61995CJ0369_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-369/95,
angaaende en anmodning, som Tribunale di Salerno (Italien) i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,
Somalfruit SpA,
Camar SpA
mod
Ministero delle Finanze,
Ministero del Commercio con l'Estero,
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende gyldigheden af Raadets forordning (EOEF) nr. 404/93 af 13. februar 1993 om den faelles markedsordning for bananer (EFT L 47, s. 1), af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1442/93 af 10. juni 1993 om gennemfoerelsesbestemmelser for EF's importordning for bananer (EFT L 142, s. 6) og af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1443/93 af 10. juni 1993 om overgangsforanstaltninger vedroerende anvendelsen af EF's importordning for bananer i 1993 (EFT L 142, s. 16),
har
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, H. Ragnemalm, og dommerne R. Schintgen (refererende dommer), G.F. Mancini, P.J.G. Kapteyn og J.L. Murray,
generaladvokat: M.B. Elmer
justitssekretaer: ekspeditionssekretaer D. Louterman-Hubeau,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
- Somalfruit SpA og Camar SpA ved advokaterne A. Miele og W. Viscardini Donà, Padova, og advokaterne G.M. Roberti og A. Tizzano, Napoli
- den italienske regering ved afdelingschef, professor U. Leanza, Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtiget, bistaaet af statens advokat, P.G. Ferri
- den franske regering ved kontorchef Catherine de Salins og fuldmaegtig Frédéric Pascal, begge Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtigede
- Raadet for Den Europaeiske Union ved konsulent J. Huber og konsulent A. Tanca, Raadets Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede
- Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent E. de March og T. Christoforou, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at der er afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 15. maj 1997 af Somalfruit SpA og Camar SpA, af den italienske regering, af den franske regering, af Raadet og af Kommissionen,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 26. juni 1997,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 12. oktober 1995, indgaaet til Domstolen den 28. november 1995, har Tribunale di Salerno i henhold til EF-traktatens artikel 177 stillet to praejudicielle spoergsmaal om gyldigheden af Raadets forordning (EOEF) nr. 404/93 af 13. februar 1993 om den faelles markedsordning for bananer (EFT L 47, s. 1, herefter »Raadets forordning«), af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1442/93 af 10. juni 1993 om gennemfoerelsesbestemmelser for EF's importordning for bananer (EFT L 142, s. 6, herefter »Kommissionens forordning« eller »forordning nr. 1442/93«) og af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1443/93 af 10. juni 1993 om overgangsforanstaltninger vedroerende anvendelsen af EF's importordning for bananer i 1993 (EFT L 142, s. 16).
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en sag mellem Somalfruit SpA og Camar SpA (herefter »Somalfruit« og »Camar«) paa den ene side og Ministero delle Finanze (Finansministeriet) og Ministero del Commercio con l'Estero (Ministeriet for Udenrigshandel) paa den anden side vedroerende indfoersel til Italien af et parti paa 533 520 kg bananer med oprindelse i Somalia.
De relevante retsregler
3 Den fjerde AVS-EOEF-konvention, som blev undertegnet i Lomé den 15. december 1989 og godkendt ved Raadets og Kommissionens afgoerelse 91/400/EKSF, EOEF af 25. februar 1991 (EFT L 229, s. 1, herefter »Lomé-konventionen«), bestemmer foelgende i artikel 168:
»1. Varer med oprindelse i AVS-staterne fritages for told og afgifter med tilsvarende virkning ved indfoersel i Faellesskabet.
2. a) Varer med oprindelse i AVS-staterne:
- som er opfoert paa listen i bilag II til traktaten, naar de er omfattet af en faelles markedsordning i henhold til traktatens artikel 40
eller
- som ved indfoersel i Faellesskabet er underkastet en saerordning, der er indfoert som foelge af gennemfoerelsen af den faelles landbrugspolitik,
indfoeres i Faellesskabet uanset bestemmelserne i den almindelige ordning, der gaelder for tredjelande, i henhold til foelgende bestemmelser:
i) varer, der i henhold til de paa indfoerselstidspunktet gaeldende faellesskabsbestemmelser ikke omfattes af andre importforanstaltninger end told, indfoeres toldfrit
ii) for andre varer end de under nr. i) naevnte traeffer Faellesskabet de noedvendige foranstaltninger for at sikre en gunstigere behandling end den mestbegunstigelsesbehandling for samme varer, der indroemmes tredjelande.
...«
4 Protokol nr. 5 om bananer, som er bilag til Lomé-konventionen (herefter »protokol nr. 5«), bestemmer i artikel 1:
»Ingen AVS-stat stilles med hensyn til sin udfoersel af bananer til Faellesskabets marked ringere end tidligere eller i oejeblikket for saa vidt angaar den paagaeldende stats adgang til de traditionelle markeder og dens fordele paa disse markeder.«
Artikel 2 i protokol nr. 5 bestemmer foelgende:
»Faellesskabet og den enkelte AVS-stat raadfoerer sig med hinanden med hensyn til bestemmelse af, hvilke foranstaltninger der skal ivaerksaettes for at forbedre produktions- og afsaetningsvilkaarene for bananer. Med henblik herpaa tages alle de bestaaende midler inden for konventionens bestemmelser om det finansielle, faglige, landbrugsmaessige, industrielle og regionale samarbejde i anvendelse. Hensigten med foranstaltningerne er at saette AVS-staterne, herunder navnlig Somalia, i stand til at oege deres konkurrenceevne paa saavel deres traditionelle markeder som paa Faellesskabets oevrige markeder ...«
5 Faelleserklaeringen ad protokol nr. 5, som udgoer bilag LXXIV, indeholder foelgende udtalelse:
»... artikel 1 i protokol nr. 5 [er] ikke ... til hinder for, at Faellesskabet, efter i fuldt omfang at have raadfoert sig med AVS-staterne, opstiller faelles regler for bananer, saafremt ingen AVS-stat, der er traditionel leverandoer til Faellesskabet, stilles ringere end tidligere eller i oejeblikket for saa vidt angaar den paagaeldende stats adgang til Faellesskabet og dens fordele i Faellesskabet«.
6 I en saerlig erklaering om protokol nr. 5, som udgoer bilag LXXV, har Faellesskabet fastslaaet de saerlige rettigheder for de AVS-stater, der er traditionelle leverandoerer.
7 Lomé-konventionens artikel 360 bestemmer foelgende:
»1. Denne konvention traeder i kraft paa den foerste dag i den anden maaned, der foelger efter datoen for Faellesskabets medlemsstaters og mindst to tredjedele af AVS-staternes deponering af ratifikationsdokumenterne og deponeringen af notifikationsakten om Faellesskabets indgaaelse af konventionen.
2. Saafremt en AVS-stat ikke har afsluttet de i artikel 359 omhandlede procedurer paa datoen for konventionens ikrafttraeden, saaledes som fastsat i stk. 1, kan den kun goere dette inden for de tolv maaneder, der foelger efter denne dato, og kan kun ivaerksaette de paagaeldende procedurer inden for de tolv maaneder, der foelger efter samme dato, medmindre den paagaeldende stat inden udloebet af denne periode meddeler Ministerraadet, at den har til hensigt at afslutte disse procedurer senest seks maaneder efter denne frist, og paa betingelse af at den inden for samme tidsrum deponerer ratifikationsdokumentet.
...«
8 Det fremgaar af en oplysning offentliggjort i EF-Tidende af Raadets Sekretariat, at Lomé-konventionen er traadt i kraft den 1. september 1991 (EFT L 229, s. 287).
9 Den Demokratiske Republik Somalia, som havde undertegnet Lomé-konventionen den 15. december 1989, har ikke deponeret noget ratifikationsdokument inden for den fastsatte frist.
10 Dette land har heller ikke deltaget i den aftale om aendring af den naevnte konvention, der blev undertegnet paa Mauritius den 4. november 1995 (EFT 1997 C 20, s. 134). I denne aftales artikel 364a forudses det udtrykkeligt, at Den Demokratiske Republik Somalia i fremtiden vil tilslutte sig Lomé-konventionen.
11 AVS-EU-Ministerraadet har den 28. juni 1996 vedtaget foelgende konklusioner vedroerende Den Demokratiske Republik Somalia:
»AVS-EU-Ministerraadet
1. bekraefter Somalias politiske tiltraedelse af Lomé-konventionen paa trods af, at landet ikke har kunnet ratificere konventionen paa grund af omstaendigheder, der ligger uden for dets kontrol
...«
12 Raadets forordning erstatter i afsnit IV de forskellige tidligere nationale ordninger med en faelles ordning for samhandelen med tredjelande.
13 Med hensyn til indfoerslerne af bananer fra AVS-stater sondres der i Raadets forordning i artikel 15, som er blevet artikel 15a efter udstedelsen af Raadets forordning (EF) nr. 3290/94 af 22. december 1994 om de tilpasninger og overgangsforanstaltninger, der er noedvendige i landbrugssektoren for gennemfoerelsen af de aftaler, som er indgaaet under de multilaterale handelsforhandlinger i Uruguay-rundens regi (EFT L 349, s. 105), mellem »traditionel indfoersel fra AVS-stater«, som svarer til den i bilaget anfoerte maengde bananer udfoert fra hver AVS-stat, der traditionelt udfoerer bananer til Faellesskabet, og »ikke-traditionel udfoersel fra AVS-stater«, der svarer til den maengde bananer, der udfoeres fra disse stater, og som overskrider den i bilaget fastsatte maengde.
14 For Somalia fastsaettes den traditionelle maengde i bilaget til Raadets forordning til 60 000 tons nettovaegt.
15 Denne forordnings artikel 18, stk. 1, i den version, der fremgaar af forordning nr. 3290/94, bestemmer, at der aabnes et toldkontingent paa 2,1 mio. tons nettovaegt for 1994 og paa 2,2 mio. tons nettovaegt for de foelgende aar for indfoersel af »tredjelandsbananer« og »ikke-traditionelle AVS-bananer«.
16 Inden for rammerne af dette toldkontingent er indfoersler af ikke-traditionelle AVS-bananer paalagt en nultold, mens de uden for kontingentet er paalagt en told paa 750 ECU pr. ton.
17 Ifoelge artikel 17 i Raadets forordning i den version, der fremgaar af forordning nr. 3290/94, skal der ved indfoersel af bananer til Faellesskabet forelaegges en importlicens, der udstedes af medlemsstaterne. Udstedelse af disse licenser er, medmindre der traeffes undtagelsesbestemmelser, betinget af, at der stilles sikkerhed for opfyldelsen af den forpligtelse til at gennemfoere importen, som den erhvervsdrivende har paataget sig.
18 Ifoelge artikel 19, stk. 1, i Raadets forordning fordeles det saaledes aabnede toldkontingent med 66,5% til erhvervsdrivende, der har markedsfoert tredjelandsbananer eller ikke-traditionelle AVS-bananer, 30% til erhvervsdrivende, der har markedsfoert EF-bananer eller traditionelle AVS-bananer, og 3,5% til erhvervsdrivende, der er etableret i Faellesskabet, og som siden 1992 er begyndt at markedsfoere andre bananer end EF- eller traditionelle AVS-bananer.
19 Forordningens artikel 19, stk. 2, bestemmer, at hver erhvervsdrivende faar udstedt importlicenser paa grundlag af de gennemsnitlige maengder bananer, som han har solgt i de seneste tre aar, for hvilke der foreligger oplysninger.
20 I artikel 20 bemyndiger Raadet Kommissionen til at vedtage bestemmelser til gennemfoerelse af forordningen, som navnlig kan omfatte licensudstedelsen.
21 Til gennemfoerelse af Raadets forordning har Kommissionen navnlig udstedt forordning nr. 1442/93, som i artikel 2 og 3 gentager sondringen mellem de tre kategorier erhvervsdrivende, der naevnes i Raadets forordnings artikel 19, stk. 1, og betegner dem som kategori A, B og C.
22 Artikel 10 i Kommissionens forordning bestemmer, at de nationale myndigheder giver Kommissionen meddelelse om, hvor stor en maengde bananer der er blevet ansoegt om importlicens for for hver af kategorierne, og ligeledes giver den meddelelse om de ikke udnyttede maengder.
23 Artikel 10, stk. 3, bestemmer foelgende:
»De ikke udnyttede maengder tildeles efter ansoegning den samme erhvervsdrivende paa ny i det efterfoelgende kvartal.«
24 Artikel 14, stk. 2, i Kommissionens forordning bestemmer foelgende:
»Ansoegninger om importlicenser indgives til myndighederne i en hvilken som helst medlemsstat i den foerste uge i den sidste maaned i hvert kvartal.«
25 Artikel 17 i Kommissionens forordning fastsaetter de naermere bestemmelser for de nationale myndigheders udstedelse af licenser og bestemmer, at medlemsstaterne giver Kommissionen meddelelse om de maengder under importlicenserne, der ikke er blevet udnyttet eller kun delvis udnyttet.
26 Artikel 17, stk. 4, bestemmer foelgende:
»De ikke udnyttede maengder tildeles efter anmodning paa ny til den samme erhvervsdrivende i det foelgende kvartal.«
27 Ved forordning nr. 1443/93 har Kommissionen fastsat overgangsforanstaltninger vedroerende anvendelsen af EF's importordning for bananer i 1993.
28 Ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2161/94 af 2. september 1994 om fastsaettelse af maengder for indfoersel af bananer til Faellesskabet for fjerde kvartal 1994 (EFT L 230, s. 1) har Kommissionen fastsat maengder for indfoersel af bananer til Faellesskabet for fjerde kvartal 1994. I bilaget til denne forordning fastsaettes den maengde traditionelle bananer, der er til raadighed for indfoersel i loebet af dette kvartal, for Somalia til 60 000 tons.
29 I Raadets forordning (EF) nr. 2686/94 af 31. oktober 1994 om en saerlig stoetteordning for traditionelle AVS-leverandoerer af bananer (EFT L 286, s. 1) naevnes Somalia i bilaget.
De faktiske omstaendigheder i hovedsagen
30 Somalfruit og Camar er selskaber, der henholdsvis udfoerer og indfoerer somaliske bananer til Italien.
31 Den 20. september 1994 ansoegte Camar de italienske myndigheder om licens til indfoersel af et parti paa 533 520 kg bananer med oprindelse i Somalia, som skulle ankomme til de italienske havne i loebet af sidste kvartal af 1994.
32 I sin meddelelse til Kommissionen anfoerte det italienske Ministerium for Udenrigshandel, at ansoegningen var blevet indgivet efter udloebet af den frist, der er fastsat i artikel 14, stk. 2, i Kommissionens forordning; det foreslog dog Kommissionen at efterkomme ansoegningen i betragtning af den politiske situation i Somalia og indfoerslens ringe stoerrelse.
33 Den 3. oktober 1994 afgav Kommissionen en negativ udtalelse med den begrundelse, at ansoegningen var indgivet efter udloebet af de ufravigelige frister.
34 Paa denne baggrund afslog de italienske myndigheder ansoegningen.
35 Efter at Somalfruit og Camar havde fremsat en begaering om foreloebige forholdsregler for Tribunale di Salerno, bestemte denne ret, at bananerne skulle fortoldes og overgaa til fri omsaetning mod sikkerhedsstillelse for betaling af tolden paa 750 ECU pr. ton, som er fastsat for indfoersler ud over kontingentet for ikke-traditionelle AVS-bananer.
De praejudicielle spoergsmaal
36 Paa denne baggrund har Tribunale di Salerno besluttet at udsaette sagen og at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»1) Er Raadets forordning (EOEF) nr. 404/93 gyldig, for saa vidt som der derved goeres indskraenkninger i retten til at indfoere bananer fra Somalia, dvs. retten til adgang til markedet, der er anerkendt ved Lomé-konventionen af 15. december 1989, ved den dertil knyttede protokol nr. 5 og faelleserklaeringen, der udgoer bilag LXXIV til konventionen, navnlig:
a) ved at fastsaette forskellige indfoerselsordninger for traditionelle bananer, ikke-traditionelle bananer og bananer, som overskrider en i den forbindelse fastsat maengde, hvorved der sker en raekke maengdemaessige begraensninger
b) ved at bestemme, at der kraeves et importdokument og i tilslutning hertil at kraeve sikkerhedsstillelse, et dokument, der ikke har et rent statistisk formaal, men hvis udstedelse kraever opfyldelse af byrdefulde og vanskeligt opfyldelige betingelser
c) ved at fastsaette en told paa 750 ECU pr. ton for indfoersel af maengder af bananer, som overskrider toldkontingentet?
2) Skal Kommissionens forordninger (EOEF) nr. 1442/93 og nr. 1443/93 som suppleret og aendret ved senere forordninger anses for gyldige, for saa vidt som der ved disse forordninger er sket en unoedvendig og - naar henses til det tilstraebte maal - uforholdsmaessig reduktion, indskraenkning eller begraensning af adgangen for bananer fra Somalia, saaledes som denne er sikret ved de i spoergsmaal 1 omhandlede konventionsbestemmelser samt ved selve Raadets forordning nr. 404/93, navnlig fordi de
a) bestemmer, at fristen for indgivelse af ansoegning om importlicens udloeber tre maaneder og tre uger foer den oekonomiske transaktion, som licensen vedroerer, samt at det tidsrum, hvori ansoegningen kan indgives, kun udgoer en (uafkortet) uge fire gange aarligt
b) bestemmer, at overskridelse af fristen for indgivelse af ansoegning medfoerer fortabelse af retten til at indfoere i et helt kvartal, uden at der samtidig er givet saerlige bestemmelser eller undtagelsesbestemmelser om force majeure-tilfaelde, ekstraordinaere situationer og dermed ligestillede tilfaelde
c) goer udstedelse af licens betinget af, at der er stillet sikkerhed?«
Det foerste spoergsmaal
37 Med sit foerste spoergsmaal giver den forelaeggende ret udtryk for tvivl om, hvorvidt Raadets forordning er forenelig med Lomé-konventionen og med protokol nr. 5, for saa vidt den begraenser den frie adgang til Faellesskabets marked for bananer ved at sondre mellem tre forskellige kategorier indfoersler, som toldbehandles forskelligt, ved at paalaegge en told paa 750 ECU pr. ton for bananer ud over toldkontingentet, og ved at kraeve fremlaeggelse af en importlicens, hvis udstedelse er betinget af, at der stilles sikkerhed.
38 Den franske regering, Raadet og Kommissionen har anfoert, at sagsoegerne i hovedsagen ikke kan bestride lovligheden af Raadets forordning under henvisning til Lomé-konventionen, fordi Somalia ikke har ratificeret denne konvention. De finder herefter, at Domstolen boer erklaere sig inkompetent til at besvare dette spoergsmaal.
39 Sagsoegerne i hovedsagen har anerkendt, at den manglende ratifikation skyldes interne vanskeligheder i dette land, men har imidlertid anfoert, at Faellesskabet behandler Den Demokratiske Republik Somalia som et AVS-land.
40 Det bemaerkes hertil, at inden for rammerne af det samarbejde, der i henhold til traktatens artikel 177 er indfoert mellem Domstolen og de nationale retsinstanser, tilkommer det udelukkende den nationale retsinstans, for hvem en tvist er indbragt, og som har ansvaret for den retlige afgoerelse, som skal traeffes, paa grundlag af omstaendighederne i den konkrete sag at vurdere, saavel om en praejudiciel afgoerelse er noedvendig for, at den kan afsige dom, som relevansen af de spoergsmaal, den forelaegger Domstolen. Naar de af den nationale retsinstans stillede spoergsmaal vedroerer fortolkningen af faellesskabsretten, er Domstolen derfor principielt forpligtet til at traeffe afgoerelse (jf. bl.a. dom af 5.12.1995, sag C-415/93, Bosman, Sml. I, s. 4921, praemis 59).
41 Domstolen kan dog ikke traeffe afgoerelse om et praejudicielt spoergsmaal, der er stillet af en national ret, naar det aabenbart fremgaar, at den fortolkning af faellesskabsretten eller den efterproevelse af en faellesskabsregels gyldighed, som den nationale ret har anmodet om, savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, eller naar problemet er af hypotetisk karakter, og Domstolen ikke raader over de faktiske og retlige oplysninger, som er noedvendige for, at den kan foretage en saglig og korrekt besvarelse af de stillede spoergsmaal (jf. bl.a. dom af 12.12.1996, forenede sager C-320/94, C-328/94, C-329/94, C-337/94, C-338/94 og C-339/94, RTI m.fl., Sml. I, s. 6471, praemis 23, og af 16.1.1997, sag C-134/95, USSL nr. 47 di Biella, Sml. I, s. 195, praemis 12). AAnden i det samarbejde, som anmodningen om en praejudiciel afgoerelse skal gennemfoeres i, kraever saaledes, at den forelaeggende ret tager i betragtning, at det er Domstolens opgave at bidrage til justitsforvaltningen i medlemsstaterne, men ikke at udoeve responderende virksomhed vedroerende generelle eller hypotetiske spoergsmaal (jf. bl.a. dom af 16.7.1992, sag C-83/91, Meilicke, Sml. I, s. 4871, praemis 25, og Bosman-dommen, praemis 60).
42 I det foreliggende tilfaelde vedroerer de praejudicielle spoergsmaal imidlertid ikke problemet om Den Demokratiske Republik Somalias ratifikation af Lomé-konventionen og betydningen af de politiske erklaeringer herom, men gyldigheden af Raadets forordning. I denne forbindelse bemaerkes, at der i bilaget til denne forordning, som fastsaetter den traditionelle maengde bananer fra AVS-staterne, for Somalia fastsaettes en traditionel maengde paa 60 000 tons.
43 Det fremgaar foelgelig ikke, at spoergsmaalet, om Raadets forordning er forenelig med Lomé-konventionen, aabenbart er af hypotetisk art i forhold til den sag, som verserer for den nationale ret, saaledes at Domstolen er kompetent til at besvare det.
44 Med hensyn til gyldigheden af Raadets forordning bemaerkes, at Domstolen i dommen af 5. oktober 1994 (sag C-280/93, Tyskland mod Raadet, Sml. I, s. 4973, praemis 102) har forkastet et annullationsanbringende, der stoettedes paa en paastand om, at Raadets forordning var uforenelig med Lomé-konventionen og protokol nr. 5.
45 Det foerste spoergsmaals punkt a) og c) vedroerer imidlertid i det vaesentlige forskelsbehandlingen mellem traditionelle og ikke-traditionelle importoerer af AVS-bananer, som var blevet anfaegtet af Forbundsrepublikken Tyskland i sag C-280/93. Domstolen har herom fastslaaet, at med hensyn til indfoerelsen af et toldkontingent henhoerer indfoersel af bananer hidroerende fra AVS-stater under Lomé-konventionens artikel 168, stk. 2, litra a), nr. ii). Domstolen har udtalt, at ifoelge protokol nr. 5 er Faellesskabet kun forpligtet til at give de maengder bananer adgang med toldfritagelse, som faktisk blev indfoert »med nultold« fra hver AVS-stat, som var traditionel leverandoer, i loebet af det bedste aar foer 1991, og at bilag LXXIV og LXXV om denne protokol i oevrigt bekraefter, at Faellesskabet alene har forpligtelse til, for saa vidt angaar AVS-bananers adgang til EF-markedet, at opretholde de fordele, som AVS-staterne havde foer Lomé-konventionen (den naevnte dom i sagen Tyskland mod Raadet, praemis 101).
46 Desuden bemaerkes, at ifoelge dom af 12. december 1995 (sag C-469/93, Chiquita Italia, Sml. I, s. 4533, praemis 59) har artikel 1 i protokol nr. 5 om bananer karakter af en standstill-klausul og har med andre ord til formaal at garantere, at de gaeldende betingelser og naermere regler for, at bananer hidroerende fra AVS-stater faar adgang til de traditionelle markeder, ikke er ringere end dem, som gjaldt paa protokollens ikrafttraedelsestidspunkt. Denne adgangsgaranti gaelder imidlertid kun for bananer fra AVS-stater inden for de maengder, som blev indfoert paa bestemmelsens ikrafttraedelsestidspunkt.
47 Indfoerselsbegraensningerne kan, saaledes som de fremgaar af Raadets forordning, foelgelig ikke medfoere dens ugyldighed.
48 Hvad angaar det foerste spoergsmaals punkt b), som vedroerer gyldigheden af kravet om importlicenser, hvis udstedelse er betinget af, at der stilles sikkerhed, finder den forelaeggende ret, at dokumentet ikke alene tjener statistiske formaal, og at der gaelder betingelser for dets udstedelse, som er vanskelige at opfylde. Den er derfor i tvivl om, hvorvidt artikel 17 i Raadets forordning er forenelig med proportionalitetsprincippet.
49 Ifoelge Domstolens faste praksis er det ved afgoerelsen af, om en faellesskabsbestemmelse er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, afgoerende, om de midler, der bringes i anvendelse, er egnede til at virkeliggoere det tilstraebte maal, og ikke gaar ud over, hvad der er noedvendigt for at virkeliggoere dette (jf. f.eks. dom af 9.11.1995, sag C-426/93, Tyskland mod Raadet, Sml. I, s. 3723, praemis 42).
50 Domstolen har endvidere gentagne gange fastslaaet, at Faellesskabets institutioner, naar der er tale om en vurdering af en kompliceret oekonomisk situation, har et vidt skoen. Ved kontrollen af, hvorvidt denne befoejelse udoeves retmaessigt, skal den retslige efterproevelse begraenses til en undersoegelse af, om afgoerelsen er aabenbart urigtig eller behaeftet med magtfordrejning, eller om den paagaeldende institution aabenbart har overskredet graenserne for sit skoen (jf. dom af 17.7.1997, sag C-354/95, National Farmer's Union m.fl., Sml. I, s. 4559, praemis 50).
51 Det bemaerkes i denne forbindelse, at det praeciseres i syttende betragtning til Raadets forordning, at overvaagningen af indfoerslen, navnlig inden for rammerne af toldkontingentet, noedvendiggoer en importlicensordning med sikkerhedsstillelse.
52 Denne ordning maa, da den gaar ud paa at sikre overholdelse af forpligtelsen til at importere paa de i Raadets forordning fastsatte betingelser inden for licensens gyldighedsperiode, anses for en foranstaltning til forvaltning af toldkontingenterne, som er noedvendig for at sikre overvaagningen af indfoerslerne inden for et system med forskellige importordninger.
53 Paa baggrund af disse betragtninger fremgaar det ikke, at kravet om importlicenser, hvis udstedelse ifoelge forordningen er betinget af en sikkerhedsstillelse, gaar ud over, hvad der er noedvendigt for at virkeliggoere det tilstraebte maal.
54 I betragtning af det foregaaende maa det foerste spoergsmaal besvares saaledes, at gennemgangen af Raadets forordning, naar henses til Lomé-konventionen, dens protokol nr. 5 og den faelles erklaering, der udgoer bilag LXXIV til denne konvention, intet har frembragt, der kan rejse tvivl om dens gyldighed.
Det andet spoergsmaal
55 Den forelaeggende rets andet spoergsmaal drejer sig om gyldigheden af Kommissionens forordning nr. 1442/93 og nr. 1443/93, saaledes som de er blevet aendret og suppleret ved senere forordninger, set i forhold til Raadets forordning og Lomé-konventionen.
56 Indledningsvis bemaerkes, at forordning nr. 1443/93 ikke laengere var i kraft, da de i hovedsagen omhandlede bananer med oprindelse i Somalia blev importeret. I henhold til dens artikel 1, stk. 1, fandt denne forordning nemlig kun anvendelse paa indfoersler af bananer, der blev foretaget i 1993. Det er derfor aabenbart uden interesse for afgoerelsen af hovedsagen at undersoege, om bestemmelserne i forordning nr. 1443/93 er gyldige set i forhold til Raadets forordning.
57 Desuden maa Domstolens undersoegelse begraenses til forordning nr. 1442/93, da der ikke foreligger naermere oplysninger om Kommissionens oevrige aendringsforordninger eller supplerende forordninger, som den forelaeggende ret omtaler.
58 Tribunale di Salerno's andet spoergsmaal, punkt c), drejer sig om, hvorvidt det gyldigt kan kraeves som betingelse for udstedelse af importlicenser, at der stilles en sikkerhed.
59 Hertil bemaerkes, at sikkerhedsstillelsen er foreskrevet i artikel 17, stk. 2, i Raadets forordning. Da udstedelsen af importlicenser, som er betinget af, at der stilles sikkerhed, er fastsat ved Raadets forordning og ikke ved Kommissionens forordning, er spoergsmaalet om sidstnaevnte forordnings gyldighed set i forhold til Raadets forordning, hvad angaar denne betingelse, ligeledes uden genstand.
60 Det skal derfor blot undersoeges, om bestemmelserne i Kommissionens forordning om fastsaettelse af perioder og frister for indgivelse af ansoegninger om importlicenser for bananer er gyldige set i forhold til Raadets forordning, hvilket er genstanden for det andet spoergsmaals punkt a) og b).
61 Med dette spoergsmaal oensker den forelaeggende ret at vide, om der med Kommissionens forordning, naar henses til Lomé-konventionen og Raadets forordning, ikke er indfoert en for restriktiv ordning for somaliske bananers adgang til det faelles marked.
62 I denne forbindelse bemaerkes, at ifoelge Domstolens faste praksis kan Raadet inden for rammerne af den faelles landbrugspolitik se sig foranlediget til at tildele Kommissionen vide gennemfoerelsesbefoejelser, da denne er den eneste, der er i stand til stadig og opmaerksomt at foelge udviklingen paa landbrugsmarkederne og til at handle med den hurtighed, som situationen kraever (jf. bl.a. dom af 30.10.1975, sag 23/75, Rey Soda, Sml. s. 1279, praemis 11, og af 25.6.1997, sag C-285/94, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 3519, praemis 22). Graenserne for disse befoejelser maa hovedsagelig bedoemmes paa grundlag af de vigtigste generelle maal bag markedsordningen (jf. dom af 29.6.1989, sag 22/88, Vreugdenhil m.fl., Sml. s. 2049, praemis 16, og af 17.10.1995, sag C-478/93, Nederlandene mod Kommissionen, Sml. I, s. 3081, praemis 30).
63 Artikel 20 i Raadets forordning bestemmer, at Kommissionen efter forvaltningskomitéproceduren vedtager gennemfoerelsesbestemmelser for ordningen for samhandelen med tredjelande. Den bestemmer udtrykkeligt, at disse bestemmelser navnlig omfatter supplerende foranstaltninger vedroerende udstedelse af licenser, disses gyldighedsperiode samt hyppigheden af licensudstedelsen. Kommissionens forordning har altsaa til formaal at fastsaette naermere bestemmelser til gennemfoerelse af importordningen for friske bananer i afsnit IV i Raadets forordning.
64 Det foelger af bestemmelserne i Kommissionens forordnings artikel 14, stk. 2, at fristen for indgivelse af ansoegninger om importlicens udloeber tre uger foer det kvartal, som den oenskede importlicens vedroerer. En erhvervsdrivende, som for et kvartal indgiver en ansoegning om importlicens til den kompetente myndighed for sent, mister muligheden for at indfoere bananer inden for rammerne af toldkontingentet i det paagaeldende kvartal, dog saaledes at han, i betragtning af den gyldighedsperiode for licenserne, der er fastsat i den naevnte forordnings artikel 11, stk. 2, stadig kan forhandle bananer indtil den syvende dag efter det kvartal, for hvilket han har modtaget importlicenser.
65 I et saadant tilfaelde har den erhvervsdrivende imidlertid stadig faaet tildelt en aarlig referencemaengde, og han kan ansoege om, at de ikke udnyttede maengder tildeles ham paa ny for det foelgende kvartal. Han er saaledes i stand til i loebet af de foelgende kvartaler at forhandle maengder af bananer, som svarer til hans individuelle referencemaengde, bortset fra, at den manglende overholdelse af fristen for at indgive en ansoegning om importlicens efter Raadets forordnings artikel 1, stk. 3, som bestemmer, at produktionsaaret gaar fra 1. januar til 31. december, bevirker, at den erhvervsdrivende for sidste kvartal mister enhver mulighed for efter den 31. december at markedsfoere den resterende del af sin aarlige referencemaengde.
66 Ligeledes kan den erhvervsdrivende, som ikke i loebet af det sidste kvartal har udnyttet visse maengder bananer, som har givet anledning til udstedelse af en importlicens, heller ikke markedsfoere den ikke udnyttede del af sin referencemaengde.
67 Det maa imidlertid fastslaas, at som det fremgaar af beskrivelsen af de naermere regler for udstedelse af importlicenser, er opdelingen i fire kvartaler af proceduren for import af bananer, uden at der dertil er knyttet noget endeligt tab af rettigheder for de erhvervsdrivende, omfattet af Kommissionens kompetence til at modificere betingelserne for adgang for bananer med oprindelse i tredjelande til Faellesskabet, uden dog at goere dem snaevrere. Den manglende overholdelse af visse datoer, hvor en ansoegning om licenser skal vaere indgivet, eller hvor indfoersler skal vaere foretaget inden for rammerne af de udstedte licenser, medfoerer nemlig ikke et totalt tab af mulighederne for at markedsfoere den maengde bananer, der aarligt tildeles hver erhvervsdrivende.
68 Der er foelgelig intet grundlag for at konkludere, at udstedelse af importlicenser for hvert kvartal og for begraensede perioder med henblik paa at sikre en behoerig afsaetning af bananer i Faellesskabet i loebet af produktionsaaret er i strid med Lomé-konventionen eller Raadets forordning.
69 Det andet spoergsmaal maa derfor besvares saaledes, at gennemgangen af Kommissionens forordning intet har frembragt, der kan rejse tvivl om dens gyldighed, naar henses til Lomé-konventionen og til Raadets forordning.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
70 De udgifter, der er afholdt af den italienske og den franske regering samt af Raadet for Den Europaeiske Union og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Tribunale di Salerno ved kendelse af 12. oktober 1995, for ret:
1) Gennemgangen af Raadets forordning (EOEF) nr. 404/93 af 13. februar 1993 om den faelles markedsordning for bananer har intet frembragt, der kan rejse tvivl om dens gyldighed, naar henses til den fjerde AVS/EOEF-konvention, som blev undertegnet den 15. september 1989 i Lomé, og som er godkendt ved Raadets og Kommissionens afgoerelse 91/400/EKSF, EOEF af 25. februar 1991.
2) Gennemgangen af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1442/93 af 10. juni 1993 om gennemfoerelsesbestemmelser for EF's importordning for bananer har intet frembragt, der kan rejse tvivl om dens gyldighed, naar henses til den fjerde AVS-EOEF-konvention og til forordning nr. 404/93.