62024CJ0085
DOMSTOLENS DOM (Første Afdeling)
27. februar 2025 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – forbrugerbeskyttelse – forbrugerkreditaftaler i forbindelse med fast ejendom til beboelse – direktiv 2014/17/EU – artikel 13, stk. 1, litra g) – generelle oplysninger om boliglånsprodukter – forpligtelse til at fremlægge et »repræsentativt eksempel« – direktiv 2005/29/EF – artikel 7 – bank, der tilbyder forskellige former for kredit – informationsblad, der kun indeholder eksempler på kreditaftaler med variabel rente«
I sag C-85/24,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Oberster Gerichtshof (øverste domstol, Østrig) ved afgørelse af 23. januar 2024, indgået til Domstolen den 2. februar 2024, i sagen
Verein für Konsumenteninformation
mod
BAWAG P.S.K. Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG,
har
DOMSTOLEN (Første Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, F. Biltgen, Domstolens vicepræsident, T. von Danwitz, som fungerende dommer i Første Afdeling, og dommerne A. Kumin, I. Ziemele og S. Gervasoni (refererende dommer),
generaladvokat: D. Spielmann
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
Verein für Konsumenteninformation ved Rechtsanwalt S. Langer,
–
BAWAG P.S.K. Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG ved Rechtsanwälte M. Kellner og F. Liebel,
–
Europa-Kommissionen ved B.-R. Killmann og P. Vanden Heede, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 13, stk. 1, litra g), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/17/ЕU af 4. februar 2014 om forbrugerkreditaftaler i forbindelse med fast ejendom til beboelse og om ændring af direktiv 2008/48/EF og 2013/36/EU og forordning (EU) nr. 1093/2010 (EUT 2014, L 60, s. 34).
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem Verein für Konsumenteninformation, en østrigsk forbrugerbeskyttelsesorganisation (herefter »VKI«), og BAWAG P.S.K. Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG (herefter »BAWAG«), en østrigsk bank, vedrørende den manglende angivelse i de generelle oplysninger, som sidstnævnte gav forbrugerne, af repræsentative eksempler på en kreditaftale med fast rente og en kreditaftale, der skifter mellem fast og variabel rente.
Retsforskrifter
EU-retten
Direktiv 2014/17
3
15., 20., 38. og 53. betragtning til direktiv 2014/17 har følgende ordlyd:
»(15)
Formålet med dette direktiv er at sikre, at forbrugere, der indgår kreditaftaler i forbindelse med fast ejendom, er genstand for et højt beskyttelsesniveau. [...]
[...]
(20)
For at sikre en ensartet ramme for forbrugere på kreditområdet og mindske den administrative byrde for kreditgivere og kreditformidlere bør selve rammen i dette direktiv følge strukturen i [Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48/EF af 23. april 2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF (EUT 2008, L 133, s. 66)], hvor det er muligt, navnlig med hensyn til, at oplysninger i reklame for kreditaftaler i forbindelse med fast ejendom til beboelse gives til forbrugeren ved hjælp af et repræsentativt eksempel, at detaljerede oplysninger forud for aftaleindgåelsen gives til den pågældende ved hjælp af et standardiseret informationsblad, at forbrugeren modtager fyldestgørende forklaringer inden kreditaftalens indgåelse, at der etableres et fælles grundlag for beregning af [årlige omkostninger i procent (herefter »ÅOP«)] eksklusive notaromkostninger, og at kreditgiverne vurderer forbrugerens kreditværdighed, inden der ydes kredit. [...]
[...]
(38)
Reklame har tendens til at fokusere på især et eller flere produkter, men forbrugerne bør være i stand til at træffe deres beslutninger på grundlag af viden om alle de tilbudte kreditprodukter. I denne henseende spiller generelle oplysninger en vigtig rolle, da de medvirker til at forklare forbrugeren om det brede udvalg af produkter og tjenesteydelser og de særlige kendetegn i den forbindelse. Forbrugerne bør derfor til enhver tid kunne få adgang til generelle oplysninger om eksisterende kreditprodukter. Selv om dette krav ikke gælder for ikkebundne kreditformidlere, ændrer dette ikke ved, at ikkebundne kreditformidlere er forpligtet til at give forbrugerne individuelle oplysninger forud for aftaleindgåelsen.
[...]
(53)
Da [ÅOP] i markedsføringsfasen kun kan angives ved et eksempel, bør eksemplet være repræsentativt. Det bør derfor f.eks. afspejle den gennemsnitlige løbetid og det samlede kreditbeløb, der bevilges i forbindelse med den påtænkte type kreditaftale. Når det repræsentative eksempel opstilles, bør der tages hensyn til, hvor udbredte visse typer kreditaftaler er på et specifikt marked. Det kan være hensigtsmæssigt for hver kreditgiver at basere det repræsentative eksempel på et kreditbeløb, der er repræsentativt for den pågældende kreditgivers produktudvalg og forventede kundegrundlag, da disse kan variere betydeligt kreditgivere imellem. For så vidt angår [ÅOP], der anføres i [det europæiske standardiserede informationsblad (herefter »ESIS«)], bør der så vidt muligt tages hensyn til de præferencer og oplysninger, som forbrugeren angiver, og kreditgiver eller kreditformidler bør præcisere, om oplysningerne er illustrative eller afspejler de angivne præferencer og oplysninger. De repræsentative eksempler bør under alle omstændigheder ikke være i modstrid med kravene i [Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (»direktivet om urimelig handelspraksis«) (EUT 2005, L 149, s. 22)]. [...]«
4
Direktivets artikel 13, der har overskriften »Generelle oplysninger«, fastsætter følgende i stk. 1:
»Medlemsstaterne sikrer, at kreditgiverne eller i påkommende tilfælde de bundne kreditformidlere eller deres udpegede repræsentanter til enhver tid stiller klare og forståelige generelle oplysninger om kreditaftalerne til rådighed på papir, ved hjælp af et andet varigt medium eller i elektronisk form. Medlemsstaterne kan desuden fastsætte, at de ikkebundne kreditformidlere gør de generelle oplysninger tilgængelige.
Sådanne generelle oplysninger skal som minimum omfatte følgende:
[...]
e)
de forskellige debitorrenter, der findes, og hvorvidt de er faste eller variable eller begge dele, med en kort beskrivelse af karakteristika ved fast og variabel rente, herunder de dermed forbundne konsekvenser for forbrugeren
[...]
g)
et repræsentativt eksempel på det samlede kreditbeløb, de samlede omkostninger for forbrugeren i forbindelse med kreditten, det samlede beløb, der skal betales af forbrugeren, og [ÅOP]
[...]«
5
Nævnte direktivs artikel 14, stk. 1, med overskriften »Oplysninger forud for aftaleindgåelsen« fastsætter:
»Medlemsstaterne sikrer, at kreditgiver og i givet fald kreditformidler eller en udpeget repræsentant giver forbrugeren de individuelle oplysninger, som er nødvendige for at kunne sammenligne de kreditter, der findes på markedet, vurdere, hvad de indebærer, og træffe en informeret beslutning om, hvorvidt han skal indgå en kreditaftale:
a)
uden unødig forsinkelse, efter at forbrugeren i overensstemmelse med artikel 20 har afgivet de nødvendige oplysninger om sine behov, sin finansielle situation og sine præferencer og
b)
i god tid inden forbrugeren bindes af en kreditaftale eller et kredittilbud.«
Direktiv 2005/29
6
Artikel 7 i direktiv 2005/29, der har overskriften »Vildledende udeladelser«, foreskriver følgende i stk. 1:
»En handelspraksis betragtes som vildledende, hvis den i sin faktuelle sammenhæng, idet der tages hensyn til alle elementer og forhold og begrænsningerne ved kommunikationsmediet, udelader væsentlige oplysninger, som gennemsnitsforbrugeren har behov for i den pågældende situation for at træffe en informeret transaktionsbeslutning, og derved foranlediger gennemsnitsforbrugeren eller kan forventes at foranledige denne til at træffe en transaktionsbeslutning, som han ellers ikke ville have truffet.«
Østrigsk lovgivning
7
§ 7, nr. 7), i Bundesgesetz über Hypothekar- und Immobilienkreditverträge und sonstige Kreditierungen zu Gunsten von Verbrauchern (Hypothekar- und Immobilienkreditgesetz) (forbundslov om realkreditaftaler, kreditaftaler i forbindelse med fast ejendom og andre lån til forbrugerne (lov om realkredit og kredit i forbindelse med fast ejendom)) af 26. november 2015 (BGBl. I, 135/2015) i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen (herefter »lov om realkredit og kredit i forbindelse med fast ejendom«), gennemfører artikel 13, stk. 1, litra g), i direktiv 2014/17 med samme ordlyd.
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
8
BAWAG er en bank og udbyder sine tjenesteydelser på hele det østrigske område. Banken giver i et »informationsblad om kreditter i forbindelse med fast ejendom til beboelse« forbrugerne generelle oplysninger om de aftaler om lån mod pant i fast ejendom og realkredit, som banken tilbyder.
9
S. 2-4 i informationsbladet vedrører lån til opførelse af en bolig, der ikke er sikret ved pant i fast ejendom, og afsluttes med et »repræsentativt eksempel«. S. 5-7 i dette informationsblad omhandler kreditaftaler vedrørende opførelse af en bolig, der er sikret ved pant i fast ejendom, og afsluttes ligeledes med et repræsentativt eksempel. Som repræsentativt eksempel på en kreditaftale til opførelse af en bolig, der ikke er sikret ved pant i fast ejendom, anføres en kredit på 35000 EUR med en løbetid på 180 måneder og en årlig nominel variabel rentesats på 4,58%. Som repræsentativt eksempel på en kreditaftale til opførelse af en bolig, der er sikret ved pant i fast ejendom, anføres en kredit på 200000 EUR med en løbetid på 240 måneder og en årlig nominel variabel rentesats på 0,5%. Begge eksempler præciserer det rentebeløb, der skal betales, den effektive rentesats og de samlede kreditomkostninger.
10
Blandt sine produkter tilbyder BAWAG, ud over kreditaftaler med variabel rente, kreditaftaler, der udelukkende er fastforrentet, samt kreditaftaler, der skifter mellem perioder med variabel rente og perioder med fast rente.
11
VKI anlagde sag med påstand om, at det forbydes BAWAG i det informationsblad, der er nævnt i denne doms præmis 8, kun at anføre et eksempel på en kreditaftale med variabel rente, uden ligeledes at give et eksempel på en kreditaftale med fast rente og et eksempel på en kreditaftale med blandet rente, eftersom BAWAG tilbyder disse tre rentetyper for disse kreditaftaler.
12
BAWAG gjorde heroverfor gældende, at dette informationsblad ikke har til formål at give forbrugerne detaljerede oplysninger forud for aftaleindgåelsen, som er tilpasset specifikke situationer og konkrete kunder. Ifølge BAWAG kan det ikke kræves, at enhver tænkelig form for rentesats illustreres med et eksempel i det nævnte informationsblad.
13
Den ret, der behandlede sagen i første instans, fandt, at der i samme informationsblad burde have været anført et eksempel på et lån med fast rente, og tog delvist VKI’s påstand til følge.
14
Appeldomstolen fandt derimod, at § 7, nr. 7), i lov om realkredit og kredit i forbindelse med fast ejendom kun krævede et enkelt repræsentativt eksempel til støtte for oplysningerne i informationsbladet, og at BAWAG derfor ikke var forpligtet til i sit informationsblad også at give et eksempel på en kreditaftale med fast rente.
15
VKI har iværksat revisionsanke til prøvelse af appeldomstolens afgørelse ved Oberster Gerichtshof (øverste domstol, Østrig), som er den forelæggende ret.
16
Den forelæggende ret er af den opfattelse, at et krav om at give repræsentative eksempler for hver af de tre typer kreditaftaler, der tilbydes, går ud over, hvad der skal være indeholdt i generelle oplysninger, men har medgivet, at denne fortolkning af artikel 13, stk. 1, litra g), i direktiv 2014/17 ikke nødvendigvis er den rette.
17
På denne baggrund har Oberster Gerichtshof (øverste domstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal artikel 13, stk. 1, litra g), i [direktiv 2014/17] fortolkes således, at der ikke foreligger en tilsidesættelse af denne bestemmelse, hvis en kreditgiver, der udbyder kredit til boligkøb uden og med pant i flere varianter (a. kreditter, der udelukkende har perioder med fast rente, b. kreditter, der skifter mellem variable renter og perioder med fast rente, og c. kreditter, der udelukkende har variable renter), stiller et (enkelt) repræsentativt eksempel på henholdsvis en kredit til boligkøb uden pant og på en kredit til boligkøb med pant til rådighed, eller kræver denne bestemmelse, at der angives et repræsentativt eksempel på hver form for forrentning?«
Om det præjudicielle spørgsmål
18
Med sit spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 13, stk. 1, litra g), i direktiv 2014/17 skal fortolkes således, at en kreditgiver, der med henblik på finansiering af opførelsen af en bolig tilbyder kreditaftaler med eller uden pant i fast ejendom, med fast rente, med variabel rente eller med veksling mellem perioder med fast rente og perioder med variabel rente, skal fremlægge et repræsentativt eksempel for hver af de tre typer kreditaftaler, der tilbydes.
19
Indledningsvis bemærkes, at direktiv 2014/17, således som det fremgår af dets artikel 1, har til formål at fastlægge en fælles ramme for aftaler om forbrugerkredit i forbindelse med fast ejendom til beboelse.
20
Dette direktivs artikel 13, stk. 1, med overskriften »Generelle oplysninger« opregner de generelle oplysninger vedrørende kreditaftaler i forbindelse med fast ejendom til beboelse, som medlemsstaterne skal sikre, at kreditgiverne til enhver tid stiller til rådighed for forbrugerne.
21
Vedrørende disse generelle oplysninger fastsætter denne artikel 13, stk. 1, litra g), at kreditgiveren bl.a. skal give »et repræsentativt eksempel på det samlede kreditbeløb, de samlede omkostninger for forbrugeren i forbindelse med kreditten, det samlede beløb, der skal betales af forbrugeren, og [ÅOP]«.
22
Ifølge Domstolens faste praksis skal der med henblik på en fortolkning af en bestemmelse i EU-retten ikke blot tages hensyn til dens ordlyd, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, og til de mål, der forfølges med den ordning, som den udgør en del af (dom af 14.3.2024, VR Bank Ravensburg-Weingarten, C-536/22, EU:C:2024:234, præmis 35 og den deri nævnte retspraksis).
23
For det første lader ordlyden af artikel 13, stk. 1, litra g), i direktiv 2014/17 ved anvendelsen af den ubestemte artikel »et« forstå, at det kun forventes af kreditgiverne, at de giver forbrugerne et enkelt eksempel i deres generelle oplysninger. Det præciseres endvidere i denne bestemmelse, at eksemplet skal være »repræsentativt«, ikke for de forskellige typer kreditaftaler, som kreditgiveren tilbyder, men for »det samlede kreditbeløb, de samlede omkostninger for forbrugeren i forbindelse med kreditten, det samlede beløb, der skal betales af forbrugeren, og [ÅOP]«.
24
Det følger heraf, at formålet med det repræsentative eksempel, der skal gives, ikke ses at være at illustrere mangfoldigheden af de kreditaftaler, som kreditgiveren tilbyder, men at give forbrugerne en generel oplysning om betydningen og sammenhængen af de forskellige begreber vedrørende kredit.
25
For det andet støtter den sammenhæng, hvori artikel 13, stk. 1, litra g), i direktiv 2014/17 indgår, denne ordlydsfortolkning.
26
Selv om dette direktivs artikel 13, stk. 1, litra e), i første række kræver, at de »generelle oplysninger« skal indeholde en angivelse af »de forskellige debitorrenter, der findes, og hvorvidt de er faste eller variable eller begge dele«, indeholder litra g) i denne artikel 13, stk. 1, ingen angivelse af, at der skal gives et repræsentativt eksempel for hver type kreditaftale, der tilbydes. Det må således fastslås, at såfremt EU-lovgiver havde haft til hensigt at pålægge kreditgiverne at give et repræsentativt eksempel for alle de rentetyper, der tilbydes, ville dette have været udtrykkeligt angivet.
27
I anden række fremgår det af en samlet læsning af direktiv 2014/17, at det indfører et obligatorisk informationssystem på to niveauer til fordel for forbrugerne.
28
Det første niveau består af de »generelle oplysninger«, der er nævnt i dette direktivs artikel 13. Det fremgår af 38. betragtning til direktivet, at disse oplysninger skal sætte forbrugerne i stand til at træffe deres beslutninger på et informeret grundlag ved »at forklare forbrugeren om det brede udvalg af produkter og tjenesteydelser og de særlige kendetegn i den forbindelse. Forbrugerne bør derfor til enhver tid kunne få adgang til generelle oplysninger om eksisterende kreditprodukter«.
29
Det andet niveau af det informationssystem, som forbrugerne skal have adgang til, udgøres af de »oplysninger forud for aftaleindgåelsen«, der er omtalt i nævnte direktivs artikel 14. Denne artikel 14 præciserer i stk. 1, at det er »de individuelle oplysninger, som er nødvendige [for forbrugeren] for at kunne sammenligne de kreditter, der findes på markedet, vurdere, hvad de indebærer, og træffe en informeret beslutning om, hvorvidt han skal indgå en kreditaftale«.
30
Som BAWAG og Europa-Kommissionen har fremhævet i deres indlæg for Domstolen, er formålet med »generelle oplysninger« således ikke at give forbrugerne detaljerede og tilpassede præciseringer for hver enkelt type kreditaftale, der tilbydes af kreditgiveren, og for hvert enkelt tilfælde, idet sådanne præciseringer skal gives dem som »oplysninger forud for aftaleindgåelsen«. De har alene til formål at oplyse forbrugeren i vedkommendes søgen efter et lån i en indledende fase af den pågældendes overvejelser. Det ville derfor være uhensigtsmæssigt at anlægge en fortolkning af artikel 13, stk. 1, litra g), i direktiv 2014/17, der kræver, at disse oplysninger skal være udtømmende. En sådan fortolkning ville også rejse tvivl om den sondring mellem generelle oplysninger og oplysninger forud for aftaleindgåelsen, som EU-lovgiver har foretaget.
31
Hvad for det tredje angår de formål, der forfølges med direktiv 2014/17, skal det bemærkes, at dette direktiv, således som det fremgår af 15. betragtning hertil, har til formål at sikre et højt beskyttelsesniveau for forbrugere, der er interesserede i at optage lån til fast ejendom.
32
I denne henseende fremhæves det navnlig i 53. betragtning til direktiv 2014/17, at de repræsentative eksempler ikke bør være i modstrid med kravene i direktiv 2005/29.
33
Sidstnævnte direktiv, der har til formål at bekæmpe urimelig handelspraksis over for forbrugerne, bestemmer i artikel 7, stk. 1, at »[e]n handelspraksis betragtes som vildledende, hvis den i sin faktuelle sammenhæng, idet der tages hensyn til alle elementer og forhold og begrænsningerne ved kommunikationsmediet, udelader væsentlige oplysninger, som gennemsnitsforbrugeren har behov for i den pågældende situation for at træffe en informeret transaktionsbeslutning, og derved foranlediger gennemsnitsforbrugeren eller kan forventes at foranledige denne til at træffe en transaktionsbeslutning, som han ellers ikke ville have truffet«.
34
I det foreliggende tilfælde synes angivelsen af et repræsentativt eksempel for kreditaftaler, der er sikret ved pant, vedrørende en kredit med variabel rente og for aftaler, der ikke er sikret ved pant, af et repræsentativt eksempel, der ligeledes vedrører en kredit med variabel rente, ikke at kunne fratage forbrugeren væsentlige oplysninger som omhandlet i artikel 7, stk. 1, i direktiv 2005/29.
35
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at de generelle oplysninger, som forbrugeren har brug for for at kunne træffe et informeret valg om en kredit med fast rente, en kredit med variabel rente eller en kredit med blandet rente, ikke består i de oplysninger, som det repræsentative eksempel skal indeholde, nemlig det samlede kreditbeløb, de samlede omkostninger for forbrugeren i forbindelse med kreditten, det samlede beløb, der skal betales af forbrugeren, og ÅOP, men i den omstændighed, at disse oplysninger er sikre inden for den første kredittype og usikre i de to andre.
36
Disse væsentlige kendetegn ved kreditaftaler, hvor renten er fast eller variabel eller begge dele, skal fremgå af de generelle oplysninger i henhold til artikel 13, stk. 1, litra e), og ikke, i henhold til artikel 13, stk. 1, litra g), af det repræsentative eksempel.
37
Det repræsentative eksempel har nemlig til formål at sikre et højt forbrugerbeskyttelsesniveau i kombination med dels de andre generelle oplysninger, der er opregnet i artikel 13, stk. 1, i direktiv 2014/17, dels de oplysninger forud for aftaleindgåelsen, der er tilpasset den enkelte forbrugers individuelle situation.
38
Under disse omstændigheder fratager den omstændighed, at en kreditgiver, der tilbyder kreditaftaler med en fast, variabel og blandet rente, i sine generelle oplysninger kun giver et repræsentativt eksempel på en kreditaftale med variabel rente, der er sikret ved pant, og et repræsentativt eksempel på en kreditaftale med variabel rente, der ikke er sikret ved pant, ikke forbrugeren væsentlige oplysninger og kan derfor ikke anses for et indicium for en vildledende handelspraksis fra kreditgiverens side som omhandlet i artikel 7, stk. 1, i direktiv 2005/29. Følgelig er angivelsen i de generelle oplysninger af et enkelt repræsentativt eksempel i overensstemmelse med formålet med direktiv 2014/17.
39
Endelig skal det påpeges, at det eksempel, der er omhandlet i artikel 13, stk. 1, litra g), i direktiv 2014/17, som anført i denne doms præmis 23, skal være »repræsentativt«.
40
I denne henseende fremgår det af 53. betragtning til direktiv 2014/17, at der, »[n]år det repræsentative eksempel opstilles, bør [...] tages hensyn til, hvor udbredte visse typer kreditaftaler er på et specifikt marked. Det kan være hensigtsmæssigt for hver kreditgiver at basere det repræsentative eksempel på et kreditbeløb, der er repræsentativt for den pågældende kreditgivers produktudvalg og forventede kundegrundlag, da disse kan variere betydeligt kreditgivere imellem«.
41
Det fremgår således af denne betragtning, at der i forbindelse med vurderingen af, om eksemplet er repræsentativt, kan tages hensyn til f.eks. den gennemsnitlige løbetid og det gennemsnitlige samlede kreditbeløb, der bevilges i forbindelse med den påtænkte type kreditaftale, samt hvor udbredte visse typer kreditaftaler er på et specifikt marked. For så vidt angår ÅOP, der anføres i det europæiske standardiserede informationsblad, bør der så vidt muligt tages hensyn til de præferencer og oplysninger, som forbrugeren angiver, og kreditgiver eller kreditformidler bør præcisere, om oplysningerne er illustrative eller afspejler de angivne præferencer og oplysninger. Under alle omstændigheder bør de repræsentative eksempler, således som det er anført i denne doms præmis 32, ikke være i modstrid med kravene i direktiv 2005/29.
42
Det tilkommer den forelæggende ret, navnlig på grundlag af disse oplysninger, at vurdere, om det eksempel, som BAWAG har givet i sine generelle oplysninger i henhold til artikel 13, stk. 1, litra g), i direktiv 2014/17, er repræsentativt.
43
Henset til det ovenstående skal det præjudicielle spørgsmål besvares med, at artikel 13, stk. 1, litra g), i direktiv 2014/17 skal fortolkes således, at en kreditgiver, der med henblik på finansiering af opførelsen af en bolig tilbyder kreditaftaler med eller uden pant i fast ejendom, med fast rente, med variabel rente eller med veksling mellem perioder med fast rente og perioder med variabel rente, i de generelle oplysninger kun er forpligtet til at give et enkelt eksempel på de kreditter, som kreditgiveren tilbyder, forudsat at dette er repræsentativt.
Sagsomkostninger
44
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra de nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:
Artikel 13, stk. 1, litra g), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/17/ЕU af 4. februar 2014 om forbrugerkreditaftaler i forbindelse med fast ejendom til beboelse og om ændring af direktiv 2008/48/EF og 2013/36/EU og forordning (EU) nr. 1093/2010
skal fortolkes således, at
en kreditgiver, der med henblik på finansiering af opførelsen af en bolig tilbyder kreditaftaler med eller uden pant i fast ejendom, med fast rente, med variabel rente eller med veksling mellem perioder med fast rente og perioder med variabel rente, i de generelle oplysninger kun er forpligtet til at give et enkelt eksempel på de kreditter, som kreditgiveren tilbyder, forudsat at dette er repræsentativt.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tysk.