RETTENS DOM (Tredje Afdeling, sat med fem dommere)
21. januar 2026 (*)
» Konkurrence – karteller – markederne for bioethanol og ethanol – afgørelse, som fastslår en overtrædelse af artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 – forskudt, »hybrid« procedure – uskyldsformodning – upartiskhed «
I sag T-93/24,
Lantmännen ek för, Stockholm (Sverige),
Lantmännen Biorefineries AB, Norrköping (Sverige),
ved advokaterne R. Bachour, S. Perván Lindeborg, M. Nicolin og solicitor A. Van Cauwelaert,
sagsøgere,
mod
Europa-Kommissionen ved T. Baumé og P. Berghe, som befuldmægtigede,
sagsøgt,
har
RETTEN (Tredje Afdeling, sat med fem dommere),
sammensat under rådslagningen af afdelingsformanden, P. Škvařilová-Pelzl, og dommerne I. Nõmm, G. Steinfatt, D. Kukovec (refererende dommer) og R. Meyer,
justitssekretær: fuldmægtig M. Zwozdziak-Carbonne,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter retsmødet den 9. juli 2025,
afsagt følgende
Dom
1        Med søgsmål anlagt i henhold til artikel 263 TEUF har sagsøgerne, Lantmännen ek för og Lantmännen Biorefineries AB, nedlagt påstand om annullation af Europa-Kommissionens afgørelse C(2023) 8320 af 7. december 2023 om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 (sag AT.40054 – Ethanol Benchmarks) (herefter »den anfægtede afgørelse«). I den anfægtede afgørelse fastslog Kommissionen, at sagsøgerne havde tilsidesat disse bestemmelser ved at deltage i en samlet og vedvarende overtrædelse med det formål på samordnet vis at påvirke mekanismen for dannelse af engrospriserne på det europæiske marked for ethanol, idet afgørelsen blev vedtaget i forbindelse med en forskudt, »hybrid« procedure, som bestod i, at der først blev vedtaget en forligsafgørelse og dernæst en afgørelse, som afsluttede den almindelige procedure.
Tvistens baggrund
2        Lantmännen ek för er Lantmännen Biorefineries’ moderselskab, idet Lantmännen Biorefineries dedikerer sine kommercielle aktiviteter til fremstilling og markedsføring af ethanol. Ethanol fremstilles enten ved syntese af vand og ethylen eller af fornybare råstoffer såsom sukker, visse kornsorter, stivelse eller cellulose, der indeholder biomasse. Ethanol anvendes enten som tilsætningsstof i fremstillingen af fossile brændstoffer eller som traditionel ingrediens i fremstillingen af drikkevarer og af farmaceutiske, kemiske og kosmetiske produkter.
3        Den 7. december 2015 indledte Kommissionen en undersøgelsesprocedure med henblik på at vedtage en afgørelse i henhold til kapitel III i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i [...] artikel [101 TEUF] og [102 TEUF] (EFT 2003, L 1, s. 1). Denne procedure havde til formål at afgøre, om sagsøgerne i fællesskab med Alcogroup S.A., Alcodis S.A. (herefter samlet »Alcogroup«) og Abengoa på samordnet vis havde manipuleret beregningen af de referenceprisindekser, som S&P Global Platts havde udarbejdet og offentliggjort.
4        I maj 2016 udtrykte sagsøgerne, Abengoa og Alcogroup (herefter samlet »parterne i undersøgelsen«) interesse i at deltage i forligsdrøftelser. Kommissionens møder med parterne i undersøgelsen med henblik på at indgå et forlig fandt sted mellem juni 2016 og juni 2017. Under disse møder underrettede Kommissionen parterne i undersøgelsen om de klagepunkter, som den påtænkte at rejse imod dem, og fremlagde de vigtigste beviser i sine sagsakter, som den ville påberåbe sig til støtte for disse klagepunkter.
5        I juni 2017 meddelte Kommissionen parterne i undersøgelsen niveauet for potentielle bøder som omhandlet i artikel 10a, stk. 2, første afsnit, litra d), i Kommissionens forordning (EF) nr. 773/2004 af 7. april 2004 om Kommissionens gennemførelse af procedurer i henhold til [...] artikel [101 TEUF] og [102 TEUF] (EUT 2004, L 123, s. 18).
6        Abengoa og Alcogroup nægtede at acceptere bødens maksimale størrelse i det påtænkte niveau for de potentielle bøder. Den almindelige procedure blev derfor genoptaget i april 2018.
7        Sagsøgerne, som på forhånd var blevet oplyst om genoptagelsen af den almindelige procedure i forhold til Abengoa og Alcogroup, bekræftede i marts 2018, at de var villige til at acceptere den maksimale bøde og indgive en formel forligsanmodning.
8        Den 16. juli 2018 indgav sagsøgerne et forligsindlæg til Kommissionen.
9        Den 24. juli 2018 vedtog Kommissionen i den almindelige procedure en klagepunktsmeddelelse, som den tilstillede Abengoa og Alcogroup. Disse parter fremsatte bemærkninger til denne meddelelse og deltog i januar 2020 i en høring i denne forbindelse.
10      Den 2. marts 2021 tilstillede Kommissionen Abengoa og Alcogroup en sagsfremstillingsskrivelse, som underbyggede klagepunkterne i klagepunktsmeddelelsen af 24. juli 2018, der er nævnt i præmis 9 ovenfor, og i juli 2021 en supplerende skrivelse til førnævnte sagsfremstillingsskrivelse.
11      Den 13. september 2021 underrettede Abengoa, der angav at være ramt af økonomiske vanskeligheder, Kommissionen om dette selskabs interesse i at genoptage forligsproceduren med henblik på at drage fordel af forudsigeligheden i udfaldet af proceduren vedrørende den overtrædelse, som selskabet blev foreholdt, og sikre de fornødne reinvesteringer i sin omstrukturering.
12      I denne forbindelse meddelte Kommissionen Alcogroup om genoptagelsen af forligsproceduren i forhold til Abengoa og opfordrede såvel Alcogroup som Abengoa til at udtrykke interesse i for deres del at genoptage denne procedure. Kun Abengoa, som efterfølgende indleverede et forligsindlæg den 28. oktober 2021, accepterede Kommissionens opfordring.
13      Den 11. november 2021 vedtog Kommissionen en klagepunktsmeddelelse, som blev sendt til sagsøgerne og Abengoa inden for forligsproceduren.
14      Den 25. november 2021 meddelte sagsøgerne Kommissionen, at de ikke havde andet valg end at trække sig fra forligsproceduren, eftersom klagepunktsmeddelelsen af 11. november 2021 hverken afspejlede deres forligsindlæg eller forligsdrøftelserne. Herefter deltog følgelig kun Abengoa i forligsproceduren.
Forligsafgørelsen
15      Den 10. december 2021 vedtog Kommissionen afgørelse C(2021) 8913 final (herefter »forligsafgørelsen«), hvorved Abengoa, der var den eneste adressat for denne afgørelse, blev pålagt en bøde på 20 mio. EUR for sin deltagelse i et kartel vedrørende mekanismen for dannelse af engrospriserne på det europæiske marked for ethanol fra den 6. september 2011 til den 16. maj 2014.
16      I fjerde betragtning til forligsafgørelsen henviste Kommissionen til sagsøgerne og Alcogroup med udtrykket »de andre parter i undersøgelsen« og præciserede dels, at de ikke var adressater for nævnte afgørelse, dels at forligsafgørelsen hverken konstaterede eller tilsigtede selv foreløbigt at konstatere, at de »andre parter i undersøgelsen« var ansvarlige som følge af deres deltagelse i nogen form for overtrædelse. Andre angivelser vedrørende forligsafgørelsens manglende indvirkning på kvalificeringen af adfærden udvist af de »andre parter i undersøgelsen« og på deres ansvar i denne henseende blev indført i 41. og 49. betragtning til denne afgørelse.
17      Sagsøgerne er omtalt individuelt i 4., 13., 18., 24. og 40. betragtning til forligsafgørelsen. På samme måde henvises i et vist antal betragtninger til denne afgørelse til de »andre parter i undersøgelsen« i afsnittene vedrørende de indledende bemærkninger (»1. Introduction«), beskrivelsen af den administrative procedure (»3. Procedure«), beskrivelsen af den ulovlige adfærd (»4. Description of the conduct«), den retlige vurdering af denne adfærd (»5. Legal assessment«) og de korrigerende foranstaltninger (»8. Remedies«). I artikel 1 i forligsafgørelsens dispositive del fastslog Kommissionen endvidere, at Abengoa havde overtrådt artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 som følge af sin adfærd, der regelmæssigt blev samordnet med de »andre parter i undersøgelsen«.
Fortsættelsen af den almindelige procedure i forhold til sagsøgerne og afslutningen heraf i forhold til Alcogroup
18      Ved skrivelse af 28. februar 2022 meddelte Kommissionen sagsøgerne sin beslutning om at genoptage den almindelige procedure i forhold til dem.
19      Den 7. juli 2022 vedtog Kommissionen en klagepunktsmeddelelse, der blev tilstillet Alcogroup og sagsøgerne.
20      Den 10. november 2022 fremsatte sagsøgerne bemærkninger til klagepunktsmeddelelsen af 7. juli 2022. Alcogroup fremsatte sine bemærkninger den 3. november 2022.
21      Den 20. april 2023 tilstillede Kommissionen sagsøgerne en skrivelse for at meddele dem, at den efter deres udvekslinger og i lyset af bemærkningerne til klagepunktsmeddelelsen af 7. juli 2022 påtænkte muligheden for at forkorte overtrædelsens varighed, således at ophørsdatoen ville blive fastsat til den 25. marts 2014 i stedet for den 16. maj 2014, som det oprindeligt var anført i klagepunktsmeddelelsen. Eftersom en sådan forkortelse ville have en vis indvirkning på beregningen af bøden, meddelte Kommissionen sagsøgerne, at de kunne fremsætte deres bemærkninger hertil inden for fem dage.
22      Den 20. april 2023 tilstillede Kommissionen ligeledes sagsøgerne en anmodning om oplysninger om værdien af deres afsætning i overtrædelsesperioden og om data vedrørende deres omsætning i 2022. Sagsøgerne besvarede denne anmodning om oplysninger den 27. april 2023.
23      I en skrivelse af 2. maj 2023 meddelte Kommissionen sagsøgerne, at de indsamlede beviser i forhold til Alcogroup hvad angår denne parts ansvar for overtrædelsen ikke blev anset for tilstrækkelige for hele den af klagepunktsmeddelelsen af 7. juli 2022 omhandlede periode (jf. præmis 19 ovenfor).
24      Den 4. maj 2023 fremsatte sagsøgerne deres bemærkninger til muligheden for at forkorte overtrædelsens varighed og til de heraf følgende konsekvenser for beregningen af bøden (jf. præmis 21 ovenfor).
25      Den 23. maj 2023 vedtog Kommissionen afgørelse C(2023) 3486 final om afslutning af den almindelige procedure i forhold til Alcogroup, eftersom den fastsatte frist for at fremsætte bemærkninger til skrivelsen af 2. maj 2023, der er nævnt i præmis 23 ovenfor, var udløbet.
26      Den 12. juni 2023 tilstillede Kommissionen sagsøgerne en skrivelse for at præcisere, hvordan den ville beregne værdien af afsætningen med henblik på en eventuel bøde, uden at disse fremsatte bemærkninger i denne henseende.
Den anfægtede afgørelse
27      Den 7. december 2023 vedtog Kommissionen den anfægtede afgørelse, hvorved det blev fastslået, at sagsøgerne, der var de eneste adressater for denne afgørelse, havde overtrådt artikel 101, stk. 1, TEUF og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, ved at deltage i en samlet og vedvarende overtrædelse for på samordnet vis at påvirke mekanismen for dannelse af engrospriserne i den europæiske sektor for ethanol. Kommissionen pålagde sagsøgerne en bøde på 47,718 mio. EUR.
Den anfægtede afgørelses beskrivelse af prisfastsættelsen på det europæiske marked for ethanol
28      Den vare, som er omfattet af den i den anfægtede afgørelse omhandlede overtrædelse, er ethanol, der blandet med benzin anvendes i fremstillingen af biobrændstoffer (sædvanligvis omtalt på engelsk med navnet »fuel-grade ethanol«).
29      Ifølge den anfægtede afgørelse indgås aftalerne om salg af ethanol på det europæiske marked enten på lang sigt eller på »spot«-markedet. Et betydeligt antal aftaler om salg af ethanol i Den Europæiske Union indgås på grundlag af bilaterale, langsigtede aftaler og efter udbudsprocedurer. Prisen i disse aftaler omfatter ofte en fast del og en variabel del, idet der i sidstnævnte normalt henvises til de af S&P Global Platts offentliggjorte indekser.
30      Transaktionerne på »spot«-markedet (på engelsk ofte betegnet »spot trades«) anses for at være af umiddelbar karakter for levering på en bestemt dato (»spot date«). Det største »spot«-marked for ethanol i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) i referenceperioden var markedet med »pramme mellem Amsterdam-Rotterdam-Antwerpen« (herefter »Rotterdam-området«), og S&P Global Platts tog under udarbejdelsen af sine referenceprisindekser hensyn til aktiviteterne på dette marked.
31      S&P Global, som er en amerikansk virksomhed med europæisk hjemsted i London (Det Forenede Kongerige), var i referenceperioden inddelt i flere afdelinger, herunder S&P Global Platts, som var det største agentur for prisovervågning på markedet for ethanol. I referenceperioden blev 90% af de bilaterale aftaler om salg af ethanol således benyttet som reference i de indekser, som S&P Global Platts offentliggjorde.
32      S&P Global Platts stiller referenceindekser over priserne på det europæiske marked for ethanol (Platts ethanol benchmarks), som skal afspejle priserne på transaktionerne i Rotterdam-området, til rådighed for offentligheden. Med henblik herpå anvender S&P Global Platts en proces for udarbejdelse af referenceindekser benævnt »Market-on-Close« (herefter »MOC-processen«).
33      MOC-processen er baseret på oplysninger indhentet fra deltagerne, hvilket omfatter samtlige købs- og salgstilbud, forhandlingshensigter og bekræftede transaktioner, som meddeles frivilligt i løbet af dagen, navnlig i tidsrummet mellem kl. 16 og 16.30 (London-tid), kendt som »MOC-vinduet« (MOC window).
34      Selv om S&P Global Platts indarbejder oplysninger fra forskellige kilder i udarbejdelsen af sine referenceprisindekser for ethanol, prioriterer selskabet oplysninger indhentet i »MOC-vinduet«.
35      Ifølge Kommissionen er det – eftersom prisindekserne for ethanol ofte anvendes i langsigtede købsaftaler om ethanol – muligt, at en selv minimal forvridning af de priser, som meddeles med henblik på udarbejdelsen af nævnte indekser, kan have væsentlig indvirkning på priserne på markedet for ethanol og dermed på indtægterne for de virksomheder, der er parter i sådanne langsigtede aftaler.
Den adfærd, som sagsøgerne foreholdes i den anfægtede afgørelse
36      I den anfægtede afgørelse blev det fastslået, at sagsøgerne, Abengoa og Alcogroup havde indgået aftaler eller gennemført en samordnet praksis med henblik på at øge, opretholde eller kunstigt at hindre et fald i referenceindeksernes niveau for ethanol offentliggjort af S&P Global Platts.
37      Ifølge Kommissionens analyse bestod denne adfærd af to bestanddele. For det første havde sagsøgerne samordnet deres forhandlingsadfærd før, under og efter »MOC-vinduet« med Abengoa og Alcogroup. For det andet havde sagsøgerne med Abengoa og Alcogroup aftalt at begrænse det fysiske udbud af ethanol i Rotterdam-området, som kunne være tilgængeligt for forhandlinger i »MOC-vinduet«. For at gennemføre den ulovlige adfærd udvekslede sagsøgerne regelmæssigt følsomme forretningsoplysninger med Abengoa og Alcogroup.
38      Kommissionen fastslog, at den samordnede adfærd beskrevet i præmis 37 ovenfor tilsigtede og kunne medføre en stigning i priserne for sagsøgernes, Abengoas og Alcogroups salg af ethanol i forbindelse med aftaler om levering af ethanol indgået med kunderne, idet disse aftaler henviste til indekserne offentliggjort af S&P Global Platts.
Parternes påstande
39      Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
–        Den anfægtede afgørelse annulleres helt eller delvist.
–        Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
40      Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
–        Frifindelse.
–        Sagsøgerne tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Retlige bemærkninger
41      Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat to anbringender, hvoraf det første vedrører en tilsidesættelse af deres ret til uskyldsformodning, og det andet vedrører Kommissionens tilsidesættelse af det krav om upartiskhed, der følger af princippet om god forvaltning.
Det første anbringende om tilsidesættelse af sagsøgernes ret til uskyldsformodning
42      Til støtte for det første anbringende har sagsøgerne gjort gældende, at Kommissionen tilsidesatte deres ret til uskyldsformodning ved at benytte en forskudt, »hybrid« procedure med en enkelt virksomhed, der deltog i forliget, og ved at vedtage forligsafgørelsen i forhold til Abengoa. De byrder, der påhvilede sagsøgerne, og i sidste ende den anfægtede afgørelse er således behæftet med en iboende mangel.
43      Skaden på sagsøgernes ret til uskyldsformodning kom til udtryk ved, at Kommissionen begik to store, alvorlige og uoprettelige fejl, som begrunder, at den anfægtede afgørelse annulleres.
44      For det første valgte Kommissionen med urette at anvende en forskudt, »hybrid« procedure med en enkelt virksomhed, der deltog i forliget (det første anbringendes første og tredje led). I denne forbindelse har sagsøgerne anført, at Kommissionen ikke kunne vedtage forligsafgørelsen i forhold til Abengoa før afslutningen af den almindelige procedure uden at skade deres ret til uskyldsformodning.
45      For det andet har sagsøgerne gjort gældende, at Kommissionen skadede deres ret til uskyldsformodning under udfærdigelsen af forligsafgørelsen, for så vidt som denne afgørelse indeholdt klare og utvetydige antydninger af, at de »andre parter i undersøgelsen«, som ikke havde indgået forlig, havde deltaget i den ulovlige adfærd, som var omhandlet af nævnte afgørelse, og af deres ansvar for denne adfærd, hvilke antydninger ikke var nødvendige for at godtgøre Abengoas ansvar (det første anbringendes andet led).
Det første anbringendes første og tredje led om anvendelsen af en forskudt, »hybrid« procedure
46      Med det første anbringendes første og tredje led, som skal undersøges samlet, har sagsøgerne for det første gjort gældende, at anvendelsen af en tidsmæssigt forskudt, »hybrid« procedure, selv om kun Abengoa deltog i forligsproceduren, indebærer en tilsidesættelse af deres ret til uskyldsformodning, og for det andet at der ikke blev givet en acceptabel begrundelse for at anvende en sådan procedure under omstændighederne i den foreliggende sag.
47      Kommissionen har bestridt sagsøgernes argumenter.
48      I første række skal det i denne henseende fastslås, at sagsøgernes argumentation er støttet på et udsagn om, at anvendelsen af en forskudt, »hybrid« procedure med kun én virksomhed, der deltager i forligsproceduren, kan udgøre en tilsidesættelse af uskyldsformodningen uafhængigt af den konkrete analyse i forligsafgørelsen. I lyset af retspraksis er et sådant udsagn urigtigt.
49      For det første skal det bemærkes, at artikel 10a i forordning nr. 773/2004 hverken udelukker eller er til hinder for, at Kommissionen kan følge en »hybrid« procedure inden for rammerne af anvendelsen af artikel 101 TEUF (jf. i denne retning dom af 2.2.2022, Scania m.fl. mod Kommissionen, T-799/17, EU:T:2022:48, præmis 98 og 99).
50      Kommissionen har nemlig ret til at benytte en »hybrid« tilgang og gennemføre en forligsprocedure i forhold til virksomheder, der indgiver forligsindlæg, samtidig med at den forfølger den procedure, der er reguleret i de generelle bestemmelser i forordning nr. 773/2004, frem for de bestemmelser, der regulerer forligsproceduren, i forhold til virksomheder, der ikke ønsker at indgå forlig (jf. i denne retning dom af 20.5.2015, Timab Industries og CFPR mod Kommissionen, T-456/10, EU:T:2015:296, præmis 70, 71 og 104).
51      Unionens retsinstanser har fastslået, at Kommissionen indledningsvis kan vedtage en forligsafgørelse i forhold til de parter, der har indgået forlig, og dernæst en afgørelse truffet efter en almindelig procedure i forhold til de parter, der har besluttet ikke at indgå et forlig, forudsat at denne institution i forbindelse med vedtagelsen af forligsafgørelsen imidlertid sikrer overholdelsen af princippet om uskyldsformodningen for de parter, som ikke deltog i forliget (jf. i denne retning dom af 18.5.2021, Pometon mod Kommissionen, C-440/19 P, EU:C:2021:214, præmis 64 og 65, og af 12.1.2023, HSBC Holdings m.fl. mod Kommissionen, C-883/19 P, EU:C:2023:11, præmis 88 og 89).
52      I denne forbindelse har Kommissionen en vid skønsmargen med henblik på at identificere de sager, der kan være egnede til at undersøge den interesse, som parterne har i at deltage i forligsdrøftelser, med henblik på at indlede disse drøftelser, afbryde dem eller indgå endeligt forlig, som det fremgår af fjerde betragtning til Kommissionens forordning (EF) nr. 622/2008 af 30. juni 2008 om ændring af forordning (EF) nr. 773/2004 vedrørende gennemførelse af forligsprocedurer i kartelsager (EUT 2008, L 171, s. 3) (jf. i denne retning dom af 29.2.2016, Deutsche Bahn m.fl. mod Kommissionen, T-267/12, ikke trykt i Sml., EU:T:2016:110, præmis 417).
53      Det kan endvidere være objektivt nødvendigt, at Kommissionen i den afgørelse, der afslutter forligsproceduren, behandler visse omstændigheder og adfærd vedrørende de deltagere i det angivelige kartel, som er genstand for den almindelige procedure (dom af 18.3.2021, Pometon mod Kommissionen, C-440/19 P, EU:C:2021:214, præmis 65, og af 12.1.2023, HSBC Holdings m.fl. mod Kommissionen, C-883/19 P, EU:C:2023:11, præmis 89). I denne forbindelse må ingen af udsagnene om de parter, der ikke har indgået forlig, have endelig karakter med hensyn til deres deltagelse i den omhandlede adfærd.
54      For det andet er uskyldsformodningen nærmere bestemt et almindeligt EU-retligt princip, der er fastsat i artikel 48, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) (dom af 22.11.2012, E.ON Energie mod Kommissionen, C-89/11 P, EU:C:2012:738, præmis 72, og af 18.3.2021, Pometon mod Kommissionen, C-440/19 P, EU:C:2021:214, præmis 60). Chartrets artikel 48 svarer til artikel 6, stk. 2 og 3, i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950, som det fremgår af forklaringerne til chartret vedrørende denne bestemmelse. Det følger heraf, at der i henhold til chartrets artikel 52, stk. 3, ved fortolkningen af chartrets artikel 48 skal tages hensyn til artikel 6, stk. 2 og 3, i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder som tærskel for minimumsbeskyttelse (dom af 5.9.2019, AH m.fl. (Uskyldsformodning), C-377/18, EU:C:2019:670, præmis 41, og af 18.3.2021, Pometon mod Kommissionen, C-440/19 P, EU:C:2021:214, præmis 61).
55      På denne baggrund tilsidesættes princippet om uskyldsformodningen, hvis en retsafgørelse eller en officiel udtalelse vedrørende en tiltalt indeholder en klar udtalelse, der er udarbejdet uden en endelig straffedom, ifølge hvilken den pågældende har begået den omhandlede overtrædelse. I denne sammenhæng fremhæves vigtigheden af de retslige myndigheders ordvalg og af de særlige omstændigheder, der lå til grund for denne formulering, og den omhandlede procedures art og sammenhæng (jf. i denne retning dom af 5.9.2019, AH m.fl. (Uskyldsformodning), C-377/18, EU:C:2019:670, præmis 43, og af 12.1.2023, HSBC Holdings m.fl. mod Kommissionen, C-883/19 P, EU:C:2023:11, præmis 79 og den deri nævnte retspraksis, samt Menneskerettighedsdomstolens dom af 27.2.2014, Karaman mod Tyskland, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, § 63).
56      For det tredje er det følgelig kun i lyset af en konkret analyse af forligsafgørelsen og vurderingerne heri, at det kan vurderes, om der foreligger en tilsidesættelse af sagsøgernes ret til uskyldsformodning. Kritikken rettet mod anvendelsen af en tidsmæssigt forskudt, »hybrid« procedure, når der kun er en enkelt part i forliget, kan følgelig ikke i sig selv godtgøre en sådan tilsidesættelse.
57      Hvad nærmere bestemt angår kritikken om, at det proceduremæssige valg, som Kommissionen foretrak, uløseligt indebar en konstatering af sagsøgernes deltagelse i den omhandlede overtrædelse og deres skyld i den af forligsafgørelsen omhandlede adfærd, skal det bemærkes, at det fremgår af retspraksis vedrørende komplicerede straffesager, der finder anvendelse mutatis mutandis i den foreliggende sag (jf. i denne retning dom af 18.3.2021, Pometon mod Kommissionen, C-440/19 P, EU:C:2021:214, præmis 64), at vedtagelsen af en forligsafgørelse i forhold til en enkelt anklaget person, selv om den af nævnte afgørelse omhandlede adfærd forudsætter en kollektiv deltagelse, ikke i sig selv indebærer en tilsidesættelse af retten til uskyldsformodning for de øvrige personer, der ikke har indgået forlig (jf. i denne retning dom af 5.9.2019, AH m.fl. (Uskyldsformodning), C-377/18, EU:C:2019:670, præmis 45, og kendelse af 28.5.2020, UL og VM, C-709/18, ikke trykt i Sml., EU:C:2020:411, præmis 35).
58      Sagsøgerne har i denne henseende med urette i det væsentlige gjort gældende, at forligsafgørelsen pålagde Kommissionen at vedtage en afgørelse ved afslutningen af den almindelige procedure. Forligsproceduren er nemlig en administrativ procedure, der er alternativ til den almindelige procedure, adskiller sig fra denne og har visse særlige kendetegn. Under en forligsprocedure reguleres den procedure, som resulterer i den endelige afgørelse, hvis den berørte virksomhed ikke indgiver et forligsindlæg, af de generelle bestemmelser i forordning nr. 773/2004, frem for de bestemmelser, der regulerer forligsproceduren. Hvad angår den almindelige administrative procedure, inden for rammerne af hvilken ansvaret skal fastlægges, er Kommissionen derimod alene bundet af klagepunktsmeddelelsen og er forpligtet til at tage hensyn til de nye oplysninger, som den har fået kendskab til under denne procedure (jf. i denne retning dom af 12.1.2017, Timab Industries og CFPR mod Kommissionen, C-411/15 P, EU:C:2017:11, præmis 136, og af 1.2.2024, Scania m.fl. mod Kommissionen, C-251/22 P, EU:C:2024:103, præmis 75).
59      I modsætning til hvad sagsøgerne har gjort gældende, har vedtagelsen af forligsafgørelsen således ikke i sig selv nogen retlig konsekvens, som påvirker de afgørelser, der træffes senere i forbindelse med den almindelige procedure i forhold til den part, der ikke har indgået forlig.
60      Vedtagelsen af forligsafgørelsen har således ikke afgjort resultatet af den almindelige procedure, hvilket ses af afgørelsen vedtaget i forhold til Alcogroup, hvori Kommissionen endeligt fastslog, at de beviser, der var tilføjet sagsakterne, ikke udgjorde tilstrækkeligt bevis til støtte for konklusionen om, at Alcogroup havde deltaget i overtrædelsen efter den 14. marts 2013, hvorfor Kommissionen ikke kunne pålægge dette selskab en bøde. Det skal herom fremhæves, at intet var til hinder for, at Kommissionen vedtog en afgørelse svarende til afgørelsen vedrørende Alcogroup i forhold til sagsøgerne efter undersøgelsen af de beviser, der var føjet til sagsakterne under den almindelige procedure, selv efter afslutningen af den almindelige procedure i forhold til Alcogroup.
61      I anden række kan ingen af sagsøgernes øvrige argumenter tages til følge med hensyn til Kommissionens manglende begrundelse for at anvende en tidsmæssigt forskudt, »hybrid« procedure.
62      For det første indebærer dom af 5. september 2019, AH m.fl. (Uskyldsformodning) (C-377/18, EU:C:2019:670), ikke, at Kommissionen har pligt til at godtgøre, at anvendelsen af en forskudt, »hybrid« procedure er »obligatorisk«, hvilket ifølge sagsøgerne ikke var tilfældet i denne sag.
63      Retspraksis efter dom af 5. september 2019, AH m.fl. (Uskyldsformodning) (C-377/18, EU:C:2019:670), er ganske vist relevant mutatis mutandis, når Kommissionen vedrørende et og samme kartel vedtager to afgørelser efter hinanden med forskellige adressater efter to forskellige procedurer, nemlig på den ene side en afgørelse, som træffes efter en forligsprocedure, og som er rettet til de virksomheder, der har indgået forliget, og på den anden side en afgørelse, som træffes efter en almindelig procedure, og som er rettet til de øvrige virksomheder, der har deltaget i kartellet (jf. præmis 57 ovenfor).
64      Retspraksis efter dom af 5. september 2019, AH m.fl. (Uskyldsformodning) (C-377/18, EU:C:2019:670), kan derimod ikke fortolkes således, at Kommissionen i hvert enkelt tilfælde skal bevise, at anvendelsen af en forskudt, »hybrid« procedure er »obligatorisk«. Denne institution skal nemlig udøve sin skønsmargen for at undersøge, om anvendelsen af en forskudt, »hybrid« procedure giver den mulighed for at sikre en hurtigere og mere effektiv behandling af sagen med de virksomheder, som har valgt at indgå forlig, samtidig med at de grænser, som er pålagt ved de regler, der finder anvendelse, overholdes, herunder retten til uskyldsformodning for virksomheder, der har valgt ikke at indgå forlig (jf. præmis 53 ovenfor).
65      For det andet har sagsøgerne ikke godtgjort, hvorledes grundene til i det foreliggende tilfælde at anvende en forskudt, »hybrid« procedure, som de fremgår af 428.-448. betragtning til den anfægtede afgørelse, tilsidesætter retten til uskyldsformodning.
66      Det fremgår af den anfægtede afgørelse, at sagsøgerne stadig deltog i forligsproceduren, da Abengoa besluttede atter at indgå i denne procedure, således at der var mulighed for at føre nævnte procedure til ende for størstedelen af de parter, der var genstand for undersøgelsen (441. betragtning til den anfægtede afgørelse).
67      Vedtagelsen af en forligsafgørelse, som omfattede Abengoa, gjorde det i øvrigt muligt at dække hele overtrædelsesperioden, hvilket indebar åbenlyse fordele for Kommissionen i forhold til vedtagelsen af en forligsafgørelse, som alene var rettet til sagsøgerne (442. betragtning til den anfægtede afgørelse).
68      Det fremgår af 443. betragtning til den anfægtede afgørelse, at den af Kommissionen påtænkte fremgangsmåde således tog sigte på at afslutte den administrative procedure så hurtigt som muligt, idet den først fokuserede på forligsproceduren og derefter benyttede sine ressourcer til at vedtage den afgørelse, der afsluttede den almindelige procedure, som det blev anset for forudsigeligt, at Alcogroup ville anfægte.
69      Hvad angår sagsøgernes risiko for at blive udsat for erstatningskrav fra tredjemand som følge af en forskudt vedtagelse af forligsafgørelsen og den afgørelse, der afsluttede den almindelige procedure, har Kommissionen gjort gældende, at forligsafgørelsen blev anset for kortfattet og kun blev offentliggjort i en ikke-fortrolig version, hvilket i væsentlig grad skulle reducere nævnte risiko (444. betragtning til den anfægtede afgørelse).
70      Som det fremgår af 445. betragtning til den anfægtede afgørelse, blev fordelene ved den af Kommissionen påtænkte fremgangsmåde drøftet på forhånd med sagsøgerne, hvilket de ikke har bestridt.
71      Det fremgår endvidere af 447. betragtning til den anfægtede afgørelse, at vedtagelsen af forligsafgørelsen med Abengoa som eneste adressat var begrundet i effektivitetshensyn. Selv om dette selskab atter trådte ind i forligsproceduren på et sent tidspunkt, gjorde vedtagelsen af nævnte afgørelse det muligt at skabe betydelige effektivitetsgevinster, herunder muligheden for at udfærdige en forligsafgørelse, der var meget mere kortfattet end afgørelsen svarende til den almindelige procedure, samt nedsætte risikoen for, at Abengoa ville anfægte forligsafgørelsen.
72      Henset til indholdet heraf gør ingen af de ovennævnte betragtninger til den anfægtede afgørelse det muligt at konkludere, at Kommissionen tilsidesatte sagsøgernes ret til uskyldsformodning, da den besluttede at anvende en forskudt, »hybrid« procedure.
73      Hvis en forligsprocedure forsinkes eller opgives, fordi en af de berørte virksomheder har besluttet ikke at deltage i drøftelserne med henblik på at indgå et forlig, tilsidesættes det formål, der forfølges med forligsproceduren, som det fremgår af fjerde betragtning til forordning nr. 622/2008, hvilket er at sikre så hurtigt og effektivt som muligt at behandle sagen med de virksomheder, der har valgt at indgå forlig (jf. i denne retning dom af 2.2.2022, Scania m.fl. mod Kommissionen, T-799/17, EU:T:2022:48, præmis 102).
74      For det tredje er argumentet om tidsvilkåret aftalt mellem Kommissionen og sagsøgerne under forligsproceduren om, at de endelige afgørelser i forligsproceduren og den almindelige procedure skulle vedtages »mere eller mindre samme dag«, blot et kontekstuelt element, som sagsøgerne har anført, og som er irrelevant i forbindelse med undersøgelsen af, om den anfægtede afgørelse er lovlig.
75      Som det fremgår af sagsøgernes skriftlige bemærkninger til foranstaltningerne med henblik på sagens tilrettelæggelse, har disse parter nemlig hverken påberåbt sig en tilsidesættelse af nogen regel for forligsproceduren eller gjort gældende, at sådanne regler er ulovlige hvad angår Kommissionens manglende overholdelse af tidsvilkåret.
76      Det forholder sig på samme måde med hensyn til den manglende overholdelse af vilkåret om omvendt fornyet prøvelse, hvorefter forliget er betinget af, at Kommissionen ikke tilstiller deltagerne i den almindelige procedure en mere gunstig afgørelse end forligsafgørelsen.
77      Som Kommissionen har anført, uden at sagsøgerne har bestridt dette, gengav klagepunktsmeddelelsen af 11. november 2021 om forliget under alle omstændigheder sagsøgernes forligsindlæg vedrørende overtrædelsens genstand, gennemførelsen heraf, de vigtigste faktiske omstændigheder og den juridiske kvalificering af disse, herunder sagsøgernes rolle samt varigheden af deres deltagelse i overtrædelsen. Klagepunktsmeddelelsen afspejlede således indholdet af forligsindlægget hvad angår elementerne omtalt i punkt 20, litra a), i Kommissionens meddelelse om forligsprocedurer med henblik på vedtagelse af beslutninger i henhold til artikel 7 og artikel 23 i forordning nr. 1/2003 i kartelsager (EUT 2008, C 167, s. 1). Tilsagn som tidsvilkåret og vilkåret om omvendt fornyet prøvelse fremgår nemlig ikke af disse elementer.
78      I henhold til punkt 22 i Kommissionens meddelelse om forligsprocedurer anses klagepunktsmeddelelsen følgelig for at have taget sagsøgernes forligsindlæg til følge.
79      I lyset af det ovenfor anførte giver ingen af de argumenter, som sagsøgerne har fremført inden for rammerne af det første anbringendes første og tredje led, mulighed for at godtgøre, at Kommissionen tilsidesatte deres ret til uskyldsformodning, hvorfor disse led skal forkastes.
Det første anbringendes andet led om affattelsen af forligsafgørelsen
80      Ifølge sagsøgerne tilsidesatte Kommissionen deres ret til uskyldsformodning ved vedtagelsen af forligsafgørelsen, som indeholder klare og utvetydige udsagn om den angivelige deltagelse i og ansvar for overtrædelsen for de virksomheder, der ikke indgik forlig, uden at sådanne udsagn er nødvendige for at rejse tvivl om Abengoas ansvar.
81      For det første foregriber forligsafgørelsen skyldsspørgsmålet, eftersom det heri nævnes, at sagsøgerne indgår i de virksomheder, der betegnes de »andre parter i undersøgelsen«, hvis ansvar fastslås i artikel 1 i nævnte afgørelses dispositive del, og at afgørelsen henviser til deres adfærd, herunder ved den retlige vurdering. Den efterfølgende opgivelse af undersøgelsen i forhold til Alcogroup styrkede desuden det indtryk, at forligsafgørelsen indebar, at sagsøgerne havde et solidarisk ansvar med Abengoa. Endelig er vilkårene om manglende ansvar ikke tilstrækkelige til at forkaste disse udsagn.
82      For det andet afviger Kommissionens fremgangsmåde fra denne institutions hidtidige praksis i »hybride« procedurer.
83      For det tredje går udsagnene i forligsafgørelsen videre end det, som Domstolen har fastslået, er nødvendigt for at vise og pålægge forligsparternes ansvar.
84      Kommissionen har bestridt sagsøgernes argumenter.
85      Som det fremgår af den retspraksis, der er nævnt i præmis 55 ovenfor, tilsidesættes uskyldsformodningen, hvis en retsafgørelse eller en officiel udtalelse vedrørende en tiltalt indeholder en klar udtalelse, der er udarbejdet uden en endelig straffedom, ifølge hvilken den pågældende har begået den omhandlede overtrædelse, hvor det vigtige er de pågældende myndigheders ordvalg og de særlige omstændigheder, der lå til grund for denne formulering, og den omhandlede procedures art og sammenhæng.
86      I komplekse straffesager, hvor tiltalen mod flere mistænkte ikke kan prøves samtidigt, er det allerede anerkendt, at den kompetente retsinstans kan blive nødt til at henvise til tredjemands deltagelse, som måske senere pådømmes særskilt, for at fastslå, om de tiltalte er skyldige. Den pågældende retsinstans skal, hvis de faktiske omstændigheder vedrørende tredjemands deltagelse skal indføres, imidlertid undgå at nævne flere oplysninger, end hvad der er nødvendigt for at vurdere, om de personer, der er tiltalt i den sag, der er indbragt for den, ifalder retligt ansvar. Retsafgørelsers begrundelser skal endvidere være formuleret således, at den pågældende tredjemands potentielle skyld ikke foregribes, fordi det kan bringe den retfærdige bedømmelse af de anklager, der er rejst i forbindelse med en separat sag mod de medtiltalte, i fare (jf. i denne retning dom af 5.9.2019, AH m.fl. (Uskyldsformodning), C-377/18, EU:C:2019:670, præmis 44, og af 18.3.2021, Pometon mod Kommissionen, C-440/19 P, EU:C:2021:214, præmis 63, samt Menneskerettighedsdomstolens dom af 27.2.2014, Karaman mod Tyskland, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, §§ 64 og 65).
87      Som anført i præmis 57 ovenfor gælder uskyldsformodningen ligeledes, når Kommissionen vedrørende et og samme kartel vedtager to afgørelser med forskellige adressater efter to forskellige procedurer, nemlig på den ene side en afgørelse, som træffes efter en forligsprocedure, og som er rettet til de virksomheder, der har indgået forliget, og på den anden side en afgørelse, som træffes efter en almindelig procedure, og som er rettet til de øvrige virksomheder, der har deltaget i kartellet (dom af 18.3.2021, Pometon mod Kommissionen, C-440/19 P, EU:C:2021:214, præmis 64, og af 12.1.2023, HSBC Holdings m.fl. mod Kommissionen, C-883/19 P, EU:C:2023:11, præmis 88).
88      I denne forbindelse skal Kommissionen overholde den forpligtelse til at begrunde retsakter, der er fastsat i artikel 296, stk. 2, TEUF, hvoraf indholdet skal give de berørte mulighed for at få kendskab til de grunde, som afgørelsen hviler på, og en retslig myndighed at råde over tilstrækkelige oplysninger til at udøve sin prøvelsesret inden for rammerne af et søgsmål (jf. analogt dom af 26.11.2013, Groupe Gascogne mod Kommissionen, C-58/12 P, EU:C:2013:770, præmis 37).
89      Som det er anført i præmis 53 ovenfor, kan det være objektivt nødvendigt, at Kommissionen i den afgørelse, hvorved forligsproceduren afsluttes, behandler visse faktiske omstændigheder og adfærd vedrørende de deltagere i det angivelige kartel, som er genstand for den almindelige procedure, uden at nogen af udsagnene om disse kan have endelig karakter med hensyn til deres deltagelse i den omhandlede adfærd.
90      Det påhviler imidlertid Kommissionen i den afgørelse, der afslutter forligsproceduren, at sikre retten til uskyldsformodning for de virksomheder, som afviste at indgå forlig, og som er genstand for den almindelige procedure. Kommissionens tilsidesættelse af retten til uskyldsformodning for de virksomheder, der ikke har indgået forlig, hvilket bevirker en tilsidesættelse af de berørte virksomheders grundlæggende rettigheder, udgør en tilstrækkeligt grov tilsidesættelse, der kan bevirke, at hele den procedure, der førte til vedtagelsen af den afgørelse, som afsluttede den almindelige procedure, bliver mangelfuld (dom af 12.1.2023, HSBC Holdings m.fl. mod Kommissionen, C-883/19 P, EU:C:2023:11, præmis 95).
91      For at føre tilsyn med, at Kommissionen overholder retten til uskyldsformodning, tilkommer det Unionens retsinstanser at vurdere den afgørelse, der afslutter forligsproceduren, og dens begrundelse i dens helhed og i lyset af de særlige omstændigheder, hvorunder afgørelsen er blevet vedtaget. Udtrykkelige henvisninger i visse passager af denne afgørelse til uskylden for andre deltagere i det angivelige kartel ville nemlig være meningsløse, hvis andre passager i nævnte afgørelse kunne forstås som udtryk for en foregribelse af deres ansvar (dom af 183.2021, Pometon mod Kommissionen, C-440/19 P, EU:C:2021:214, præmis 66, og af 12.1.2023, HSBC Holdings m.fl. mod Kommissionen, C-883/19 P, EU:C:2023:11, præmis 90).
92      Det skal efterprøves dels, om Kommissionen har truffet tilstrækkelige redaktionelle forholdsregler i forligsafgørelsen for at undgå en foregribelse af sagsøgernes deltagelse i kartellet, dels om henvisningerne til disse selskaber i denne afgørelse var nødvendige (jf. i denne retning dom af 18.5.2021, Pometon mod Kommissionen, C-440/19 P, EU:C:2021:214, præmis 68, og af 12.1.2023, HSBC Holdings m.fl. mod Kommissionen, C-883/19 P, EU:C:2023:11, præmis 219).
93      I det foreliggende tilfælde fremgår det af sagsøgernes skriftlige svar på de foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse, som Retten har tilstillet dem, at disse selskaber ikke har bestridt Kommissionens redaktionelle forholdsregler i forligsafgørelsen, men har gjort gældende, at disse forholdsregler var utilstrækkelige.
94      Det skal i denne henseende fastslås, at Kommissionen i fjerde betragtning til forligsafgørelsen fastlagde formuleringen »de andre parter i undersøgelsen« for at henvise samlet til sagsøgerne og Alcogroup. Herefter præciserede Kommissionen, at »de andre parter i undersøgelsen« ikke var adressaterne for forligsafgørelsen, og at denne institution hverken fastsatte eller tilsigtede, selv ikke foreløbigt, at fastsætte deres ansvar som følge af deltagelsen i nogen overtrædelse. Det er heri ligeledes anført, at beskrivelsen af den adfærd, som involverer »de andre parter i undersøgelsen«, kun anvendes, for så vidt som det var nødvendigt for at påvise Abengoas ansvar.
95      Andre tilsvarende udtryk vedrørende »de andre parter i undersøgelsen« og deres manglende ansvar som følge af vedtagelsen af forligsafgørelsen er anført i 41. og 49. betragtning til denne afgørelse.
96      Med henvisningerne omtalt i præmis 94 og 95 ovenfor anførte Kommissionen klart, at den ikke skulle tage stilling til ansvaret for »de andre parter i undersøgelsen«, hvorfor det skal fastslås, at der rent faktisk er truffet redaktionelle forholdsregler i forhold til sagsøgerne.
97      Når dette er sagt, skal det efterprøves, om andre passager i forligsafgørelsen kan forstås som udtryk for en foregribelse af sagsøgernes ansvar, hvilket kan fratage Kommissionens redaktionelle forholdsregler deres effektive virkning som omhandlet i den retspraksis, der er nævnt i præmis 91.
98      Ifølge stævningens punkt 60-63 er de henvisninger til »de andre parter i undersøgelsen«, som afslører en tilsidesættelse af sagsøgernes ret til uskyldsformodning, bl.a. dem, der fremgår af 33., 35., 46., 47., 53.-55. og 60. betragtning til forligsafgørelsen samt artikel 1 i dens dispositive del.
99      I første række skal det i denne henseende bemærkes, at den omtale af »de andre parter i undersøgelsen«, som fremgår af underafsnittene vedrørende beskrivelsen af Abengoas ulovlige adfærd, herunder omtalen i 33. og 35. betragtning til forligsafgørelsen, i overensstemmelse med formålet hermed har rent beskrivende karakter af den adfærd, der er omfattet af forligsafgørelsen med hensyn til Abengoa.
100    Ingen af de omtaler, der er nævnt i præmis 99 ovenfor, indebærer i øvrigt hverken udtrykkeligt eller implicit en retlig kvalifikation af sagsøgernes adfærd, hvorfor omtalerne kan anses for at være forenelige med den retspraksis, der er nævnt i præmis 91 ovenfor.
101    I anden række skal der foretages en analyse af henvisningerne i afsnittet vedrørende den retlige vurdering af Abengoas adfærd (»Legal assessment«), nærmere bestemt henvisningerne i 46., 47., 53.-55. og 60. betragtning til forligsafgørelsen. Disse udsagn fremgår af de dele af afgørelsen om anvendelse i det foreliggende tilfælde af principperne vedrørende artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 (punkt 5.1.2 i og 46. og 47. betragtning til forligsafgørelsen), principperne vedrørende eksistensen af en samlet og vedvarende overtrædelse (punkt 5.2.2 i og 53.-55. betragtning til forligsafgørelsen) og principperne vedrørende konkurrencebegrænsning (punkt 5.3.2 i og 60. betragtning til forligsafgørelsen).
102    For det første skal det i denne henseende bemærkes, som det er fastslået i præmis 57 ovenfor, at anvendelsen af en forskudt, »hybrid« procedure med en enkelt virksomhed, der deltager i forligsproceduren, ikke bevirker, at det skal fastslås, at sagsøgerne begik den overtrædelse, der er omhandlet i forligsafgørelsen.
103    Som det fremgår af den retspraksis, der er nævnt i præmis 86, 87 og 89 ovenfor, er omtalen af de virksomheder, der ikke indgik forlig, ikke i sig selv problematisk og kan være objektivt nødvendig for at beskrive og kvalificere, at den virksomhed, der indgik forlig, deltog i kartellet, for så vidt som denne omtale ikke indebærer en foregribelse af tilregnelsen af ansvaret for deltagerne i den almindelige procedure.
104    I denne forbindelse underbygger den omstændighed, at Kommissionen henviste til sagsøgerne og Alcogroup med formuleringen »de andre parter i undersøgelsen«, at denne institution ikke ville kvalificere deres ansvar i lyset af den adfærd, som var omhandlet i forligsafgørelsen (jf. i denne retning Menneskerettighedsdomstolens dom af 17.9.2024, C.O. mod Tyskland, CE:ECHR:2024:0917JUD001667822, § 68).
105    Det skal endvidere bemærkes, at Kommissionen i den offentlige udgave af den forligsafgørelse, som var omhandlet i den sag, der gav anledning til dom af 18. marts 2021, Pometon mod Kommissionen (C-440/19 P, EU:C:2021:214), såvel som i den, som var omhandlet i den sag, der gav anledning til dom af 12. januar 2023, HSBC Holdings m.fl. mod Kommissionen (C-883/19 P, EU:C:2023:11), anvendte formuleringen »parter« for at udpege alle de af undersøgelsen berørte virksomheder.
106    I den i det foreliggende tilfælde omhandlede forligsafgørelse anvendte Kommissionen derimod formuleringen »de andre parter i undersøgelsen«, der gør det muligt at sondre klart mellem udsagnene vedrørende adressaten for nævnte afgørelse og udsagnene vedrørende de virksomheder, der ikke indgik forlig. Desuden indeholder forligsafgørelsen ikke nogen udtrykkelig henvisning til sagsøgerne som led i beskrivelsen af den ulovlige adfærd i modsætning til 26., 28., 29. og 31. betragtning til den forligsafgørelse, som var omhandlet i den sag, der gav anledning til dom af 18. marts 2021, Pometon mod Kommissionen (C-440/19 P, EU:C:2021:214).
107    For det andet viser læsningen af forligsafgørelsen – selv om »de andre parter i undersøgelsen« omtales i den del, der vedrører den retlige kvalifikation af Abengoas adfærd – ikke klart, at Kommissionen havde en afgjort opfattelse af sagsøgernes deltagelse i den omhandlede overtrædelse og af den retlige kvalifikation af deres adfærd, samt at de var ifaldet et ansvar for denne overtrædelse (jf. i denne retning dom af 10.11.2017, Icap m.fl. mod Kommissionen, T-180/15, EU:T:2017:795, præmis 259 og 260).
108    Det fremgår nemlig af flere elementer i forligsafgørelsen, sammenholdt med de redaktionelle forholdsregler, der er omtalt i præmis 94 og 95 ovenfor, at
–      kun Abengoa skal anses for ansvarlig for den af forligsafgørelsen omhandlede overtrædelse (25. betragtning)
–      nævnte afgørelses punkt 4.1.2 i afsnit 4 vedrørende beskrivelsen af adfærden har overskriften »Abengoa’s behaviour in the MOC process« (Abengoas adfærd i MOC-processen)
–      vurderingen i afsnit 5, som vedrører den retlige kvalificering af Abengoas adfærd, kun vedrører dennes adfærd (42. betragtning)
–      der er en klar forskel mellem Abengoas adfærd og adfærden udvist af »de andre parter i undersøgelsen«, eftersom det i afgørelsen præciseres, at Abengoa samordnede sin adfærd med »de andre parter i undersøgelsen« (47. betragtning), hvorfor alene dette selskabs egen adfærd (»[i]ts behaviour«) og ikke adfærden udvist af »de andre parter i undersøgelsen« havde alle kendetegnene ved en aftale eller samordnet praksis (48. betragtning), ligesom konstateringerne i 49. betragtning, sammenholdt med 46.-48. betragtning, alene vedrører Abengoa og bl.a. indeholder følgende yderligere redaktionelle forholdsregel: »[a]s already stressed in recital (4) above, this Decision is only addressed to Abengoa and not to any other undertaking. In particular, this Decision does not establish or seek to establish, even on a preliminary basis, any liability of the other parties to the investigation for any participation in any infringement« (som det allerede er fremhævet i 4. betragtning ovenfor, er Abengoa eneste adressat for denne afgørelse. Navnlig hverken fastlægger eller tilsigter afgørelsen, selv foreløbigt, at fastlægge ansvaret for »de andre parter i undersøgelsen« som følge af deres deltagelse i nogen overtrædelse)
–      Abengoa benyttede de bilaterale kontakter med »de andre parter i undersøgelsen« til at forfølge sin konkurrencebegrænsende adfærd, som bestod i at samordne dens adfærd med »de andre parter i undersøgelsen«, hvilken affattelse fremhæver den omstændighed, at Kommissionen ikke ville kvalificere en anden adfærd end Abengoas adfærd (55. betragtning)
–      selv om det i 60. betragtning blev lagt til grund, at Abengoa havde gennemført en konkurrencebegrænsende praksis sammen med »de andre parter i undersøgelsen«, forholder det sig ikke desto mindre således, at Kommissionen i denne betragtning, sidste punktum, blot anførte, at alene Abengoa havde begrænset konkurrencen; i øvrigt henviser Kommissionens konklusion udledt heraf i 61. betragtning udelukkende til »Abengoas adfærd« som beskrevet i afsnit 4.
109    Unionens retsinstanser har allerede, om end implicit, fastslået, at det er acceptabelt at omtale de parter, som ikke har indgået forlig, i den del, der vedrører den retlige kvalifikation af den omhandlede adfærd (jf. i denne retning dels 50.-55. betragtning til den forligsafgørelse, som var omhandlet i den sag, der gav anledning til dom af 18.3.2021, Pometon mod Kommissionen, C-440/19 P, EU:C:2021:214, nemlig Kommissionens afgørelse C(2014) 2074 final, dels dom af 20.12.2023, Crédit agricole og Crédit agricole Corporate and Investment Bank mod Kommissionen, T-113/17, under appel, EU:T:2023:847, præmis 96 (ikke trykt i Sml.), hvad angår 53., 57.-59. betragtning til den forligsafgørelse, som var omhandlet i den sag, der gav anledning til dom af 12.1.2023, HSBC Holdings m.fl. mod Kommissionen, C-883/19 P, EU:C:2023:11, nemlig Kommissionens afgørelse C(2013) 8512 final).
110    I tredje række udgør henvisningen til »de andre parter i undersøgelsen« i artikel 1 i forligsafgørelsens dispositive del ikke en klar erklæring om, at disse parter havde begået den pågældende overtrædelse.
111    Den blotte omtale af »de andre parter i undersøgelsen« i den dispositive del indebærer nemlig ikke videregivelse af oplysninger om disse som omhandlet i den retspraksis, der er nævnt i præmis 86 ovenfor. Som det er anført i præmis 103 ovenfor, er omtalen af de virksomheder, der ikke indgik forlig, ikke i sig selv problematisk og kan være objektivt nødvendig for at beskrive og kvalificere, at den virksomhed, der indgik forlig, deltog i kartellet, for så vidt som denne omtale ikke indebærer en foregribelse af tilregnelsen af ansvaret for deltagerne i den almindelige procedure.
112    Desuden indebærer henvisningen til »de andre parter i undersøgelsen« i den dispositive del ikke i sig selv en foregribelse af sagsøgernes skyld, som kan skade den rimelige undersøgelse af den mistanke, der er fastlagt i forhold til disse inden for rammerne af den almindelige procedure.
113    Det skal i denne henseende bemærkes, at forligsafgørelsens dispositive del kun har retsvirkninger i forhold til Abengoa som adressat for denne afgørelse.
114    I artikel 1 i forligsafgørelsens dispositive del konkluderede Kommissionen i øvrigt, at kun Abengoa havde tilsidesat de regler, der finder anvendelse på kartelområdet.
115    I overensstemmelse med indholdet af forligsafgørelsens dispositive del er det endvidere udelukkende Abengoa, der er ansvarlig for den omhandlede overtrædelse, som det bl.a. fremgår af denne afgørelses artikel 2, 4 og 5.
116    Det fremgår således på ingen måde af forligsafgørelsens dispositive del, at Kommissionen ville kvalificere adfærden udvist af »de andre parter i undersøgelsen« hvad angår disses deltagelse i det omhandlede kartel.
117    I fjerde række kan rækkevidden af visse dele af den omtvistede omtale, herunder bl.a. omtalen i 46., 53.-55. og 60. betragtning til forligsafgørelsen, ganske vist anses for at være upræcis med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt den heri foretagne retlige kvalifikation ikke alene omfatter Abengoas adfærd, men ligeledes adfærden udvist af »de andre parter i undersøgelsen«.
118    Henvisningerne til »de andre parter i undersøgelsen« i ovennævnte betragtninger til forligsafgørelsen udgør – selv om de vedrører den retlige kvalifikation af adfærd, som foreholdes en part, der indgik forlig, dvs. Abengoa – imidlertid højst redaktionelle mangler, som ikke i sig selv indebærer en klar, udtrykkelig eller implicit vurdering af skyldsspørgsmålet vedrørende de parter, der ikke indgik forlig (jf. i denne retning dom af 12.1.2023, HSBC Holdings m.fl. mod Kommissionen, C-883/19 P, EU:C:2023:11, præmis 79 og 231, og af 20.12.2023, Crédit agricole og Crédit agricole Corporate and Investment Bank mod Kommissionen, T-113/17, under appel, EU:T:2023:847, præmis 97 (ikke trykt i Sml.)).
119    For det første kan undersøgelsen af, om der foreligger en retlig kvalifikation af sagsøgernes adfærd i forligsafgørelsen, nemlig ikke begrænses til, at det fastslås, at »de andre parter i undersøgelsen« omtales i den del, der vedrører den retlige kvalifikation af den adfærd, som Abengoa foreholdes (jf. i denne retning dom af 12.1.2023, HSBC Holdings m.fl. mod Kommissionen, C-883/19 P, EU:C:2023:11, præmis 231).
120    For det andet kan anvendelsen af en hvilken som helst form for uheldige formuleringer, som det fremgår af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols praksis – uanset betydningen af valget af de udtryk, som de pågældende myndigheder anvender – ikke i sig selv være afgørende for den eventuelle konstatering af en tilsidesættelse af retten til uskyldsformodning, når der tages hensyn til arten af og konteksten for den pågældende procedure (jf. i denne retning Menneskerettighedsdomstolens dom af 27.2.2014, Karaman mod Tyskland, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, § 63, og af 25.11.2021, Mucha mod Slovakiet, CE:ECHR:2021:1125JUD006370319, § 57).
121    Det følger heraf, at ingen omtale af »de andre parter i undersøgelsen« i forligsafgørelsen, henset til begrundelsen herfor og den sammenhæng, hvori omtalen indgår, kan forstås som en klar erklæring, der indebærer en foregribelse af sagsøgernes skyld.
122    Det skal derfor fastslås, at Kommissionens redaktionelle forholdsregler ikke gjorde betydningen heraf behæftet med fejl og i lyset af indholdet heraf (jf. præmis 91 ovenfor) skal anses for at være tilstrækkelige.
123    Det skal desuden undersøges, om Kommissionen meddelte flere oplysninger om sagsøgernes involvering end nødvendigt for at pålægge Abengoa et ansvar.
124    Det skal i denne henseende fastslås, at ingen dele af den anfægtede omtale foretager en individuel beskrivelse eller kvalifikation af sagsøgernes adfærd.
125    Den eneste individuelle omtale vedrørende sagsøgerne i forligsafgørelsen fremgår af 4., 13., 18., 24. og 40. betragtning til denne afgørelse, der i det væsentlige vedrører beskrivelsen af forligsproceduren, og hvis indhold sagsøgerne ikke har anfægtet hvad angår tilsidesættelsen af deres ret til uskyldsformodning.
126    Den anfægtede omtale af »de andre parter i undersøgelsen« i forligsafgørelsen, herunder omtalen anført i præmis 101 ovenfor, er derimod uden undtagelse foretaget sammen med Abengoa, idet dette selskab præsenteres som hovedpersonen i den ulovlige adfærd. Nævnte henvisninger kan således kun benyttes til at beskrive eller kvalificere Abengoas adfærd og kan dermed anses for at være objektivt nødvendige med henblik herpå.
127    I denne forbindelse er det netop den omstændighed, at den overtrædelse, der er genstand for forligsafgørelsen, nødvendigvis indebærer en kollektiv adfærd, der kan begrunde behovet for omtalen af »de andre parter i undersøgelsen« (jf. i denne retning Menneskerettighedsdomstolens dom af 17.9.2024, C.O. mod Tyskland, CE:ECHR:2024:0917JUD001667822, § 63; jf. ligeledes analogt dom af 5.9.2019, AH m.fl. (Uskyldsformodning), C-377/18, EU:C:2019:670, præmis 47).
128    Det forholder sig på samme måde med hensyn til henvisningen til »de andre parter i undersøgelsen« i forligsafgørelsens dispositive del.
129    Der skal i denne henseende sondres mellem den omhandlede sag og de sager, der gav anledning til dom af 18. marts 2021, Pometon mod Kommissionen (C-440/19 P, EU:C:2021:214), og af 12. januar 2023, HSBC Holdings m.fl. mod Kommissionen (C-883/19 P, EU:C:2023:11), hvori forligsafgørelsernes dispositive dele ikke indeholdt omtaler af de parter, der ikke havde indgået forlig. I den foreliggende sag indgik alene Abengoa forlig, hvorfor det var så meget desto mere nødvendigt at omtale »de andre parter i undersøgelsen« for at kunne kvalificere den i forligsafgørelsen omhandlede ulovlige adfærd i forhold til Abengoa, som havde besluttet at indgå forlig.
130    Spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen tilsidesatte sagsøgernes ret til uskyldsformodning, afhænger af forligsafgørelser, der er særlige for hver enkelt sag, herunder deres begrundelse, samt af de særlige omstændigheder, hvorunder disse er blevet vedtaget (dom af 18.3.2021, Pometon mod Kommissionen, C-440/19 P, EU:C:2021:214, præmis 86).
131    I lyset af begrundelsen for omtalen og den sammenhæng, hvori den indgår, er omtalen af »de andre parter i undersøgelsen« i de anfægtede passager i forligsafgørelsen objektivt nødvendig for at beskrive kartellets oprindelse i dens helhed.
132    Sagsøgernes argumenter til støtte for det første anbringendes andet led kan dermed ikke tages til følge og skal forkastes.
133    Det følger af samtlige ovenstående betragtninger, at det første anbringende i sin helhed skal forkastes som ugrundet.
Det andet anbringende om tilsidesættelse af kravet om upartiskhed
134    Sagsøgerne har subsidiært gjort gældende, at valget af en forskudt, »hybrid« procedure og vedtagelsen af en forligsafgørelse for Abengoa, før den almindelige procedure blev afsluttet, skadede Kommissionens upartiskhed og tilsidesatte deres ret til forsvar.
135    For det første forpligtede den forudgående vedtagelse af forligsafgørelsen Kommissionen til at konstatere mindst én anden virksomheds ansvar.
136    For det andet er det under de omstændigheder, der er nævnt i præmis 135 ovenfor, umuligt at »udelukke enhver rimelig tvivl« i overensstemmelse med retspraksis hvad angår Kommissionens evne til at udvise objektiv upartiskhed med hensyn til spørgsmålet om sagsøgernes deltagelse i den af forligsafgørelsen omhandlede konkurrencebegrænsende adfærd. Kommissionen kunne derfor ikke overholde det såkaldte »tabula rasa«-princip.
137    For det tredje har sagsøgerne gjort gældende, at Kommissionens ræsonnement i flere passager i den anfægtede afgørelse, bl.a. i 556., 557. og 560. betragtning hertil, samt i visse udvekslinger med sagsøgerne under hele den almindelige procedure viser denne mangel på upartiskhed.
138    For det fjerde har sagsøgerne endelig gjort gældende, at Kommissionens udsagn om sin upartiskhed er irrelevante og under alle omstændigheder ikke overbevisende, bestridt denne institutions argument om, at der skal antages at foreligge god tro, og anført, at det ifølge retspraksis er tilstrækkeligt, at der er rimelig tvivl om dens upartiskhed.
139    Kommissionen har bestridt sagsøgernes argumenter.
140    Det skal i denne henseende bemærkes, at Kommissionen under den administrative procedure skal overholde de pågældende virksomheders grundlæggende rettigheder. I denne forbindelse skal princippet om upartiskhed, som henhører under retten til en god forvaltning, adskilles fra uskyldsformodningen (dom af 12.1.2023, HSBC Holdings m.fl. mod Kommissionen, C-883/19 P, EU:C:2023:11, præmis 76, og af 1.2.2024, Scania m.fl. mod Kommissionen, C-251/22 P, EU:C:2024:103, præmis 69).
141    Retten til god forvaltning, der er fastsat i chartrets artikel 41, bestemmer, at enhver bl.a. har ret til at få sin sag behandlet uvildigt af EU-institutionerne. Dette krav om upartiskhed dækker dels den subjektive upartiskhed, hvilket vil sige, at ingen af den omhandlede institutions medlemmer med ansvar for sagen må give udtryk for forudindtagethed eller personlige fordomme, dels den objektive upartiskhed, hvilket vil sige, at institutionen skal sikre en tilstrækkelig garanti for, at enhver rimelig tvivl herom kan udelukkes (dom af 12.1.2023, HSBC Holdings m.fl. mod Kommissionen, C-883/19 P, EU:C:2023:11, præmis 77, og af 1.2.2024, Scania m.fl. mod Kommissionen, C-251/22 P, EU:C:2024:103, præmis 70).
142    I det foreliggende tilfælde er kun begrebet »objektiv upartiskhed« omfattet af det andet anbringende.
143    Med hensyn til begrebet »objektiv upartiskhed« har Domstolen præciseret, at det med henblik på at påvise, at tilrettelæggelsen af en administrativ procedure ikke frembyder tilstrækkelige garantier for, at enhver rimelig tvivl om en eventuel forudindtagethed kan udelukkes, ikke er påkrævet, at det fastslås, at der foreligger manglende upartiskhed. Det er tilstrækkeligt, at der foreligger en rimelig tvivl, og at denne ikke kan udelukkes (jf. i denne retning dom af 27.3.2019, August Wolff og Remedia mod Kommissionen, C-680/16 P, EU:C:2019:257, præmis 37, og af 21.10.2021, Parlamentet mod UZ, C-894/19 P, EU:C:2021:863, præmis 54).
144    Det skal i denne henseende indledningsvis fastslås, at sagsøgerne ikke har påberåbt sig nogen tilsidesættelse af deres ret til forsvar, som er selvstændig i forhold til den tilsidesættelse, som de har gjort gældende med hensyn til pligten til upartiskhed.
145    Som det fremgår af processkrifterne, svarene på foranstaltningerne med henblik på sagens tilrettelæggelse og indlæggene, er det sagsøgernes opfattelse, at Kommissionens tilsidesættelse af deres ret til forsvar følger af denne institutions tilsidesættelse af dens pligt til upartiskhed.
146    I overensstemmelse med den retspraksis, der er nævnt i præmis 141 ovenfor, skal det derfor undersøges, om sagsøgernes argumentation gør det muligt at fastslå rimelig tvivl om Kommissionens eventuelle forudindtagethed hvad angår disse selskabers skyld i forhold til den omhandlede overtrædelse.
147    I første række skal sagsøgernes argument om, at den omstændighed, at forligsafgørelsen alene blev tilsendt én virksomhed, indebar, at Kommissionen skulle fastslå, at mindst en af »de andre parter i undersøgelsen« havde deltaget i overtrædelsen, således at den retlige logik og retsgrundlaget for forligsafgørelsen ikke gik tabt.
148    Som det fremgår af den retspraksis, der er nævnt i præmis 58 ovenfor, er Kommissionen inden for rammerne af den almindelige procedure alene bundet af klagepunktsmeddelelsen og er forpligtet til at tage hensyn til de nye oplysninger, som den har fået kendskab til under denne procedure.
149    Som det er anført i præmis 60 ovenfor, var vedtagelsen af en forligsafgørelse nemlig ikke afgørende for resultatet af den almindelige procedure, hvorfor intet var til hinder for, at Kommissionen vedtog en afgørelse svarende til afgørelsen vedrørende Alcogroup i forhold til sagsøgerne efter undersøgelsen af de beviser, der var føjet til sagsakterne under den almindelige procedure, selv efter afslutningen af denne procedure i forhold til Alcogroup.
150    Det er således med urette, at sagsøgerne har gjort gældende, at forligsafgørelsen ville have mistet sin retlige logik og sit retsgrundlag, hvis Kommissionen i den anfægtede afgørelse ikke havde fastslået deres ansvar.
151    Det forholder sig på samme måde med hensyn til argumentet om, at Kommissionens interesse i at beskytte forligsprocedurens attraktivitet beviste, at den ikke var objektivt upartisk i forbindelse med den i denne sag omhandlede procedure.
152    Et sådant argument, som er abstrakt formuleret og støttet på sagsøgernes fortolkning af Kommissionens interesser ved gennemførelsen af dens konkurrencepolitik, kan ikke tages til følge, eftersom dette argument ikke i sig selv gør det muligt at fastslå, at tilrettelæggelsen af den omhandlede procedure i det foreliggende tilfælde ikke frembød tilstrækkelige garantier til at udelukke enhver rimelig tvivl om en eventuel forudindtagethed.
153    I anden række skal sagsøgernes argument om, at Kommissionens ræsonnement i flere passager i den anfægtede afgørelse og som led i visse udvekslinger med sagsøgerne under den almindelige procedure viste, at denne institution ikke var upartisk, forkastes.
154    Ifølge sagsøgerne fremgår det af 556. og 557. betragtning til den anfægtede afgørelse, at formålet med Kommissionens undersøgelse var at begrunde en konkurrencebegrænsende adfærd, som denne institution anså for allerede at være retligt godtgjort. Det cirkulære ræsonnement i 560. betragtning til denne afgørelse vidner herom, idet Kommissionen heri tog udgangspunkt i forudsætningen om, at sagsøgerne havde samordnet med to andre virksomheder, som var omfattet af undersøgelsen, for at øge, opretholde eller kunstigt hindre nedsættelsen af de referenceindekser for ethanol, som S&P Global Platts offentliggjorde.
155    Det er i denne henseende tilstrækkeligt at fastslå, at sagsøgerne ikke har anfægtet fastlæggelsen af de faktiske omstændigheder i den anfægtede afgørelse eller konklusionerne udledt af den retlige analyse i forhold til dem i samme afgørelse.
156    Sagsøgernes udsagn om, at »udgangspunktet« for Kommissionens analyse var deres skyld, kan nemlig ikke tiltrædes, eftersom dette udsagn på ingen måde rejser tvivl om, hvorvidt den anfægtede afgørelse var solid og velbegrundet.
157    Sagsøgernes argumenter om den anfægtede afgørelses indhold kan under alle omstændigheder ikke tages til følge.
158    For det første anførte Kommissionen i 556. og 557. betragtning til den anfægtede afgørelse, at den havde foretaget en fuldstændig analyse af markedet for ethanol samt af funktionsmåden for de referenceprisindekser, som S&P Global Platts havde udarbejdet og offentliggjort, som det fremgår af denne afgørelses afsnit 2 med overskriften »Ethanolerhvervsgrenen« (6.-86. betragtning til den anfægtede afgørelse). Denne analyse dannede grundlag for beskrivelsen af den ulovlige adfærd i ræsonnementet i nævnte afgørelses afsnit 5 (213.-401. betragtning), hvoraf de analyserede beviser var anført i denne afgørelses punkt 5.2 (»Tidsrummet for [sagsøgernes] overtrædelsesperiode«, 254.-390. betragtning til den anfægtede afgørelse), og hvoraf konklusionerne blev anført i den anfægtede afgørelses punkt 5.3 (»Konklusioner om beviserne«, 391.-393. betragtning til den anfægtede afgørelse) og 5.4 (»Konklusioner udledt af Platts-oplysningerne«, 394.-401. betragtning til den anfægtede afgørelse).
159    Ingen af de betragtninger, der er nævnt i præmis 158 ovenfor, afslører således, at udgangspunktet for Kommissionens analyse var sagsøgernes skyld. Disse betragtninger vidner derimod om detaljeringsgraden af denne institutions analyse hvad angår sidstnævntes deltagelse i kartellet.
160    For det andet forholder det sig på samme måde hvad angår 560. betragtning til den anfægtede afgørelse, hvori Kommissionen analyserede sagsøgernes samordnede adfærd med »de andre parter i undersøgelsen« på grundlag af vurderingerne i 470.-474. betragtning til denne afgørelse, der er støttet på en række væsentlige og bevisende indicier (jf. eksempelvis 472. og 473. betragtning til den anfægtede afgørelse), og ikke, som sagsøgerne har gjort gældende, på grundlag af en forudindtagethed om deres skyld.
161    Sagsøgernes argumenter påviser dermed ikke, at Kommissionen ikke havde tilrettelagt den administrative procedure på en sådan måde, at den frembød tilstrækkelige garantier til at udelukke enhver rimelig tvivl om en eventuel forudindtagethed.
162    En sådan konklusion drages ikke i tvivl ved hensyntagen til den retspraksis, der følger af dom af 14. marts 2024, D & A Pharma mod Kommissionen og EMA (C-291/22 P, EU:C:2024:228). Ifølge sagsøgerne gør denne retspraksis det muligt at konkludere, at det ikke tilkommer dem at påvise, at Kommissionen handlede partisk, men at det påhviler Retten at foretage en retlig vurdering af, om Kommissionens fremgangsmåde rejser rimelig tvivl om denne institutions upartiskhed.
163    Det følger af retspraksis, at det ikke kan kræves af personer, hvis sager behandles af Unionens institutioner, organer, kontorer eller agenturer, at de til støtte for deres argumentation, hvorefter kravet om objektiv upartiskhed ikke er blevet overholdt under en administrativ procedure for Unionen, skal fremlægge konkrete indiciebeviser for partiskhed (dom af 14.3.2024, D & A Pharma mod Kommissionen og EMA, C-291/22 P, EU:C:2024:228, præmis 77 og 80).
164    Henset til konklusionen i præmis 161 ovenfor finder den af sagsøgerne påberåbte retspraksis imidlertid ikke anvendelse i den foreliggende sag, hvor Kommissionens manglende objektive upartiskhed ikke er påvist, og hvor det ikke fremgår af noget element i sagsakterne, som er forelagt Retten til vurdering, at den administrative procedure ikke blev tilrettelagt på en måde, der frembød tilstrækkelige garantier for at udelukke enhver rimelig tvivl om en eventuel forudindtagethed.
165    Det følger heraf, at det andet anbringende skal forkastes som ugrundet. Følgelig skal Kommissionen frifindes i det hele.
Sagsomkostninger
166    I henhold til artikel 134, stk. 1, i Rettens procesreglement pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom.
167    Sagsøgerne har tabt sagen og bør derfor pålægges hver at bære deres egne omkostninger og betale Kommissionens omkostninger i overensstemmelse med dennes påstand.
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Tredje Afdeling, sat med fem dommere):
1)      Europa-Kommissionen frifindes.
2)      Lantmännen ek för og Lantmännen Biorefineries AB bærer deres hver deres egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.
Škvařilová-Pelzl
Nõmm
Steinfatt
Kukovec
Meyer
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 21. januar 2026.
Underskrifter
*      Processprog: engelsk.