62023CJ0650
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kahdeksas jaosto)
17 päivänä lokakuuta 2024 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Lentoliikenne – Matkapaketti – Asetus (EY) N:o 261/2004 – 3 artiklan 6 kohta – Direktiivi (EU) 2015/2302 – 14 artiklan 5 kohta – Kumulatiivinen soveltaminen – Rajat – Asetus N:o 261/2004 – 3 artiklan 2 kohta – 4 artiklan 3 kohta – Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen johdosta annettava korvaus – Matkustajat, joille lennolle pääsyn epäämisestä on ilmoitettu etukäteen – Virheellinen tieto – Matkanjärjestäjä, joka siirtää matkustajat toiselle lennolle – Lennosta vastaava lentoliikenteen harjoittaja kuitenkin toteuttaa lennon siten kuin alun perin on suunniteltu – Lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan korvausvelvollisuus – 13 artikla – Mahdollisuus vaatia korvausta matkanjärjestäjältä
Yhdistetyissä asioissa C‑650/23 [Hembesler] (
i
) ja C‑705/23 [Condor Flugdienst],
joissa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvista kahdesta ennakkoratkaisupyynnöstä, jotka Landesgericht Korneuburg (Korneubourgin osavaltion tuomioistuin, Itävalta) (C‑650/23) ja Landgericht Düsseldorf (Düsseldorfin alueellinen alioikeus, Saksa) (C‑705/23) ovat esittäneet 22.8.2023 ja 2.11.2023 tekemillään päätöksillä, jotka ovat saapuneet unionin tuomioistuimeen 31.10.2023 ja 17.11.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asioissa
E EAD
vastaan
DW (C‑650/23)
ja
Flightright GmbH
vastaan
Condor Flugdienst GmbH (C‑705/23),
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto),
toimien kokoonpanossa: yhdeksännen jaoston puheenjohtaja N. Jääskinen, joka hoitaa kahdeksannen jaoston puheenjohtajan tehtäviä, sekä tuomarit M. Gavalec (esittelevä tuomari) ja I. Ziemele,
julkisasiamies: L. Medina,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
E EAD, edustajanaan G. Dirnberger, Rechtsanwalt,
–
DW, edustajanaan A. Skribe, Rechtsanwalt,
–
Flightright GmbH, edustajinaan M. Michel ja R. Weist, Rechtsanwälte,
–
Itävallan hallitus, asiamiehinään A. Posch, J. Schmoll ja G. Kunnert,
–
Unkarin hallitus, asiamiehinään D. Csoknyai ja Z. Fehér,
–
Puolan hallitus, asiamiehenään B. Majczyna,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään B.-R. Killmann ja N. Yerrell,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asiat ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyynnöt koskevat matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (EUVL 2004, L 46, s. 1) 2 artiklan j alakohdan, 4 artiklan ja 7 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
2
Nämä pyynnöt on esitetty asioissa, joissa vastakkain asiassa C‑650/23 ovat lentoliikenteen harjoittaja E EAD (jäljempänä E) ja lentomatkustaja ja asiassa C‑705/23 oikeudellista apua antava yhtiö Flightright GmbH, jolle kaksi lentomatkustajaa on luovuttanut mahdolliset korvausoikeutensa, ja lentoliikenteen harjoittaja Condor Flugdienst GmbH (jäljempänä Condor) ja jotka koskevat korvauksen maksamista kyseisille matkustajille asetuksen N:o 261/2004 nojalla.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetus N:o 261/2004
3
Asetuksen N:o 261/2004 johdanto-osan ensimmäisessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Lentoliikenteen alalla toteutettavalla [Euroopan] yhteisön toiminnalla olisi pyrittävä muun muassa varmistamaan matkustajien suojelun korkea taso. Lisäksi olisi otettava kaikilta osin huomioon kuluttajansuojelun yleiset vaatimukset.”
4
Kyseisen asetuksen 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
– –
b)
’lennosta vastaavalla lentoliikenteen harjoittajalla’ lentoliikenteen harjoittajaa, joka suorittaa tai aikoo suorittaa lennon joko matkustajan kanssa tehdyn sopimuksen mukaisesti tai sellaisen toisen oikeushenkilön tai luonnollisen henkilön puolesta, joka on tehnyt matkustajan kanssa sopimuksen;
– –
d)
‘matkanjärjestäjällä’ [matkapaketeista, pakettilomista ja pakettikiertomatkoista 13.6.1990 annetun] neuvoston direktiivin 90/314/ETY [(EYVL 1990, L 158, s. 59)] 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua matkanjärjestäjää, lukuun ottamatta lentoliikenteen harjoittajaa;
– –
g)
’varauksella’ sitä, että matkustajalla on lippu tai muu todiste, joka osoittaa, että lentoliikenteen harjoittaja tai matkanjärjestäjä on hyväksynyt ja rekisteröinyt kyseisen varauksen;
– –
j)
’lennolle pääsyn epäämisellä’ kieltäytymistä kuljettamasta matkustajaa lennolla, vaikka tämä on ilmoittautunut lennolle 3 artiklan 2 kohdan ehtojen mukaisesti, paitsi jos lennolle pääsyn epäämiselle on hyväksyttävät syyt, kuten terveys- tai turvallisuusnäkökohdat tai puutteelliset matkustusasiakirjat;
– –
l)
’peruuttamisella’ sitä, että aikataulun mukainen lento, jolle ainakin yksi paikka oli varattu, ei toteudu.”
5
Mainitun asetuksen 3 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, sanamuoto on seuraava:
”1.   Tätä asetusta sovelletaan
a)
matkustajiin, jotka lähtevät jäsenvaltion alueella sijaitsevalta ja perustamissopimuksen soveltamisalaan kuuluvalta lentoasemalta;
– –
2.   Edellä 1 kohtaa sovelletaan sillä edellytyksellä, että
a)
matkustajalla on vahvistettu varaus kyseiselle lennolle ja, jollei ole kyse 5 artiklassa tarkoitetusta peruutustapauksesta, hän ilmoittautuu lähtöselvitykseen
–
niitä ehtoja noudattaen ja siinä määräajassa, jotka lentoliikenteen harjoittaja, matkanjärjestäjä tai valtuutettu matkatoimisto on etukäteen kirjallisesti ilmoittanut (sisältää myös ilmoittamisen sähköisesti),
tai, jos määräaikaa ei ole ilmoitettu,
–
viimeistään 45 minuuttia ennen julkistettua lähtöaikaa;
b)
lentoliikenteen harjoittaja tai matkanjärjestäjä on siirtänyt matkustajan lennolta, jolle hänellä on varaus, toiselle lennolle, riippumatta siirron syystä.
– –
6.   Tämä asetus ei vaikuta direktiivin [90/314] mukaisiin matkustajien oikeuksiin. Tätä asetusta ei sovelleta tapauksiin, joissa valmismatka peruutetaan muista syistä kuin lennon peruuntumisen takia.”
6
Saman asetuksen 4 artiklan, jonka otsikko on ”Lennolle pääsyn epääminen”, 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos matkustajalta evätään pääsy lennolle vastoin hänen tahtoaan, lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan on välittömästi annettava hänelle siitä korvaus 7 artiklan mukaisesti sekä autettava häntä 8 ja 9 artiklan mukaisesti.”
7
Asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan, jonka otsikko on ”Peruuttaminen”, 1 kohdan c alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos lento peruutetaan:
– –
c)
matkustajalla on oikeus saada lennosta vastaavalta lentoliikenteen harjoittajalta korvaus 7 artiklan mukaisesti, paitsi jos
i)
matkustajalle on ilmoitettu peruutuksesta vähintään kaksi viikkoa ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa, tai
ii)
matkustajalle on ilmoitettu peruutuksesta vähintään seitsemän päivää ja enintään kaksi viikkoa ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa ja tarjottu uudelleenreititystä, jonka mukaan hänen olisi lähdettävä korkeintaan kaksi tuntia ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa ja hän saapuisi määräpaikkaan alle neljä tuntia aikataulun mukaista saapumisaikaa myöhemmin, tai
iii)
matkustajalle on ilmoitettu peruutuksesta alle seitsemän päivää ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa ja tarjottu uudelleenreititystä, jonka mukaan hänen olisi lähdettävä korkeintaan tuntia ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa ja hän saapuisi määräpaikkaan alle kaksi tuntia aikataulun mukaista saapumisaikaa myöhemmin.”
8
Kyseisen asetuksen 7 artiklan, jonka otsikko on ”Oikeus korvaukseen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos tähän artiklaan viitataan, matkustajan on saatava seuraavan suuruinen korvaus:
a)
250 euroa lentojen osalta, joiden pituus on enintään 1500 kilometriä;
b)
400 euroa yhteisön sisäisten lentojen osalta, joiden pituus on yli 1500 kilometriä, ja muiden lentojen osalta, joiden pituus on yli 1500 mutta alle 3500 kilometriä;
– –”
9
Kyseisen asetuksen 13 artiklan, jonka otsikko on ”Takautumisoikeus”, sanamuoto on seuraava:
”Jos lennosta vastaava lentoliikenteen harjoittaja maksaa korvauksen tai täyttää muut tämän asetuksen mukaiset velvollisuutensa, tämän asetuksen säännöksiä ei voida tulkita siten, että ne rajoittaisivat sen oikeutta hakea sovellettavan lainsäädännön nojalla korvausta muulta henkilöltä, kolmannet osapuolet mukaan luettuina. Tämä asetus ei lisäksi millään tavoin rajoita lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan oikeutta hakea korvausta matkanjärjestäjältä tai muulta henkilöltä, jonka kanssa lennosta vastaavalla lentoliikenteen harjoittajalla on sopimus. Vastaavasti tämän asetuksen säännöksiä ei voida tulkita siten, että ne rajoittaisivat matkanjärjestäjän tai kolmannen osapuolen, muun kuin matkustajan, jonka kanssa lennosta vastaavalla lentoliikenteen harjoittajalla on sopimus, oikeutta hakea sovellettavan lainsäädännön nojalla korvausta lennosta vastaavalta lentoliikenteen harjoittajalta.”
Direktiivi 2015/2302
10
Matkapaketeista ja yhdistetyistä matkajärjestelyistä sekä asetuksen (EY) N:o 2006/2004 ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/83/EU muuttamisesta ja neuvoston direktiivin 90/314/ETY kumoamisesta 25.11.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/2302 (EUVL 2015, L 326, s. 1) 3 artiklan 8 alakohdassa määritellään ”matkanjärjestäjä” siten, että sillä tarkoitetaan ”elinkeinonharjoittajaa, joka yhdistää ja myy tai tarjoaa myytäväksi matkapaketteja joko suoraan tai toisen elinkeinonharjoittajan välityksellä tai yhdessä toisen elinkeinonharjoittajan kanssa, tai elinkeinonharjoittajaa, joka toimittaa matkustajan tiedot toiselle elinkeinonharjoittajalle 2 kohdan b alakohdan v alakohdan mukaisesti”.
11
Kyseisen direktiivin 14 artiklan 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin mukainen oikeus korvaukseen tai hinnanalennukseen ei vaikuta niihin matkustajien oikeuksiin, jotka perustuvat asetukseen [N:o 261/2004] – – sekä kansainvälisiin yleissopimuksiin. Matkustajilla on oltava oikeus tehdä valituksia tämän direktiivin sekä mainittujen asetusten ja kansainvälisten yleissopimusten nojalla. Tämän direktiivin nojalla myönnetty korvaus tai hinnanalennus ja mainittujen asetusten ja kansainvälisten yleissopimusten nojalla myönnetty korvaus tai hinnanalennus vähennetään toisistaan liiallisten korvausten välttämiseksi.”
12
Kyseisen direktiivin 29 artiklan mukaisesti viittauksia direktiiviin 90/314, joka direktiivillä 2015/2032 kumottiin, pidetään viittauksina viimeksi mainittuun direktiiviin.
Pääasiat ja ennakkoratkaisukysymykset
Asia C‑650/23
13
Matkanjärjestäjä, jolta lentomatkustaja DW oli varannut matkapaketin, vahvisti hänen varauksensa (paluu)lennolle Heraklionista (Kreikka) Linziin (Itävalta). Paluulennon, josta E:n oli määrä huolehtia, oli suunniteltu tapahtuvaksi 29.9.2019, ja sen oli määrä lähteä Heraklionista klo 18 ja saapua Linziin klo 20 (jäljempänä aikataulun mukainen paluulento).
14
Matkustaja sai 28.9.2019 matkanjärjestäjältä ilmoituksen paluulentonsa aikataulun ja määräpaikan muuttamisesta. Hänelle kerrottiin kyseisessä ilmoituksessa, että nyt lennon lopullinen määräpaikka olisikin Wien-Schwechat (Itävalta) ja että sen suunniteltu lähtöaika 29.9.2019 oli klo 23.30. Mikään ei viittaa siihen, että tämä ilmoitus olisi johtunut E:n toiminnasta.
15
E, joka on International Air Transport Associationin (IATA) jäsen, on tilauslentoyhtiö, minkä vuoksi se ei tee itse lentovarauksia. Noin 24 tuntia ennen lennon lähtöä se sai matkustajaluettelon, jossa oli kaikkien kuljetettavien matkustajien etu- ja sukunimet; muita yhteystietoja matkanjärjestäjä ei sille toimittanut. Matkustajaluettelossa ei ollut DW:n nimeä.
16
DW:n 28.9.2019 saaman ilmoituksen vuoksi hän ei ilmoittautunut aikataulun mukaisen paluulennon lähtöselvitykseen.
17
DW vaati E:ltä asetuksen N:o 261/2004 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan perusteella 400 euron suuruista korvausta korkoineen. DW katsoo, että jos matkanjärjestäjä saa kirjoittaa lentolipun lentoliikenteen harjoittajan puolesta, sama pätee väistämättä myös kaikkiin hänen varaustaan koskeviin myöhempiin muutoksiin. DW:n mukaan häntä ei tämän osalta voida moittia siitä, ettei hän ilmoittautunut aikataulun mukaisen paluulennon lähtöselvitykseen, koska hänelle oli ilmoitettu hänen siirtämisestään toiselle lennolle. Hänen mukaansa häneltä evättiin täten pääsy lennolle vastoin hänen tahtoaan siitä hetkestä lähtien, jolloin hänen varaustaan muutettiin, joten hänellä on oltava oikeus korvaukseen.
18
E puolestaan väittää, että aikataulun mukainen paluulento suoritettiin pääosin suunnitellusti ja että matkanjärjestäjä muutti DW:n varausta E:tä kuulematta. E:n mukaan tällaiseen varauksen muuttamiseen ei näin ollen voida vedota sen osoittamiseksi, että lennolle pääsyn epääminen johtui lentoliikenteen harjoittajasta. E katsoo, että DW ei myöskään voi vedota korvausta koskevaan oikeuteen, koska hän ei ilmoittautunut hyvissä ajoin lähtöselvitykseen. Koska DW:llä oli vahvistettu varaus aikataulun mukaiselle paluulennolle, hänet olisi kuljetettu, jos hän olisi ilmoittautunut hyvissä ajoin lähtöselvitykseen, kyseisen varauksen muuttamisesta huolimatta.
19
Bezirksgericht Schwechat (Schwechatin piirioikeus, Itävalta) velvoitti 27.3.2023 antamallaan tuomiolla E:n korvaamaan DW:lle 400 euron suuruisen summan korkoineen ja vastaamaan tämän oikeudenkäyntikuluista. Kyseisen tuomioistuimen mukaan E:n on oltava vastuussa varauksen muuttamisesta, eikä ole tarpeen selvittää, tekikö muutoksen lentoliikenteen harjoittaja vai matkanjärjestäjä. Se katsoo, että sillä, että DW, jolle matkanjärjestäjä oli ilmoittanut hänen siirtämisestään toiselle lennolle, ei ilmoittautunut hyvissä ajoin lähtöselvitykseen, ei ole merkitystä sen korvausoikeuden kannalta, johon hän vetoaa lennolle pääsyn epäämisen vuoksi. Tämän osalta on merkityksetöntä, oliko E:n ja DW:n välillä suora sopimussuhde vai ei, tai pystyikö E itse muuttamaan matkustajien varauksia tai kirjoittamaan lentolippuja, koska E voi muun muassa hakea takautuvasti korvausta matkanjärjestäjältä asetuksen N:o 261/2004 13 artiklan mukaisesti. Kyseinen tuomioistuin korosti lopuksi, että lentoliikenteen harjoittaja ei ole väittänyt, että lennolle pääsyn epäämiselle olisi ollut kyseisen asetuksen 2 artiklan j alakohdassa tarkoitettuja hyväksyttäviä syitä.
20
E valitti kyseisestä tuomiosta Landesgericht Korneuburgiin, joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. Se väittää valituksensa tueksi lähinnä, että lennolle pääsyä ei ole evätty ja että matkanjärjestäjän varaukseen tekemän muutoksen ei voida katsoa johtuvan siitä.
21
Kyseisen tuomioistuimen mukaan asetuksen N:o 261/2004 4 artiklan 3 kohdasta seuraa, että jos lennolle pääsy evätään, lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan on maksettava matkustajalle korvaus kyseisen asetuksen 7 artiklan mukaisesti. Kyseinen tuomioistuin täsmentää tämän osalta, että sen oman oikeuskäytännön mukaan matkustajalla ei ole velvollisuutta ilmoittautua hyvissä ajoin lähtöselvitykseen, jos lennolle pääsy evätään ennalta, eli toisin sanoen jos kyseiselle matkustajalle on etukäteen ilmoitettu – perustellusti tai perusteettomasti –, että häntä ei kuljeteta varatulla lennolla tai ettei lentoa liikennöidä, kunhan kyseisellä matkustajalla on vahvistettu varaus eikä lennolle pääsyn epäämiselle ole hyväksyttäviä syitä. Matkustajalta ei nimittäin voida vaatia, että hän ilmoittautuu lennolle, jolla häntä ei kuljeteta.
22
Kyseisen tuomioistuimen mukaan 21.12.2021 annetusta tuomiosta Azurai ym. (C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 ja C‑270/20, EU:C:2021:1038, 47 kohta ja sitä seuraavat kohdat) ilmenee, että matkustajalla on asetuksen N:o 261/2004 3 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu vahvistettu varaus, kun matkanjärjestäjä, johon hän on sopimussuhteessa, antaa hänelle kyseisen asetuksen 2 artiklan g alakohdassa tarkoitetun muun todisteen, jonka mukaan hänet luvataan kuljettaa tietyllä lennolla, joka on yksilöity ilmoittamalla sen lähtö- ja saapumispaikka, lähtö- ja saapumisaika ja numero, ja näin on myös siinä tapauksessa, että tämän matkanjärjestäjä ei ole saanut asuanomaiselta lentoliikenteen harjoittajalta vahvistusta kyseisen lennon lähtö- ja saapumisajasta. Näin ollen lentoliikenteen harjoittajan on kannettava riski siitä, että matkanjärjestäjät antavat toimintansa yhteydessä matkustajille virheellisiä tietoja. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii kuitenkin, voidaanko tätä lähestymistapaa, jonka mukaisesti lentoliikenteen harjoittaja on vastuussa matkanjärjestäjän toimista, soveltaa käsiteltävän kaltaisessa tilanteessa, jossa matkanjärjestäjä, joka ei ole velvollinen noudattamaan kyseisen lentoliikenteen harjoittajan ohjeita, muuttaa itse tekemäänsä varausta.
23
Tässä tilanteessa Landesgericht Korneuburg on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Kun lentomatkustajalla on matkapakettiin sisältyvä, matkanjärjestäjän vahvistaman varauksen mukainen meno- ja paluulento ja kun tämä matkanjärjestäjä on ilmoittanut lentomatkustajalle päivää ennen aikataulun mukaista (paluu)lentoa lentosuunnitelman muuttuneen siten, että lennon numero, lentoaika ja lopullinen määräpaikka ovat muuttuneet, eikä lentomatkustaja ole tästä syystä ilmoittautunut alun perin varatulle lennolle asetuksen [N:o 261/2004] 3 artiklan 2 kohdassa mainittujen ehtojen mukaisesti, vaikka alun perin varattu lento on kuitenkin tosiasiassa lennetty suunnitellun mukaisesti ja lentoliikenteen harjoittaja olisi myös kuljettanut matkustajan, jos tämä olisi ilmoittautunut lennolle asetuksen 3 artiklan 2 kohdassa mainittujen ehtojen mukaisesti, onko asetuksen 7 artiklan 1 kohtaa, 4 artiklan 3 kohtaa ja 2 artiklan j alakohtaa tulkittava tällöin siten, että lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan on maksettava lentomatkustajalle korvaus?”
Asia C‑705/23
24
Kaksi lentomatkustajaa oli varannut matkanjärjestäjän välityksellä matkapaketin ajanjaksolle 18.7.2020–30.7.2020. Matkaan sisältyivät meno-paluulennot, jotka Condorin oli määrä liikennöidä, Düsseldorfin (Saksa) ja Fuerteventuran (Espanja) välillä.
25
Matkanjärjestäjä ilmoitti kyseiselle kahdelle matkustajalle menolennon peruuttamisesta ja heidän varauksensa muuttamisesta siten, että lennon oli määrä lähteä 20.7.2020. Kyseisen ilmoituksen perusteella matkustajat eivät ilmoittautuneet lentoasemalle 18.7.2020 vaan vasta 20.7.2020. He väittävät lisäksi, että matkanjärjestäjä oli ilmoittanut heille tästä vasta kahdeksan päivää ennen menolennon lähtöpäivää.
26
Condor kiistää nämä esitetyt tosiseikat ja toteaa, että alkuperäinen lento 18.7.2020 liikennöitiin.
27
Kyseiset kaksi matkustajaa luovuttivat saamisensa Flightrightille, joka on oikeudellista apua antava yhtiö ja joka nosti Amtsgericht Düsseldorfissa (Düsseldorfin alioikeus, Saksa) kanteen yhteensä 800 euron suuruisen korvauksen saamiseksi asetuksen N:o 261/2004 4 artiklan 3 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan sekä siviililain (Bürgerliches Gesetzbuch) 398 §:n nojalla.
28
Flightright väittää, että lentoliikenteen harjoittajan on vastattava matkanjärjestäjän toimista ja että kyse on siitä, että lentoliikenteen harjoittaja epäsi lennolle pääsyn ennalta.
29
Condor puolestaan katsoo, että käsiteltävässä asiassa pääsyä lennolle ei ole evätty, koska se liikennöi alkuperäisen lennon. Sen mukaan lennolle pääsyn epääminen edellyttää lisäksi lentoliikenteen harjoittajan toimintaa. Käsiteltävässä asiassa ilmoituksen menolennon muuttumisesta teki kuitenkin matkanjärjestäjä.
30
Koska Amtsgericht Düsseldorf hylkäsi Flightrightin väitteet 3.11.2022 antamallaan tuomiolla, kyseinen yhtiö teki valituksen Landgericht Düsseldorfiin, joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
31
Kyseinen tuomioistuin katsoo, että käsiteltävässä asiassa nousee esiin uusi kysymys siitä, onko matkanjärjestäjän tekemä lennolle pääsyn epääminen ennalta asetuksen N:o 261/2004 4 artiklassa tarkoitettu lennolle pääsyn epääminen, kun otetaan huomioon, että käsiteltävässä asiassa ei ole kyse yhdestäkään kyseisen asetuksen 2 artiklan j alakohdassa säädetystä syystä, jolla lennolle pääsyn epääminen oikeutetaan. Koska lisäksi 26.10.2023 annetun tuomion LATAM Airlines Group (C‑238/22, EU:C:2023:815, 40 kohta ja sitä seuraavat kohdat) mukaan kyseisen asetuksen lennon peruuttamista koskevan 5 artiklan 1 kohdan c alakohdan i–iii alakohtaa ei voida soveltaa analogisesti lennolle pääsyn epäämiseen, ei sen mukaan ole tarpeen selvittää, oliko kyseiselle kahdelle matkustajalle ilmoitettu varauksen muuttamisesta aiemmin kuin kahdeksan päivää ennen lentopäivää.
32
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päättelee lisäksi 21.12.2021 annetusta tuomiosta Azurai ym. (C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 ja C‑270/20, EU:C:2021:1038), että pääasian olosuhteissa kyseisillä kahdella matkustajalla oli asetuksen N:o 261/2004 3 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu vahvistettu varaus.
33
Kyseinen tuomioistuin katsoo, että matkanjärjestäjän sellaisen ilmoituksen avulla tiedoksi antama lennolle pääsyn epääminen ennalta, joka koskee varauksen muuttamista tai sen peruuttamista, voi merkitä asetuksen N:o 261/2004 4 artiklassa tarkoitettua lennolle pääsyn epäämistä. Tämän tulkinnan puolesta voisi puhua se, että toisin kuin kyseisen säännöksen espanjan- ja ranskankielisissä versioissa, joissa nimetään nimenomaisesti lentoliikenteen harjoittaja tahoksi, joka epää matkustajien lennolle pääsyn, useissa muissa kyseisen säännöksen kieliversioissa – ja muun muassa tanskan-, saksan-, englannin-, italian-, hollannin-, portugalin- ja ruotsinkielisissä versioissa – jätetään avoimeksi kysymys siitä, kuka epää lennolle pääsyn.
34
Sellaisen lentomatkustajan näkökulmasta, joka ei ole antanut suostumustaan varauksensa muuttamiseen, tällainen muuttaminen on lisäksi rinnastettavissa siihen, että häneltä evätään pääsy aikataulun mukaiselle lennolle. Voisi siis olla tarpeen sisällyttää varauksen muuttaminen tilanteisiin, joita pidetään lennolle pääsyn epäämisenä, jotta matkustajaa, jolla on matkapakettiin sisältyvä lento, suojataan siltä, että hän ei saa asetuksessa N:o 261/2004 tarkoitettua suojaa.
35
Kyseisen tuomioistuimen mukaan 21.12.2021 annetusta tuomiosta Azurair ym. (C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 ja C‑270/20, EU:C:2021:1038, 46–51 kohta) ilmenee lopuksi, että matkanjärjestäjä voi antaa asetuksen N:o 261/2004 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun vahvistetun varauksen myös siinä tapauksessa, että lentoliikenteen harjoittaja ei ole vahvistanut asianomaisen lennon lentoaikatauluja kyseiselle matkanjärjestäjälle eli niin kutsuttu varmistusvaraus puuttuu. Kyseisellä asetuksella pyritään nimittäin siihen, että lentoliikenteen harjoittaja kantaa riskin siitä, että matkanjärjestäjät antavat toimintansa yhteydessä matkustajille virheellisiä tietoja. Tästä näkökulmasta tarkasteltuna matkustaja ei sen mukaan osallistu lentoliikenteen harjoittajan ja matkanjärjestäjän väliseen suhteeseen, eikä matkustajalta voida edellyttää, että hän hankkii tältä osin tietoja.
36
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että kyseisessä tuomiossa annettu tulkinta on sovellettavissa matkanjärjestäjän ”lennon peruuttamisen” vuoksi matkustajan varaukseen tekemään muutokseen.
37
Tässä tilanteessa Landgericht Düsseldorf on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko asetuksen [N:o 261/2004] 4 artiklaa tulkittava siten, että lentoliikenteen harjoittaja epää matkustajan lennolle pääsyn – ennalta tapahtuvan lennolle pääsyn epäämisen muodossa – myös siinä tapauksessa, että matkanjärjestäjä tiedottaa matkustajalle varauksen muuttamista koskevalla ilmoituksella, että lento on peruutettu, vaikka lentoliikenteen harjoittaja ei ole peruuttanut lentoa, joka todellisuudessa toteutetaan suunnitellusti?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
38
Kysymyksillään, joita on tarkasteltava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytäneet tuomioistuimet tiedustelevat lähinnä, onko asetuksen N:o 261/2004 4 artiklan 3 kohtaa, tarkasteltuna yhdessä sen 2 artiklan j alakohdan kanssa, tulkittava siten, että lentomatkustaja, jolla oli matkapaketin yhteydessä vahvistettu varaus lennolle, voi vaatia lennosta vastaavalta lentoliikenteen harjoittajalta kyseisen asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa säädettyä korvausta, jos kyseisen matkan järjestäjä on – tästä aiemmin lentoliikenteen harjoittajalle tiedottamatta – ilmoittanut matkustajalle, että aikataulun mukaista lentoa ei liikennöidä, vaikka kyseinen lento on liikennöity suunnitellusti.
39
Aluksi on muistutettava, että kun on kyse matkapaketista, lentomatkustajat voivat halutessaan vedota vapaasti asetukseen N:o 261/2004. Heidän oikeussuojaansa ei nimittäin varmisteta yksinomaan direktiivillä 2015/2302 (ks. vastaavasti tuomio 26.3.2020, Primera Air Scandinavia, C‑215/18, EU:C:2020:235, 35 kohta). Tästä näkökulmasta tarkasteltuna kyseisen asetuksen 3 artiklan 6 kohdassa säädetään muun muassa, että ”asetus ei vaikuta direktiivin [90/314, joka on korvattu direktiivillä 2015/2303] mukaisiin matkustajien oikeuksiin”. Vastaavasti viimeksi mainitun direktiivin 14 artiklan 5 kohdassa vahvistetaan nimenomaisesti, että kyseisen direktiivin nojalla myönnetty korvaus tai hinnanalennus ja muun muassa asetuksen N:o 261/2004 nojalla myönnetty korvaus tai hinnanalennus vähennetään toisistaan liiallisten korvausten välttämiseksi.
40
Kyseisen asetuksen 3 artiklan 6 kohdasta ja direktiivin 2015/2302 14 artiklan 5 kohdasta ilmenee näin ollen, että johdetun oikeuden kyseisten kahden toimen soveltamisalat voivat olla päällekkäisiä. Tällaisissa tapauksissa kyseisissä säännöksissä vahvistetaan, että niihin ei voida vedota samanaikaisesti siten, että matkustajalle aiheutuneesta vahingosta suoritettaisiin liian suuri korvaus.
41
Kahdesta ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee toiseksi selvästi, että pääasioiden taustalla olevat kaksi lentoa liikennöitiin suunnitellusti. Tästä seuraa, ettei voida katsoa, että kumpaakaan kyseessä olevista lennoista olisi peruutettu, koska asetuksen N:o 261/2004 2 artiklan l alakohdan mukaan ”peruuttamisella” tarkoitetaan ”sitä, että aikataulun mukainen lento, jolle ainakin yksi paikka oli varattu, ei toteudu.” Matkanjärjestäjien kahdessa pääasiassa kyseessä oleville matkustajille lähettämät ilmoitukset on siis ymmärrettävä kyseisen asetuksen 2 artiklan j alakohdassa tarkoitettu lennolle pääsyn epäämisen käsite huomioiden.
42
Tämän täsmennyksen jälkeen on määritettävä yhtäältä, kattaako tämä lennolle pääsyn epäämisen käsite sellaiselle lennolle pääsyn epäämisen ennalta, joka on kuitenkin liikennöity, ja toisaalta, voiko lentoliikenteen harjoittaja olla vastuussa virheellisistä tiedoista, jotka koskevat lennon siirtämistä tai sen peruuttamista ja jotka matkanjärjestäjä on ilmoittanut matkustajille.
43
Ensinnäkin 26.10.2023 annetusta tuomiosta LATAM Airlines Group (C‑238/22, EU:C:2023:815, 39 kohta) ilmenee, että asetuksen N:o 261/2004 4 artiklan 3 kohtaa, luettuna yhdessä sen 2 artiklan j alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan, joka on ilmoittanut matkustajalle etukäteen epäävänsä häneltä vastoin hänen tahtoaan pääsyn lennolle, jolle hänellä on vahvistettu varaus, on maksettava kyseiselle matkustajalle korvaus, vaikka hän ei olekaan ilmoittautunut lähtöselvitykseen kyseisen asetuksen 3 artiklan 2 kohdassa vahvistettujen edellytysten mukaisesti.
44
Se, että tietoa lennolle pääsyn epäämisestä ei ole matkustajalle ennalta ilmoittanut lennosta vastaava lentoliikenteen harjoittaja vaan matkanjärjestäjä, ei voi johtaa kyseisten säännösten erilaiseen tulkintaan.
45
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee toiseksi, että lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan voidaan katsoa olevan vastuussa virheellisistä tiedoista, jotka koskevat lennon siirtämistä tai peruuttamista ja jotka matkanjärjestäjä on ilmoittanut matkustajille.
46
Ensinnäkään useissa asetuksen N:o 261/2004 säännöksissä ei tehdä niiden soveltamisen kannalta minkäänlaista eroa lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan ja matkanjärjestäjän välillä. Tämä pätee muun muassa kyseisen asetuksen 2 artiklan g alakohtaan, jonka mukaan ”varauksella” tarkoitetaan sitä, että ”matkustajalla on lippu tai muu todiste, joka osoittaa, että lentoliikenteen harjoittaja tai matkanjärjestäjä on hyväksynyt ja rekisteröinyt kyseisen varauksen”. Näin on myös asetuksen 3 artiklan 2 kohdan a alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan osalta, jossa säädetään, että ajankohdan, jona matkustajan on ilmoittauduttava lähtöselvitykseen, voi ilmoittaa lentoliikenteen harjoittaja, matkanjärjestäjä tai valtuutettu matkatoimisto. Näin on edelleen asetuksen 3 artiklan 2 kohdan b alakohdan osalta, jonka mukaan sekä lentoliikenteen harjoittaja että matkanjärjestäjä voivat siirtää matkustajan toiselle lennolle (ks. vastaavasti tuomio 21.12.2021, Azurair ym., C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 ja C‑270/20, EU:C:2021:1038, 47 kohta).
47
Kyseisestä tuomiosta ilmenee näin ollen, että asetuksen N:o 261/2004 3 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdan yhteydessä lentomatkustajat voivat luottaa erotuksetta tietoihin, jotka lennosta vastaava lentoliikenteen harjoittaja tai matkanjärjestäjä on antanut ja jotka koskevat lentokoneeseen nousuaikaa tai heidän siirtämistään toiselle lennolle.
48
Tällaisella tulkinnalla myötävaikutetaan toiseksi matkustajien suojelun korkean tason varmistamiseen, kuten asetuksen N:o 261/2004 johdanto-osan ensimmäisessä perustelukappaleessa todetaan. Tästä näkökulmasta tarkasteltuna kyseisellä asetuksella pyritään siihen, että lentoliikenteen harjoittaja kantaa riskin siitä, että matkanjärjestäjät antavat toimintansa yhteydessä matkustajille virheellisiä tietoja. Matkustajalta, joka ei osallistu lentoliikenteen harjoittajan ja matkanjärjestäjän välisiin suhteisiin, ei nimittäin voida edellyttää, että hän hankkii tältä osin tietoja (ks. vastaavasti tuomio 21.12.2021, Azurair ym., C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 ja C‑270/20, EU:C:2021:1038, 48 ja 49 kohta).
49
On joka tapauksessa muistutettava, että siinä tapauksessa, että lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan olisi matkanjärjestäjän menettelyn vuoksi maksettava korvaus matkustajille asetuksen N:o 261/2004 nojalla, sillä voi olla mahdollisuus hakea korvausta aiheutuneista vahingoista matkanjärjestäjältä asetuksen 13 artiklan mukaisesti. Kyseisen lentoliikenteen harjoittajan tämän velvollisuuden seurauksena kantama taloudellinen taakka voi näin ollen keventyä tai jopa poistua kokonaan tällaisen korvauksen johdosta (ks. vastaavasti tuomio 10.1.2006, IATA ja ELFAA, C‑344/04, EU:C:2006:10, 90 kohta; tuomio 19.11.2009, Sturgeon ym., C‑402/07 ja C‑432/07, EU:C:2009:716, 68 kohta ja tuomio 21.12.2021, Azurair ym., C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 ja C‑270/20, EU:C:2021:1038, tuomion 61 kohta).
50
E:n esittämä väite, joka koskee 4.7.2018 annetun tuomion Wirth ym. (C‑532/17, EU:C:2018:527) soveltamista analogisesti, on myös hylättävä. E väittää tämän osalta, että samalla tavoin kuin vuokralaisella, kun on kyse miehistöllä varustetun lentokoneen vuokrasopimuksesta (”wet lease”), sen kaltaisella charter-lentoyhtiöllä ei ole mitään operatiivista päätöksentekovaltaa sen osalta, toteutetaanko lento, milloin se toteutetaan ja keitä ovat matkustajat.
51
Tämän osalta on riittävää todeta, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että lentoliikenteen harjoittajan, joka on tehnyt sellaisen lentokuljetustarjouksen, joka vastaa matkanjärjestäjän suhteessaan matkustajaan tekemää tarjousta, on – vaikka muutoksia tähän tarjoukseen voikin tulla – katsottava aikovan suorittaa lennon asetuksen N:o 261/2004 2 artiklan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla, joten sitä voidaan pitää kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna lennosta vastaavana lentoliikenteen harjoittajana (ks. vastaavasti tuomio 21.12.2021, Azurair ym., C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 ja C‑270/20, EU:C:2021:1038, 59 ja 62 kohta ja määräys 10.3.2023, Eurowings (Lento, jota ei ole olemassa), C‑607/22, EU:C:2023:201, 21 kohta).
52
E:n argumenteilla pyritään lisäksi itse asiassa kiistämään matkanjärjestäjän käyttämän lentoliikenteen harjoittajan asema asetuksen N:o 261/2004 2 artiklan b alakohdassa tarkoitettuna lennosta vastaavana lentoliikenteen harjoittajana. Kyseisen asetuksen 2 artiklan d alakohdassa kuitenkin määritellään ”matkanjärjestäjä” direktiivin 2015/2302 3 artiklan 8 kohdassa tarkoitetuksi järjestäjäksi ”lukuun ottamatta lentoliikenteen harjoittajaa”. E:n päättelyn hyväksyminen johtaisi näin ollen siihen paradoksaaliseen lopputulokseen, että lennosta vastaava lentoliikenteen harjoittaja ei vastaisi charterlennosta, koska tätä asemaa ei tunnustettaisi charter-yhtiölle eikä matkanjärjestäjälle.
53
Edellä esitetyn perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että asetuksen N:o 261/2004 4 artiklan 3 kohtaa, tarkasteltuna yhdessä sen 2 artiklan j alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että lentomatkustaja, jolla oli matkapaketin yhteydessä vahvistettu varaus lennolle, voi vaatia lennosta vastaavalta lentoliikenteen harjoittajalta asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa säädettyä korvausta, jos matkanjärjestäjä on – tästä aiemmin lentoliikenteen harjoittajalle tiedottamatta – ilmoittanut matkustajalle, että aikataulun mukaista lentoa ei liikennöidä, vaikka kyseinen lento on liikennöity suunnitellusti.
Oikeudenkäyntikulut
54
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisissa tuomioistuimissa vireillä olevien asioiden käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 4 artiklan 3 kohtaa, tarkasteltuna yhdessä asetuksen N:o 261/2004 2 artiklan j alakohdan kanssa,
on tulkittava siten, että
lentomatkustaja, jolla oli matkapaketin yhteydessä vahvistettu varaus lennolle, voi vaatia lennosta vastaavalta lentoliikenteen harjoittajalta asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa säädettyä korvausta, jos matkanjärjestäjä on – tästä aiemmin lentoliikenteen harjoittajalle tiedottamatta – ilmoittanut matkustajalle, että aikataulun mukaista lentoa ei liikennöidä, vaikka kyseinen lento on liikennöity suunnitellusti.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.