62018CC0001
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
NILS WAHL
24 päivänä tammikuuta 2019 (
1
)
Asia C-1/18
SIA ”Oribalt Rīga”, aiemmin SIA ”Oriola Rīga”,
muuna osapuolena
Valsts ieņēmumu dienests
(Ennakkoratkaisupyyntö – Augstākā tiesa (ylin tuomioistuin, Latvia))
Asetus (ETY) N:o 2913/92 – Yhteisön tullikoodeksi – Tullausarvo – Lääkkeet – 30 artiklan 2 kohdan b alakohta – Samankaltaisten tavaroiden käsite – Huomioon otettavat tekijät – 30 artiklan 2 kohdan c alakohta – Yksikköhintaan perustuva deduktiivinen menetelmä – 90 päivän määräaika – Alennukset
1.
Määritettäessä maahantuotujen tavaroiden tullausarvoa käytetään ennen kaikkea ”kauppa-arvoon” perustuvaa menetelmää (jäljempänä kauppa-arvomenetelmä). Tämän menetelmän avulla tullien (ja tuonnin arvonlisäveron) määrä määritetään sen hinnan perusteella, joka tavaroista on tosiasiallisesti maksettu tai maksettava myyjälle vietäessä tavarat Euroopan unioniin.
2.
Kyseistä menetelmää voidaan kuitenkin soveltaa vain, jos kyseessä olevien tavaroiden myynti on jo päättynyt tulli-ilmoituksen jättämisajankohtana. Muissa tapauksissa, kuten komissiokaupassa (kaupinnassa), kauppa-arvomenetelmää ei voida käyttää. Unionin lainsäädännössä säädetään tällaisia tilanteita varten viidestä muusta ”varamenetelmästä”, joita on käytettävä peräkkäin asiaa koskevassa lainsäädännössä määritetyssä järjestyksessä. (
2
)
3.
Näiden menetelmien soveltaminen ei ole aina ongelmatonta. Tullausarvoa laskettaessa on tarkasteltava useita yksityiskohtia. Lisäksi näitä yksityiskohtia on sovellettava yhdenmukaisesti kaikkialla Euroopan unionissa, jotta vältetään maahantuojien forum shopping.
4.
Augstākā tiesan (ylin tuomioistuin, Latvia) käsiteltävässä asiassa esittämät ennakkoratkaisukysymykset koskevat tekijöitä, jotka ovat merkityksellisiä laskettaessa tullausarvoa tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohtaan sisältyvien tullausarvausarvon määrittämisessä käytettävien vaihtoehtoisten menetelmien mukaisesti, kun kyse on erityisesti maahantuotujen lääkkeiden tullausarvon määrittämisestä. Kun otetaan huomioon lääkkeiden huomattava arvo, käytetystä tullausarvon määrittämismenetelmästä riippuen määritetty tullausarvo voi hyvinkin johtaa huomattaviin eroihin tulleissa tai tuonnin arvonlisäverossa.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Tullikoodeksi
5.
Ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevaan asiaan sovelletaan aiempaa tullikoodeksia ja etenkin sen 3 lukua (”Tavaroiden tullausarvo”).
6.
Tullikoodeksin 29 artiklan 1 kohdassa säädetään tavaroiden tullausarvosta seuraavaa:
”Maahan tuotujen tavaroiden tullausarvona käytetään niiden kauppa-arvoa eli hintaa, joka niistä on tosiasiallisesti maksettu tai maksettava myytäessä ne vietäviksi [Euroopan unionin] tullialueelle, tapauksen mukaan 32 ja 33 artiklassa tarkoitettujen tarkistusten jälkeen, – –
– –”
7.
Tullikoodeksin 30 artiklassa säädetään lisäksi seuraavaa:
”1.   Jos tullausarvoa ei voida määrittää 29 artiklan mukaisesti, se on määritettävä soveltamalla 2 kohdan a, b, c ja d alakohdasta järjestyksessä ensimmäistä kyseisen arvon määrittämiseen soveltuvaa alakohtaa, jollei tavaranhaltija vaadi d alakohtaa sovellettavaksi ennen c alakohtaa; ainoastaan jos tullausarvoa ei voida määrittää soveltamalla tiettyä alakohtaa, voidaan soveltaa tässä kohdassa säädetyssä järjestyksessä välittömästi seuraavaa alakohtaa.
2.   Tämän artiklan mukaisesti määritettävät tullausarvot ovat:
a)
arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden kanssa samanlaisten, [Euroopan unioniin] vietäviksi myytyjen ja näiden kanssa samanaikaisesti tai lähes samanaikaisesti vietyjen tavaroiden kauppa-arvo;
b)
arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden kanssa samankaltaisten, [Euroopan unioniin] vietäviksi myytyjen ja näiden kanssa samanaikaisesti tai lähes samanaikaisesti vietyjen tavaroiden kauppa-arvo;
c)
arvo, joka perustuu siihen yksikköhintaan, jolla maahan tuotuja tavaroita taikka[ (
3
)] samanlaisia tai samankaltaisia maahan tuotuja tavaroita myydään [Euroopan unionissa] suurin kokonaismäärä henkilöille, jotka eivät ole etuyhteydessä myyjään;
d)
laskennallinen arvo, joka on seuraavien erien summa:
–
maahan tuotuja tavaroita tuotettaessa käytettävien materiaalien sekä valmistuksen tai muun käsittelyn kustannukset tai arvo,
–
se voittojen ja yleiskulujen määrä, joka tavallisesti kertyy myytäessä tavaroita, jotka kuuluvat samaan tavaraluokkaan tai ‑lajiin kuin arvonmäärityksen kohteena olevat tavarat ja jotka viejämaassa toimivat tuottajat ovat tuottaneet [Euroopan unioniin] tapahtuvaa vientiä varten,
–
32 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettujen erien kokonaiskustannukset tai ‑arvo.
– –”
8.
Tullikoodeksin 31 artiklan 1 kohdassa, johon sisältyy kuudes ja viimeinen tullausarvon määrittämismenetelmä, säädetään seuraavaa:
”Jos maahan tuotujen tavaroiden tullausarvoa ei voida määrittää 29 ja 30 artiklan mukaisesti, se on määritettävä [Euroopan unionissa] käytettävissä olevien tietojen perusteella käyttäen kohtuullisia menetelmiä, jotka ovat seuraaviin lähteisiin sisältyvien periaatteiden ja yleisten säännösten mukaisia:
– –
–
tämän luvun säännökset.”
B
Täytäntöönpanoasetus
9.
Täytäntöönpanoasetuksen 142 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaan ”samankaltaisilla tavaroilla” tarkoitetaan ”samassa maassa tuotettuja tavaroita, jotka olematta samanlaiset kaikissa suhteissa ovat ominaisuuksiltaan ja aineosiltaan niin samankaltaiset, että ne voivat täyttää samat tehtävät ja olla kaupallisesti vaihdettavissa; tavaroiden laatu, maine ja tavaramerkki tai kaupallinen merkki ovat tekijöitä, jotka on otettava huomioon ratkaistaessa, ovatko kyseessä samankaltaiset tavarat”.
10.
Täytäntöönpanoasetuksen 151 artiklassa säädetään lisäksi seuraavaa:
”1.   Sovellettaessa [tullikoodeksin] 30 artiklan 2 kohdan b alakohtaa (samankaltaisten tavaroiden kauppa-arvo) on tullausarvo määritettävä samankaltaisten tavaroiden kauppa-arvon perusteella myynnissä, joka tapahtuu samassa kaupan vaiheessa ja kohdistuu olennaisesti samaan paljouteen kuin arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden osalta. Jos tällaista myyntiä ei ole tapahtunut, on käytettävä sellaisten samankaltaisten tavaroiden kauppa-arvoa, jotka on myyty eri kaupan vaiheessa ja/tai eri paljouksina, oikaistuna siten, että siinä otetaan huomioon eri kaupan vaiheen ja/tai eri paljouden aiheuttamat erot, jos nämä oikaisut voidaan tehdä esitetyn näytön perusteella, joka selvästi osoittaa oikaisut kohtuullisiksi ja täsmällisiksi riippumatta siitä, johtaako oikaisu arvon korottamiseen tai alentamiseen.
– –
4.   Tätä artiklaa sovellettaessa voidaan eri henkilön valmistamien tavaroiden kauppa ‑arvo ottaa huomioon ainoastaan, jollei kauppa-arvoa voida todeta 1 kohdan mukaisesti samankaltaisille tavaroille, joiden valmistaja on sama henkilö kuin arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden.
– –”
11.
Täytäntöönpanoasetuksen 152 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”a)
Jos maahantuodut tavarat taikka maahantuodut samanlaiset tai samankaltaiset tavarat myydään [Euroopan unionissa] sellaisina kuin ne olivat maahantuotaessa, maahantuotujen tavaroiden [tullikoodeksin] 30 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetun tullausarvon perustana on se yksikköhinta, jolla suurin kokonaispaljous maahantuotuja tavaroita tai samanlaisia taikka samankaltaisia maahantuotuja tavaroita myydään arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden maahantuontihetkellä tai suunnilleen samaan aikaan henkilöille, jotka eivät ole etuyhteydessä myyjiin, jos hinnasta tehdään seuraaviin tekijöihin perustuvia vähennyksiä:
i)
provisiot, jotka tavallisesti joko maksetaan tai sovitaan maksettaviksi, taikka lisäykset, jotka [Euroopan unionissa] tavallisesti tehdään voiton ja yleiskulujen (kyseisten tavaroiden kaupan pitämisen suorat tai välilliset kustannukset mukaan lukien) katteeksi samaan tavaraluokkaan tai ‑lajiin kuuluvien maahantuotujen tavaroiden myynnissä;
ii)
[Euroopan unionissa] syntyneet tavanomaiset kuljetus- ja vakuutuskustannukset ja niihin liittyvät kulut;
iii)
tuontitullit ja muut maksut, jotka maksetaan [Euroopan unionissa] tavaroiden maahantuonnin tai myynnin johdosta.
– –
b)
Jollei maahantuotuja tavaroita taikka maahantuotuja samanlaisia tai samankaltaisia tavaroita myydä arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden maahantuontihetkellä tai suunnilleen samaan aikaan, maahantuotujen tavaroiden tämän artiklan mukaisesti määritettävän tullausarvon on perustuttava, jos 1 kohdan a alakohdan säännöksiä muutoin noudatetaan, yksikköhintaan, jolla maahantuodut tavarat taikka samanlaiset tai samankaltaiset maahantuodut tavarat myydään [Euroopan unionissa] sellaisina kuin ne olivat maahantuontihetkellä, aikaisimpana mahdollisena ajankohtana arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden maahantuonnin jälkeen, mutta joka tapauksessa 90 päivän kuluessa kyseisestä tuonnista.”
12.
Täytäntöönpanoasetuksen 152 artiklan 3 kohdassa lisäksi täsmennetään, että ”yksikköhinta, jolla suurin kokonaispaljous maahantuotuja tavaroita myydään, on hinta, jolla yksikkömäärältään suurin paljous myydään henkilöille, jotka eivät ole etuyhteydessä henkilöihin, joilta ostavat kyseiset tavarat ensimmäisessä maahantuonnin jälkeisessä kaupan vaiheessa, jossa tällainen myynti tapahtuu”.
II Tosiseikat, asian käsittelyn vaiheet ja ennakkoratkaisukysymykset
13.
Vuonna 2005 SIA Oribalt Rīga (aiemmin SIA Oriola Rīga, jäljempänä Oribalt Rīga) ja intialainen yritys Ranbaxy Laboratories Ltd (jäljempänä Ranbaxy Laboratories) tekivät kaupintasopimuksen. Kyseisen sopimuksen perusteella Oribalt Rīga sitoutui suorittamaan Ranbaxy Laboratoriesille Latviassa kaupintapalveluja, joihin kuuluivat varastointitilojen hankkiminen tavaroille ja käsittelypalvelujen tarjoaminen Ranbaxy Laboratoriesin asiakkaiden tilausten käsittelyssä Latviassa, Liettuassa ja Virossa.
14.
Kaupintasopimuksen ehtojen mukaisesti Oribalt Rīga toi Latviaan tavaroita (lääkkeitä) luovutettaviksi vapaaseen liikkeeseen sisämarkkinoilla. Asettaessaan tavarat tullimenettelyyn Oribalt Rīga merkitsi tulli-ilmoituksiin olevansa sekä vastaanottaja että ilmoittaja. Se laski maahantuotujen tavaroiden tullausarvon tullikoodeksin 29 artiklan 1 kohdassa säädetyllä kauppa-arvon määrittämismenetelmällä käyttäen Ranbaxy Laboratoriesin tullausta varten laatimia pro forma ‑laskuja ja toimitti laskut tulliviranomaisille. Pro forma ‑laskuissa ilmoitettiin maahantuotujen tavaroiden tyyppi, tuote, yksikkökohtainen markkinahinta ja kokonaishinta.
15.
Oribalt Rīga varastoi maahantuodut tavarat, mutta ne olivat edelleen Ranbaxy Laboratoriesin omaisuutta, kunnes ne myytiin asiakkaille. Ranbaxy Laboratories määritti sen, kenelle maahantuodut tavarat myytiin, myyntiehdot ja ‑hinnan sekä sovellettavat alennukset. Oribalt Rīga vastaanotti ja käsitteli Ranbaxy Laboratoriesin asiakkaiden tilaukset. Tässä yhteydessä Oribalt Rīga täydensi laskut käyttämällä tuotteiden myyntihintaa, jonka Ranbaxy Laboratories oli sille ilmoittanut hyväksytyssä pro forma ‑tilauksessa.
16.
Kaupintasopimuksessa määrättiin, että ensin myydään tavarat, joiden viimeinen käyttöpäivämäärä on lähimpänä. Näin maahantuonnin ja myynnin välillä saattoi kulua useita kuukausia. Kyseessä olevien tavaroiden myyntiarvo saattoi tämän vuoksi olla myyntiajankohtana eri kuin niiden tuontiajankohtana ilmoitettu arvo. Tavaroiden todelliseen myyntihintaan vaikuttivat myös Ranbaxy Laboratoriesin asiakkaille antamat alennukset.
17.
Tavaroiden myynnin jälkeen Ranbaxy Laboratories lähetti Oribalt Rīgalle uudet laskut myydyistä tavaroista.
18.
Vuosina 2010 ja 2011 Valsts ieņēmumu dienests (Latvian verohallinto, jäljempänä VID) teki Oribalt Rīgaa koskevia tullitarkastuksia ja muita verotarkastuksia, jotka koskivat ajanjaksoa 2008–2010. Tämän jälkeen VID teki ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa riitautetun päätöksen, jossa Oribalt Rīga velvoitettiin maksamaan verohallinnolle lisämaksu (joka koostui arvonlisäverosta, viivästysmaksusta ja seuraamusmaksusta) tarkastuksen käsittämänä ajanjaksona maahantuoduista tavaroista.
19.
Riidanalaisen päätöksen mukaan kyseisten tavaroiden arvo oli määritettävä tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti myynnin tietojen perusteella (tavaroiden tyyppi, tuote, yksikköhinta ja kokonaishinta), jotka ilmenevät laskuista, jotka Ranbaxy Laboratories lähetti Oribalt Rīgalle sen jälkeen, kun tavarat oli myyty Ranbaxy Laboratoriesin asiakkaille. Riidanalaisessa päätöksessä myös todettiin, että huomioon otettava hinta täytyi olla mainituissa laskuissa eriteltyjen tavaroiden myyntihinta ilman Ranbaxy Laboratoriesin asiakkailleen antamia alennuksia.
20.
Administratīvā rajona tiesa (alueellinen hallintotuomioistuin, Latvia) hylkäsi Oribalt Rīgan riidanalaisen päätöksen kumoamiseksi nostaman kanteen. Administratīvā apgabaltiesa (maakunnallinen hallintotuomioistuin, Latvia) puolestaan hylkäsi Oribalt Rīgan kyseisestä tuomiosta tekemän valituksen. Tämän jälkeen Oribalt Rīga teki uuden valituksen ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen.
21.
Koska Augstākā tiesa oli epävarma unionin oikeuden asiaa koskevien säännösten asianmukaisesta tulkinnasta, se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko sellaisissa tapauksissa, joissa maahantuodut tavarat ovat lääkkeitä, määritettäessä [tullikoodeksin] 30 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja [täytäntöönpanoasetuksen] 151 artiklan 4 kohdan mukaisesti kyseisten maahantuotujen tavaroiden tullausarvoa katsottava, että samankaltaisia tavaroita ovat sellaiset lääkkeet, joiden vaikuttava aine ja sen määrä ovat samoja (tai samankaltaisia), vai onko tavaroiden samankaltaisuuden tunnistamisessa otettava huomioon myös markkina-asema eli kyseessä olevan maahantuodun lääkkeen ja sen valmistajan suosio ja kysyntä?
2)
Onko määritettäessä maahantuotujen tavaroiden tullausarvoa [tullikoodeksin] 30 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti mahdollista soveltaa joustavasti 90 päivän määräaikaa, josta on säädetty [täytäntöönpanoasetuksen] 152 artiklan 1 kohdan b alakohdassa?
3)
Jos mainittua määräaikaa on mahdollista soveltaa joustavasti, onko etusija annettava tiedoille, jotka koskevat arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden maahantuontiajankohtaa läheisempänä ajankohtana toteutettuja liiketoimia ja jotka kohdistuvat samanlaisiin tai samankaltaisiin tavaroihin, joita myydään riittävästi yksikköhinnan määrittämiseksi, vai päinvastoin tiedoille, jotka koskevat myöhempiä liiketoimia, joiden kohteena ovat konkreettisesti maahantuodut tavarat?
4)
Onko määritettäessä maahantuotujen tavaroiden tullausarvoa [tullikoodeksin] 30 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti sovellettava annettuja alennuksia, joiden mukaisesti tavaroiden todellinen myyntihinta on määräytynyt?”
22.
Kirjallisia huomautuksia tässä menettelyssä esittivät Oribalt Rīga, Latvian hallitus ja Euroopan komissio. Kaikki asianosaiset esittivät suulliset lausumansa 29.11.2018 pidetyssä istunnossa.
III Asian tarkastelu
23.
Vaikka Augstākā tiesan esittämät ennakkoratkaisukysymykset saattavat ensi näkemältä vaikuttaa jokseenkin teknisiltä, ne itse asiassa käsittelevät tullausarvon määrittämisen perusperiaatteita.
24.
Tästä syystä on hyödyllistä esittää ensin lyhyt yleiskatsaus tullikoodeksiin sisältyviin tullausarvon määrittämistä koskeviin perusteisiin. Sen jälkeen tarkastelen esitettyjä ennakkoratkaisukysymyksiä vuorotellen.
A
Alustavat huomautukset
25.
Aluksi on palautettava mieleen, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tullausarvon määrityksestä annettujen Euroopan unionin säännösten tavoitteena on saada aikaan oikeudenmukainen, yhtenäinen ja neutraali järjestelmä, jossa ei käytetä mielivaltaisia eikä kuvitteellisia tullausarvoja. Tullausarvon on näet ilmennettävä mahdollisuuksien mukaan maahantuodun tavaran todellista taloudellista arvoa, ja siinä on näin ollen otettava huomioon tavaran kaikki ne osat, joilla on taloudellista arvoa. (
4
)
26.
Tämä periaate on selvästi nähtävissä tullikoodeksin 29 artiklassa. Tullikoodeksin 29 artiklassa säädetään maahantuotujen tavaroiden arvon määrittämisestä niiden kauppa-arvon perusteella. Kauppa-arvomenetelmässä otetaan huomioon hinta, joka tavaroista on tosiasiallisesti maksettu tai maksettava myytäessä ne vietäviksi Euroopan unionin tullialueelle.
27.
Jotta tullausarvo ilmentäisi maahantuotujen tavaroiden todellista taloudellista arvoa, kauppa-arvoon on lisättävä tiettyjä tekijöitä, kuten tavaroiden pakkaamiseen tai Euroopan unioniin kuljettamiseen liittyvät kustannukset, ostajan veloituksetta toimittamat palvelut tai materiaalit sekä rojaltit ja lisenssimaksut. (
5
) Myynnissä, jossa ostaja ja myyjä ovat keskenään etuyhteydessä ja tämä etuyhteys on saattanut vaikuttaa maahantuotujen tavaroiden hintaan, voidaan joutua maksamaan lisämaksu, jotta tullausarvo vastaa samankaltaisten tavaroiden arvoa ja jotta varmistetaan näin tullausarvon oikeudenmukainen määrittäminen.
28.
Koska kauppa-arvomenetelmä ilmentää mahdollisimman hyvin maahantuotujen tavaroiden todellista taloudellista arvoa, se on tullausarvon määrittämisessä käytettävä oletusmenetelmä. (
6
) Tullikoodeksin 30 ja 31 artiklassa säädetään kuitenkin muista tullausarvon määrittämismenetelmistä sellaisia tilanteita varten, joissa todellista kauppa-arvoa ei voida määrittää. Nämä neljä 30 artiklaan sisältyvää menetelmää muodostavat siten ”toissijaiset” tullausarvon määrittämismenetelmät, joissa tullausarvo määritetään selkeiden sääntöjen perusteella. Tullikoodeksin 31 artiklassa säädetään kuitenkin viimesijaisesta tullausarvon määrittämismenetelmästä, jota voidaan käyttää vain, jos mikään muu vaihtoehto ei ole mahdollinen, ja jossa tullausarvon määrittämistä koskevaa sääntelykehystä sovelletaan joustavammin.
29.
Kokonaisuutena ottaen tullikoodeksissa säädetyt tullausarvon määrittämismenetelmät muodostavat tiukan hierarkkisen järjestyksen, ja niiden välillä on toissijaisuussuhde. Niitä on siten sovellettava tässä järjestyksessä. Vasta sitten, jos tullausarvoa ei voida määrittää tiettyä säännöstä soveltamalla, on sovellettava sitä järjestyksessä välittömästi seuraavaa säännöstä. (
7
)
30.
Tullikoodeksin 30 ja 31 artiklaan sisältyviä tullausarvon määrittämistä koskevia lisämenetelmiä käytetään siten joko silloin, kun todellista kauppa-arvoa ei ole, koska tavaroita, joiden arvo on määritettävä, ei ole vielä myyty ostajalle Euroopan unionissa, tai silloin, kun kauppa-arvon aitoutta ei voida varmistaa.
31.
Näissä tilanteissa turvaudutaan muihin tullausarvon määrittämismenetelmiin, jotta voidaan määrittää oikeudenmukainen tullausarvo, joka ilmentää mahdollisuuksien mukaan maahantuotujen tavaroiden todellista taloudellista arvoa maahantuontihetkellä tai suunnilleen samaan aikaan. Unionin lainsäätäjä ymmärsi, että kyseessä olevien tavaroiden luonteesta riippuen arvo voi vaihdella huomattavasti eri aikoina.
32.
Ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa kauppa-arvomenetelmää ei voida käyttää, koska tavarat myydään kaupintasopimuksen perusteella ja niiden omistajuus siirtyy vasta sen jälkeen, kun tavarat on tuotu unionin sisämarkkinoille. Pääasian asianosaiset eivät kuitenkaan ole samaa mieltä siitä, mitä tullikoodeksin 30 artiklaan sisältyvistä vaihtoehtoisista tullausarvon määrittämismenetelmistä käsiteltävässä asiassa on käytettävä.
33.
Oribalt Rīga väittää, että maahantuotujen tavaroiden tullausarvo on määritettävä samanlaisten tai samankaltaisten Euroopan unioniin vietäviksi myytyjen ja näiden kanssa samanaikaisesti tai lähes samanaikaisesti vietyjen tavaroiden kauppa-arvon perusteella, (
8
) kun taas VID katsoo, että tavaroiden tullausarvo on määritettävä sen yksikköhinnan perusteella, jolla maahantuotuja tavaroita myydään, ottamatta kuitenkaan huomioon Ranbaxy Laboratoriesin asiakkaille annettuja alennuksia. (
9
)
34.
Tarkemmin ottaen asianosaisten välisen riidan taustalla on tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohtaan sisältyvien eri tullausarvon määrittämismenetelmien täytäntöönpano. Siten on viime kädessä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asia määrittää, mitä menetelmää maahantuotujen tavaroiden tullausarvon määrittämisessä on käytettävä ja miten tätä menetelmää on sovellettava.
35.
Tässä tarkoituksessa unionin tuomioistuimelle on esitetty ennakkoratkaisukysymyksiä, joita tarkastelen seuraavaksi.
B
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys: tekijät, jotka on otettava huomioon määritettäessä lääkkeiden tullausarvoa 30 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti
36.
Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, mitä tekijöitä on otettava huomioon valittaessa asianmukaisia ”samankaltaisia tavaroita”, kun tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädettyä tullausarvon määrittämisen deduktiivista menetelmää sovelletaan lääkkeisiin.
37.
Tämä kysymys on keskeinen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevan asian kannalta, koska VID väittää, että maahantuotujen tavaroiden tullausarvoa ei voida määrittää 30 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti, sillä Latvian tulliviranomaisilla ei ole tarvittavaa tietämystä eikä tarvittavia tietoja sen arvioimiseksi, ovatko muiden myyjien valmistamat lääkkeet tosiasiassa samankaltaisia kuin Ranbaxy Laboratoriesin valmistamat tavarat.
38.
Tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdan b alakohdan tulkintaan saadaan ohjeita täytäntöönpanoasetuksesta, johon sisältyvän määritelmän mukaan ”samankaltaisilla tavaroilla” tarkoitetaan ”samassa maassa tuotettuja tavaroita, jotka olematta samanlaiset kaikissa suhteissa ovat ominaisuuksiltaan ja aineosiltaan niin samankaltaiset, että ne voivat täyttää samat tehtävät ja olla kaupallisesti vaihdettavissa; tavaroiden laatu, maine ja tavaramerkki tai kaupallinen merkki ovat tekijöitä, jotka on otettava huomioon ratkaistaessa, ovatko kyseessä samankaltaiset tavarat”. (
10
)
39.
Kuten komissio toteaa, kyseisestä säännöksestä ilmenee, että kun tullausarvo määritetään samankaltaisten tavaroiden aiemmin määritetyn tullausarvon perusteella, tärkeimmät huomioon otettavat näkökohdat ovat ominaisuudet ja aineosat, joiden ansiosta tavarat voivat täyttää samat tehtävät ja olla kaupallisesti vaihdettavissa. Tavaroiden laatu, maine ja tavaramerkki tai kaupallinen merkki ovat muita huomioon otettavia tekijöitä.
40.
Määritelmä sinänsä on melko laaja ja perustuu arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden yksityiskohtaiseen arviointiin, jotta se mahdollistaa laajan soveltamisen kaikentyyppisiin tavaroihin. Määritelmästä käy ilmi, että tekijät, jotka mainitaan nimenomaisesti arvioinnissa huomioon otettavina tekijöinä, esitetään esimerkinomaisesti.
41.
Samanaikaisesti tämä määritelmä ilmentää tullikoodeksiin sisältyvän tullausarvon määrittämisen perustarkoitusta, nimittäin sellaisen tullausarvon määrittämistä, joka ilmentää maahantuotujen tavaroiden todellista taloudellista arvoa ja jossa otetaan huomioon tällaisten tavaroiden kaikki ne osat, joilla on taloudellista arvoa. (
11
)
42.
Tulliviranomaisten on näin ollen tarkasteltava ensisijaisesti sitä, täyttävätkö verrattavat tavarat samat tehtävät ja ovatko ne kaupallisesti vaihdettavissa. Muut arvioinnissa huomioon otettavat tekijät määräytyvät arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden perusteella, ja niissä olisi otettava huomioon tällaisten tavaroiden kaikki ne osat, jotka voivat vaikuttaa niiden taloudelliseen arvoon.
43.
Jos tulliviranomaisella ei ole tarvittavaa asiantuntemusta ja tietoa tämän arvioinnin tekemiseen arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden osalta, se voi toimia jollakin seuraavista tavoista: i) tulliviranomainen voi pyytää ilmoittajalta muita asiakirjoja ja tietoja, joita se pitää tarpeellisina tullausarvon määrittämistä varten jonkin tullikoodeksin 30 ja 31 artiklassa säädetyn määrittämismenetelmän mukaisesti, (
12
) ii) tulliviranomainen voi pyytää asiakirjoja tai tietoja henkilöltä, joka on suoraan tai välillisesti osallisena kyseisissä tavaroiden kauppaan liittyvissä toimissa, (
13
) iii) tulliviranomainen voi pyytää hallinnollista avunantoa unionin jäsenvaltioiden muilta tulliviranomaisilta saadakseen tarvittavat tiedot (
14
) tai iv) tulliviranomainen voi pyytää arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden analyyseja tai asiantuntija-arvioita, joiden kustannuksista ilmoittaja vastaa. (
15
)
44.
Kaikki tullausarvon määrittämisen kuluessa annetut luottamukselliset tiedot on pidettävä salassa, eivätkä tulliviranomaiset saa paljastaa niitä ilman tiedot antaneen henkilön tai viranomaisen nimenomaista lupaa. (
16
) Ilmoittaja ei siten voi vedota pyydettyjen tietojen luottamuksellisuuteen vapautuakseen velvollisuudesta toimittaa nämä tiedot.
45.
Tulliviranomaisten on käytettävä mahdollisuuksien mukaan samankaltaisten tavaroiden myyntiä, joka tapahtuu samassa kaupan vaiheessa ja kohdistuu olennaisesti samaan paljouteen kuin arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden osalta. Jos tällaista myyntiä ei ole tapahtunut, voidaan käyttää myyntiä eri olosuhteissa. Tällöin on tehtävä oikaisuja muuttuneiden tekijöiden osalta. On tärkeää huomata, että tällaiset oikaisut voidaan tehdä ainoastaan esitetyn näytön perusteella, joka selvästi osoittaa oikaisut kohtuullisiksi ja täsmällisiksi. Ellei tällaista puolueetonta arvosteluperustetta ole kuitenkaan käytettävissä, tullausarvoa ei voida määrittää 30 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti. (
17
)
46.
Kun otetaan huomioon tullikoodeksiin sisältyvien tullausarvon määrittämistä koskevien säännösten tiukan hierarkkinen luonne, tulliviranomaisilla on velvollisuus varmistaa, että tullausarvo määritetään ensisijaisesti tullikoodeksissa ensiksi mainitun säännöksen mukaisesti ja vasta toissijaisesti kyseisen säännöksen jälkeen mainittujen menetelmien mukaisesti.
47.
Lisäksi unionin oikeuden yleisenä periaatteena pidettävä oikeus hyvään hallintoon edellyttää, että tulliviranomainen perustelee päätöksensä, tullausarvon määrittämismenetelmän valinta mukaan luettuna. Tämän ansiosta tällaisen päätöksen adressaatti kykenee puolustamaan oikeuksiaan parhaissa mahdollisissa olosuhteissa ja päättämään kaikista asiaan vaikuttavista seikoista tietoisena, onko hänen etujensa mukaista nostaa päätöksestä kanne. Perusteleminen on tarpeen myös, jotta tuomioistuimet voivat tutkia näiden päätösten laillisuuden. (
18
)
48.
Siltä osin kuin asianosaiset saattavat myös olla eri mieltä tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdan a alakohtaan sisältyvän tullausarvon määrittämismenetelmän käytöstä, siihen pätevät samat näkökohdat.
49.
Jos Oribalt Rīga toi maahan samanlaisia tavaroita (toisin sanoen tavaroita, jotka ovat olennaisin osin samoja mutta joissa on eri sarjanumerot) samanaikaisesti tai lähes samanaikaisesti kuin kyseessä olevat tavarat ja näiden tavaroiden tullausarvo määritettiin niiden kauppa-arvon perusteella tullikoodeksin 29 artiklan mukaisesti, kyseessä olevien tavaroiden tullausarvo olisi siten määritettävä 30 artiklan 2 kohdan a alakohdan perusteella. Jos tällaisia samanlaisia tavaroita ei ole tuotu maahan, on sovellettava 30 artiklan 2 kohdan b alakohtaa, ja tullausarvo on määritettävä samankaltaisten tavaroiden kauppa-arvon perusteella.
50.
Jos sovelletaan tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdan b alakohtaan sisältyvää tullausarvon määrittämismenetelmää, rinnakkaislääkkeiden tapauksessa samankaltaisia tavaroita ei nähdäkseni ole liian vaikea löytää. Kunhan on vain olemassa muita samassa maassa valmistettuja rinnakkaislääkkeitä, joiden katsotaan korvaavan saman merkkilääkkeen kuin arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden ja joiden tullausarvo on määritetty niiden kauppa-arvon perusteella, nämä muut maahantuodut lääkkeet muodostavat 30 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetut samankaltaiset tavarat.
51.
Ehdotan näin ollen, että unionin tuomioistuin vastaa ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen siten, että jos maahantuotujen tavaroiden tullausarvo määritetään niiden luonteesta riippumatta tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja täytäntöönpanoasetuksen 151 artiklan 4 kohdan mukaisesti, samankaltaisten tavaroiden yksilöimiseksi tulliviranomaisten on tarkasteltava ensisijaisesti sitä, täyttävätkö tavarat samat tehtävät ja ovatko ne kaupallisesti vaihdettavissa. Tätä tarkoitusta varten on tehtävä yksityiskohtainen arviointi, joka riippuu kyseessä olevien tavaroiden erityisluonteesta ja jossa otetaan huomioon tällaisten tavaroiden kaikki ne osat, jotka voivat vaikuttaa niiden taloudelliseen arvoon.
C
Toinen ja kolmas ennakkoratkaisukysymys: täytäntöönpanoasetuksen 152 artiklan 1 kohtaan sisältyvä 90 päivän määräaika
52.
Toisella ja kolmannella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko täytäntöönpanoasetuksen 152 artiklan 1 kohdassa viitekohtana samankaltaisille tavaroille säädettyä 90 päivän määräaikaa mahdollista soveltaa joustavasti, jotta voidaan ottaa huomioon 90 päivän määräajan jälkeen maahantuodut ”samankaltaisemmat” tavarat.
53.
Täytäntöönpanoasetuksen 152 artiklan 1 kohdan b alakohdan sanamuodosta ilmenee, että 90 päivän ajanjakso on ehdoton määräaika. Muutoin unionin lainsäätäjä olisi lisännyt säännöstekstiin esimerkiksi sanan ”noin”. Tällainen tulkinta perustuu tullausarvon määrittämisen perustana olevaan periaatteeseen määrittää tullausarvo, joka ilmentää tavaroiden todellista taloudellista arvoa sillä hetkellä, kun arvonmäärityksen kohteena olevat tavarat saapuvat sisämarkkinoille, tai suunnilleen samaan aikaan. Täytäntöönpanoasetuksen 152 artiklan 1 kohdan b alakohdassa mainittu 90 päivän määräaika on poikkeus tähän periaatteeseen, ja sitä on tulkittava suppeasti. Siten 90 päivää on enimmäisaika, joka tulliviranomaisilla on käytettävissään määrittäessään tavaroiden tullausarvoa tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti.
54.
Ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa VID on soveltanut täytäntöönpanoasetuksen 152 artiklan 1 kohdan b alakohtaan sisältyvää määräaikaa joustavasti, kun se määritti Oribalt Rīgan maahantuomien tavaroiden tullausarvon 30 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti. Sekä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin että Latvian hallitus viittaavat tältä osin täytäntöönpanoasetuksen liitteessä 23 oleviin tullausarvon tulkintaa koskeviin huomautuksiin. Asiaa koskevassa huomautuksessa todetaan, että täytäntöönpanoasetuksen 152 artiklan 1 kohtaan sisältyvää ”yhdeksänkymmenen päivän” aikavaatimusta voidaan muuttaa joustavasti, kun tullausarvot määritetään tullikoodeksin 31 artiklan 1 kohdan säännösten mukaisesti. VID siten ulotti tämän tulkinnan koskemaan tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdan c alakohdan soveltamista.
55.
Tullikoodeksin 31 artikla on viimeinen säännös, joka mainitaan tullikoodeksiin sisältyvässä tullausarvon määrittämismenetelmien tiukassa hierarkiassa. Näin ollen on korostettava, että maahantuotujen tavaroiden tullausarvon määrittäminen 31 artiklan mukaisesti muodostaa tullausarvon määrittämisen jäännösmenetelmän, jota on käytettävä vain viimeisenä keinona, jos maahantuotujen tavaroiden tullausarvoa ei voida määrittää 29 tai 30 artiklan mukaisesti.
56.
Tässä tilanteessa 31 artikla mahdollistaa tullikoodeksin 29 ja 30 artiklassa mainittujen tullausarvon määrittämismenetelmien soveltamisen joustavasti. Kun otetaan huomioon tullausarvon määrittämistä koskevien säännösten tiukka hierarkia, tulliviranomaisten on kuitenkin ensin selvitettävä, ettei tullausarvoa voida määrittää 29 artiklan ja 30 artiklan 2 kohdan a–d alakohdan mukaisesti.
57.
Mikä tahansa muu tulkinta täytäntöönpanoasetuksen 152 artiklan 1 kohtaan sisältyvästä 90 päivän määräajasta tekisi tullikoodeksin 31 artiklan tarpeettomaksi ja veisi säännökseltä tehokkaan vaikutuksen.
58.
Täytäntöönpanoasetuksen 152 artiklan 1 kohdassa säädettyä 90 päivän määräaikaa on siten sovellettava tiukasti.
59.
Ehdotan näin ollen, että unionin tuomioistuin vastaa toiseen ja kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen siten, että määritettäessä maahantuotujen tavaroiden tullausarvoa tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti on sovellettava tiukasti täytäntöönpanoasetuksen 152 artiklan 1 kohdassa säädettyä 90 päivän määräaikaa.
D
Neljäs ennakkoratkaisukysymys: alennukset
60.
Neljännellä ennakkoratkaisukysymyksellään kansallinen tuomioistuin tiedustelee, onko määritettäessä tullausarvoa tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti otettava huomioon annetut alennukset, joiden mukaisesti tavaroiden todellinen myyntihinta on määräytynyt.
61.
Tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädetään maahantuotujen tavaroiden tullausarvon määrittämisestä sen yksikköhinnan (tai listahinnan) perusteella, jolla maahantuotuja tavaroita taikka samanlaisia tai samankaltaisia maahantuotuja tavaroita myydään Euroopan unionissa suurin kokonaismäärä henkilöille, jotka eivät ole etuyhteydessä myyjään.
62.
Tätä selvennetään täytäntöönpanoasetuksen 152 artiklassa. Sen mukaan tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisen tullausarvon määrittämisen perustana on käytettävä yksikköhintaa, jolla maahantuodut tavarat taikka samanlaiset tai samankaltaiset maahantuodut tavarat myydään maahantuontihetkellä tai suunnilleen samaan aikaan. (
19
) Kyseisessä säännöksessä täsmennetään lisäksi, että ”yksikköhinta” tarkoittaa hintaa, jolla yksikkömäärältään suurin paljous myydään sellaisten henkilöiden kesken, jotka eivät ole etuyhteydessä keskenään, ensimmäisessä maahantuonnin jälkeisessä kaupan vaiheessa, jossa tällainen myynti tapahtuu. (
20
)
63.
Tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdan c alakohtaan sisältyvä tullausarvon määrittämismenetelmä eroaa merkittävästi 29 artiklassa säädetystä ensisijaisesta tullausarvon määrittämismenetelmästä.
64.
Tullikoodeksin 29 artiklassa määritetään tullausarvo todellisen kauppa-arvon perusteella, sellaisena kuin se on tarkistettuna maahantuotujen tavaroiden todelliseen taloudelliseen arvoon vaikuttavien tiettyjen tekijöiden perusteella. (
21
) Alennukset sinänsä voidaan ottaa huomioon määritettäessä tullausarvoa siltä osin kuin ne koskevat maahantuotuja tavaroita ja tulli-ilmoituksen jättämishetkellä on olemassa pätevä sopimusperusteinen oikeus alennukseen. (
22
)
65.
Yhtäältä tullikoodeksin 30 ja 31 artiklaan sisältyvillä menetelmillä määritetään tullausarvo, joka on maahantuotujen tavaroiden taloudellisen arvon likiarvo tai pikemminkin arvio siitä. (
23
) Tietty virhemarginaali maahantuotujen tavaroiden todelliseen taloudelliseen arvoon verrattuna on siten väistämätön.
66.
Tullikoodeksin 3 luvussa määritetty tiukka hierarkkinen rakenne on nimittäin osoitus siitä, että unionin lainsäätäjän mukaan tietyillä tullausarvon määrittämismenetelmillä maahantuotujen tavaroiden taloudellinen arvo voidaan arvioida paremmin kuin toisilla menetelmillä. Mitä alemmas tulliviranomaisen on mentävä näiden säännösten hierarkiassa tullausarvon määrittämiseksi, sitä kauempana maahantuotujen tavaroiden todellisesta taloudellisesta arvosta tullausarvo saattaa olla. (
24
)
67.
Tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti määritetty tullausarvo on tältä osin vieläkin kauempana todellisesta taloudellisesta arvosta kuin 30 artiklan 2 kohdan a tai b alakohdan mukaisesti määritetty tullausarvo. Tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdan c alakohtaan sisältyvässä tullausarvon määrittämismenetelmässä käytetään määrittämisen perusteena abstraktia yksikköhintaa eikä konkreettista liiketoimea. Kyseisessä määrittämismenetelmässä tullausarvo myös perustuu yksikköhintaan myynnissä ensimmäisessä maahantuonnin jälkeisessä kaupan vaiheessa. Sitä vastoin 29 artiklassa ja 30 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa viitataan kauppa-arvoon, sellaisena kuin se on alkuperämaassa silloin, kun tavarat myydään vietäviksi Euroopan unionin tullialueelle.
68.
Pienentääkseen virhemarginaalia määritettäessä tullausarvoa tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti unionin lainsäätäjä ennakoi tullikoodeksissa tarvetta tiettyihin toimenpiteisiin.
69.
Esimerkiksi yhtäältä kolmannessa maassa vietäväksi suoritetun myynnin ja toisaalta Euroopan unionissa suoritetun myynnin arvon välisen mahdollisen eron (
25
) huomioon ottamiseksi 30 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti määritetystä tullausarvosta tehdään tiettyjä vähennyksiä.
70.
Tullausarvon määrittämistä varten voidaan siten vähentää i) provisiot, jotka tavallisesti joko maksetaan tai sovitaan maksettaviksi, taikka lisäykset, jotka Euroopan unionissa tavallisesti tehdään voiton ja yleiskulujen (kuten tavaroiden kaupan pitämisen kustannukset) katteeksi samaan tavaraluokkaan tai ‑lajiin kuuluvien maahantuotujen tavaroiden myynnissä, ii) Euroopan unionissa syntyneet tavanomaiset kuljetus- ja vakuutuskustannukset ja niihin liittyvät kulut sekä iii) tuontitullit ja muut maksut, jotka maksetaan Euroopan unionissa tavaroiden maahantuonnin tai myynnin johdosta. (
26
)
71.
Kuten kyseisen säännöksen sanamuodosta selvästi ilmenee, vähennysten luettelo on tyhjentävä eikä pelkästään ohjeellinen. Tullikoodeksin 3 luvun systematiikasta seuraa lisäksi, että 152 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuilla vähennyksillä pyritään tasaamaan vietäviksi myytyjen tavaroiden ja maahantuonnin jälkeen myytyjen tavaroiden arvon mahdollista eroa. Toisin kuin Oribalt Rīga väitti, täytäntöönpanoasetuksen 152 artiklan 1 kohdan a alakohdassa mainittujen vähennysten ei näin ollen voida tulkita koskevan myös luonteeltaan kaupallisia alennuksia, kuten niitä, jotka annettiin Ranbaxy Laboratoriesin asiakkaille.
72.
Lisäksi, kun mainitussa säännöksessä säädetään, että määritettäessä tullausarvoa tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti perusteena on käytettävä yksikköhintaa, jolla suurin kokonaispaljous maahantuotuja tavaroita myydään, siinä otetaan jo huomioon tietyt määräalennukset. (
27
) Jos yksittäisille asiakkaille annetut alennukset otettaisiin huomioon näiden määräalennusten lisäksi, maahantuotujen tavaroiden arvo määritettäisiin tosiasiassa liian pieneksi.
73.
Tullausarvon vaihtoehtoisia määrittämismenetelmiä on usein tarpeen käyttää tilanteissa, joissa maahantuojat eivät voi toimittaa tai eivät toimita tarvittavia tietoja ja asiakirjoja kauppa-arvon laskemiseksi. Unionin tulliviranomaisilla ei ole mahdollisuutta velvoittaa kolmansien maiden toimijoita toimittamaan tällaisia tietoja. Alennusten huomioon ottaminen ainoastaan tullikoodeksin 29 artiklan mukaista tullausarvon määrittämistä varten ja vain siinä tapauksessa, että tällaiset alennukset osoitetaan tarvittavin asiakirjoin, on siten mielestäni oikeutettu kannustin tällaisten tietojen toimittamiseen.
74.
Itse asiassa katson, että väittäessään, että tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti määritetyssä tullausarvossa olisi otettava huomioon annetut alennukset, joiden mukaisesti tavaroiden todellinen myyntihinta on määräytynyt, koska ne ovat maahantuotujen tavaroiden todelliseen taloudelliseen arvoon vaikuttava osa, Oribalt Rīga yksinkertaisesti sekoittaa kaksi erilaista tullausarvon määrittämismenetelmää, jotka sisältyvät tullikoodeksin 29 artiklaan ja 30 artiklan 2 kohdan c alakohtaan.
75.
Ehdotan näin ollen, että unionin tuomioistuin vastaa neljänteen ennakkoratkaisukysymykseen siten, että annettuja alennuksia, joiden mukaisesti tavaroiden todellinen myyntihinta on määräytynyt, ei voida ottaa huomioon määritettäessä maahantuotujen tavaroiden tullausarvoa tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti.
IV Ratkaisuehdotus
76.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Augstākā tiesan esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
Jos maahantuotujen tavaroiden tullausarvo määritetään niiden luonteesta riippumatta yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 30 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 151 artiklan 4 kohdan mukaisesti, samankaltaisten tavaroiden yksilöimiseksi tulliviranomaisten on tarkasteltava ensisijaisesti sitä, täyttävätkö tavarat samat tehtävät ja ovatko ne kaupallisesti vaihdettavissa. Tätä tarkoitusta varten on tehtävä yksityiskohtainen arviointi, joka riippuu kyseessä olevien tavaroiden erityisluonteesta ja jossa otetaan huomioon tällaisten tavaroiden kaikki ne osat, jotka voivat vaikuttaa niiden taloudelliseen arvoon.
Määritettäessä maahantuotujen tavaroiden tullausarvoa asetuksen N:o 2913/92 30 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti on sovellettava tiukasti asetuksen N:o 2454/93 152 artiklan 1 kohdassa säädettyä 90 päivän määräaikaa.
Määritettäessä maahantuotujen tavaroiden tullausarvoa asetuksen N:o 2913/92 30 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti ei voida ottaa huomioon annettuja alennuksia, joiden mukaisesti tavaroiden todellinen myyntihinta on määräytynyt.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2913/92 (EYVL 1992, L 302, s. 1), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin (jäljempänä tullikoodeksi).
(
3
)	Kun tätä tullikoodeksin englanninkielistä sanamuotoa verrataan tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (EYVL 1993, L 253, s. 1) (jäljempänä täytäntöönpanoasetus) ja sen liitteessä 23 oleviin tulkintaa koskeviin huomautuksiin sekä muihin kieliversioihin, ilmenee, että englanninkielisessä versiossa täytyy olla painovirhe.
(
4
)	Ks. tuomio 20.12.2017, Hamamatsu Photonics Deutschland (C-529/16, EU:C:2017:984, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
5
)	Ks. tullikoodeksin 32 artikla. Ks. myös tullikoodeksin 33 artikla tekijöistä, joita ei sisällytetä tullausarvoon.
(
6
)	Ks. tuomio 20.12.2017, Hamamatsu Photonics Deutschland (C-529/16, EU:C:2017:984, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
7
)	Ks. tuomio 9.11.2017, LS Customs Services (C-46/16, EU:C:2017:839, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
8
)	Ks. tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdan a ja b alakohta.
(
9
)	Ks. tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdan c alakohta.
(
10
)	Ks. täytäntöönpanoasetuksen 142 artiklan 1 kohdan d alakohta.
(
11
)	Ks. edellä 25 kohta.
(
12
)	Ks. täytäntöönpanoasetuksen 178 artikla ja tullikoodeksikomitean julkaisu ”Kokoelma tullausarvon määrittämistä koskevista teksteistä” (TAXUD/800/2002-EN) (jäljempänä tullikoodeksikomitean julkaisu), s. 31.
(
13
)	Ks. tullikoodeksin 14 artikla.
(
14
)	Ks. jäsenvaltioiden hallintoviranomaisten keskinäisestä avunannosta sekä jäsenvaltioiden hallintoviranomaisten ja komission yhteistyöstä tulli- ja maatalousasioita koskevan lainsäädännön moitteettoman soveltamisen varmistamiseksi 13.3.1997 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 515/97, 4 artikla.
(
15
)	Ks. tullikoodeksin 11 artiklan 2 kohta.
(
16
)	Ks. tullikoodeksin 15 artikla.
(
17
)	Ks. täytäntöönpanoasetuksen 151 artikla ja liitteessä 23 olevat tullausarvon tulkintaa koskevat huomautukset.
(
18
)	Ks. tullikoodeksin 6 artiklan 3 kohta sekä tuomio 9.11.2017, LS Customs Services (C-46/16, EU:C:2017:839, 39 ja 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 16.6.2016, EURO 2004. Hungary (C-291/15, EU:C:2016:455, 35 kohta).
(
19
)	Ks. täytäntöönpanoasetuksen 152 artiklan 1 kohdan a alakohta.
(
20
)	Ks. täytäntöönpanoasetuksen 152 artiklan 3 kohta.
(
21
)	Ks. tullikoodeksin 29, 32 ja 33 artikla. Ks. myös edellä 24 kohta.
(
22
)	Ks. tullikoodeksikomitean julkaisu, s. 46 ja 47. Ks. myös täytäntöönpanoasetuksen 145 artiklan 2 kohta ja analogisesti tuomio 20.12.2017, Hamamatsu Photonics Deutschland (C-529/16, EU:C:2017:984, 34 ja 35 kohta) ja tuomio 6.6.1990, Unifert (C-11/89, EU:C:1990:237, 35 kohta).
(
23
)	Ks. vastaavasti tuomio 28.2.2008, Carboni e derivati (C-263/06, EU:C:2008:128, 58 kohta).
(
24
)	Tämä on myös syy siihen, miksi jopa 30 artiklan 2 kohdan c alakohdan sisällä tullausarvon määrittämismenetelmää sovelletaan hierarkkisesti. Arvonmäärityksen kohteena olevien maahantuotujen tavaroiden yksikköhinta on siten etusijalla samanlaisten tai samankaltaisten maahantuotujen tavaroiden yksikköhintaan nähden määritettäessä niiden tullausarvoa tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti. Vain tilanteissa, joissa arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden yksikköhinta ei ole selvä tai sitä ei voida näyttää toteen, tulliviranomaiset voivat käyttää perusteena ensin samanlaisten tavaroiden yksikköhintaa ja sen jälkeen samankaltaisten tavaroiden yksikköhintaa. Ks. vastaavasti tullikoodeksikomitean julkaisu, s. 76.
(
25
)	Syitä arvojen eroon voi olla monia, kuten tavaroiden kuljettamiseen Euroopan unioniin liittyvien riskien siirtyminen tai ero markkinahinnoissa.
(
26
)	Ks. täytäntöönpanoasetuksen 152 artiklan 1 kohdan a alakohdan i–iii alakohta.
(
27
)	Ks. täytäntöönpanoasetuksen liitteessä 23 olevien tullausarvon tulkintaa koskevien huomautusten 152 artiklan 3 kohtaa koskevat huomautukset.