61983CJ0192_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 12 . september 1983, har Den hellenske Republik i henhold til EOEF-traktatens artikel 173, stk . 1, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens forordning nr . 1615/83 af 15 . juni 1983 om aendring af forordning nr . 1602/82 om fastsaettelse af de koefficienter, hvormed producentstoetten for tomatkoncentrater skal multipliceres ( EFT L 159, s . 48 ), og af Kommissionens forordning nr . 1618/83 af 15 . juni 1983 om fastsaettelse for produktionsaaret 1983/84 af producentstoetten og den minimumspris, der skal betales til producenterne, for visse produkter forarbejdet paa basis af frugt og groensager ( EFT L 159, s . 52 ), for saa vidt som denne forordning vedroerer fastsaettelsen af producentstoetten for tomatkoncentrater og ferskner i sukkeroploesning .
Baggrunden for sagen og dens genstand
2 Med hensyn til den retlige baggrund for sagen bemaerkes, at Raadets forordning nr . 516/77 af 14 . marts 1977 ( EFT L 73, s . 1 ) har kodificeret alle bestemmelserne om den faelles markedsordning for produkter forarbejdet paa basis af frugt og groensager, og at markedsordningen i henhold til forordningens artikel 20 forvaltes af Kommissionen, som traeffer afgoerelse efter den saakaldte forvaltningskomitéprocedure . Ved forordning nr . 1152/78 af 30 . maj 1978 ( EFT L 144, s . 1 ) har Raadet som supplement til denne ordning indfoert en raekke nye artikler i forordning nr . 516/77, nemlig artikel 3a til 3c, hvori der indfoeres en producentstoetteordning for visse produkter, herunder tomatkoncentrater og ferskner i sukkeroploesning . Ifoelge praeambelen til forordningen er formaalet med denne ordning, at »faellesskabsprodukterne goeres mere konkurrencedygtige ved at indfoere foranstaltninger, som goer det muligt at saelge disse produkter til priser, der kan konkurrere med de priser, der anvendes af de betydeligste af de producerende tredjelande« .
3 I henhold til artikel 3a er stoetteordningen baseret paa kontrakter indgaaet mellem producenter og forarbejdningsvirksomheder . For de leverancer, der sker i henhold til disse kontrakter, fastsaettes der en »minimumspris«, som forarbejdningsvirksomhederne skal betale producenterne . Denne pris beregnes paa grundlag af de gennemsnitlige priser, der er betalt af forarbejdningsvirksomhederne for raavarer i det produktionsaar, der gaar forud for indfoerelsen af den nye ordning ; minimumsprisen er blevet ajourfoert fra produktionsaar til produktionsaar under hensyntagen til udviklingen saavel i priserne paa raavarer som i produktionsomkostningerne .
4 Artikel 3b bestemmer, at stoettebeloebet fastsaettes paa en saadan maade, at forskellen mellem priserne for faellesskabsprodukter og priserne for produkter fra tredjelande udlignes, idet der ved fastsaettelsen af prisen for faellesskabsprodukter tages hensyn til den minimumspris, der er fastsat efter kriterierne i artikel 3a, og »forarbejdningsomkostningerne« uden hensyntagen til de virksomheder, der har de stoerste omkostninger .
5 Ifoelge artikel 3c fastsaettes gennemfoerelsesbestemmelserne til artikel 3a og 3b efter fremgangsmaaden i artikel 20, dvs . af Kommissionen efter forvaltningskomitéproceduren . Fastsaettelsen af minimumsprisen og stoettebeloebet sker paa samme maade .
6 Det er paa grundlag af artikel 3c i forordning nr . 516/77, at Kommissionen har fastsat stoettebeloebene for efterfoelgende produktionsaar . Specielt med hensyn til tomatkoncentrater fastsaettes stoetten for et produkt med en normal koncentrationsgrad, et indhold af toerekstrakt paa 28-30%, i standardemballager af en bestemt vaegt, som har varieret i de forskellige produktionsaar . Ved forordning nr . 1610/78 af 10 . juli 1978 ( EFT L 188, s . 19 ) har Kommissionen fastsat »koefficienter«, der samtidig skal tage hensyn til produktets forskellige koncentrationsgrader og til den stadig stoerre indflydelse, det har paa prisen, at der anvendes mindre emballager end den, der er valgt i den forordning, der fastsaetter stoettebeloebet . Det maa fremhaeves, at koefficienterne anvendes paa det stoettebeloeb, der er fastsat for standardproduktet, og ikke paa de forskellige momenter, der tages i betragtning ved fastsaettelsen af stoettebeloebet .
7 Paa dette faellesskabsretlige udviklingstrin kom akten vedroerende vilkaarene for Den hellenske Republiks tiltraedelse i stand ( EFT 1979 L 291, s . 17 ). Aktens artikler 58 og 59 bestemmer, at der skal ske en gradvis tilnaermelse af de graeske landbrugspriser til det prisniveau, der foelger af de forskellige faelles markedsordninger . Som udgangspunkt garanterer artikel 58, stk . 2, de graeske producenter markedspriser svarende til dem, der er opnaaet under den tidligere nationale ordning . Artikel 59, stk . 2, bestemmer, for saa vidt angaar produkter forarbejdet paa basis af tomater eller ferskner, henhoerende under forordning nr . 516/77, at tilnaermelsen skal gennemfoeres i syv etaper paa en maade, der er beskrevet naermere i fortsaettelsen af bestemmelsen .
8 Tiltraedelsesaktens artikel 103 fastsaetter retningslinjerne for anvendelsen af stoetteordningen i forordning nr . 516/77 i Graekenland . Artiklens nr . 1 bestemmer, at den minimumspris, der er naevnt i artikel 3a i forordning nr . 516/77, fastsaettes paa grundlag af de priser, der i Graekenland under den tidligere nationale ordning er betalt til producenter af et produkt bestemt til forarbejdning, og som konstateres i en repraesentativ periode, der skal fastsaettes . Denne periode er blevet fastsat ved Raadets forordning nr . 41/81 af 1 . januar 1981 ( EFT L 3, s . 12 ).
9 I henhold til artikel 103, nr . 3, fastsaettes beloebet for den stoette, der fra Faellesskabet ydes i Graekenland, saaledes, at det udligner forskellen mellem niveauet for de priser for produkter fra tredjelande, der er fastsat i henhold til artikel 3b i forordning nr . 516/77, og det niveau for priserne for graeske produkter, der er fastlagt under hensyntagen til den minimumspris, der er fastsat som angivet ovenfor, og forarbejdningsomkostningerne »i Graekenland« .
10 I medfoer af alle disse bestemmelser fastsatte Kommissionen foerste gang ved forordning nr . 1963/81 af 10 . juli 1981 ( EFT L 192, s . 16 ) for produktionsaaret 1981/1982 en producentstoette, der var forskellig for medlemsstaterne bortset fra Graekenland og for Graekenland . Samtidig fastsatte Kommissionen ved forordning nr . 1962/81 af 10 . juli 1981 ( EFT L 192, s . 13 ) koefficienter, der skulle tage hensyn til forskelle i omkostningerne som foelge af emballeringen af produkterne . Denne forordning er i princippet identisk med den oprindelige forordning nr . 1610/78 .
11 Producentstoetten blev, stadig efter samme principper, fastsat ved Kommissionens forordning nr . 1585/82 af 21 . juni 1982 for produktionsaaret 1982/1983 ; parallelt hermed blev koefficienterne opretholdt ved Kommissionens forordning nr . 1602/82 af 22 . juni 1982 ( EFT L 179, s . 16 ).
12 For produktionsaaret 1983/1984 blev stoetten fastsat ved Kommissionens forordning nr . 1618/83 af 15 . juni 1983 ( EFT L 159, s . 52 ). Kommissionens forordning nr . 1615/83 af 15 . juni 1983 ( EFT L 159, s . 48 ) opretholdt for samme produktionsaar de koefficienter, der var fastsat ved forordning nr . 1602/82 .
13 Det er kun de to sidstnaevnte forordninger, som er genstand for det annullationssoegsmaal, der er anlagt af Den hellenske Republik . Det fremgaar i oevrigt af paastandene i staevningen og de forklaringer, der er givet under retsforhandlingerne, at sagen i virkeligheden kun vedroerer visse elementer i disse forordninger, nemlig :
a ) I forordning nr . 1618/83 : stoetten til de graeske producenter for tomatkoncentrater ( artikel 1, stk . 2, andet led ) og ferskner i sukkeroploesning ( artikel 6, stk . 2, andet led ), idet det dog kun er fastsaettelsen af »forarbejdningsomkostningerne«, der anfaegtes ;
b ) I forordning nr . 1615/83 : koefficienterne, for saa vidt som de finder anvendelse paa mindre emballager end den 1,5 kg-emballage, der i forordning nr . 1618/83 er angivet som standardemballage .
14 Vurderingen af de klagepunkter, der er fremsat af Den hellenske Republik mod de to anfaegtede forordninger, maa ske inden for de saaledes fastlagte rammer .
»Forarbejdningsomkostningerne«
15 Den hellenske Republik har med hensyn til dette spoergsmaal fremsat to hovedargumenter, nemlig dels, at Kommissionen ikke har beregnet forarbejdningsomkostningerne korrekt, for saa vidt angaar tomatkoncentrater og ferskner i sukkeroploesning, dels, at beloebene udtrykt i drachmer er blevet omregnet efter en forkert monetaer metode .
Beregningsmetoden
16 Den hellenske Republik har anfoert, at tiltraedelsesaktens artikel 103 paalaegger Kommissionen en forpligtelse til at fastsaette stoetten til de graeske producenter paa grundlag af de samlede omkostninger for de graeske produkter, dvs . prisen paa raavarer og forarbejdningsomkostningerne i Graekenland . Paa Kommissionens anmodning fremsendte Den hellenske Republik for produktionsaaret 1983/1984 oplysninger om de vejede gennemsnitsomkostninger ved forarbejdningen af tomater og ferskner ; oplysningerne var indhentet fra et repraesentativt udsnit af forarbejdningsvirksomhederne i Graekenland . Kommissionen kunne ikke godtage disse oplysninger, fordi den antog, at de var vilkaarlige, og at Den hellenske Republik havde undladt at begrunde sin beregningsmetode . Kommissionen anvendte i stedet en fast beregningsmetode og fastsatte forarbejdningsomkostningerne for produktionsaaret 1983/1984 paa grundlag af omkostningerne for det foregaaende produktionsaar, forhoejet med inflationen . Som foelge heraf har Den hellenske Republik gjort gaeldende, at Kommissionen ved ikke at foretage en saerlig og velbegrundet beregning af forarbejdningsomkostningerne har tilsidesat en ret, der er sikret Graekenland ved tiltraedelsesakten .
17 Kommissionen har forsvaret sig med, at tiltraedelsesaktens artikel 103, nr . 3, ganske vist paalaegger den en forpligtelse til ved beregningen af stoetten at tage hensyn til forarbejdningsomkostningerne i Graekenland, men at denne bestemmelse ikke paalaegger den at anvende en speciel metode ved fastsaettelsen af disse omkostninger . For det omtvistede produktionsaar anvendte Kommissionen samme metode paa Graekenland, som den anvendte paa alle de oevrige medlemsstater ; denne metode bestod i, at Kommissionen godkendte de forarbejdningsomkostninger, der var opgivet af de nationale myndigheder, for saa vidt som de ikke oversteg det beloeb, der var godkendt for det foregaaende produktionsaar, forhoejet med den inflation, der var konstateret i loebet af dette aar . Inflationen var ifoelge oplysninger fra Den hellenske Republiks finansmyndigheder i den paagaeldende periode 19,1% for Graekenlands vedkommende . Da de beloeb, der var opgivet af de graeske myndigheder, oversteg dette niveau, lagde Kommissionen forarbejdningsomkostningerne i det foregaaende produktionsaar forhoejet med den graeske inflation, til grund for beregningerne, idet den ansaa det herved fremkomne beloeb for »forarbejdningsomkostningerne i Graekenland« i den i artikel 103, nr . 3, forudsatte betydning .
18 Med henblik paa det klagepunkt, der er fremsat af Den hellenske Republik, maa det foerst klargoeres, hvilken betydning artikel 103 har i tiltraedelsesaktens sammenhaeng, og hvilken forbindelse den har med forordning nr . 516/77 .
19 Tiltraedelsesaktens artikel 2 bestemmer : »fra tiltraedelsen er bestemmelserne i de oprindelige traktater og de af Faellesskabernes institutioner vedtagne retsakter bindende for Den hellenske Republik og gaelder i denne stat paa de vilkaar, som er fastsat i disse traktater og i denne akt« . Heraf foelger, at forordning nr . 516/77 og de foranstaltninger, der er truffet til dens gennemfoerelse, finder anvendelse i Den hellenske Republik, medmindre andet gaelder ifoelge de saerlige bestemmelser, der foelger af overgangsbestemmelserne i tiltraedelsesaktens artikler 58, 59 og 103 .
20 I henhold til artikel 58 fastsaettes de landbrugspriser, der skal anvendes i Graekenland, »i henhold til de regler, der er fastsat i den faelles markedsordning for den paagaeldende sektor« . Ud over den gradvise tilnaermelse af priserne i det tempo, der er fastsat i artikel 59, fastsaetter artikel 103 to saerlige bestemmelser med hensyn til anvendelsen i Graekenland af den stoetteordning, der er hjemlet i artikel 3a i forordning nr . 516/77 . Dels fastsaettes den minimumspris, som tjener som grundlag for beregningen af stoetten, under henvisning til de priser, der gjaldt under den nationale ordning, der var gaeldende i Graekenland foer tiltraedelsen ; det maa erindres, at fastsaettelsen af minimumsprisen ikke er omtvistet i det foreliggende tilfaelde . Dels giver artikel 103, nr . 3, regler om ansaettelsen af forarbejdningsomkostningerne ; de omkostninger, der skal tages i betragtning, er ikke forarbejdningsomkostningerne inden for Faellesskabet i dets tidligere sammensaetning, men forarbejdningsomkostningerne »i Graekenland« .
21 Medmindre andet gaelder ifoelge disse saerlige regler, finder bestemmelserne i forordning nr . 516/77 og de foranstaltninger, der er truffet til dens gennemfoerelse, anvendelse i Graekenland ligesom i de oevrige medlemsstater, paa basis af faelles kriterier og ensartede beregningsmetoder, jfr . EOEF-traktatens artikel 40, stk . 3, tredje afsnit . Disse kriterier og metoder omfatter de fremgangsmaader, Kommissionen benytter ved den forvaltning af stoetteordningen, der paahviler den i medfoer af grundforordningen . Kommissionen kunne derfor retmaessigt anvende den metode paa det graeske marked, som den havde valgt med henblik paa fra det ene produktionsaar til det andet at ajourfoere priserne og de oevrige faktorer, som indgaar i beregningen af stoetten . Det er i princippet ikke i strid med artikel 103, nr . 3, at anvende den inflation, der er konstateret i Graekenland, til en ajourfoering af forarbejdningsomkostningerne, idet denne metode goer det muligt at foretage en realistisk omtrentlig vurdering af udviklingen i de erhvervsomkostninger, der indgaar i beregningen af stoetten, i denne stat .
22 Hvis den graeske regering antog, at stigningen i forarbejdningsomkostningerne i de to beroerte industrier i den paagaeldende periode oversteg den almindelige inflation, paahvilede det den at fremlaegge beviser for, at der virkelig forelaa en saadan divergens i forhold til den generelle udvikling i oekonomien .
23 Da de indlaeg, der er indgivet af den sagsoegende regering under retsforhandlingerne, ikke giver andre oplysninger herom end en henvisning til de oprindelige tal, har Domstolen under bevisfoerelsen stillet et saerligt spoergsmaal desangaaende . Svaret, som kun er en bekraeftelse af de allerede kendte tal, har ikke frembragt nye momenter, der giver anledning til at slutte, at den almindelige inflation ikke er et karakteristisk udtryk for den faktiske udvikling i forarbejdningsomkostningerne i Graekenland fra produktionsaaret 1982/1983 til produktionsaaret 1983/1984 .
24 Heraf foelger, at der ikke kan gives Den hellenske Republik medhold i det foerste klagepunkt mod beregningen af forarbejdningsomkostningerne i Graekenland .
Omregningsmetoden
25 For det andet har Den hellenske Republik bebrejdet Kommissionen, at den ved beregningen af stoetten har omregnet prisen paa graeske produkter til italienske lire, foer stoettebeloebet blev udtrykt i ECU . Denne beregningsmetode er i sig selv urimelig, fordi den har bevirket, at produktionsomkostningerne i de medlemsstater, der har en lavere inflation end Italien, er blevet foroeget, og svarende hertil, at stoettebeloebet i stater, der som Graekenland har en kraftigere inflation, er blevet mindre . Desuden har Kommissionens metode, der bestaar i at anvende den valutakurs, der var gaeldende den dag, da stoetten blev beregnet, foert til en forvridning i beregningen af forarbejdningsomkostningerne, fordi der skete en devaluering af drachmen i 1982 . Da de forarbejdningsomkostninger, der skal tages hensyn til, er dem, der er paaloebet i det tilsvarende produktionsaar, burde Kommissionen faktisk have taget hensyn til omregningskursen paa tidspunktet for afholdelsen af udgifterne, dvs . 20,45 lire for 1 drachme, i stedet for den omregningskurs, der var gaeldende paa tidspunktet for beregningen af stoetten, og som var 17,19 lire . Anvendelsen af sidstnaevnte kurs har medfoert en maerkbar nedsaettelse af forarbejdningsomkostningerne og dermed ogsaa af stoetten .
26 Med hensyn til dette punkt har Kommissionen til sit forsvar gjort gaeldende, at den bestandig har anvendt liren som omregningsvaluta ved beregningen af de omtvistede stoettebeloeb i betragtning af, at Italien, i hvert fald i det gamle Faellesskab, var den stoerste producent af de omhandlede produkter . Det har forekommet Kommissionen naturligt ogsaa at anvende denne beregningsmetode paa de graeske produkter efter denne stats tiltraedelse af Faellesskabet . Anvendelsen af den valutakurs, der er gaeldende den dag, hvor stoetten beregnes, er den bedste metode til at tilpasse forarbejdningsomkostningerne til de nyeste oplysninger i forbindelse med de oevrige oplysninger, der tages i betragtning ved beregningen af stoetten . Desuden har Kommissionen forklaret, at den for at behandle alle medlemsstaterne lige maa foretage omregningen paa samme maade for alle, saaledes at det eneste tidspunkt, der kommer i betragtning, af praktiske grunde er det tidspunkt, hvor stoettebeloebet fastsaettes .
27 Det klagepunkt, der er fremsat af Den hellenske Republiks regering, giver anledning til foelgende bemaerkninger : for det foerste, at man ikke kan bebrejde Kommissionen, at den valgte en af medlemsstaternes valutaer med henblik paa den omregning, der var noedvendig, foer stoettebeloebet kunne udtrykkes i en faelles valutaenhed . Den omstaendighed, at Italien traditionelt har vaeret den stoerste producent af de omhandlede produkter inden for Faellesskabet, goer det berettiget at anvende den italienske lire . Henvisningen til en bestemt valuta som omregningsvaluta ved de noedvendige omregninger og beregninger kan ikke foere til nogen form for forvridning, hvis ellers den samme valuta anvendes paa samme maade ved de samme transaktioner .
28 Med hensyn til Kommissionens anvendelse af den valutakurs, der var gaeldende den dag, da beregningen af stoetten blev foretaget, synes dette valg ligeledes berettiget, naar der er tale om en ydelse, hvis formaal ikke er at give kompensation for udgifter, der er paaloebet i fortiden, men at klarlaegge faellesskabsproduktionens konkurrencemaessige stilling med henblik paa det kommende produktionsaar . Kommissionen har derfor med god grund foert alle de oplysninger ajour, der kan have indflydelse paa fastsaettelsen af stoetten, herunder de paa dette tidspunkt gaeldende valutakurser . Det bemaerkes, at hvis Kommissionen for en bestemt medlemsstat havde taget hensyn til en valutakurs, der var gaeldende paa et tidligere tidspunkt, ville det have kraenket princippet om ligebehandling af medlemsstaterne og, i en situation med variable valutakurser, desuden have skabt en usikkerhed, som kunne vaere skadelig for stoetteordningens funktion . Det foelger af disse betragtninger, at Kommissionen var berettiget til generelt at anvende de valutakurser, der var gaeldende den dag, da stoetten blev beregnet .
29 Der kan derfor heller ikke gives Den hellenske Republik medhold i dette klagepunkt .
Klagepunktet om fejlagtig fastsaettelse af koefficienterne
30 Med hensyn til forordning nr . 1615/83, der indebaerer, at de koefficienter, hvormed stoetten for tomatkoncentrater multipliceres, fastsaettes under hensyn til emballagens stoerrelse, har Den hellenske Republik gjort gaeldende, at de graeske producenter, som saedvanligvis udbyder deres produkter i mindre emballager end den standardemballage, der er angivet i forordning nr . 1618/83, stilles ugunstigt derved, at der inden for de forskellige vaegtkategorier anvendes den samme koefficient paa et stoettebeloeb, der er lavere for de graeske producenter end for producenterne i de oevrige medlemsstater . Denne forskelsbehandling, som er uforenelig med forbudet mod forskelsbehandling i EOEF-traktatens artikel 40, stk . 3, andet afsnit, og tiltraedelsesaktens artikel 103, nr . 3, er ikke paa nogen maade retfaerdiggjort i begrundelsen til den anfaegtede forordning .
31 Kommissionen har til sit forsvar gjort gaeldende, at anvendelsen af koefficienter, der skyldes erfaringerne fra den internationale handel, teknisk set er den mest hensigtsmaessige metode til at sikre en fast kompensation for de ekstraudgifter, der opstaar, naar emballagerne er mindre end referenceproduktets emballage . Kommissionen har et vidt skoen med hensyn til den metode, der skal foelges . Da Den hellenske Republik har tiltraadt hele den afledte faellesskabsret, har den ogsaa accepteret bestemmelserne i forordning nr . 1610/78, som foerst indfoerte koefficientordningen . I de efterfoelgende produktionsaar er koefficientordningen aldrig blevet anfaegtet, hverken af de gamle medlemsstater eller af Den hellenske Republik .
32 Ved loesningen af dette stridsspoergsmaal maa det erindres, at de koefficienter, der anfaegtes under sagen, faktisk hidroerer fra tiden foer Den hellenske Republiks tiltraedelse . Formaalet med dem var at opnaa et ensartet niveau for stoetten i hele Faellesskabet i dets tidligere sammensaetning, og de er i princippet forblevet uaendret, efter at stoettebeloebet blev opdelt efter tiltraedelsen .
33 I princippet kan koefficientsystemet ikke anfaegtes, idet dets funktion, som angivet i praeamblen til forordning nr . 1610/78, er at tage hensyn til den indflydelse, det har paa produktionsomkostningerne, at de emballager, der anvendes i handelen, er forskellige fra den standardemballage, forordningerne om fastsaettelse af stoettebeloebet har for oeje . Det kan desuden ikke bestrides, at Kommissionen har ret til paa dette omraade at benytte faste beloeb, der er et resultat af erfaringer . Det maa dog fastslaas, at Kommissionen har begaaet en teknisk fejl ved ogsaa at anvende den ordning med ensartede koefficienter for alle producenterne, som gjaldt foer Den hellenske Republiks tiltraedelse, i en stoetteordning, som behandler de graeske producenter og producenterne i de oevrige medlemsstater forskelligt .
34 Selv om det kan antages, at udgifterne til emballage ikke er maerkbart forskellige i Graekenland og i resten af Faellesskabet, foerer anvendelsen af én og samme koefficient paa de forskellige niveauer for stoetten til en uberettiget nedsaettelse af det stoettebeloeb, der udbetales til alle graeske producenter, hvis produkt ikke svarer til den standardemballage, der er angivet i artikel 1, stk . 2, i forordning nr . 1618/83 . Skoent bestemmelserne i den anfaegtede forordning ikke viser, at det har vaeret hensigten at indfoere en forskelsbehandling af Den hellenske Republik, staar det alligevel fast, at anvendelsen af koefficienterne objektivt set har medfoert en forskelsbehandling i hvert fald af visse producenter i denne stat . Resultatet af anvendelsen af disse koefficienter i Graekenland er derfor i strid med EOEF-traktatens artikel 40, stk . 3, andet og tredje afsnit, som kraever, at alle producenter inden for Faellesskabet behandles ens, og kan endvidere skade formaalet med forordning nr . 516/77, som er at sikre faellesskabsproduktionens konkurrencedygtighed paa det prisniveau, der fastsaettes af konkurrenterne i tredjelande .
35 Forordning nr . 1615/83 maa derfor annulleres, for saa vidt som koefficientsystemet foerer til, at de graeske producenter ikke faar tilstraekkelig kompensation for de ekstra forarbejdningsomkostninger, der skyldes, at emballagen er forskellig fra den standardemballage, der er angivet i forordning forordning nr . 1618/83, hvilket har til foelge, at der fastsaettes utilstraekkelige stoettebeloeb for visse typer produkter .
36 Det paahviler Kommissionen i medfoer af EOEF-traktatens artikel 176 at fastsaette nye koefficienter for Graekenland eller en anden form for kompensation, der tager hensyn til, at stoetteordningen er forskellig for Graekenland og de oevrige medlemsstater .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
37 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den tabende part til at betale sagens omkostninger . I henhold til samme artikels stk . 3, foerste afsnit, kan Domstolen dog ophaeve sagsomkostningerne, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder paa et eller flere punkter . Det fremgaar af det foregaaende, at Den hellenske Republiks klagepunkter ikke kan tages til foelge, for saa vidt som de er rettet mod forordning nr . 1618/83, mens Den hellenske Republik har faaet medhold, for saa vidt angaar soegsmaalet mod forordning nr . 1615/83 . Herefter boer sagsomkostningerne ophaeves .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Kommissionens forordning nr . 1615/83 af 15 . juni 1983 om aendring af forordning nr . 1602/82 om fastsaettelse af de koefficienter, hvormed producentstoetten for tomatkoncentrater skal multipliceres, annulleres, for saa vidt som de ved denne forordning fastsatte koefficienter bevirker en forskelsbehandling af Den hellenske Republik i forhold til de oevrige medlemsstater med hensyn til kompensation for ekstraomkostninger, der skyldes anvendelsen af mindre emballager end den standardemballage, der er angivet i artikel 1, stk . 2, i Kommissionens forordning nr . 1618/83 af 15 . juni 1983 om fastsaettelse for produktionsaaret 1983/84 af producentstoetten og den minimumspris, der skal betales til producenterne, for visse produkter forarbejdet paa basis af frugt og groensager .
2)I oevrigt frifindes sagsoegte .
3)Hver part baerer sine omkostninger .