62023CJ0464
TIESAS SPRIEDUMS (piektā palāta)
2025. gada 26. jūnijā (
*1
)
Apelācija – Konkurence – Regula (EK) Nr. 139/2004 – Uzņēmumu koncentrācija – Elektroenerģijas ražošanas un vairumtirdzniecības tirgus – RWE AG veikta E.ON SE atjaunīgās elektroenerģijas un kodolelektroenerģijas ražošanas aktīvu iegāde – Lēmums, ar ko koncentrācija ir atzīta par saderīgu iekšējo tirgu un 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu darbību
Apvienotajās lietās C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P un C‑470/23 P
par piecām apelācijas sūdzībām atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantam, ko 2023. gada 21. jūlijā iesniegušas
EVH GmbH
, Halle (pie Zāles) [Halle (Saale)] (Vācija), ko pārstāv T. Heymann un I. Zenke, Rechtsanwälte (C‑464/23 P),
Stadtwerke Leipzig GmbH
, Leipziga (Vācija), ko pārstāv T. Heymann un I. Zenke, Rechtsanwälte (C‑465/23 P),
TEAG Thüringer Energie AG
, Erfurte (Vācija), ko pārstāv T. Heymann un I. Zenke, Rechtsanwälte (C‑467/23 P),
EnergieVerbund Dresden GmbH
, Drēsdene (Vācija), ko pārstāv T. Heymann un I. Zenke, Rechtsanwälte (C‑468/23 P),
GGEW, Gruppen‑Gas- und Elektrizitätswerk Bergstraße AG
, Bensheima [Bensheim] (Vācija), ko pārstāv T. Heymann un I. Zenke, Rechtsanwälte (C‑470/23 P),
apelācijas sūdzības iesniedzējas,
pārējie lietas dalībnieki:
Eiropas Komisija, ko pārstāv G. Meessen un I. Zaloguin, pārstāvji, kuriem palīdz T. G. Funke, Rechtsanwalt,
atbildētāja pirmajā instancē,
Vācijas Federatīvā Republika, ko pārstāv J. Möller un R. Kanitz, pārstāvji,
E.ON SE
, Esene (Vācija), ko sākotnēji pārstāvēja C. Barth, C. Grave, D.‑J. dos Santos Goncalves un R. Seifert, Rechtsanwälte, vēlāk – C. Barth, A. Fuchs, C. Grave un D.‑J. dos Santos Goncalves, Rechtsanwälte,
RWE AG
, Esene, ko sākotnēji pārstāvēja U. Scholz, J. Siegmund un J. Ziebarth, Rechtsanwälte, vēlāk – U. Scholz, J. Siegmund un M. von Armansperg, Rechtsanwälte,
personas, kas iestājušās lietā pirmajā instancē,
TIESA (piektā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún], tiesneši D. Gracijs [D. Gratsias], J. Regans [E. Regan], J. Pasers [J. Passer] (referents) un B. Smulderss [B. Smulders],
ģenerāladvokāte: L. Medina,
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā lēmumu, kas pieņemts pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas, izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Ar apelācijas sūdzībām EVH GmbH (C‑464/23 P), Stadtwerke Leipzig GmbH (C‑465/23 P), TEAG Thüringer Energie AG (C‑467/23 P), EnergieVerbund Dresden GmbH (C‑468/23 P), kā arī GGEW, Gruppen‑Gas- und Elektrizitätswerk Bergstraße AG (C‑470/23 P) lūdz atcelt attiecīgi Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2023. gada 17. maija spriedumu EVH/Komisija (T‑312/20, turpmāk tekstā – “spriedums T‑312/20”, EU:T:2023:252), Vispārējās tiesas 2023. gada 17. maija spriedumu Stadtwerke Leipzig/Komisija (T‑313/20, turpmāk tekstā – “spriedums T‑313/20”, EU:T:2023:257), Vispārējās tiesas 2023. gada 17. maija spriedumu TEAG/Komisija (T‑315/20, turpmāk tekstā – “spriedums T‑315/20”, EU:T:2023:259), Vispārējās tiesas 2023. gada 17. maija spriedumu EnergieVerbund Dresden/Komisija (T‑317/20, turpmāk tekstā – “spriedums T‑317/20”, EU:T:2023:261) un Vispārējās tiesas 2023. gada 17. maija spriedumu GGEW/Komisija (T‑319/20, turpmāk tekstā – “spriedums T‑319/20”, EU:T:2023:263) (turpmāk tekstā kopā – “pārsūdzētie spriedumi”), ar kuriem minētā tiesa noraidīja to prasības atcelt Komisijas 2019. gada 26. februāra Lēmumu C(2019) 1711 final, ar kuru koncentrāciju atzīst par saderīgu ar iekšējo tirgu un EEZ līgumu (lieta M.8871 – RWE/E.ON Assets) (OV 2020, C 111, 1. lpp., turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”).
I. Atbilstošās tiesību normas
A. Regula (EK) Nr. 139/2004
2
Padomes Regulas (EK) Nr. 139/2004 (2004. gada 20. janvāris) par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (EK Apvienošanās Regula) (OV 2004, L 24, 1. lpp.) 20. un 21. apsvērumā noteikts:
“(20)
Ir lietderīgi definēt koncentrācijas koncepciju tādā veidā, lai ietvertu darbības, kas izraisa paliekošas izmaiņas attiecīgo uzņēmumu kontrolē un tādējādi arī tirgus struktūrā. Tādēļ ir lietderīgi šīs regulas darbības jomā iekļaut visus kopuzņēmumus, kas ilgstoši darbojas kā neatkarīga ekonomiska vienība. Turklāt ir lietderīgi uzskatīt par vienu koncentrāciju visus darījumus, kas ir cieši saistīti tādējādi, ka pēc stāvokļa ir saistīti vai notiek vairāku vērtspapīru darījumu sēriju veidā saprātīgi īsā laika periodā.
(21)
Šo regulu piemēro arī tad, ja attiecīgie uzņēmumi pieņem ierobežojumus, kas tieši saistīti ar koncentrāciju un ir nepieciešami koncentrācijas īstenošanai. Komisijas lēmumi, ar ko paziņo par koncentrācijas saderību ar kopējo tirgu, piemērojot šo regulu automātiski ietver šādus ierobežojumus, nav nepieciešams, lai Komisija individuālos gadījumos novērtē šādus ierobežojumus. Pēc attiecīgo uzņēmumu lūguma, gadījumos, kad lietās rodas patiesa neskaidrība tādēļ, ka tās satur jaunus vai neatrisinātus jautājumus, Komisija tomēr skaidri novērtē, vai visi ierobežojumi ir tieši saistīti ar koncentrāciju un ir nepieciešami koncentrācijas īstenošanai. Lieta satur jaunus vai neatrisinātus jautājumus, kas izraisa patiesu neskaidrību, ja jautājums nav ietverts attiecīgajā Komisijas ziņojumā, kas pašlaik ir spēkā, vai publicētajā Komisijas lēmumā.”
3
Šīs regulas 2. pantā “Koncentrāciju novērtēšana” noteikts:
“1.   Šīs regulas darbības jomas ietvaros koncentrācijas jānovērtē saskaņā ar šīs regulas mērķiem un zemāk minētajiem noteikumiem, ar mērķi noteikt vai tās ir vai nav atbilstošas kopējam tirgum.
Īstenojot novērtējumu Komisija ņem vērā:
a)
nepieciešamību attīstīt efektīvu konkurenci kopējā tirgū ņemot vērā, cita starpā, visu attiecīgo tirgu struktūru un faktisko vai iespējamo konkurenci no to uzņēmumu puses, kas atrodas [Eiropas] Kopienā vai ārpus tās;
b)
attiecīgo uzņēmumu vietu tirgū un to ekonomisko un finansiālo spēcīgumu, piegādātājiem un patērētājiem pieejamās alternatīvas, to pieeju piegādātājiem vai tirgiem, visus attiecīgo preču un pakalpojumu juridiskos vai cita veida šķēršļus ievešanai, piegādei, pieprasījumam un pieprasījuma tendencēm, tehniskā un ekonomiskā progresa attīstību, pie nosacījuma, ka tas norit patērētāju labā un nerada šķēršļus konkurencei.
2.   Koncentrāciju, kas būtiski nekaitē efektīvai konkurencei kopējā tirgū vai nozīmīgā tā daļā, jo īpaši dominējoša stāvokļa radīšanas vai stiprināšanas rezultātā, uzskata par atbilstošu kopējam tirgum.
3.   Koncentrāciju, kas būtiski kaitē efektīvai konkurencei kopējā tirgū vai nozīmīgā tā daļā, jo īpaši dominējoša stāvokļa radīšanas vai stiprināšanas rezultātā, uzskata par neatbilstošu kopējam tirgum.
4.   Tādā mērā, kādā kopuzņēmuma veidošanas, kas rada koncentrāciju 3. panta nozīmē, mērķis vai sekas ir to uzņēmumu konkurētspējīgas darbības koordinēšana, kas saglabā neatkarību, šādu koordinēšanu izvērtē saskaņā ar [LESD] [101.] panta 1. un 3. punkta kritērijiem, ar mērķi noskaidrot vai šādas darbības ir atbilstošas kopējam tirgum.
5.   Īstenojot novērtējumu, Komisija jo īpaši ņem vērā, vai:
–
divi vai vairāk mātes uzņēmumi būtiskā līmenī saglabā darbību tajā pašā tirgū, kurā darbojas kopuzņēmums, vai nākamā vai iepriekšējā posma tirgū attiecībā pret to tirgu, kurā darbojas kopuzņēmums, vai līdzīgos tirgos, kas cieši saistīti ar šo tirgu;
–
koordinācija, kas tieši izriet no kopuzņēmuma radīšanas, dod attiecīgajiem uzņēmumiem iespēju likvidēt konkurenci attiecībā uz būtisku attiecīgo produktu vai pakalpojumu daļu.”
4
Šīs pašas regulas 3. pantā “Koncentrācijas definīcija” noteikts:
“1.   Uzskata, ko koncentrācija rodas, ja notiek ilgtermiņa kontroles maiņa šādu iemeslu dēļ:
a)
divu vai vairāku agrāk neatkarīgu uzņēmumu vai to daļu apvienošanās rezultātā; vai
b)
viena vai vairākas personas, kas jau kontrolē vismaz vienu uzņēmumu, vai viens vai vairāki uzņēmumi, nopērkot vērtspapīrus vai akcijas, līguma rezultātā vai jebkādā citā veidā iegūst tiešu vai netiešu kontroli pār citu uzņēmumu, vairākiem uzņēmumiem vai uzņēmumu daļām.
2.   Par kontroli uzskata tiesības, līgumus vai citus līdzekļus, kas atsevišķi vai apvienojumā un ņemot vērā iesaistīto faktu vai tiesību aktu izskatīšanu, dod iespēju izšķiroši ietekmēt uzņēmumu, jo īpaši ar šādiem līdzekļiem:
a)
īpašuma tiesībām vai tiesībām izmantot visus vai daļu no uzņēmuma aktīviem;
b)
tiesībām vai līgumiem, kas piešķir izšķirošu ietekmi uz uzņēmuma sastāvu, balsošanu vai izpildvaru.
3.   Kontroli iegūst personas vai uzņēmumi, kuriem:
a)
ir tiesības vai tie ir pilnvaroti izmantot tiesības saskaņā ar attiecīgajiem līgumiem; vai
b)
līdz brīdim, kamēr tie nav tiesīgi vai pilnvaroti izmantot tiesības saskaņā ar šādiem līgumiem, tie var izmantot tiesības, kas izriet no šā panta.
4.   Kopuzņēmuma veidošana, kas ilgtermiņā īsteno visas neatkarīgas ekonomiskas vienības funkcijas, rada koncentrāciju 1. [punkta] b) apakšpunkta nozīmē.
[..]”
5
Šīs pašas regulas 4. panta 1. punkta pirmajā daļā noteikts:
“Par Kopienas mēroga koncentrācijām, kas definētas šajā regulā, jāpaziņo Komisijai pirms to īstenošanas un pēc vienošanās slēgšanas, publiskā piedāvājuma publicēšanas vai kontrolpaketes iegūšanas.”
6
Regulas Nr. 139/2004 5. pants “Apgrozījuma aprēķināšana” formulēts šādi:
“1.   Kopējais apgrozījums šīs regulas nozīmē ietver summas, ko attiecīgie uzņēmumi iepriekšējā finanšu gadā ieguvuši no to produktu pārdošanas un pakalpojumu sniegšanas, kas ietilpst uzņēmuma pamatdarbībā, pēc tirdzniecības atlaižu, pievienotās vērtības nodokļa un citu nodokļu, kas tieši saistīti ar apgrozījumu, atskaitīšanas. Attiecīgā uzņēmuma kopējā apgrozījumā neietilpst ražojumu pārdošana vai pakalpojumu sniegšana tiem uzņēmumiem, kas minēti 4. punktā.
Apgrozījumu Kopienā vai dalībvalstī veido pārdotie ražojumi un sniegtie pakalpojumi uzņēmumiem vai patērētājiem Kopienā vai šajā dalībvalstī.
2.   Atkāpjoties no 1. punkta, ja koncentrācija ir viena vai vairāku uzņēmumu daļu iegūšana, neatkarīgi no tā, vai tām ir vai nav juridiskas personas statuss, attiecībā uz pārdevēju vai pārdevējiem ņem vērā tikai to apgrozījumu, kas attiecas uz daļām, kas ir darījuma priekšmets.
Tomēr vienu vai vairākus darījumus pirmās daļas nozīmē, kas notiek divu gadu laikā vienu un to pašu personu vai uzņēmumu starpā, uzskata par vienu koncentrāciju, kas rodas dienā, kad notiek pēdējais darījums.
[..]”
7
Šīs regulas 6. pantā “Paziņošanas pārbaude un lietas ierosināšana” noteikts:
“1.   Komisija pārbauda paziņojumu tūlīt pēc saņemšanas.
a)
Ja Komisija secina, ka paziņotā koncentrācija neietilpst šīs regulas darbības jomā, tā reģistrē šo konstatāciju lēmuma veidā.
b)
Ja Komisija konstatē, ka paziņotā koncentrācija, kaut arī atbilst šīs regulas darbības jomai, neizraisa pamatotas šaubas attiecībā uz tās atbilstību kopējam tirgum, tā nolemj neapstrīdēt paziņojumu un apliecina, ka koncentrācija ir atbilstoša kopējam tirgum.
Lēmumam, ar ko koncentrāciju atzīst par atbilstošu kopējam tirgum, jāietver ierobežojumi, kas tieši saistīti un nepieciešami koncentrācijas īstenošanai.
c)
Neskarot 2. punktu, ja Komisija konstatē, ka paziņotā koncentrācija atbilst šīs regulas darbības jomai un rada pamatotas šaubas attiecībā uz atbilstību kopējam tirgum, tā lemj par lietas ierosināšanu. Neskarot 9. pantu, šādas lietas izskatīšanu izbeidz ar lēmumu, saskaņā ar 8. panta 1. līdz 4. punktu, ja vien attiecīgais uzņēmums nav pierādījis Komisijai, ka koncentrācija ir pārtraukta.
2.   Ja Komisija konstatē, ka pēc šādām attiecīgo uzņēmumu izmaiņām, paziņota koncentrācija vairs neizraisa pamatotas šaubas 1. panta c) apakšpunkta nozīmē, tā apstiprina, ka koncentrācija ir atbilstoša kopējam tirgum saskaņā ar 1. panta b) apakšpunktu.
Komisija saskaņā ar 1. panta b) apakšpunktu var pievienot savam lēmumam nosacījumus un saistības, kas paredzētas, lai nodrošinātu, ka attiecīgie uzņēmumi ievēro saistības, ko tie uzņēmušies attiecībā pret Komisiju ar mērķi padarīt koncentrāciju atbilstošu kopējam tirgum.
[..]”
8
Minētās regulas 8. pantā “Komisijas tiesības pieņemt lēmumus” paredzēts:
“1.   Ja Komisija konstatē, ka paziņota koncentrācija atbilst 2. panta 2. punktā minētajiem kritērijiem, un gadījumos, kas minēti 2. panta 4. punktā, kritērijiem, kas noteikti ar [LESD 101]. panta 3. punktu, tā pieņem lēmumu, kas atzīst koncentrāciju par atbilstošu kopējam tirgum.
Lēmumam, ar ko koncentrāciju atzīst par atbilstošu kopējam tirgum, jāietver ierobežojumi, kas tieši saistīti un nepieciešami koncentrācijas īstenošanai.
2.   Ja Komisija konstatē, ka pēc attiecīgo uzņēmumu īstenotajām izmaiņām paziņota koncentrācija atbilst 2. panta 2. punktā minētajiem kritērijiem, un gadījumos, kas minēti 2. panta 4. punktā, kritērijiem, kas noteikti ar [LESD 101]. panta 3. punktu, tā pieņem lēmumu, kas atzīst koncentrāciju par atbilstošu kopējam tirgum.
Komisija saskaņā var pievienot savam lēmumam nosacījumus un saistības, kas paredzētas, lai nodrošinātu, ka attiecīgie uzņēmumi ievēro saistības, ko tie uzņēmušies attiecībā pret Komisiju ar mērķi padarīt koncentrāciju atbilstošu kopējam tirgum.
Lēmumam, ar ko koncentrāciju atzīst par atbilstošu kopējam tirgum, jāietver ierobežojumi, kas tieši saistīti un nepieciešami koncentrācijas īstenošanai.
3.   Ja Komisija konstatē, ka koncentrācija atbilst 2. panta 3. punktā minētajiem kritērijiem, vai gadījumos, kas minēti 2. panta 4. punktā, neatbilst kritērijiem, kas noteikti ar [LESD 101.] panta 3. punktu, tā pieņem lēmumu, kas atzīst koncentrāciju par neatbilstošu kopējam tirgum.
4.   Ja Kopiena [Komisija] konstatē, ka koncentrācija:
a)
jau ir īstenota un šī koncentrācija ir atzīta par neatbilstošu kopējam tirgum, vai
b)
ir īstenota pārkāpjot nosacījumus, kas pievienoti saskaņā ar 2. punktu pieņemtajam lēmumam, kas konstatē, ka, neievērojot šo nosacījumu, koncentrācija atbildīs kritērijiem, ko paredz 2. panta 3. punkts, vai gadījumos, kas minēti 2. panta 4. punktā, neatbildīs kritērijiem, ko paredz[LESD] [101]. panta 3. punkts,
Komisija var:
–
pieprasīt attiecīgo uzņēmumu likvidēt koncentrāciju, jo īpaši izbeidzot apvienošanos vai pārdodot visas iegūtās akcijas un aktīvus, lai atjaunotu situāciju, kāda bija pirms koncentrācijas īstenošanas; apstākļos, kad, likvidējot koncentrāciju, nav iespējams atjaunot tādu situāciju, kāda bija pirms koncentrācijas īstenošanas, Komisija var pieņemt jebkādus citus pasākumus, kas palīdzēs panākt situācijas atjaunošanu, ciktāl tas iespējams,
–
pieprasīt jebkādus citus pasākumus, lai nodrošinātu, ka attiecīgie uzņēmumi likvidē koncentrāciju vai īsteno citus atjaunošanas pasākumus, ko pieprasa attiecīgais lēmums.
[..]”
9
Šīs pašas regulas 21. panta “Regulas piemērošana un jurisdikcija” 1. punkts formulēts šādi:
“Koncentrācijām, kas definētas 3. pantā, piemēro tikai šo regulu un nepiemēro [Padomes Regulu (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101. un 102.] pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), Padomes Regulu (EEK) Nr. 1017/68 (1968. gada 19. jūlijs), ar ko konkurences noteikumus attiecina uz pārvadājumiem pa dzelzceļu, autoceļiem un iekšējiem ūdensceļiem (OV 1968, L 175, 1. lpp.), Padomes Regulu (EEK) Nr. 4056/86 (1986. gada 22. decembris), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus par to, kā [EEK] Līguma 85. un 86. pantu piemērot attiecībā uz jūras transportu (OV 1986, L 378, 4. lpp.) un Padomes Regulu (EEK) Nr. 3975/87 (1987. gada 14. decembris) par procedūru konkurences noteikumu piemērošanai attiecībā uz uzņēmumiem gaisa transporta nozarē (OV 1987, L 374, 1. lpp.)], izņemot attiecībā uz tiem kopuzņēmumiem, kas nav Kopienas mēroga kopuzņēmumi, un kuru mērķis vai sekas ir to uzņēmumu konkurējošas darbības koordinēšana, kas saglabā neatkarību.”
B. Pamatnostādnes horizontālo apvienošanos jomā
10
Komisijas paziņojumā “Pamatnostādnes par horizontālo apvienošanos novērtēšanu saskaņā ar Padomes Regulu par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju” (OV 2004, C 31, 5. lpp.; turpmāk tekstā – “Pamatnostādnes horizontālo apvienošanos jomā”) noteikts:
“[..]
13.
[..] Komisija saskaņā ar [Regulas Nr. 139/2004] 2. pantu nosaka, vai apvienošanās ievērojami traucētu efektīvu konkurenci, jo īpaši, radot vai nostiprinot dominējošo stāvokli, un vai tāpēc tā būtu jāatzīst par nesaderīgu ar kopējo tirgu. Jāuzsver, ka šie faktori nav “pārbaudes punktu saraksts”, kas būtu mehāniski jāpiemēro vienmēr un visos gadījumos. Konkurences analīze konkrētajā gadījumā drīzāk būs balstīta uz apvienošanās paredzamās ietekmes vispārējo novērtējumu, ņemot vērā attiecīgos faktorus un apstākļus. Ne visi elementi vienmēr attieksies uz visiem horizontālas apvienošanās gadījumiem, un var nebūt nepieciešams vienlīdz detalizēti analizēt visus gadījuma elementus.
[..]
26.
Daudzi faktori, kas katrs atsevišķi ne vienmēr ir izšķiroši, var ietekmēt iespējamību, ka apvienošanās radīs būtisku nekoordinētu ietekmi. Lai šāda ietekme būtu iespējama, nav nepieciešami visi faktori. Nevajadzētu arī šo faktoru uzskaitījumu uzskatīt par pilnīgu.
Uzņēmumiem, kas apvienojas, ir lielas tirgus daļas
27.
Jo lielāka tirgus daļa, jo lielāka iespēja, ka uzņēmumam ir tirgus spēja. Un jo lielāks tirgus daļas papildinājums, jo lielāka iespēja, ka apvienošanās būtiski palielinās tirgus spēju. Jo lielāks pārdošanas bāzes pieaugums, kas rada augstāku peļņas normu pēc cenas paaugstinājuma, jo lielāka iespēja, ka uzņēmumiem, kas apvienojas, šāds cenas paaugstinājums izrādīsies izdevīgs, neatkarīgi no ražošanas samazinājuma, kas ir ar to saistīts. Lai gan tirgus daļas un tirgus daļu papildinājumi sniedz tikai pirmās norādes par tirgus spēju un tirgus spējas palielinājumu, novērtēšanā tie parasti ir būtiski faktori [..].
Uzņēmumi, kas apvienojas, ir tuvi konkurenti
28.
Konkrētajā tirgū ražojumus var diferencēt tādējādi [..], ka daži ražojumi ir tuvāki aizstājēji nekā citi [..]. Jo augstāka ir aizstājamības pakāpe starp apvienošanā iesaistīto uzņēmumu ražojumiem, jo lielāka varbūtība, ka tie būtiski paaugstinās cenas [..]. Piemēram, divu tādu ražotāju apvienošanās, kas piedāvā ražojumus, kurus ievērojams skaits patērētāju uzskata par pirmās vai otrās izvēles ražojumiem, varētu radīt būtisku cenas paaugstinājumu. Tādējādi fakts, ka pušu sacensība ir bijusi svarīgs konkurences avots tirgū, var būt centrālais analīzes faktors [..]. Augstas peļņas normas [..] pirms apvienošanās arī var palielināt būtiska cenu paaugstinājuma iespējamību. Lielāka iespēja, ka apvienošanā iesaistīto uzņēmumu stimuls paaugstināt cenas būs ierobežots, pastāv tad, ja konkurējošie uzņēmumi ražo tuvus aizstājējus ražojumiem, ko ražo apvienošanā iesaistītie uzņēmumi, nekā tad, ja tie piedāvā mazāk tuvus aizstājējus [..]. Tāpēc pastāv mazāka iespējamība, ka apvienošanās būtiski kavēs efektīvu konkurenci, jo īpaši, radot vai nostiprinot dominējošo stāvokli, ja starp ražojumiem, ko piedāvā apvienošanā iesaistītie uzņēmumi, un ražojumiem, kurus piedāvā konkurējošie ražotāji, pastāv augsta aizstājamības pakāpe.
[..]
Apvienotā struktūra spēj kavēt konkurentu paplašināšanos
36.
Dažas iecerētās apvienošanās, ja tās atļautu veikt, ievērojami kavētu efektīvu konkurenci, nodrošinot apvienošanā iesaistītajam uzņēmumam stāvokli, kas tam dotu iespēju un stimulu apgrūtināt mazāku uzņēmumu un potenciālo konkurentu paplašināšanos vai citādi ierobežot konkurējošo uzņēmumu konkurētspēju. Šādā gadījumā konkurenti ne individuāli, ne kolektīvi nespēj ierobežot apvienoto struktūru tādā mērā, lai tā nepaaugstinātu cenas vai neveiktu citas darbības, kas kaitē konkurencei. Piemēram, apvienotā struktūra var tādā mērā kontrolēt vai ietekmēt izejvielu piegādi [..] vai izplatīšanas iespējas [..], ka konkurējošo uzņēmumu paplašināšanās vai iekļūšana tirgū var kļūt dārgāka. Līdzīgi arī patentu [..] vai cita veida intelektuālā īpašuma (piemēram, zīmolu [..] kontrole, ko veic apvienotā struktūra, var sarežģīt konkurentu paplašināšanos vai iekļūšanu tirgū. Tirgos, kur ir svarīga dažādu infrastruktūru vai “platformu” savstarpēja izmantojamība [..], apvienošanās var nodrošināt apvienotajai struktūrai iespēju un stimulu paaugstināt cenas vai samazināt tās konkurentu pakalpojuma kvalitāti [..]. Veicot šo novērtējumu, Komisija var cita starpā ņemt vērā apvienotās struktūras finansiālo ietekmi salīdzinājumā ar tās konkurentiem [..].
Apvienošanās likvidē svarīgu konkurētspējīgu spēku
37.
Dažiem uzņēmumiem ir lielāka ietekme uz konkurences procesu, nekā par to liecina to tirgus daļas vai līdzīgi rādītāji. Apvienošanās, kas ietver šādu uzņēmumu, var būtiski un pret konkurenci vērstā veidā izmainīt konkurences dinamiku, jo īpaši, ja tirgus jau ir koncentrēts [..]. Piemēram, uzņēmums var būt nesen tirgū ienācis uzņēmums, no kura sagaidāms, ka tas nākotnē piemēros ievērojamu konkurences spiedienu uz pārējiem tirgū esošajiem uzņēmumiem.
38.
Tirgos, kur jauninājumi ir svarīgs konkurētspējīgs spēks, apvienošanās var palielināt uzņēmuma spēju un stimulu ieviest tirgū jauninājumus un tādējādi palielināt konkurences spiedienu uz konkurentiem ieviest jauninājumus šajā tirgū. Turklāt efektīvu konkurenci var ievērojami kavēt divu svarīgu novatoru apvienošanās, piemēram, divu sabiedrību apvienošanās, kurām ir ražojumi attīstības procesā, kas saistīti ar noteiktu ražojumu tirgu. Līdzīgi uzņēmums ar salīdzinoši nelielu tirgus daļu tomēr var būt svarīgs konkurētspējīgs spēks, ja tam ir perspektīvi ražojumi attīstības procesā [..].”
C. Konsolidētais jurisdikcijas paziņojums
11
Komisijas konsolidētajā jurisdikcijas paziņojumā saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV 2008, C 95, 1. lpp.; labojums – OV 2009, C 43, 10. lpp.; turpmāk tekstā – “Konsolidētais jurisdikcijas paziņojums”) paredzēts:
“[..]
(38)
Koncentrācijas vispārīgā un teleoloģiskā definīcija, kas dota [Regulas Nr. 139/2004] 3. panta 1. punktā – rezultāts ir viena vai vairāku uzņēmumu kontrole, nozīmē, ka nav atšķirības, vai kontrole tika iegūta ar vienu vai vairākiem juridiskiem darījumiem, ja galarezultāts ir viena koncentrācija. Divi vai vairāki darījumi rada vienu koncentrāciju 3. panta nolūkā, ja tiem ir vienots raksturs. Tādēļ jānosaka, vai rezultātā vienam vai vairākiem uzņēmumiem tiek piešķirta tieša vai netieša ekonomiska kontrole pār viena vai vairāku citu uzņēmumu darbību. Novērtēšanas nolūkā ir jānosaka darījumu pamatā esošā ekonomiskā realitāte un tādējādi pušu īstenotais ekonomiskais mērķis. Citiem vārdiem runājot, lai noteiktu konkrēto darījumu vienoto raksturu, katrā atsevišķā gadījumā ir jānoskaidro, vai šie darījumi ir savstarpēji atkarīgi tādā veidā, ka viens darījums nebūtu veikts bez otra [..].
(39)
Apvienošanās regulas 20. apsvērumā šajā ziņā paskaidrots, ka ir lietderīgi uzskatīt par vienu koncentrāciju visus darījumus, kas ir cieši saistīti tādējādi, ka pēc stāvokļa ir saistīti. [..]
[..]
(41)
Tomēr vairākus darījumus pat tad, ja pēc stāvokļa tie ir savstarpēji saistīti, var uzskatīt tikai par vienu koncentrāciju, ja kontroli galu galā iegūst tas pats (tie paši) uzņēmums(-i). [..]
[..]
(44)
Princips, ka vairākus darījumus var uzskatīt par vienu koncentrāciju saskaņā ar minētajiem nosacījumiem, ir spēkā tikai tad, ja rezultātā kontroli pār vienu vai vairākiem uzņēmumiem iegūst tā pati (tās pašas) persona(‑s) vai tas pats (tie paši) uzņēmums(‑i).”
D. Vispārējās tiesas Reglaments
12
Vispārējās tiesas Reglamenta 91. un 92. pantā attiecīgi ir noteikts pierādījumu savākšanas pasākumu priekšmets un ar tiem saistītais process.
13
Šī reglamenta 93.–95. pantā paredzēta liecinieku liecību procesuālā kārtība.
14
Minētā reglamenta 96. pants attiecas uz ekspertīzi.
II. Tiesvedības priekšvēsture un strīdīgais lēmums
15
Tiesvedības priekšvēsture ir izklāstīta spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 2.–18. punktā, kā arī sprieduma T‑317/20 2.–16. punktā. Šīs tiesvedības mērķiem to var rezumēt šādi.
A. Koncentrācijas konteksts
16
RWE AG ir saskaņā ar Vācijas tiesībām dibināta sabiedrība, kura paredzētās koncentrācijas paziņošanas brīdī bija iesaistīta visā enerģijas piegādes ķēdē, tostarp enerģijas ražošanas jomā, vairumtirdzniecības tirgus jomā, pārvades jomā, izplatīšanas jomā, mazumtirdzniecības jomā, kā arī energopakalpojumu patērētājiem jomā (piemēram, skaitītāja lasījumi, elektromobilitāte, utt.) (turpmāk tekstā – “elektroenerģijas tirgus”). RWE un tā meitasuzņēmumi, tostarp innogy SE, darbojas vairākās dalībvalstīs.
17
E.ON SE ir saskaņā ar Vācijas tiesībām dibināta sabiedrība, kura tajā pašā laikā darbojās visā elektroenerģijas piegādes ķēdē – elektroenerģijas ražošanā, vairumtirdzniecībā, izplatīšanā un mazumtirdzniecībā. E.ON pieder un tā izmanto elektroenerģijas ražošanas aktīvus vairākās dalībvalstīs.
18
Apelācijas sūdzības iesniedzējas ir saskaņā ar Vācijas tiesībām dibināti publiskā sektora uzņēmumi, kuri ražo elektroenerģiju gan no tradicionālajiem energoresursiem (turpmāk tekstā – “tradicionālā elektroenerģija”), gan no atjaunīgajiem energoresursiem un kuru ražošanas aktīvi atrodas Vācijā.
19
Šajā lietā aplūkotā koncentrācija iekļaujas kompleksā aktīvu apmaiņā starp RWE un E.ON, ko abi attiecīgie uzņēmumi paziņoja 2018. gada 11. un 12. martā (turpmāk tekstā – kopējais darījums”). Šī apmaiņa notika kā pirmais darījums, proti, šajā lietā aplūkotā koncentrācija, ar kuru RWE vēlas iegūt ekskluzīvu kontroli vai kopēju kontroli pār noteiktiem E.ON ražošanas aktīviem. Otrais koncentrācijas darījums ietver to, ka E.ON iegūst ekskluzīvu kontroli pār [elektroenerģijas] izplatīšanas darbībām un mazumtirdzniecību, kā arī pār noteiktiem innogy, sabiedrības, kuru kontrolē RWE, ražošanas aktīviem. Visbeidzot – trešajā koncentrācijas darījumā ir paredzēts, ka RWE iegūs 16,67 % no E.ON daļām.
20
Ar vēstulēm, kas nosūtītas attiecīgi 2018. gada 17. aprīlī, 24. aprīlī, 25. aprīlī, 16. jūlijā un 13. novembrī, apelācijas sūdzības iesniedzējas informēja Eiropas Komisiju par tās vēlmi piedalīties procedūrā saistībā ar pirmo un otro koncentrācijas darījumu.
21
2018. gada 26. jūnijā notika apelācijas sūdzības iesniedzēju lietās C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P un C‑470/23 P pārstāvju sanāksme, kurā tās Komisijai pauda savu klientu bažas par pirmo un otro koncentrācijas darījumu, kā arī vēlmi piedalīties ar to saistītajās tiesvedībās. 2018. gada 28. augustā notika individuālas sanāksmes starp Komisiju un katru no četrām apelācijas sūdzības iesniedzējām, kurās tās par šīm koncentrācijām iesniedza apsvērumus.
22
Otrais koncentrācijas darījums (turpmāk tekstā – “darījums M.8870”) Komisijai tika paziņots 2019. gada 31. janvārī. Attiecībā uz šo darījumu Komisija 2019. gada 17. septembrī pieņēma Lēmumu C(2019) 6530 final, ar kuru koncentrāciju atzīst par saderīgu ar iekšējo tirgu un EEZ līgumu (lieta M.8870 – E.ON/Innogy) (OV 2020, C 379, 16. lpp.).
23
Trešais koncentrācijas darījums tika paziņots Bundeskartellamt (Federālais karteļu birojs, Vācija), kurš ar 2019. gada 26. februāra lēmumu to atļāva (lieta B8‑28/19, turpmāk tekstā – “darījums B8‑28/19”).
B. Administratīvā procedūra
24
2019. gada 22. janvārī Komisija saņēma paziņojumu par koncentrācijas projektu atbilstoši Regulas Nr. 139/2004 4. pantam, ar kuru RWE vēlējās iegūt vienpersonisku kontroli vai kopīgu kontroli pār noteiktiem E.ON ražošanas aktīviem šīs regulas 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
25
2019. gada 31. janvārī Komisija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicēja šīs koncentrācijas iepriekšēju paziņojumu (lieta M.8871 – RWE/E.ON Assets) (OV 2019, C 38, 22. lpp., turpmāk tekstā – “darījums M.8871”) saskaņā ar Regulas Nr. 139/2004 4. panta 3. punktu.
26
E.ON ražošanas aktīvi, kas RWE jāiegādājas darījumā M.8871, pirmkārt, ietver vienības un daļas šādās vienībās, kas darbojas atjaunīgo energoresursu nozarē:
–
E.ON
Climate & Renewables GmbH (Vācija);
–
Amrum Offshore West GmbH (Vācija);
–
E.ON
Climate & Renewables UK Limited (Apvienotā Karaliste);
–
E.ON
Climate & Renewables North America LLC (ASV);
–
E.ON
Wind Sweden AB (Zviedrija);
–
E.ON
Climate & Renewables Italia Srl (Itālija);
–
Arkona (Vācija) un
–
Delta Nordsee (Vācija).
27
Turklāt RWE iegūs 60,08 % kapitāla daļas uzņēmumā Rampion NewCo (Apvienotā Karaliste), kuram pašam pieder 50 % kapitāla daļas uzņēmumā Rampion Offshore Wind Limited (Apvienotā Karaliste), tādējādi iegūstot netiešu līdzdalību 30,1 % apmērā uzņēmumā Rampion Offshore Wind.
28
E.ON ražošanas aktīvi, kuri ietilpst darījumā M.8871, otrkārt, ietver līdzdalību un saistītas aizņēmumtiesības ar kodolenerģiju saistītajos aktīvos, proti:
–
mazākuma līdzdalību 12,5 % apmērā uzņēmumā Kernkraftwerke Lippe‑Ems GmbH (Vācija);
–
mazākuma līdzdalību 25 % apmērā uzņēmumā Kernkraftwerk Gundremmingen GmbH (Vācija), kā arī 25 % no kodoldegvielas un kodolatkritumiem, kā arī nekustamā īpašuma aktīvus, kas saistīti ar šo atomelektrostaciju.
29
Pārbaudot darījumu M.8871, Komisija veica tirgus izpētes aptauju un tādēļ vairākiem uzņēmumiem, tostarp apelācijas sūdzības iesniedzējām, nosūtīja anketu, uz kuru tās atbildēja 2019. gada 30. janvārī.
30
Ar 2019. gada 31. janvāra vēstulēm apelācijas sūdzības iesniedzējas atkārtoti izteica vēlmi piedalīties Komisijas veiktajā procedūrā un, ka tās vēlas, lai Komisija tās uzklausa gadījumā, ja Komisija nolemtu sākt padziļinātas pārbaudes stadiju saskaņā ar Regulas Nr. 139/2004 6. panta 1. punkta c) punktu.
C. Strīdīgais lēmums
31
2019. gada 26. februārī Komisija pieņēma strīdīgo lēmumu, ar kuru Regulas Nr. 139/2004 6. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) (OV 1994, L 1, 3. lpp.) 57. pantā paredzētās pārbaudes stadijā darījums M.8871 tika atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu.
III. Tiesvedības Vispārējā tiesā un pārsūdzētie spriedumi
32
Ar prasības pieteikumiem, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegti 2020. gada 27. maijā, apelācijas sūdzības iesniedzējas cēla prasības, lūdzot atcelt strīdīgo lēmumu.
33
Prasībās apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzīja būtībā identiski formulētus sešus atcelšanas pamatus: pirmais attiecās uz kopējā darījuma analīzes kļūdainu sadalīšanu, otrais – uz pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi, trešais – uz tiesību tikt uzklausītām pārkāpumu, ceturtais – uz to tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pārkāpumu, piektais – uz acīmredzamām kļūdām vērtējumā un sestais – uz pienākuma ievērot pienācīgu rūpību neizpildi.
34
Vispārējā tiesa ar pārsūdzētajiem spriedumiem prasības noraidīja.
IV. Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi
35
Ar pieciem pieteikumiem, kas Tiesas kancelejā iesniegti 2023. gada 21. jūlijā, apelācijas sūdzības iesniedzējas iesniedza šīs apelācijas sūdzības.
36
Tajā pašā dienā apelācijas sūdzības iesniedzējas, kuras 2021. gadā bija cēlušas arī piecas prasības atcelt šī sprieduma 22. punktā minēto lēmumu (lietas T‑53/21, T‑55/21, T‑56/21, T‑61/21 un T‑62/21), kas 2023. gada 21. jūlijā vēl joprojām bija izskatīšanā Vispārējā tiesā, lūdza apturēt šo apelācijas sūdzību izskatīšanu līdz Vispārējās tiesas spriedumu pasludināšanai šajās lietās.
37
Ar 2023. gada 19. septembra lēmumu Tiesas priekšsēdētājs pēc lietas dalībnieku uzklausīšanas par šiem lūgumiem par tiesvedības apturēšanu, kā arī par šo apelācijas sūdzību iespējamo apvienošanu šos lūgumus noraidīja un izdeva rīkojumu par šo apvienošanu.
38
Ar apelācijas sūdzībām apelācijas sūdzības iesniedzējas, visām izmantojot identisku formulējumu, lūdz Tiesu:
–
atcelt pārsūdzētos spriedumus un strīdīgo lēmumu;
–
pakārtoti un katrā ziņā – nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, un
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp advokāta palīdzības un ceļa izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā.
39
Komisija un citi lietas dalībnieki lūdz Tiesu:
–
noraidīt apelācijas sūdzības un
–
piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
V. Par apelācijas sūdzībām
40
Apelācijas sūdzību pamatojumam apelācijas sūdzību iesniedzējas izvirza identiski formulētus četrus pamatus, ar kuriem tiek apgalvota LESD 101. panta neievērošana un apelācijas sūdzības iesniedzēju procesuālo tiesību pārkāpums (pirmais pamats), Regulas Nr. 139/2004 3. panta kļūdaina piemērošana (otrais pamats), šīs regulas 2. panta kļūdaina piemērošana (trešais pamats) un pierādīšanas pienākuma sadales principu pārkāpums (ceturtais pamats).
A. Par pirmo pamatu, ar kuru tiek apgalvota LESD 101. panta neievērošana un apelācijas sūdzības iesniedzēju procesuālo tiesību pārkāpums
1.
Par pieņemamību
a)
Lietas dalībnieku argumenti
41
Komisija apgalvo, ka apelācijas sūdzībās nav identificēti pārsūdzēto spriedumu punkti, kuros esot pieļautas tiesību kļūdas, līdz ar to šīs apelācijas sūdzības neatbilstot Tiesas Reglamenta 169. panta 2. punktā paredzētajām prasībām.
b)
Tiesas vērtējums
42
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru no LESD 256. panta 1. punkta otrās daļas, Tiesas statūtu 58. panta pirmās daļas un Tiesas Reglamenta 168. panta 1. punkta d) apakšpunkta izriet, ka apelācijas sūdzībā precīzi jānorāda tā sprieduma apstrīdētie elementi, kura atcelšana tiek lūgta, kā arī juridiskie argumenti, kas konkrēti izvirzīti apelācijas sūdzības pamatojumam, pretējā gadījumā apelācijas sūdzība vai attiecīgais pamats nav pieņemami (spriedums, 2024. gada 4. oktobris, thyssenkrupp/Komisija, C‑581/22 P, EU:C:2024:821, 57. punkts un tajā minētā judikatūra).
43
Šīm prasībām neatbilst un par nepieņemamu jāatzīst pamats, kura argumentācija nav pietiekami skaidra un precīza, lai Tiesa varētu veikt tiesiskuma pārbaudi, it īpaši tāpēc, ka būtiskie elementi, uz kuriem balstīts pamats, pietiekami loģiski un saprotami neizriet no šīs apelācijas sūdzības teksta, kas šajā ziņā ir formulēts neskaidrā un neviennozīmīgā veidā. Tiesa ir arī nospriedusi, ka tāda apelācijas sūdzība, kurai trūkst saskanīgas struktūras un kurā ietverti vienīgi vispārīgi apgalvojumi un trūkst konkrētu norāžu par apstrīdētā lēmuma punktiem, kuros, iespējams, pieļauta tiesību kļūda, jānoraida kā acīmredzami nepieņemama (spriedums, 2024. gada 4. oktobris, thyssenkrupp/Komisija, C‑581/22 P, EU:C:2024:821, 58. punkts un tajā minētā judikatūra).
44
Šajā lietā jākonstatē, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas ir precīzi identificējušas pārsūdzēto spriedumu punktus, kurus tās vēlas kritizēt ar pirmo pamatu, un ir precīzi un konkrēti izklāstījušas tiesību kļūdas, kuras Vispārējā tiesa esot pieļāvusi šajos punktos.
45
Tātad pirmais pamats ir pieņemams.
2.
Par lietas būtību
a)
Par pirmo daļu
1) Lietas dalībnieku argumenti
46
Apelācijas sūdzības iesniedzējas apstrīd, ka spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 393. un 394. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 392. un 393. punktā Vispārējā tiesa ir izslēgusi LESD 101. panta piemērojamību. Šai izslēgšanai “kopumā” neesot precīza pamatojuma, un tā ir kļūdaina. Vispirms – LESD 101. pantā noteiktā aizlieguma slēgt aizliegtas vienošanās efektivitāte nevar tikt apdraudēta ar Regulā Nr. 139/2004 ietvertajiem procesuālajiem noteikumiem, līdz ar to Vispārējā tiesa nevarēja atsaukties uz šo regulu, lai izslēgtu šīs tiesību normas piemērošanu. Turklāt no 2017. gada 7. septembra sprieduma Austria Asphalt (C‑248/16, turpmāk tekstā – “spriedums Austria Asphalt”, EU:C:2017:643, 33. un 34. punkts), uz kuru atsaucas Vispārējā tiesa, neizrietot, ka koncentrācija pēc būtības nevar pārkāpt LESD 101. pantu no Regulas Nr. 139/2004 skatpunkta. Proti, šis spriedums patiesībā attiecoties gan uz šajā regulā, gan Regulā Nr. 1/2003 paredzēto procesuālo prasību nošķiršanu. Tādējādi primārās tiesības esot piemērojamas koncentrācijas darījumiem, ja darījuma dalībnieki – kā tas ir šajā lietā – vienojas ierobežot konkurenci, kas izrietot gan no Regulas Nr. 139/2004 vēstures, gan no tās formulējuma un judikatūras.
47
Arī saskaņā ar judikatūru Regulas Nr. 139/2004 piemērošana neizslēdzot materiālo primāro tiesību piemērošanu. 2023. gada 16. marta spriedumā Towercast (C‑449/21 P, EU:C:2023:207, 33. un nākamie punkti) Tiesa esot uzskatījusi, ka, lai gan Regulas Nr. 139/2004 21. pantā ir izslēgta Regulas Nr. 1/2003 piemērojamība attiecībā uz Regulas Nr. 139/2004 3. pantā definētajām koncentrācijām, bloķējošā iedarbība atbilstoši tās formulējumam attiecas tikai uz atvasināto tiesību aktiem. Galu galā šie principi esot nepieciešami, lai izvairītos no atšķirīgiem vērtējumiem koncentrāciju kontroles jomā.
48
Komisija, RWE un E.ON apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentus.
2) Tiesas vērtējums
49
Attiecībā uz kritiku, ko apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirza attiecībā uz Vispārējās tiesas sprieduma pamatojumu, vispirms jānorāda, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru LESD 296. panta otrajā daļā prasītajam pamatojumam jābūt pielāgotam attiecīgā tiesību akta būtībai un tajā skaidri un nepārprotami jābūt norādītai tiesību akta izdevējas iestādes argumentācijai, lai ieinteresētās personas varētu uzzināt pieņemtā pasākuma pamatojumu un lai kompetentā tiesa varētu veikt pārbaudi. Prasība norādīt pamatojumu jāizvērtē, ņemot vērā konkrētā gadījuma apstākļus, tostarp akta saturu, izvirzīto pamatu būtību un akta adresātu vai citu personu, kuras šis akts skar tieši un individuāli, iespējamās intereses saņemt paskaidrojumus. Netiek prasīts, lai pamatojumā tiktu precizēti visi nozīmīgie faktiskie un tiesiskie apstākļi, jo jautājums, vai akta pamatojumā ir izpildītas LESD 296. panta otrās daļas prasības, jāizvērtē, ņemot vērā ne tikai šā akta formulējumu, bet arī tā kontekstu, kā arī visas tiesību normas, kas regulē attiecīgo jomu (spriedums, 2024. gada 29. jūlijs, Ryanair un Laudamotion/Komisija, C‑591/21 P, EU:C:2024:635, 166. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
50
Šajā lietā Vispārējā tiesa, pēc tam, kad tā spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 392. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 391. punktā bija izklāstījusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka ar kopējo darījumu RWE un E.ON ir sadalījušas elektroenerģijas tirgus vērtības ķēdes posmus Vācijā, un tas esot LESD 101. pantam pretrunā esošs konkurences ierobežojums, spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 393. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 392. punktā norādīja, ka no Regulas Nr. 139/2004 21. panta 1. punkta izriet, ka tikai šī regula ir piemērojama koncentrācijām, kuras definētas tās 3. pantā un attiecībā uz kurām Regula Nr. 1/2003 principā nav piemērojama. Vispārējā tiesa, atsaucoties uz spriedumu Austria Asphalt, piebilda, ka pēdējā minētā regula savukārt ir piemērojama uzņēmumu darbībām, kuras nav kvalificējamas par koncentrācijām Regulas Nr. 139/2004 nozīmē, bet tomēr pretrunā LESD 101. pantam var radīt koordināciju starp uzņēmumiem, un uz kurām šī iemesla dēļ attiecas Komisijas un valstu konkurences uzraudzības iestāžu kontrole.
51
Spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 394. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 393. punktā Vispārējā tiesa piebilda – tas, ka strīdīgā lēmuma priekšmets attiecas uz koncentrāciju, nav apstrīdēts. Šajā punktā tā arī secināja, ka, ņemot vērā tās vērtējumu spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 392. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 392. punktā, apelācijas sūdzības iesniedzēju arguments par LESD 101. panta pārkāpumu ir neefektīvs.
52
Šādi rīkodamās, Vispārējā tiesa – pretēji tam, ko apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzējas –, ir ievērojusi tai LESD 296. pantā paredzēto pienākumu norādīt pamatojumu. Šajā ziņā, kā izriet no apelācijas sūdzības iesniedzēju apelācijas sūdzības, tās varēja izvirzīt iebildumus pēc būtības pret šajos pārsūdzēto spriedumu punktos ietvertajiem vērtējumiem, un šī sprieduma 54.–58. punktā izklāstītie Tiesas vērtējumi pierāda, ka Tiesa varēja pārbaudīt Vispārējās tiesas vērtējumus.
53
Attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju kritiku pēc būtības par šo vērtējumu ir jānorāda, ka tā izriet no kļūdainas pārsūdzēto spriedumu interpretācijas.
54
Spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 394. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 393. punktā Vispārējā tiesa neizslēdza LESD 101. panta piemērojamību līgumiem, kas saistībā ar darījumu M.8871 noslēgti starp RWE un E.ON.
55
Šajos punktos Vispārējā tiesa būtībā konstatēja, ka, tā kā strīdīgā lēmuma priekšmets ir Komisijai paziņotas koncentrācijas pārbaude, tā tika veikta atbilstoši Regulai Nr. 139/2004, kuras mērķis ir koncentrāciju preventīva kontrole saskaņā ar LESD 101. un 102. pantu (šajā nozīmē skat. spriedumu Austria Asphalt, 30. un 31. punkts), nevis Regulai Nr. 1/2003, kuras mērķis ir nolīgumu, lēmumu, saskaņotu darbību un dominējošā stāvokļa situāciju kontrole, kas Komisijai bija jāpārbauda LESD 101. panta ievērošanai un ko tā pamatoti pārbaudīja.
56
Šādi rīkodamās, Vispārējā tiesa nav pārkāpusi piemērojamo tiesisko regulējumu un spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 393. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 392. punktā pamatoti atsaukusies uz judikatūru par šo tiesisko regulējumu, kas ietverta sprieduma Austria Asphalt 32. un 33. punktā.
57
Šo Vispārējās tiesas vērtējumu neatspēko arī apelācijas sūdzības iesniedzēju minētais 2023. gada 16. marta spriedums Towercast (C‑449/21 P, EU:C:2023:207). Minētajā lietā par attiecīgo koncentrāciju, kas nepārsniedza Regulas Nr. 139/2004 1. pantā noteiktās robežvērtības, netika paziņots, līdz ar to Regula Nr. 139/2004 atšķirībā no šajā lietā aplūkotā koncentrācijas darījuma netika īstenota un tās 21. panta 1. punktā paredzētais bloķējošā iedarbība nevarēja tikt piemērota.
58
Ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka RWE un E.ON esot vienojušās ierobežot konkurenci, izmantojot kompleksu darījumu, kas būtu radījis “pamieru” starp “bijušajiem sīvajiem konkurentiem”, un ka Komisija un Vispārējā tiesa nevarēja abstrahēties no šiem apstākļiem, jānorāda, ka tad, ja šādi apstākļi esot varējuši vai attiecīgā gadījumā būtu varējuši pēc sūdzības saņemšanas būt par Komisijas izmeklēšanas priekšmetu saskaņā ar Regulu Nr. 1/2003, tie nevarēja ietilpt koncentrācijas strukturālajā pārbaudē, ko Komisija veica strīdīgajā lēmumā saskaņā ar Regulu Nr. 139/2004, un līdz ar to arī Vispārējās tiesas veiktajā minētā lēmuma tiesiskuma pārbaudē.
59
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka pirmā pamata pirmā daļa nav pamatota.
b)
Par otro daļu
1) Lietas dalībnieku argumenti
60
Apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka Vispārējā tiesa, ņemot vērā tās nostāju attiecībā uz LESD 101. pantu, nav pārbaudījusi, vai to iesniegtie pierādījumi raksturo konkurences ierobežojumu, kas ir aizliegts ar 101. pantu. No lietas materiāliem izrietot, ka RWE un E.ON esot vienojušās sadalīt elektroenerģijas tirgu. Vispārējā tiesa esot varējusi un tai esot bijis jākvalificē šī tirgus sadale kā aizliegta saskaņā ar LESD 101. panta 1. punktu. Turklāt neesot apstrīdēts, ka Komisija nav veikusi nekādu darījuma M.8871 kontroli, ņemot vērā LESD 101. pantu, un ka šī darījuma puses arī nav sniegušas nekādu pamatojumu tam, ka minētais darījums radītu labvēlīgas sekas saskaņā ar LESD 101. panta 3. punktu.
61
Komisija, RWE un E.ON apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentus.
2) Tiesas vērtējums
62
Ar šo daļu apelācijas sūdzības iesniedzējas būtībā pārmet Vispārējai tiesai, ka tā nav pārbaudījusi, vai pierādījumi, ko tās iesniedza tiesvedībā pirmajā instancē, norāda uz tādas aizliegtas vienošanās esamību, kas ir pretrunā LESD 101. pantam.
63
No šī pamata pirmās daļas pārbaudes izriet, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatējot, ka Komisija pamatoti ir pārbaudījusi attiecīgo koncentrāciju Regulā Nr. 139/2004 paredzētajā preventīvajā kontrolē un ka līdz ar to jebkurš elements, kas attiecas uz pretkonkurences aizliegtas vienošanās esamību LESD 101. panta izpratnē, esot varējis būt vai attiecīgā gadījumā varētu būt sūdzības priekšmets saskaņā ar Regulu Nr. 1/2003.
64
Taču Vispārējai tiesai nav jāveic ar lēmuma, kas ir tajā celtās atcelšanas prasības priekšmets, tiesiskuma pārbaudi nesaistīti vērtējumi.
65
Šādos apstākļos pirmā pamata otrā daļa jānoraida kā neefektīva.
c)
Par trešo daļu
1) Lietas dalībnieku argumenti
66
Apelācijas sūdzības iesniedzējas būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi to tiesības tikt uzklausītām, jo, pirmkārt, atzīstot, ka arguments par LESD 101. panta pārkāpumu ir neefektīvs, visi fakti, kurus tās ir izklāstījušas, lai pierādītu šīs tiesību normas pārkāpumu, neesot ņemti vērā tīri formālu iemeslu dēļ. Otrkārt, Vispārējā tiesa spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 406.–411. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 405.–410. punktā esot noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzēju iesniegto pieteikumu par personisku ierašanos vai liecinieku nopratināšanu, pārkāpjot apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesības tikt uzklausītām.
67
Komisija, RWE un E.ON apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentus.
2) Tiesas vērtējums
68
Ar šo daļu apelācijas sūdzības iesniedzējas pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pārkāpusi to tiesības tikt uzklausītām, neņemot vērā to norādītos faktus un neorganizējot ierašanos uz tiesas sēdi vai atsevišķu liecinieku nopratināšanu saistībā ar RWE un E.ON rīcību, kas varētu būt pretrunā LESD 101. pantam.
69
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips ir vispārējs Savienības tiesību princips, kas tagad ir izteikts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā (spriedums, 2014. gada 10. jūlijs, Telefónica un Telefónicade España/Komisija, C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, 40. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra). Šis princips ietver tiesības tikt uzklausītam (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 26. septembris, Energotehnica, C‑792/22, EU:C:2024:788, 54 punkts).
70
Tiesības tikt uzklausītam nozīmē, ka ieinteresētajai personai ir jādod iespēja lietderīgi darīt zināmu savu viedokli par informāciju, ar kuru kompetentā iestāde plāno pamatot lēmumu, kas to ietekmē. Turklāt tiesību tikt uzklausītam ievērošana tiesvedībā nozīmē nevis to, ka tiesai nolēmumā ir pilnībā jāiekļauj visi katra lietas dalībnieka izvirzītie apgalvojumi, bet gan to, ka pēc lietas dalībnieku apgalvojumu uzklausīšanas un pierādījumu pārbaudes tai ir jālemj par prasības prasījumiem un jāpamato savs nolēmums (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 9. novembris, Global Silicones Council u.c./ECHA, C‑559/21 P, EU:C:2023:842, 76. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
71
Šīs tiesības savukārt neietver Vispārējās tiesas pienākumu uzdot veikt pierādījumu savākšanas pasākumus. Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru attiecībā uz pirmās instances tiesas veikto procesa organizatorisko pasākumu vai pierādījumu savākšanas pasākumu pieteikumu, ko iesniedzis kāds lietas dalībnieks, vērtējumu Vispārējā tiesa vienīgā var spriest par iespējamo nepieciešamību papildināt informāciju, kas ir tās rīcībā par lietām, kuras tā izskata. Tātad vienīgi Vispārējai tiesai ir jāizvērtē pieteikuma par procesa organizatorisko pasākumu atbilstība attiecībā uz strīda priekšmetu un nepieciešamību to veikt (spriedums, 2020. gada 12. novembris, Fleig/EĀDD, C‑446/19 P, EU:C:2020:918, 53. punkts un tajā minētā judikatūra).
72
No tā izriet, ka pārbaudē, ko Tiesa veic apelācijas tiesvedībā, jāpārbauda, vai lietas dalībniekiem patiešām bija iespēja rakstveida procesa laikā iesniegt apgalvojumus un pamatojumus, uz kuriem tie ir atsaukušies, kā arī attiecīgā gadījumā mutvārdu procesa laikā – detalizētu informāciju par saviem apgalvojumiem un atbildēm uz pārējo lietas dalībnieku apgalvojumiem. Tomēr Vispārējai tiesai nav pienākuma pirmajā instancē pieņemtajā nolēmumā atkārtot visus lietas dalībnieku rakstveida vai mutvārdu apsvērumus, un tai nav arī pienākuma paust nostāju par katru no pusēm (spriedums, 2013. gada 14. marts, Viega/Komisija, C‑276/11 P, EU:C:2013:163, 35. un 36. punkts).
73
Šajā lietā, pirmkārt, no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka apelācijas sūdzības iesniedzējām tiesvedībā Vispārējā tiesā bija iespēja izvirzīt visus savus argumentus par aizliegtas vienošanās starp RWE un E.ON esamību, un tas esot pretrunā LESD 101. pantam. Šajā ziņā tas, ka iebildums tiek uzskatīts par neefektīvu, nekādi nenozīmē, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas nav tikušas uzklausītas.
74
Otrkārt, Vispārējai tiesai nebija pienākuma iekļaut šos argumentus savā argumentācijā, ne arī apmierināt pieteikumu par personisku ierašanos vai liecinieku nopratināšanu, pat pieņemot, ka tas būtu pieņemams ratione temporis, jo šie argumenti un šis lūgums attiecās uz iebildumu, proti, iebildumu par LESD 101. pantam pretrunā esošas aizliegtas vienošanās esamību, kuru Vispārējā tiesa spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 392.–394. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 391.–393. punktā pamatoti uzskatīja par neefektīvu.
75
Tātad pirmā pamata trešā daļa ir jānoraida.
76
Šādos apstākļos pirmais pamats ir jānoraida.
B. Par otro pamatu, ar kuru tiek apgalvota Regulas Nr. 139/2004 3. panta kļūdaina piemērošana
77
Ar šo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka darījumi M.8871, M.8870 un B8‑28/19 ir vienas koncentrācijas neatņemama sastāvdaļa un ka līdz ar to pretēji tam, ko esot nospriedusi Vispārējā tiesa, tie esot bijuši jāizvērtē vienotā koncentrāciju kontroles procedūrā, kas paredzēta Regulā Nr. 139/2004.
1.
Par pirmo daļu
a)
Lietas dalībnieku argumenti
78
Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, pirmkārt, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini atturējusies lemt par savu kompetenci izskatīt darījumu B8‑28/19 un esot kļūdaini balstījusies uz pieņēmumu, ka Komisijai nebija formāli jāiekļauj RWE ienākšana 16,67 % apmērā E.ON kapitālā procedūrā, kas attiecas uz darījumu M.8871 (spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 61.–72. punkts, kā arī sprieduma T‑317/20 60.–71. punkts), lai no tā secinātu, ka tad, ja tās uzskatītu, ka darījumam B8‑28/19 varētu būt Kopienas mērogs, tām bija jāiesniedz sūdzība Komisijai, lai lūgtu to izskatīt.
79
Proti, nedz 2003. gada 25. septembra spriedums Schlüsselverlag J. S. Moser u.c./Komisija (C‑170/02 P, EU:C:2003:501, 27.–30. punkts), kas minēts spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 68. punktā, kā arī sprieduma T‑317/20 67. punktā, nedz kāds cits iemesls neliekot apelācijas sūdzības iesniedzējām iesniegt atsevišķas sūdzības un vajadzības gadījumā celt atsevišķas prasības. Pārbaudīt koncentrācijas esamību un apjomu esot Komisijas pienākums.
80
Otrkārt, atsaucoties uz pierādījumu par kontroles iegūšanu neesamību (spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 70. punkts, kā arī sprieduma T‑317/20 69. punkts), Vispārējā tiesa esot sagrozījusi faktus. Proti, apelācijas sūdzības iesniedzējas esot sniegušas pilnīgus paskaidrojumus par RWE ietekmi un kontroli E.ON. ietvaros. Turklāt Investor Relationship Agreement (Ieguldītāju attiecību nolīgums, turpmāk tekstā – “IRA”), kuru Vispārējā tiesa pretnostata šiem argumentiem, apelācijas sūdzības iesniedzējām nekad neesot ticis paziņots. Visbeidzot – IRA neliedzot RWE atkāpties no šī līguma, īstenojot savas balsstiesības. Minētais līgums katrā ziņā esot spēkā neesošs, jo ar to esot pārkāpts Aktiiengesetz (Vācijas Likums par akciju sabiedrībām) 134. panta 1. punkta otrais teikums – tas esot sīki izskaidrots tiesas sēdē, bet neesot minēts pārsūdzētajos spriedumos.
81
Neatkarīgi no iepriekš minētā, treškārt, Komisijai un Vispārējai tiesai esot bijis jāpārbauda RWE dalība E.ON kapitālā 16,67 % apmērā, pat ja tā, aplūkota atsevišķi, nav koncentrācija Regulas Nr. 139/2004 izpratnē, jo saskaņā ar šīs regulas 21. apsvērumu Komisija varot pārbaudīt vienošanās, kas saistītas ar koncentrācijas īstenošanu.
82
Komisija, RWE un E.ON apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentus.
b)
Tiesas vērtējums
83
Ar šo daļu, kas attiecas uz spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 61.–72. punktu, kā arī sprieduma T‑317/20 60.–71. punktu, apelācijas sūdzības iesniedzējas būtībā pārmet Vispārējai tiesai, ka tā nav konstatējusi, ka Komisijai strīdīgajā lēmumā būtu bijis jālemj par savu kompetenci un līdz ar to formāli jāiekļauj RWE mazākuma līdzdalības E.ON kapitālā iegāde, proti, darījums B8‑28/19, procedūrā, kas attiecas uz darījumu M.8871. Tās arī pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir sagrozījusi noteiktus lietas materiālos esošus faktus.
84
Spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 61. punktā, kā arī sprieduma T‑317/20 60. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka Komisija strīdīgajā lēmumā, novērtējot jebkādas kontroles iegūšanas ietekmi uz konkurenci, ir atgādinājusi savu pienākumu ņemt vērā arī ieguvēja mazākuma līdzdalību iespējamās saistītās sabiedrībās un ka Komisija tātad ir pārbaudījusi, vai RWE līdzdalības E.ON iegāde, kas ir darījuma B8‑28/19 priekšmets, varēja samazināt šo pušu interesi konkurēt vai dot tām spēju un interesi izstumt konkurentus.
85
Spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 62. un 63. punktā, kā arī sprieduma T‑317/20 61. un 62. punktā Vispārējā tiesa secināja, ka Komisija, izvērtējot darījuma M.8871 ietekmi, ir ņēmusi vērā RWE iegūto līdzdalību E.ON, bet nav izvērtējusi darījuma B8‑28/19 saderību ar iekšējo tirgu, ņemot vērā Regulu Nr. 139/2004, un Vispārējā tiesa norādīja, ka šīs koncentrācijas saderību ar Vācijas tiesībām ir izvērtējusi Vācijas kompetentā iestāde.
86
Spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 64.–66. punktā, kā arī sprieduma T‑317/20 63.–65. punktā, atbildot uz apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentiem, saskaņā ar kuriem Komisijai esot bijusi jāizvērtē koncentrācija B8‑28/19, jo RWE iegūtā mazākuma līdzdalība E.ON ļāva RWE īstenot izšķirošu ietekmi uz E.ON, Vispārējā tiesa atgādināja jēdziena “koncentrācija” definīciju Regulas Nr. 139/2004 3. panta izpratnē un norādīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas uzskatīja, ka darījums B8‑28/19 ir šāda koncentrācija, un tādējādi pārmeta Komisijai, ka tā to nav izvērtējusi.
87
Spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 67. punktā, kā arī sprieduma T‑317/20 66. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka tajā celtās prasības priekšmets formāli attiecas uz strīdīgo lēmumu, ar kuru darījums M.8871 ir atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu, un ka – pat ja šajā lēmumā ir ietverta informācija par RWE iegūto līdzdalību E.ON, kas ļauj saprast iemeslus, kuru dēļ Komisija darījumu B8‑28/19 nav uzskatījusi par koncentrāciju, – Regulas Nr. 139/2004 3. panta izpratnē šajā lēmumā nebija skaidri lemts ne par šo jautājumu, ne arī par Komisijas kompetenci izskatīt šīs koncentrācijas saderību ar iekšējo tirgu. Līdz ar to Vispārējā tiesa uzskata, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas nevarēja izmantot pamatu par kopējā darījuma kļūdainu sadalīšanu, lai lūgtu šai tiesai atrisināt jautājumu par kompetenci, kuru Komisija nav aplūkojusi lēmumā, kas minētajā tiesā faktiski tiek apstrīdēts.
88
Vispārējā tiesa arī norādīja, ka tad, ja apelācijas sūdzības iesniedzējas būtu uzskatījušas, ka darījumam B8‑28/19 varēja būt Kopienas dimensija, tām būtu vajadzējis vērsties ar sūdzību Komisijā, un tādā gadījumā Komisijai būtu bijis jālemj par pašu tās kā uzraudzības iestādes kompetences principu (spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 68. punkts un sprieduma T‑317/20 67. punkts).
89
Vispārējā tiesa norādīja, ka mazākuma līdzdalības iegūšana katrā ziņā var izraisīt kontroles iegūšanu tikai tad, ja ar šo līdzdalību ir saistītas īpašas tiesības, kas piešķir ekskluzīvu kontroli pār tiesībām, vai ja mazākuma akcionārs īpašu apstākļu dēļ iegūst faktisku vienpersonisku kontroli (spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 69. punkts, kā arī sprieduma T‑317/20 68. punkts). Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējas nebija apgalvojušas, ka šādas tiesības būtu saistītas ar RWE iegūto līdzdalību (spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 70. punkts, kā arī sprieduma T‑317/20 69. punkts), un, otrkārt, RWE, ņemot vērā IRA, nevar iegūt balsu vairākumu E.ON akcionāru kopsapulcēs, pat ja ir neliels akcionāru skaits. Vispārējā tiesa norādīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas turklāt nav iesniegušas pierādījumus, lai pamatotu jebkādas saskaņošanas starp [konfidenciāli] (
1
) un RWE ticamību E.ON pilnsapulcēs – tas šajās kopsapulcēs varētu piešķirt RWE stabilu balsu vairākumu. Līdz ar to Vispārējās tiesas ieskatā nevar uzskatīt, ka RWE ir ieguvusi faktisku vienpersonisku kontroli pār E.ON (spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 71. punkts, kā arī sprieduma T‑317/20 70. punkts), un apelācijas sūdzības iesniedzējām nebija pamata apgalvot, ka darījums B8‑28/19 ir koncentrācija Regulas Nr. 139/2004 3. panta izpratnē (spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 72. punkts, kā arī sprieduma T‑317/20 71. punkts).
90
Pirmām kārtām, attiecībā uz iebildumu, saskaņā ar kuru Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nekonstatējot, ka Komisijai strīdīgajā lēmumā būtu bijis jālemj par savu kompetenci kontrolēt darījumu B8‑28/19, jāatgādina, ka ar Regulu Nr. 139/2004 izveidotā koncentrāciju kontroles sistēma ietver saimnieciskās darbības subjektu pienākumu paziņot Komisijai par savām koncentrācijām, kā arī aizliegumu īstenot šos darījumus, pirms Komisija ir konstatējusi to saderību ar kopējo tirgu. Šajā kontekstā Komisija veic paziņojuma pārbaudi tūlīt pēc tā saņemšanas, lai pieņemtu lēmumu, ka paziņotā koncentrācija neietilpst šīs regulas darbības jomā vai nerada nopietnas šaubas par tās saderību ar kopējo tirgu vai ka tā rada šādas šaubas (minētās regulas 6. panta 1. punkts), kālab pēdējā minētajā gadījumā tiek uzsākta formāla izmeklēšanas procedūra, kuras noslēgumā tiek pieņemts lēmums par paziņotās koncentrācijas saderību (šīs pašas regulas 8. panta 1. un 2. punkts) vai nesaderību (Regulas Nr. 139/2004 8. panta 3. punkts), vai arī, ja koncentrācija jau ir īstenota un ir nesaderīga vai pārkāpj kādu nosacījumu, tiek pieņemts lēmums par koncentrācijas izbeigšanu (šīs regulas 8. panta 4. punkts).
91
No iepriekšējā punktā atgādinātajām tiesību normām izriet, ka Komisija, lai koncentrāciju atzītu par saderīgu ar kopējo tirgu, nevar pārbaudīt koncentrāciju, par kuru tai nav paziņots, pārkāpjot minētās regulas 4. pantā paredzēto pienākumu. Tomēr gadījumā, ja Komisijai ir iesniegta sūdzība par šādiem faktiem kā tādiem, kas veido Kopienas mēroga koncentrāciju, uz kuru attiecas Regula Nr. 139/2004, tai ir jālemj par savu kontroles kompetenci attiecībā uz šiem faktiem, lai vajadzības gadījumā noteiktu, vai tie veido šādu koncentrāciju, kas ir prettiesiska, jo par to nav paziņots, un vai šādā gadījumā ir jāuzliek naudas sodi, piemērojot Regulas Nr. 139/2004 14. panta 2. punkta a) apakšpunktu
92
Šajā gadījumā Vispārējā tiesa konstatēja, ka darījums B8‑28/19, kas ir pakļauts Federālā karteļu biroja kontrolei, nav ticis paziņots Komisijai. Līdz ar to, lai gan Komisija ir pienācīgi ņēmusi vērā to, ka RWE ir iegādājusies mazākuma līdzdalību E.ON, lai novērtētu konkurences mijiedarbību, kas no tās var izrietēt starp Komisijai paziņotā darījuma M.8871 pusēm, tā sūdzības neiesniegšanas gadījumā pēc savas ierosmes nav noteikusi savu kompetenci attiecībā uz darījumu B8‑28/19.
93
No tā izriet, ka Komisija, nepārbaudot Vispārējās tiesas sniegto 2003. gada 25. septembra sprieduma Schlüsselverlag J. S. Moser u.c./Komisija (C‑170/02 P, EU:C:2003:501, 27.–30. punkts) interpretāciju, nav pieļāvusi tiesību kļūdu, noraidot apelācijas sūdzības iesniedzēju iebildumu, saskaņā ar kuru Komisijai strīdīgajā lēmumā esot bijis jālemj par darījumu B8‑28/19.
94
Turklāt jānorāda, ka pretēji tam, ko apelācijas sūdzībās apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzējas, Vispārējā tiesa ir minējusi un pārbaudījusi Komisijas veiktos vērtējumus par RWE mazākuma kapitāldaļu iegādi E.ON (skat. spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 61.–71. punktu, kā arī sprieduma T‑317/20 60.–70. punktu; skat. arī spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 269. 308. un 364. punkta pēdējos teikumus un spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 370. un nākamos punktus, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 268., 307. un 363. punkta pēdējos teikumus un 369. un nākamos punktus).
95
Otrām kārtām, attiecībā uz iebildumu par to, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi faktus, jo pretēji šīs tiesas apgalvojumiem spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 70. un 71. punktā, kā arī sprieduma T‑317/20 69. un 70. punktā tās vispirms bija sniegušas paskaidrojumus, lai pamatotu savus apgalvojumus par RWE ietekmi un kontroli E.ON ietvaros; turpinot – IRA tiem nekad neesot ticis paziņots un – visbeidzot – šī vienošanās neliedza RWE no tās atkāpties, īstenojot savas balsstiesības, no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka iebildumi, kas vērsti pret Vispārējās tiesas nolēmuma ad abundantiam motīviem, nevar izraisīt šī lēmuma atcelšanu un tādējādi ir neefektīvi (spriedums, 2021. gada 28. oktobris, Vialto Consulting/Komisija, C‑650/19 P, EU:C:2021:879, 86. punkts).
96
Taču pamatojums, ko Vispārējā tiesa izklāstījusi attiecīgi spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 65.–68. punktā, kā arī sprieduma T‑317/20 64.–67. punktā, ir pietiekams, lai pamatotu to, ka Vispārējā tiesa šajos spriedumos ir noraidījusi pirmā pamata pirmo daļu, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzējas pārmeta Komisijai, ka tā nav pārbaudījusi darījumu B8‑28/19. Šo vērtējumu apstiprina tas, ka gan spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 69. punkts, gan sprieduma T‑317/20 68. punkts sākas ar “jebkurā gadījumā”.
97
Ņemot vērā, ka apelācijas stadijā apelācijas sūdzību iesniedzējām saistībā ar iebildumu, ko tās izvirzījušas šīs otrā pamata daļas pamatojumam, nav izdevies pierādīt, ka šajos pārsūdzēto spriedumu punktos ir pieļauta tiesību kļūda, šis iebildums ir jānoraida.
98
Trešām kārtām, attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentu, saskaņā ar kuru Komisijai un Vispārējai tiesai esot bijis jāpārbauda RWE līdzdalība E.ON kapitālā 16,67 % apmērā, pat ja tā, aplūkota atsevišķi, nav uzskatāma par koncentrāciju Regulas Nr. 139/2004 izpratnē, šī sprieduma 94. punktā jau ir norādīts, ka Komisija ir izvērtējusi šo mazākuma līdzdalības iegūšanu, ko Vispārējā tiesa ir pienācīgi norādījusi un pārbaudījusi pārsūdzētajos spriedumos.
99
Šādos apstākļos otrā pamata pirmā daļa ir jānoraida kā nepamatota.
2.
Par otro daļu
a)
Lietas dalībnieku argumenti
100
Apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 74.–119. punktā, kā arī sprieduma T‑317/20 73.–118. punktā Vispārējā tiesa ir noraidījusi to argumentus, saskaņā ar kuriem darījumi M.8871, M.8870 un B8‑28/19 veido vienu koncentrāciju. Ar šo Vispārējās tiesas veikto jēdziena “koncentrācija” Regulas Nr. 139/2004 izpratnē interpretāciju neesot ievēroti LESD mērķi un šīs regulas 20. apsvēruma nozīme, kā arī Konsolidētā jurisdikcijas paziņojuma formulējums. Pat ja 20. apsvērums nav pārņemts minētās regulas pamattekstā, Savienības likumdevējs tajā esot apstiprinājis, ka tas izmanto plašu koncentrācijas jēdziena koncepciju, neizslēdzot, ka arī cieši saistīti apmaiņas darījumi var veidot vienu koncentrāciju. Turklāt tikpat plašs Regulas Nr. 139/2004 3. panta formulējums ļaujot par vienu koncentrāciju uzskatīt vairākus darījumus, ar kuriem dažādi uzņēmumi iegūst kontroli pār dažādiem “citiem” uzņēmumiem, kas galu galā Regulas Nr. 139/2004 5. panta 2. punkta otrajā daļā neesot atspēkots. To esot apstiprinājusi Vispārējā tiesa 2009. gada 23. februāra spriedumā Cementbouw Handel & Industrie/Komisija (T‑282/02, EU:T:2006:64, 111. un nākamie punkti).
101
Pretēji tam, ko Vispārējā tiesa ir nospriedusi spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 84. un 85. punktā, kā arī sprieduma T‑317/20 83. un 84. punktā, apmaiņas darījumu kopīga pārbaude neesot tikusi noraidīta ar likumdevēja apzinātu izvēli, tāpat kā likumdevējs neesot nolēmis, ka izšķiroša nozīme ir tikai Konsolidētajam jurisdikcijas paziņojumam. Taču Zaļajā grāmatā par Padomes 1989. gada 21. decembra Regulas (EEK) Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli pārskatīšanu (COM(2001) 745, galīgā redakcija) (turpmāk tekstā – “Zaļā grāmata”) Komisija pieprasīja, lai apmaiņas darījumi tiktu uzskatīti par vienu un to pašu koncentrāciju. Likumdošanas procesa laikā diskusijas par plānoto pārskatīšanu rezultātā ar 20. apsvērumu tiktu nodrošināta jēdziena “koncentrācija” piemērošana vairākkārtējas iegādes gadījumā.
102
Turklāt Konsolidētais jurisdikcijas paziņojums esot tikai iekšējs administratīvs pasākums, kas neesot saistošs Vispārējai tiesai. Arī ģenerāladvokāte J. Kokote [J. Kokott] secinājumos lietā, kurā pasludināts spriedums Austria Asphalt (C‑248/16, EU:C:2017:322), esot precizējusi, ka šis paziņojums neietilpst atbilstošajā tiesiskajā regulējumā. Līdz ar to Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, apmaiņas darījumu vērtējumu pamatojot ar šī paziņojuma 41. un 44. punktu, lai darījumus M.8871, M.8870 un B8‑28/19 atteiktos uzskatīt par tādiem, kas veido vienu koncentrāciju.
103
Komisija, RWE un E.ON, kā arī Vācijas valdība apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentus.
b)
Tiesas vērtējums
104
Ar otrā pamata otro daļu, kas būtībā attiecas uz Vispārējās tiesas argumentāciju spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 74.–86. punktā, kā arī sprieduma T‑317/20 73.–85. punktā, apelācijas sūdzības iesniedzējas pārmet Vispārējai tiesai vienas koncentrācijas jēdziena interpretāciju. Tās uzskata, ka viena koncentrācija var apvienot vairākus darījumus, ar kuriem dažādi uzņēmumi iegūst kontroli pār dažādiem citiem uzņēmumiem. Ar šo Vispārējās tiesas veikto jēdziena “koncentrācija” Regulas Nr. 139/2004 izpratnē interpretāciju neesot ievēroti LESD mērķi un šīs regulas 20. apsvēruma nozīme, kā arī Konsolidētā jurisdikcijas paziņojuma formulējums.
105
Spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 74.–77. punktā, kā arī sprieduma T‑317/20 73.–76. punktā Vispārējā tiesa, atzīmējusi, ka jēdziens “viena koncentrācija” ir ietverts tikai Regulas Nr. 139/2004 20. apsvērumā, pirmkārt, norādīja, ka šajā apsvērumā nav ietverta izsmeļoša to nosacījumu definīcija, saskaņā ar kuriem divi vai vairāki darījumi veido vienu koncentrāciju, un, otrkārt, atgādināja, ka regulas apsvērums, lai gan tas var izskaidrot tiesību normas interpretāciju, nevar būt ne šāds noteikums, ne arī radīt definīciju, kas neatbilst regulas, kuras preambulā tas ietilpst, tiesību normām.
106
Spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 78. punktā, kā arī sprieduma T‑317/20 77. punktā Vispārējā tiesa no tā secināja, ka jēdziens “viena koncentrācija” jāinterpretē saderīgi ar Regulas Nr. 139/2004 3. panta 1. punktā definēto jēdzienu “koncentrācija”, nepaplašinot šīs tiesību normas tvērumu.
107
Spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 79. un 80. punktā, kā arī sprieduma T‑317/20 78. un 79. punktā Vispārējā tiesa no Regulas Nr. 139/2004 3. panta 1. punkta secināja, ka, lai divus vai vairākus darījumus uzskatītu par tādiem, kas veido vienu koncentrāciju šīs regulas izpratnē, papildus šo darījumu savstarpējai atkarībai tajā ziņā, ka tie viens bez otra netiktu īstenoti, it īpaši ir nepieciešams, lai šo darījumu rezultātā vienam vai vairākiem uzņēmumiem tiktu piešķirta ekonomiska kontrole pār viena vai vairāku citu uzņēmumu darbību.
108
Spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 81.–86. punktā, kā arī sprieduma T‑317/20 80.–85. punktā Vispārējā tiesa atbildēja uz apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentu, saskaņā ar kuru Regulas Nr. 139/2004 20. apsvērumā esot konkretizēta Zaļajā grāmatā paustā Komisijas griba ļoti vispārīgi uzskatīt apmaiņu ar aktīviem par vienu koncentrāciju, lai nodrošinātu konsekventu visa darījuma novērtējumu, norādot, ka Savienības likumdevējs Regulā Nr. 139/2004 nav sekojis šai gribai, un secinot, ka, ņemot vērā spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 80. punktā, kā arī sprieduma T‑317/20 79. punktā atgādinātos nosacījumus, jēdziens “viena koncentrācija” nav piemērojams, ja neatkarīgi uzņēmumi iegūst kontroli pār dažādiem mērķuzņēmumiem, kā tas ir aktīvu apmaiņas gadījumā.
109
Pretēji apelācijas sūdzības iesniedzēju izklāstītajiem argumentiem ar šiem Vispārējās tiesas vērtējumiem netiek pārkāpti nedz LESD mērķi, nedz Regulas Nr. 139/2004 20. apsvēruma nozīmīgums, nedz arī Konsolidētā jurisdikcijas paziņojuma formulējums.
110
Vispirms – Vispārējā tiesa pamatoti konstatēja, ka Regulas Nr. 139/2004 20. apsvērums nav saistošs un nevar izraisīt jēdziena “viena koncentrācija” definīciju, kas neatbilst šīs regulas 3. pantam.
111
Turpinājumā – Vispārējā tiesa būtībā arī pamatoti norādīja, ka no Regulas Nr. 139/2004 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta izriet, ka divi vai vairāki darījumi koncentrāciju kontroles mērķiem var veidot vienu koncentrāciju tikai tad, ja papildus nepieciešamajai savstarpējai atkarībai to rezultātā vienam uzņēmumam tiek piešķirta ekskluzīva kontrole vai diviem vai vairākiem uzņēmumiem – kopīga kontrole pār vienu vai vairākiem citiem uzņēmumiem.
112
Vispārējā tiesa nav arī pieļāvusi kļūdu, konstatējot, ka Zaļās grāmatas mērķis bija sākt apspriešanās procesu, ka ar to Komisijai nebija noteikts pienākums un ka Savienības likumdevējs to nebija precizējis Regulā Nr. 139/2004 attiecībā uz Zaļās grāmatas priekšlikumiem par aktīvu apmaiņas darījumiem.
113
Attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju atsauci uz Regulas Nr. 139/2004 5. panta 2. punkta otro daļu jānorāda, ka šajā tiesību normā ir tikai noteikts brīdis, no kura apgrozījuma aprēķināšanas nolūkā vairāki iegādes darījumi jāuzskata par vienu koncentrāciju. Savukārt minētajā tiesību normā pats jēdziens “koncentrācija” nav definēts.
114
Visbeidzot – attiecībā uz Konsolidēto jurisdikcijas paziņojumu jānorāda, ka pretēji tam, ko apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzējas, spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 84. un 85. punktā, kā arī sprieduma T‑317/20 83. un 84. punktā Vispārējā tiesa nav nospriedusi, ka tikai šim paziņojumam ir izšķiroša nozīme jēdziena “viena koncentrācija” definēšanā. Proti, tā ir norādījusi, ka, ņemot vērā, ka Zaļajā grāmatā ietvertos priekšlikumus par aktīvu apmaiņas darījumiem Savienības likumdevējs nebija iekļāvis Regulas Nr. 139/2004 galīgajā redakcijā, šiem priekšlikumiem šajā lietā nav nozīmes, līdz ar to šajā ziņā nozīme ir tikai šai regulai un minētajam paziņojumam. Turklāt tas vien, ka Konsolidētajam jurisdikcijas paziņojumam nav saistoša spēka, pats par sevi nevar izraisīt to, ka tas, ka Vispārējā tiesa to ir ņēmusi vērā, pārsūdzētajos spriedumos ir jāatzīst par tiesību kļūdu, vēl jo vairāk tāpēc, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas nepierāda, ka Komisijas šajā paziņojumā izmantotā interpretācija nevarētu būt pamatota ar Regulu Nr. 139/2004.
115
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka Vispārējā tiesa spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 un T‑319/20 86. punktā, kā arī sprieduma T‑317/20 85. punktā ir pamatoti secinājusi, ka jēdziens “viena koncentrācija” nav piemērojams, ja neatkarīgi uzņēmumi, veicot aktīvu apmaiņu, iegūst kontroli pār dažādiem mērķuzņēmumiem, kā tas ir šajā lietā.
116
Tātad otrā pamata otrā daļa ir jānoraida.
117
No tā izriet, ka apelācijas sūdzību otrais pamats ir jānoraida.
C. Par trešo pamatu, ar kuru tiek apgalvota Regulas Nr. 139/2004 2. panta kļūdaina piemērošana
1.
Par pirmo daļu
a)
Lietas dalībnieku argumenti
118
Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 205.–228. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 204.–227. punktā ir pieļauta tiesību kļūda, ciktāl tie apstiprina Komisijas pieļauto acīmredzamo kļūdu konkrētā tirgus vērtējumā.
119
Spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 220. un 221. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 219. un 220. punktā Vispārējā tiesa esot uzskatījusi, ka “lai kādas būtu galu galā izmantotās [..] tirgus definīcijas, koncentrācija neradot konkurences problēmas”, un ka apelācijas sūdzības iesniedzējas neesot izvirzījušas “nevienu īpašu argumentu”, ne arī “[..] konkrēti [paskaidrojušas], kādu iemeslu dēļ Komisijai būtu bijis jāizmanto [..] tirgu atšķirīga definīcija”. Šis izklāsts sagrozot faktus un neievērojot pierādīšanas prasības, kas var tikt noteiktas apelācijas sūdzības iesniedzējām. Proti, apelācijas sūdzības iesniedzējas prasības pieteikumos un pētījumā, ko pēc to pieprasījuma sagatavojis ekonomikas konsultāciju uzņēmums un kas nosūtīts Komisijai (turpmāk tekstā – “Oxera pētījums”), esot precīzi izklāstījušas savu tirgus definīciju un secinājumus, ko tās no tā izdarīja, pārmetot Komisijai nepietiekamu izmeklēšanu un/vai acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo tā tirgus noteikšanu atstāja atklātu. Tātad Vispārējās tiesas rīcībā esot bijuši visi pierādījumi, lai tā varētu pieņemt nolēmumu.
120
Vispārējā tiesa un Komisija nevarēja neņemt vērā tirgus definīciju. Strīdīgajā lēmumā neesot norādīts, kāda iemesla dēļ Komisija ir uzskatījusi, ka, neraugoties uz iepriekš minētajiem pierādījumiem, RWE pieaugošā ietekme tirgū elektroenerģijas pirmās pārdošanas tirgū nerada nekādas problēmas neatkarīgi no iespējamām tirgus definīcijām.
121
Komisija, RWE, E.ON, kā arī Vācijas valdība apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentus.
b)
Tiesas vērtējums
122
Ar trešā pamata pirmo daļu apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 205.–228. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 204.–227. punktā ir pieļauta tiesību kļūda, jo Vispārējā tiesa nav kritizējusi acīmredzamu kļūdu konkrētā tirgus vērtējumā, ko Komisija esot pieļāvusi strīdīgajā lēmumā.
123
Attiecībā uz Tiesas veicamo apelācijas sūdzības pārbaudi jāatgādina, ka saskaņā ar LESD 256. pantu un Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmo daļu apelācijas sūdzība var tikt iesniegta tikai par tiesību jautājumiem. Tādējādi vienīgi Vispārējās tiesas kompetencē ir konstatēt un izvērtēt atbilstošos faktus un pierādījumus. Līdz ar to šo faktu izvērtēšana un pierādījumu novērtēšana, izņemot gadījumus, kad tie tikuši sagrozīti, nav tiesību jautājums, uz ko attiektos pārbaude Tiesā apelācijas tiesvedībā (spriedums, 2019. gada 16. janvāris, Komisija/United Parcel Service, C‑265/17 P, EU:C:2019:23, 11. punkts un tajā minētā judikatūra).
124
Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzējam, kurš apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi faktus un pierādījumus, ir precīzi jānorāda, kuri pierādījumi ir sagrozīti, un jānorāda kļūdas vērtējumā, kuru dēļ, viņaprāt, Vispārējā tiesa šo sagrozīšanu ir izdarījusi (spriedums, 2024. gada 4. oktobris, thyssenkrupp/Komisija, C‑581/22 P, EU:C:2024:821, 102. punkts un tajā minētā judikatūra). Šī sagrozīšana nozīmē, ka Vispārējā tiesa ir acīmredzami pārkāpusi pierādījumu saprātīga vērtējuma robežas (2024. gada 4. jūlijs, Portugāle/Komisija (Madeiras Brīvā zona), C‑736/22 P, EU:C:2024:579, 56. punkts un tajā minētā judikatūra). Tāpēc nepietiek ar to, ka tiek pierādīts, ka dokumentu varētu interpretēt citādi, nekā to ir darījusi Vispārējā tiesa. Visbeidzot, sagrozīšanai ir acīmredzami jāizriet no lietas materiāliem – bez vajadzības no jauna novērtēt faktus un pierādījumus (spriedums, 2023. gada 13. jūlijs, Komisija/CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, 142. punkts un tajā minētā judikatūra).
125
Turklāt Tiesas kompetencē nav arī pārbaudīt pierādījumus, kurus Vispārējā tiesa ir pieņēmusi, lai pamatotu tās konstatētos faktus, jo tikai Vispārējā tiesa var novērtēt nozīmi, kāda piešķirama tai iesniegtajiem pierādījumiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2002. gada 24. janvāris, Conserve Italia/Komisija, C‑500/99 P, EU:C:2002:45, 59. punkts un tajā minētā judikatūra). Vispārējās tiesas kompetencē ir arī izlemt, vai šie pierādījumi ir pietiekami vai arī tie ir jāpapildina (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2007. gada 22. novembris, Sniace/Komisija, C‑260/05 P, EU:C:2007:700, 77. punkts un tajā minētā judikatūra).
126
Attiecībā uz kritēriju par Vispārējās tiesas kontroli pār apstrīdēto lēmumu jāatgādina, ka atbilstoši tam, ko Tiesa ir nospriedusi Padomes Regulas (EEK) Nr. 4064/89 (1989. gada 21. decembris) par uzņēmumu koncentrāciju kontroli (OV 1989, L 395, 1. lpp.) kontekstā (spriedums, 2005. gada 15. februāris, Komisija/Tetra Laval, C‑12/03 P, EU:C:2005:87, 38. punkts), Regulas Nr. 139/2004 pamatnoteikumi piešķir Komisijai noteiktu rīcības brīvību, tostarp saistībā ar sarežģītiem ekonomiska rakstura vērtējumiem. Tālab šāda varas izmantošanu, kas ir būtiska noteikumu definēšanai koncentrācijas jomā, Savienības tiesai jākontrolē, ņemot vērā izvērtēšanas iespējas, kas ir pamatā ekonomiskas dabas noteikumiem, kuri veido daļu no koncentrācijas regulējuma.
127
Jāpiebilst, ka pārbaudē, ko Savienības tiesa īsteno attiecībā uz Komisijas veiktajiem sarežģītajiem ekonomiskiem vērtējumiem, Savienības tiesai nav jāaizstāj Komisijas veiktais ekonomiskais vērtējums ar savējo (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 2. septembris, Komisija/Scott, C‑290/07 P, EU:C:2010:480, 64. un 66. punkts, kā arī 2013. gada 24. janvāris, Frucona Košice/Komisija, C‑73/11 P, EU:C:2013:32, 75. punkts). No tā izriet, ka Vispārējai tiesai attiecībā uz Komisijas izdarītajiem sarežģītajiem ekonomiskajiem vērtējumiem, realizējot tai Regulā Nr. 139/2004 piešķirto rīcības brīvību, jāpārbauda vienīgi, vai ir ievērotas procesuālās normas un norādīts pamatojums, faktu pareizība un tas, vai nav pieļautas būtiskas kļūdas vērtējumā vai nepareizi izmantotas pilnvaras (spriedums, 2023. gada 13. jūlijs, Komisija/CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, 84. punkts).
128
Šajā lietā un ņemot vērā iepriekš minēto, jānorāda, ka Vispārējā tiesa spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 210. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 209. punktā nav pieļāvusi tiesību kļūdu, atgādinot, ka konkrētā tirgus definīciju, ciktāl tā ietver Komisijas veiktu sarežģītus ekonomiskus vērtējumus, Vispārējā tiesa var pārbaudīt tikai ierobežotā apmērā.
129
Spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 219.–228. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 218.–227. punktā Vispārējā tiesa izvērtēja strīdīgā lēmuma pamatojumu un apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentāciju un konstatēja, ka tās nav pierādījušas, ka Komisija, nosakot konkrēto tirgu, būtu pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
130
Apelācijas sūdzības iesniedzēju iebildums, saskaņā ar kuru, ciktāl Vispārējā tiesa norāda, ka tās nav izvirzījušas nevienu konkrētu argumentu, lai apšaubītu Komisijas vērtējumu, saskaņā ar kuru koncentrācija nerada konkurences problēmas neatkarīgi no galu galā izmantotajām tirgus definīcijām, šī tiesa esot sagrozījusi faktus un pārkāpusi iespējamās pierādīšanas prasības, ir jānoraida. Aplūkojot šos punktus kopā un ņemot vērā robežas, kurās ietilpst Vispārējās tiesas veiktā Komisijas sarežģīto ekonomisko vērtējumu pārbaude, izriet, ka Vispārējā tiesa tajos nav apgalvojusi, ka tajā celtajās prasībās nebūtu argumentu, ar kuriem tiktu apstrīdēts Komisijas vērtējums par konkrētā tirgus definīciju. Šajā ziņā Vispārējā tiesa turklāt ir konkrēti norādījusi uz apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentāciju, saskaņā ar ko no atjaunīgās elektroenerģijas tirgus, uz kuru attiecas 2014. gada 21. jūlijaGesetz für den Ausbau erneuerbarer Energien (Erneuerbare‑Energien‑Gesetz – EEG 2017) (Vācijas Likums par atjaunīgo elektroenerģiju; BGBl. 2014 I, 1066. lpp.; turpmāk tekstā – “EEG likums”), esot autonoms tirgus. Tomēr Vispārējā tiesa būtībā ir konstatējusi, ka nav informācijas par dažādiem enerģijas avotiem raksturīgajām īpašībām, to savstarpējās aizstājamības neesamību, konkurences apstākļiem un pieprasījuma un piedāvājuma struktūru, kas tai veicamajā ierobežotajā pārbaudē pamatotu konstatējumu, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu konkrētā tirgus vērtējumā. Pretēji tam, ko apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzējas, Vispārējā tiesa negroza pierādīšanas prasības, kas ir izvirzītas ikvienam lietas dalībniekam, kurš atsaucas uz faktu, bet tikai šajos pārsūdzēto spriedumu punktos norāda, ka to izvirzītie elementi nevar likt apšaubīt Komisijas vērtējumus par attiecīgo preču tirgu.
131
Šādos apstākļos jāuzskata, ka ar šo iebildumu apelācijas sūdzības iesniedzējas patiesībā vēlas Tiesā apstrīdēt Vispārējās tiesas vērtējumu par tās rīcībā esošajiem pierādījumiem un panākt, lai Tiesa no jauna pārbaudītu faktus. Kā izriet no šī sprieduma 123. punkta, faktu un pierādījumu vērtējums, izņemot sagrozīšanas gadījumu, šajā gadījumā nav pierādīts tiesību jautājums, kas kā tāds ir pakļauts Tiesas pārbaudei.
132
Tātad trešā pamata pirmā daļa ir jānoraida.
2.
Par otro daļu
a)
Lietas dalībnieku argumenti
133
Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 229.–259. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 228.–258. punktā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, apstiprinot nepietiekamu prognozes analīzi, jo laika ziņā tā ir pārāk īsa, par koncentrācijas ietekmi.
134
Pirmām kārtām, Vispārējā tiesa spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 233. un 234. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 232. un 233. punktā esot kļūdaini norādījusi, ka tirgus daļu pārbaude esot pietiekama, savukārt apelācijas sūdzības iesniedzēju iesniegtie elementi esot “hipotētiski elementi, kuru ietekmi ilgtermiņā tā nav spējīga paredzēt” [..] “ar saprātīgu kļūdas rezervi”.
135
Otrām kārtām, spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 235.–239. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 234.–238. punktā Vispārējā tiesa kļūdaini neesot kritizējusi Komisiju par to, ka tā nav pietiekami ņēmusi vērā enerģētikas pārkārtošanas attīstību un atteikšanos no kodolenerģijas izmantošanas 2022. gada 31. decembrī, attiecībā uz koncentrācijas ietekmi uz RWE piederošajām tirgus daļām veicot vispārēju nošķīrumu starp laikposmu pirms 2022. gada un laikposmu pēc tam. Pirmkārt, Vispārējā tiesa pati esot konstatējusi, ka šie apsvērumi attiecas tikai uz RWE tirgus daļām, tādējādi neņemot vērā elektroenerģijas pirmās pārdošanas tirgus īpatnības. Otrkārt, strīdīgā lēmuma 30., 35., 62. un 65. apsvērumā Komisija neesot pietiekami izvērtējusi koncentrācijas ietekmi pēc 2022. gada, bet esot vienīgi konstatējusi, ka E.ON nodotā kodolenerģijas jauda izzustu līdz ar atteikšanos no kodolenerģijas izmantošanas 2022. gadā un ka līdz ar to šāda ietekme esot ierobežota. Taču tas neatbilstu Regulas Nr. 139/2004 2. pantam, kurā esot prasīts, lai prognozes analīze tiktu veikta ļoti uzmanīgi, jo kopējais darījums un E.ON potenciālās konkurences ilgstoša izzušana ietekmējot konkurenci elektroenerģijas pirmās pārdošanas tirgū pat pēc atomelektrostaciju ražošanas jaudas izmantošanas pārtraukšanas 2022. gadā. Treškārt, nevar būt runas par rūpību prognozes analīzes sagatavošanā, jo Komisija strīdīgā lēmuma 62. apsvērumā, kas minēts pārsūdzētajos spriedumos (spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 236. punkts, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 235. punkts), pati esot atzinusi, ka tā šajā ziņā nav veikusi izsmeļošu izmeklēšanu. Faktu izklāsts pārsūdzētajos spriedumos, ciktāl tas esot pretrunā strīdīgā lēmuma saturam, sagrozot šo lēmumu par sliktu apelācijas sūdzības iesniedzējām.
136
Trešām kārtām, spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 240. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 239. punktā norādot – “ir pamatoti uzskatīt, ka, lai veiktu analīzi, [Komisija] ir balstījusies uz 3–5 gadu periodu, skaitot no koncentrācijas paziņošanas, kas notika 2019. gadā”, Vispārējā tiesa, sagrozot faktus, attiecinot uz Komisiju prognozes, kas nekādi neizriet no strīdīgā lēmuma.
137
Ņemot to vērā, iespējamā 3–5 gadu perspektīva nevar arī būt piesardzīga prognoze, jo šis laikposms acīmredzami ir pārāk īss, lai pārbaudītu koncentrācijas ietekmi uz elektroenerģijas pirmās pārdošanas tirgu. Turklāt Vispārējā tiesa esot uzskatījusi, ka laikposmiem no 10 līdz 15 gadiem, kurus Komisija ir norādījusi citās procedūrās, neesot nozīmes, lai gan šīs lietas – kā tas ir arī šajā lietā – attiecās uz elektroenerģijas ražošanas tirgu prognozēm. Tāpat neesot taisnība, ka Komisijas rīcībā nebija informācijas, kas tai būtu ļāvusi “veikt prognozes analīzi tālākā nākotnē” (spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 246. un nākamie punkti, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 245. un nākamie punkti). Visbeidzot – esot kļūdains arī tas, ka Vispārējā tiesa spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 257. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 256. punktā ir noliegušas konkurences izkropļojumus, par kuriem apelācijas sūdzības iesniedzējas ziņojušas, jo RWE finansēja Vācijas valdības atteikšanos no oglēm, pamatojoties uz to, ka šis finansējums tika atzīts par atbilstošu noteikumiem, kas reglamentē valsts atbalstu lietā SA.58181.
138
Komisija, RWE, E.ON, kā arī Vācijas valdība apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentus.
b)
Tiesas vērtējums
139
Ar trešā pamata otro daļu, kas attiecas uz spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 229.–259. punktu, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 228.–258. punktu, apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, apstiprinot to ieskatā nepietiekamo prognozes analīzi par koncentrācijas ietekmi, jo laika ziņā tā ir pārāk īsa.
140
Spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 231.–235. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 230.–234. punktā Vispārējā tiesa, atsaucoties uz Regulas Nr. 139/2004 2. panta 2. un 3. punktu, atgādināja, ka koncentrāciju kontrolē Komisijai tiek prasīts sniegt prognozi par tirgus attīstību nākotnē. Vispārējā tiesa norādīja, ka šī prognozes analīze būtu jāveic ļoti uzmanīgi, jo runa ir nevis par tādu pagātnes notikumu pārbaudi, attiecībā uz kuriem bieži vien ir pieejami daudzi elementi, kas ļauj saprast to cēloņus, bet gan par tādu notikumu paredzēšanu, kuri ar lielāku vai mazāku varbūtību radīsies nākotnē, ja netiks pieņemts neviens lēmums, ar ko aizliedz vai precizē plānotās koncentrācijas nosacījumus. Vispārējā tiesa precizē, ka prognozes analīzē, kurā tiek izvērtēts, kā koncentrācijas darījums var grozīt faktorus, kas nosaka konkurences stāvokli attiecīgā tirgū, lai pārbaudītu, vai tā nopietni traucēs efektīvu konkurenci, jāparedz dažādas cēloņsakarības, lai noteiktu tās, kuru iespējamība ir vislielākā. Visbeidzot – Vispārējā tiesa atgādināja, ka koncentrācijas darījuma novērtējums tiek veikts, pamatojoties vienīgi uz faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem, kas pastāvēja šī darījuma paziņošanas brīdī, nevis pamatojoties uz hipotētiskiem apstākļiem, kuru ekonomisko nozīmi nevar novērtēt brīdī, kad tiek pieņemts lēmums par atļaujas piešķiršanu. Vispārējā tiesa no tā secināja, ka no Komisijas tiek gaidīts, ka tā vērtē koncentrācijas ietekmi laika posmā, kura maksimālais ilgums nevar pārsniegt brīdi nākotnē, kad, ņemot vērā pietiekamu noteiktības pakāpi, iestāsies noteikti notikumi. Tātad no Komisijas nevar prasīt, lai tā veic prognozes analīzi, pamatojoties uz elementiem, kuru ietekmi ilgtermiņā tā nav spējīga paredzēt ar saprātīgu kļūdas rezervi.
141
Vispārējā tiesa norādīja, ka strīdīgajā lēmumā Komisija ir nošķīrusi divus laikposmus, no kuriem pirmais bija no koncentrācijas īstenošanas līdz 2022. gada 31. decembrim, kas ir datums, no kura Vācijas likumdevējs bija nolēmis neturpināt ražot kodolenerģiju, un otrais – pēc šī datuma; Vispārējā tiesa arī norādīja, ka Komisija tomēr nav precizējusi otrā laikposma maksimālo garumu, un uzskatīja, ka šī iestāde tās analīzē ir balstījusies uz šo laikposmu – trīs līdz piecu gadu laikposmu no šīs koncentrācijas paziņošanas 2019. gadā (spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 236.–240. punkts, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 235.–239. punkts).
142
Uz apelācijas sūdzības iesniedzēju iebildumu, ka Komisijai drīzāk saskaņā ar tās iepriekšējo lēmumu pieņemšanas praksi esot bijis jāparedz prognozes analīzes periods no 15 līdz 20 gadiem, ņemot vērā, pēc to domām, elektroenerģijas tirgum raksturīgo ieguldījumu ciklu ilgumu un šī tirgus satricinājumus enerģētikas pārkārtošanas un kodolenerģijas ražošanas neturpināšanas dēļ, Vispārējā tiesa atbildēja, ka iepriekšējās lietās Komisijas rīcībā bija elementi, kas tai ļāva, ar saprātīgu pārliecību paredzēt tirgus attīstību šādā laikposmā (spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 245. punkts, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 244. punkts).
143
Pirmās instances tiesa pārbaudīja, vai šajā lietā Komisijas rīcībā bija pierādījumi, kas tai būtu ļāvuši veikt tālākas perspektīvas analīzi nekā strīdīgajā lēmumā veiktā (spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 246.–258. punkts un spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 245.–257. punkts). Šajā ziņā tā norādīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas ir atsaukušās tikai uz saviem ieguldījumu projektiem, neminot projektus, ko RWE varētu īstenot pēc koncentrācijas, un ka – gluži pretēji – prasītājas ir norādījušas, ka RWE un E.ON varētu tikt atturētas veikt apjomīgus ieguldījumus pēc koncentrācijas. Vispārējā tiesa no tā secināja, ka, pat pieņemot, ka ieguldījumu cikli šajā nozarē patiešām ilga no 15 līdz 20 gadiem, kā to apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzējas, Komisija tikai šī iemesla dēļ nevarēja prognozes analīzi balstīt uz šādu laikposmu (spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 249. punkts, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 248. punkts). Attiecībā uz atteikšanās no oglēm iespējamo ietekmi Vispārējā tiesa norādīja, ka 2020. gada 8. augustaGesetz zur Reduzierung und zur Beendigung der Kohleverstromung (Likums par elektroenerģijas ražošanas no oglēm samazināšanu un izbeigšanu; BGBl. 2020 I, 1818. lpp.; turpmāk tekstā – “Likums par atteikšanos no oglēm”) tika pieņemts pēc strīdīgā lēmuma pieņemšanas, bet tas tika pieņemts pēc ziņojuma, kurš tika sagatavots pirms šīs pieņemšanas un kurā bija paredzēta atteikšanās no oglēm ap 2038. gadu (spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 250. un 251. punkts, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 249. un 250. punkts). Vispārējā tiesa norādīja, ka minētajā ziņojumā nav aplūkots precīzs datums, kurā tika slēgtas Uniper SE – sabiedrības, kuras izzušanu min apelācijas sūdzības iesniedzējas, lai apgalvotu, ka tirgus struktūra mainīsies par labu RWE, – ogļu elektrostacijas, bet tajā norādīts, ka ogļraktuvju operators, kas piegādā Uniper, plāno turpināt ekspluatāciju līdz 2030. gada vidum (spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 252. un 253. punkts, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 251. un 252. punkts). Pēc tam, kad Vispārējā tiesa bija atsaukusies uz Vācijas valdības 2020. gada 15. janvāra paziņojumu presei, kurā bija norādīts uz vienošanos ar federālajām zemēm par atteikšanos no oglēm, Uniper2020. gada 30. janvāra paziņojumā presei, kurā bija minēta tās vēlme pamest ogļu nozari un noteiktas perspektīvas saistībā ar to, ka ar oglēm darbināmā elektrostacijas darbība netiks nodota ekspluatācijā, Vispārējā tiesa norādīja, ka tieši šajā kontekstā tika pieņemts Likums par atteikšanos no oglēm, lai gan 4. pantā ir paredzēts ogļu elektrostaciju emisiju samazināšanas un pārtraukšanas grafiks, atšķirībā no Likuma par atteikšanos no kodolenerģijas izmantošanas tajā nav minēti attiecīgo ogļu elektrostaciju nosaukumi (spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 253. un 254. punkts, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 252. un 253. punkts).
144
Vispārējā tiesa no tā secināja, ka, pat ja Komisija būtu zinājusi, ka tiek gatavots Likums par atteikšanos no oglēm un ka Uniper izbeigtu savu ogļu elektrostaciju ekspluatāciju, tā strīdīgā lēmuma pieņemšanas brīdī nevarēja zināt precīzu šī likuma kārtību, kas tika precizēta tikai 2020. gada janvārī. Tā arī norādīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas interesējās tikai par Uniper, neņemot vērā šī likuma iespējamo ietekmi uz RWE, kurai pieder arī ogļu elektrostacijas. Visbeidzot tā norādīja, ka, lai gan E.ON tradicionālās elektroenerģijas ražošanas aktīvi, uz kuriem attiecas koncentrācija, ir ar kodolenerģiju saistīti aktīvi, nevis ogļu elektrostacijas, jāsecina, ka Komisijai nebija jāņem vērā ar šo likumu elektroenerģijas ražošanas un vairumtirdzniecības tirgū izraisītās izmaiņas, lai saprātīgi paredzētu koncentrācijas ietekmi uz šādi pārdefinētu tirgu. Vispārējā tiesa piebilda, ka tas ir pamatots vēl jo vairāk tāpēc, ka, tā kā akmeņogļu izņemšanai no oglēm bija jānotiek līdz 2038. gadam, šāds uzdevums būtu licis Komisijai veikt prognozes ļoti tālā nākotnē, ko varētu ietekmēt izmaiņas, kuras vēl nav paredzamas, bet kuras varētu vēl mainīt tirgus struktūru (spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 255. punkts, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 254. punkts).
145
Attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentu, ka Likums par atteikšanos no oglēm radot konkurences izkropļojumu, jo Vācijas valdība piešķirot RWE ievērojamus finanšu līdzekļus, Vispārējā tiesa konstatēja, ka Komisija Vācijas Federatīvās Republikas iepirkuma mehānismu nav kvalificējusi kā konkurences izkropļojumu, bet gan ir secinājusi, ka atbalsts, ko veido šie finanšu līdzekļi, ir saderīgs ar iekšējo tirgu (spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 257. punkts, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 256. punkts).
146
Vispārējā tiesa secināja, ka Komisijas rīcībā nebija informācijas, kas tai ļautu veikt prognozes analīzi, kuras pamatā būtu ilgāks laikposms, nekā tā bija noteikusi (spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 258. punkts, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 257. punkts).
147
Vispirms jānorāda, ka atgādinājums par Komisijas pienākumiem, kas ietverts spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 231.–233. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 230.–232. punktā, attiecībā uz prognozes analīzi par attiecīgā tirgus attīstību nākotnē, kas jāveic šai iestādei, pārklājas ar Tiesas vērtējumiem, kuri pārņemti 2023. gada 13. jūlija sprieduma Komisija/CK Telecoms UK Investments (C‑376/20 P, EU:C:2023:561) 80.–85. punktā; uz to apelācijas sūdzības iesniedzējas neatsaucas un vēl jo mazāk pierāda, ka minētajos spriedumu T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20, T‑317/20 un T‑319/20 punktos Vispārējā tiesa būtu pieļāvusi tiesību kļūdu. Savukārt tās apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, apstiprinot prognozes analīzi, kas, viņuprāt, ir nepietiekama, jo koncentrācijas ietekme laika ziņā ir pārāk īsa.
148
Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēju pirmais iebildums, saskaņā ar ko Vispārējā tiesa esot ierosinājusi, ka pietiek ar tirgus daļu pārbaudi, un kas atgādināts šī sprieduma 134. punktā, izriet no kļūdainas pārsūdzēto spriedumu interpretācijas. Proti, spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 233. un 234. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 232. un 233. punktā Vispārējā tiesa nav ne likusi noprast, ka pietiek ar tirgus daļu pārbaudi, ne komentējusi apelācijas sūdzības iesniedzēju iesniegto pierādījumu kvalitāti, bet tikai atgādinājusi Komisijas pārbaudes pienākuma tvērumu.
149
Attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju otro iebildumu par to, ka Komisija neesot pietiekami ņēmusi vērā enerģētikas pārkārtošanas attīstību un atteikšanos no kodolenerģijas izmantošanas, jānorāda, ka šis iebildums attiecas uz vērtējumu, ko Komisija veikusi strīdīgajā lēmumā, nevis uz Vispārējās tiesas konstatējumiem. Runājot par pēdējiem, minētais iebildums attiecas tikai uz vispārīgiem apgalvojumiem, saskaņā ar kuriem, pirmkārt, Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā elektroenerģijas pirmās pārdošanas tirgus īpatnības un, otrkārt, faktu izklāsts, ciktāl tas esot pretrunā strīdīgā lēmuma saturam, sagrozot šo lēmumu un kaitējot apelācijas sūdzības iesniedzējām. Šajā ziņā papildus tam, ka apgalvojumam par sagrozīšanu, kā izriet no šī sprieduma 124. punktā minētās judikatūras, jāietver precīza norāde par sagrozītiem elementiem un pierādījumi par kļūdām analīzē, kuru dēļ Vispārējā tiesa ir veikusi šo sagrozīšanu, kas šajā lietā tā nav, jānorāda, ka ar šo iebildumu apelācijas sūdzības iesniedzējas patiesībā pārmet Vispārējai tiesai nevis tiesību kļūdu, bet gan tās pierādījumu vērtējumu. Taču kā atgādināts šī sprieduma 125. punktā, tikai Vispārējā tiesa var novērtēt, kāda nozīme ir piešķirama tai iesniegtajiem pierādījumiem.
150
Attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju trešo iebildumu, saskaņā ar kuru Vispārējā tiesa esot sagrozījusi faktus, spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 240. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 239. punktā uz Komisiju attiecinot prognozes, kas neizrietot no strīdīgā lēmuma, jānorāda, ka apgalvoti sagrozītie fakti nav skaidri identificēti.
151
Attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju apgalvojumu, ka prognozes periods no trim līdz pieciem gadiem nevar būt pietiekama perspektīva, jo šis laikposms, pēc apelācijas sūdzības iesniedzēju domām, elektroenerģijas pirmās pārdošanas tirgum ir pārāk īss – tas nozīmējot augstas izmaksas un to raksturo ievērojami ilgāki ieguldījumu cikli –, ir jānorāda, ka ne Regulas Nr. 139/2004 2. pantā, ne judikatūrā, uz kuru atsaucas apelācijas sūdzības iesniedzējas, nav noteikts precīzs laikposms, lai Komisija varētu veikt prognozes analīzi par paziņotā koncentrācijas darījuma ietekmi nākotnē. Turklāt ar šo iebildumu, kā arī ar argumentiem, saskaņā ar kuriem Komisijas rīcībā esot bijusi informācija, kas tai būtu ļāvusi veikt prognozes analīzi, kas būtu attālinātāka laikā, apelācijas sūdzības iesniedzējas galu galā vēlas, lai Komisijas veiktais faktu vērtējums, ko Vispārējā tiesa ir apstiprinājusi, veicot strīdīgā lēmuma tiesiskuma pārbaudi, tiktu nodots Tiesas vērtējumam, tomēr nepierādot, ka Vispārējā tiesa būtu sagrozījusi vai pieļāvusi tiesību kļūdu.
152
Šādos apstākļos trešā pamata otrā daļa ir jānoraida.
3.
Par trešo daļu
a)
Lietas dalībnieku argumenti
153
Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 260.–336. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 259.–335. punktā ir pieļāvusi tiesību kļūdas vērtējumā par RWE tirgus ietekmi.
154
Vispirms – Vispārējā tiesa esot kļūdaini kvalificējusi RWE iegādāto E.ON aktīvu piešķiršanu un nozīmīgumu. Pirmkārt, spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 286. un nākamie punkti, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 285. un nākamie punkti parādot, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini kompensējusi mazo innogy elektrostaciju jaudu, kas nodota E.ON ar RWE iegādātajām jaudām, tādējādi uzskatot, ka RWE darbība esot lejupslīdoša (spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 291. punkta beigas, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 290. punkta beigas). Šī kļūda esot radusies tādēļ, ka Komisija, kuru šajā ziņā Vispārējā tiesa nav kritizējusi, nav ierobežojusi tirgu. Šo mazo elektrostaciju jauda esot bijusi jāsaista nevis ar elektroenerģijas pirmās pārdošanas tirgu, kurā RWE nostiprina savu dominējošo stāvokli, bet gan ar mazumtirdzniecības darbību, no kuras RWE esot atteikusies par labu savam partnerim E.ON. Otrkārt, RWE tirgus daļas nominālo pieaugumu, kas, šķiet, ir neliels atteikšanās no kodolenerģijas un oglēm un elektroenerģijas ražošanas no atjaunīgajiem energoresursiem vienlaicīgas attīstības dēļ, nevarot uzskatīt par “nekritisku” Regulas Nr. 139/2004 2. panta izpratnē. Komisija pati esot apņēmusies “katrā ziņā [..] novērtēt tirgus daļas, ņemot vērā tirgus apstākļu iespējamās izmaiņas”. Tādējādi tai pašai esot bijis jāturpina izmeklēšana, bet tas tā neesot bijis.
155
Turpinot – Residual Supply Index (Atlikušā piedāvājuma indekss, turpmāk tekstā – “RSI”) analīzē Vācijas iestādes esot uzskatījušas, ka piegādātājam ir būtiska ietekme tirgū, ja tam ir būtiska loma, proti, ja bez tā iekārtām pieprasījumu nevar apmierināt ilgāk par 5 % no gada stundām (spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 303. punkts, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 302. punkts). Tieši tā tas esot šajā lietā, kā liecinot Oxera pētījums, kas minēts spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 310. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 309. punktā. Tomēr Vispārējā tiesa esot nospriedusi, ka šīm izmaiņām nav nozīmes Regulas Nr. 139/2004 2. panta 2. un 3. punkta piemērošanā, jo tās ieskatā RWE centrālās lomas pieaugums par 1,5 (2019) vai 1,3 (2022) procentpunktiem būtiski neatšķiras no izmaiņām, kas konstatētas citos trešo personu iesniegtajos pētījumos. Tas tomēr neatspēkojot RWE konstatēto dominējošā stāvokļa robežvērtības pārsniegšanu, bet tikai apstiprinot Oxera pētījuma pamatotību. Vispārējā tiesa arī neesot norādījusi, ka nav strīda par to, ka Komisija pati nav veikusi nekādas prognozes, pamatojoties uz RSI, un ka Federālais karteļu birojs, kas ar to cieši sadarbojas, savukārt RSI ir aplūkojis tikai no vēsturiskā viedokļa, nevis no tā attīstības aspekta nākotnē, un tā neesot uzskatāma par rūpīgu prognozi. Turklāt spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 300.–311. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 299.–310. punktā Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā faktu, ka Federālais karteļu birojs lielā mērā ir apstiprinājis Oxera pētījuma prognožu atbilstību.
156
Visbeidzot – attiecībā uz RWE pieaugošo potenciālu izmantot savu elektrostaciju augošo parku stratēģisko izmantošanu Vispārējā tiesa neesot pietiekami pievērsusies apelācijas sūdzības iesniedzēju pretargumentiem un, kļūdaini interpretējot Regulas Nr. 139/2004 2. pantu, esot apstiprinājusi Komisijas argumentus (spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 312.–329. punkts, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 311.–328. punkts). Spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 316.–322. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 315.–321. punktā Vispārējā tiesa esot atkārtojusi Komisijas neprecīzo izklāstu, saskaņā ar kuru elektrostacijas, kas ražo no atjaunīgajiem energoresursiem, parasti esot “visdārgākā” to zemo robežizmaksu dēļ un ka elektrostacijas, kuras gūst labumu no EEG likuma, gūstot labumu krietni ierobežotā apmērā no cenu pieauguma elektroenerģijas pirmās pārdošanas tirgū. Šī apgalvojuma premisas pašas par sevi neatbilstot kopējā portfeļa stratēģiskajai lietderībai, kas ir palielinājusies.
157
Komisija, RWE, E.ON, kā arī Vācijas valdība apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentus.
b)
Tiesas vērtējums
158
Ar trešā pamata trešo daļu, kas attiecas uz spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 260.–336. punktu, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 259.–335. punktu, apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējās tiesas vērtējumā par RWE tirgus ietekmi ir pieļautas tiesību kļūdas.
159
Pirmkārt, attiecībā uz šī sprieduma 154. punktā minētajiem apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentiem, saskaņā ar kuriem Vispārējā tiesa esot kļūdaini kvalificējusi RWE iegūto E.ON aktīvu piešķiršanu un nozīmīgumu, jānorāda, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas patiesībā apstrīd Komisijas un pēc tam Vispārējās tiesas veikto faktu un pierādījumu vērtējumu, tomēr nepierādot Vispārējās tiesas pieļautu tiesību kļūdu. Turklāt attiecībā uz argumentiem, saskaņā ar kuriem mazo innogy elektrostaciju jauda neietilpstot elektroenerģijas ražošanas un pirmās pārdošanas tirgū, jāatgādina, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju kritika par Vispārējās tiesas veikto pārbaudi attiecībā uz Komisijas vērtējumiem par tirgus noteikšanu, tika noraidīta šī sprieduma 122.–132. punktā.
160
Otrkārt, attiecībā uz jautājumu par RWE galvenās lomas intensitāti elektroenerģijas ražošanas un vairumtirdzniecības tirgū, proti, RWE ražošanas jaudas nepieciešamības pakāpi, lai varētu apmierināt pieprasījumu elektroenerģijas tirgū, apelācijas sūdzības iesniedzējas atsaucas uz Oxera pētījumu, kas pierādot šīs centrālās lomas pieaugumu līdz vairāk nekā 5 % no gada stundām. Tās būtībā pārmet Vispārējai tiesai, ka tā no šī apstākļa nav secinājusi, ka Komisijai bija jākonstatē RWE dominējošā stāvokļa nostiprināšana paziņotā darījuma dēļ.
161
Jānorāda, ka spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 300. un nākamajos punktos, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 299. un nākamajos punktos Vispārējā tiesa izvērtēja Komisijas vērtējumu par RWE centrālās lomas apjomu elektroenerģijas ražošanas un vairumtirdzniecības tirgū. Vispārējā tiesa būtībā norādīja, ka RSI analīze ir vērsta uz to, lai noteiktu, vai sabiedrībai ir būtiska loma, proti, vai tā ir nepieciešama pieprasījuma apmierināšanai. Praksē šīs analīzes mērķis ir attiecībā uz visām attiecīgā gada stundām noteikt, vai pārbaudāmās vienības konkurentu ražošanas jauda ir pietiekama, lai apmierinātu pieprasījumu neatkarīgi no tās ražošanas jaudas (spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 302. punkts, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 301. punkts). Atsaukusies uz strīdīgajā lēmumā ietvertajiem konstatējumiem, saskaņā ar kuriem, pēc Vācijas konkurences iestāžu domām, pamatloma 5 % apmērā norāda uz pārbaudītās vienības ietekmi tirgū un RSI indeksam ir ierobežojumi, kas samazina tā lietderību koncentrāciju kontrolē, Vispārējā tiesa konstatēja, ka Komisija tomēr vērtējumā ir ņēmusi vērā RSI analīzes (spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 304. un 305. punkts, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 303. un 304. punkts).
162
Spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 306.–310. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 305.–309. punktā Vispārējā tiesa izvērtēja Komisijas strīdīgajā lēmumā izdarītos konstatējumus attiecībā uz šīm analīzēm un it īpaši analīzi, kas izriet no apelācijas sūdzības iesniedzēju iesniegtā Oxera pētījuma. Vispārējā tiesa norādīja, ka ir pamatots Komisijas konstatējums, saskaņā ar kuru pieņēmumi, uz kuriem ir balstīts šis pētījums, proti, RWE veiktā vēja ražošanas jaudas paturēšana un kontrole pār E.ON ražošanas jaudu, neatspoguļo realitāti (spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 308. un 309. punkts, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 307. un 308. punkts, kuros attiecīgi ir atsauce uz spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 322. un 391. punktu, kā arī uz spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 321. un 390. punktu).
163
Turklāt Vispārējā tiesa norādīja, ka RWE centrālās lomas pieaugums saskaņā ar Oxera pētījumu būtiski neatšķiras no tā, kas konstatēts citos trešo personu iesniegtajos pētījumos, un ka RSI indeksa vērtības, kas aprēķinātas 2024. gadam, bija identiskas situācijai koncentrācijas neesamības gadījumā un situācijai pēc koncentrācijas, un tas pierādot, ka RWE centrālā loma pēc atteikšanās no kodolenerģijas 2022. gada beigās nepalielinājās (spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 310. punkts, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 309. punkts).
164
Vispārējā tiesa no tā secināja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas nav pierādījušas, ka Komisija būtu pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, analizējot RWE centrālo lomu.
165
Jākonstatē, ka šajā Vispārējās tiesas veiktajā Komisijas vērtējuma pārbaudē nav pieļauta nekāda tiesību kļūda un ka ar saviem iebildumiem apelācijas sūdzības iesniedzējas būtībā vēlas panākt, lai Tiesa atkārtoti izvērtētu Vispārējai tiesai iesniegtos faktus un pierādījumus. Kā izriet no šī sprieduma 123. punktā minētās judikatūras, faktu un pierādījumu vērtējums, izņemot sagrozīšanas gadījumu, šajā gadījumā nav pierādīts tiesību jautājums, kas kā tāds ir pakļauts Tiesas pārbaudei.
166
Treškārt, apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 312.–329. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 311.–328. punktā nav pietiekami pievērsusies to izvirzītajiem pretargumentiem par RWE pieaugošo potenciālu izmantot savu elektrostaciju parka stratēģisko izmantošanu un esot kļūdaini apstiprinājusi Komisijas argumentus šajā ziņā.
167
Jānorāda, ka Vispārējā tiesa šajos punktos izvērtēja jautājumu par RWE pamudinājumiem pieņemt jaudas paturēšanas stratēģijas un izmantot citus stratēģiskus tās elektroenerģijas ražošanas portfeļa izmantošanas veidus.
168
Vispārējā tiesa vispirms atgādināja, ka Komisijai ir vispārīgi jāizvērtē konkurences situācijas novērtēšanai izmantotā norāžu kopuma rezultāts, ka tā, piemērojot šo vispārējo novērtējumu, var dot priekšroku dažiem elementiem un noraidīt citus elementus un ka Vispārējai tiesai ir jāpārbauda šīs pārbaudes tiesiskums un tā pamatojums.
169
Turpinot – spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 316.–319. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 315.–318. punktā Vispārējā tiesa izvērtēja dažādus jaudas paturēšanas stratēģijas aspektus, kurus Komisija izvērtēja strīdīgā lēmuma 49.–65. apsvērumā, it īpaši to, ka elektroenerģijas ražošanas no atjaunīgajiem energoresursiem iekārtām starp elastīgajām ražošanas tehnoloģijām ir viszemākās robežizmaksas un līdz ar to visaugstākās paturēšanas izmaksas. Vispārējā tiesa uzsvēra, ka elektroenerģijas ražotāji ir apstiprinājuši, ka šīs iekārtas parasti tiek ekspluatētas ar pilnu jaudu un ka to apturēšanai ir jēga tikai negatīvu pārdošanas cenu gadījumā. Vispārējā tiesa norādīja uz Komisijas vērtējumu, saskaņā ar kuru tas, ka RWE paziņotā darījuma ietvaros iegādājās vēja ģeneratoru parkus, nepalielināja tās paturēšanas jaudu nekādā noteicošā mērā un saskaņā ar kuru vēja elektroenerģijas “tiešās pārdošanas” režīma, kas piemērojams vēja elektroenerģijas ražošanas iekārtai, sekas ir tādas, ka tiek būtiski samazināta interese par cenu paaugstināšanu vairumtirdzniecības tirgū. Vispārējā tiesa arī atsaucās uz Komisijas konstatējumu, saskaņā ar kuru RWE paturēšanas jaudas palielināšana sakarā ar kodoljaudas iegādi bija gan īslaicīga, gan ierobežota un līdz ar to maz ticams, ka tai varētu būt ievērojama ietekme uz RWE interesi uzsākt jaudas paturēšanas stratēģiju. Vispārējā tiesa atsaucās uz to, ka Komisija ir ņēmusi vērā apelācijas sūdzības iesniedzēju iesniegto Oxera pētījumu un vērtējumu, saskaņā ar kuru šis pētījums nav grozījis tās secinājumu.
170
Spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 320.–324. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 319.–323. punktā Vispārējā tiesa pārbaudīja, vai Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, analizējot RWE jaudas paturēšanas risku, un noraidīja šādas kļūdas esamību. It īpaši tā atgādināja savu konstatējumu, ka Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, uzskatot, ka RWE tirgus daļu pieaugums nav būtisks un katrā ziņā ir īslaicīgs. No tā tika secināts, ka no brīža, kad 2022. gada beigās tiktu pārtraukta kodolenerģijas izmantošana, apvienošanās rezultātā nevarētu rasties papildu paturēšanas jauda, un to apstiprināja arī Oxera pētījums. Attiecībā uz RWE iespējamiem stimuliem paturēt jaudu īstermiņā, proti, pirms atteikšanās no kodolenerģijas, Vispārējā tiesa norādīja uz Komisijas konstatējumu, ka iekārtas, kas darbojas, izmantojot atjaunīgos energoresursus, to zemās robežizmaksu dēļ nav piemērotas paturēšanai. Attiecībā uz iekārtām, kas darbojas, izmantojot neatjaunīgos energoresursus, Vispārējā tiesa atsaucās uz Komisijas vērtējumu, saskaņā ar kuru iespējamais cenu pieaugums, ko izraisa šo iekārtu paturēšana, nozīmējot, ka EEG likumā paredzētā atlīdzība par iekārtām, kas ražo atjaunīgo enerģiju, samazinātos. Turklāt Vispārējā tiesa norādīja, ka tam, ka RWE iegūst mazākuma līdzdalību Emslandes un Gundremmingen C atomelektrostaciju kapitālā, būtu tikai ierobežota un īslaicīga ietekme jaudas paturēšanas stimulēšanas ziņā. Vispārējā tiesa norādīja, ka Oxera pētījums nepierāda, ka būtu ievērojami pieauguši vērā ņemamie stimuli. Vispārējā tiesa secināja, ka Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, analizējot RWE iespēju un stimulus saglabāt ražošanas jaudu pēc koncentrācijas.
171
No iepriekš minētā izriet, ka Vispārējā tiesa ir detalizēti pārbaudījusi Komisijas pārbaudi par risku, ka RWE patur tās ražošanas jaudu pēc koncentrācijas, un ka tā ir nonākusi pie secinājuma, ka, pamatojoties uz lietas materiāliem un iesniegtajiem pierādījumiem, tostarp apelācijas sūdzības iesniedzēju iesniegtajiem pierādījumiem, Komisija šajā ziņā nav pieļāvusi nevienu acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Apelācijas sūdzības iesniedzēju Tiesā izvirzītie argumenti, kas izklāstīti šī sprieduma 154.–156. punktā, nepierāda tiesību kļūdu, ko Vispārējā tiesa būtu pieļāvusi, pārbaudot Komisijas vērtējumu, bet galu galā ir vērsti uz to, lai Tiesa veiktu jaunu faktu pārbaudi, kas nav tās kompetencē apelācijas tiesvedībā.
172
Šādos apstākļos trešā pamata trešā daļa ir jānoraida.
4.
Par ceturto daļu
173
Ar trešā pamata ceturto daļu, kas attiecas uz spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 337.–395. punktu, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 336.–394. punktu un kas būtībā ir iedalīta trīs iebildumos, apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdas, vērtējot konkurences attiecības starp RWE un E.ON.
a)
Par pirmo iebildumu
1) Lietas dalībnieku argumenti
174
Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 339.–346. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 338.–345. punktā Vispārējā tiesa ir pieņēmusi, ka Komisija ir pietiekami izvērtējusi visu to uzņēmumu grupu savstarpējo līdzdalību, kuras pieder RWE un E.ON, un it īpaši to, ka tā ir ņēmusi vērā to meitasuzņēmumu ražošanas jaudas. Neesot apstrīdēts, ka Komisija nav pārbaudījusi šīs savstarpējās līdzdalības ietekmi uz koncentrācijas dalībnieku vai to konkurentu rīcību ieguldījumu un paplašināšanās jomā tirgū, neievērojot Pamatnostādņu horizontālo apvienošanos jomā 36. punktu. Tas, ka gan RWE, gan E.ON juridiskā adrese ir Esenē (Vācija), kas esot “Vācijas enerģētikas galvaspilsēta”, esot stratēģiska priekšrocība. Tomēr Vispārējā tiesa esot uzskatījusi, ka šim apstāklim nav nozīmes, jo saskaņā ar Komisijas lēmumu pieņemšanas praksi kopējas uzņēmuma juridiskās adreses esamība ir jāanalizē no konkurences priekšrocību viedokļa, kuras koncentrācijas dalībnieki cer iegūt.
175
Komisija, RWE un E.ON apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentus.
2) Tiesas vērtējums
176
Attiecībā uz apgalvojumu, ka Vispārējā tiesa neesot ievērojusi Pamatnostādņu horizontālo apvienošanos jomā 36. punktu, jo tā neesot konstatējusi, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu, tādēļ ka tā nav pārbaudījusi savstarpējās atkarības starp uzņēmumu grupām, kuras pieder RWE un E.ON, ietekmi uz koncentrācijas dalībnieku vai to konkurentu rīcību, jāatgādina, kā Vispārējā tiesa norādījusi spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 349. un 350. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 348. un 349. punktā, ka, lai gan Komisijai ir saistoši paziņojumi, ko tā pieņem koncentrāciju kontroles jomā, Pamatnostādnēs horizontālo apvienošanos jomā nav prasīts visos gadījumos pārbaudīt visus tajās minētos elementus. Šajā ziņā no Pamatnostādņu horizontālo apvienošanos jomā 13. punkta izriet, ka Komisijas veicamā konkurences analīze visos gadījumos nav jābalsta uz to identificēto faktoru mehānisku piemērošanu, bet gan uz koncentrācijas paredzamās ietekmes vispārēju novērtējumu, un ka ne visi elementi, kurus tās identificē, ir atbilstoši visos horizontālo apvienošanos gadījumos.
177
Lai gan Vispārējai tiesai ir jāpārbauda, kādā mērā Komisijas iespējamā bezdarbība var likt apšaubīt tās secinājumu, ka koncentrācija nerada nopietnas šaubas par tās saderību ar iekšējo tirgu, šajā pārbaudē jāņem vērā Komisijas rīcības brīvība, jo tā Regulas Nr. 139/2004 materiālo tiesību normu, it īpaši tās 2. panta, piemērošanas nolūkā veic uz nākotni vērstu ekonomisko analīzi, kurai visbiežāk ir sarežģīts raksturs. No tā izriet, ka Savienības tiesas pārbaude attiecībā uz Komisijas lēmumu koncentrācijas darījumu jomā ietver tikai faktu saturiskās pareizības un acīmredzamas kļūdas vērtējumā neesamības pārbaudi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 13. jūlijs, Komisija/CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, 82.–84. punkts).
178
Šajā lietā spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 341. un 342. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 340. un 341. punktā Vispārējā tiesa pēc tam, kad tā bija norādījusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas nav paskaidrojušas ietekmi, kāda RWE un E.ON dalībai enerģētikas nozarē varētu būt uz konkurences šķēršļu, kas saistīti ar koncentrāciju, analīzi, bet tikai minot RWE un E.ON līdzdalības citos uzņēmumos skaitu, nepaskaidrojot, vai pēdējās minētās darbojas attiecīgajos tirgos, norādīja, ka Komisija vērtējumā ir ņēmusi vērā meitasuzņēmumu un uzņēmumu, kuros RWE un E.ON ir kapitāldaļas, ražošanas jaudas. Šādi rīkojoties, kā pamatoti konstatējusi Vispārējā tiesa, Komisija patiešām ir ņēmusi vērā RWE un E.ON tiešo vai netiešo līdzdalību.
179
Spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 343.–346. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 342.–345. punktā attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentu, ka E.ON un RWE esot strukturētas un izvietotas līdzīgā veidā, Vispārējā tiesa norādīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas nav paskaidrojušas, kā šo uzņēmumu biržas kursu un darbības rezultātu attīstības paralēlisms, vai arī tas, ka to juridiskās adreses atrodas tajā pašā pilsētā, ietekmētu apvienošanās tiesību piemērošanu un it īpaši to, kā šie apstākļi varētu ietekmēt RWE dominējošā stāvokļa radīšanu vai nostiprināšanos. Vispārējā tiesa uzskatīja, ka šiem apstākļiem ir tikai gadījuma raksturs, ka juridisko adrešu atrašanās vietai vienā un tajā pašā pilsētā nav nozīmes, lai novērtētu koncentrācijas ietekmi uz elektroenerģijas ražošanas un vairumtirdzniecības tirgu, un ka paralēlu biržas kursu un rezultātu attīstību var izskaidrot ar normālu divu vienā un tajā pašā nozarē darbojošos uzņēmumu attīstību. Vispārējā tiesa piebilda, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas nepaskaidro, kā RWE un E.ON personāla ģeogrāfiskais tuvums vien varētu izraisīt Savienības tiesībām pretējas saskaņošanas parādīšanos. Vispārējā tiesa secināja, ka Komisija tātad nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz RWE un E.ON savstarpējās atkarības saikni un attiecību ciešumu.
180
Jānorāda, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju argumenti neļauj pierādīt, ka šajos vērtējumos ir pieļauta tiesību kļūda. Ar atsaukšanos uz apgalvoto pārbaudes neesamību par E.ON un RWE grupu savstarpējās atkarības ietekmes uz koncentrācijas dalībnieku vai to konkurentu rīcību ieguldījumu un tirgus paplašināšanas jomā vien nepietiek, lai uzskatītu, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, ņemot vērā, ka Vispārējā tiesa ir gan detalizēti, gan šī sprieduma 177. punktā atgādinātajās robežās pārbaudījusi Komisijas veikto pārbaudi strīdīgajā lēmumā. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentu mērķis patiesībā ir lūgt Tiesu no jauna pārbaudīt faktus, kas nav tās kompetencē apelācijas tiesvedībā.
181
No tā izriet, ka pirmais iebildums ir jānoraida.
b)
Par otro iebildumu
1) Lietas dalībnieku argumenti
182
Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 351.–355. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 350.–354. punktā ir pieļāvusi tiesību kļūdas. Pirmkārt, šo apelācijas sūdzību trešā pamata trešajā daļā jau minēto iemeslu dēļ Vispārējā tiesa esot uzskatījusi, ka Komisijai bija tiesības atturēties no konkurences attiecību starp RWE un E.ON izvērtēšanas RWE tirgus daļu ierobežotā pieauguma dēļ.
183
Otrkārt, nekas nepamatojot Vispārējās tiesas apgalvojumu spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 358. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 357. punktā, saskaņā ar kuru ar vienkāršu konkurences spiediena vājināšanu tāda uzņēmuma izzušanas dēļ, kura loma ir lielāka, nekā to ļauj pieņemt tā tirgus daļas, nepietiek, lai pierādītu būtiska šķēršļa efektīvai konkurencei esamību.
184
Treškārt, apgalvojums spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 359.–363. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 358.–362. punktā, saskaņā ar kuru E.ON izstāšanās no ražošanas nozares neesot attiecināma vienīgi uz koncentrāciju, jo E.ON jau bija atsavinājusi ražošanas darbības pirms darījuma M.8871 un saistībā ar šo koncentrāciju atsavināja tikai šo darbību daļas, neizturot pārbaudi. Vispirms spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 357. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 356. punktā norādot, ka darījums M.8871 attiecas nevis uz pašu E.ON iegādi, bet tikai uz to, ka RWE pārņem atsevišķus savus aktīvus, Vispārējā tiesa esot formāli rīkojusies, neņemot vērā koncentrāciju kopumā. Turpinājumā spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 362. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 361. punktā Vispārējā tiesa esot norādījusi, ka E.ON saglabā ražošanas darbību pēc koncentrācijas, neņemot vērā to, ka runa ir tikai par ražošanas darbību, kas ekskluzīvi uzticēta E.ON kā daļu no risinājumu piedāvājuma klientiem, kuri ietilpst mazumtirdzniecības darbībās, un tas esot bijis jākonstatē Komisijai un Vispārējai tiesai, ja būtu veikta rūpīga tirgus noteikšana.
185
Komisija, RWE un E.ON apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentus.
2) Tiesas vērtējums
186
Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, apstiprinot Komisijas vērtējumu, saskaņā ar kuru E.ON izstāšanās no ražošanas tirgus nebija iemesls koncentrācijas aizliegumam.
187
Spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 349.–351. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 348.–350. punktā, ņemot vērā apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentu, ka Komisija neesot ievērojusi Pamatnostādņu horizontālo apvienošanos jomā 27. punktu, Vispārējā tiesa būtībā atgādināja, pirmkārt, ka, lai gan Komisijai ir saistoši paziņojumi, kurus tā pieņem koncentrāciju kontroles jomā, šajos paziņojumos nav prasīts, lai tā visos gadījumos pārbaudītu tajos minētos elementus, un tādējādi Komisijai ir rīcības brīvība, kas tai ļauj ņemt vai neņemt vērā dažus no šiem elementiem, un, otrkārt, ka Vispārējās tiesas kontrole nevar aprobežoties tikai ar pārbaudi par to, vai Komisija ir ņēmusi vērā vai nav zinājusi dažus no minētajiem elementiem, bet Vispārējai tiesai ir arī jāņem vērā, vai Komisijas iespējamās nepilnības var likt apšaubīt tās secinājumu, ka paziņotā koncentrācija nerada nopietnas šaubas par tās saderību ar iekšējo tirgu.
188
Šajā Vispārējās tiesas atgādinājumā par Komisijas paziņojumu tvērumu un kontroles sistēmu, ko tā īsteno attiecībā uz Komisijas vērtējumiem, nav pieļauta nekāda tiesību kļūda.
189
Turklāt spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 352. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 351. punktā Vispārējā tiesa konstatēja, ka RWE tirgus daļas pirms koncentrācijas bija ierobežotas un arī, ka tās palielinājās pēc koncentrācijas, vēl jo vairāk tāpēc, ka daži innogy ražošanas aktīvi tika pastāvīgi nodoti E.ON. Spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 353. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 352. punktā Vispārējā tiesa norādīja uz Komisijas konstatējumu par elektroenerģijas ražošanas atjaunīgajiem energoresursiem sadrumstalotību starp daudziem ražotājiem, RWE tirgus daļu ierobežoto raksturu un vēl ierobežotāko E.ON tirgus daļu raksturu. Spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 354. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 353. punktā Vispārējā tiesa atgādināja tās konstatējumu, ka Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secinot, ka RWE tirgus daļu pieaugumam ir ierobežots un pagaidu raksturs.
190
Ņemot vērā šos apsvērumus, spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 355. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 354. punktā Vispārējā tiesa nosprieda, ka, pat ja Komisija nebūtu analizējusi dažus elementus, kas esot prasīti Pamatnostādņu horizontālo apvienošanos jomā 27. punktā, šāda bezdarbība nevarētu likt apšaubīt Komisijas secinājumu, ka koncentrācija nerada nopietnas šaubas par tās saderību ar iekšējo tirgu.
191
Jānorāda, ka šajā Vispārējās tiesas vērtējumā, ko tā varēja pamatoti secināt no Komisijas konstatējumiem, kuru acīmredzami kļūdaino raksturu apelācijas sūdzības iesniedzējas nebija pierādījušas un saskaņā ar kuriem gan tirgus daļu ierobežotais raksturs un to pieaugums paziņotās koncentrācijas rezultātā, gan šo palielinājumu pagaidu raksturs ļāva uzskatīt, ka tā nerada nopietnas šaubas par tās saderību ar iekšējo tirgu, nav pieļauta nekāda tiesību kļūda. Turklāt jānorāda, tāpat kā to darījusi Vispārējā tiesa spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 364. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 363. punktā, ka Komisija nav vienīgi pārbaudījusi koncentrācijas dalībnieku tirgus daļas un to attīstību šīs koncentrācijas rezultātā, bet strīdīgā lēmuma 48. un nākamajos apsvērumos ir ņēmusi vērā citus vērtējuma kritērijus, kas attiecas uz elektroenerģijas ražošanas tirgus īpatnībām.
192
Spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 356.–358. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 355.–357. punktā Vispārējā tiesa būtībā arī norādīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas kļūdās attiecībā uz Pamatnostādņu horizontālo apvienošanos jomā tvērumu. Atgādinājusi, ka šajās pamatnostādnēs kā viens no konkurences elementiem, kas jāņem vērā, izvērtējot nekoordinēto ietekmi, ir minēts, pirmkārt, vai koncentrācijas dalībnieki ir tuvi konkurenti, otrkārt, vai apvienotā vienība var kavēt konkurentu paplašināšanos vai, treškārt, vai koncentrācija izskauž svarīgu konkurences spēku, Vispārējā tiesa būtībā norādīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas kļūdījās attiecībā uz attiecīgā darījuma tvērumu, kas attiecās tikai uz E.ON aktīviem, nevis uz pašu E.ON. Tādējādi Vispārējā tiesa, pirmkārt, uzsvēra, ka apvienošanās rezultātā E.ON neizzuda. Otrkārt, tā norādīja, ka tātad jautājums bija par to, vai E.ON aktīvi, ko iegādājās RWE, no vienas puses, un RWE, no otras puses, bija tuvi konkurenti un vai šie aktīvi un RWE varēja kavēt konkurentu paplašināšanos. Apelācijas sūdzības iesniedzējas esot balstījušās uz kļūdainu pieņēmumu, ka RWE visu E.ON iegādājās ar savu mazākuma līdzdalību, kas, kā norādīja Vispārējā tiesa, ir nepareizs. Treškārt, tā nosprieda, ka attiecībā uz konkurences spiediena uz RWE izzušanu ar vienkāršu šāda spiediena samazināšanos, kas izrietētu no tāda uzņēmuma izzušanas, kuram ir lielāka loma nekā tā tirgus daļas, pašu par sevi nepietiek, lai pierādītu, ka pastāv būtisks šķērslis efektīvai konkurencei.
193
Jākonstatē, ka arī šajā gadījumā Vispārējā tiesa nav pieļāvusi kļūdu, ne arī, kā apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzējas, formāli norādījusi, ka nevis E.ON, bet tikai šī uzņēmuma aktīvus RWE iegādājās koncentrācijas M.8871 ietvaros. Attiecībā uz apgalvojumu, saskaņā ar kuru vienkāršs konkurences spiediena samazinājums, kas var izrietēt no tāda uzņēmuma izzušanas, kuram ir lielāka loma nekā tā tirgus daļas, pats par sevi nav pietiekams, lai pierādītu būtisku šķērsli efektīvai konkurencei, tajā nav pieļauta nekāda tiesību kļūda, vēl jo vairāk tādā kontekstā kā šajā lietā, kad koncentrācija attiecas uz ierobežotām tirgus daļām.
194
Spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 359.–361. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 358.–360. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka E.ON ražošanas jaudu samazināšana nav tikai koncentrācijas sekas. Vispārējā tiesa uzskatīja, ka, pirmkārt, E.ON jau bija pieņēmusi lēmumu nodot savas tradicionālās elektroenerģijas ražošanas darbības būtiskās daļas, izņemot galvenokārt kodolenerģijas ražošanas jaudu, tās bijušajam meitasuzņēmumam Uniper un pārdot savu daļu pēdējās minētās kapitālā Fortum Oyj. Otrkārt, lēmumu par E.ON atomelektrostaciju slēgšanu, kurai bija jānotiek vēlākais 2022. gada beigās, pieņēma Vācijas likumdevējs tādējādi, ka, pat ja E.ON būtu saglabājusi šos aktīvus, sākot ar minēto datumu tā vairs nevarētu tos izmantot. Tādējādi Vispārējā tiesa uzskatīja, ka E.ON elektroenerģijas ražošanas darbība jau bija stipri mazinājusies pirms koncentrācijas un tai bija paredzēts mazināties vēl vairāk.
195
Apelācijas sūdzības iesniedzējas nav pierādījušas, kādā veidā Vispārējā tiesa šajā kontekstā būtu pieļāvusi tiesību kļūdu, atsaucoties uz E.ON faktiski autonomi īstenotajām iniciatīvām, lai samazinātu savu elektroenerģijas ražošanas darbību, kā arī kodolenerģijas elektroenerģijas ražošanas darbību drīzu izbeigšanu, kas izriet nevis no paziņotās koncentrācijas, bet gan no Vācijas likumdevēja lēmuma.
196
Turklāt spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 362. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 361. punktā Vispārējā tiesa pamatoti uzskatīja, ka no strīdīgā lēmuma, it īpaši no šī lēmuma 27.–29. apsvērumā ietvertajām tabulām, var secināt, ka koncentrācijas dēļ E.ON neizzūd kā konkurente. Proti, no šī lēmuma izriet, ka koncentrācijas rezultātā RWE iegūtu tikai aptuveni [konfidenciāli] (
2
) no E.ON kopējā ražošanas apjoma 2017. gadā, ka salīdzinājumā ar tradicionālo elektroenerģiju daļa no E.ON kopējā ražošanas apjoma šajā 2017. gadā, ko iegādājās RWE, esot tikai aptuveni [konfidenciāli] (
3
) un ka attiecībā uz elektroenerģiju, kas ražota no atjaunīgajiem energoresursiem, RWE iegādātos [konfidenciāli] (
4
) daļas no E.ON ražošanas apjoma.
197
Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēju apsvērums, saskaņā ar kuru Komisija un Vispārējā tiesa, ja tās būtu veikušas rūpīgu tirgus noteikšanu, būtu varējušas konstatēt, ka E.ON saglabātā ražošanas darbība ir neatņemama daļa no risinājumu piedāvājuma klientiem, kas ietilpst mazumtirdzniecības darbībās, nevis elektroenerģijas ražošanas vairumtirdzniecības darbībās, netieši, bet noteikti ir balstīts uz premisu, saskaņā ar kuru Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, atstājot atklātu tirgu definīciju, un ka Vispārējā tiesa, apstiprinot šo kļūdu, esot pieļāvusi tiesību kļūdu. Pietiek ar norādi, ka šī premisa tika noraidīta šī sprieduma 122.–132. punktā, izvērtējot trešā pamata pirmo daļu.
198
No tā izriet, ka šis iebildums nav pamatots.
c)
Par trešo prasības pamatu
1) Lietas dalībnieku argumenti
199
Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 366.–391. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 365.–390. punktā ir balstījusies uz nepietiekamu analīzi par ietekmi, ko RWE ieguvusi ar mazākuma līdzdalību E.ON. Taču esot kļūdaini apgalvot, ka IRA efektīvi ierobežo šo ietekmi jau tādēļ vien, ka šis nolīgums ir spēkā neesošs un ka tas neliedz RWE no tā likumīgi atkāpties, īstenojot savas balsstiesības. Katrā ziņā RWE savstarpējās līdzdalības iegūšana tās konkurentē E.ON esot bijusi jāņem vērā pat tad, ja tā nebūtu ieguvusi kontroli Regulas Nr. 139/2004 3. panta izpratnē, jo runa esot par konkurences ierobežojumu, kas nav saderīgs ar LESD 101. pantu. Tāpat esot jānorāda, ka neviens no lietas dalībniekiem neesot apstrīdējis, ka saistībā ar koncentrāciju RWE un E.ON, savstarpēji vienojoties, ir specializējušās dažādos elektroenerģijas tirgus līmeņos. Tiesas sēdē E.ON paskaidroja, ka abas uzņēmumu grupas bija vienojušās par tirgus sadali, lai to rīcībā būtu finanšu līdzekļi, kas nepieciešami to darbības attīstībai enerģētikas pārkārtošanas kontekstā, un ka tām nebūtu bijis iespējams apvienot šos līdzekļus, ja to konkurences attiecības paliktu nemainīgas.
2) Tiesas vērtējums
200
Jānorāda, ka ar šo iebildumu apelācijas sūdzības iesniedzējas būtībā atkārto dažus no saviem otrā pamata pirmajā daļā izklāstītajiem argumentiem par izšķirošo ietekmi, ko, pēc to domām, RWE esot ieguvusi uz E.ON. Šajā ziņā pietiek ar norādi, ka šie argumenti tika noraidīti kā neefektīvi šī sprieduma 95.–97. punktā.
201
Turklāt attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentiem par to, ka RWE mazākuma līdzdalības iegāde E.ON esot bijusi jāņem vērā, jo tā esot bijusi konkurences ierobežojums, kas nav saderīgs ar LESD 101. pantu, vai arī to, ka E.ON un RWE esot sadalījušas tirgus, šī sprieduma 55. un 56. punktā jau ir norādīts, ka Vispārējā tiesa, nepieļaujot tiesību kļūdas, ir nospriedusi, ka tas attiecas uz Regulu Nr. 139/2004, kuras mērķis ir preventīva kontrole pār koncentrācijām, nevis uz Regulu Nr. 1/2003, kuras mērķis ir nolīgumu, lēmumu, saskaņotu darbību un dominējošā stāvokļa situāciju kontrole – tas Komisijai bija jāpārbauda LESD 101. panta ievērošanai un tā to pamatoti pārbaudīja.
202
Tādējādi Vispārējā tiesa spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 394. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 393. punktā, norādot, ka strīdīgā lēmuma priekšmets bija koncentrācija, apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentus par LESD 101. panta pārkāpumu pamatoti noraidīja kā neefektīvus.
203
No tā izriet, ka trešais iebildums un līdz ar to trešā pamata ceturtā daļa nav pamatota.
204
Šādos apstākļos, tā kā trešais pamats nav pamatots nevienā no tā daļām, tas ir jānoraida.
D. Par ceturto pamatu, ar kuru tiek apgalvots pierādīšanas pienākuma sadales principu pārkāpums
1.
Lietas dalībnieku argumenti
205
Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 273., 278. un nākamajos punktos, un 328., 341., 344. un 382. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 272., 277. un nākamajos punktos, un 327., 340., 343. un 381. punktā Vispārējā tiesa pieprasa sīkāku informāciju par konkrētajiem rezultātiem, kas Komisijai būtu bijuši jāsasniedz, ja tās pārbaude būtu bijusi pareiza. Savukārt spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 406.–411. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 405.–410. punktā Vispārējā tiesa jau no paša sākuma esot noraidījusi tai iesniegtos pierādījumus, it īpaši lūgumu personiski ierasties vai uzklausīt grupu bijušos vadītājus par tirgu sadali. Šie lēmumi esot pretrunā Vispārējās tiesas Reglamenta 91.–96. pantā definētajiem pierādīšanas pienākuma sadales principiem.
206
Vispārējās tiesas noteiktais pierādījumu līmenis esot pārmērīgs. Apelācijas sūdzības iesniedzējām neesot bijusi piekļuve ne informācijai, kas būtu detalizētāka par to sniegto informāciju, ne Komisijas izmeklēšanas pilnvarām, piemēram, attiecībā uz elektroenerģijas ražotāju tirgus daļāmHerfindahl‑Hirschman (turpmāk tekstā – “HHI”) indeksa aprēķināšanai. Šīs prasības katrā ziņā esot pārspīlētas, jo apelācijas sūdzības iesniedzējām papildus pierādījumiem par acīmredzamām kļūdām vērtējumā tiekot prasīts pašām uz sava rēķina izklāstīt izmeklēšanas vai analīzes rezultātus, ko Komisija nav veikusi, vēl jo vairāk tāpēc, ka Vispārējā tiesa tajā pašā laikā esot ierobežojusi to procesuālo rakstu garumu, kurus apelācijas sūdzības iesniedzējas var iesniegt. Iesniedzot apspriešanai Oxera pētījumu, ko apstiprina Federālā karteļu biroja un projekta Changing Energy analīze, apelācijas sūdzības iesniedzējas esot iesniegušas pārliecinošus pierādījumus par koncentrācijas dalībnieku tirgus varas palielināšanos un pretkonkurences tirgus sadali. Kā esot precizējusi Tiesa, pierādīšanas prasības tādu lēmumu jomā, ar kuriem tiek atļauta koncentrācija, esot identiskas prasībām, kas reglamentē to aizliegumu. Pierādīšanas pienākums katrā ziņā esot Komisijai. Lai gan šis pienākums izņēmuma kārtā var tikt pārnests uz iesaistītajām pusēm, tas attiecoties uz gadījumiem, kad šīm personām labvēlīgie apstākļi ir pretrunā Komisijas izmeklēšanas rezultātiem un kad šiem lietas dalībniekiem ir piekļuve pierādījumiem, bet šajā lietā tas tā neesot bijis.
207
Komisija, RWE un E.ON apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentus.
2.
Tiesas vērtējums
208
Ar šo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi pierādīšanas pienākuma sadales principus, kas izriet no Vispārējās tiesas Reglamenta 91.–96. panta.
209
Vispirms jānorāda, ka no šīm tiesību normām, kuru pārkāpums tiek apgalvots, balstoties uz šo pamatu, neizriet neviens noteikums par pierādīšanas pienākuma sadali ne Komisijas administratīvajā procedūrā, ne tiesvedībā Savienības tiesā. Tajās ir noteikta pierādījumu savākšanas pasākumu sistēma, kā arī liecinieku un ekspertu nopratināšana, ko var noteikt Vispārējā tiesa.
210
Tādējādi šis pamats, ciktāl tas ir balstīts uz to, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi tās Reglamenta 91.–96. pantu, ir nepamatots.
211
Turklāt jāatgādina, ka Komisijai koncentrāciju kontroles jomā nav pienākuma neapšaubāmi pierādīt, ka plānotā koncentrācija nerada problēmas saistībā ar saderību ar iekšējo tirgu. Tai ir jāizvērtē varbūtības un jālemj par plānoto darbību vai pret to, ņemot vērā tās vērtējumu par ekonomikas attīstību, kas saistīta ar darījumu, kura iespējamība ir vislielākā. Šajā kontekstā tai ir plaša rīcības brīvība sarežģītu ekonomisko apstākļu vērtējumā, kas it īpaši ir pakļauts Vispārējās tiesas pārbaudei par acīmredzamu kļūdu un faktu saturisko pareizību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 13. jūlijs, Komisija/CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, 84. punkts). Tomēr, ja iestādei ir plaša rīcības brīvība, būtiska nozīme ir procesuālo garantiju ievērošanai, tostarp tās pienākumam rūpīgi un objektīvi pārbaudīt visus atbilstošos attiecīgās situācijas elementus (spriedums, 2023. gada 4. maijs, ECB/Crédit lyonnais, C‑389/21 P, EU:C:2023:368, 57. punkts un tajā minētā judikatūra).
212
Tā kā Komisija lēmumā detalizēti izklāsta savu nostāju, apelācijas sūdzības iesniedzējam jāiesniedz tikpat detalizēti elementi, lai šo nostāju atspēkotu. Šī pierādīšanas prasība nav, kā šajā lietā norāda apelācijas sūdzības iesniedzējas, nepamatota pierādīšanas pienākuma pārnešana, kas tām kaitē, bet gan atspoguļo katras puses pienākumu pamatot savu nostāju Vispārējā tiesā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2006. gada 21. septembris, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied/Komisija, C‑105/04 P, EU:C:2006:592, 181. punkts).
213
Šajā lietā Vispārējā tiesa būtībā ir tikai konstatējusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas nav pietiekami pamatojušas Komisijas strīdīgajā lēmumā veiktā vērtējuma apstrīdēšanu.
214
Tādējādi attiecībā uz to, ka spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 273. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 272. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas nav iesniegušas savus HHI aprēķinus, lai pierādītu, ka tad, ja Komisija tos būtu ņēmusi vērā, tā būtu izdarījusi citādu secinājumu, jānorāda, kā to dara Vispārējā tiesa, ka Komisijai nebija pienākuma vērtējumā ņemt vērā HHI un ka, ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzējas tai pārmeta šo neņemšanu vērā, tām bija jāpaskaidro, kā šīs norādes izmantošana būtu mainījusi tās vērtējumu. No tā izriet, ka vienkāršs iebildums, ka HHI netika ņemts vērā, nav pietiekams, lai pierādītu Komisijas kļūdu, un ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatējot, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas nav pamatojušas savus argumentus šajā sakarā.
215
Turklāt spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 278.–280. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 277.–279. punktā Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatējot, ka nepietiek ar to, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas izmanto datus, kas atšķiras no tiem, kurus izmantojusi Komisija, lai pierādītu tās acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nesniedzot konkrētus pierādījumus, ka pēdējo minēto datu ņemšana vērā strīdīgajā lēmumā ir Komisijas pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.
216
Tas pats attiecas uz apsvērumiem par RWE jaudas palielināšanas sekām, RWE un E.ON līdzdalības trešajos uzņēmumos ietekmi, E.ON un RWE biržas kursu un rezultātu attīstības paralēlisma nozīmi, kā arī par juridiskajām adresēm tajā pašā pilsētā un RWE mazākuma līdzdalības E.ON ietekmi – šie apsvērumi ietverti attiecīgi spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 328, 341., 344. un 382. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 327., 340., 343. un 381. punktā, kuros Vispārējā tiesa būtībā konstatēja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas, vienlaikus norādot uz Komisijas acīmredzamām kļūdām vērtējumā, tai nav iesniegušas nevienu konkrētu norādi vai pārliecinošu skaidrojumu par šādu acīmredzamu kļūdu esamību.
217
Attiecībā uz to, ka Vispārējā tiesa nav uzskatījusi par nepieciešamu uzklausīt apelācijas sūdzības iesniedzēju piedāvātos lieciniekus, no spriedumu T‑312/20, T‑313/20 un T‑315/20 410. punktā, kā arī spriedumu T‑317/20 un T‑319/20 409. punktā ietvertajiem procesuālajiem apsvērumiem, kas Tiesā nav pamatoti apstrīdēti, izriet, ka Vispārējā tiesa katrā ziņā saskaņā ar šī sprieduma 71. punktā minēto judikatūru vienīgi spriež par nepieciešamību ierasties personiski vai uzklausīt, un ka Vispārējā tiesa, šādi rīkojoties, nav pieļāvusi tiesību kļūdu.
218
Tātad ceturtais pamats ir jānoraida.
E. Secinājumi
219
Tā kā visi šo apelācijas sūdzību pamatojumam izvirzītie pamati ir noraidīti, šīs apelācijas sūdzības ir jānoraida pilnībā.
VI. Par tiesāšanās izdevumiem
220
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktu, ja apelācijas sūdzība ir nepamatota, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem. Atbilstoši šī reglamenta 138. panta 1. un 2. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz tā 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija, RWE un E.ON ir prasījusi piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā tai spriedums ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež segt pašai savus, kā arī atlīdzināt Komisijas, RWE un E.ON tiesāšanās izdevumus.
221
Minētā reglamenta 140. panta 1. punktā, kas arī ir piemērojams apelācijas tiesvedībā, ir noteikts, ka dalībvalstis, kas iestājušās lietā, savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas. Tādēļ Vācijas Federatīvā Republika savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:
1)
Apelācijas sūdzības noraidīt.
2)
EVH GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas, E.ON SE un RWE AG tiesāšanās izdevumus lietā C‑464/23 P.
3)
Stadtwerke Leipzig GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas, E.ON SE un RWE AG tiesāšanās izdevumus lietā C‑465/23 P.
4)
TEAG Thüringer Energie AG sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas, E.ON SE un RWE AG tiesāšanās izdevumus lietā C‑467/23 P.
5)
EnergieVerbund Dresden GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas, E.ON SE un RWE AG tiesāšanās izdevumus lietā C‑468/23 P.
6)
GGEW, Gruppen‑Gas- und Elektrizitätswerk Bergstraße AG sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas, E.ON SE un RWE AG tiesāšanās izdevumus lietā C‑470/23 P.
7)
Vācijas Federatīvā Republika savus tiesāšanās izdevumus lietās C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P un C‑470/23 P sedz pati.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.
(
1
)	Konfidenciālie dati ir aizklāti.
(
2
)	Konfidenciālie dati ir aizklāti.
(
3
)	Konfidenciālie dati ir aizklāti.
(
4
)	Konfidenciālie dati ir aizklāti.