62024CJ0136_RES
Lieta C‑136/24 P
Alaa Hamoudi
pret
Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūru
Tiesas (virspalāta) 2025. gada 18. decembra spriedums
Apelācija – Kopējā patvēruma un imigrācijas politika – Regula (ES) 2019/1896 – Eiropas integrētā robežu pārvaldība pie Eiropas Savienības ārējām robežām – Eiropas Robežu un krasta apsardze – Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūra (Frontex) – Frontex pienākumi pamattiesību aizsardzības jomā – Atpakaļraidīšanas (pushback) uz trešo valsti prakse Egejas jūras reģionā – Frontex ārpuslīgumiskā atbildība – Reāls un droši zināms kaitējums – Pierādīšanas pienākums – Efektīva tiesību aizsardzība tiesā – Pirmšķietami pierādījumi – Eiropas Savienības Vispārējās tiesas pienākums iztiesāt lietu
Apelācija – Pamati – Kāda Vispārējās tiesas argumentācijas aspekta precīzas kritikas nepieciešamība – Nepieciešamība precīzi norādīt tiesību argumentus, ar kuriem pamatoti izvirzītie pamati – Neesība – Nepieņemamība
(LESD 256. panta 1. punkta otrā daļa; Tiesas statūtu 58. panta pirmā daļa; Tiesas Reglamenta 168. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 169. panta 2. punkts)
(skat. 54. un 55. punktu)
Apelācija – Pamati – Tiesību normas par pierādīšanas pienākumu un pierādījumu iegūšanu – Tiesību jautājums
(LESD 256. pants; Tiesas statūtu 58. panta pirmā daļa)
(skat. 60. punktu)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Prettiesiskums – Kaitējums – Kaitējuma esība un apmērs – Pierādīšanas pienākums
(LESD 340. panta otrā daļa)
(skat. 71. punktu)
Eiropas Savienības tiesības – Savienības vērtības un mērķi – Vērtības – Tiesiskuma ievērošana – Piemērojamība – Efektīva pārbaude tiesā – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību – Prasība par zaudējumu atlīdzību – Vērtēšana, ņemot vērā privātpersonu tiesību aizsardzības tiesā sistēmu kopumā
(LES 2. pants; LESD 256. panta 1. punkts, 268. pants un 340. panta otrā un trešā daļa; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants)
(skat. 72.–75. punktu)
Eiropas Savienības tiesības – Principi – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Pierādīšanas pienākums un pierādījumu iegūšana – Savienības tiesībās privātpersonām piešķirtās tiesības – Vispārējās tiesas pienākums neapdraudēt tiesību aizsardzības tiesā efektivitāti – Pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principa un sacīkstes principa ievērošana – Pienākums nodrošināt tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību pilnīgu ievērošanu
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants)
(skat. 77. un 78. punktu)
Tiesvedība – Pierādījumu savākšanas pasākumi – Lūgums iesniegt dokumentus – Savienības tiesas novērtējuma brīvība – Ierobežojumi – Pienākums nodrošināt prasību, kas izriet no tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību, pilnīgu ievērošanu – Piemērojamība – Noteikumi par pierādīšanas pienākumu un pierādījumu iegūšanu, kas neļauj nodrošināt efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Savienības tiesas pienākums papildināt pieejamo informāciju
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 88., 89. un 91. pants)
(skat. 79. un 80.–83. punktu)
Apelācija – Pamati – Vispārējās tiesas atteikuma izdot rīkojumu par pierādījumu savākšanas pasākumiem pārbaude Tiesā – Vispārējās tiesas vērtējuma par nepieciešamību papildināt informāciju pārbaude Tiesā – Personas, kuras, iespējams, cietušas no atpakaļraidīšanas operācijas – Pārliecinošu pierādījumu, nevis pirmšķietamu pierādījumu esības vērtējums Vispārējā tiesā – Tiesību kļūda – Pārsūdzētā rīkojuma atcelšana
(LESD 256. pants)
(skat. 104.–106. un 110.–112. punktu)
Apelācija – Pamati – Vispārējās tiesas atteikuma izdot rīkojumu par pierādījumu savākšanas pasākumiem pārbaude Tiesā – Vispārējās tiesas vērtējuma par nepieciešamību papildināt informāciju pārbaude Tiesā – Pierādījumi – Pierādījuma spēks – Pierādījumi, kas ir pietiekami, lai sniegtu pirmšķietamus pierādījumus – Savienības tiesas vērtējums – Pierādījumu brīvas novērtēšanas principa ievērošana – Prasītāja liecības kā tādas, kurai ir neliels pierādījuma spēks, noraidīšana – Visu iesniegto apstākļu neņemšana vērā – Tiesību kļūda
(LESD 256. pants)
(skat. 115.–117., 119., 123. un 152. punktu)
Apelācija – Pamati – Vispārējās tiesas atteikuma izdot rīkojumu par pierādījumu savākšanas pasākumiem pārbaude Tiesā – Vispārējās tiesas vērtējuma par nepieciešamību papildināt informāciju pārbaude Tiesā – Pierādījumi – Pierādījumi, kas ir pietiekami, lai sniegtu pirmšķietamus pierādījumus – Savienības tiesas atteikums turpināt tiesvedību un iztiesāt tajā iesniegto lietu pirms nolēmuma pieņemšanas – Pamattiesību hartas 47. panta pārkāpums – Tiesību kļūda
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants)
(skat. 130.–132., 147., 148. un 150. punktu)
Rezumējums
Apmierinot Sīrijas valstspiederīgā Alaa Hamoudi (turpmāk tekstā – “apelācijas sūdzības iesniedzējs”) apelācijas sūdzību par Vispārējās tiesas 2023. gada 13. decembra rīkojumu (
1
), Tiesa virspalātas sastāvā, ņemot vērā pienākumu nodrošināt efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, precizē piemērojamo pierādīšanas standartu un lietas iztiesāšanas pienākumus, kas Vispārējai tiesai jāievēro tad, ja bēglis apgalvo, ka ir cietis no atpakaļraidīšanas operācijas, kurā bijusi iesaistīta Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūra (Frontex), un šī iemesla dēļ ceļ prasību par zaudējumu atlīdzību pret šo aģentūru.
Pārsūdzētajā rīkojumā Vispārējā tiesa bija noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzēja prasību (
2
) saņemt tāda kaitējuma atlīdzību, kas viņam esot nodarīts, jo Frontex nav ievērojusi konkrētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā (turpmāk tekstā – “Harta”) ietvertas tiesības (
3
), kā arī konkrētas prasības, kas šai aģentūrai noteiktas Regulā 2019/1896 (
4
). Šis pārkāpums noticis, Frontex īstenojot operācijas Egejas jūrā, precīzāk, Grieķijas valsts iestādēm veicot apgalvotu atpakaļraidīšanu no Savienības teritorijas uz Turciju (turpmāk tekstā – “atpakaļraidīšanas operācija”). Šajā operācijā apelācijas sūdzības iesniedzējs kopā ar citām personām, kuras bēga no to izcelsmes valsts, esot nosūtīts atpakaļ jūrā tikai dažas stundas pēc tam, kad viņi bija ieradušies kādā Grieķijas salā, un viņiem nebija iespējas iesniegt starptautiskās aizsardzības pieteikumu.
Lai pierādītu klātbūtni minētajā operācijā, tiesvedības pirmajā instancē apelācijas sūdzības iesniedzējs pamatojās uz vairākiem pierādījumiem, proti, savu liecību, internetā publicētu rakstu masu medijos un tajā iekļautiem diviem videoierakstiem, kā arī četrām fotogrāfijām. Viņš arī vairākkārt lūdza Vispārējo tiesu veikt procesa organizatoriskos pasākumus vai pierādījumu savākšanas pasākumus, lai Frontex iesniegtu konkrētus tās rīcībā esošos dokumentus, kas varētu pamatot apelācijas sūdzības iesniedzēja prasību.
Uzskatot, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniegtie pierādījumi nav pietiekami, lai pārliecinoši pierādītu viņa klātbūtni atpakaļraidīšanas operācijā un līdz ar to apgalvotā kaitējuma esību, Vispārējā tiesa prasību noraidīja kā acīmredzami juridiski nepamatotu.
Apelācijas sūdzības pamatojumā apelācijas sūdzības iesniedzējs it īpaši apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi pierādīšanas pienākumu regulējošos principus, nosakot tādas prasības šajā jomā, kuras ir grūti vai pat neiespējami izpildīt saistībā ar atpakaļraidīšanas operācijām.
Precīzāk, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdas, neatzīstot pierādīšanas pienākuma pielāgošanas nepieciešamību un atstājot bez izskatīšanas apelācijas sūdzības iesniedzēja lūgumu pieprasīt Frontex iesniegt konkrētus dokumentus, ņemot vērā īpašos apstākļus, kādos iesniegta prasība par ārpuslīgumisko atbildību pret Frontex par zaudējumiem, kas apelācijas sūdzības iesniedzējam radušies saistībā ar apgalvotajiem Regulas 2019/1896 un Hartas pārkāpumiem viņa apgalvotās atpakaļraidīšanas dēļ.
Tiesas vērtējums
Spriedumā Tiesa it īpaši pārbauda, vai Vispārējā tiesa ir izpildījusi pienākumu pielāgot noteikumus par pierādīšanas pienākumu un pierādījumu sniegšanu, lai apelācijas sūdzības iesniedzējam nodrošinātu efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.
Iesākumā Tiesa vispirms atgādina – lai gan Frontex un par robežu pārvaldību atbildīgajām valsts iestādēm attiecībā uz Savienības ārējo robežu integrēto pārvaldību ir kopīga atbildība, Frontex ir pilnībā atbildīga un tai ir pienākums ziņot par visiem tās pieņemtajiem lēmumiem un darbībām, par kurām tā ir vienīgā atbildīgā saskaņā ar Regulu 2019/1896. Ārpuslīgumiskās atbildības jomā šīs regulas 97. panta 4. punktā un LESD 340. panta otrajā daļā, kas ar šo pantu konkretizēta, paredzēts, ka Frontex saskaņā ar vispārējiem tiesību principiem, kas kopīgi dalībvalstu tiesību sistēmām, novērš jebkādu kaitējumu, ko radījušas tās struktūrvienības vai darbinieki, pildot pienākumus.
Tiesa norāda – no tās judikatūras izriet, ka, lai iestātos Savienības ārpuslīgumiskā atbildība LESD 340. panta otrās daļas izpratnē, jābūt izpildītam nosacījumu kopumam, it īpaši attiecībā uz zaudējumu esību, kas paredz, ka kaitējumam, kuru tiek lūgts atlīdzināt, jābūt reālam un droši zināmam. Ja kāds no šiem nosacījumiem nav izpildīts, prasība jānoraida kopumā.
Turpinājumā Tiesa pievēršas noteikumiem par pierādīšanas pienākumu un pierādījumu sniegšanu, kas ir Savienības ārpuslīgumiskās atbildības iestāšanās pamatā. Tā atgādina, ka principā lietas dalībniekam, kurš uz šo atbildību norāda, jāpierāda, ka ir izpildīti tās iestāšanās nosacījumi. Tāpēc šim lietas dalībniekam tostarp jāpierāda tā apgalvotā kaitējuma esība un apmērs. Šajā nolūkā viņš var atsaukties uz jebkāda veida pierādījumiem saskaņā ar pierādījumu brīvas iesniegšanas principu.
Tomēr, īstenojot kompetenci, kas Vispārējai tiesai un Tiesai piešķirta (
5
), lai izskatītu LESD 340. panta otrajā daļā paredzētos strīdus par zaudējumu atlīdzināšanu, Savienības tiesai jānodrošina efektīva privātpersonu tiesību aizsardzība tiesā.
Prasība par zaudējumu atlīdzību jāizvērtē, ņemot vērā ar Līgumiem izveidoto privātpersonu tiesiskās aizsardzības sistēmu kopumā, un tā veicina šīs aizsardzības sistēmas efektivitāti. Tiesa šajā ziņā precizē, ka efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips izriet gan no LES 2. panta, gan Hartas 47. panta un ka noteikumu par pierādīšanas pienākumu un pierādījumu iegūšanu piemērošana nedrīkst apdraudēt Savienības tiesībās privātpersonām piešķirto tiesību aizsardzības tiesā efektivitāti. Tāpēc Vispārējā tiesa nedrīkst noteikt pārmērīgu vai pat neizpildāmu pierādīšanas pienākumu vai apšaubīt pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principu, bet tai jānodrošina tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību pilnīga ievērošana, ņemot vērā tajā izskatāmās lietas īpašos apstākļus, vajadzības gadījumā pielāgojot noteikumus par pierādīšanas pienākumu un pierādījumu sniegšanu.
Visbeidzot Tiesa atgādina, ka Vispārējai tiesai ir piešķirtas pilnvaras sagatavot lietu izskatīšanai un iztiesāt lietas, kuras tā izskata, un tas it īpaši tai ļauj veikt procesa organizatoriskos pasākumus un pierādījumu savākšanas pasākumus. Tāpēc Vispārējā tiesa var prasīt lietas dalībniekiem iesniegt visus dokumentus vai jebkādus materiālus, kas attiecas uz lietu, un sniegt visu informāciju, ko tā uzskata par nepieciešamu.
Lai gan Vispārējai tiesai jālemj par nepieciešamību izmantot šīs pilnvaras, pilnībā jāievēro no Hartas 47. panta izrietošās prasības. Tādēļ, ja noteikumu par pierādīšanas pienākumu un pierādījumu iegūšanu piemērošana izņēmuma kārtā neļauj nodrošināt prasītājam efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, Vispārējai tiesai jāīsteno minētās pilnvaras, lai papildinātu tās rīcībā esošo informāciju lietā, kuru tā izskata, ja vien prasītājs ir iesniedzis vismaz pierādījumu minimumu, kas apstiprina šīs iejaukšanās lietderību. Līdz ar to Vispārējā tiesa nevar vienīgi noraidīt prasītāja apgalvojumus pierādījumu nepietiekamības dēļ, ja tai, it īpaši apmierinot prasītāja lūgumu noteikt pierādījumu savākšanas pasākumus, piemēram, iesniegt pierādījumus, jānovērš nenoteiktība, kas var pastāvēt attiecībā uz šo apgalvojumu pareizību.
Tiesa konstatē, ka tai apelācijas tiesvedībā, kurā tiek apšaubīts, kā Vispārējā tiesa piemērojusi noteikumus par pierādīšanas pienākumu un pierādījumu iegūšanu, jāpārbauda, vai tā ir izpildījusi savus pienākumus, pilnībā ievērojot no Hartas 47. panta izrietošās prasības.
Šajā ziņā Tiesa, pirmkārt, norāda, ka tādai atpakaļraidīšanas darbībai, kāda veikta apelācijā pārsūdzētajā lietā, raksturīga augsta to personu, kurām tā piemērota, neaizsargātība, kā arī tas, ka iestādes nav identificējušas šīs personas un pret viņām nav piemērota individuāla attieksme. Turklāt faktisko apstākļu rašanās brīdī minētās personas ir tādā situācijā, ka tām ir ļoti grūti savākt pierādījumus, lai konstatētu šādus faktus, vai pat ir izslēgta jebkāda iespēja šajā ziņā. Savukārt, ņemot vērā Regulā 2019/1896 paredzētos uzdevumus, Frontex rīcībā principā var būt informācija, kam ir nozīme, pierādot, ka notikusi atpakaļraidīšana.
Ņemot vērā it īpaši šīs īpatnības, nevar prasīt, lai tādas personas kā apelācijas sūdzības iesniedzējs sniegtu pārliecinošus pierādījumus par šīs operācijas norisi un viņu klātbūtni tajā. Proti, tas, ka pierādīšanas pienākums nav pielāgots, varētu kavēt ikvienas personas, kura cietusi no atpakaļraidīšanas operācijām, prasību celšanu pret Frontex par šīs aģentūras iespējami nelikumīgajām darbībām, tādējādi piešķirot tai faktisku imunitāti un apdraudot cietušo personu pamattiesību efektīvu aizsardzību. Tāpēc tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību, kuras garantētas Hartas 47. pantā, kā arī ECPAK un kuras interpretējusi Eiropas Cilvēktiesību tiesa, pilnīga ievērošana prasa, lai pietiktu ar to, ka šīs personas iesniedz pirmšķietamus pierādījumus par šīs operācijas, kurā piedalās Frontex, norisi un viņu klātbūtni tajā. Līdz ar to Vispārējā tiesa pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatot, ka bija jāizvērtē, vai apelācijas sūdzības iesniedzējs sniedzis pārliecinošus pierādījumus par viņa klātbūtni. Šāda tiesību kļūda neizbēgami padarījusi par spēkā neesošu tās vērtējumu par apelācijas sūdzības iesniedzēja sniegtajiem pierādījumiem, jo šis vērtējums veikts, izmantojot pārāk augstu pierādīšanas standartu, pilnībā neievērojot tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību.
Otrkārt, pamatojoties uz Vispārējās tiesas konstatējumiem, Tiesa izvērtē, vai apelācijas sūdzības iesniedzējs ir sniedzis šādus pirmšķietamus pierādījumus. Tā atgādina, ka brīvas pierādījumu iegūšanas principa neizbēgamas sekas ir brīvas pierādījumu novērtēšanas princips, saskaņā ar kuru vienīgais būtiskais kritērijs likumīgi iesniegto pierādījumu vērtības novērtēšanai ir to ticamība.
Īpaši attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēja rakstveida liecības pierādījuma spēka novērtēšanu Tiesa konstatē, ka šajā ziņā nepieciešama tajā ietvertās informācijas ticamības un iespējamības pārbaude. Konkrētāk, prasītāja liecību nevar noraidīt kā tādu, kurai ir neliels pierādījuma spēks, neņemot vērā visus pierādījumus, kas iesniegti šajā lietā. Tāpēc, uzskatot, kā to darījusi Vispārējā tiesa, ka parasti pašai prasītāja liecībai ir tikai neliels pierādījuma spēks, tiek pieļauta tiesību kļūda. Turklāt no Vispārējās tiesas konstatētā izriet, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja rakstveida liecība bija pietiekami detalizēta, konkrēta un saskaņota, lai to varētu uzskatīt par pirmšķietamu pierādījumu faktam, ka viņš patiešām ir cietis no atpakaļraidīšanas operācijas, un to turklāt apstiprina citi apelācijas sūdzības iesniedzēja sniegti pierādījumi, tostarp raksts masu medijā, kas tādējādi veido saskanīgu pierādījumu kopumu.
Treškārt, Tiesa norāda – ja prasītājs iesniedz pirmšķietamus pierādījumus tam, ka viņš ir cietis no atpakaļraidīšanas, un pārmet Frontex, ka tā ir iesaistīta šajā atpakaļraidīšanā, Vispārējai tiesai jāturpina tiesvedība un jāiztiesā lieta, kuru tā izskata, lai, pamatojoties uz visu tās rīcībā esošo informāciju, novērtētu šī fakta patiesumu. Ja Vispārējā tiesa secina, ka šie pirmšķietamie pierādījumi nav atspēkoti prasītāja uzklausīšanas laikā vai ar pierādījumiem un argumentiem, ko citi šīs lietas dalībnieki iesnieguši savos procesuālajos rakstos, vai arī ar citiem iespējamiem pierādījumiem, kas iegūti, iztiesājot lietu, šis fakts jāuzskata par pierādītu.
Konkrētāk, Vispārējai tiesai šajā lietā bija jāveic procesa organizatoriskie pasākumi vai pierādījumu savākšanas pasākumi, lai no Frontex iegūtu visu tās rīcībā esošo atbilstošo informāciju nolūkā noskaidrot aplūkotās atpakaļraidīšanas operācijas apstākļus un lai tā varētu būt pietiekami informēta, lai novērtētu apelācijas sūdzības iesniedzēja prasības pamatotību un varētu nodrošināt efektīvu viņa tiesību aizsardzību tiesā. Tāpēc tā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, noraidot apelācijas sūdzības iesniedzēja šajā ziņā sniegtos pieteikumus.
Ņemot vērā iepriekš minēto, Tiesa nolemj pārsūdzēto rīkojumu atcelt un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai.
(
1
)	Rīkojums, 2023. gada 13. decembris, Hamoudi/Frontex (T‑136/22, EU:T:2023:821; turpmāk tekstā – “pārsūdzētais rīkojums”).
(
2
)	Prasība pamatota ar LESD 268. pantu, saskaņā ar kuru “Eiropas Savienības Tiesas kompetencē ir izskatīt lietas par kaitējuma novēršanu, ko paredz 340. panta otrā un trešā daļa”, un ar LESD 340. pantu, kura otrajā daļā paredzēts, ka “ārpuslīgumiskās atbildības gadījumā Savienība saskaņā ar vispārējiem tiesību principiem, kas kopīgi visu dalībvalstu tiesību sistēmām, novērš jebkādu kaitējumu, ko radījušas Savienības iestādes vai to darbinieki, pildot savus pienākumus”.
(
3
)	Hartas 1., 2., 3., 4., 6., 18., 19. un 21. pants.
(
4
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2019/1896 (2019. gada 13. novembris) par Eiropas Robežu un krasta apsardzi un ar ko atceļ Regulas (ES) Nr. 1052/2013 un (ES) 2016/1624 (OV 2019, L 295, 1. lpp.). Apgalvotais pārkāpums it īpaši attiecas uz 46. panta 4. un 5. punktu.
(
5
)	LESD 268. pants kopsakarā ar LESD 256. panta 1. punktu.