Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (neljäs jaosto)
21 päivänä toukokuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa – Asetus (EU) N:o 655/2014 – Eurooppalainen tilivarojen turvaamismääräysmenettely rajat ylittävää velkojen perintää varten siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa – Antamisedellytykset – 7 artiklan 1 kohta – Pikainen tarve – Todellinen riski siitä, että ilman tällaisen määräyksen antamista vaatimuksen myöhempi täytäntöönpano estyy tai olennaisesti vaikeutuu – Riskin luonne – Olosuhteet, joilla riski voidaan osoittaa – Velallisen aikaisempi käytös – Täytäntöönpanon esteet jäsenvaltiossa, jossa velallisella on kotipaikka – Jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan kaikki kanteet, jotka koskevat kyseisestä jäsenvaltiosta käsin tarjottavien, sen lainsäädännön nojalla sallittujen onnenpelipalvelujen laillisuutta, on jätettävä tutkimatta ja jonka mukaan mainitun jäsenvaltion tuomioistuinten on kieltäydyttävä tunnustamasta ja panemasta täytäntöön ulkomaisia tuomioistuinratkaisuja, jotka on annettu tällaisen kanteen seurauksena
Asiassa C‑198/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Wienin osavaltion siviilituomioistuin, Itävalta) on esittänyt 8.3.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 12.3.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
TQ
vastaan
Mr Green Limited,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja I. Jarukaitis, ensimmäisen jaoston puheenjohtaja F. Biltgen, joka hoitaa neljännen jaoston tuomarin tehtäviä, sekä tuomarit N. Jääskinen (esittelevä tuomari), R. Frendo ja M. Bošnjak, joka hoitaa neljännen jaoston tuomarin tehtäviä,
julkisasiamies: N. Emiliou,
kirjaaja: hallintovirkamies E. Sartori,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 19.6.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        TQ, edustajanaan S. R. Thorstensen, Rechtsanwalt,
–        Mr Green Limited, edustajanaan C. Leitgeb, Rechtsanwalt,
–        Belgian hallitus, asiamiehinään M. Jacobs ja M. Van Regemorter, avustajinaan R. Verbeke ja Ph. Vlaemminck, advocaten,
–        Maltan hallitus, asiamiehenään A. Buhagiar, avustajinaan D. Sarmiento Ramírez-Escudero, abogado, D. Inguanez ja K. Sammut, avukati,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään S. Noë ja L. Wildpanner,
kuultuaan julkisasiamiehen 30.10.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräysmenettelyn käyttöön ottamisesta rajat ylittävää velkojen perintää varten siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa 15.5.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 655/2014 (EUVL 2014, L 189, s. 59) 7 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat TQ, joka on Itävallassa asuva luonnollinen henkilö, ja Mr Green Limited, joka on sähköisesti järjestettävien onnenpelien tarjoaja, jonka kotipaikka on Maltalla, ja jossa on kyse hakemuksesta kyseisen toimijan tilivaroihin kohdistuvan eurooppalaisen turvaamismääräyksen antamiseksi.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
3        Asetuksen N:o 655/2014 johdanto-osan 5, 11 ja 14 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(5)      Kaikissa jäsenvaltioissa on otettu käyttöön kansallisia menettelyjä tilivarojen turvaamismääräysten kaltaisia turvaamistoimenpiteitä varten, mutta tällaisten toimenpiteiden myöntämisen edellytykset ja niiden täytäntöönpanon tehokkuus vaihtelevat huomattavasti valtiosta toiseen. Lisäksi kansallisten turvaamistoimenpiteiden hakeminen voi osoittautua vaivalloiseksi asioissa, joiden vaikutukset ulottuvat rajojen yli, varsinkin jos velkoja pyrkii turvaamaan useita tilejä eri jäsenvaltioissa. Näyttäisi sen vuoksi olevan tarpeen ja asianmukaista hyväksyä velvoittava ja sellaisenaan sovellettava unionin säädös, jolla luodaan uusi [Euroopan] unionin menettely, jonka avulla voidaan rajat ylittävissä tapauksissa turvata pankkitileillä olevat varat tehokkaasti ja nopeasti.
– –
(11)      Turvaamismääräystä koskevaan menettelyyn voisi turvautua velkoja, joka haluaa varmistaa pääasiassa myöhemmin annettavan tuomion täytäntöönpanon joko ennen pääasiakanteen panemista vireille tai missä tahansa tällaisen sen käsittelyn vaiheessa. Siihen voisi turvautua myös velkoja, joka on jo saanut tuomion, tuomioistuimessa tehdyn sovinnon tai virallisen asiakirjan, jossa velallista vaaditaan maksamaan velkojan vaatimus.
– –
(14)      Turvaamismääräyksen antamisen edellytykset olisi määriteltävä siten, että toisaalta turvataan asianmukaisesti velkojan oikeus saada tällainen määräys ja toisaalta suojellaan velallisen etuja ja ehkäistään määräyksen väärinkäyttö.
– –
Lisäksi velkojan olisi edellytettävä kaikissa tilanteissa, myös silloin, kun hän on jo saanut tuomion, osoitettavan tuomioistuinta tyydyttävällä tavalla, että hänen vaatimukselleen on saatava nopeasti oikeussuoja ja että ilman määräystä olemassa olevan tai tulevan tuomion täytäntöönpano estyy tai olennaisesti vaikeutuu, koska on olemassa todellinen riski siitä, että siihen mennessä, kun velkoja saa täytäntöönpanokelpoisen tuomion, velallinen on epätavallisessa määrin tai epätavallisin toimin hävittänyt, kätkenyt tai hukannut varansa tai luovuttanut ne alle niiden arvon.
Tuomioistuimen olisi arvioitava velkojan tällaisen riskin olemassaolon tukemiseksi toimittamia todisteita. Ne voisivat esimerkiksi liittyä velallisen käytökseen velkojan vaatimuksen suhteen tai osapuolten välisessä aikaisemmassa riita-asiassa, velallisen luottotietoihin, velallisen varojen luonteeseen ja velallisen varojensa osalta hiljattain toteuttamiin toimiin. Arvioidessaan todisteita tuomioistuin voi katsoa, että velallisen tileiltä tekemät nostot tai suoritukset, joilla tämä pitää yllä tavanomaista liiketoimintaansa tai kattaa perheen juoksevia kuluja, eivät sinänsä ole epätavallisia. Pelkästään velan maksamatta jättämistä tai vaatimuksen riitauttamista taikka sitä, että velallisella on useampi velkoja, ei saisi pitää riittävinä todisteina määräyksen antamiselle. Sekään ei saisi riittää perusteeksi määräyksen antamiselle, että velallisen taloudellinen tilanne on huono tai heikkenemässä. Tuomioistuin voi kuitenkin ottaa nämä tekijät huomioon riskin olemassaoloa koskevassa kokonaisarviossa.”
4        Mainitun asetuksen 1 artiklan, jonka otsikko on ”Kohde”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tällä asetuksella perustetaan unionin menettely, jonka avulla velkoja voi saada eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräyksen, jäljempänä ’turvaamismääräys’ tai ’määräys’, jolla estetään määräyksessä mainittuun määrään saakka velkojan vaatimuksen myöhemmän täytäntöönpanon vaarantaminen, joka tapahtuu siirtämällä tai nostamalla varoja, joita velallinen pitää tai hänen puolestaan pidetään jäsenvaltiossa sijaitsevalla pankkitilillä.”
5        Mainitun asetuksen 7 artiklan, jonka otsikko on ”Turvaamismääräyksen antamisen edellytykset”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tuomioistuin antaa turvaamismääräyksen, jos velkoja on esittänyt riittävät todisteet, joiden avulla tuomioistuin voi varmistua siitä, että on pikainen tarve turvaamismääräyksen muodossa toteutettavalle turvaamistoimenpiteelle, koska on olemassa todellinen riski siitä, että ilman tällaista toimenpidettä velkojan velalliseen kohdistaman vaatimuksen myöhempi täytäntöönpano estyy tai olennaisesti vaikeutuu.”
6        Saman asetuksen 8 artiklassa, jonka otsikko on ”Turvaamismääräystä koskeva hakemus”, säädetään seuraavaa:
”1.      Turvaamismääräystä koskeva hakemus tehdään käyttäen 52 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua neuvoa-antavaa menettelyä noudattaen vahvistettua lomaketta.
2.      Hakemuksessa on oltava seuraavat tiedot:
– –
j)      kuvaus kaikista asian kannalta olennaisista seikoista, joilla turvaamismääräyksen antamista voidaan perustella 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti”.
7        Asetuksen N:o 655/2014
17 artiklan, jonka otsikko on ”Päätös turvaamismääräystä koskevasta hakemuksesta”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tuomioistuimen, jolle turvaamismääräystä koskeva hakemus on tehty, on tarkistettava, että tässä asetuksessa säädetyt edellytykset ja vaatimukset täyttyvät.”
8        Kyseisen asetuksen 22 artiklassa, jonka otsikko on ”Tunnustaminen ja täytäntöönpanokelpoisuus”, säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiossa tämän asetuksen mukaisesti annettu turvaamismääräys on tunnustettava muissa jäsenvaltioissa edellyttämättä erityisiä menettelyjä, ja se on täytäntöönpanokelpoinen toisessa jäsenvaltiossa ilman, että sitä on tarpeen julistaa täytäntöönpanokelpoiseksi.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
9        TQ, joka asuu Itävallassa, osallistui kyseisen jäsenvaltion alueelta käsin verkossa pelattaviin onnenpeleihin, jotka tarjosi Mr Green, jonka kotipaikka on Maltalla ja jolla on Maltan verkossa pelattavia onnenpelejä koskeva toimilupa mutta ei onnenpelitoiminnan sääntelystä 28.11.1989 annetun liittovaltion lain (Bundesgesetz zur Regelung des Glücksspielwesens) (Glücksspielgesetz – GSpG);
BGBl. I, 620/1989) nojalla myönnettyä vastaavaa itävaltalaista toimilupaa. TQ kärsi 3.1.2017–25.4.2019 yhteensä 62 878 euron tappiot.
10      TQ nosti Landesgericht für Zivilrechtssachen Wienissä (Wienin osavaltion siviilituomioistuin, Itävalta), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, Mr Greeniä vastaan kanteen, jossa se vaati edellä mainittujen tappioiden korvaamista ja väitti, että koska Mr Greenillä ei ollut kyseisen liittovaltion onnenpelilain mukaista toimilupaa, asianosaisten välillä tehty pelisopimus oli mitätön, mistä seurasi kyseisen yhtiön velvollisuus palauttaa TQ:lle hänen menettämänsä pelipanokset. Kyseinen tuomioistuin hyväksyi 2.12.2021 antamallaan tuomiolla TQ:n vaatimuksen ja velvoitti Mr Greenin palauttamaan tälle yhteensä 62 878 euroa korkoineen ja muine kuluineen.
11      Mr Green valitti tuomiosta Oberlandesgericht Wieniin (Wienin osavaltion ylioikeus, Itävalta), joka hylkäsi valituksen 21.2.2022 antamallaan tuomiolla. Ylioikeuden ja alioikeuden tuomioista tuli lainvoimaisia ja täytäntöönpanokelpoisia 13.4.2022.
12      Koska TQ:lle ei palautettu edellä mainittuja määriä, hän teki 13.2.2024 Bezirksgericht Innere Stadt Wienille (Wienin kaupungin keskustan piirioikeus, Itävalta) asetuksen N:o 655/2014 nojalla eurooppalaista turvaamismääräystä (jäljempänä turvaamismääräys) koskevan hakemuksen, jonka kohteena oli 2.12.2021 ja 21.2.2022 annetuilla tuomioilla hyväksytty vaatimus, joka kohdistui pankkitileihin, joiden haltija Mr Green TQ:n mukaan oli Irlannissa, Luxemburgissa, Maltalla ja Ruotsissa.
13      TQ väitti kyseisessä tuomioistuimessa, että turvaamismääräyksen antamiseksi oli otettava huomioon se, että sen jälkeen, kun itävaltalaiset tuomioistuimet olivat antaneet vuoden 2021 tammikuussa useita tuomioita, joissa hyväksyttiin pakkotäytäntöönpano samankaltaisissa, Itävallassa asuvien pelaajien Mr Greeniä vastaan aloittamissa menettelyissä kuin se, joka oli ollut Landesgericht für Zivilrechtssachen Wienin 2.12.2021 antaman tuomion taustalla, kyseinen yhtiö oli irtisanonut sopimuksen, jonka se oli tehnyt itävaltalaisen maksupalvelujen tarjoajan Dimoco Europe GmbH:n (jäljempänä Dimoco), jolta hänellä oli saatava ja joka oli helmikuun 2021 alkuun saakka maksanut saatavat Mr Greenin lukuun kolmannen asemassa olevana velallisena, kanssa. TQ:n mukaan siten oli olemassa vaara siitä, että Mr Green toimisi samalla tavalla edellisessä kohdassa mainituissa jäsenvaltioissa saattaakseen varansa velkojien ulottumattomiin siirtämällä ne Maltalle, jossa ulkomaisten ratkaisujen täytäntöönpano Maltan toimiluvan saaneita onnenpelitoiminnan harjoittajia vastaan on kesäkuusta 2023 lähtien ollut lailla kiellettyä.
14      Bezirksgericht Innere Stadt Wien hylkäsi 15.2.2024 antamallaan tuomiolla TQ:n tekemän turvaamismääräystä koskevan hakemuksen yhtäältä sillä perusteella, että vuoden 2021 tapahtumien perusteella ei voitu päätellä, että TQ:n saatavan periminen vuonna 2024 olisi mahdotonta tai olennaisesti vaikeampaa, ja toisaalta sillä perusteella, ettei asiassa näytä olevan kyse kiireellisestä tilanteesta, koska TQ oli tehnyt hakemuksen vasta kolme vuotta sen jälkeen, kun hän oli saanut täytäntöönpanoperusteen, jossa Mr Green velvoitetaan maksamaan kyseessä oleva saatava. Lisäksi kyseinen tuomioistuin katsoi TQ:n Maltan lainsäädäntöä koskevien väitteiden osalta, että vaikka oli totta, että maltalaiset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimet olivat kieltäytyneet panemasta täytäntöön itävaltalaisia tuomioita, ei ollut osoitettu, että myös Maltan ylemmän oikeusasteen tuomioistuimet olisivat tehneet niin.
15      TQ teki kyseisestä tuomiosta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle valituksen, jossa se vaati kyseisen tuomion muuttamista siten, että hänen hakemuksensa Mr Greenin pankkitileihin kohdistuvan turvaamismääräyksen antamisesta hyväksytään.
16      Kyseinen tuomioistuin esittää tältä osin aluksi, että sen asetuksen N:o 655/2014
7 artiklan 1 kohdasta tekemän tulkinnan mukaan kahden edellytyksen on täytyttävä, jotta turvaamismääräys voidaan antaa, eli yhtäältä turvaamisen on oltava kiireellinen ja toisaalta on oltava olemassa riski siitä, että ilman turvaamistoimea kyseessä olevien saatavien perintä estyy tai olennaisesti vaikeutuu. Mainitun tuomioistuimen mukaan kyseisen asetuksen johdanto-osan 14 perustelukappaleen mukaan tällainen riski on osoitettava velallisen teolla, joka on toteutettu vähän ennen kyseessä oleviin pankkitileihin kohdistuvaa turvaamismääräystä koskevan hakemuksen jättämistä. Vaikka Mr Greeniä vastaan aloitetut pakkotäytäntöönpanomenettelyt ovat Mr Greenin ja Dimocon välisen sopimuksen irtisanomisen jälkeen jääneet Itävallassa tuloksettomiksi, koska viimeksi mainittu yhtiö on kieltäytynyt suorittamasta maksuja sellaisten itävaltalaisten ratkaisujen perusteella, joissa se on velvoitettu suorittamaan kyseessä olevat saatavat, irtisanominen ei ole kyseisessä 14 perustelukappaleessa tarkoitettu ”hiljattain toteutettu toimi”, koska TQ teki turvaamismääräystä koskevan hakemuksensa hieman yli kolme vuotta irtisanomisen jälkeen eikä hän
ole vedonnut muihin Mr Greenin toimiin tällaisen määräyksen tarpeellisuuden perustelemiseksi. Lisäksi kyseisen tuomioistuimen mukaan kyseessä olevan saatavan maksamatta jättäminen ei voi myöskään olla ”hiljattain toteutettu toimi”, joka voitaisiin ottaa huomioon kyseisessä johdanto-osan 14 perustelukappaleessa tarkoitetulla tavalla. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo siten, että koska asia ei ole kiireellinen, velallisen pankkitileihin kohdistuvaa turvaamistoimea ei ole syytä hyväksyä velallisen sellaisten toimien perusteella, jotka on toteutettu vähintään kolme vuotta aikaisemmin.
17      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii tämän jälkeen, onko asetuksen N:o 655/2014
7 artiklan 1 kohdassa säädettyjen edellytysten arvioinnin yhteydessä merkitystä Maltan onnenpelilakiin 12.6.2023 tehdyllä muutoksella (jäljempänä Maltan onnenpelilain muutos), jolla otettiin käyttöön 56 A § (jäljempänä 56 A §), jonka nojalla kanteet sellaisia onnenpelejä tarjoavia toimijoita vastaan, joilla on maltalainen toimilupa, on kielletty yleisen järjestyksen vastaisena, ja maltalaisten tuomioistuinten on kieltäydyttävä tunnustamasta tällaisen kanteen seurauksena annettua ulkomaista tuomiota ja/tai panemasta sitä täytäntöön kyseisessä jäsenvaltiossa.
18      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo tässä yhteydessä yhtäältä, että kun otetaan huomioon asetuksen N:o 655/2014
7 artiklan 1 kohdan sanamuoto, voitaisiin ymmärtää, että ”todellinen riski” siitä, että ilman turvaamistoimenpidettä saatavien perintä estyy tai olennaisesti vaikeutuu, ei riippuisi yksinomaan velallisen toimista vaan voisi johtua myös kolmansien käyttäytymisestä. Maltan onnenpelilain muutoksella voi siten olla vaikutusta pääasiassa, koska se on kyseisen tuomioistuimen mielestä sanamuotonsa vuoksi ristiriidassa kyseisen asetuksen 22 artiklan kanssa ja se on siten otettava huomioon esteenä TQ:n saatavan täytäntöönpanolle Maltalla.
19      Toisaalta asetuksen N:o 655/2014 johdanto-osan 14 perustelukappaleessa annetaan velkojan ja velallisen etujen punninnalle ratkaiseva merkitys ja viitataan kyseessä olevan riskin osalta käyttäytymiseen, josta velallinen on vastuussa, mainitsematta kolmansien käyttäytymistä. Koska velkoja tai velallinen eivät vaikuttaneet Maltan onnenpelilain muuttamiseen, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma siitä, voidaanko Maltan lainsäätäjän menettely ottaa huomioon pääasiassa.
20      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin mainitsee vielä, että itävaltalaiset kantajat ovat samankaltaisissa tilanteissa pyrkineet siihen, että heidän hyväkseen onnenpeliasioissa annetut tuomiot pannaan täytäntöön Maltalla, ja että Prim’Awla tal-Qorti Ċivili (siviilituomioistuimen ensimmäinen jaosto, Malta) on kieltäytynyt pyytämästä unionin tuomioistuimelta ennakkoratkaisua siitä, onko Maltan onnenpelilain muutos unionin oikeuden vastainen. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää kuitenkin, että on mahdotonta määrittää, ovatko näin annetut tuomiot tulleet lainvoimaisiksi tai onko itävaltalaisten tuomioiden täytäntöönpanosta onnenpelejä koskevissa asioissa kieltäydytty Maltalla lainvoimaisilla ratkaisuilla.
21      Tässä tilanteessa Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko asetuksen [N:o 655/2014] 7 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että velallisen yli kolme vuotta vanhoja toimia ja/tai ratkaisun täytäntöönpanon esteitä velallisen jäsenvaltiossa ei ole otettava huomioon?”
Pyynnöt asian käsittelyn suullisen vaiheen uudelleen aloittamisesta
22      Maltan hallitus ja Mr Green pyysivät unionin tuomioistuimen kirjaamoon 21. ja 24.11.2025 toimittamillaan asiakirjoilla asian käsittelyn suullisen vaiheen aloittamista uudelleen unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 83 artiklan mukaisesti.
23      Vaatimuksensa tueksi Mr Green esittää lähinnä, että julkisasiamies esitti ratkaisuehdotuksensa 66 kohdassa virheellisesti kyseisen yhtiön kannan siltä osin kuin on kyse sen väitetystä aikomuksesta vedota 56 A §:ään vastustaakseen kyseisten ratkaisujen täytäntöönpanoa Maltalla.
24      Maltan hallitus puolestaan esittää vaatimuksensa tueksi, että julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksessa on useita epätarkkuuksia siltä osin kuin on kyse 56 A §:n soveltamisesta maltalaisissa tuomioistuimissa ja siitä, että tällä säännöksellä mahdollistetaan velallisen varojen ”kätkeminen”.
25      Tässä yhteydessä on huomattava, että SEUT 252 artiklan toisen kohdan mukaan julkisasiamiehen tehtävänä on täysin puolueettomana ja riippumattomana esittää julkisessa istunnossa perustellut ratkaisuehdotukset asioissa, jotka Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön mukaan vaativat hänen myötävaikutustaan. Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus tai perustelut, joiden päätteeksi hän päätyy siihen, eivät sido unionin tuomioistuinta (ks. vastaavasti tuomio 18.12.2025, Storstockholms Lokaltrafik, C‑422/24, EU:C:2025:980, 21 kohta ja tuomio 29.1.2026, Keladis I ja Keladis II, C‑72/24 ja C‑73/24, EU:C:2026:51, 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
26      Yhtäältä Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännössä ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksessä ei määrätä kyseisen perussäännön 23 artiklassa tarkoitettujen asianosaisten tai osapuolten mahdollisuudesta esittää huomautuksia vastauksena julkisasiamiehen ratkaisuehdotukseen. Niinpä se, että asianosainen tai osapuoli ei yhdy julkisasiamiehen ratkaisuehdotukseen – riippumatta siitä, mitä kysymyksiä julkisasiamies tutkii ratkaisuehdotuksessaan – ei voi sellaisenaan olla peruste suullisen käsittelyn aloittamiseksi uudelleen (ks. vastaavasti tuomio 18.12.2025, Storstockholms Lokaltrafik, C‑422/24, EU:C:2025:980, 22 kohta ja tuomio 29.1.2026, Keladis I ja Keladis II, C‑72/24 ja C‑73/24, EU:C:2026:51, 64 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27      Tästä seuraa, että koska Maltan hallitus ja Mr Green pyrkivät asian käsittelyn suullisen vaiheen uudelleen aloittamista koskevilla pyynnöillään vastaamaan julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksessaan esittämään kantaan ja täsmentämään tiettyjä tosiseikkoja, nämä pyynnöt on hylättävä.
28      On totta, että työjärjestyksensä 83 artiklan mukaan unionin tuomioistuin voi kuitenkin julkisasiamiestä kuultuaan milloin tahansa määrätä asian käsittelyn suullisen vaiheen aloitettavaksi uudelleen erityisesti, jos unionin tuomioistuin katsoo, ettei sillä ole riittävästi tietoa asiasta, tai jos asianosainen on suullisen vaiheen päättyneeksi julistamisen jälkeen vedonnut uuteen seikkaan, joka voi olennaisesti vaikuttaa unionin tuomioistuimen ratkaisuun, taikka jos asia on ratkaistava sellaisella perusteella, josta asianosaisella tai Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklassa tarkoitetulla osapuolella ei ole ollut tilaisuutta lausua.
29      Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuin kuitenkin katsoo, että sillä on asian käsittelyn kirjallisen vaiheen ja unionin tuomioistuimessa pidetyn istunnon päätteeksi kaikki nyt käsiteltävänä olevan ennakkoratkaisupyynnön ratkaisemiseksi tarvittavat tiedot. Lisäksi seikat, joihin Maltan hallitus ja Mr Green ovat vedonneet asian käsittelyn suullisen vaiheen uudelleen aloittamista koskevien pyyntöjensä tueksi, eivät ole sellaisia uusia tosiseikkoja, jotka voisivat olennaisesti vaikuttaa ratkaisuun, joka unionin tuomioistuimen on annettava käsiteltävässä asiassa.
30      Erityisesti edellä 23 ja 24 kohdassa esitetyistä tosiseikoista on muistutettava, että unionin tuomioistuimen tehtävänä ei ole määrittää, onko väitetyt tosiseikat näytetty toteen, vaan sen on ainoastaan tulkittava unionin oikeuden merkityksellisiä säännöksiä. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan nimittäin kansallinen tuomioistuin esittää unionin oikeuden tulkintaa koskevat kysymykset niiden oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella, joiden määrittämisestä se vastaa ja joiden paikkansapitävyyden selvittäminen ei ole unionin tuomioistuimen tehtävä (ks. vastaavasti tuomio 4.10.2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Yritys saada pääsy matkapuhelimelle tallennettuihin henkilötietoihin), C‑548/21, EU:C:2024:830, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
31      Näin ollen unionin tuomioistuin katsoo julkisasiamiestä kuultuaan, että asian käsittelyn suullista vaihetta ei ole määrättävä aloitettavaksi uudelleen.
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
32      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ainoalla kysymyksellään unionin tuomioistuimelta lähinnä, onko asetuksen N:o 655/2014
7 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että kansallinen tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi on saatettu eurooppalaista turvaamismääräystä koskeva hakemus, voi sen määrittämiseksi, onko kyseinen määräys annettava kiireellisesti, ottaa huomioon yhtäältä velallisen käyttäytymisen useita vuosia ennen kyseisen hakemuksen jättämistä ja toisaalta sen, että velallisen sijoittautumisjäsenvaltion laki voi estää kyseessä olevan saatavan perimisen.
33      Asetuksen N:o 655/2014
1 artiklan mukaan kyseisellä asetuksella otetaan unionin tasolla käyttöön menettely, jonka avulla velkoja voi saada tilivarojen turvaamismääräyksen, jolla estetään määräyksessä mainittuun määrään saakka velan myöhemmän täytäntöönpanon vaarantaminen, joka tapahtuu siirtämällä tai nostamalla varoja, joita velallinen pitää tai hänen puolestaan pidetään jäsenvaltiossa sijaitsevalla pankkitilillä. Velkoja voi käyttää turvaamismääräystä vaihtoehtona kansallisen lainsäädännön mukaisille turvaamistoimenpiteille.
34      Kyseisen asetuksen 17 artiklan 1 kohdan mukaan tuomioistuimen, jolle turvaamismääräystä koskeva hakemus on tehty, on tarkistettava, että kyseisessä asetuksessa säädetyt edellytykset ja vaatimukset täyttyvät.
35      Turvaamismääräyksen antamisen edellytyksistä säädetään asetuksen N:o 655/2014 7 artiklassa.
36      Asetuksen N:o 655/2014 7 artiklan 1 kohdan mukaan tuomioistuin antaa turvaamismääräyksen, jos velkoja on esittänyt riittävät todisteet, joiden avulla tuomioistuin voi varmistua siitä, että on pikainen tarve turvaamismääräyksen muodossa toteutettavalle turvaamistoimenpiteelle, koska on olemassa todellinen riski siitä, että ilman tällaista toimenpidettä velkojan velalliseen kohdistaman vaatimuksen myöhempi täytäntöönpano estyy tai olennaisesti vaikeutuu.
37      Kuten unionin tuomioistuin on todennut, asetuksen N:o 655/2014
7 artiklan 1 kohdassa säädetään, että saadakseen kyseisen säännöksen mukaisen turvaamismääräyksen velkojan on osoitettava ainoastaan, että kyseinen toimenpide on kiireellinen sen vuoksi, että velkojan saatavan myöhempään perintään kohdistuu välitön vaara (ks. vastaavasti tuomio 7.11.2019, K.H.K.
(Tilivarojen turvaaminen), C‑555/18, EU:C:2019:937, 40 kohta ja tuomio 20.4.2023, Starkinvest, C‑291/21, EU:C:2023:299, 50 kohta).
38      Kuten myös julkisasiamies korostaa ratkaisuehdotuksensa 49 kohdassa, kyseisen 7 artiklan 1 kohdan sanamuodosta ilmenee yksiselitteisesti, että siinä säädetään velkojan velvollisuudesta osoittaa, että turvaamismääräyksen antamiselle on ”pikainen tarve”, jolle on luonteenomaista ”todellinen riski” siitä, että ilman tällaista toimenpidettä saatavan myöhempi perintä estyy tai olennaisesti vaikeutuu. Tällaisen määräyksen antamisen kiireellisyys ja tällainen ”todellinen riski” ovat siis yhden ja saman edellytyksen kaksi erottamatonta piirrettä eivätkä kaksi erillistä edellytystä.
39      Niinpä asetuksen N:o 655/2014
7 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että turvaamismääräyksen antaminen on kiireellistä, jos on olemassa todellinen riski siitä, että ilman tällaista määräystä saatavan periminen estyy tai olennaisesti vaikeutuu siihen mennessä, kun velkoja saa täytäntöönpanokelpoisen tuomion.
40      Edellä esitetystä seuraa, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ennakkoratkaisukysymyksessään mainitsemien seikkojen merkityksellisyyttä on arvioitava suhteessa turvaamismääräyksen antamisen kiireellisyyttä koskevaan edellytykseen, jolle on ominaista tällaisen todellisen riskin olemassaolo. Tässä yhteydessä on määriteltävä asetuksen N:o 655/2014
7 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu todellisen riskin käsite ja tutkittava erityisesti, mitkä ovat ne olosuhteet, jotka turvaamismääräystä koskevaa hakemusta käsittelevä tuomioistuin voi ottaa huomioon sen selvittämiseksi, täyttyykö kyseinen edellytys.
41      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tulkinnassa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös on (ks. vastaavasti tuomio 17.11.1983, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, 12 kohta; tuomio 18.12.2025, E. (Saatavien kuittaus), C‑481/24, EU:C:2025:996, 29 kohta ja tuomio 22.1.2026, NOVIS, C‑18/24, EU:C:2026:33, 49 kohta).
42      Ensinnäkin on todettava asetuksen N:o 655/2014
7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta todellisen riskin käsitteestä ja erityisesti kyseisen säännöksen sanamuodosta, että tästä sanamuodosta ja erityisesti adjektiivin ”todellinen” käytöstä ilmenee selvästi, että käsitettä on tulkittava siten, että sillä tarkoitetaan konkreettista ja turvaamishakemuksen jättämishetkellä ajankohtaista riskiä eikä siis ainoastaan mahdollista tai potentiaalista riskiä.
43      Asiayhteydestä, johon kyseinen 7 artiklan 1 kohta kuuluu, on mainittava, että asetuksen N:o 655/2014 johdanto-osan 14 perustelukappaleessa täsmennetään mainitun käsitteen ulottuvuutta.
44      Tältä osin on mainittava, että kyseisen johdanto-osan 14 perustelukappaleen kolmannesta kappaleesta ilmenee olennaisilta osin, että jotta tuomioistuin, jolle hakemus on esitetty, vakuuttuisi oikeussuojan tarpeen kiireellisyydestä, velkojan on osoitettava, että on olemassa todellinen riski siitä, että siihen mennessä, kun velkoja saa täytäntöönpanokelpoisen tuomion, velallinen on epätavallisessa määrin tai epätavallisin toimin hävittänyt, kätkenyt tai hukannut varansa tai luovuttanut ne alle niiden arvon. Mainitun 14 perustelukappaleen neljännessä kappaleessa lisätään, että pelkästään sitä, että velallisella on useita velkojia tai että hänen taloudellinen tilanteensa on vaikea tai huonontunut, ei saisi sellaisenaan pitää riittävänä näyttönä turvaamismääräyksen antamiselle.
45      Saman johdanto-osan 14 perustelukappaleen kolmannen ja neljännen kappaleen yhdessä lukemisen perusteella asetuksen N:o 655/2014
7 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ”todellinen riski” on ymmärrettävä riskiksi, joka johtuu velallisen tahallisesta toiminnasta ja erityisesti siitä, että velallinen toteuttaa toimenpiteitä, kuten varojen hävittäminen, kätkeminen tai hukkaaminen taikka niiden luovuttaminen alle niiden arvon, joiden tarkoituksena on sen velan maksamisen välttäminen, eikä muuksi kyseisen saatavan perimiseen kohdistuvaksi uhaksi, joka ei ole seurausta velallisen tällaisesta toiminnasta.
46      Tätä tulkintaa tukevat asetuksen N:o 655/2014 valmisteluasiakirjat ja erityisesti ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräysmenettelyn käyttöön ottamisesta rajat ylittävää velkojen perintää varten siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa (KOM(2011) 445 lopullinen). Näistä valmisteluasiakirjoista nimittäin ilmenee, että unionin lainsäätäjä ei valinnut kyseessä olevan saatavan perintävaikeuksien riskin yhteydessä niin kutsutun periculum in mora
‑edellytyksen laajempaa muotoilua, joka kattaisi kaikki tapaukset, joissa on olemassa riski velallisen omaisuuden jonkinlaisesta vähenemisestä.
47      Edellä 45 kohdassa esitettyä asetuksen N:o 655/2014
7 artiklan 1 kohdan tulkintaa tukevat myös kyseisen asetuksen tavoitteet, koska sillä on tarkoitus paitsi ottaa käyttöön unionintasoinen menettely, jota velkoja voi käyttää vaihtoehtona kansallisen lainsäädännön mukaisille turvaamistoimenpiteille ja jonka sitovilla ja suoraan sovellettavilla säännöksillä voidaan turvata tilivarat tehokkaasti ja nopeasti, myös saavuttaa oikeudenmukainen tasapaino velkojan ja velallisen etujen välille (ks. vastaavasti tuomio 7.11.2019, K.H.K.
(Tilivarojen turvaaminen), C‑555/18, EU:C:2019:937, 31 ja 32 kohta ja tuomio 20.4.2023, Starkinvest, C‑291/21, EU:C:2023:299, 49 ja 50 kohta).
48      Kun nimittäin otetaan huomioon turvaamismääräyksen mahdollinen kielteinen vaikutus velallisen omaisuuteen ja erityisesti velallisen mahdollisuuteensa määrätä siitä vapaasti, sellainen asetuksen N:o 655/2014
7 artiklan 1 kohdan tulkinta, jonka mukaan mikä tahansa uhka saatavan perimiselle olisi kyseisessä säännöksessä tarkoitettu ”todellinen riski”, voisi horjuttaa edellisessä kohdassa tarkoitettua tasapainoa.
49      Olosuhteista, joilla edellä 42 ja 45 kohdassa määritellyn kaltainen ”todellinen riski” voidaan osoittaa, on muistutettava aluksi, että asetuksen N:o 655/2014
8 artiklan, jolla säännellään turvaamismääräystä koskevaa hakemusta, 2 kohdan j alakohdassa säädetään, että velkojan on toimitettava asiaa käsittelevälle tuomioistuimelle kuvaus kaikista asian kannalta olennaisista seikoista, joilla turvaamismääräyksen antamista voidaan perustella.
50      Tältä osin on mainittava, että asetuksen N:o 655/2014 johdanto-osan 14 perustelukappaleen neljännessä kappaleessa on luettelo olosuhteista, joihin velkoja voi vedota turvaamismääräyksen antamisen perustelemiseksi ja jotka tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, voi ottaa huomioon arvioidessaan kyseisen asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua ”todellista riskiä”.
51      Luetteloon sisältyy velallisen käyttäytyminen velkojan vaatimuksen suhteen tai osapuolten välisessä aikaisemmassa riita-asiassa, velallisen luottotiedot, velallisen varojen luonne sekä velallisen varojensa osalta hiljattain toteuttama toimet. Lisäksi kyseisessä johdanto-osan 14 perustelukappaleessa mainitaan useita muita seikkoja, jotka asiaa käsittelevä tuomioistuin voi myös ottaa huomioon, vaikka niitä ei sinänsä saisi pitää riittävänä syynä turvaamismääräyksen antamiselle.
52      Kun otetaan huomioon asetuksen N:o 655/2014 tavoitteet, sellaisena kuin ne palautettiin mieleen edellä 47 kohdassa, on lisäksi todettava yhtäältä, että velkojan ja velallisen etujen välisen oikeudenmukaisen tasapainon ja kyseisen asetuksen 7 artiklan 1 kohdan tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi vaadittavan näyttökynnyksen ei voida katsoa olevan niin korkealla, että velkojan olisi esitettävä näyttö velallisen aikomuksesta välttää saatavan maksaminen, koska tällaista vaatimusta olisi käytännössä usein vaikea täyttää.
53      Toisaalta velkojan tällaisen määräyksen antamista koskevan hakemuksen on perustuttava konkreettisiin seikkoihin, joilla voidaan osoittaa olevan todennäköistä, että jos määräystä ei anneta, velallinen on saattanut hävittää, kätkeä tai hukata varansa taikka luovuttaa varojaan alle niiden arvon siihen mennessä, kun mahdolliset pakkotäytäntöönpanotoimenpiteet toteutetaan.
54      Niinpä sekä asetuksen N:o 655/2014
7 artiklan 1 kohdan sanamuodosta että asiayhteydestä, johon kyseinen säännös kuuluu, samoin kuin kyseisen asetuksen tavoitteesta ilmenee, että tuomioistuin, jolle turvaamismääräystä koskeva hakemus on tehty, voi arvioida kokonaisvaltaisesti olosuhteita, joihin velkoja on vedonnut – mukaan lukien tarvittaessa edellä 51 kohdassa mainitut tekijät –, määrittääkseen näiden olosuhteiden perusteella, onko olemassa ”todellinen riski” siitä, että ilman turvaamismääräystä velallinen voi toteuttaa toimenpiteitä, kuten varojen hävittäminen, kätkeminen tai hukkaaminen taikka varojen luovuttaminen alle niiden arvon, jotka estäisivät saatavan perimisen tai ainakin vaikeuttaisivat sitä olennaisesti siihen mennessä, kun velkoja saa täytäntöönpanokelpoisen tuomion.
55      Edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen, joka on yksin toimivaltainen lausumaan tosiseikoista, tehtävänä on arvioida kokonaisvaltaisesti olosuhteita, joihin TQ vetoaa turvaamismääräystä koskevan hakemuksensa tueksi, ja määrittää, ovatko nämä olosuhteet riittäviä aihetodisteita tällaisesta ”todellisesta riskistä”.
56      Kyseinen tuomioistuin pohtii nyt käsiteltävässä asiassa velallisen useita vuosia ennen turvaamismääräystä koskevan hakemuksen jättämistä toteuttamien toimien merkityksellisyyttä ja erityisesti sitä, että velallinen on päättänyt liikesuhteensa sellaisen maksupalvelujen tarjoajan kanssa, joka toimi sen lukuun kolmannen asemassa olevana velallisena jäsenvaltiossa, jossa velkojalla on kotipaikka, sekä velallisen sijoittautumisjäsenvaltion lain muuttamista tavalla, joka voisi estää saatavan perimisen.
57      Ensimmäisestä näistä seikoista on mainittava yhtäältä, että – kuten edellä 51 ja 54 kohdasta ilmenee – asiaa käsittelevä tuomioistuin voi ottaa huomioon velallisen aiemman käyttäytymisen osana kokonaisarviointia, joka sen on tehtävä arvioidakseen tarvetta antaa turvaamismääräys kiireellisesti. Mikään asetuksessa N:o 655/2014 ei myöskään viittaa siihen, että käyttäytymisen merkityksellisyys riippuisi välttämättä siitä, mihin ajankohtaan se ajoittuu. Kuten julkisasiamies korostaa ratkaisuehdotuksensa 70 kohdassa, kyseisessä asetuksessa ei myöskään aseteta velkojalle velvollisuutta esittää hakemustaan juuri silloin, kun sen saatavan perimiseen kohdistuva väitetty riski syntyy, saadakseen tällaisen määräyksen. Tässä yhteydessä merkitystä on nimittäin sillä, onko riski edelleen olemassa hakemuksen jättämishetkellä.
58      Toisaalta on niin – kuten julkisasiamies huomauttaa ratkaisuehdotuksensa 68 kohdassa –, että verkossa toimivien yhtiöiden, joiden fyysiset varat sijoittautumisjäsenvaltion ulkopuolella ovat rajalliset tai niitä ei ole, tilin saldo maksupalvelujen tarjoajassa, voi olla yksi tällaisista harvoista varallisuuseristä, joista velkoja voisi periä saatavansa. Niinpä tällaisen toimijan kanssa tehdyn sopimuksen irtisanominen voi olla osoitus velallisen laajemmasta strategiasta, jolla se pyrkii välttymään maksamasta velkojaan asianomaisessa jäsenvaltiossa tai ainakin vaikeuttamaan kyseisten saatavien perintää.
59      Toiseksi Maltan onnenpelilain muutoksesta, joka velkojan mukaan voi estää sen saatavan perimisen erityisesti velvoittamalla velallisen sijoittautumisjäsenvaltion tuomioistuimet kieltäytymään tunnustamasta ulkomaisten tuomioistuinten ratkaisujen, kuten ratkaisun, jossa velallista vaaditaan maksamaan kyseinen saatava, täytäntöönpanokelpoisuutta kyseisessä valtiossa, on muistutettava, että – kuten edellä 45 kohdasta ilmenee – asetuksen N:o 655/2014
7 artiklan 1 kohta ei koske mitä tahansa uhkaa saatavan perimiselle vaan todellista riskiä, joka liittyy velallisen aikomukseen välttää kyseisen saatavan maksaminen. Tämän riskin on joka tapauksessa oltava konkreettinen ja turvaamismääräystä koskevan hakemuksen jättämishetkellä ajankohtainen.
60      Tästä seuraa – kuten julkisasiamies pääasiallisesti esittää ratkaisuehdotuksensa 65 kohdassa –, että pelkästään se, että velkoja vetoaa edellisessä kohdassa kuvatun kaltaiseen kansalliseen lainsäädäntöön, ei riitä osoittamaan kyseisen 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua ”todellista riskiä”. Toteamus pätee sitäkin suuremmalla syyllä sen arvioimiseen, onko velallisen muissa jäsenvaltioissa kuin kyseisen lainsäädännön antaneessa jäsenvaltiossa olevia pankkitilejä koskeva turvaamismääräys tarpeellinen.
61      Tuomioistuin, jolle on tehty turvaamismääräystä koskeva hakemus asetuksen N:o 655/2014
7 artiklan 1 kohdan nojalla, voi kuitenkin silloin, kun se arvioi kokonaisvaltaisesti merkityksellisiä olosuhteita, joihin velkoja vetoaa, ottaa huomioon edellä 59 kohdassa mainitun kaltaisen kansallisen lainsäädännön asiayhteyteen liittyvänä seikkana, jonka avulla voidaan arvioida velallisen käyttäytymisen merkitystä sen määrittämiseksi, onko tällä aikomus välttää kyseessä olevan saatavan maksaminen.
62      Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että asetuksen N:o 655/2014
7 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kansallinen tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi on saatettu eurooppalaista turvaamismääräystä koskeva hakemus, voi sen määrittämiseksi, onko kyseinen määräys annettava kiireellisesti, ottaa huomioon yhtäältä velallisen käyttäytymisen useita vuosia ennen kyseisen hakemuksen jättämistä ja toisaalta sen, että velallisen sijoittautumisjäsenvaltion laki voi estää kyseessä olevan saatavan perimisen.
Oikeudenkäyntikulut
63      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Eurooppalaisen tilivarojen turvaamismääräysmenettelyn käyttöön ottamisesta rajat ylittävää velkojen perintää varten siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa 15.5.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 655/2014 7 artiklan 1 kohtaa
on tulkittava siten, että
kansallinen tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi on saatettu eurooppalaista turvaamismääräystä koskeva hakemus, voi sen määrittämiseksi, onko kyseinen määräys annettava kiireellisesti, ottaa huomioon yhtäältä velallisen käyttäytymisen useita vuosia ennen kyseisen hakemuksen jättämistä ja toisaalta sen, että velallisen sijoittautumisjäsenvaltion laki voi estää kyseessä olevan saatavan perimisen.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: saksa.