Kanne 18.7.2013 – Euroopan unionin neuvosto v. Euroopan komissio
(Asia C-409/13)
Oikeudenkäyntikieli: ranska
Asianosaiset
Kantaja: Euroopan unionin neuvosto (asiamiehet: G. Maganza, A. de Gregorio Merino ja I. Gurov)
Vastaaja: Euroopan komissio
Vaatimukset
on kumottava komission 8.5.2013 tekemä päätös peruuttaa ehdotuksensa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi kolmansille maille myönnettävää makrotaloudellista rahoitusapua koskevista yleisistä säännöksistä
Euroopan komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
Neuvosto esittää kanteensa, jolla se vaatii asetusehdotuksen peruuttamisesta vasta tavallisen lainsäätämisjärjestyksen mukaisen ensimmäisen käsittelyn vaiheessa tehdyn komission päätöksen kumoamista, tueksi kolme kanneperustetta.
Ensinnäkin neuvosto väittää, että asetusehdotuksen peruuttaminen merkitsee SEU 13 artiklan 2 kohdassa ilmaistun toimivallanjaon periaatteen sekä toimielinten tasapainon periaatteen vakavaa loukkaamista. Neuvoston mukaan missään perustamissopimusten määräyksessä ei nimenomaisesti anneta komissiolle yleistä oikeutta peruuttaa unionin lainsäätäjälle saattamansa ehdotus. Vaikka neuvosto ei kiistä sitä, että tällainen peruuttamisoikeus on olemassa SEUT 293 artiklan 2 kohdan perusteella, komissio ei sen mukaan kuitenkaan voi käyttää sitä harkinnanvaraisesti tai väärin. Neuvoston mukaan tällaisen ehdotuksen peruuttaminen lainsäädäntömenettelyn edettyä jo pitkällä vastaa sitä, että komissiolle annetaan eräänlainen veto-oikeus unionin lainsäätäjiin nähden. Tällöin komissio saatettaisiin neuvoston mukaan samalle tasolle edellä mainittujen kanssa, mikä johtaa sen mukaan SEUT 294 artiklan mukaisen tavanomaisen lainsäädäntömenettelyn noudattamatta jättämiseen, ylittää SEUT 203 artiklan 1 kohdan mukaisen komission toimivallan lainsäädäntöaloitteiden tekijänä ja vie tehokkaan vaikutuksen SEUT 293 artiklan 1 kohdan mukaiselta neuvoston muutosoikeudelta. Neuvoston mukaan tällainen peruuttamisoikeuden käyttö on lisäksi ristiriidassa SEUT 10 artiklan 1 ja 2 kohdan kanssa, sillä komissio ei olisi enää toimeenpanosta vastaava elin vaan osallistuisi lainsäädäntömenettelyyn samalla tasolla kuin toimielimet, joilla on demokraattinen legitimiteetti.
Toiseksi asetusehdotuksen peruuttaminen merkitsee neuvoston mukaan myös SEU 13 artiklan 2 kohdan mukaisen vilpittömän yhteistyön periaatteen loukkaamista. Yhtäältä neuvosto väittää, että asetusehdotus peruutettiin erittäin myöhään. Sen jälkeen, kun asiassa oli pidetty ensimmäisen käsittelyn aikana useita kolmikantakokouksia, komissio kuitenkin peruutti asetusehdotuksensa päivänä, jolloin parlamentin ja neuvoston oli määrä lopullisesti hyväksyä saavutettu kompromissi. Toisaalta neuvosto moittii komissiota siitä, ettei se ennen peruuttamista käyttänyt kaikkia neuvoston sisäiseen säännöstöön kuuluvia menettelyllisiä mahdollisuuksia.
Neuvosto väittää vielä, ettei kanteen kohteena olevassa peruuttamistoimessa noudatettu SEUT 296 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettua päätösten perusteluvelvollisuutta. Neuvosto moittii komissiota siitä, ettei se liittänyt peruuttamispäätökseensä minkäänlaista selitystä eikä julkaissut kyseistä päätöstä.