Laikina versija
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. kovo 24 d.(*)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – SESV 267 straipsnis – Nacionalinių galutinės instancijos teismų pareigos pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą apimtis – Šios pareigos išimtys – Pareiga motyvuoti konkretų šių išimčių taikymą – Nacionalinės teisės normos, kuriomis nacionaliniam galutinės instancijos teismui suteikiama teisė atmesti ieškinius pateikiant sutrumpintus motyvus – Atsisakymo pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą motyvavimo sąlygos “
Byloje C‑767/23 (Remling)(i)
dėl Afdeling bestuursrechtspraak van de Raad van State (Valstybės tarybos Administracinių bylų skyrius, Nyderlandai) 2023 m. gruodžio 13 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo tą pačią dieną, pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
A. M.
prieš
Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas K. Lenaerts, pirmininko pavaduotojas T. von Danwitz, kolegijų pirmininkai F. Biltgen, K. Jürimäe, L. Arastey Sahún ir J. Passer, teisėjai S. Rodin, E. Regan, D. Gratsias, M. Gavalec (pranešėjas), Z. Csehi, S. Gervasoni ir N. Fenger,
generalinė advokatė T. Ćapeta,
posėdžio sekretorė A. Lamote, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2025 m. kovo 4 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–        A. M., atstovaujamo advocate E. C. Gelok,
–        Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos M. K. Bulterman ir J. Langer,
–        Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos R. Kanitz,
–        Italijos vyriausybės, atstovaujamos S. Fiorentino,
–        Suomijos vyriausybės, atstovaujamos A. Laine ir M. Pere,
–        Europos Komisijos, atstovaujamos F. Ronkes Agerbeek ir C. Urraca Caviedes,
susipažinęs su 2025 m. birželio 26 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 267 straipsnio trečios pastraipos, siejamos su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsnio antra pastraipa, išaiškinimo.
2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant trečiosios šalies piliečio A. M. ir
Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Teisingumo ir saugumo valstybės sekretorius, Nyderlandai) (toliau – valstybės sekretorius) ginčą dėl pastarojo atsisakymo išduoti A. M. leidimą gyventi šalyje.
Teisinis pagrindas
3        2000 m. lapkričio 23 d.
Vreemdelingenwet 2000 (2000 m. Užsieniečių įstatymas) (Stb. Nr. 495, 2000; toliau – Užsieniečių įstatymas) 91 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„Jei Afdeling bestuursrechtspraak van de Raad van State (Valstybės Tarybos Administracinių bylų skyrius, Nyderlandai) mano, kad pareikštas prieštaravimas negali lemti panaikinimo, jis gali savo sprendimo motyvuose apsiriboti šiuo konstatavimu.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
4        A. M., kuris yra Maroko pilietis ir kurio sutuoktinė ir vaikai gyvena Nyderlanduose ir turi Nyderlandų pilietybę, valstybės sekretoriui pateikė prašymą išduoti visoje Europos Sąjungos teritorijoje galiojantį leidimą gyventi šalyje. 2019 m. spalio 8 d. sprendimu šis prašymas buvo atmestas, motyvuojant tuo, kad A. M. jau turėjo leidimą gyventi Ispanijoje.
5        Pateikęs skundą dėl šio sprendimo, kuris buvo atmestas 2020 m. gegužės 19 d. valstybės sekretoriaus sprendimu, A. M. apskundė tą sprendimą rechtbank Den Haag, zittingsplaats Utrecht (Utrechte posėdžiaujantis Hagos apylinkės teismas, Nyderlandai).
6        2021 m. kovo 5 d. sprendimu šis teismas atmetė skundą, motyvuodamas tuo, kad pagal 2017 m. gegužės 10 d. Sprendimą Chavez-Vilchez ir kt. (C‑133/15, EU:C:2017:354) A. M., norėdamas gauti prašomą leidimą gyventi šalyje, turėjo įrodyti, kad jo vaikai neturi leidimo gyventi Ispanijoje arba kad negali jo gauti.
7        A. M. dėl šio sprendimo pateikė apeliacinį skundą Afdeling bestuursrechtspraak van de Raad van State (Valstybės tarybos Administracinių bylų skyrius), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Šiame apeliaciniame skunde A. M. visų pirma ginčija Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Utrecht (Utrechte posėdžiaujantis Hagos apylinkės teismas) pateiktą 2017 m. gegužės 10 d. Sprendimo Chavez-Vilchez ir kt. (C‑133/15, EU:C:2017:354) aiškinimą ir remiasi išvestine teise gyventi šalyje pagal SESV 20 straipsnį, kaip jis išaiškintas, be kita ko, tame sprendime. Be to, jis kaltina pirmosios instancijos teismą tuo, kad šis nesikreipė į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą pagal SESV 267 straipsnį, nepaisant nacionalinės jurisprudencijos skirtumų dėl įrodinėjimo pareigos, susijusios su šia išvestine teise gyventi šalyje. Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme jis pakartoja savo prašymą kreiptis į Teisingumo Teismą pagal šią nuostatą.
8        Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad atsakymas į A. M. iškeltą Sąjungos teisės aiškinimo klausimą aiškiai matyti iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos. Taigi, remdamasis 1982 m. spalio 6 d. Sprendime Cilfit (283/81, EU:C:1982:335) ir 2021 m. spalio 6 d. Sprendime Consorzio Italian Management ir Catania Multiservizi (C‑561/19, EU:C:2021:799) suformuota jurisprudencija, šis teismas laikosi nuomonės, kad neprivalo pateikti prašymo priimti prejudicinį sprendimą pagal SESV 267 straipsnio trečią pastraipą ir kad jis gali priimti sprendimą pagrindinėje byloje, sutrumpintai motyvuodamas savo sprendimą taip:
„Apeliacinio skundo padavimas nepanaikina [pirmosios instancijos teismo] sprendimo. Šios išvados nereikia papildomai motyvuoti.
Apeliaciniame skunde nėra jokių klausimų, į kuriuos reikia atsakyti siekiant užtikrinti teisės vientisumą, teisės raidą ar teisminę apsaugą apskritai ([2000 m. Užsieniečių įstatymo] 91 straipsnio 2 dalis).“
9        Ši Užsieniečių įstatymo 91 straipsnio 2 dalyje numatyta galimybė pateikti sutrumpintus motyvus atspindi Nyderlandų teisės aktų leidėjo priimant šį įstatymą siektą pusiausvyrą tarp noro kuo labiau išplėsti galimybę pateikti apeliacinį skundą bet kurioje su užsieniečių teise susijusioje byloje ir būtinybės leisti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui savo analizėje sutelkti dėmesį į klausimus, į kuriuos reikia atsakyti siekiant užtikrinti teisės vientisumą, teisės raidą ar teisminę apsaugą apskritai.
10      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad, be kita ko, jis turi teisę sutrumpintai motyvuoti savo sprendimus, kai jam pateikti pagrindai yra nereikšmingi arba kai juose tik ginčijama tai, kad pirmosios instancijos teismas taikė savo suformuotą jurisprudenciją, tačiau aiškiai nenurodoma, kodėl toks taikymas yra klaidingas ar su trūkumais ir kodėl reikia nuo jo nukrypti. Tokiais atvejais nėra jokios prasmės išsamiai pakartoti jurisprudencijos, kuri nėra rimtai ginčijama. Be to, tai, kad nėra pagrindo panaikinti pirmosios instancijos teismo sprendimo ir nėra teisės vientisumo, teisės raidos ar teisminės apsaugos klausimų, paprastai reiškia, kad nėra Sąjungos teisės aiškinimo klausimų, dėl kurių reikėtų pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą.
11      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad net jeigu motyvai yra sutrumpinti, teisės subjektui užtikrinama teisė į veiksmingą teisminę gynybą, nes kiekviena su užsieniečių teisėmis susijusi byla yra išsamiai ir nuodugniai nagrinėjama pirmosios instancijos teisme, kuriame trečiųjų šalių piliečiai ir jų patarėjai, be kita ko, gali raštu pateikti savo pagrindus ir žodžiu išdėstyti savo argumentus per teisminius ginčus. Šis teismas bet kuriuo atveju priima sprendimą išsamiai motyvuodamas. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visada atlieka išsamų apeliacinio skundo nagrinėjimą iš esmės, net jeigu to nematyti iš sutrumpintų jo sprendimo motyvų.
12      Šis teismas taip pat pažymi, kad specialioji užsieniečių teisių kolegija 2020–2023 m. priėmė 11 047 sprendimus dėl esmės, iš kurių 85 % buvo motyvuoti sutrumpintai. Šiuo aspektu jis nurodo, kad Sąjungos teisė daro vis didesnę įtaką užsieniečių teisėms, ir pažymi, kad apeliacinėse bylose pateikiama daug prašymų priimti prejudicinį sprendimą, o kai kurie iš jų visiškai nemotyvuoti. Turint tai omenyje, labai daug laiko reikalautų motyvuoti atsisakymą pateikti prejudicinius klausimus, atsižvelgiant į išimtis, kurias Teisingumo Teismas nustatė 1982 m. spalio 6 d. Sprendime Cilfit (283/81, EU:C:1982:335, 221 punktas), iš kurio matyti, kad nacionalinis teismas, kurio sprendimai pagal nacionalinę teisę negali būti skundžiami teismine tvarka (toliau – nacionalinis teismas, kurio sprendimai negali būti skundžiami) ir kuriame iškeliamas Sąjungos teisės klausimas, atleidžiamas nuo pareigos kreiptis į Teisingumo Teismą, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnio trečią pastraipą, jeigu jis konstatuoja, kad iškeltas klausimas neturi reikšmės, kad Teisingumo Teismas jau yra išaiškinęs atitinkamą Sąjungos teisės nuostatą arba teisingas Sąjungos teisės aiškinimas yra toks akivaizdus, kad nelieka jokių pagrįstų abejonių (toliau – trys Cilfit išimtys).
13      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas priduria, kad sutrumpintai motyvuodamas savo sprendimą jis pritaria pirmojoje instancijoje priimto sprendimo rezoliucinei daliai, nebūtinai pakartodamas visus jo motyvus. Šiuo aspektu jis patikslina, kad galėtų pasiekti tokį patį rezultatą kaip ir pirmosios instancijos teismas, tačiau dėl skirtingų motyvų. Taigi jis galėtų pateikti sutrumpintus motyvus tuo atveju, kai tas teismas atmetė prašymą pateikti prejudicinius klausimus, tinkamai nemotyvavęs savo sprendimo arba net neišnagrinėjęs tokio prašymo.
14      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, remdamasis, be kita ko, 2018 m. balandžio 24 d. EŽTT sprendimu Baydar prieš Nyderlandus (CE:ECHR:2018:0424JUD005538514), mano, kad Užsieniečių įstatymo 91 straipsnio 2 dalyje jam suteikta teisė pateikti sutrumpintus motyvus atitinka bendrą pareigą motyvuoti, kylančią iš Chartijos 47 straipsnio pirmos pastraipos ir 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK) 6 straipsnio 1 dalies. Todėl jis neketina kreiptis į Teisingumo Teismą šiuo klausimu.
15      Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad iš 2021 m. spalio 6 d. Sprendimo Consorzio Italian Management ir Catania Multiservizi (C‑561/19, EU:C:2021:799) 51 punkto matyti, jog iš nacionalinio teismo, kurio sprendimai negali būti skundžiami ir kuris mano, kad yra atleistas nuo pareigos kreiptis į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą, sprendimo turi būti aišku, kad iškeltas Sąjungos teisės klausimas neturi reikšmės sprendžiant ginčą, kad atitinkamos Sąjungos teisės nuostatos aiškinimas yra grindžiamas Teisingumo Teismo jurisprudencija arba kad, nesant tokios jurisprudencijos, Sąjungos teisės išaiškinimas šiam teismui buvo akivaizdus ir nekėlė jokių pagrįstų abejonių. Taigi kyla klausimas, ar teisė sutrumpintai motyvuoti tokį sprendimą atitinka SESV 267 straipsnio trečią pastraipą, siejamą su Chartijos 47 straipsniu, tuo atveju, kai šio teismo nagrinėjamos bylos šalis jo prašo pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą. Konkrečiai kalbant, jam kyla klausimas, ar tokiu atveju jis turi išsamiai motyvuoti priežastis, dėl kurių neprivalo pateikti tokio prašymo, be kita ko, nurodydamas, kuri iš trijų Cilfit išimčių taikoma.
16      Šiuo aspektu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad iš 2021 m. spalio 6 d. Sprendimo Consorzio Italian Management ir Catania Multiservizi (C‑561/19, EU:C:2021:799) 61–65 punktų matyti: kai nacionalinis teismas, kurio sprendimai negali būti skundžiami, pripažįsta ieškinį nepriimtinu dėl pagrindų, susijusių su jo vykdomu procesu, jis gali nesikreipti į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą, neprivalėdamas laikytis šio sprendimo 51 punkte numatytos pareigos motyvuoti. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar nebūtų galima to taikyti ir tuo atveju, kai ieškinys yra priimtinas, tačiau dėl priežasčių, susijusių su procesu teisme, į kurį kreiptasi, tas teismas savo sprendimą motyvuoja sutrumpintai.
17      Šiomis aplinkybėmis Afdeling bestuursrechtspraak van de Raad van State (Valstybės tarybos Administracinių ginčų skyrius) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar SESV 267 straipsnio trečia pastraipa, siejama su [Chartijos] 47 straipsnio antra pastraipa, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiama tokia nacionalinės teisės norma, kaip [Užsieniečių įstatymo] 91 straipsnio 2 dalis, pagal kurią Afdeling bestuursrechtspraak van de Raad van State (Valstybės tarybos Administracinių bylų skyrius), kaip nacionalinis teismas, kurio sprendimai negali būti skundžiami teismine tvarka, sprendime dėl iškelto Sąjungos teisės aiškinimo klausimo, kai kartu galbūt buvo pateiktas aiškus prašymas pateikti prejudicinius klausimus, gali pateikti sutrumpintus motyvus ir nenurodyti, kuri iš trijų pareigos pateikti prejudicinius klausimus išimčių taikoma?“
Dėl prejudicinio klausimo
18      Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar SESV 267 straipsnio trečia pastraipa, siejama su Chartijos 47 straipsnio antra pastraipa, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiamos nacionalinės teisės normos, pagal kurias nacionalinis teismas, kurio sprendimai negali būti skundžiami, gali priimti sprendimą dėl vienos iš ginčo šalių iškelto klausimo, susijusio su Sąjungos teisės nuostatos aiškinimu ar galiojimu, neatsižvelgiant į tai, ar kartu su šiuo klausimu yra pateiktas aiškus prašymas kreiptis dėl prejudicinio sprendimo priėmimo, sutrumpintai motyvuodamas savo sprendimą ir nenurodydamas, kuri iš trijų Cilfit išimčių taikoma atitinkamoje byloje.
19      Reikia priminti, kad SESV 267 straipsnyje numatyta prejudicinio sprendimo priėmimo procedūra yra Sutartyse nustatytos teisminės sistemos pagrindinis elementas. Ja įtvirtinamas Teisingumo Teismo ir valstybių narių teismų dialogas, kuriuo siekiama užtikrinti vienodą Sąjungos teisės aiškinimą. Ši procedūra leidžia užtikrinti šios teisės nuoseklumą, visišką veiksmingumą ir savitumą, taip pat Sąjungos teisės sistemos, kurios laikymąsi užtikrina Teisingumo Teismas, autonomiją (šiuo klausimu žr. 2014 m. gruodžio 18 d. Nuomonės 2/13 (Sąjungos prisijungimas prie EŽTK), EU:C:2014:2454, 176 punktą ir 2024 m. spalio 15 d. Sprendimo KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, 33 punktą).
20      Jeigu nacionalinio teismo sprendimas pagal nacionalinę teisę negali būti skundžiamas teismine tvarka, tas teismas iš esmės privalo kreiptis į Teisingumo Teismą pagal SESV 267 straipsnio trečią pastraipą, kai jame keliamas klausimas dėl Sąjungos teisės išaiškinimo arba dėl antrinės teisės akto galiojimo (2021 m. spalio 6 d. Sprendimo Consorzio Italian Management ir Catania Multiservizi, C‑561/19, EU:C:2021:799, 32 punktas ir 2024 m. spalio 15 d. Sprendimo KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, 34 punktas).
21      Nacionalinių teismų, kurių sprendimai negali būti skundžiami teismine tvarka, pareiga kreiptis į Teisingumo Teismą su prejudiciniu klausimu taikoma bendradarbiaujant nacionaliniams teismams, kurie įpareigoti taikyti Sąjungos teisę, ir Teisingumo Teismui, kad visose valstybėse narėse būtų užtikrintas tinkamas Sąjungos teisės taikymas ir vienodas aiškinimas. Šia pareiga visų pirma siekiama neleisti kurioje nors valstybėje narėje susiformuoti Sąjungos teisės normų neatitinkančiai nacionalinei jurisprudencijai (1977 m. gegužės 24 d. Sprendimo Hoffmann-La Roche, 107/76, EU:C:1977:89, 5 punktas ir 2024 m. spalio 15 d. Sprendimo KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, 35 punktas).
22      Todėl nacionalinis teismas, kurio sprendimai negali būti skundžiami, gali būti atleistas nuo šios pareigos, tik jeigu jo situacija atitinka vieną iš trijų Cilfit išimčių taikymo atvejų. Taigi toks teismas, prisiimdamas atsakomybę, turi nepriklausomai ir pakankamai atidžiai įvertinti, ar privalo kreiptis į Teisingumo Teismą dėl jame iškelto Sąjungos teisės klausimo, ar, priešingai, jis gali būti atleistas nuo šios pareigos, jeigu taikoma viena iš trijų Cilfit išimčių (šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 15 d. Sprendimo KUBERA, 144/23, EU:C:2024:881, 36 ir 37 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
23      Šiuo aspektu iš sistemos, nustatytos pagal SESV 267 straipsnį, siejamą su Chartijos 47 straipsnio antra pastraipa, matyti, kad, jeigu nacionalinis teismas, kurio sprendimai negali būti skundžiami, mano, kad tenkinama viena iš trijų Cilfit išimčių, todėl jis yra atleistas nuo SESV 267 straipsnio trečioje pastraipoje numatytos pareigos kreiptis į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą, jis savo sprendime turi nurodyti motyvus, patvirtinančius, kad arba iškeltas Sąjungos teisės klausimas neturi reikšmės sprendžiant ginčą, arba atitinkamos Sąjungos teisės nuostatos aiškinimas grindžiamas Teisingumo Teismo jurisprudencija, arba, jei nėra tokios jurisprudencijos, Sąjungos teisės aiškinimas jam yra toks akivaizdus, kad nelieka jokių pagrįstų abejonių (2021 m. spalio 6 d. Sprendimo Consorzio Italian Management ir Catania Multiservizi, C‑561/19, EU:C:2021:799, 51 punktas ir 2024 m. spalio 15 d. Sprendimo KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, 62 punktas).
24      Taigi, atsižvelgiant į esminį SESV 267 straipsnyje numatytos prejudicinio sprendimo priėmimo procedūros vaidmenį Sąjungos teisės sistemoje, nacionalinis teismas, kurio sprendimai negali būti skundžiami, negali atmesti pagrindų, kuriais keliamas Sąjungos teisės nuostatos išaiškinimo ar galiojimo klausimas, prieš tai neįvertinęs, ar jis privalo pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą dėl šio klausimo, ar jam taikoma viena iš trijų Cilfit išimčių. Vadinasi, kai toks teismas nusprendžia nesikreipti į Teisingumo Teismą, remdamasis viena iš šių išimčių, šis sprendimas bet kuriuo atveju turi atitikti pirmesniame punkte primintą reikalavimą motyvuoti, t. y. specifiškai ir konkrečiai nurodyti priežastis, dėl kurių ši išimtis taikoma.
25      Šis aiškinimas nepaneigia jurisprudencijos, suformuotos 2017 m. kovo 15 d. Sprendime Aquino (C‑3/16, EU:C:2017:209, 56 punktas) ir 2021 m. spalio 6 d. Sprendime Consorzio Italian Management ir Catania Multiservizi (C‑561/19, EU:C:2021:799, 61 punktas), pagal kurią nacionalinis teismas, kurio sprendimai negali būti skundžiami, gali nepateikti Teisingumo Teismui prejudicinio klausimo dėl su procesu tame nacionaliniame teisme susijusių nepriimtinumo pagrindų, su sąlyga, kad laikomasi lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų (2024 m. spalio 15 d. Sprendimo KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, 47 punktas).
26      Kitais atvejais ieškinio atmetimas remiantis sutrumpintais motyvais, t. y. tik konstatavimu, kad sąlygos, kurios pagal nacionalinės teisės aktus taikomos tokių motyvų pateikimui, nagrinėjamu atveju yra įvykdytos, negali būti laikomas nacionaliniams teismams, kurių sprendimai negali būti skundžiami, tenkančios pareigos nurodyti priežastis, dėl kurių jie mano, kad viena iš trijų Cilfit išimčių yra taikoma jų nagrinėjamoje byloje ir pateisina nesikreipimą į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą, įvykdymu.
27      Žinoma, EŽTT, be kita ko, 2018 m. balandžio 24 d. Sprendime Baydar prieš Nyderlandus (CE:ECHR:2018:0424JUD005538514, 20, 48 ir 51 punktai) laikėsi nuomonės, kad nėra pagrindo pripažinti, jog Nyderlandų teisės nuostatos, analogiškos toms, kurios nagrinėtos pagrindinėje byloje ir pagal kurias Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) galėjo atmesti kasacinį skundą remdamasis sutrumpintais motyvais, yra nesuderinamos su EŽTK nuostatomis.
28      Vis dėlto EŽTT jurisprudencijoje, išplėtotoje atsižvelgiant į EŽTK 6 straipsnio 1 dalyje garantuojamą teisę į teisingą bylos nagrinėjimą, kalbama tik apie atvejį, kai bylos šalis aiškiai prašė teismo, į kurį kreiptasi, pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą. Kaip pažymėjo EŽTT, teisė į motyvuotą sprendimą yra bendra EŽTK įtvirtinta taisyklė, kuria siekiama apsaugoti asmenį nuo savivalės, parodant šalims, kad jos buvo išklausytos, ir užtikrinant, kad jos gautų atsakymą į jų pastabas ir suprastų teismo sprendimą. Be to, kadangi EŽTK negarantuoja teisės į tai, kad klausimas bus pateiktas Teisingumo Teismui prašant priimti prejudicinį sprendimą, šalis kaip apsaugos nuo savivalės garantijos gali tikėtis, kad nacionalinis teismas sprendimo ar nutarties motyvuose pateiks atsakymą, tik jeigu kompetentingame nacionaliniame teisme ji pateikė pastabas dėl kreipimosi į Teisingumo Teismą. Taigi, kai nėra tokio prašymo ir aiškių motyvų, EŽTT mano, kad tai, jog teismas, nepateikęs motyvų, nesikreipė į Teisingumo Teismą su prejudiciniu klausimu, negali būti laikoma teisės į teisingą bylos nagrinėjimą pažeidimu (šiuo klausimu žr. 2025 m. gruodžio 16 d. EŽTT sprendimo Gondert prieš Vokietiją, CE:ECHR:2025:1216JUD003470121, 42 punktą).
29      Kalbant apie Sąjungos teisę, pažymėtina, kad nacionaliniams teismams, kurių sprendimai negali būti skundžiami, tenkanti pareiga nurodyti priežastis, dėl kurių jie mano, kad viena iš trijų Cilfit išimčių taikoma jų nagrinėjamoje byloje, atsiranda, kai viena iš šios bylos šalių remiasi Sąjungos teise, ir šiuo aspektu nesvarbu, ar ji prašo kreiptis į Teisingumo Teismą dėl prejudicinio sprendimo priėmimo. Kreipimasis dėl prejudicinio sprendimo priėmimo grindžiamas teismų dialogu, kurio inicijavimas visiškai priklauso nuo to, kaip nacionalinis teismas įvertins šio kreipimosi svarbą ir būtinybę (2008 m. vasario 12 d. Sprendimo Kempter, C‑2/06, EU:C:2008:78, 42 punktas), nereikalaujant, kad šalys pateiktų atitinkamą prašymą. Todėl tam, kad ši pareiga motyvuoti būtų taikoma, pakanka, kad viena iš nagrinėjamo ginčo šalių remtųsi Sąjungos teise, ir nebūtina reikalauti, kad ji dar būtų aiškiai pateikusi prašymą kreiptis dėl prejudicinio sprendimo priėmimo.
30      Šiomis aplinkybėmis reikia priminti, kad SESV 267 straipsnio antroje ir trečioje pastraipose numatant galimybę kreiptis į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą, „klausimui iškilus [nacionaliniame] teisme“, toks kreipimasis neapribojamas tik tais atvejais, kai viena ar kita nagrinėjamo ginčo šalis ėmėsi iniciatyvos iškelti Sąjungos teisės aiškinimo ar galiojimo klausimą, bet taip pat apima atvejus, kai tokį klausimą savo iniciatyva iškelia nacionalinis teismas, kuris mano, kad Teisingumo Teismo sprendimas šiuo aspektu yra būtinas jo sprendimui priimti (šiuo klausimu žr. 1981 m. birželio 16 d. Sprendimo Salonia, 126/80, EU:C:1981:136, 7 punktą; 1982 m. spalio 6 d. Sprendimo Cilfit, 283/81, EU:C:1982:335, 9 punktą ir 2013 m. vasario 21 d. Sprendimo Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, 30 punktą).
31      Taigi minėta pareiga motyvuoti taip pat taikoma nacionaliniam teismui, kurio sprendimai negali būti skundžiami, tuo atveju, kai, nors nagrinėjamo ginčo šalys nesirėmė Sąjungos teise, jis pagal nacionalinę teisę (šiuo klausimu žr. 1995 m. gruodžio 14 d. Sprendimo van Schijndel ir van Veen, C‑430/93 ir C‑431/93, EU:C:1995:441, 13, 14 ir 22 punktus ir 2008 m. vasario 12 d. Sprendimo Kempter, C‑2/06, EU:C:2008:78, 45 punktą) arba Sąjungos teisę (šiuo klausimu žr. 2006 m. spalio 26 d. Sprendimo Mostaza Claro, C‑168/05, EU:C:2006:675, 38 punktą ir 2022 m. gegužės 17 d. Sprendimo Ibercaja Banco, C‑600/19, EU:C:2022:394, 37 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją) turi teisę ar pareigą savo iniciatyva iškelti teisinius pagrindus, grindžiamus privaloma Sąjungos teisės norma.
32      Tuo remiantis darytina išvada, kad, kai valstybė narė leidžia tokiam teismui pateikti sutrumpintus motyvus, siekdama užtikrinti gerą teisingumo vykdymą, sutrumpindama teismo proceso trukmę ir sudarydama galimybę šiam teismui didžiąją dalį savo išteklių skirti bylai, kuri yra svarbi siekiant užtikrinti teisės vientisumą ir darną, išnagrinėti, tokiuose sutrumpintuose motyvuose taip pat turi būti specifiškai ir konkrečiai nurodytos priežastys, dėl kurių tas teismas mano, kad jo nagrinėjamoje byloje yra taikoma viena iš trijų Cilfit išimčių, todėl nėra pagrindo kreiptis į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą.
33      Tokia pareiga laikoma įvykdyta, kai nacionalinis teismas, kurio sprendimai negali būti skundžiami, aiškiai nurodo, kad ketina perimti žemesnės instancijos teismo atitinkamoje byloje nurodytus motyvus, jeigu tas žemesnės instancijos teismas išdėstė priežastis, dėl kurių manė, kad iškeltas Sąjungos teisės klausimas neturi reikšmės, kad Teisingumo Teismas jau yra išaiškinęs atitinkamą Sąjungos teisės nuostatą arba tas aiškinimas yra toks akivaizdus, kad nelieka jokių pagrįstų abejonių.
34      Kitais atvejais nacionalinių teismų, kurių sprendimai negali būti skundžiami, pareiga motyvuoti turi būti pritaikyta prie nagrinėjamo ginčo faktinių ir teisinių aplinkybių ir bet kuriuo atveju įpareigoja nurodyti specifines ir konkrečias priežastis, dėl kurių jie mano, kad nėra pagrindo kreiptis į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą.
35      Vis dėlto, kalbant apie specifinius ir konkrečius motyvus, kuriais pateisinamas vienos iš trijų Cilfit išimčių taikymas, pažymėtina, kad paprastai jie gali būti glausti, kai nacionalinis teismas, kurio sprendimai negali būti skundžiami, mano, kad klausimai, kuriuos viena ar kelios nagrinėjamo ginčo šalys siūlo pateikti, neturi reikšmės sprendžiant šį ginčą, t. y. kai atsakymas į šiuos klausimus, kad ir koks būtų, negalėtų turėti jokios įtakos bylos baigčiai (šiuo klausimu žr. 1982 m. spalio 6 d. Sprendimo Cilfit, 283/81, EU:C:1982:335, 10 punktą).
36      Be to, kai iškeltas klausimas iš esmės tapatus klausimui, dėl kurio jau buvo priimtas prejudicinis sprendimas analogišku atveju arba a fortiori toje pačioje nacionalinėje byloje (1963 m. kovo 27 d. Sprendimo Da Costa ir kt., 28/62–30/62, EU:C:1963:6, 75 ir 76 punktai; 1982 m. spalio 6 d. Sprendimo Cilfit, 283/81, EU:C:1982:335, 13 ir 14 punktai ir 2021 m. spalio 6 d. Sprendimo Consorzio Italian Management ir Catania Multiservizi, C‑561/19, EU:C:2021:799, 36 punktas), atsisakymą kreiptis į Teisingumo Teismą gali pateisinti paprasčiausia nuoroda į reikšmingą Teisingumo Teismo jurisprudenciją. Vis dėlto tuo atveju, kai, nesant visiško nagrinėjamų klausimų tapatumo, Teisingumo Teismo suformuotoje jurisprudencijoje nagrinėjamas teisės klausimas yra išspręstas, neatsižvelgiant į procesų, per kuriuos buvo priimta ši jurisprudencija, pobūdį, tokiam atsisakymui pagrįsti gali prireikti išsamesnių motyvų.
37      Galiausiai paprastai išsamesnis motyvavimas taip pat reikalingas siekiant įrodyti, kad teisingas Sąjungos teisės aiškinimas yra toks akivaizdus, kad nelieka jokių pagrįstų abejonių, nes tokios galimybės buvimas turi būti vertinamas atsižvelgiant į Sąjungos teisės ypatumus, konkrečius jos aiškinimo sunkumus ir riziką, kad Sąjungoje atsiras skirtinga jurisprudencija. Atsižvelgdamas į šias aplinkybes nacionalinis teismas, kurio sprendimai negali būti skundžiami, turi nurodyti, kodėl yra įsitikinęs, kad toks aiškinimas yra akivaizdus ir kitiems nacionaliniams teismams, kurių sprendimai negali būti skundžiami, ir Teisingumo Teismui (šiuo klausimu žr. 2021 m. spalio 6 d. Sprendimo Consorzio Italian Management ir Catania Multiservizi, C‑561/19, EU:C:2021:799, 40 punktą). Vis dėlto šis nacionalinis teismas neprivalo išsamiai įrodyti, kad kiti nacionaliniai teismai ir Teisingumo Teismas pateiktų tokį patį aiškinimą.
38      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti: SESV 267 straipsnio trečia pastraipa, siejama su Chartijos 47 straipsnio antra pastraipa, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiamos nacionalinės teisės normos, pagal kurias nacionalinis teismas, kurio sprendimai negali būti skundžiami, gali priimti sprendimą dėl vienos iš ginčo šalių iškelto klausimo, susijusio su Sąjungos teisės nuostatos aiškinimu ar galiojimu, neatsižvelgiant į tai, ar kartu su šiuo klausimu yra pateiktas aiškus prašymas kreiptis dėl prejudicinio sprendimo priėmimo, sutrumpintai motyvuodamas savo sprendimą, išskyrus atvejį, kai šis teismas nurodo specifines ir konkrečias priežastis, dėl kurių atitinkamoje byloje taikoma viena iš trijų Cilfit išimčių.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
39      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
SESV 47 straipsnio trečia pastraipa, siejama su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnio antra pastraipa, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiamos nacionalinės teisės normos, pagal kurias nacionalinis teismas, kurio sprendimai pagal nacionalinę teisę negali būti skundžiami teismine tvarka, gali priimti sprendimą dėl vienos iš ginčo šalių iškelto klausimo, susijusio su Sąjungos teisės nuostatos aiškinimu ar galiojimu, neatsižvelgiant į tai, ar kartu su šiuo klausimu yra pateiktas aiškus prašymas kreiptis dėl prejudicinio sprendimo priėmimo, sutrumpintai motyvuodamas savo sprendimą, išskyrus atvejį, kai šis teismas nurodo specifines ir konkrečias priežastis, dėl kurių atitinkamoje byloje taikoma viena iš trijų tokiam teismui tenkančios pareigos kreiptis dėl prejudicinio sprendimo priėmimo išimčių, Teisingumo Teismo nustatytų 1982 m. spalio 6 d. Sprendime Cilfit (283/81, EU:C:1982:335, 21 punktas).
Parašai.
*      Proceso kalba: nyderlandų.
i      Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.