloeb for hele straekningen, men derimod ikke at forbyde teletrafik i transit mellem tredjelande, alene fordi der herved opkraeves en lavere takst for forsendelsen . Bestemmelserne kan derfor ikke danne retsgrundlag for de af BT udstedte reglementer .
38 Kommissionen har yderligere gjort gaeldende, at traktatens artikel 234 ikke kan anvendes, idet ITC blev revideret i Malaga-Torremolinos den 25 . oktober 1973, dvs . efter Det forenede Kongeriges tiltraedelse af Faellesskaberne . Sagsoegerens argumenter vedroerende ligheden med de bestemmelser, som gjaldt inden denne dato, er uden betydning, for saa vidt ITU ' s medlemsstater, hver gang aftalen revideres, i virkeligheden indgaar en ny aftale uden at vaere bundet af den tidligere . Saafremt det imidlertid antages, at der findes internationale aftaler, som er aeldre end EOEF-traktaten, og hvorefter BT var forpligtet til at traeffe de paatalte foranstaltninger, ophaever artikel 234 kun forbudet efter traktatens artikel 86, for saa vidt overholdelsen af sidstnaevnte bestemmelse ville hindre en medlemsstat i at opfylde sine forpligtelser over for tredjelande .
39 Det forenede Kongerige, som har erklaeret, at det ikke deler Kommissionens synspunkt vedroerende revisionen, efter en medlemsstats tiltraedelse af Faellesskaberne, af en international aftale indgaaet foer EOEF-traktatens ikrafttraeden, har gjort gaeldende, at medlemsstaterne i medfoer af traktatens artikel 234 giver afkald paa alle rettigheder, der foelger af en tidligere aftale, og som er i strid med faellesskabsreglerne, jfr . Domstolens dom i sag 10/61 ( Kommissionen mod Italien, Sml . 1954-1964, s . 287 ). For saa vidt BT ikke sondrede mellem Det forenede Kongeriges folkeretlige og faellesskabsretlige forpligtelser og derfor ikke begraensede reglementernes virkninger til de telekommunikationsbureauers aktiviteter, som kraenker tilsvarende aktiviteter i tredjelande, overtraadte BT ved at udstede de paatalte reglementer traktatens artikel 86 .
40 Det findes ufornoedent at tage stilling til det spoergsmaal, om ovennaevnte bestemmelser i artikel 6.3 . i telegrafreglementet af 1973 eller i CCITT ' s avis nr . F 60 var bindende for BT, idet det blot skal fastslaas, at bestemmelserne har et andet formaal og indhold end de BT-reglementer, som Kommissionen kraevede ophaevet .
41 Det fremgaar nemlig direkte af telegrafreglementets artikel 6, stk . 3, saavel som af CCITT ' s avis nr . F 60, at formaalet var at laegge hindringer i vejen for telekommunikationsbureauer, der er »etableret« eller »notorisk er oprettet« med det formaal at undgaa betaling af det fulde afgiftsbeloeb for hele straekningen . De saaledes paataenkte forholdsregler kan derfor kun gaelde bureauer, som ved misbrug af telenettet forsoegte at unddrage sig betalingen af det fulde afgiftsbeloeb for visse meddelelser .
42 Hvis en medlemsstat, eller et anerkendt foretagende, som driver virksomhed efter privatrettens regler, og hvortil en stat har overdraget driften af telekommunikationstjenester, tillader teletrafik, som ikke kan betegnes som misbrug i den ovenfor naevnte betydning og saaledes ikke er forbudt ifoelge de naevnte bestemmelser, tilsidesaetter den paagaeldende stat ikke forpligtelser i henhold til internationale aftaler .
43 Herefter kan det fastslaas, at BT ' s reglementer havde et andet formaal end ovennaevnte bestemmelser i telegrafreglementet og i CCITT ' s avis og kun gjaldt for private telekommunikationsbureauer, hvis aktiviteter ikke kunne betragtes som misbrug .
44 Under disse omstaendigheder er der intet grundlag for at tiltraede sagsoegerens anbringende om, at BT ifoelge ITC og den heraf afledte ret var forpligtet til at udstede de omtvistede reglementer .
III, Anbringendet om utilstraekkelig begrundelse af den omtvistede beslutning
45 Den italienske regering har gjort gaeldende, at forpligtelsen til at begrunde beslutninger, jfr . traktatens artikel 190, er tilsidesat, idet Kommissionen ikke begrundede den antagelse, at
, BT ' s lovfaestede eneret maatte vaere i strid med faellesskabsretten,
, udoevelsen af en retsanordnende kompetence kan ligestilles med en erhvervsvirksomheds adfaerd, og
, EF ' s konkurrenceregler har forrang for aeldre folkeret .
46 Det bemaerkes for det foerste, at ifoelge Domstolens faste praksis skal begrundelsen af en afgoerelse, som indeholder et klagepunkt, goere det muligt for Domstolen at udoeve sin legalitetskontrol og give den beroerte de noedvendige oplysninger for at vurdere, om afgoerelsen har fornoedent grundlag . Kravet om begrundelse skal vurderes paa grundlag af omstaendighederne i det konkrete tilfaelde, bl.a . retsaktens indhold, arten af de anfoerte grunde og interessen hos adressaten eller andre, der efter traktatens artikel 173, stk . 2, er umiddelbart og individuelt beroert, i at modtage en forklaring .
47 Det bemaerkes for det andet, at Kommissionen i den anfaegtede beslutning paa ingen maade har haevdet, at BT ' s lovfaestede eneret er uforenelig med faellesskabsretten . Kommissionen var saaledes ikke forpligtet til at give en begrundelse desangaaende .
48 For saa vidt endelig angaar de to andre punkter, som Den italienske Republik har fremfoert kritik om, fremgaar det af beslutningens betragtninger, at Kommissionen foerst fastslog, at BT, som er et offentligt foretagende, er en oekonomisk enhed, der udfoerer erhvervsmaessig virksomhed, hvorfor der er tale om en virksomhed i traktatens artikel 86 ' s forstand . Kommissionen anfoerte yderligere, at selv om den anerkendte BT ' s argument om, at internationalt samarbejde og opfyldelse af internatio nale forpligtelser er af altafgoerende betydning for, at international telekommunikation kan udfoeres effektivt, kan samarbejdet imidlertid ikke gaa saa vidt som til at kraenke traktatens konkurrenceregler .
49 Begrundelsen opfylder kravene efter traktatens artikel 190, idet den goer det muligt for Domstolen at udoeve sin proevelsesret og for de beroerte at goere behoerigt rede for deres synspunkter vedroerende rigtigheden og relevansen af de paaberaabte faktiske omstaendigheder .
50 Foelgelig kan anbringendet om utilstraekkelig begrundelse ikke laegges til grund .
51 Herefter vil sagsoegte vaere at frifinde .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
52 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den tabende part til at afholde sagens omkostninger . Da Den italienske Republik har tabt sagen, tilpligtes den at betale omkostningerne .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Sagsoegte frifindes .
2 ) Den italienske Republik betaler sagens omkostninger .