62019CC0510
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
25 päivänä kesäkuuta 2020 (
1
)
Asia C‑510/19
Openbaar Ministerie,
YU ja
ZV
vastaan
AZ
(Ennakkoratkaisupyyntö – Hof van beroep te Brussel (Brysselin ylioikeus, Belgia))
Ennakkoratkaisukysymys – Poliisiyhteistyö ja oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Eurooppalainen pidätysmääräys – Puitepäätös 2002/584/YOS – 6 artiklan 2 kohta – Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen käsite – 27 artiklan 3 kohdan g alakohta ja 4 kohta – Täytäntöönpanojäsenvaltion yleisen syyttäjän hyväksymä laajempaa suostumusta koskeva pyyntö
1.
Unionin tuomioistuin on antanut useassa yhteydessä ratkaisuja puitepäätöksen 2002/584/YOS (
2
) 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta ”oikeusviranomaisen” käsitteestä ja täsmentänyt edellytyksiä, jotka eurooppalaisen pidätysmääräyksen antavan viranomaisen on täytettävä. (
3
)
2.
Tämä ennakkoratkaisupyyntö antaa sille tilaisuuden tulkita tätä samaa käsitettä, mutta tässä tapauksessa puitepäätöksen 6 artiklan 2 kohdan yhteydessä, luettuna yhdessä sen 27 artiklan kanssa. Tätä pyytää siltä belgialaistuomioistuin, joka tiedustelee lähinnä, voidaanko Alankomaiden yleistä syyttäjää pitää ”oikeusviranomaisena”, joka antaa suostumuksen jo täytäntöön pannussa aikaisemmassa eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä todettujen rikosten luettelon laajentamiseen.
I Asiaa koskeva lainsäädäntö
A
Unionin oikeus. Puitepäätös 2002/584
3.
Johdanto-osan viidennen, kuudennen ja kahdeksannen perustelukappaleen sanamuoto on seuraava:
”(5)
Unionille asetettu tavoite tulla vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvaksi alueeksi johtaa EU:n jäsenvaltioiden välisen, rikoksen johdosta tapahtuvan luovuttamisen poistamiseen ja sen korvaamiseen oikeusviranomaisten välisillä luovuttamisjärjestelyillä. Lisäksi uusien ja yksinkertaisempien järjestelyjen käyttöönotto rikoksesta tuomittujen tai epäiltyjen henkilöiden luovuttamiseksi tuomioiden täytäntöönpanoa ja syytteeseen asettamista varten rikosasioissa tekee mahdolliseksi poistaa nykyiset monimutkaiset ja aikaa vievät luovuttamismenettelyt. Vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvalla alueella on aiheellista korvata jäsenvaltioiden tähänastiset perinteiset yhteistyösuhteet rikosoikeudellisten päätösten, sekä ennen tuomiota annettujen että lopullisten, vapaan liikkuvuuden järjestelmällä.
(6)
Tässä puitepäätöksessä säädetty eurooppalainen pidätysmääräys on vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen, jota Eurooppa-neuvosto on luonnehtinut unionin oikeudellisen yhteistyön kulmakiveksi, ensimmäinen konkreettinen sovellus rikoslainsäädännön alalla.
– –
(8)
Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa koskevia päätöksiä on valvottava riittävästi, mikä merkitsee sitä, että sen jäsenvaltion oikeusviranomaisen, jossa etsitty henkilö on otettu kiinni, on tehtävä päätös henkilön luovuttamisesta”.
4.
Puitepäätöksen 1 artiklassa (”Eurooppalaisen pidätysmääräyksen määritelmä ja velvollisuus panna se täytäntöön”) säädetään seuraavaa:
”1.   Eurooppalaisella pidätysmääräyksellä tarkoitetaan oikeudellista päätöstä, jonka jäsenvaltio on antanut etsityn henkilön kiinni ottamiseksi ja luovuttamiseksi toisen jäsenvaltion toimesta syytetoimenpiteitä tai vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanemista varten.
2.   Jäsenvaltiot panevat eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen perusteella ja tämän puitepäätöksen määräysten mukaisesti.
3.   Tämä puitepäätös ei vaikuta velvoitteeseen kunnioittaa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklassa taattuja perusoikeuksia ja keskeisiä oikeusperiaatteita.”
5.
Puitepäätöksen 6 artiklassa (”Toimivaltaisten viranomaisten nimeäminen”) säädetään seuraavaa:
”1.   Pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen on pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion sellainen oikeusviranomainen, jolla on kyseisen valtion lainsäädännön mukaan toimivalta antaa eurooppalainen pidätysmääräys.
2.   Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on täytäntöönpanojäsenvaltion sellainen oikeusviranomainen, joka on toimivaltainen panemaan täytäntöön eurooppalaisen pidätysmääräyksen kyseisen valtion lainsäädännön mukaisesti.
3.   Kukin jäsenvaltio ilmoittaa neuvoston pääsihteeristölle, mikä on sen kansallisen lainsäädännön mukaan toimivaltainen oikeusviranomainen.”
6.
Puitepäätöksen 14 artiklan (”Etsityn henkilön kuuleminen”) sanamuoto on seuraava:
”Jos pidätetty henkilö ei 13 artiklassa mainitulla tavalla anna suostumustaan luovuttamiseensa, hänellä on oikeus tulla kuulluksi täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen toimesta täytäntöönpanojäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaan.”
7.
Puitepäätöksen 15 artiklan (”Luovuttamispäätös”) sanamuoto on seuraava:
”1.   Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen tekee päätöksen henkilön luovuttamisesta tässä puitepäätöksessä määritetyissä määräajoissa ja siinä määritetyin edellytyksin.
– –”
8.
Puitepäätöksen 19 artiklassa (”Henkilön kuuleminen päätöstä odotettaessa”) säädetään seuraavaa:
”1.   Etsityn henkilön kuulemisen toimittaa oikeusviranomainen jonkin toisen henkilön avustamana, joka nimetään sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, jolla on toimivalta pyynnön esittämiseen.
2.   Etsityn henkilön kuuleminen toimitetaan täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti ja sen edellytykset on määritettävä pidätysmääräyksen antaneen ja täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen keskinäisellä sopimuksella.
3.   Toimivaltainen täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi antaa jäsenvaltionsa muun oikeusviranomaisen tehtäväksi osallistua etsityn henkilön kuulemiseen, jotta varmistetaan tämän artiklan ja asetettujen ehtojen asianmukainen soveltaminen.”
9.
Puitepäätöksen 27 artiklan (”Mahdollinen syytteeseenpano muista rikoksista”) sanamuoto on seuraava:
”1.   Kukin jäsenvaltio voi ilmoittaa Euroopan unionin neuvoston pääsihteeristölle siitä, että sen suostumus syytteeseenpanoa, tuomitsemista tai säilöön ottamista varten vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanemiseksi ennen kyseistä luovuttamista tehdystä, muusta kuin luovuttamisen perusteena olleesta rikoksesta katsotaan annetuksi muiden samanlaisen ilmoituksen antaneiden jäsenvaltioiden osalta, mikäli täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei jossain erityistapauksessa päätä luovuttamisesta tekemässään päätöksessä toisin.
2.   Lukuun ottamatta 1 ja 3 kohdassa tarkoitettuja tapauksia, luovutettua henkilöä ei saa syyttää, tuomita tai muuten riistää häneltä vapautta ennen kyseistä luovuttamista tehdystä muusta kuin luovuttamisen perusteena olleesta rikoksesta.
3.   Edellä olevaa 2 kohtaa ei sovelleta seuraavissa tapauksissa:
– –
g)
henkilön luovuttanut täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen antaa suostumuksensa 4 kohdan mukaisesti.
4.   Suostumusta on pyydettävä täytäntöönpanosta vastaavalta oikeusviranomaiselta liittäen pyyntöön 8 artiklan 1 kohdassa mainitut tiedot ja käännös 8 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Suostumus annetaan, jos rikoksesta, jonka perusteella sitä pyydetään, voitaisiin luovuttaa tämän puitepäätöksen määräysten nojalla. Suostumus on evättävä 3 artiklassa mainituilla perusteilla ja muuten se voidaan evätä ainoastaan 4 artiklassa mainituilla perusteilla. Päätös on tehtävä viimeistään 30 päivän kuluttua pyynnön vastaanottamisesta.
– –”
B
Kansallinen oikeus
1. Belgian oikeus. Laki eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä (
4
)
10.
Lain 37 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Henkilöä, joka on luovutettu Belgian oikeusviranomaisen antaman eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella, ei voida syyttää tai tuomita eikä häneltä voida riistää vapautta ennen kyseistä luovuttamista tehdystä muusta kuin luovuttamisen perusteena olleesta rikoksesta.
2.   Edellä olevaa 1 momenttia ei sovelleta seuraavissa tapauksissa:
– –
Jos lukuun ottamatta ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuja tapauksia tutkintatuomari, syyttäjä tai tuomioistuin haluavat tapauksen mukaan syyttää luovutettua henkilöä, tuomita hänet tai riistää häneltä vapauden ennen kyseistä luovuttamista tehdystä muusta kuin luovuttamisen perusteena olleesta rikoksesta, täytäntöönpanosta vastaavalle viranomaiselle on esitettävä pyyntö, joka koskee suostumuksen antamista ja johon on liitettävä 2 §:n 4 momentissa mainitut tiedot sekä tarvittaessa käännös”.
2. Alankomaiden oikeus
a) Puitepäätöksen täytäntöönpanosta 29.4.2004 annettu laki (
5
)
11.
Lain 14 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Luovuttaminen sallitaan vain sillä yleisellä ehdolla, ettei luovutettavaksi pyydettyä henkilöä vastaan nosteta syytettä, ettei häntä rangaista tai ettei hänen henkilökohtaista vapauttaan muutoin rajoiteta sellaisten tekojen perusteella, jotka on tehty ennen luovuttamisen ajankohtaa ja jotka eivät ole hänen luovuttamisensa perusteena, paitsi jos
– –
f)
siihen on pyydetty syyttäjältä etukäteen suostumus, ja tämä suostumus on saatu.
– –
3.   Syyttäjä antaa pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen pyynnöstä ja esitetyn eurooppalaisen pidätysmääräyksen, asianmukaisine käännöksineen, perusteella 1 momentin f kohdassa – – tarkoitetun suostumuksen sellaisten tekojen osalta, joiden perusteella luovuttaminen olisi voitu hyväksyä tämän lain nojalla – –”
12.
Lain 35 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Etsitty henkilö luovutetaan tosiasiallisesti niin pian kuin mahdollista sen jälkeen, kun on tehty päätös täysimääräisen tai osittaisen suostumuksen antamisesta luovuttamiseen. Yleinen syyttäjä määrittää luovutuksen ajankohdan ja paikan sovittuaan siitä pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen kanssa”.
13.
Lain 44 §:ssä, siinä muodossa kuin se oli ennen päivämäärää 13.7.2019, säädettiin seuraavaa:
”Syyttäjä voi toimia pidätysmääräyksen antavana oikeusviranomaisena”.
14.
Lain 44 §:n sanamuoto, siinä muodossa kuin se on ollut voimassa 13.7.2019 lähtien, on seuraava:
”Tutkintatuomari [rechter-commissaris] voi toimia pidätysmääräyksen antavana oikeusviranomaisena”.
b) Oikeuslaitoksesta annettu laki (
6
)
15.
Oikeus- ja turvallisuusministeriö voi kyseisen lain 127 §:n nojalla antaa yleisiä ja erityisiä käskyjä yleisen syyttäjän tehtävien hoitamisesta ja toimivallan käyttämisestä.
II Käsiteltävän asian taustalla olevat tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymykset
16.
Rechtbank van eerste aanleg te Leuvenin (Leuvenin alioikeus, Belgia) tutkintatuomari antoi 26.9.2017 eurooppalaisen pidätysmääräyksen Belgian kansalaisesta AZ:sta nostaakseen rikossyytteitä väärennyksistä ja petoksista, jotka oli tehty Belgiassa vuoden 2017 aikana.
17.
AZ pidätettiin Alankomaissa tämän eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa varten ja luovutettiin Belgian viranomaisille 13.12.2017 rechtbank Amsterdamin (Amsterdamin alioikeus, Alankomaat) päätöksellä.
18.
Sama Leuvenin tutkintatuomari antoi 26.1.2018 (toisen) eurooppalaisen pidätysmääräyksen, joka koski AZ:n luovuttamista muista kuin ensimmäisessä pidätysmääräyksessä todetuista väärennyksistä ja petoksista.
19.
Arrondissementsparket Amsterdamin officier van justitie (Amsterdamin alueen yleisen syyttäjäviraston syyttäjä, Alankomaat) antoi 13.2.2018 suostumuksensa siihen, että AZ pantaisiin syytteeseen kaikista näissä kahdessa eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä mainituista rikoksista.
20.
AZ tuomittiin lopuksi kolmen vuoden vapausrangaistukseen.
21.
AZ valitti tuomiosta Hof van beroep te Brusseliin (Brysselin ylioikeus, Belgia) ja kyseenalaisti sen, että Alankomaiden yleistä syyttäjää voitaisiin pitää puitepäätöksen 6 artiklan 2 kohdassa ja 27 artiklan 3 kohdan g alakohdassa ja 4 kohdassa tarkoitettuna ”oikeusviranomaisena”.
22.
Näissä olosuhteissa Hof van beroep te Brussel on esittänyt unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1.1)
Onko puitepäätöksen 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu ilmaisu ’oikeusviranomainen’ unionin oikeuden itsenäinen käsite?
1.2)
Mikäli ensimmäisen kysymyksen ensimmäiseen alakysymykseen vastataan myöntävästi: minkä kriteerien perusteella voidaan vahvistaa, onko pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion viranomainen tällainen oikeusviranomainen ja sen täytäntöön panema eurooppalainen pidätysmääräys siten tällainen oikeudellinen päätös?
1.3)
Jos ensimmäisen kysymyksen ensimmäiseen alakysymykseen vastataan myöntävästi: kuuluuko Alankomaiden Openbaar Ministerie (yleinen syyttäjävirasto) ja täsmällisemmin officier van justitie (syyttäjä) puitepäätöksen 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun oikeusviranomaisen käsitteen piiriin ja onko tämän viranomaisen täytäntöön panema eurooppalainen pidätysmääräys siten oikeudellinen päätös?
1.4)
Jos ensimmäisen kysymyksen kolmanteen alakysymykseen vastataan myöntävästi: voidaanko sallia, että oikeusviranomainen, tarkemmin sanottuna Overleveringskamer te Amsterdam (Amsterdamin luovuttamisasioita käsittelevä tuomioistuin, Alankomaat), arvioi alkuperäistä luovuttamista puitepäätöksen 15 artiklan mukaisesti, jolloin kunnioitetaan muun muassa kyseisen henkilön oikeutta tulla kuulluksi ja oikeutta saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa, kun taas puitepäätöksen 27 artiklan mukaisesta täydentävästä luovuttamisesta päättää toinen viranomainen, nimittäin syyttäjä, jolloin kyseisen henkilön oikeutta tulla kuulluksi tai oikeutta saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa ei taata, minkä takia puitepäätös ei selvästikään ole sisäisesti johdonmukainen, mille ei ole minkäänlaisia kohtuullisia perusteluja?
1.5)
Jos ensimmäisen kysymyksen kolmanteen ja neljänteen alakysymykseen vastataan myöntävästi: onko puitepäätöksen 14, 19 ja 27 artiklaa tulkittava siten, että yleisen syyttäjäviraston, joka on täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen, on ensin kunnioitettava kyseisen henkilön oikeutta tulla kuulluksi ja oikeutta saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa ennen kuin voidaan antaa suostumus syytteeseenpanoa, tuomitsemista tai säilöön ottamista varten vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanemiseksi ennen eurooppalaiseen pidätysmääräykseen perustuvaa luovuttamista tehdystä, muusta kuin luovuttamisen perusteena olleesta rikoksesta?
2)
Onko Amsterdamin arrondissementin yleisen syyttäjäviraston syyttäjä, joka soveltaa [OLW:n] 14 §:ää, puitepäätöksen 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen, joka on luovuttanut luovutettavaksi pyydetyn henkilön ja joka voi antaa puitepäätöksen 27 artiklan 3 kohdan g alakohdassa ja 4 kohdassa tarkoitetun suostumuksen?”
III Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
23.
Ennakkoratkaisupyyntö jätettiin unionin tuomioistuimeen 4.7.2019.
24.
Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet AZ, Openbaar Ministerie, Saksan, Espanjan, Unkarin ja Alankomaiden hallitukset sekä komissio.
25.
Suullisen käsittelyn järjestämistä ei pidetty tarpeellisena.
IV Oikeudellinen arviointi
A
Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottaminen
26.
Saksan hallitus on epävarma siitä, täyttyvätkö ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamista koskevat edellytykset (vaikka ei vastustakaan virallisesti sen tutkimista), koska esitetyillä kysymyksillä ei ole merkitystä ennakkoratkaisua pyytävässä tuomioistuimessa vireillä olevan rikosoikeudenkäynnin ratkaisemisen kannalta.
27.
Nämä kysymykset koskevat pikemminkin lopullisia oikeudellisia toimia, jotka on toteutettu Alankomaissa (AZ:n luovutus ja Alankomaiden yleisen syyttäjän suostumus siihen, että hänet pantaisiin syytteeseen luovutusta edeltäneistä teoista), kuin ennakkoratkaisua pyytäneessä Belgian tuomioistuimessa käytävää oikeudenkäyntiä. Viimeksi mainittu ei voisi muuttaa alankomaalaisen (eli eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanevan valtion) tuomioistuimen tekemää luovutuspäätöstä.
28.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei tosin voi antaa ratkaisua Alankomaiden viranomaisten päätösten pätevyydestä, koska se on selvitettävä täytäntöönpanojäsenvaltion (Alankomaat) kansallisen lainsäädännön perusteella ja sen omien tuomioistuinten toimesta.
29.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on kuitenkin toimivaltainen arvioimaan vaikutuksia, joita päätöksillä, joita Alankomaiden viranomaiset tekevät pannessaan täytäntöön Belgian viranomaisten antamaa eurooppalaista pidätysmääräystä, on oltava Belgian lainsäädännön mukaan. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pitää lähtökohtaisesti näitä päätöksiä pätevinä – minkä on oltava keskinäisen luottamuksen periaatteen perusteella itsestään selvää –, ja se voi arvioida vaikutuksia, joita niillä on sen kansallisen lainsäädännön mukaan.
30.
Belgian tuomioistuinten syytteeseen panemalla henkilöllä on puitepäätöksen 27 artiklassa hänelle tunnustettu oikeus siihen, että ”häntä ei syytetä, tuomita tai muuten riistetä häneltä vapautta muusta kuin hänen luovuttamisensa perusteena olleesta rikoksesta” kyseisessä säännöksessä säädetyin poikkeuksin. (
7
)
31.
Tällä perusteella AZ:aa ei voitaisi tuomita eikä häneltä voitaisi riistää Belgiassa vapautta muista kuin (ensimmäisessä) eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä, jonka Amsterdamin alioikeus pani täytäntöön, todetuista teoista, elleivät Alankomaiden viranomaiset ole sallineet Belgian viranomaisten antamassa (toisessa) eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä haettua täydentämistä.
32.
Koska AZ:lla on tämä puitepäätöksessä tunnustettu oikeus, hänellä on oikeus vedota siihen Belgian tuomioistuimissa, jotka ovat toimivaltaisia panemaan hänet syytteeseen, tuomitsemaan hänet tai riistämään häneltä vapauden. Hän voi siis vedota omaksi edukseen vaikutuksiin, joita Belgian lainsäädännön mukaan aiheutuu täytäntöönpanovaltion sellaisen päätöksen mahdollisesta sääntöjenvastaisuudesta, jolla on sallittu eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä mainittujen rikosten luettelon laajentaminen.
33.
AZ voi tietenkin riitauttaa päätöksen Alankomaiden viranomaisissa, jotka ovat antaneet riidanalaisen suostumuksen (
8
) ja jotka voivat tästä syystä kumota sen. Koska AZ on jo luovutettu Belgian viranomaisille, hänen velvoittamisensa riitauttamaan suostumus täytäntöönpanojäsenvaltion (Alankomaat) tuomioistuimessa, vaikka hän on jo lähtenyt sieltä, voisi vaikeuttaa hänen mahdollisuuksiaan käyttää oikeuttaan tehokkaaseen oikeussuojaan ja johtaa rikosoikeudenkäynnin pitkittymiseen.
34.
Belgian tuomioistuinten ei tarvitse ratkaista Alankomaiden viranomaisten antaman suostumuksen pätevyyttä, vaan ne voivat arvioida sitä unionin oikeuden näkökulmasta yhteistyössä unionin tuomioistuimen kanssa, jos ne ovat epävarmoja. Ne voivat toisin sanoen tarkastella tämän suostumuksen rajoja, jotka on määritelty tyhjentävästi puitepäätöksellä.
35.
Erityisesti ja nyt käsiteltävän asian kannalta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi selvittää, onko suostumuksen antanut puitepäätöksen 6 artiklan 2 kohdassa ja 27 artiklassa tarkoitettu ”oikeusviranomainen”, sillä tämä käsite (kuten jäljempänä esitän) on unionin oikeuden itsenäinen käsite.
36.
Jos tämän selvityksen lopputulos on se, että Alankomaiden yleinen syyttäjä ei voi toimia puitepäätöksen 6 artiklan 2 kohdassa ja 27 artiklassa tarkoitettuna täytäntöönpanosta vastaavana oikeusviranomaisena, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi tehdä siitä asianmukaiset päätelmät Belgian lainsäädännön perusteella.
37.
Jos kaiken kaikkiaan pitäydytään keskustelussa, jossa on selvitettävä, voidaanko Belgian viranomaisten pyynnöstä suostumuksen antanutta Alankomaiden viranomaista pitää ”oikeusviranomaisena” eurooppalaisen pidätysmääräyksen asiayhteydessä ja unionin oikeuden nojalla, ennakkoratkaisupyyntö on mielestäni otettava tutkittavaksi.
B
Asiakysymys
1. Itsenäinen käsite ”oikeusviranomainen” (ennakkoratkaisupyynnön ensimmäinen osa)
38.
Lukuun ottamatta Unkarin hallitusta, joka ei ole esittänyt nimenomaisesti mitään tästä asiasta, ennakkoratkaisuasiassa väliintulijoina olevat osapuolet ovat samaa mieltä siitä, että puitepäätöksen 6 artiklan 2 kohdan käsite ”oikeusviranomainen” on unionin oikeuden itsenäinen käsite.
39.
Yhdyn varauksitta tähän näkemykseen. Vaikka unionin tuomioistuin on tähän mennessä antanut ratkaisun tästä käsitteestä puitepäätöksen 6 artiklan 1 kohdan (pidätysmääräyksen antanut viranomainen) asiayhteydessä, sen perustelut ovat mielestäni sovellettavissa kyseisen artiklan 2 kohdan (täytäntöönpanosta vastaava viranomainen) tulkintaan.
40.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on todettu, että ”vaikka jäsenvaltiot voivat menettelyllisen itsemääräämisoikeuden periaatteen perusteella nimetä kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti oikeusviranomaisen, jolla on toimivalta antaa eurooppalainen pidätysmääräys, tämän käsitteen merkitystä ja ulottuvuutta ei voida jättää kunkin jäsenvaltion harkintaan, koska tätä käsitettä on tulkittava itsenäisesti ja yhtenäisesti koko unionin alueella, ja tässä tulkinnassa on otettava huomioon sekä puitepäätöksen – – 6 artiklan 1 kohdan sanamuoto että asiayhteys ja tällä puitepäätöksellä tavoiteltu päämäärä”. (
9
)
41.
Vastaavat perustelut ovat voimassa, kun kyseessä on käsite ”oikeusviranomainen”, joka on toimivaltainen panemaan täytäntöön eurooppalaisen pidätysmääräyksen ja laajemmin puitepäätöksen 27 artiklan 3 kohdan g alakohdan ja 4 kohdan yhteydessä antamaan niissä tarkoitetun suostumuksen.
42.
Näin ollen ennakkoratkaisupyynnön ensimmäiseen osaan on vastattava myöntävästi, minkä perusteella voidaan tarkastella muita kysymyksiä, jotka käsittelen yhdessä.
2. Yleinen syyttäjä puitepäätöksen 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna täytäntöönpanosta vastaavana viranomaisena
a) Yleinen syyttäjä pidätysmääräyksen antaneena oikeusviranomaisena: unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö
43.
Unionin tuomioistuin on jo vahvistanut edellytykset, jotka eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamiseen toimivaltaisen oikeusviranomaisen on täytettävä. Nämä edellytykset ovat johdettavissa tulkinnasta, joka perustuu kolmeen tekijään: a) puitepäätöksen 6 artiklan 1 kohdan sanamuoto, b) kyseisen säännöksen asiayhteys ja c) itse puitepäätöksellä tavoiteltu päämäärä. (
10
)
44.
Unionin tuomioistuin on todennut edellä esitetyn perusteella, että sanalla ”oikeusviranomainen” ei ”viitata ainoastaan jäsenvaltion tuomareihin tai tuomioistuimiin, vaan se voi kattaa laajemmin asianomaisessa oikeusjärjestyksessä oikeudenkäyttöön osallistuvat viranomaiset”. (
11
)
45.
Unionin tuomioistuin on täsmentääkseen sitä, keitä oikeudenkäyttöön osallistuvista viranomaisista on pidettävä ”oikeusviranomaisina”, ottanut huomioon, että puitepäätös on ”väline, jota käytetään rikosasioihin liittyvässä oikeudellisessa yhteistyössä, jossa on kyse paitsi rikostuomioistuinten antamien lainvoimaisten ratkaisujen myös laajemmin sellaisten ratkaisujen vastavuoroisesta tunnustamisesta, joita jäsenvaltioiden oikeusviranomaiset tekevät rikosoikeudellisessa menettelyssä, mukaan lukien tämän menettelyn syytetoimia koskeva vaihe”. (
12
)
46.
Se jatkoi erityisesti, että ”menettely-termi, jota on tulkittava laajasti, voi kattaa rikosoikeudellisen menettelyn kokonaisuudessaan eli rikosoikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn, varsinaisen rikosoikeudenkäynnin ja rikostuomioistuimen antaman lainvoimaisen tuomion, jossa henkilön todetaan syyllistyneen rikokseen, täytäntöönpanon”. (
13
)
47.
Koska eurooppalaiset pidätysmääräykset ovat oikeudellisen yhteistyön väline, niitä voidaan antaa rikosoikeudellisissa menettelyissä sanan laajassa merkityksessä, siis myös niissä tilanteissa, joissa syyttäjäviranomaisten ”tehtävänä on yleisesti luoda – – ennakkoedellytykset sille, että kyseisen jäsenvaltion rikostuomioistuimet voivat suorittaa lainkäyttötehtävänsä”. (
14
)
48.
Puitepäätöksen 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ”oikeusviranomaisen” käsite sisältää siten lähtökohtaisesti yleisen syyttäjän.
49.
Koska keskinäinen luottamus ja vastavuoroinen tunnustaminen ovat olennaisen tärkeitä puitepäätöksen järjestelmässä, (
15
)”pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen on siis kyettävä vakuuttamaan täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen siitä, että kun otetaan huomioon pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion oikeusjärjestyksessä tarjotut takeet, se toimii riippumattomasti suorittaessaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamiseen liittyviä tehtäviä”. (
16
)
50.
Näin ollen yleistä syyttäjää voidaan pitää ”oikeusviranomaisena” eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisen yhteydessä, kun sillä on asema, joka takaa sen riippumattomuden, vaikka viimeksi mainitun ei tarvitse unionin tuomioistuimen mukaan tarkoittaa samaa kuin tuomioistuimen riippumattomuus.
51.
Tästä näkökulmasta riittää, että ”olemassa on sellaisia asemaa ja organisaatiota koskevia sääntöjä, joilla voidaan taata, ettei ole minkäänlaista vaaraa esimerkiksi siitä, että täytäntöönpanovalta tietyssä yksittäistapauksessa antaa pidätysmääräyksen antavalle oikeusviranomaiselle käskyjä, kun se tekee päätöstä pidätysmääräyksen antamisesta”. (
17
)
52.
Unionin tuomioistuin lisää näihin kahteen edellä mainittuun edellytykseen – osallistuminen oikeudenkäyttöön ja riippumattomuus, joka tarkoittaa sitä, että suljetaan pois täytäntöönpanovallan käyttäjän yksittäistapauksia koskevat käskyt – kolmannen, joka liittyy menettelyyn, jossa yleinen syyttäjä on toimivaltainen antamaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen: yleisen syyttäjän antamaan eurooppalaiseen pidätysmääräykseen on voitava hakea muutosta tuomioistuimessa. (
18
)
53.
Kaiken kaikkiaan yleistä syyttäjää, joka osallistuu oikeudenkäyttöön, pidetään ”pidätysmääräyksen antaneena oikeusviranomaisena” vain siinä tapauksessa, että sillä on perussääntö, jossa suljetaan pois mahdollisuus ottaa vastaan yksittäistapauksia koskevia käskyjä täytäntöönpanovallan käyttäjältä. Jos näin on, se on toimivaltainen antamaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen, kunhan sen päätöksestä voidaan valittaa tuomioistuimeen. (
19
)
b) Tämän oikeuskäytännön soveltaminen yleiseen syyttäjään, joka on eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vastaava viranomainen
54.
Ovatko edellä kuvatut edellytykset, jotka liittyvät yleiseen syyttäjään pidätysmääräyksen antaneena viranomaisena, sovellettavissa myös, kun arvioidaan, voidaanko sitä pitää eurooppalaisen pidätysmääräyksen ”täytäntöönpanosta vastaavana oikeusviranomaisena”?
55.
AZ sekä Saksan ja Espanjan hallitukset vastaavat tähän kysymykseen myöntävästi, mutta Alankomaiden hallitus puoltaa vähemmän tiukkaa soveltamista riippumattomuutta ja tuomioistuimen harjoittamaa valvontaa koskeviin edellytyksiin.
56.
Muistutettakoon siitä, että ennakkoratkaisupyynnössä todetaan seuraavaa:
–
AZ luovutettiin Amsterdamin alioikeuden päätöksellä tämän toimiessa puitepäätöksen 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna ”täytäntöönpanosta vastaavana oikeusviranomaisena”.
–
Puitepäätöksen 27 artiklassa tarkoitetun suostumuksen antoi puolestaan yleinen syyttäjä, joka on niin ikään Amsterdamin yleinen syyttäjä, jonka toimivaltaa tähän käsitellään pääasiassa.
57.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee näiden tosiseikkojen perusteella erityisesti, voiko Alankomaiden yleinen syyttäjä panna täytäntöön eurooppalaisen pidätysmääräyksen eli toimia puitepäätöksen 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna ”oikeusviranomaisena”.
58.
Tämä kysymys on johdonmukainen, kun lähtökohtana pidetään sitä, että ”suostumuksen antava oikeusviranomainen” (puitepäätöksen 27 artikla) on sama kuin ”täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen” (puitepäätöksen 6 artiklan 2 kohta). Esitin jo edellä, että tässä tapauksessa nimenomaan Alankomaiden tuomioistuin hyväksyi eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon, kun Alankomaiden yleinen syyttäjä ainoastaan antoi myöhemmin Belgian viranomaisten pyytämän suostumuksen AZ:n syyksi luettavien rikosten luettelon laajentamiseen.
59.
Tässä yhteydessä merkityksellistä ei siis ole se, oliko Alankomaiden yleisellä syyttäjällä abstraktisti ”täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen” asema, vaan se, voiko se antaa suostumuksen puitepäätöksen 27 artiklan 3 kohdan g alakohdan nojalla rikosten, joista voidaan määrätä seuraamuksia, luettelon laajentamiseen tällä tavoin.
60.
Puitepäätöksen 27 artiklan 3 kohdan g alakohdan sanamuodon mukainen tulkinta puoltaa sitä, että suostumuksen voi antaa vain se, joka on pannut täytäntöön eurooppalaisen pidätysmääräyksen. Suostumuksen, johon lainsäätäjä viittaa tässä säännöksessä, antaa nimenomaan ”henkilön luovuttanut täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen”. Sanamuodon selkeys ei mielestäni jätä sijaa keskustelulle.
61.
Puitepäätöksen 27 artiklassa hylätään siis se, että yleinen syyttäjä voisi pääasian olosuhteissa sallia AZ:n luovutukseen johtaneiden rikosten luettelon laajentamisen. Tämän säännöksen nojalla suostumuksen antaminen kuuluisi täytäntöönpanosta vastaavalle Alankomaiden viranomaiselle (tässä tapauksessa Amsterdamin alioikeudelle), joka oli jo luovuttanut tämän henkilön Belgian viranomaisille.
62.
Jos näin on, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymys ei liity riidan konkreettisiin olosuhteisiin. Mikä onkaan abstraktisti yleisen syyttäjän asema täytäntöönpanosta vastaavana oikeusviranomaisena, on niin, että kun tässä tapauksessa etsityn henkilön luovutti Alankomaiden alioikeus, Amsterdamin yleinen syyttäjä ei voinut antaa suostumusta, johon viitataan puitepäätöksen 27 artiklan 3 kohdan g alakohdassa.
63.
Openbaar Ministerie sitä vastoin puolustautuu sillä, että jäsenvaltioiden menettelyllinen autonomia antaa niille puitepäätöksen 27 artiklan 3 kohdan g alakohdan sanamuotoa laajemman mahdollisuuden nimittää ”suostumuksen antavaksi oikeusviranomaiseksi” jonkin muun kuin täytäntöönpanosta vastaavan ”oikeusviranomaisen”.
64.
Tämä säännös ei mielestäni mahdollista tätä tulkintaa. Siinä pikemminkin suljetaan se pois.
65.
Jäsenvaltiot voivat tietenkin säätää vapaasti siitä, mikä oikeusviranomainen on toimivaltainen panemaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön. Heti kun tämä seikka on ratkaistu, (puitepäätöksen 27 artiklan 3 kohdan g alakohdassa vahvistettu) yhteys tämän viranomaisen ja eurooppalaiseen pidätysmääräykseen sisältyvän rikosten luettelon laajentamiseen suostuvan viranomaisen välillä ei voi kuitenkaan katketa menettelyllisen autonomian periaatteen vuoksi.
66.
Puitepäätöksen mukaan nämä kaksi viranomaista ovat identtiset, mihin kansalliset lainsäätäjät eivät voi vaikuttaa. Niiden autonomia koskee vain täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen nimeämistä eikä se ulotu niin pitkälle, että olisi mahdollista sivuuttaa puitepäätöksen mukainen sääntö (täytäntöönpanosta vastaavan viranomaisen on oltava myös viranomainen, joka antaa suostumuksen).
67.
Tälle identtisyydelle on lisäksi järkevät perustelut:
–
Yhtäältä viranomainen, joka on jo pannut eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön, kykenee parhaiten arvioimaan, onko asianmukaista laajentaa sitä, kun otetaan huomioon, että sillä on ollut mahdollisuus tutustua sen yksityiskohtiin.
–
Jos toisaalta viranomainen, joka antaa suostumuksen, on eri viranomainen kuin se, joka on jo pannut eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön, sen päätös vie aikaa, jota viimeksi mainittu ei tarvitsisi, koska se on jo tutustunut asiaan. Tämä viive merkitsee todennäköisesti rikosten luettelon laajentamista koskevan menettelyn ja samalla luovutetun henkilön oikeudellisen tilanteen käsittelyn pitkittymistä, mikä ei lähtökohtaisesti ole hänen oikeuksiensa tehokkaan käyttämisen mukaista. (
20
)
68.
Vaikka en viime kädessä yhdy Openbaar Ministerien lähtökohtaan, tutkin sen väitteen toissijaisesti ja aloitan edellytyksistä, jotka sen pitää täyttää eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa varten. Käsittelen jäljempänä edellytykset, joiden on täytyttävä, jotta voidaan antaa suostumus jo täytäntöönpannussa eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä mainittujen tekojen luettelon laajentamiseen.
c) Edellytykset, jotka ovat välttämättömiä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa varten, ja yleisen syyttäjän asema Alankomaissa
69.
Katson, että edellä esitetyt kolme edellytystä sille, että yleinen syyttäjä voi antaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen (eli osallistuminen oikeudenkäyttöön, riippumattomuus ja mahdollisuus hakea muutosta tuomioistuimessa), (
21
) ovat sovellettavissa eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoon.
70.
Muistutettakoon, että unionin tuomioistuin on todennut, että ”kun kyse on eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisen kaltaisesta toimenpiteestä, jolla voidaan puuttua Euroopan unionin perusoikeuskirjan 6 artiklassa taattuun henkilön vapautta koskevaan oikeuteen, tämä suoja edellyttää sitä, että tästä tehtävä päätös täyttää tehokkaaseen oikeussuojaan liittyvät vaatimukset”. (
22
)
71.
Tätä samaa perustetta on sovellettava eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoon, koska myös sillä voidaan riistää asianomaisen oikeus henkilökohtaiseen vapauteen. Näin tapahtuu tietenkin silloin, kun täytäntöönpano johtaa välillisesti vankeusrangaistukseen luovutettua henkilöä vastaan käydyn menettelyn jälkeen. Näin tapahtuu kuitenkin myös jo aikaisemmin sellaisen vapauden (väliaikaisen) riistämisen vuoksi, jonka voi hyväksyä täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen, kun se antaa ratkaisun luovutuksesta, puitepäätöksen 12 artiklassa säädetyllä tavalla.
72.
Toisin kuin tapahtuu eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisen yhteydessä, sen täytäntöönpanon osalta sen kohteena olevan henkilön oikeussuojan turvaaminen ei jakaudu kahdelle tasolle: eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanomenettelystä puuttuu kansallisen pidätysmääräyksen antamista koskevan menettelyn vastine. (
23
) Ainoalla olemassa olevalla tasolla eli täytäntöönpanosta tehtävän päätöksen tasolla on kuitenkin noudatettava tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden takeita.
73.
Puitepäätöksen 2002/584 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun ”täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen” on siis kyettävä toimimaan tehtävässään objektiivisesti ja riippumattomasti. Samalla tavoin kuin pidätysmääräyksen antaneeseen oikeusviranomaiseen siihenkään ei saa liittyä ”vaaraa siitä, että sen päätöksentekovaltaan voitaisiin kohdistaa ulkopuolisia määräyksiä tai käskyjä esimerkiksi täytäntöönpanovallan taholta, eli niin, ettei voi olla pienintäkään epäilystä siitä, että päätös eurooppalaisen pidätysmääräyksen [täytäntöönpanosta] kuuluu tälle viranomaiselle eikä viime kädessä täytäntöönpanovaltaa käyttävälle elimelle”. (
24
)
74.
Edellä esitetystä seuraa, että yleinen syyttäjä on toimivaltainen panemaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön unionin oikeuden mukaisesti ainoastaan siinä tapauksessa, että se ei voi ottaa vastaan määräyksiä tai käskyjä täytäntöönpanovallan käyttäjältä. Tilanne ei ollut tällainen Alankomaissa tämän riidan tosiseikkojen tapahtuma-aikana, sillä Wet RO:n 127 §:n nojalla Alankomaiden yleinen syyttäjä voi ottaa täytäntöönpanovallan käyttäjän yksittäistapauksia koskevia käskyjä.
75.
Tässä vaiheessa ei olisi tarpeen selvittää lisäksi sitä, säädetäänkö Alankomaiden yleisen syyttäjän tehtävänä olevan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanomenettelyn osalta vastaavasta oikeussuojakeinosta kuin unionin tuomioistuin edellyttää niiden eurooppalaisten pidätysmääräysten osalta, jotka kyseinen elin voisi antaa, jos se olisi täytäntöönpanovallan käyttäjästä riippumaton. (
25
)
76.
Tässä tapauksessa sama vaatimus koskisi tilannetta, jossa syyttäjäviranomainen panee eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön. Sen päätösten riitauttamisella lainkäyttöelimessä ”pyritään varmistamaan, että pidätysmääräyksen [täytäntöönpanon] välttämättömiä edellytyksiä – – koskeva valvonta tapahtuu menettelyssä, joka on tehokasta oikeussuojaa koskevien vaatimusten mukainen”. (
26
)
d) Edellytykset, joiden täyttyessä Alankomaiden yleinen syyttäjä voisi sallia jo täytäntöön pannussa eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä mainittujen tekojen luettelon laajentamisen
77.
Katson puitepäätöksen 27 artiklan 3 kohdan g alakohdassa säädetyn suostumuksen osalta, että on sovellettava samoja edellytyksiä kuin eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoon, ja näistä Alankomaiden yleinen syyttäjä ei täytä toista (täysi riippumattomuus täytäntöönpanovallasta).
78.
Alankomaiden yleinen syyttäjä ei siis voi myöskään antaa tätä suostumusta ilman, että riippumattomuutta koskeva vaatimus voisi vaarantua enemmän kuin on mahdollista unionin tuomioistuimen puitepäätöksen 6 artiklan 1 kohtaa koskevan oikeuskäytännön perusteella. (
27
)
79.
Ei pitäisi myöskään jättää huomiotta oikeussuojakeinoa koskevaa vaatimusta silloin, kun suostumuksen antaa syyttäjä, jolla on täytäntöönpanovallasta riippumaton asema.
80.
Pyynnöllä, joka on osoitettu täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle ja jossa pyydetään suostumusta siihen, että jo luovutettua henkilöä voidaan syyttää, hänet voidaan tuomita tai häneltä voidaan muuten riistää vapaus muusta kuin luovuttamisen perusteena olleesta rikoksesta, pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen antaa aineellisesta tai asiallisesta näkökulmasta uuden eurooppalaisen pidätysmääräyksen.
81.
Tätä suostumusta pyydetään ”eri rikoksen” osalta (toisin sanoen sellaisen rikoksen osalta, jota ei jostain syystä otettu huomioon eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä, joka johti etsityn henkilön luovuttamiseen), mistä syystä se voidaan antaa virallisesti vain kyseisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoon johtanutta menettelyä vastaavassa menettelyssä.
82.
Näissä olosuhteissa suostumus mahdollistaa todellisuudessa tämän henkilön syyksi luettavien rikosten luettelon (olennaisen) laajentamisen. (
28
) Näin ollen on johdonmukaista, että yleisen syyttäjän on antaessaan suostumuksen noudatettava samoja vaatimuksia, joita olisi pitänyt noudattaa alkuperäisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen osalta, mukaan lukien se mahdollisuus, että sen päätöksestä valitetaan. (
29
)
83.
Vaikka Alankomaiden yleinen syyttäjä osallistuu oikeudenkäyttöön ja sen päätöksiin voidaan mahdollisesti kohdistaa laillisuusvalvontaa, vaara siitä, että siihen voitaisiin kohdistaa täytäntöönpanovallan käyttäjän yksittäistapauksia koskevia määräyksiä tai käskyjä, merkitsee kaiken kaikkiaan sitä, että sitä ei voida pitää puitepäätöksen 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna ”oikeusviranomaisena” eikä se voi antaa 27 artiklan 3 kohdan g alakohdassa tarkoitettua suostumusta.
3. Oikeus tulla kuulluksi puitepäätöksen 27 artiklan 3 kohdan g alakohdassa säädetyn suostumuksen antamisen käsittelyssä
84.
Vastaus, jota ehdotan edellä mainittuihin kysymyksiin, tekee tähän kysymykseen vastaamisen tarpeettomaksi. Käsittelen tyhjentävyyden vuoksi myös ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen viimeiseksi esittämää ongelmaa.
85.
Openbaar Ministerien ja Alankomaiden hallituksen mukaan puitepäätöksessä ei tunnusteta henkilölle, joka on jo luovutettu, oikeutta siihen, että täytäntöönpanosta vastaava viranomainen kuulee häntä ennen kuin antaa ratkaisun siitä, antaako se suostumuksensa sellaisten rikosten luettelon laajentamiseen, joista hänet voidaan tuomita.
86.
Puitepäätöksen 14 artiklassa säädetään pidätetyn henkilön, joka ei anna suostumustaan luovuttamiseensa, oikeudesta tulla kuulluksi, ja 19 artiklassa säädetään kuulemisen järjestämisestä. Siinä ei sanota kuitenkaan mitään jo luovutetun henkilön suostumuksesta rikosten luettelon laajentamista koskevaan pyyntöön. Koska tämä pyyntö osoitetaan täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle, voitaisiin ajatella, että se edellyttää vain tämän viranomaisen suostumusta.
87.
Se, että puitepäätöksessä ei sanota mitään tästä seikasta, ei voi mielestäni viedä luovutetulta henkilöltä hänen oikeuttaan tulla kuulluksi (joka on osa puolustautumisoikeutta, joka sisältyy puolestaan tehokkaan oikeussuojan saamista koskevaan oikeuteen) ennen kuin alkuperäisessä eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä todettujen rikosten luetteloa laajennetaan.
88.
Jos tämä luettelon laajentaminen hyväksytään, se voi merkitä, että asianomaista henkilöä syytetään, hänet tuomitaan tai häneltä riistetään vapaus muusta rikoksesta kuin siitä, jonka osalta hänellä oli aikaisemmin mahdollisuus puolustautua. Näitä erityisiä seikkoja koskevan riidan ratkaisusta riippuu siis niiden rikosten rajaaminen, joista tämä henkilö voitaisiin viime kädessä tuomita, mikä osoittaa sen, että hänen oikeutensa tehokkaaseen oikeussuojaan on kiireellinen.
89.
En ymmärrä, miten tämä puolustautumisoikeus voitaisiin poistaa jälkimmäisessä menettelyssä, jonka seuraukset voivat olla yhtä epäedullisia tai epäedullisempiakin kuin ensimmäisen (sen, joka koski alun perin annettua eurooppalaista pidätysmääräystä).
90.
Puolustautumisoikeuksien noudattaminen rikosten luettelon laajentamista koskevassa käsittelyssä voitaisiin toteuttaa jollakin seuraavista menettelytavoista:
–
joko päätetään asian käsittelemisestä puitepäätöksen 27 artiklan mukaisessa menettelyssä, kuten Saksan hallitus esittää,
–
tai tarjotaan henkilölle, joka on jo luovutettu, mahdollisuus vastustaa tätä luettelon laajentamista pidätysmääräyksen antaneessa viranomaisessa ennen kuin tämä lähettää pyynnön täytäntöönpanosta vastaavalle viranomaiselle.
C
Unionin tuomioistuimen tuomion vaikutusten ajallinen rajoitus
91.
Openbaar Ministerie on pyytänyt, että jos unionin tuomioistuin katsoisi, että sitä ei voida pitää puitepäätöksen 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna ”oikeusviranomaisena”, tuomiolla, joka annetaan tämän ennakkoratkaisumenettelyn päätteeksi, ei olisi välittömiä vaikutuksia.
92.
Unionin tuomioistuin voi ainoastaan poikkeustapauksissa unionin oikeusjärjestykseen kuuluvaa yleistä oikeusvarmuuden periaatetta soveltaen rajoittaa kaikkien asianomaisten henkilöiden mahdollisuutta vedota sen tulkitsemaan oikeussääntöön vilpittömässä mielessä perustettujen oikeussuhteiden pätevyyden kyseenalaistamiseksi. Jotta tällainen rajoittava päätös voitaisiin tehdä, kahden olennaisen edellytyksen, eli asianomaisten vilpittömän mielen ja vakavien vaikeuksien uhan, on täytyttävä. (
30
)
93.
Alankomaiden viranomaisten vilpitöntä mieltä on pidettävä itsestään selvänä, koska se ei ole epäröinyt mukauttaa lainsäädäntöään viipymättä puitepäätöksen 6 artiklan 1 kohtaan liittyvään unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön. Näin ei ole kuitenkaan vakavien vaikeuksien vaaran osalta: puitepäätöksen 6 artiklan 2 kohdan tulkinnan, jota ehdotan tässä yhteydessä, välittömällä soveltamisella ei aiheuteta näitä vaikeuksia, joita Openbaar Ministeriekään ei sitä paitsi ole määrittänyt täsmällisesti.
V Ratkaisuehdotus
94.
Edellä esitetyistä syistä ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaisi Hof van beroep te Brusselin ennakkoratkaisupyyntöön seuraavasti:
Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS 6 artiklan 2 kohtaa, sellaisena kuin kyseinen puitepäätös on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, on tulkittava siten, että käsite ”täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen”, joka on unionin oikeuden itsenäinen käsite, ei sisällä jäsenvaltion yleistä syyttäjää, johon täytäntöönpanovallan käyttäjä voi suoraan tai epäsuorasti kohdistaa yksittäistapauksia koskevia määräyksiä tai käskyjä.
Puitepäätöksen 2002/584 27 artiklan 3 kohdan g alakohtaa ja 4 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion yleinen syyttäjä, johon täytäntöönpanovallan käyttäjä voi suoraan tai epäsuorasti kohdistaa yksittäistapauksia koskevia määräyksiä tai käskyjä, ei voi antaa kyseisessä säännöksessä tarkoitettua suostumusta.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: espanja.
(
2
)	Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehty neuvoston puitepäätös (EUVL 2002, L 190, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS (EUVL 2009, L 81, s. 24; jäljempänä puitepäätös).
(
3
)	Esim. tuomio 12.12.2019, Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyonin ja Tours’in syyttäjäviranomaiset) (C‑566/19 PPU ja C‑626/19 PPU, EU:C:2019:1077; jäljempänä tuomio Lyonin ja Tours’in syyttäjäviranomaiset, oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
4
)	Wet betreffende het Europees aanhoudingsbevel 19.12.2003 (Belgisch Staatsblad, 22.12.2003, s. 60075).
(
5
)	Wet van 29 april 2004 tot implementatie van het kaderbesluit van de Raad van de Europese Unie betreffende det Europees aanhoudingsbevel en de procedures van overlevering tussen de lidstaten van de Europese Unie (Stb. 2004, nro 195; jäljempänä OLW). Sitä on muutettu 13.7.2019 lukien.
(
6
)	Oikeuslaitoksesta 18.4.1827 annettu laki (Wet op de Rechterlijke Organisatie, jäljempänä Wet RO).
(
7
)	Tuomio 1.12.2008, Leymann ja Pustovarov (C‑388/08 PPU, EU:C:2008:669; jäljempänä tuomio Leymann ja Pustovarov, 44 kohta).
(
8
)	Viittaan käsitteellä ”suostumus” perinteiseen tapaan suostumukseen, jonka täytäntöönpanovaltion viranomainen antaa puitepäätöksen 27 artiklan nojalla siihen, että jo luovutettu henkilö pannaan syytteeseen, tuomitaan tai häneltä riistetään vapaus ennen hänen luovuttamistaan tehdystä muusta kuin luovuttamisen perusteena olleesta rikoksesta.
(
9
)	Tuomio Lyonin ja Tours’in syyttäjäviranomaiset, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
10
)	Esim. tuomio 27.5.2019, PF (Liettuan yleinen syyttäjä) (C‑509/18, EU:C:2019:457, 28 kohta; jäljempänä tuomio Liettuan yleinen syyttäjä).
(
11
)	Tuomio 10.11.2016, Poltorak (C‑452/16 PPU, EU:C:2016:858, 33 kohta; jäljempänä tuomio Poltorak).
(
12
)	Tuomio 27.5.2019, OG ja PI (Lyypekin ja Zwickaun syyttäjäviranomaiset), (C‑508/18 ja C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456, 52 kohta, kursivointi tässä; jäljempänä tuomio Lyypekin ja Zwickaun syyttäjäviranomaiset).
(
13
)	Ibidem, 54 kohta.
(
14
)	Ibidem, 62 kohta.
(
15
)	Tuomio 10.11.2016, Kovalkovas (C‑477/16 PPU, EU:C:2016:861, 27 kohta; jäljempänä tuomio Kovalkovas): keskinäisen luottamuksen ja vastavuoroisen tunnustamisen avulla ”voidaan luoda ja pitää yllä alue, jolla ei ole sisäisiä rajoja. Keskinäisen luottamuksen periaate edellyttää etenkin vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta sitä, että kukin jäsenvaltio katsoo – jollei kyse ole poikkeuksellisista olosuhteista –, että kaikki muut jäsenvaltiot noudattavat unionin oikeutta ja aivan erityisesti unionin oikeudessa tunnustettuja perusoikeuksia”.
(
16
)	Tuomio Lyypekin ja Zwickaun syyttäjäviranomaiset, 74 kohta; kursivointi tässä.
(
17
)	Ibidem, 74 kohta.
(
18
)	Tämä vaatimus ”ei ole edellytyksenä sille, että tämä viranomainen voidaan luokitella puitepäätöksen 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi pidätysmääräyksen antaneeksi oikeusviranomaiseksi [eikä] kuulu kyseisen viranomaisen asemaa ja organisaatioita koskeviin sääntöihin vaan se koskee pidätysmääräyksen antamismenettelyä”. Tuomio Lyonin ja Tour’sin syyttäjäviranomaiset, 48 kohta.
(
19
)	Tämä koskee tarkemmin sanoen sellaisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamista, jonka kohteena on rikossyytteiden nostaminen. Kun kyseessä on rangaistuksen täytäntöönpanoa varten annettu eurooppalainen pidätysmääräys, unionin tuomioistuin ei pidä tarpeellisena sitä, että yleisen syyttäjän päätökseen kohdistuu tuomioistuinvalvonta. Tuomio 12.12.2019, Openbaar Ministerie (Brysselin syyttäjävirasto) (C‑627/19 PPU, EU:C:2019:1079, 39 kohta; jäljempänä tuomio Brysselin syyttäjävirasto).
(
20
)	Unionin tuomioistuin hyväksyi 9.10.2019 antamassaan tuomiossa 2019, NJ (Wienin syyttäjänvirasto) (C‑489/19 PPU, EU:C:2019:849) sen, että tuomioistuin ”hyväksyy” täytäntöönpanovallasta riippuvaisen yleisen syyttäjän antaman eurooppalaisen pidätysmääräyksen. Tämä ei kuitenkaan merkitse sitä, että jäsenvaltiot voisivat jakaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamista koskevan toimivallan kahdelle viranomaiselle. Tämä edellyttää yksinkertaisesti sitä, että pidätysmääräyksen antaa vain se viranomainen, joka on ”hyväksynyt” yleisen syyttäjän päätöksen. Samalla tavoin jäsenvaltiot voivat antaa oikeuden osallistua puitepäätöksen 27 artiklassa säädetyn suostumuksen antamista koskevaan menettelyyn jollekin muulle kuin eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön panneelle viranomaiselle, mutta viimeksi mainitun on annettava suostumus virallisesti.
(
21
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 43–53 kohta.
(
22
)	Tuomio Lyypekin ja Zwickaun syyttäjäviranomaiset, 68 kohta.
(
23
)	Tuomio 1.6.2016, Bob-Dogi (C‑241/15, EU:C:2016:385, 55–57 kohta). Oikeaoppisesti voitaisiin ajatella, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanomenettely sisältää suojan kolmella tasolla: eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamista koskevan menettelyn kahdessa vaiheessa ja täytäntöönpanomenettelyn vaiheessa.
(
24
)	Tuomio Lyypekin ja Zwickaun syyttäjäviranomaiset, 73 kohta.
(
25
)	Tuomio Lyonin ja Tours’in syyttäjäviranomaiset, 62 kohta: ”silloin kun pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion lainsäädännössä toimivalta eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamiseen on osoitettu viranomaiselle, joka tosin osallistuu lainkäyttöön kyseisessä jäsenvaltiossa mutta ei itse ole tuomioistuin, kyseisessä jäsenvaltiossa on oltava, siltä osin kuin on kyse päätöksestä antaa eurooppalainen pidätysmääräys ja erityisesti tällaisen päätöksen oikeasuhteisuudesta, käytössä sellainen oikeussuojakeino tuomioistuimessa, joka täyttää kaikki tehokkaaseen oikeussuojaan liittyvät vaatimukset”.
(
26
)	Ibidem, 63 kohta.
(
27
)	Toisin sanoen vääristettäisiin puitepäätöksen mallia oikeusviranomaisten välisenä luovutusjärjestelmänä ilman muuta kuin ainoastaan välineellistä ja hallinnollista hallitusviranomaisen osallistumista (tuomio 28.6.2012West, C‑192/12 PPU, EU:C:2012:404, 54 kohta).
(
28
)	Tätä pyyntöä ei pidä sekoittaa pyyntöön, jonka perusteella voidaan antaa suostumus jo täytäntöönpannussa eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä kuvatun tosiseikaston pelkkää kuvausta tai olosuhteita koskevaan muutokseen. Unionin tuomioistuin hyväksyy muutokset, jotka eivät muuta rikoksen luonnetta ja joista ei aiheudu kieltäytymisperustetta (tuomio Leymann ja Pustovarov, 57 kohta).
(
29
)	Alankomaiden hallitus on väittänyt, että tämä oikeussuojakeino on olemassa kansallisessa lainsäädännössä, vaikka AZ ei käyttänyt sitä.
(
30
)	Tuomio Kovalkovas, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.