62023CJ0743
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)
11 päivänä joulukuuta 2025 (
*1
)
[27.1.2026 annetulla määräyksellä oikaistu teksti]
Ennakkoratkaisupyyntö – Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä Sveitsin valaliiton sopimus henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta – Siirtotyöläiset – Sosiaaliturva – Sovellettava lainsäädäntö – Asetus (EY) N:o 883/2004 – 11 artikla – 13 artiklan 1 kohta – Asetus (EY) N:o 987/2009 – 14 artiklan 8 kohta – Usean valtion, joihin kuuluu jäsenvaltio, Sveitsin valaliitto ja kolmansia maita, alueella palkkatyötä tekevä työntekijä – Käsite ”huomattava osa toiminnasta” – Kolmansissa maissa harjoitetun toiminnan huomioon ottaminen
Asiassa C‑743/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Landessozialgericht für das Saarland (Saarlandin osavaltion sosiaaliturva-asioiden ylioikeus, Saksa) on esittänyt 15.11.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 4.12.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
A
vastaan
GKV-Spitzenverband,
jossa asian käsittelyyn osallistuu
Moguntia Food Group AG,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja F. Biltgen (esittelevä tuomari), varapresidentti T. von Danwitz, joka hoitaa ensimmäisen jaoston tuomarin tehtäviä, sekä tuomarit I. Ziemele, A. Kumin ja S. Gervasoni,
julkisasiamies: A. Rantos,
kirjaaja: yksikönpäällikkö D. Dittert,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 5.3.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
A, edustajanaan M. Blum, Rechtsanwältin,
–
GKV-Spitzenverband, asiamiehenään C. Donus,
–
Moguntia Food Group AG, edustajinaan V. Ohlekopf ja M. Schwind, Rechtsanwälte,
–
Saksan hallitus, asiamiehinään J. Möller ja P.-L. Krüger,
–
Belgian hallitus, asiamiehinään S. Baeyens, C. Jacob ja L. Van den Broeck,
–
[sellaisena kuin se on oikaistuna 27.1.2026 annetulla määräyksellä] Ranskan hallitus, asiamiehinään B. Fodda ja T. Lechevallier,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään S. Delaude ja B.-R. Killmann,
kuultuaan julkisasiamiehen 5.6.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 (EUVL 2004, L 166, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 22.5.2012 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 465/2012 (EUVL 2012, L 149, s. 4) (jäljempänä asetus N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna), 13 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä 16.9.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 (EUVL 2009, L 284, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 465/2012 (jäljempänä asetus N:o 987/2009), 14 artiklan 8 kohdan kanssa, tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat A ja GKV-Spitzenverband (lakisääteisistä sairausvakuutuksista vastaavien kassojen kansallinen liitto, Saksa) ja jossa on kyse GKV-Spitzenverbandin päätöksestä antaa A:lle A1-lomake, jonka mukaan A oli ajanjaksolla 1.12.2015–31.12.2020 Saksan sosiaaliturvajärjestelmän alainen.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Kansainvälinen oikeus
3
Euroopan yhteisö ja Sveitsin valaliitto tekivät 21.6.1999 seitsemän sopimusta, joihin kuului Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä Sveitsin valaliiton sopimus henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta (EUVL 2002, L 114, s. 6), jota on muutettu etenkin sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista koskevan liitteen II korvaamisesta 31.3.2012 annetulla henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta tehdyllä Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä Sveitsin valaliiton sopimuksella perustetun sekakomitean päätöksellä N:o 1/2012 (EUVL 2012, L 103, s. 51) (jäljempänä henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta tehty sopimus).
4
Henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta tehdyn sopimuksen 8 artiklassa, jonka otsikko on ”Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittaminen”, määrätään seuraavaa:
”Sopimuspuolet sääntelevät liitteen II mukaisesti sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista erityisesti seuraavien tavoitteiden varmistamiseksi:
– –
b)
sovellettavan lainsäädännön määrittäminen;
– –”
5
Henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta tehdyn sopimuksen liitteessä II, jonka otsikko on ”Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittaminen”, olevassa 1 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1.   Sopimuspuolet sopivat, että ne soveltavat keskenään sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisen alalla niitä Euroopan unionin säädöksiä, joihin tämän liitteen A osassa viitataan, ja sellaisina kuin ne ovat mainitussa A osassa mukautettuina, tai niitä vastaavia sääntöjä.
2.   Käsitteellä ’jäsenvaltio(t)’, joka esiintyy tämän liitteen A osassa mainituissa säädöksissä, tarkoitetaan Euroopan unionin asianomaisten säädösten piiriin kuuluvien valtioiden lisäksi myös Sveitsiä.”
6
Henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta tehdyn sopimuksen liitteessä II olevassa A osassa, jonka otsikko on ”Säädökset, joihin viitataan”, mainitaan muun muassa asetukset N:o 883/2004 ja N:o 987/2009, joilla on korvattu sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1408/71 (EYVL 1971, L 149, s. 2).
Unionin oikeus
Asetus N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna
7
Asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, johdanto-osan 1, 3 ja 45 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(1)
Kansallisten sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamissäännöt koskevat henkilöiden vapaata liikkuvuutta, ja niillä pitäisi myötävaikuttaa heidän elintasonsa ja työntekonsa edellytysten parantumiseen.
– –
(3)
[Asetusta N:o 1408/71] on useaan otteeseen muutettu ja ajantasaistettu, jotta otettaisiin huomioon paitsi kehitys yhteisön tasolla, kuten yhteisöjen tuomioistuimen tuomiot, myös kansallisen tason lainsäädäntömuutokset. Kyseiset tekijät ovat osaltaan tehneet yhteisön yhteensovittamissäännöistä monimutkaisia ja pitkiä. Sen vuoksi on keskeisen tärkeää korvata kyseiset säännöt ja samalla uudistaa ja yksinkertaistaa niitä, jotta saavutettaisiin henkilöiden vapaan liikkuvuuden tavoite.
– –
(45)
Suunnitellun toiminnan tavoitetta eli yhteensovittamistoimenpiteitä sen takaamiseksi, että henkilöiden oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen voidaan tosiasiallisesti käyttää, ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin, vaan se voidaan kyseisen toimen laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. – –”
8
Asetuksen 883/2004 II osastoon, jonka otsikko on ”Sovellettavan lainsäädännön määrittäminen” ja jolla korvataan asetuksen N:o 1408/71 II osaston säännökset, sisältyvät kyseisen asetuksen 11–16 artikla.
9
Asetuksen 883/2004 11 artiklassa, jonka otsikko on ”Yleiset säännöt”, säädetään seuraavaa:
”1.   Henkilöt, joihin tätä asetusta sovelletaan, ovat vain yhden jäsenvaltion lainsäädännön alaisia. Kyseinen lainsäädäntö määritetään tämän osaston mukaisesti.
– –
3.   Jollei 12–16 artiklasta muuta johdu,
a)
henkilö, joka on palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana jossakin jäsenvaltiossa, on kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön alainen;
b)
virkamies on sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, johon hänen työnantajanaan toimiva hallinto kuuluu;
c)
henkilö, joka saa työttömyysetuuksia 65 artiklan mukaisesti asuinjäsenvaltionsa lainsäädännön nojalla, on kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön alainen;
d)
jäsenvaltion asevoimien palvelukseen tai siviilipalvelukseen kutsuttu tai uudelleen kutsuttu henkilö on tämän jäsenvaltion lainsäädännön alainen;
e)
muut kuin a–d alakohdassa tarkoitetut henkilöt ovat asuinjäsenvaltionsa lainsäädännön alaisia, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän asetuksen muita säännöksiä, joissa heille taataan etuuksia yhden tai useamman muun jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti.
4.   Jäsenvaltion lipun alla merellä purjehtivalla aluksella yleensä tapahtuvaa palkkatyötä tai itsenäistä ammatinharjoittamista pidetään tätä osastoa sovellettaessa kyseisessä jäsenvaltiossa harjoitettavana toimintana. Kuitenkin jäsenvaltion lipun alla purjehtivalla aluksella työskentelevä henkilö, jonka toiminnasta maksaa korvauksen yritys tai henkilö, jonka kotipaikka tai liiketoimipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, on viimeksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jos hän asuu tässä valtiossa. Mainittua lainsäädäntöä sovellettaessa työnantajaksi katsotaan korvauksen maksava yritys tai henkilö.”
10
Kyseisen asetuksen 12 artiklassa, jonka otsikko on ”Erityisiä sääntöjä”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltiossa tavallisesti toimintaansa harjoittavalle työnantajalle tässä jäsenvaltiossa palkkatyötä tekevä henkilö, jonka tämä työnantaja lähettää toiseen jäsenvaltioon tekemään siellä työtä kyseisen työnantajan lukuun, on edelleen ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännön alainen, edellyttäen että tämän työskentelyn arvioitu kesto on enintään 24 kuukautta ja että kyseistä henkilöä ei lähetetä korvaamaan toista lähetettyä työntekijää.
2.   Jäsenvaltiossa tavallisesti toimiva itsenäinen ammatinharjoittaja, joka lähtee tekemään samankaltaista työtä toiseen jäsenvaltioon, on edelleen ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännön alainen, edellyttäen että tämän toiminnan arvioitu kesto on enintään 24 kuukautta.”
11
Asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 13 artiklassa, jonka otsikko on ”Työskentely kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa”, 13 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Palkkatyötä tavallisesti kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa tekevä henkilö on
a)
asuinjäsenvaltionsa lainsäädännön alainen, jos hän harjoittaa huomattavaa osaa toiminnastaan tässä jäsenvaltiossa, tai
b)
jos hän ei harjoita huomattavaa osaa toiminnastaan asuinjäsenvaltiossaan:
i)
sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jossa yrityksen tai työnantajan kotipaikka tai liiketoimintapaikka sijaitsee, jos henkilö on yhden yrityksen tai työnantajan palveluksessa tai
ii)
sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jossa yritysten tai työnantajien kotipaikka tai liiketoimintapaikka sijaitsee, jos hän on kahden tai useamman yrityksen tai työnantajan palveluksessa ja näiden kotipaikka tai liiketoimipaikka sijaitsee ainoastaan yhdessä jäsenvaltiossa; tai
iii)
sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jossa yrityksen tai työnantajan kotipaikka tai liiketoimintapaikka sijaitsee ja joka on muu kuin henkilön asuinjäsenvaltio, jos henkilö on kahden tai useamman yrityksen tai työnantajan palveluksessa ja näiden kotipaikka tai liiketoimintapaikka sijaitsee kahdessa jäsenvaltiossa, joista toinen on henkilön asuinjäsenvaltio; tai
iv)
asuinjäsenvaltionsa lainsäädännön alainen, jos hän on kahden tai useamman yrityksen tai työnantajan palveluksessa ja näistä ainakin kahden kotipaikka tai liiketoimintapaikka sijaitsee eri jäsenvaltioissa, joista kumpikaan tai mikään ei ole henkilön asuinjäsenvaltio.
2.   Tavallisesti kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa itsenäisenä ammatinharjoittajana toimiva henkilö on
a)
asuinjäsenvaltionsa lainsäädännön alainen, jos hän harjoittaa huomattavaa osaa toiminnastaan tässä jäsenvaltiossa;
tai
b)
sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jossa sijaitsee hänen toimintansa keskuspaikka, jos hän ei asu jossakin niistä jäsenvaltioista, joissa hän harjoittaa huomattavaa osaa toiminnastaan.”
12
Kyseisen asetuksen 76 artiklan, jonka otsikko on ”Yhteistyö”, 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvilla laitoksilla ja henkilöillä on vastavuoroinen tiedotus- ja yhteistyövelvoite, jonka tarkoituksena on varmistaa asetuksen moitteeton soveltaminen.
– –”
Asetus N:o 987/2009
13
Asetuksen N:o 987/2009 14 artiklan 5–11 kohdassa säädetään seuraavaa:
”5.   Sovellettaessa [asetuksen N:o 883/2004] 13 artiklan 1 kohtaa ’palkkatyötä tavallisesti kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa tekevä henkilö’ tarkoittaa henkilöä, joka saman yrityksen tai työnantajan taikka usean yrityksen tai työnantajan palveluksessa harjoittaa samanaikaisesti tai vuorotellen yhtä tai useampaa erillistä toimintaa kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa.
– –
6.   Sovellettaessa [asetuksen N:o 883/2004] 13 artiklan 2 kohtaa ’tavallisesti kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa itsenäisenä ammatinharjoittajana toimiva henkilö’ tarkoittaa erityisesti henkilöä, joka toimii itsenäisenä ammatinharjoittajana harjoittaen samanaikaisesti tai vuorotellen yhtä tai useampaa erillistä toimintaa kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa, tämän toiminnan luonteesta riippumatta.
7.   Edellä olevien 5 ja 6 kohdan mukaisen toiminnan erottamisessa perusasetuksen 12 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetuista tilanteista ratkaisevaa on yhdessä tai useammassa toisessa jäsenvaltiossa harjoitetun toiminnan kesto (onko se luonteeltaan pysyvää, tilapäistä vai väliaikaista). Tätä tarkoitusta varten on tehtävä kokonaisarviointi kaikista asiaankuuluvista tosiseikoista, joihin palkattua työtä tekevän henkilön tapauksessa kuuluu erityisesti työsopimuksessa määritelty työpaikka.
8.   Sovellettaessa [asetuksen N:o 883/2004] 13 artiklan 1 ja 2 kohtaa ’huomattava osa palkkatyötä tekevän ja itsenäisen ammatinharjoittajan toiminnasta’ jossakin jäsenvaltiossa tarkoittaa, että määrällisesti huomattava osa palkkatyötä tekevän tai itsenäisen ammatinharjoittajan kaikesta toiminnasta tapahtuu siellä, vaikka kyseessä ei välttämättä ole suurin osa toiminnasta.
Määritettäessä, harjoitetaanko huomattavaa osaa toiminnasta tietyssä jäsenvaltiossa, otetaan huomioon seuraavat viitteelliset perusteet:
a)
palkkatyön osalta: työaika ja/tai palkka; sekä
– –
Jos edellä mainituista perusteista täyttyy kokonaisarvioinnissa 25:tä prosenttia pienempi osuus, se on osoituksena siitä, että huomattavaa osaa toiminnasta ei harjoiteta kyseisessä jäsenvaltiossa.
9.   Sovellettaessa [asetuksen N:o 883/2004] 13 artiklan 2 kohdan b alakohtaa itsenäisen ammatinharjoittajan toiminnan ’toiminnan keskuspaikka’ määritetään ottamalla huomioon kaikki tekijät, joista hänen ammatillinen toimintansa muodostuu, erityisesti paikka, jossa asianomaisen henkilön toiminnan kiinteä ja vakituinen toimipaikka sijaitsee, harjoitetun toiminnan tavanomainen luonne tai kesto, suoritettujen palvelujen lukumäärä, sekä asianomaisen henkilön tarkoitus, joka käy ilmi kaikista olosuhteista.
– –
11.   Jos henkilö harjoittaa palkkatyötä kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa sellaisen työnantajan lukuun, joka on sijoittautunut unionin alueen ulkopuolelle, ja jos tämä henkilö asuu jossakin jäsenvaltiossa harjoittamatta siellä huomattavaa toimintaa, häneen sovelletaan asuinjäsenvaltion lainsäädäntöä.”
14
Asetuksen N:o 987/2009 16 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Henkilön asuinpaikan nimetyn laitoksen on viipymättä määritettävä asianomaiseen henkilöön sovellettava lainsäädäntö ottaen huomioon [asetuksen N:o 883/2004] 13 artiklan sekä [asetuksen N:o 987/2009] 14 artiklan. – –”
15
Kyseisen asetuksen 19 artiklan, jonka otsikko on ”Tietojen antaminen asianomaisille henkilöille ja työnantajille”, 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Sen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen, jonka soveltamaa lainsäädäntöä sovelletaan [asetuksen N:o 883/2004] II osaston säännösten nojalla, on annettava asianomaisen henkilön tai työnantajan pyynnöstä todistus kyseisen lainsäädännön soveltamisesta ja ilmoitettava tarvittaessa, mihin päivämäärään asti ja millä edellytyksillä sitä sovelletaan.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
16
Ajanjaksolla 1.12.2015–31.12.2020 (jäljempänä riidanalainen ajanjakso) pääasian kantaja, jonka kotipaikka oli tuolloin Saksassa, oli Baseliin (Sveitsi) sijoittautuneen Moguntia Food Group AG ‑nimisen yhtiön kokoaikainen palkkatyöntekijä.
17
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee hänen tehneen tätä palkkatyötä Sveitsissä 10,5 päivää neljännesvuosittain, Saksassa 10,5 päivää neljännesvuosittain etätyönä sekä kolmansissa maissa. Hänen kuukausipalkkansa määrä ei vaihdellut sen mukaan, missä paikassa hän työskenteli.
18
Pääasian kantaja otti 19.11.2015 yhteyttä GKV-Spitzenverbandiin, joka on asetuksen N:o 987/2009 16 artiklan 2 kohdan mukaan hänen Saksassa sijaitsevan asuinpaikkansa nimetty laitos, sovellettavan lainsäädännön määrittämiseksi, kun asianomainen henkilö harjoittaa ammattitoimintaa tavallisesti kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa, ja ilmoitti työskentelevänsä Sveitsissä Moguntia Food Groupin lukuun ja harjoittavansa alle 25 prosenttia toiminnastaan Saksassa.
19
Amt für Sozialbeiträge des Kantons Basel-Stadt (Basel-Stadtin kantonin sosiaaliturvamaksuista vastaava virasto, Sveitsi) ilmoitti 22.2.2016 päivätyllä kirjeellä pääasian kantajalle ottaneensa huomioon sen, että pääasian kantaja oli 1.12.2015 ottanut lakisääteisen vakuutuksen Sveitsissä.
20
Todettuaan, että pääasian kantaja teki palkkatyötään tavallisesti kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa ja että huomattavaa osaa tästä toiminnasta harjoitettiin Saksassa, jossa hän asui, GKV-Spitzenverband katsoi 18.8.2016 tekemässään päätöksessä, että asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, mukaan Saksan sosiaaliturvalainsäädäntöä sovellettiin riidanalaiseen ajanjaksoon ja antoi tämän johdosta pääasian kantajalle A1-todistuksen.
21
GKV-Spitzenverband hylkäsi 18.12.2020 tehdyllä päätöksellä pääasian kantajan tekemän oikaisuvaatimuksen 18.8.2016 tehdystä päätöksestä ja vahvisti, että asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, ja asetuksen N:o 987/2009 mukaan pääasian kantaja oli riidanalaisen ajanjakson aikana Saksan sosiaaliturvalainsäädännön alainen. GKV-Spitzenverband huomautti tältä osin aluksi, että asetuksen N:o 883/2004 13 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kun henkilö harjoittaa ammattitoimintaa kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa, hän on asuinjäsenvaltionsa lainsäädännön alainen, jos hän tekee huomattavan osan palkkatyöstään tässä jäsenvaltiossa. Se täsmensi tämän jälkeen, että asetuksen N:o 987/2009 14 artiklan 8 kohdassa säädetään, että huomattavan osan palkkatyötä tekevän ja itsenäisen ammatinharjoittajan toiminnasta katsotaan tapahtuvan jossakin jäsenvaltiossa, kun asianomaisen henkilön tilannetta koskevassa kokonaisarvioinnissa todetaan, että hän työskentelee vähintään 25 prosenttia työajastaan siinä jäsenvaltiossa, jossa hän asuu, ja/tai saa sieltä vähintään 25 prosenttia palkastaan. Koska GKV-Spitzenverbans katsoi, että tässä tarkoituksessa merkitystä on pelkästään asetusten N:o 883/2004 ja N:o 987/2009 alueelliseen soveltamisalaan kuuluvissa maissa harjoitetulla toiminnalla, se otti huomioon vain sen työajan, jonka pääasian kantaja oli työskennellyt Saksassa ja Sveitsissä, ja päätteli tämän perusteella, että pääasian kantaja työskenteli 50 prosenttia työajastaan Saksassa, joka on hänen asuinvaltionsa, ja tämä osuus merkitsee huomattavaa osaa hänen palkkatyöstään.
22
Pääasian kantaja nosti 28.12.2020 kyseisestä päätöksestä kanteen Sozialrechtissä (sosiaaliturva-asioiden alioikeus, Saksa) ja väitti, että määritettäessä riidanalaisen ajanjakson aikana sovellettavaa sosiaaliturvalainsäädäntöä on otettava huomioon paitsi ajanjaksot, joiden ajan hän on työskennellyt Saksassa ja Sveitsissä, myös ajanjaksot, joiden ajan hän on työskennellyt kolmansissa maissa, ja että hän on joka tapauksessa kuulunut jo riidanalaisen ajanjakson aikana Sveitsin sosiaaliturvajärjestelmän piiriin.
23
Sozialrecht kumosi 4.8.2022 annetulla tuomiolla 18.8.2016 ja 18.12.2020 tehdyt päätökset ja katsoi, että asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 13 artiklan 1 kohdan b alakohdan, jossa säädetään, että asianomainen henkilö on sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jossa hänen työnantajanaan olevan yrityksen kotipaikka on, mukaan pääasian kantaja oli riidanalaisen ajanjakson aikana Sveitsin sosiaaliturvalainsäädännön alainen. Se näet katsoi, ettei pääasian kantaja ollut harjoittanut huomattavaa osaa toiminnastaan asuinjäsenvaltiossaan asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 13 artiklan 1 kohdan ja asetuksen N:o 987/2009 14 artiklan 8 kohdan merkityksessä, koska hän oli työskennellyt Saksassa vain 10,5 työpäivää neljännesvuosittain eli 16 prosenttia kokonaistyöajastaan.
24
GKV-Spitzenverband valitti tästä tuomiosta 6.9.2022 Landessozialgericht für das Saarlandiin (Saarlandin osavaltion sosiaaliturva-asioiden ylioikeus, Saksa), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
25
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että riidanalaisen ajanjakson aikana sovellettavaa sosiaaliturvalainsäädäntöä määritettäessä tulee esiin kysymys siitä, onko asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 13 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 987/2009 14 artiklan 8 kohdan kanssa, tulkittava siten, että sen määrittämiseksi, harjoitetaanko huomattavaa osaa asianomaisen henkilön toiminnasta jossakin jäsenvaltiossa, on otettava huomioon vain kyseisen henkilön jäsenvaltioissa ja niihin rinnastettavissa valtioissa tekemä palkkatyö, vai siten, että huomioon on otettava myös kolmansissa valtioissa tehty palkkatyö. Unionin tuomioistuimen olemassa olevassa oikeuskäytännössä ei sen mukaan vastata tähän kysymykseen.
26
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että jos nyt käsiteltävässä tapauksessa on otettava huomioon yksinomaan pääasian kantajan jäsenvaltioissa riidanalaisen ajanjakson aikana harjoittama toiminta, olisi katsottava, että pääasian kantaja on työskennellyt asuinjäsenvaltiossaan 50 prosenttia työajastaan eli hän on tehnyt siellä huomattavan osan palkkatyöstään asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 13 artiklan 1 kohdan, luettuna yhdessä asetuksen N:o 987/2009 14 artiklan 8 kohdan kanssa, merkityksessä. Jos sitä vastoin olisi otettava huomioon kaikki pääasian kantajan niin jäsenvaltioissa kuin kolmansissa maissa harjoittama toiminta, hänen olisi katsottava työskennelleen asuinjäsenvaltiossa pelkästään 16 prosenttia työajastaan, mikä ei merkitse huomattavaa osaa hänen palkkatyöstään.
27
Tässä tilanteessa Landessozialgericht für das Saarland päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko asetuksen [N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna,] 13 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä asetuksen [N:o 987/2009] 14 artiklan 8 kohdan kanssa, tulkittava siten, että sen tutkimiseksi, harjoitetaanko huomattavaa osaa toiminnasta jossakin jäsenvaltiossa, on otettava huomioon kaikki asianomaisen työntekijän harjoittama toiminta, myös hänen toimintansa kolmansissa [maissa]?
2)
[O]nko asetuksen N:o 883/2004[, sellaisena kuin se on muutettuna,] 13 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 987/2009 14 artiklan 8 kohdan kanssa, tulkittava siten, että sen tutkimiseksi, harjoitetaanko huomattavaa osaa toiminnasta jossakin jäsenvaltiossa, on otettava huomioon vain kyseisen työntekijän jäsenvaltioissa harjoittama toiminta?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
28
Heti alkuun on huomautettava, että henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta tehdyn sopimuksen 8 artiklan ja liitteen II mukaan unioni ja Sveitsin valaliitto soveltavat keskenään asetuksia N:o 883/2004 ja N:o 987/2009 ja että tässä yhteydessä näissä asetuksissa käytetyllä ilmaisulla ”jäsenvaltio” tarkoitetaan myös Sveitsin valaliittoa.
29
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee siis kahdella ennakkoratkaisukysymyksellään, jotka on tukittava yhdessä, lähinnä, onko asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 13 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 987/2009 14 artiklan 8 kohdan kanssa, tulkittava siten, että sen määrittämiseksi, harjoittaako henkilö, joka tekee palkkatyötä useissa jäsenvaltioissa, joihin kuuluu hänen asuinjäsenvaltionsa, ja useissa kolmansissa maissa, huomattavaa osaa tästä toiminnasta asuinjäsenvaltiossaan kyseisen 13 artiklan 1 kohdan merkityksessä, on otettava huomioon yksinomaan kyseisen henkilön jäsenvaltioissa tekemä palkkatyö, vai siten, että huomioon on otettava myös kolmansissa maissa tehty palkkatyö.
30
Aluksi on huomautettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan asetuksen N:o 883/2004 II osaston, jonka otsikko on ”Sovellettavan lainsäädännön määrittäminen” ja joka sisältää kyseisen asetuksen 11–16 artiklan, säännökset muodostavat täydellisen ja yhtenäisen sellaisten lainvalintasääntöjen kokonaisuuden, joilla pyritään estämään paitsi useampien kansallisten lainsäädäntöjen samanaikainen soveltaminen ja tästä mahdollisesti aiheutuvat vaikeudet myös se, että tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvat henkilöt jäisivät ilman sosiaaliturvan tarjoamaa suojaa siitä syystä, ettei heihin voitaisi soveltaa mitään lainsäädäntöä (ks. vastaavasti tuomio 16.11.2023, Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Toruniu, C‑422/22, EU:C:2023:869, 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
31
Kuten asetuksen N:o 883/2004 johdanto-osan 1, 3 ja 45 perustelukappaleesta ilmenee, asetuksella uudistetaan ja yksinkertaistetaan asetukseen N:o 1408/71 sisältyviä sääntöjä samalla kun siinä säilytetään samat tavoitteet kuin tällä viimeksi mainitulla asetuksella ja etenkin tavoite varmistaa kansallisten sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittaminen sen takaamiseksi, että henkilöiden oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen voidaan tosiasiallisesti käyttää, ja siten myötävaikuttaa unionin alueella liikkuvien henkilöiden elintason ja työnteon edellytysten parantumiseen (ks. vastaavasti tuomio 5.6.2014, I, C‑255/13, EU:C:2014:1291, 41 kohta ja tuomio 4.9.2025, Hakamp, C‑203/24, EU:C:2025:662, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32
Tämä tarkoitus toteutetaan asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 11 artiklalla, jonka 1 kohdassa säädetään, että henkilöt, joihin kyseistä asetusta sovelletaan, ovat vain yhden jäsenvaltion lainsäädännön alaisia ja että kyseinen lainsäädäntö määritetään asetuksen II osaston mukaisesti.
33
Kyseisen 11 artiklan 3 kohdan a alakohdassa vahvistetaan lisäksi periaate, jonka mukaan henkilö, joka on palkkatyössä jonkin jäsenvaltion alueella, on kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön alainen.
34
Tämä periaatteen muotoilussa on kuitenkin käytetty ilmaisua ”jollei [asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna,] 12–16 artiklasta muuta johdu”, koska tietyissä erityistilanteissa mainitun periaatteen soveltaminen sellaisenaan saattaisi sen sijaan, että vältettäisiin sekä työntekijälle että työnantajalle ja sosiaaliturvalaitoksille aiheutuvat hallinnolliset hankaluudet, päinvastoin luoda tällaisia hankaluuksia, joiden vuoksi kyseisen asetuksen soveltamisalaan kuuluvien henkilöiden olisi vaikeampi käyttää oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen (ks. vastaavasti tuomio 16.7.2020, AFMB ym., C‑610/18, EU:C:2020:565, 43 kohta).
35
Näihin erityistilanteisiin kuuluu se asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 13 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu tilanne, joka koskee sellaiseen henkilöön sovellettavan lainsäädännön määrittämistä, joka tekee palkkatyötä tavallisesti kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa.
36
Kyseisen 1 kohdan a alakohdan mukaan tällainen henkilö on asuinjäsenvaltionsa lainsäädännön alainen, jos hän harjoittaa ”huomattavaa osaa toiminnastaan” kyseisessä jäsenvaltiossa. Jos henkilö ei sitä vastoin harjoita ”huomattavaa osaa toiminnastaan” asuinjäsenvaltiossaan, kyseisen 1 kohdan b alakohdan mukaan hän on siinä tapauksessa, että hän on yhden ainoan yrityksen tai työnantajan palveluksessa, sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jossa yrityksen tai työnantajan kotipaikka tai liiketoimintapaikka sijaitsee (ks. vastaavasti tuomio 4.9.2025, Hakamp, C‑203/24, EU:C:2025:662, 43 kohta).
37
Asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 13 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa säädetyillä lainvalintasäännöillä taataan siis henkilölle, joka tekee palkkatyötä kahdessa tai useammassa jäsenvaltioissa, sosiaaliturvan tarjoama suoja soveltamalla jonkin asianomaisen jäsenvaltion eli kyseisen henkilön asuinjäsenvaltion tai sen jäsenvaltion lainsäädäntöä, johon hänen työnantajansa on sijoittautunut.
38
Kyseisellä säännöksellä pyritään näin tämän tuomion 30 ja 31 kohdassa mainittuun tavoitteeseen siltä osin kuin siinä säädetään samalla, kun siinä yksinkertaistetaan aiemmassa säännöstössä asetettuja sääntöjä, säännöistä, joilla poiketaan kyseisen asetuksen 11 artiklan 3 kohdan a alakohtaan sisältyvästä säännöstä nimenomaan niiden vaikeuksien välttämiseksi, joita viimeksi mainitun säännön soveltamisesta voisi muuten aiheutua tilanteissa, joissa toimintaa harjoitetaan kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa (ks. vastaavasti tuomio 4.9.2025, Hakamp, C‑203/24, EU:C:2025:662, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39
Tästä näkökulmasta asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 13 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa käyttöön otetuilla poikkeussäännöillä pyritään varmistamaan, että kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa työskentelevät työntekijät ovat tämän tuomion 32 kohdassa mainitun yhden ainoan jäsenvaltion säännön mukaisesti vain yhden jäsenvaltion lainsäädännön alaisia, ja vahvistetaan tätä varten liittymäperusteet, joissa otetaan huomioon kyseisten työntekijöiden objektiivinen tilanne heidän liikkumisvapautensa edistämiseksi (tuomio 4.9.2025, Hakamp, C‑203/24, EU:C:2025:662, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
40
Nyt käsiteltävässä tapauksessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 13 artiklan 1 kohdan ja asetuksen N:o 987/2009 14 artiklan 8 kohdan tulkintaa ja erityisesti sitä, viitataanko ilmaisuun ”[henkilö] harjoittaa huomattavaa osaa toiminnastaan [asuin]jäsenvaltiossa” sisältyvällä toiminnan käsitteellä pelkästään siihen palkkatyöhön, jota kyseinen henkilö on tehnyt jäsenvaltioissa, vai viitataanko sillä myös kolmansissa maissa tehtyyn palkkatyöhön.
41
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös on (tuomio 6.10.1982, Cilfit, 283/81, EU:C:1982:335, 20 kohta ja tuomio 4.9.2025, Kwizda Pharma II, C‑451/24, EU:C:2025:663, 55 kohta).
42
Asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 13 artiklan 1 kohdan a alakohdan sanamuodosta on todettava, että kyseisen säännöksen mukaan palkkatyötä tavallisesti kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa tekevä henkilö on asuinjäsenvaltionsa lainsäädännön alainen ainoastaan, jos hän harjoittaa siellä huomattavaa osaa toiminnastaan.
43
Asetuksen N:o 987/2009 14 artiklan 8 kohdasta on puolestaan huomautettava, että siinä säädetään aluksi, että sovellettaessa asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 13 artiklan 1 ja 2 kohtaa ”huomattava osa palkkatyötä tekevän ja itsenäisen ammatinharjoittajan toiminnasta” jossakin jäsenvaltiossa tarkoittaa, että määrällisesti huomattava osa palkkatyötä tekevän tai itsenäisen ammatinharjoittajan kaikesta toiminnasta tapahtuu siellä, vaikka kyseessä ei välttämättä ole suurin osa toiminnasta. Kyseisen 14 artiklan 8 kohdassa täsmennetään tämän jälkeen, että määritettäessä, harjoitetaanko huomattavaa osaa toiminnasta tietyssä jäsenvaltiossa, otetaan huomioon palkkatyön osalta työaika ja/tai palkka. Saman 14 artiklan 8 kohdasta ilmenee lopuksi, että se, että näistä perusteista täyttyy kokonaisarvioinnissa 25:tä prosenttia pienempi osuus, on osoituksena siitä, että huomattavaa osaa toiminnasta ei harjoiteta kyseisessä jäsenvaltiossa.
44
On siis todettava, että pelkästään asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 13 artiklan 1 kohdan ja asetuksen N:o 987/2009 14 artiklan 8 kohdan sanamuodolla ei rajoiteta nimenomaisesti asianomaisen henkilön palkkatyön tai itsenäisen ammatinharjoittamisen huomioon ottamista vain jäsenvaltioissa harjoitettuun toimintaan. Tästä on osoituksena erityisesti se, että asetuksen N:o 987/2009 14 artiklan 8 kohdan ranskankielisessä versiossa käytetään ilmaisuja ”ensemble des activités du travailleur salarié ou non salarié” ja ”dans le cadre d’une évaluation globale”, ja pääosin samanlaisia ilmaisuja käytetään lukuisissa kyseisen säännöksen muissa kieliversioissa ja etenkin bulgarian-, tšekin-, tanskan-, kreikan-, englannin-, espanjan-, suomen-, iirin-, kroatian-, italian-, latvian-, maltan-, romanian-, slovakin-, sloveenin- ja ruotsinkielisissä versioissa.
45
Näissä kieliversioissa käytetään näet seuraavia ilmaisuja: bulgariankielisessä versiossa ”от всички дейности на заето или самостоятелно заето лице” ja ”В рамките на цялостната оценка”, tšekinkielisessä versiossa ”všech činností zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečné činné” ja ”v rámci celkového hodnocení”, tanskankielisessä versiossa ”af alle arbejdstagerens eller den selvstændige erhvervsdrivendes aktiviteter” ja ”I forbindelse med en samlet vurdering”, kreikankielisessä versiossa ”του συνόλου των δραστηριοτήτων του μισθωτού ή μη” ja ”Στο πλαίσιο συνολικής αξιολόγησης”, englanninkielisessä versiossa ”of all the activities of the employed or self-employed person” ja ”In the framework of an overall assessment”, espanjankielisessä versiossa ”del conjunto de sus actividades por cuenta propia o ajena” ja ”En el contexto de una evaluación global”, suomenkielisessä versiossa ”palkkatyötä tekevän tai itsenäisen ammatinharjoittajan kaikesta toiminnasta” ja ”kokonaisarvioinnissa”, iirinkielisessä versiossa ”de ghníomhaíochtaí uile an duine fhostaithe nó fhéinfhostaithe” ja ”I réim measúnaithe foriomláin”, kroatiankielisessä versiossa ”svih djelatnosti zaposlene osobe ili samozaposlene osobe” ja ”Ako je u okviru opće ocjene utvrđeno”, italiankielisessä versiossa ”dell’insieme delle attività del lavoratore subordinato o autonomo” ja ”Nel quadro di una valutazione globale”, latviankielisessä versiossa ”ka nodarbināta vai pašnodarbināta persona veic kvantitatīvi būtisku visu darbību daļu” ja ”Saskaņā ar vispārēju novērtējumu”, maltankielisessä versiossa ”tal-attivitajiet kollha tal-persuna impjegata jew li taħdem għal rasha” ja ”Fil-qafas ta’ evalwazzjoni globali”, romaniankielisessä versiossa ”a tuturor activităților persoanei salariate sau persoanei care desfășoară activități independente” ja ”În cadrul unei evaluări globale”, slovakinkielisessä versiossa ”všetkých činností zamestnanca alebo samostatne zárobkovo činnej osoby vykonáva v tomto členskom štáte” ja ”V rámci celkového posúdenia”, sloveeninkielisessä versiossa ”vseh dejavnosti zaposlene ali samozaposlene osebe” ja ”Če je delež, ugotovljen med splošno presojo” sekä ruotsinkielisessä versiossa ”allt arbete som anställd eller av all verksamhet som egenföretagare” ja ”inom ramen för en samlad bedömning”.
46
Näillä eri kieliversioilla tuetaan siis päätelmää, jonka mukaan asetuksen N:o 987/2009 14 artiklan 8 kohdan sanamuodossa säädetään, että sen selvittämiseksi, harjoittaako unionin kansalainen, joka asuu jossakin jäsenvaltiossa ja joka tekee palkkatyötä useissa valtioissa, joihin kuuluu hänen asuinjäsenvaltionsa, toinen jäsenvaltio ja kolmansia maita, huomattavaa osaa tästä toiminnasta asuinjäsenvaltiossaan, on otettava huomioon kaikki kyseisen unionin kansalaisen tekemä palkkatyö kolmansissa maissa tehty palkkatyö mukaan lukien.
47
Tätä sananmukaista tulkintaa tukee asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 13 artiklan 1 kohdan ja asetuksen N:o 987/2009 14 artiklan 8 kohdan asiayhteys ja näiden säännösten tavoite.
48
On näet palautettava mieleen, että toiminnan paikan jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön soveltaminen on pääsääntö, joka ohjaa asetuksella N:o 883/2004 käyttöön otettua järjestelmää (ks. analogisesti tuomio 27.9.2012, Partena, C‑137/11, EU:C:2012:593, 49 ja 57 kohta), ja että asianomaisen henkilön asuinjäsenvaltion lainsäädännön soveltaminen on lisäsääntö, jota sovelletaan ainoastaan siinä tapauksessa, että kyseisellä lainsäädännöllä on liityntä työsuhteeseen (ks. analogisesti tuomio 19.3.2015, Kik, C‑266/13, EU:C:2015:188, 58 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Toiminnan harjoittamispaikan käsitteellä on kuitenkin ymmärrettävä tarkoitettavan paikkaa, jossa asianomainen henkilö konkreettisesti suorittaa tähän toimintaan liittyvät tehtävät (ks. analogisesti tuomio 27.9.2012, Partena, C‑137/11, EU:C:2012:593, 57 kohta).
49
Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 36 kohdassa huomauttanut, sen määrittämiseksi, minkä sosiaaliturvalainsäädännön alainen työtekijä on, on siis tutkittava työntekijän todellinen tilanne ja otettava huomioon kaikki hänen harjoittamansa toiminta ja myös kolmansissa maissa harjoitettu toiminta, koska ainoastaan jäsenvaltioissa harjoitetun toiminnan huomioon ottaminen loisi oikeudellisen fiktion, joka on kaukana asuinjäsenvaltiossa harjoitetun toiminnan konkreettisesta todellisuudesta.
50
Unionin tuomioistuin on lisäksi katsonut, että sen arvioimiseksi, kuuluuko palkkatyöntekijä asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 13 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun käsitteen ”palkkatyötä tavallisesti kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa tekevä henkilö” soveltamisalaan, on otettava huomioon mahdolliset erot yhtäältä kyseessä olevissa työsopimuksissa olevien tietojen ja toisaalta sen tavan välillä, jolla sopimusvelvoitteet on konkreettisesti täytetty. Jos muista kuin sopimusasiakirjoihin perustuvista merkityksellisistä tekijöistä ilmenee, että palkkatyöntekijän tilanne eroaa tosiasiassa tällaisissa asiakirjoissa kuvaillusta tilanteesta, asianomaisen laitoksen on asetuksen N:o 883/2004 asianmukaiseksi soveltamiseksi ja sopimusasiakirjojen sanamuodosta riippumatta nojauduttava toteamuksissaan palkkatyöntekijän todelliseen tilanteeseen (ks. vastaavasti tuomio 16.7.2020, AFMB ym., C‑610/18, EU:C:2020:565, 57–59 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
51
Asianomaisen henkilön yksinomaan jäsenvaltioissa tekemän palkkatyön huomioon ottaminen sen määrittämiseksi, harjoittaako kyseinen henkilö huomattavaa osaa toiminnastaan asuinjäsenvaltiossaan, merkitsisi kuitenkin sen seikan sivuuttamista, että – kuten tämän tuomion 41 ja 46 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee – muun muassa asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 13 artiklan 1 kohdassa säädettyjen lainvalintasääntöjen nojalla sovellettavan lainsäädännön määrittäminen ei riipu palkkatyöntekijän, yritysten tai kansallisten toimivaltaisten viranomaisten vapaasta valinnasta vaan se riippuu kyseisen työntekijän objektiivisesta tilanteesta.
52
Asetuksen N:o 987/2009 14 artiklan 8 kohdassa edellytetyssä kokonaisarvioinnissa asianomaisen henkilön kolmansissa maissa tekemä palkkatyö on siis otettava huomioon samalla tavalla kuin jäsenvaltioissa tehty palkkatyö sen kokonaistyöajan määrittämiseksi, jonka kyseinen henkilö on työskennellyt kaikissa niissä jäsenvaltioissa ja kolmansissa maissa, joissa hän on tehnyt palkkatyötään, ja siis sen seikan tarkistamiseksi tämän johdosta, onko 25 prosenttia tästä työajasta tehty kyseisen henkilön asuinjäsenvaltiossa vai ei.
53
On vielä todettava, että kaiken asianomaisen henkilön kolmansissa maissa tekemän palkkatyön huomioon ottaminen ei ole millään tavalla ristiriidassa sen asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 11 artiklan 1 kohdassa säädetyn yhden ainoan jäsenvaltion säännön kanssa, jonka mukaan työntekijä, joka asuu jossakin jäsenvaltiossa ja tekee palkkatyötä kahdessa tai useammassa jäsenvaltioissa, saa kuulua vain yhden jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädännön alaisuuteen.
54
Vaikka kyseinen työntekijä tekisi huomattavan osan palkkatyöstään kolmannessa maassa eikä asuinjäsenvaltiossaan, hän kuuluu näet vain yhden ainoan sosiaaliturvalainsäädännön piiriin eli asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 13 artiklan 1 kohdan nojalla sen jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädännön piiriin, jonne hänen työnantajansa on sijoittautunut. Jos osoittautuu, että kyseinen työnantaja on sijoittautunut kolmanteen maahan, työntekijä on vain yhden jäsenvaltion lainsäädännön alainen, koska asetuksen N:o 987/2009 14 artiklan 11 kohdassa säädetään, että jos jossakin jäsenvaltiossa asuva henkilö harjoittaa palkkatyötä kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa sellaisen työnantajan lukuun, joka on sijoittautunut unionin alueen ulkopuolelle, häneen sovelletaan hänen asuinjäsenvaltionsa lainsäädäntöä, vaikka hän ei tee siellä huomattavaa osaa palkkatyöstään.
55
Lisäksi silloin, kun – kuten pääasiassa – työnantajan kotipaikka on valtiossa, jossa asetusta N:o 883/2004 sovelletaan, palkkatyöntekijän kolmansissa maissa harjoittamaa toimintaa koskevat tiedot, joita tarvitaan sen arvioimiseksi, harjoittaako hän huomattavaa osaa toiminnastaan asuinjäsenvaltiossaan, ovat helposti saatavissa, joten kolmansissa maissa harjoitetun toiminnan huomioon ottaminen ei merkitse ”lisääntynyttä väärinkäytösten vaaraa”, toisin kuin GKV-Spitzenverband sekä Saksan ja Belgian hallitukset väittävät.
56
Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 45 kohdassa huomauttanut, unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä näet ilmenee, että asetuksella N:o 883/2004 käyttöön otetun järjestelmän moitteeton toiminta edellyttää tehokasta ja tiivistä yhteistyötä sekä eri jäsenvaltioiden toimivaltaisten laitosten välillä että näiden laitosten ja tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien henkilöiden välillä (tuomio 16.11.2023, Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Toruniu, C‑422/22, EU:C:2023:869, 53 kohta). Asuinjäsenvaltion toimivaltainen laitos voi siis sen kokonaisarvioinnin yhteydessä, joka sen on tehtävä asetuksen N:o 987/2009 14 artiklan 8 kohdan nojalla, pyytää sen jäsenvaltion laitokselta, jossa työnantajan kotipaikka sijaitsee, että kyseinen laitos tarkistaa tältä työnantajalta, onko työntekijä tosiasiallisesti työskennellyt kolmansissa maissa, pyytämällä muun muassa matkalippujen tai laskujen kaltaisten todisteiden toimittamista.
57
GKV-Spitzenverbandin sekä Saksan ja Belgian hallitusten ilmaisemista huolenaiheista, jotka koskevat sitä, ettei asianomaisen henkilön kolmansissa maissa tekemän palkkatyön huomioon ottaminen asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 13 artiklan 1 kohdan nojalla ole mahdollista, koska tällainen huomioon ottaminen ei kyseisen asetuksen 13 artiklan 2 kohdan nojalla tule kyseeseen itsenäisten ammatinharjoittajien osalta, on riittävää, kun huomautetaan – kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 44 kohdassa tehnyt –, että palkkatyöntekijöihin ja itsenäisiin ammatinharjoittajiin sovellettavat säännöt eivät ole kaikilta osin samanlaisia, joten ensin mainittujen osalta omaksuttua ratkaisua ei voida soveltaa analogisesti jälkimmäisiin.
58
Nyt käsiteltävässä tapauksessa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että pääasian kantajan asuinjäsenvaltiossaan riidanalaisen ajanjakson aikana harjoittaman toiminnan osuus on 16 prosenttia kaikesta hänen sekä jäsenvaltioissa että kolmansissa maissa harjoittamastaan toiminnasta. Jos näin todellakin on – mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä –, pääasian kantajan osalta olisi katsottava, ettei hän ole tehnyt huomattavaa osaa palkkatyöstään asuinjäsenvaltiossaan ja että hän on siis asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 13 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla sen jäsenvaltion, jossa hänen työnantajansa kotipaikka sijaitsee, eli Sveitsin valaliiton sosiaaliturvalainsäädännön alainen.
59
Esitettyihin kysymyksiin on kaiken edellä esitetyn perusteella vastattava, että asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 13 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 987/2009 14 artiklan 8 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että sen määrittämiseksi, harjoittaako henkilö, joka tekee palkkatyötä useissa jäsenvaltioissa, joihin kuuluu hänen asuinjäsenvaltionsa, ja useissa kolmansissa maissa, huomattavaa osaa tästä toiminnasta asuinjäsenvaltiossaan kyseisen 13 artiklan 1 kohdan merkityksessä, on otettava huomioon kyseisen henkilön paitsi jäsenvaltioissa tekemä palkkatyö myös kolmansissa maissa tekemä palkkatyö.
Oikeudenkäyntikulut
60
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna 22.5.2012 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 465/2012, 13 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä 16.9.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 465/2012, 14 artiklan 8 kohdan kanssa,
on tulkittava siten, että
sen määrittämiseksi, harjoittaako henkilö, joka tekee palkkatyötä useissa jäsenvaltioissa, joihin kuuluu hänen asuinjäsenvaltionsa, ja useissa kolmansissa maissa, huomattavaa osaa tästä toiminnasta asuinjäsenvaltiossaan kyseisen 13 artiklan 1 kohdan merkityksessä, on otettava huomioon kyseisen henkilön paitsi jäsenvaltioissa tekemä palkkatyö myös kolmansissa maissa tekemä palkkatyö.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.