62008CC0171_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Ievads
1. Ar šo prasības pieteikumu, kas iesniegts 2008. gada 21. aprīlī, Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, saglabājot valsts un citu valsts iestāžu īpašas tiesības Portugal Telecom SGPS SA
(turpmāk tekstā – “ Portugal Telecom ”), kas piešķirtas saistībā ar valsts Portugal Telecom priekšrocību akcijām (“golden shares”), Portugāles Republika nav izpildījusi EKL 56. un EKL 43. pantā paredzētos pienākumus.
II – Atbilstošās tiesību normas
2. Pamatlikuma par privatizāciju ( Lei Quadro das Privatizaçoes ) (2) 15. panta 3. punktā ir paredzēta iespēja izdot priekšrocību akcijas:
“4. panta 1. punktā noteiktajā tiesību instrumentā (ar kuru tiek apstiprināti privatizējamā vai par akciju sabiedrību pārveidojamā uzņēmuma statūti) cita starpā, ja tas ir valsts interesēs, var izņēmuma kārtā paredzēt priekšrocību akcijas, kuras ir paredzēts saglabāt valsts īpašumā un kuras neatkarīgi no to skaita valstij piešķir veto tiesības attiecībā uz statūtu grozījumiem un citiem lēmumiem noteiktā jomā, kas pienācīgā kārtā ir noteikta statūtos.”
3. 1995. gada 22. februāra Dekrētlikuma Nr. 44/95 par pirmo privatizācijas kārtu 20. panta 1. punktā ir noteikts:
“Gadījumā, kad sabiedrības Portugal Telecom
līgums paredzētu citu akciju ar īpašām tiesībām, nevis priekšrocību akciju esamību, šo akciju vairākums noteikti ir jāsaglabā valstij vai citiem valsts akcionāriem.”
4. Portugal Telecom, kas ir ieguldīto kapitāla daļu pārvaldīšanas holdinga sabiedrība, statūtu 4. panta 2. punktā ir precizēts, ka pamatkapitālu veido 1 025 800 000 parastās akcijas un 500 A kategorijas akcijas.
5. Saskaņā ar Portugal Telecom
statūtu 5. pantu A kategorijas akciju vairākums ir jāsaglabā valstij vai citam valsts akcionāram un tās papildina noteiktas priekšrocības īpašu tiesību veidā.
6. Portugal Telecom
statūtos šīs īpašās tiesības ir šādas:
– vismaz vienai trešdaļai no kopējā administratoru skaita, tostarp valdes priekšsēdētājam, jābūt ievēlētiem ar A kategorijas akciju turētāju balsu vairākumu, proti, ar valsts un citu valsts akcionāru balsu vairākumu;
– no pieciem vai septiņiem ievēlētajiem izpildkomitejas locekļiem, kas izvēlēti no valdes, attiecīgi vienam vai diviem no šiem locekļiem ir jābūt ievēlētiem ar A kategorijas akciju turētāju balsu vairākumu;
– vismaz viena administratora, kurš ir ievēlēts, lai īpaši nodarbotos ar noteiktiem administratīviem jautājumiem, iecelšanai ir jāsaņem vairākums A kategorijas akciju turētāju balsu;
– nevienu pilnsapulces lēmumu par turpmāk uzskaitītajiem jautājumiem nevar apstiprināt pretēji balsu vairākumam, ko veido A kategorijas akciju turētāji:
– finanšu gada rezultātu pieņemšanu;
– statūtu grozīšanu un kapitāla palielināšanu;
– priekšrocību tiesību ierobežošanu vai atņemšanu;
– kapitāla palielināšanas nosacījumu noteikšanu;
– obligāciju vai citu vērtspapīru emisiju un to vērtības noteikšanu, ko var atļaut valde, kā arī priekšrocību tiesību ierobežošanu vai atņemšanu akcijās konvertējamo obligāciju emisijas laikā un valdes šāda veida obligāciju emisijas nosacījumu noteikšanu;
– juridiskās adreses maiņu valsts teritorijā;
– atļaujas piešķiršanu iegādāties parastās akcijas, kas atbilst vairāk nekā 10 % no pamatkapitāla, akcionāriem, kuri veic darbību, kura konkurē ar Portugal Telecom
kontrolēto sabiedrību darbību; un
– turklāt vairākums balsu, kas atbilst minētajām akcijām, būs nepieciešams pat attiecībā uz lēmumiem par Portugal Telecom
politikas galveno mērķu, kā arī pamatprincipu pieņemšanu, kā arī politikas par dalību sabiedrībās vai grupās, iegādi vai cesiju jomā galveno principu noteikšanu gadījumā, kad ir nepieciešama pilnsapulces iepriekšēja atļauja.
III – Lietas priekšvēsture
7. Portugal Telecom, kas dibināta 1994. gadā, ir plaša Portugāles telekomunikāciju nozares pārstrukturēšanas procesa iznākums. Šis process tika uzsākts 1992. gadā, pārveidojot valsts uzņēmumu Correios e Telecommunicaçoes de Portugal
par akciju sabiedrību, kam sekoja darbības telekomunikāciju jomā atdalīšana no šīs sabiedrības un to apvienošana patstāvīgā sabiedrībā Telecom Portugal SA . Pēc tam, 1994. gadā, vairāki uzņēmumi ar pilnībā valsts kapitālu, proti, Telecom Portugal SA, Telefones de Lisboa e Porto SA un Teledifusora de Portugal SA tika apvienoti, lai izveidotu Portugal Telecom .
8. No 1995. gada Portugal Telecom tika privatizēta piecās secīgās kārtās saskaņā ar kārtību, kas bija noteikta Pamatlikumā par privatizāciju.
9. Pirmajā kārtā, ko paredzēja Dekrētlikums Nr. 44/95, tika nodoti aptuveni 27 % no pamatkapitāla.
10. Otrās kārtas laikā, kas ilga no 1996. gada aprīļa līdz 1997. gada augustam, tika nodoti aptuveni 22 % no pamatkapitāla, tādējādi samazinot valsts dalību līdz 51 % no kapitāla.
11. Trešās kārtas ietvaros, kura sākās 1997. gada augustā un beidzās 1999. gada aprīlī, papildus tika pārdoti 26 % no dalības pamatkapitālā.
12. No lietas materiāliem izriet, ka Portugāles Republika saglabāja vairākumu Portugal Telecom
parasto akciju līdz 1997. gada beigām.
13. Ceturtās kārtas beigās Portugāles Republika samazināja savu dalību Portugal Telecom
pamatkapitālā vēl papildus par 13,5 % kapitāla daļām.
14. Visbeidzot, noslēdzoties privatizācijas piektajai kārtai, bija pārdota pēdējā Portugal Telecom valsts daļa, izņemot 500 akcijas ar īpašām tiesībām (A kategorijas akcijas), ko valsts saglabāja.
IV – Pirmstiesas procedūra
15. Komisija 2005. gada 19. decembrī nosūtīja Portugāles Republikai brīdinājuma vēstuli, kurā tai pārmeta EKL 56. un EKL 43. pantā paredzēto pienākumu neizpildi, pamatojoties uz to, ka valstij un citiem publiskiem akcionāriem pieder priekšrocību akcijas, ko papildina īpašas tiesības akciju sabiedrībā Portugal Telecom .
16. Komisija pārmeta Portugāles Republikai Portugal Telecom
priekšrocības akciju (“golden shares”) turēšanu, kā arī valsts veto tiesību noteikšanu attiecībā uz akcionāru, kuri veic darbību, kas konkurē ar šīs sabiedrības darbību, dalību, kas pārsniedz 10 % no Portugal Telecom
pamatkapitāla.
17. Nebūdama apmierināta ar Portugāles Republikas sniegto atbildi 2006. gada 21. februāra vēstulē, Komisija 2006. gada 10. aprīlī tai nosūtīja argumentēto atzinumu.
18. Portugāles Republika uz argumentēto atzinumu atbildēja ar 2006. gada 24. jūlija vēstuli, apstrīdot pārmesto pienākumu neizpildi.
19. Komisija uzskatīja, ka Portugāles Republika nav veikusi pasākumus, kas vajadzīgi argumentētā atzinuma prasību izpildei, un 2008. gada 21. aprīlī nolēma celt šo prasību.
V – Lietas dalībnieku prasījumi
20. Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:
– atzīt, ka, saglabājot valsts un citu valsts iestāžu īpašas tiesības Portugal Telecom, kas piešķirtas saistībā ar valsts priekšrocību akcijām (“golden shares”) Portugal Telecom, Portugāles Republika nav izpildījusi EKL 56. un EKL 43. pantā paredzētos pienākumus; un
– piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
21. Portugāles Republikas prasījumi Tiesai ir šādi:
– prasību noraidīt; un
– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
VI – Par pienākumu neizpildi
A – Par prasības pieņemamību
1) Lietas dalībnieku argumenti
22. Savā iebildumu rakstā Portugāles Republika norāda, ka prasība esot nepieņemama divu iemeslu dēļ. Pirmkārt, tā uzskata, ka Komisija, nepievienojot lietas materiāliem ne tiesību aktus, ne Portugal Telecom
statūtus, kas ietver noteikumus, kuri precizētu pārmesto pienākumu neizpildi, neesot ievērojusi pierādīšanas pienākuma noteikumus un tādējādi nevarēšot pierādīt tās apgalvoto pienākumu neizpildi. Otrkārt, Portugāles Republika apgalvo, ka savā prasības pieteikumā Komisija esot paplašinājusi tiesvedības pirmstiesas stadijā noteikto strīda priekšmetu, ciktāl šī institūcija turpmāk esot apgalvojusi, ka pastāvot citas īpašas valsts pilnvaras, proti, iecelt vienu vai divus izpildkomitejas locekļus, kuri, iespējams, ir izraudzīti no valdes, kā arī veto tiesības attiecībā uz dažiem stratēģiskiem lēmumiem, piemēram, nozīmīgu aktīvu pārdošanu, apvienošanos ar citām sabiedrībām un lēmumiem par izmaiņām uzņēmuma īpašumā.
23. Komisija noraida visus šos apgalvojumus.
2) Vērtējums
24. Es uzskatu, ka abas Portugāles Republikas norādītās iebildes par nepieņemamību nav pieņemamas.
25. Attiecībā uz iespējamo Komisijas pienākumu pievienot attiecīgos tiesību aktus un Portugal Telecom
statūtus Portugāles Republika nevar apgalvot, ka, nepievienojot šos dokumentus savam pieteikumam par lietas ierosināšanu, Komisija būtu pamatojusies tikai uz pieņēmumu, neiesniedzot Tiesai pienākumu neizpildes vērtēšanai nepieciešamos pierādījumus (3) .
26. Pat ja Komisija patiesi savam prasības pieteikumam nebūtu pievienojusi minētos dokumentus, tā ir atkārtojusi attiecīgo tiesību aktu un Portugal Telecom
statūtu noteikumu saturu gan pirmstiesas stadijas dokumentos, gan savā prasības pieteikumā. To darot, Komisija ir pietiekami izpildījusi pienākumu norādīt noteikumus, kuri, pēc tās domām, ir pārmestās pienākumu neizpildes pamatā.
27. Turklāt vēlos norādīt, ka Portugāles Republika nekad nav apstrīdējusi ne šo noteikumu esamību, ne faktu, ka ar tiem valstij ir piešķirtas priekšrocību akcijas, ko papildina īpašas tiesības, kā to Komisija ir norādījusi gan pirmstiesas stadijā, gan Tiesā. Pretēji, savās atbildēs uz brīdinājuma vēstuli un argumentēto atzinumu Portugāles Republika vairākkārt apstiprināja, ka uz šo dokumentu pamata tai patiešām pieder 500 A kategorijas Portugal Telecom
akcijas, ko papildina īpašas tiesības.
28. Katrā ziņā, pat pieņemot, ka Komisija nebūtu izpildījusi tai uzlikto pienākumu, tas, manuprāt, nekādi neietekmētu prasības pieņemamību, jo šādas sekas būtu acīmredzami nesamērīgas attiecībā uz apgalvoto pārkāpumu. Starp citu, Tiesa jau ir daļēji noraidījusi Portugāles Republikas izvirzīto iebildumu, ex officio veicot procesa organizatorisko pasākumu – uzaicinot lietas dalībniekus iesniegt kancelejā Portugal Telecom
statūtus, ko tie arī ir izdarījuši. Tāpat es uzskatu, ka, lasot Portugal Telecom
statūtus, tie bez mazākām šaubām apstiprina attiecīgo noteikumu saturu, ko savā argumentētajā atzinumā un prasības pieteikumā ir atstāstījusi Komisija.
29. Attiecībā uz iespējamo strīda priekšmeta paplašināšanu, saskaņā ar kuru Komisijai savā prasības pieteikumā, pamatojoties uz papildu iebildumiem, ir jāatgādina, ka saskaņā ar iedibināto judikatūru no prasības nepaplašināt vai negrozīt strīda priekšmetu, kas ir noteikts argumentētajā atzinumā, neizriet, ka iebildumu formulējumam brīdinājuma vēstulē, argumentētajā atzinumā un prasības pieteikumā katrā ziņā būtu pilnīgi jāsakrīt (4) . Tomēr tas, ka Komisija savā prasības pieteikumā ir precizējusi iebildumus, ko tā jau vispārīgā veidā bija norādījusi brīdinājuma vēstulē un argumentētajā atzinumā, minot papildu jomas, kurās Portugāles valstij ir īpašas tiesības Portugal Telecom kā A kategorijas akciju vairākuma turētājai, manuprāt, nav nekādas ietekmes uz strīda apmēru (5) .
30. Pēc manām domām, no tā izriet, ka šis prasības pieteikums ir pieņemams.
B – Par lietas būtību
1) Lietas dalībnieku argumenti
31. Vispirms Komisija apgalvo, ka tas, ka Portugāles Republikai kā Portugal Telecom A kategorijas akciju vairākuma turētājai ir īpašas iepriekš minētās tiesības, esot kapitāla brīvas aprites, kā arī brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojums. Pēc tās domām, šīs īpašās tiesības mazinot parasto akcionāru iespēju efektīvi piedalīties sabiedrības vadīšanā, kā arī veikt kontroli proporcionāli to akciju vērtībai un turklāt atņemot tiem pilnvaras pieņemt stratēģiskus lēmumus, attiecībā uz kuriem valstij ir veto tiesības.
32. Turklāt Portugāles Republikas piederošās priekšrocību akcijas varot arī traucēt iegādāties nozīmīgas kapitāldaļas minētajā sabiedrībā, kas esot nesaderīgi ar EKL 43. pantu.
33. Pēc tam Komisija precizē, ka aplūkotās priekšrocību akcijas nevarot uzskatīt par privātām šādu divu iemeslu dēļ. Pirmkārt, lai gan esot skaidrs, ka īpašās tiesības, kas tās papildina, ir paredzētas tikai Portugal Telecom statūtos, to noteikšana vienlaikus esot jāvērtē, ņemot vērā Pamatlikuma par privatizāciju, kā arī Dekrētlikuma Nr. 44/95 attiecīgos noteikumus, saskaņā ar kuriem vairākums šo priekšrocību akciju ir jāpiešķir valstij un jāatstāj pašas valsts īpašumā. Otrkārt, aplūkotie statūti ir pieņemti pēc pirmās privatizācijas kārtas, proti, kad valstij vēl piederēja būtiska daļa Portugal Telecom .
34. Tātad, pēc Komisijas domām, Portugal Telecom
priekšrocību akciju izdošana neizrietot no sabiedrību tiesību parastas piemērošanas un katrā ziņā esot valsts līdzeklis, kas līdz ar to ietilpstot EKL 56. panta 1. punkta piemērošanas jomā.
35. Turklāt Komisija apgalvo, ka ar EKL 295. pantu nevarot pamatot priekšrocību akciju piešķiršanu valstij, ņemot vērā, ka Tiesa jau vairākkārt esot norādījusi, ka dalībvalstis nevar atsaukties uz to īpašumtiesībām, lai pamatotu šķēršļus EK līgumā paredzētajām brīvībām, kuri izriet no administratīvām atļaujām attiecībā uz privatizētajiem uzņēmumiem (6) . Saskaņā ar Komisijas atzinumu īpašu tiesību piešķiršana Portugāles valstij, radot iespēju, ka tā izmanto savas veto tiesības noteiktu lēmumu par uzņēmuma darbību pieņemšanā, esot administratīva atļauja.
36. Savā replikas rakstā Komisija arī apstrīd, ka Portugāles Republikā par pamattiesībām tiek uzskatītas tiesības turēt akcijas, ko papildina īpašas tiesības. Tā apliecina, ka, ja biedrošanās brīvība, tiesības uz privātu ekonomisku iniciatīvu un īpašumtiesības, bez šaubām, ir pamattiesības, tas tā nav tiesību turēt priekšrocību akcijas gadījumā. Attiecībā uz šādu pamattiesību iespējamu pārkāpumu gadījumā, kad pastāvētu aizliegums valsts iestādei saglabāt minētās akcijas, Komisija uzsver, ka atbilstoši 1950. gada 4. novembrī Romā parakstītās Eiropas Cilvēka tiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (turpmāk tekstā – “ECPAK”) un 2000. gada 7. decembrī Nicā pasludinātās Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (7) attiecīgajiem noteikumiem minēto tiesību izmantošanu var pakļaut ierobežojumiem, kuri atbilst vispārējo interešu mērķiem.
37. Visbeidzot Komisija piebilst, ka ierobežojumus, kuri izriet no īpašām tiesībām, kas Portugāles Republikai ir Portugal Telecom, nevar pamatot ar vispārējo interešu mērķiem, uz ko Portugāles Republika atsaucas, un katrā ziņā tie neatbilst samērīguma principam.
38. Pēc tās domām, nepieciešamība jebkurā brīdī nodrošināt valstij telekomunikāciju tīkla pieejamību, kam ir būtiska loma krīzes, kara vai terorisma situācijās, saskaņā ar Tiesas judikatūru nevar uzskatīt par likumīgu vispārējo interešu iemeslu, ņemot vērā, ka Portugāles Republika neesot pierādījusi reālu un pietiekami nopietnu apdraudējumu sabiedrības pamata interesēm (8) .
39. Tāpat Komisija noraida arī Portugāles Republikas izvirzīto argumentu, saskaņā ar kuru, tā kā Portugal Telecom
esot saglabājusi kabeļu un vara tīklus, kā arī visu vairumtirdzniecību un mazumtirdzniecību, īpašo tiesību saglabāšana Portugal Telecom
esot pamatota, ņemot vērā perspektīvu nodrošināt noteikta līmeņa konkurenci telekomunikāciju tirgū, nepastāvot valsts un Kopienas tiesiskajam ietvaram, kas attiecīgas pilnvaras piešķirtu Portugāles konkurences iestādei, kā arī nozaru regulatoram. Pēc Komisijas domām, šāds arguments neesot pieņemams, ciktāl ar to viens Kopienu tiesību (šajā gadījumā konkurences tiesību) pārkāpums tiktu pamatots ar citu šo pašu tiesību pārkāpumu (proti, kapitāla brīvas aprites un brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumiem).
40. Attiecībā uz pamatojumu, saskaņā ar kuru pilnvaru, kas Portugāles valstij ir Portugal Telecom, pārskatīšana pašreizējos apstākļos radītu nozīmīgu kapitāla tirgus traucējumu risku, Komisija vienīgi atgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai ekonomiska rakstura pamatojumi nevarot pamatot ar Līgumu aizliegtus šķēršļus (9) .
41. Katrā ziņā Komisija piebilst, ka īpašu tiesību piešķiršana Portugāles valstij esot pasākums, kas acīmredzami pārsniedzot to, kas ir nepieciešams mērķu sasniegšanai. Īpašās tiesības attiecoties ne tikai uz īpašiem vadīšanas lēmumiem, bet arī uz pamata lēmumiem par uzņēmuma darbību, lai gan to izmantošana neesot pakļauta nevienam nosacījumam, kas ierobežotu valsts iestādes rīcības brīvību, izņemot to, ka šādas tiesības ir jāizmanto, kad to prasa valsts intereses.
42. Portugāles Republika vispirms norāda, ka tiesības saglabāt akcijas, ko papildina īpašas tiesības, esot akcionāru pamattiesības un kā tādas – Kopienu tiesību vispārējs princips, kas Kopienu tiesām esot jāaizsargā atbilstoši tam, kas paredzēts LES 6. pantā, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 12. un 14. pantā. Uzskatīt par nelikumīgu to vien, ka minētās akcijas pieder valsts iestādei, kā to šajā gadījumā darīja Komisija, būtu noteiktu pamattiesību, proti, īpašumtiesību, biedrošanās brīvības un tiesību uz privātu ekonomisku iniciatīvu pārkāpums.
43. Pēc tam Portugāles Republika apstrīd, ka pastāv ierobežojums, apgalvojot, ka priekšrocību akciju izlaišana esot tieši un tūlītēji izrietējusi no pašas Portugal Telecom
gribas un tādējādi no parastās sabiedrību tiesību piemērošanas.
44. Turklāt tā uzskata, ka, pat pieņemot, ka aplūkoto priekšrocību akciju izlaišanā būtu jāvaino valsts, tā nekādā ziņā nebūtu pārkāpusi EKL 56. un EKL 43. pantu, jo minēto akciju mērķis neesot bijis ietekmēt tirdzniecību vai kavēt kapitāla brīvu apriti. Pēc Portugāles Republikas domām, runa esot par pasākumu, kas ietekmējot nevis daļu iegādes kārtību, bet to pārvaldīšanas kārtību, un kas esot piemērots bez diskriminācijas, proti, uz to pēc analoģijas esot attiecināma loģika, kas ir pamatā judikatūrai apvienotajās lietās Keck un Mithouard (10) .
45. Katrā ziņā, pamatojot savu argumentu ar ģenerāladvokāta Pojareša Maduru [ Poiares Maduro ] sniegtajiem secinājumiem apvienotajās lietās Federconsumatori  u.c. (11), Portugāles Republika uzskata, ka tas vien, ka tai ir īpašas tiesības Portugal Telecom, neietekmējot negatīvi šīs sabiedrības vērtību un līdz ar to no citu dalībvalstu investoru viedokļa nepadarot par mazāk pievilcīgu kapitāla brīvas aprites izmantošanu it īpaši tādēļ, ka Portugāles valsts līdz šim vēl ne reizi nav izmantojusi savas veto tiesības.
46. Visbeidzot Portugāles Republika uzskata, ka, pat pieņemot, ka par Portugal Telecom
statūtos ietvertajiem noteikumiem būtu vainojama valsts un ka pastāvētu ierobežojums kapitāla aprites, kā arī uzņēmējdarbības pamatbrīvībām, šādi šķēršļi esot pamatoti ar primāriem vispārējo interešu apsvērumiem.
47. Pirmkārt, tas, ka Portugal Telecom
ir lielu transporta infrastruktūru īpašnieks, radot nepieciešamību, lai valstij būtu īpašas tiesības, tā, lai valsts varētu saglabāt telekomunikācijas pakalpojumu sniegšanu krīzes, kara, terorisma, dabas risku, kā arī citu jaunu draudu gadījumā. Šajā sakarā Portugāles Republika apstrīd Komisijas sniegto 2003. gada 13. maija sprieduma lietā Komisija/Spānija (12) interpretāciju, apgalvojot, ka Tiesa neesot vēlējusies valsts drošības apsvēruma esamības atzīšanu padarīt atkarīgu no reālu un pietiekami nopietnu draudu, kas ietekmētu sabiedrības pamata intereses, pierādīšanas.
48. Otrkārt, Portugāles Republika kā pamatojumu norāda nepieciešamību nodrošināt universālos telekomunikāciju pakalpojumus. Minētais universālais telekomunikāciju pakalpojums piederot pie pakalpojumiem, kuriem noteiktā kvalitātē esot jābūt pieejamiem visiem gala lietotājiem tās teritorijā neatkarīgi no viņu atrašanās vietas un par pieņemamu cenu. Tā kā operators, kurš sniedz šos pakalpojumus, ir Portugal Telecom, tas, ka pastāv ievērojams risks, ka universālais pakalpojums būtu apdraudēts, ja tas tiktu pakļauts tikai privāto akcionāru gribai, pamatojot to, ka valsts, paturot īpašās tiesības, saglabā iespēju iejaukties aplūkotajā sabiedrībā.
49. Treškārt, pēc Portugāles Republikas domām, valstij piešķirtās īpašās tiesības ir nepieciešamas un samērīgas, ņemot vērā mērķus, ko ar tām tiecas sasniegt. Tā uzskata, ka īpašās tiesības, kas tai ir piešķirtas, neatšķiroties no a posteriori
iebildumu sistēmas, proti, pilnvarām Portugal Telecom
statūtos iepriekš noteiktos gadījumos atņemt jebkādu iedarbību parastās pilnsapulces pieņemtam lēmumam. Turklāt šīs tiesības attiecoties tikai uz īpašām un iepriekš noteiktām situācijām. Tātad tā šajā gadījumā esot kārtība, kura esot pielīdzināma tai, kas ir sprieduma lietā Komisija/Beļģija (13) priekšmets, ko Tiesa esot atzinusi par saderīgu ar Līgumu.
2) Vērtējums
a) Par EKL 56. panta ierobežojumu esamību
50. Tiesa no jauna saskaras ar jautājumu par tiesiskā režīma, ar kuru pēc privatizācijas procesa valstij tiek piešķirtas sabiedrības akcijas, ko papildina īpašas tiesības (“golden shares”), kas tai piešķir nozīmīgu ietekmi uz attiecīgās sabiedrības darbību, saderību ar Kopienu tiesībām (14) .
51. Tiesa šādus valsts tiesiskos regulējumus vienmēr ir vērtējusi, ņemot vērā kapitāla brīvu apriti, kuras pārkāpums papildus rada brīvības veikt uzņēmējdarbību pienākuma neizpildi.
52. Vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ar EKL 56. panta 1. punktu vispārīgā veidā ir aizliegti visi kapitāla aprites ierobežojumi starp dalībvalstīm (15) .
53. Tā kā Līgumā nav kapitāla aprites jēdziena definīcijas, Padomes 1988. gada 24. jūnija Direktīvas 88/361/EEK par Līguma 67. panta [pants, kuru atcēla ar Amsterdamas līgumu] īstenošanu (OV L 178, 5. lpp.) I pielikumā tomēr ir par kapitāla apriti uzskatīto darbību indikatīvs saraksts (16) . Tādējādi kapitāla aprite EKL 56. panta 1. punkta izpratnē cita starpā ir ieguldījumi ar līdzdalību, kas dod iespēju efektīvi piedalīties uzņēmuma vadīšanā un kontrolē (tieši ieguldījumi), kā arī vērtspapīru iegūšana kapitāla tirgū, kas realizēta vienīgi ar nodomu veikt kapitāla ieguldīšanu, bez nodoma ietekmēt tā vadīšanu un kontroli (portfeļa ieguldījumi) (17) .
54. Šajā sakarā Tiesa apstiprina, ka valsts tiesiskie regulējumi, kuri varētu kavēt vai ierobežot attiecīgo uzņēmumu akciju iegādi un atturēt citu dalībvalstu investorus no kapitāla ieguldīšanas tās kapitālā, ir jāuzskata par “ierobežojumiem” EKL 56. panta 1. punkta izpratnē (18) .
55. Portugāles Republika vispirms apstrīd, ka pastāvētu ierobežojums kapitāla brīvai apritei, apgalvojot, ka aplūkoto akciju izlaišana esot tieši un tūlītēji izrietējusi no pašas Portugal Telecom gribas un līdz ar to no sabiedrību tiesību parastas piemērošanas. Citiem vārdiem sakot, Portugāles Republika neesot vainojama aplūkoto priekšrocību akciju izlaišanā un līdz ar to tas neesot valsts pasākums EKL 56. panta izpratnē.
56. Šis arguments mani nekādi nepārliecina.
57. Tā ir taisnība, ka ne Pamatlikums par privatizāciju, ne citi tiesību akti, ar kuriem ir regulētas dažādās Portugal Telecom
privatizācijas kārtas, nenosaka minētās sabiedrības priekšrocību akciju vairākuma piešķiršanu valstij. Dekrētlikumā Nr. 44/95, īstenojot pirmo privatizācijas kārtu, ir vienīgi noteikts, ka, ja sabiedrības statūtos ir paredzētas akcijas, ko papildina īpašas tiesības, to vairākumam ir jāpieder valstij vai citām valsts iestādēm. Portugal Telecom
statūti ir tie, kuros skaidri ir noteikta priekšrocību akciju esamība minētās sabiedrības pamatkapitālā Komercsabiedrību kodeksa 24. panta izpratnē.
58. Tomēr ir skaidrs, ka Portugal Telecom
statūtu noteikumi, kuros priekšrocību akciju vairākums ir piešķirts Portugāles valstij, tika izstrādāti tūlīt pēc 1995. gada 4. aprīļa Dekrētlikuma Nr. 44/95 pieņemšanas, proti, laikā, kad valstij bija galvenā kontrole pār uzņēmumu. Turklāt Portugāles Republika tiesas sēdē ir apstiprinājusi, ka valstij tajā laikā piederēja 54,2 % no Portugal Telecom
pamatkapitāla.
59. Tātad, ja tā ir valsts, kura, rīkojoties kā likumdevējs, ir atļāvusi priekšrocību akciju izlaišanu Portugal Telecom, tā ir valsts, kura, rīkojoties kā šīs sabiedrības lielākais akcionārs, to ir noteikusi, grozot Portugal Telecom
statūtus, atbilstoši iespējai, kas tai ir piešķirta Pamatlikumā par privatizāciju un Dekrētlikumā Nr. 44/95 (19) .
60. Šādos apstākļos man šķiet neiespējami apgalvot, ka priekšrocību akciju izlaišanu varētu piedēvēt vienīgi Portugal Telecom
gribai.
61. Pieļaut pretēju argumentāciju nozīmētu atļaut dalībvalstīm izvairīties no EKL 56. panta noteikumu piemērošanas tikai tādēļ, ka tā ir nevis “valsts–likumdevējs”, bet “valsts–akcionārs”, kas ir izlaidusi priekšrocību akcijas pēc valsts–likumdevēja piešķirtas atļaujas! Ir skaidrs, ka šādas argumentācijas apstiprināšana lielā mērā kaitētu EKL 56. panta 1. punktā paredzētā aizlieguma lietderīgajai iedarbībai.
62. Attiecībā uz Portugāles Republikas argumentācijas daļu par to, ka priekšrocību akciju izlaišana esot tikai sabiedrību tiesību parastas piemērošanas rezultāts, es atļaušos norādīt, ka šīm akcijām saskaņā ar Pamatlikuma par privatizāciju 15. panta 3. punktu ir paredzēts palikt valsts īpašumā, atkāpjoties no Komercsabiedrību kodeksa 4. panta, kurā ir noteikts, ka akciju sabiedrībās īpašās tiesības var piešķirt tikai akciju kategorijām un tās tiek tām pievienotas (20) .
63. Tātad, kā to savā replikas rakstā pārliecinoši izklāstīja Komisija, ko šajā ziņā neapstrīd Portugāles Republika, runa ir par sabiedrības līgumu, kas ietekmējies no līgumu formulējumiem privātās tiesībās, uz kurām valsts tiesību akti pārnes vispārējo tiesisko regulējumu sekas, it īpaši aizliegumu nodot brīvā apgrozībā priekšrocību akcijas.
64. Turklāt Portugāles Republikas arguments par priekšrocību akciju, kuras izlaistas valsts sabiedrību tiesību parastas piemērošanas ietvaros, un publiskas izcelsmes priekšrocību akciju nošķiršanas iespējamu atbilstību mani nepārliecina.
65. Pat pieņemot, ka šo akciju izcelsme būtu meklējama privātajās tiesībās, to izlaišanā tāpat būtu vainojama Portugāles Republika. Manuprāt, nav šaubu, ka dalībvalstīm kā Līguma parakstītājām ir jāievēro noteikumi par aprites pamatbrīvībām neatkarīgi no tā, vai tās rīkojas kā valstis vai kā privāto tiesību subjekts. Atbalstīt atšķirīgu apgalvojumu nozīmētu piedāvāt dalībvalstīm līdzekļus minēto noteikumu apiešanai, ņemot vērā, ka valstis kā likumdevēji bez grūtībām var grozīt valsts privāttiesības, liekot, piemēram, sabiedrībām, kurās tām pieder daļas, iekļaut savos statūtos noteikumus, ar kuriem tām tiktu piešķirtas īpašas tiesības (21) .
66. No tā izriet, ka aplūkoto priekšrocību akciju izlaišanā, bez šaubām, ir vainojama Portugāles Republika.
67. Attiecībā uz Portugāles tiesiskā regulējuma, tostarp atsauci uz Portugal Telecom
statūtiem, ko tie nosaka, ierobežojošo raksturu ir jākonstatē, ka priekšrocību akcijas, kas ar to ir piešķirtas valstij, sniedz tai ietekmi, kura krietni pārsniedz tās turēto akciju vērtību. Saskaņā ar šīm akcijām Portugāles Republikai ir iepriekš jāapstiprina ne tikai liela daļa vadības lēmumu attiecībā uz uzņēmuma struktūru, kā arī nozīmīgiem tā darbības aspektiem, bet arī, ka tas izriet no šo secinājumu 6. punktā ietvertā uzskaitījuma, pati Portugal Telecom
pamatkapitāla daļu iegāde noteiktos gadījumos ir pakļauta šādam iepriekšējam apstiprinājumam. Tātad Portugāles tiesiskajā regulējumā attiecībā uz noteiktu vadības un Portugal Telecom
daļu iegādes lēmumiem ir noteikta iepriekšēja administratīva atļauja, kā to pamatoti kvalificēja Komisija.
68. Neatkarīgi no tā, ka Portugāles Republika nekad nav izmantojusi īpašās pilnvaras, ko tai sniedz vairākuma Portugal Telecom pamatkapitāla priekšrocību akciju saglabāšana, apstāklis, ka tādas nozīmes lēmumu pieņemšanai var prasīt iepriekšēju valsts atļauju, var vienīgi atturēt citu dalībvalstu uzņēmējus veikt tiešās investīcijas Portugal Telecom, ņemot vērā, ka šādos apstākļos viņi nevar piedalīties Portugal Telecom vadīšanā un kontrolē proporcionāli viņu akciju vērtībai (22) .
69. Tāpat īpašo tiesību piešķiršana valstij padara mazāk pievilcīgas arī portfeļa investīcijas, jo visi privātie akcionāri varētu piedzīvot savu akciju biržas vērtības krišanos pēc tam, kad valsts izmantotu savas veto tiesības attiecībā uz lēmumu, kas būtu saskaņā ar Portugal Telecom interesēm.
70. Šos apsvērumus, manuprāt, neatspēko citi Portugāles Republikas izteiktie argumenti.
71. Vispirms, iebildums, ka EKL 295. pantā dalībvalstij esot piešķirtas tiesības turēt tādas priekšrocību akcijas kā šajā lietā aplūkotās, nav pārliecinošs.
72. Šajā sakarā, kā to pamatoti atgādināja Komisija (23), pietiek konstatēt, ka bažas, kas atkarībā no apstākļiem var pamatot, ka dalībvalstis atstāj sev noteiktu ietekmi uzņēmumos, kas sākotnēji bija valsts uzņēmumi, bet vēlāk tika privatizēti, ja šie uzņēmumi darbojas vispārējo interešu vai stratēģisku pakalpojumu jomās, nebūs pārvērtētas; katrā ziņā tās neļauj izmantot EKL 295. pantā apskatītās īpašumtiesību sistēmas, lai attaisnotu tādus šķēršļus Līgumā noteiktajām brīvībām, kas izriet no administratīvajām atļaujām attiecībā uz privatizētiem uzņēmumiem. Ir skaidrs, ka minētā panta mērķis nav liegt attiecināt Līguma pamatnoteikumus uz dalībvalstu īpašumtiesību regulējumiem (24) .
73. Turklāt pārliecinošāks nav Portugāles Republikas arguments, ka Tiesai šajā lietā būtu jāpiemēro loģika, kas ir pamatā iepriekš minētajam spriedumam apvienotajās lietās Keck
un Mithouard .
74. Šajā sakarā ir jānorāda, ka, pārnesta uz šo gadījumu, minētā loģika, pēc Portugāles Republikas domām, liktu secināt, ka, ņemot vērā, ka šajā gadījumā runa ir par nediskriminējošiem šo daļu vadīšanas noteikumiem, nevis šo pašu daļu iegādes noteikumiem, kapitāla brīvas aprites pārkāpums neesot iespējams.
75. Tomēr, pirmkārt, šim argumentam trūkst faktiskā pamatojuma, jo ir skaidrs, ka starp lēmumiem, kuriem ir nepieciešama iepriekšēja valsts atļauja, ir parasto akciju skaita, kas atbilst vairāk nekā 10 % no Portugal Telecom
pamatkapitāla, iegāde
akcionāriem, kuri veic darbību, kura konkurē ar Portugal Telecom
kontrolēto sabiedrību darbību. Tātad Portugāles Republikai pārmestā pienākumu neizpilde nav atspēkota pilnībā.
76. Otrkārt, es katrā ziņā uzskatu, ka Portugāles Republikas ietekme, pateicoties priekšrocību akcijām, uz tādiem Portugal Telecom
vadības lēmumiem kā šajā lietā aplūkotie, var arī atturēt citās dalībvalstīs reģistrētus investorus ņemt dalību minētajā sabiedrībā. Tieši šī ir pieeja, ko Tiesa pieņēma, lai lietā, kurā ir pasludināts spriedums apvienotajās lietās Komisija/Nīderlande, noraidītu Nīderlandes Karalistes argumentu, ka nevarot pastāvēt neviens kapitāla brīvas aprites ierobežojums, jo Nīderlandes valsts turētajām īpašajām akcijām bija ietekme tikai uz šajā lietā aplūkoto pasta un telekomunikāciju uzņēmumu vadības lēmumiem (25) .
77. Visbeidzot, attiecībā uz jautājumu par iespējamu pamattiesību raksturu, kas, kā to apgalvo Portugāles Republika, piemītot īpašo tiesību saglabāšanai, ir jānorāda, ka pamattiesības ir vispārējo tiesību principu, kuru ievērošanu nodrošina Tiesa, neatņemama sastāvdaļa, šajā ziņā sekojot dalībvalstīm kopīgajām konstitucionālajām tradīcijām un starptautiskajiem nolīgumiem cilvēktiesību aizsardzības jomā, kuru izstrādē dalībvalstis ir sadarbojušās vai kuriem dalībvalstis ir pievienojušās, it īpaši ECPAK (26) . Tomēr man jāpiebilst, ka Portugāles Republika nevienā šīs tiesvedības brīdī nav atsaukusies uz to, ka apgalvotās tiesības saglabāt īpašas tiesības privatizētā uzņēmumā izrietētu no dalībvalstu kopējām konstitucionālajām tradīcijām vai varbūt būtu minētas kādā no starptautiskajiem aktiem cilvēktiesību aizsardzības jomā.
78. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es uzskatu, ka aplūkoto priekšrocību akciju vairākuma piešķiršana valstij būtībā ir ierobežojums EKL 56. panta 1. punkta izpratnē.
b) Par iespējamu ierobežojumu pamatojumu
79. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru kapitāla brīvu apriti var ierobežot valsts pasākumi, kas ir pamatoti ar EKL 58. pantā minētajiem apsvērumiem vai primāriem vispārējo interešu apsvērumiem tiktāl, ciktāl nav Kopienu saskaņošanas pasākumu, kas paredzētu šo interešu aizsardzības nodrošināšanai nepieciešamos pasākumus (27) .
80. Neesot šādai Kopienu saskaņošanai, katrai dalībvalstij ir jānosaka līmenis, kādā tā plāno nodrošināt savu likumīgo interešu aizsardzību, kā arī tā sasniegšanas veids, ievērojot Līgumu un it īpaši samērīguma principu, saskaņā ar kuru pieņemtajiem pasākumiem ir jāatbilst izvirzīto mērķu īstenošanai un tie nedrīkst pārsniegt mērķa sasniegšanai nepieciešamo (28) .
81. Portugāles Republika uzskata, ka šajā gadījumā pastāvot vairāki vispārējo interešu mērķi, kuri pamatojot brīvas kapitāla aprites ierobežojumus, proti, valsts drošības iemesli, prasība nodrošināt vispārējos telekomunikāciju pakalpojumus, nepieciešamība nodrošināt noteikta līmeņa konkurenci telekomunikāciju tirgū, kā arī izvairīties no iespējamiem kapitāla tirgus traucējumiem.
82. Attiecībā uz diviem pēdējiem Portugāles Republikas izvirzītajiem pamatojuma iemesliem Tiesai nav nepamatoti jākavējas, lai tos izvērtētu, jo tie, manuprāt, nav pat leģitīmi vispārējo interešu mērķi, kas varētu pamatot kapitāla brīvas aprites ierobežojumus.
83. Pirmkārt, attiecībā uz risku radīt traucējumus kapitāla tirgū, tas izriet no ekonomiska rakstura iemesliem, kuri saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru nevar būt par pamatu Līgumā aizliegtiem ierobežojumiem (29) .
84. Otrkārt, attiecībā uz mērķi nodrošināt noteikta līmeņa konkurenci Portugāles telekomunikāciju tirgū, kurā, pēc Portugāles Republikas domām, neesot pietiekamas konkurences, jo Portugal Telecom savā īpašumā ir saglabājusi kabeļu un vara tīklus, kā arī visu vairumtirdzniecību un mazumtirdzniecību, ir jānorāda, ka Tiesa jau iepriekš ir nospriedusi, ka arī interese vispārīgi nostiprināt noteikta tirgus konkurences struktūru nav uzskatāma par pietiekamu attaisnojumu kapitāla brīvas aprites ierobežošanai (30) .
85. Katrā ziņā apgalvojums, ka Portugal Telecom
priekšrocību akciju, ko papildina īpašas tiesības, saglabāšana esot nepieciešama, lai sasniegtu minēto mērķi, ir jānoraida, jo, manuprāt, pietiktu ar to, ka Portugāles Republika piešķirtu nepieciešamās pilnvaras kompetentajām regulējošajām iestādēm (31) . Šajā ziņā Portugāles Republika nav izskaidrojusi iemeslus, kuru dēļ šādu pilnvaru piešķiršana nebūtu iespējama.
86. Attiecībā uz diviem derīgajiem pamatojuma iemesliem, kas izriet attiecīgi no prasības par valsts drošības aizsardzību un prasības nodrošināt vispārējos telekomunikāciju pakalpojumus, priekšrocību akciju Portugal Telecom
pamatkapitālā piešķiršana valstij man nešķiet ne nepieciešama, ne samērīga ar kādu no tās mērķiem.
87. Attiecībā uz pirmo minēto pamatojumu, lai gan ir skaidrs, ka Portugal Telecom
ir lielu telekomunikācijas infrastruktūru īpašniece, kurai ir būtiska loma krīzes, kara vai ar dabas riskiem saistītu katastrofu gadījumā, tomēr saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru valsts drošības prasības kā atkāpe no kapitāla brīvas aprites principa ir jāinterpretē šauri tā, ka atsaukties uz tām var tikai tādu reālu un pietiekami nopietnu apdraudējumu gadījumā, kas skar sabiedrības pamata intereses (32) . Tomēr Portugāles valdība nav nekādi pierādījusi, ka iepriekšējas administratīvas atļaujas procedūra, kas izriet no priekšrocību akciju saglabāšanas Portugal Telecom
pamatkapitālā, tiktu izmantota vienīgi “reāla un pietiekami nopietna” apdraudējuma sabiedrības pamata interesēm gadījumā.
88. Attiecībā uz prasību nodrošināt vispārējos telekomunikāciju pakalpojumus, tas, ka Portugāles Republika Portugal Telecom ietvaros saglabā priekšrocību akcijas, ko papildina īpašas tiesības, nav uzskatāms par šāda mērķa sasniegšanai nepieciešamu pasākumu. Manuprāt, dalībvalstīs ieviestās vispārējā telekomunikāciju pakalpojuma sniegšanas radīto izdevumu kompensācijas sistēmas atbilstoši atvasinātajām Kopienu tiesībām (33) var pietiekami efektīvi nodrošināt šī vispārējā pakalpojuma sniegšanu, ko šajā gadījumā veic Portugal Telecom . Turklāt Portugāles Republika nevar likumīgi un loģiski apgalvot, ka priekšrocību akciju mērķi būtu kavēt, ka šāds vispārējs pakalpojums būtu tikai privāto akcionāru rokās, lai gan šī dalībvalsts pilnīgi brīvprātīgi nolēma pilnībā privatizēt Portugal Telecom .
89. Pakārtoti, es uzskatu, ka aplūkotā Portugāles Republikas noteiktā kārtība pārsniedz to, kas nepieciešams apgalvoto mērķu sasniegšanai.
90. It īpaši ir jānoraida Portugāles Republikas apgalvojums, ka tai esošās īpašās tiesības esot līdzīgas Beļģijas Karalistei piešķirtajām tiesībām, kuras ir lietas, kurā pasludināts iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Beļģija, priekšmets un ko Tiesa ir atzinusi par saderīgām ar EKL 56. pantu.
91. Šajā pēdējā lietā Beļģijas Karalistes īpašās akcijas sabiedrībās SNTC un Distrigaz tai piešķīra tiesības celt iebildumus a posteriori, ko tā attiecībā uz detalizēti uzskaitītiem vadības lēmumiem izmantotu vienīgi gadījumā, ja tiktu apdraudēti valsts politikas mērķi. Turklāt tiesību celt iebildumus izmantošanai bija jābūt oficiāli pamatotai un tādai, kas tiesai ļauj veikt efektīvu kontroli (34) .
92. Savukārt šajā gadījumā, kā es to jau norādīju, runa ir par iepriekšējām administratīvām atļaujām. Turklāt šī iepriekšējā atļauja attiecas nevis uz ierobežotiem vadīšanas lēmumiem, bet uz sabiedrības darbības pamata lēmumiem, tostarp noteiktos gadījumos par daļu, kas atbilst vairāk nekā 10 % no Portugal Telecom
pamatkapitāla, iegādi. Tāpat minēto pilnvaru izmantošana no valsts puses šajā gadījumā ir pakļauta tikai nosacījumam, ka “tas ir valsts interesēs” (35) . Turklāt, lai gan ir iespējams iesniegt tiesā prasību pret valsts izmantotām veto tiesībām, attiecīgie tiesību akti valsts tiesai nenosaka pietiekami precīzus kritērijus, lai tā varētu efektīvi kontrolēt, kā valsts izmanto rīcības brīvību.
93. Līdz ar to es uzskatu, ka Portugāles Republika šajā gadījumā nevar atsaukties uz iepriekš minētā sprieduma lietā Komisija/Beļģija piemērošanu pēc analoģijas.
94. No tā izriet, ka Portugāles Republika nav iesniegusi pietiekamus pierādījumus, ar kuriem tā varētu pierādīt, ka mērķus, kurus tā ir norādījusi, lai pamatotu šajā lietā aplūkotās iepriekšējās administratīvās atļaujas, nevarētu sasniegt, izmantojot mazāk ierobežojošus pasākumus nekā, piemēram, a posteriori
deklarāciju sistēmu (36) .
95. Ņemot vērā visu iepriekš minēto, ir jāsecina, ka valsts tiesiskais regulējums (tostarp atsauce uz Portugal Telecom statūtiem), ar kuru Portugāles Republikai ir piešķirtas priekšrocību akcijas, ko papildina īpašas tiesības privatizētajā uzņēmumā Portugal Telecom, ir kapitāla aprites ierobežojums EKL 56. panta izpratnē.
c) Par ierobežojumu esamību EKL 43. pantā
96. Komisija apgalvo, ka minēto Portugal Telecom
akciju piešķiršana Portugāles valstij esot arī EKL 43. panta pārkāpums.
97. Saskaņā ar Tiesas judikatūru, ciktāl aplūkotajā tiesiskajā regulējumā ir ietverti brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumi, šādi ierobežojumi ir tiešas sekas kapitāla brīvas aprites ierobežojumiem, no kuriem tie nav atdalāmi (37) . Līdz ar to nav jāanalizē aplūkotā kārtība, ņemot vērā Līguma noteikumus par brīvību veikt uzņēmējdarbību.
VII – Secinājumi
98. Šo iemeslu dēļ es iesaku Tiesai:
– atzīt, ka, saglabājot Portugal Telecom SGPS SA īpašas tiesības valstij un citām valsts iestādēm, kas ir piešķirtas saistībā ar valsts Portugal Telecom SGPS SA priekšrocību akcijām, Portugāles Republika nav izpildījusi EKL 56. pantā paredzētos pienākumus; un
– piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
(1) .
(2)  –	1990. gada 5. aprīļa Likums Nr. 11/90.
(3)  –	Šajā ziņā skat. 2003. gada 6. novembra spriedumu lietā C‑434/01 Komisija/Apvienotā Karaliste ( Recueil, I‑13239. lpp., 21. punkts).
(4)  –	Skat. 1998. gada 29. septembra spriedumu lietā C‑191/95 Komisija/Vācija ( Recueil, I‑5449. lpp., 56. punkts) un 2002. gada 11. jūlija spriedumu lietā C‑139/00 Komisija/Spānija ( Recueil, I‑6407. lpp., 19. punkts).
(5)  –	Šajā ziņā skat. 2003. gada 27. novembra spriedumu lietā C‑185/00 Komisija/Somija ( Recueil, I‑14189. lpp., 87. punkts).
(6)  –	Komisija it īpaši atsaucas uz 2002. gada 4. jūnija spriedumu lietā C‑367/98 Komisija/Portugāle ( Recueil, I‑4731. lpp., 48. punkts), spriedumu lietā C‑483/99 Komisija/Francija ( Recueil, I‑4781. lpp., 44. punkts), kā arī 2003. gada 13. maija spriedumu lietā C‑463/00 Komisija/Spānija ( Recueil, I‑4581. lpp., 66. un 67. punkts).
(7)  –	OV C 364, 1. lpp.
(8)  –	Skat. it īpaši iepriekš minēto 2003. gada 13. maija spriedumu lietā Komisija/Spānija, 72. punkts.
(9)  –	Skat. it īpaši iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Portugāle, 52. punkts.
(10)  –	2003. gada 24. novembra spriedums apvienotajās lietās C‑267/91 un C‑268/91 ( Recueil, I‑6097. lpp.).
(11)  –	Minēto secinājumu (2007. gada 6. decembra spriedums apvienotajās lietās C‑463/04 un C‑464/04, Krājums, I‑10419. lpp.) 25. punkts.
(12)  –	Iepriekš minētā sprieduma 71.–73. punkts.
(13)  –	2002. gada 4. jūnija spriedums lietā C‑503/99 Komisija/Beļģija ( Recueil, I‑4809. lpp.).
(14)  –	Jānorāda, ka attiecībā uz Portugāles Republiku Tiesā tiek izskatītas divas citas tāda paša rakstura prasības par pienākumu neizpildi (lieta C‑543/08 Komisija/Portugāle par valsts īpašām akcijām sabiedrībā Energias de Portugal
un lieta C‑212/09 Komisija/Portugāle par valsts īpašām akcijām GALP Energia SGPS SA ).
(15)  –	Skat. it īpaši iepriekš minēto 2002. gada 4. jūnija spriedumu lietā Komisija/Francija, 35. un 40. punkts; 2003. gada 13. maija spriedumu lietā C‑98/01 Komisija/Apvienotā Karaliste ( Recueil, I‑4641. lpp., 38. un 43. punkts), kā arī 2006. gada 28. septembra spriedumu apvienotajās lietās C‑282/04 un C‑283/04 Komisija/Nīderlande (Krājums, I‑9141. lpp., 18. punkts).
(16)  –	Skat. it īpaši iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Portugāle, 37. punkts, un 2007. gada 23. oktobra spriedumu lietā C‑112/05 Komisija/Vācija (Krājums, I‑8995. lpp., 18. punkts).
(17)  –	Skat. 1999. gada 16. marta spriedumu lietā C‑222/97 Trummer
un Mayer
( Recueil, I‑1661. lpp., 21. punkts), kā arī iepriekš minētos spriedumus lietā Komisija/Francija, 36. un 37. punkts; 2003. gada 13. maija spriedumu lietā Komisija/Apvienotā Karaliste, 39. un 40. punkts, un spriedumu apvienotajās lietās Komisija/Nīderlande, 19. punkts.
(18)  –	Skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Francija, 41. punkts; iepriekš minēto 2003. gada 13. maija spriedumu lietā Komisija/Spānija, 61. punkts; 2005. gada 2. jūnija spriedumu lietā C‑174/04 Komisija/Itālija (Krājums, I‑4933. lpp., 30. un 31. punkts), kā arī 2008. gada 14. februāra spriedumu lietā C‑274/06 Komisija/Spānija, 20. punkts.
(19)  –	Interesantais jautājums par to, vai Portugal Telecom
statūtu nepieņemšanas gadījumā varētu atzīt no Kopienu tiesībām izrietošo pienākumu neizpildi, ir pilnīgi teorētiska hipotēze, jo šajā gadījumā minētās sabiedrības statūti tūlīt pēc Dekrētlikuma Nr. 44/95 pieņemšanas ir grozīti Portugāles likumdevēja un likumdošanas varas norādītajā izpratnē, Komisijai tiesas sēdē apstiprinot, ka pārmestā pienākumu neizpilde attiecas uz Portugāles attiecīgo tiesību aktu kopumu, tostarp tās norādi uz Portugal Telecom
statūtiem.
(20)  –	Jāpiebilst, ka ar Komercsabiedrību kodeksa 328. panta 2. punktu ir atļautas izņēmuma klauzulas, ar kurām ir izslēgta akciju pārmantojamība, proti, sabiedrības piekrišanas klauzulas, kas attiecas uz citu akcionāru priekšrocību tiesībām un kas nodošanu padara atkarīgu no noteiktiem nosacījumiem. Ir skaidrs, ka Pamatlikumā par privatizāciju paredzētā atkāpe neizriet ne no vienas no trīs iepriekš minētajām kategorijām.
(21)  –	Tāpat šajā ziņā skat. ģenerāladvokāta Pojareša Maduru [ Poiares Maduro ] secinājumu lietā, kurā pasludināts iepriekš minētais spriedums apvienotajās lietās Komisija/Nīderlande, 22. un 23. punktu.
(22)  –	Šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās Komisija/Nīderlande, 27. punkts.
(23)  –	Skat. šo secinājumu 35. punktu.
(24)  –	Šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Portugāle, 47. un 48. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra.
(25)  –	Skat. iepriekš minēto spriedumu, 16. un 24. punkts.
(26)  –	Šajā ziņā skat. 2006. gada 27. jūnija spriedumu lietā C‑540/03 Parlaments/Padome (Krājums, I‑5769. lpp., 35. punkts un tajā minētā judikatūra).
(27)  –	Šajā sakarā it īpaši skat. iepriekš minētos spriedumus lietā Komisija/Portugāle, 49. punkts, un 2008. gada 14. februāra spriedumu lietā Komisija/Spānija, 35. punkts.
(28)  –	Šajā ziņā skat. 2000. gada 14. marta spriedumu lietā C‑54/99 Église de scientologie
( Recueil, I‑1335. lpp., 18. punkts), kā arī iepriekš minētos spriedumus lietā Komisija/Beļģija, 45. punkts; lietā Komisija/Portugāle, 49. punkts, un 2008. gada 14. februāra spriedumu lietā Komisija/Spānija, 36. punkts.
(29)  –	Skat. it īpaši iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Portugāle, 52. punkts.
(30)  –	Skat. iepriekš minētos spriedumus lietā Komisija/Portugāle, 52. punkts; lietā Komisija/Itālija, 37. punkts, un lietā C‑274/06 Komisija/Spānija, 44. punkts.
(31)  –	Turklāt attiecībā uz Portugāles Republikas norādīto mērķi, saskaņā ar kuru valsts tiesību aktu ietvars nepiešķirot šai iestādei piemērotas pilnvaras, lai sasniegtu minēto mērķi, es vienīgi minēšu judikatūru, atbilstoši kurai dalībvalsts, lai pamatotu Kopienu tiesībās paredzētu saistību neievērošanu, nevar aizbildināties ar iekšējās tiesību sistēmas normām, praksi vai situāciju: skat. it īpaši 2008. gada 20. novembra spriedumu lietā C‑94/08 Komisija/Spānija, 21. punkts, un 2009. gada 4. jūnija spriedumu lietā C‑568/07 Komisija/Grieķija (Krājums, I‑0000. lpp., 50. punkts).
(32)  –	Skat. it īpaši iepriekš minēto 2003. gada 13. maija spriedumu lietā Komisija/Spānija, 72. punkts, un iepriekš minēto 2008. gada 14. februāra spriedu mu lietā Komisija/Spānija, 39. punkts.
(33)  –	Šajā ziņā skat. Komisijas 1996. gada 13. marta Direktīvu 96/19/EK, ar ko groza Direktīvu 90/388/EEK attiecībā uz atklātas konkurences īstenošanu telekomunikācijas tirgū (OV L 74, 13. lpp.), un Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvu 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (Universālā pakalpojuma direktīva) (OV L 108, 51. lpp.).
(34)  –	Iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Beļģija, 49.–52. punkts.
(35)  –	Skat. Pamatlikuma par privatizāciju 15. panta 3. punktu.
(36)  –	Tiesa uzskata, ka a posteriori
deklarāciju sistēma kopumā ir kapitāla brīvu apriti mazāk ierobežojošs pasākums, ciktāl tās ir pamatotas ar objektīviem, nediskriminējošiem un attiecīgajiem uzņēmumiem iepriekš zināmiem kritērijiem un ciktāl ikviena persona, uz kuru attiecas šāda veida ierobežojošs pasākums, var celt prasību: skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Portugāle, 50. punkts; iepriekš minēto 2003. gada 13. maija spriedumu lietā Komisija/Spānija, 69. punkts, un 2008. gada 17. jūlija spriedumu lietā C‑207/07 Komisija/Spānija, 48. punkts.
(37)  –	Skat. it īpaši iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Beļģija, 59. punkts; 2000. gada 23. maija spriedumu lietā C‑58/99 Komisija/Itālija ( Recueil, I‑3811. lpp., 20. punkts), iepriekš minēto 2003. gada 13. maija spriedumu lietā Komisija/Spānija, 86. punkts, un iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās Komisija/Nīderlande, 43. punkts.