62024CC0291
GENERALINĖS ADVOKATĖS
TAMARA ĆAPETA IŠVADA,
pateikta 2025 m. liepos 3 d. (
1
)
Byla C‑291/24
Steiermärkische Bank und Sparkassen AG,
KL,
TR
prieš
Österreichische Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA)
(Bundesverwaltungsgericht (Federalinis administracinis teismas, Austrija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Finansų sistemos naudojimo pinigams plauti ar teroristams finansuoti prevencija – Direktyva (ES) 2015/849 – 58, 59 ir 60 straipsniai – Sankcijų skyrimas juridiniam asmeniui – Nacionalinės teisės nuostatos, siejančios juridinio asmens atsakomybę su identifikuoto fizinio asmens atsakomybe – Senaties terminai – Veiksmingumo principas“
I. Įžanga
1.
Ši byla iškelta pagal Bundesverwaltungsgericht (Federalinis administracinis teismas, Austrija) prašymą priimti prejudicinį sprendimą dėl Direktyvos (ES) 2015/849 (
2
) dėl kovos su pinigų plovimu nuostatų aiškinimo.
2.
Iš esmės prašoma išaiškinti, ar sankcijų skyrimas juridiniam asmeniui už kovos su pinigų plovimu pareigų pažeidimą gali priklausyti nuo to, ar konstatuota identifikuoto fizinio asmens atsakomybė.
II. Pagrindinė byla, prejudicinis klausimas ir procesas Teisingumo Teisme
3.
Steiermärkische Bank und Sparkassen AG (toliau – Steiermärkische Bank) yra Austrijos bankas.
4.
2024 m. vasario 29 d. sprendimu Österreichische Finanzmarktaufsichtsbehörde (Finansų rinkos priežiūros institucija, Austrija; toliau – FMA) skyrė sankciją Steiermärkische Bank kaip juridiniam asmeniui už tai, kad šis laikotarpiu nuo 2017 m. rugsėjo 15 d. iki 2019 m. spalio 11 d. nevykdė rūpestingumo pareigų, nustatytų Finanzmarkt‑Geldwäschegesetz (Įstatymas dėl kovos su pinigų plovimu finansų rinkoje; toliau – FM‑GwG).
5.
Steiermärkische Bank su dviem fiziniais asmenimis KL ir TR apskundė šį sprendimą Bundesverwaltungsgericht (Federalinis administracinis teismas) – prašymą priimti prejudicinį sprendimą šioje byloje pateikusiam teismui.
6.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paaiškina, kad Austrijos teisėje nebuvo numatyta galimybės skirti sankcijas juridiniams asmenims. FM‑GwG, kuriuo į nacionalinę teisę perkelta Direktyva 2015/849, numatyta galimybė taikyti sankcijas juridiniams asmenims. Vis dėlto pagal FM‑GwG 35 straipsnio 1 ir 2 dalis, siejamas su Verwaltungsgerichtshof (Aukščiausiasis administracinis teismas, Austrija) jurisprudencija (
3
), juridiniam asmeniui gali būti skiriamos sankcijos tik tuo atveju, jeigu prieš tai buvo konstatuota, kad fizinis asmuo, kuris turi būti konkrečiai įvardytas, padarė pažeidimą, vėliau priskirtą tam juridiniam asmeniui.
7.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, jog tam visų pirma būtina, kad fizinis asmuo, kurio veiksmai priskirtini juridiniam asmeniui, prieš tai pats būtų buvęs įtrauktas į procesą ir vertinamas kaip kaltinamasis (bylos šalis su visomis teisėmis), o ne tik kaip liudytojas; antra, kad juridiniam asmeniui skirto sprendimo dėl sankcijos rezoliucinėje dalyje būtų konstatuoti šie identifikuoto fizinio asmens dėl savo kaltės atlikti neteisėti veiksmai; ir, trečia, kad šio sprendimo rezoliucinėje dalyje tokie veiksmai taip pat būtų priskirti juridiniam asmeniui (
4
).
8.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, ar FM‑GwG 35 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyti reikalavimai, pagal kuriuos juridinio asmens atsakomybė siejama su identifikuoto fizinio asmens atsakomybe, neprieštarauja Direktyvai 2015/849. Šis teismas pažymi, kad šia nuostata Direktyvos 2015/849 60 straipsnio 5 ir 6 dalys į Austrijos teisę perkeltos beveik pažodžiui, bet su reikšmingu papildymu, darant nuorodą į FM‑GwG 34 straipsnio 1–3 dalis. Pagal šias nuostatas, siejamas su Verwaltungsgerichtshof (Aukščiausiasis administracinis teismas) jurisprudencija, reikalaujama konstatuoti identifikuoto fizinio asmens kaltę. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tvirtina, kad Direktyvos 2015/849 60 straipsnio 5 ir 6 dalyse tokio reikalavimo nenumatyta.
9.
Be to, šis teismas nėra tikras, ar FM‑GwG 36 straipsnyje numatyti senaties terminai, pagal kuriuos administracinių sankcijų skyrimo procedūra turi būti pradėta per trejus metus nuo veikos, už kurią jos skiriamos, padarymo ir užbaigta per penkerius metus, atitinka Sąjungos teisę.
10.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad šie reikalavimai lemia tai, kad dėl procese fizinio asmens, veikusio juridinio asmens naudai, atžvilgiu padarytų klaidų, pavyzdžiui, dėl to, kad atitinkamas asmuo buvo apklaustas tik kaip liudytojas, o ne kaip šalis, dėl juridinio asmens pradėta byla nutraukiama arba procesas užbaigiamas. Tas pats ex lege taikoma ir tuo atveju, kai per trejų metų senaties terminą FMA nepradėjo proceso ir kai per penkerių metų senaties terminą nuo pažeidimo padarymo administraciniame teisme nebuvo baigtas skundo nagrinėjimo procesas, kuris dažnai yra labai sudėtingas.
11.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, nagrinėjamos Austrijos teisės nuostatos nėra vien procesinės taisyklės, bet iš tikrųjų nustato papildomus reikalavimus dėl juridinių asmenų atsakomybės, ir šie reikalavimai apriboja materialinę Sąjungos teisę, mažina teisės vienodumą Europos Sąjungoje ir lemia veiksmingumo principo pažeidimą. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar Sprendimas Deutsche Wohnen (
5
), kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, kad panaši Vokietijos teisėje įtvirtinta juridinių asmenų atsakomybės sąvoka prieštarauja BDAR nuostatoms (
6
), gali būti taikomas šiai bylai.
12.
Esant šioms aplinkybėms, Bundesverwaltungsgericht (Federalinis administracinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar pagal antrinę Sąjungos teisę (visų pirma [Direktyvos 2015/849]) 60 straipsnio 5 ir 6 dalis, siejamas su 58 straipsnio 1–3 dalimis ir 59 straipsnio 1 dalimi) ir bendruosius Europos Sąjungos teisės principus (visų pirma effet utile)
draudžiamos [FM GwG] 35 straipsnio 1–3 dalių nuostatos (dėl juridinių asmenų baudžiamumo) ir 36 straipsnio nuostatos (dėl senaties termino pratęsimo),
pagal kurias, siejant su Austrijos Verwaltungsgerichtshof (Aukščiausiasis administracinis teismas) pateiktu šių nuostatų išaiškinimu, reikalaujama, kad, siekiant nubausti juridinį asmenį, prieš tai jo oficialiam atstovui arba kitam to juridinio asmens naudai veikusiam fiziniam asmeniui būtų suteiktas oficialus bylos šalies, t. y. kaltinamojo, statusas (griežtai užtikrinant visas jo, kaip bylos šalies, teises), paskui juridiniam asmeniui skirto sprendimo skirti sankciją rezoliucinėje dalyje būtų konstatuota, kad fizinis asmuo (ar atstovas), kuris turi būti konkrečiai įvardijamas, yra kaltas dėl neteisėtų veiksmų, atitinkančių nusikalstamos veikos sudėtį, tam, kad šis veiksmas kitame etape būtų priskirtas juridiniam asmeniui, kai persekiojimo senaties terminas yra treji metai nuo veikos pabaigos, o baudžiamumo senaties – penkeri metai?“
13.
Steiermärkische Bank, KL ir TR, taip pat FMA ir Europos Komisija pateikė Teisingumo Teismui rašytines pastabas.
14.
2025 m. balandžio 9 d. įvyko teismo posėdis, per jį buvo išklausytos šios suinteresuotosios šalys ir Vokietijos vyriausybė.
III. Analizė
15.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimas apima du skirtingus aspektus. Pirmasis aspektas susijęs su Austrijos teisėje nustatyta juridinio asmens ir identifikuoto fizinio asmens atsakomybės sąsaja. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo iš esmės klausia, ar pagal Direktyvos 2015/849 60 straipsnio 5 ir 6 dalis, siejamas su jos 58 straipsnio 1–3 dalimis ir 59 straipsnio 1 dalimi, draudžiamos tokios Austrijos teisės nuostatos. Antrasis aspektas susijęs su senaties terminų, taikomų siekiant skirti juridiniam asmeniui sankcijas už nacionalinės teisės nuostatų, kuriomis perkelta Direktyva 2015/849, pažeidimą, atitiktimi Sąjungos teisei. Savo analizėje iš eilės išnagrinėsiu abu šiuos aspektus.
A.
Juridinių asmenų atsakomybė pagal Direktyvą 2015/849
16.
Direktyva 2015/849 yra ketvirtoji kovos su pinigų plovimu direktyva, kurią metams bėgant priėmė Sąjungos teisės aktų leidėjas (
7
). Kaip ir ankstesnių trijų atveju, šios direktyvos tikslas – apsaugoti finansų sistemą vykdant pinigų plovimo ir teroristų finansavimo prevenciją, nustatymą ir tyrimą (
8
). Siekiant šio tikslo, joje, be kita ko, numatytos tam tikros pareigos, kurias valstybės narės turi nustatyti tam tikriems asmenims, vadinamiems „įpareigotaisiais subjektais“, tarp kurių yra kredito ir finansų įstaigos (
9
). Šios pareigos apima deramą klientų patikrinimą, pranešimą apie įtartinus sandorius, įrašų saugojimą ir vidaus kontrolės įdiegimą (
10
).
17.
Pagal Direktyvos 2015/849 58 straipsnio 1 dalį valstybės narės užtikrina, kad įpareigotuosius subjektus būtų galima traukti atsakomybėn už nacionalinių nuostatų, kuriomis į nacionalinę teisę perkeliama ši direktyva, pažeidimus, ir atitinkamai reglamentuoja administracinių sankcijų skyrimą. Direktyvoje 2015/849 nereikalaujama skirti baudžiamųjų sankcijų, bet valstybėms narėms leidžiama jas numatyti (
11
).
18.
Prieš priimant Direktyvą 2015/849 valstybėms narėms buvo palikta teisė pasirinkti administracines sankcijas (
12
). Šia direktyva tos sankcijos tam tikru mastu suderintos (
13
), o valstybėms narėms palikta galimybė taikyti papildomas ir griežtesnes sankcijas (
14
).
19.
Įpareigotieji subjektai, kuriems taikomos administracinės sankcijos, gali būti fiziniai arba juridiniai asmenys.
20.
Dėl juridinių asmenų valstybės narės turi užtikrinti, kad tie asmenys galėtų būti traukiami atsakomybėn už nacionalinių nuostatų, kuriomis Direktyvoje 2015/849 nustatytos pareigos perkeltos į nacionalinę teisę, pažeidimus.
21.
Šiuo klausimu 60 straipsnio 5 ir 6 dalyse nustatyta:
„5.   Valstybės narės užtikrina, kad juridinius asmenis būtų galima traukti atsakomybėn už 59 straipsnio 1 dalyje nurodytus pažeidimus, kuriuos juridinio asmens naudai padarė bet koks asmuo, veikdamas tiek individualiai, tiek kaip to juridinio asmens organo dalis ir tame juridiniame asmenyje einantis vadovaujamas pareigas, remdamasis:
a)
įgaliojimu atstovauti juridiniam asmeniui;
b)
įgaliojimais juridinio asmens vardu priimti sprendimus arba
c)
įgaliojimais vykdyti kontrolę juridinio asmens struktūroje.
6.   Valstybės narės taip pat užtikrina, kad juridinius asmenis būtų galima traukti atsakomybėn, jeigu bet kurį iš 59 straipsnio 1 dalyje nurodytų pažeidimų atitinkamo juridinio asmens naudai padarė jam pavaldus asmuo dėl šio straipsnio 5 dalyje nurodyto asmens nepakankamos priežiūros ar kontrolės.“ (
15
).
22.
Kaip matyti iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir suinteresuotųjų šalių Teisingumo Teismui pateiktų pastabų, šioje byloje pateiktas klausimas kyla dėl tam tikro Austrijos teisėje įtvirtinto požiūrio į administracinių sankcijų skyrimą juridiniams asmenims.
23.
Kaip suprantu iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, Austrijos teisės nuostatose, kuriomis į nacionalinę teisę perkelta Direktyva 2015/849, atsižvelgiant į Verwaltungsgerichtshof (Aukščiausiasis administracinis teismas) jurisprudencijoje pateiktą jų išaiškinimą, iš esmės numatyta, kad sankcijos juridiniam asmeniui gali būti skirtos tik esant tarpinei grandžiai – fiziniam asmeniui. Nagrinėjant juridiniam asmeniui iškeltą bylą, turi būti laikomasi šių reikalavimų:
1)
fizinis asmuo, kurio veiksmai priskirtini juridiniam asmeniui, identifikuojamas ir juridiniam asmeniui iškeltoje byloje vertinamas kaip šalis, o ne tik kaip liudytojas;
2)
konkrečiai identifikuoto fizinio asmens veiksmai turi būti konstatuoti sprendimo dėl sankcijos rezoliucinėje dalyje; ir
3)
šio sprendimo rezoliucinėje dalyje tie patys veiksmai taip pat turi būti priskirti juridiniam asmeniui.
24.
Atrodo, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, jog juridinio asmens atsakomybę susiejus su už juridinį asmenį atsakingu identifikuotu fiziniu asmeniu taikomos papildomos sąlygos šalia numatytų Direktyvos 2015/849 60 straipsnio 5 ir 6 dalyse, taigi tai gali prieštarauti šiai direktyvai.
25.
Steiermärkische Bank, KL ir TR teigia, kad pagal Direktyvą 2015/849 nagrinėjamos Austrijos teisės nuostatos nedraudžiamos. Jų nuomone, šios direktyvos tekstas, struktūra, tikslas ir genezė rodo, kad, norint skirti sankciją juridiniam asmeniui, būtina identifikuoti konkrečius vadovaujamas pareigas einančius asmenis ir jų neteisėtą elgesį.
26.
O FMA tvirtina, kad pagal Direktyvą 2015/849 draudžiamos nagrinėjamos Austrijos teisės nuostatos. Ji mano, kad reikalaujant identifikuoti už pažeidimą atsakingą fizinį asmenį šiose taisyklėse nustatytos juridinių asmenų atsakomybės atsiradimo papildomos materialinės sąlygos, o tai kenkia sankcijų veiksmingumui ir atgrasomajam poveikiui. Sunkumai identifikuojant konkretų atsakingą fizinį asmenį neturi būti kliūtis priskirti pažeidimą juridiniam asmeniui.
27.
Komisija, kaip ir Steiermärkische Bank, KL bei TR, teigia, kad pagal Direktyvą 2015/849 nedraudžiamos nagrinėjamos Austrijos teisės nuostatos, net jeigu pagal jas reikalaujama konstatuoti fizinio asmens kaltę. Jos nuomone, tai neprieštarauja šios direktyvos 60 straipsnio 5 ir 6 dalims. Kadangi šiose nuostatose numatyta, kad juridinis asmuo gali būti patrauktas atsakomybėn už vadovaujamas pareigas einančių asmenų padarytus pažeidimus, norint patraukti juridinį asmenį atsakomybėn už pažeidimą, būtina nustatyti ne tik objektyvų vadovaujamas pareigas einančio asmens padaryto pažeidimo faktą, bet ir šio asmens kaltę.
28.
Vokietijos vyriausybė priduria, kad Direktyvos 2015/849 60 straipsnio 5 ir 6 dalyse įtvirtintas požiūris į juridinių asmenų atsakomybę, grindžiamas vadovaujamas pareigas einančių asmenų atliktais veiksmais, taikomas ir kitose Sąjungos teisės srityse, be kita ko, Sąjungos teisės aktuose, kuriais suderinta baudžiamoji teisė, kai juridinio asmens atsakomybė siejama su neteisėtu vadovaujamas pareigas einančio asmens elgesiu.
29.
Visų pirma pažymėtina, kad iš Direktyvos 2015/849 teksto ir struktūros aiškiai matyti, kad ja siekiama nustatyti pareigas ne tik fiziniams, bet ir juridiniams asmenims ir kad už šių pareigų pažeidimą turi būti galima skirti administracines sankcijas patiems juridiniams asmenims.
30.
Kai pareiga tenka juridiniam asmeniui, kaip antai bankui, Direktyvoje 2015/849 aiškiai atskiriama paties juridinio asmens ir jame veikiančių fizinių asmenų atsakomybė. Taigi, pavyzdžiui, jos 58 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad tais atvejais, kai įpareigojimai taikomi juridiniams asmenims, valstybės narės privalo papildomai užtikrinti, kad sankcijos galėtų būti taikomos valdymo organo nariams ir kitiems fiziniams asmenims, kurie pagal nacionalinę teisę yra atsakingi už pažeidimą (
16
).
31.
Be to, kai atitinkamas įpareigotasis subjektas yra kredito arba finansų įstaiga, Direktyvoje 2015/849 įtvirtintos nuostatos dėl skirtingo sankcijų dydžio juridiniams ir fiziniams asmenims (
17
).
32.
Vis dėlto, nors Direktyvoje 2015/849 atskirta fizinių ir juridinių asmenų atsakomybė, joje numatyta, kad valstybės narės skiria administracines sankcijas juridiniam asmeniui per tam juridiniam asmeniui vadovaujantį fizinį asmenį.
33.
Šiuo atžvilgiu pagal 60 straipsnio 5 dalį juridiniam asmeniui tenka atsakomybė, jei pažeidimą padaro fizinis asmuo, veikdamas individualiai arba kaip juridinio asmens organo narys, einantis vadovaujamas pareigas, nes jis turi įgaliojimus atstovauti šiam juridiniam asmeniui, priimti sprendimus jo vardu arba vykdyti kontrolę to juridinio asmens struktūroje.
34.
Be to, pagal 60 straipsnio 6 dalį bet kuris iš tokių vadovaujamas pareigas einančių fizinių asmenų gali užtraukti atsakomybę juridiniam asmeniui, jei bet kuris kitas juridinio asmens narys pažeidė pareigą, tačiau vadovaujamas pareigas einantis asmuo sudarė tam sąlygas nepakankamai jį prižiūrėdamas arba kontroliuodamas.
35.
Taigi svarbu tai, kad juridiniam asmeniui galėtų būti skirtos sankcijos už bet kokį jo pareigų pažeidimą, kurį lėmė iš šio juridinio asmens vidaus kylančios priežastys. Tai reiškia, kad, pavyzdžiui, net jei darbuotojas praktiškai atsako už konkrečios pareigos pažeidimą, tai turi lemti juridinio asmens atsakomybę, nors ši atsakomybė kyla ne per šį darbuotoją, o per vadovaujamas pareigas einantį fizinį asmenį.
36.
Manau, kad Direktyvos 2015/849 60 straipsnio 5 ir 6 dalyse nereikalaujama konstatuoti vadovaujamas pareigas einančio fizinio asmens kaltės. Vis dėlto pagal jas nedraudžiama nacionalinėje teisėje nustatyti reikalavimų, susijusių su kalte.
37.
Pavyzdžiui, susiklosčius šios išvados 35 punkte nurodytai situacijai, jeigu vadovaujamas pareigas einantis fizinis asmuo, veikdamas aplaidžiai, tinkamai nekontroliavo pažeidimą padariusio darbuotojo, gali būti konstatuota juridinio asmens atsakomybė.
38.
Per posėdį Steiermärkische Bank, KL ir TR nurodė, kad pagal Austrijos teisę neveikimo atveju preziumuojamas vadovaujamas pareigas einančio fizinio asmens aplaidumas. FMA su tuo sutiko, tačiau tvirtino, kad ši prezumpcija taikoma dėl sumos, neviršijančios 60000 EUR.
39.
Reikia turėti omenyje, kad per prejudicinio sprendimo priėmimo procedūrą Teisingumo Teismas neturi aiškinti nacionalinės teisės.
40.
Vis dėlto, mano nuomone, pagal Direktyvos 2015/849 60 straipsnio 5 ir 6 dalis valstybėms narėms nedraudžiama numatyti vadovaujamas pareigas einančio fizinio asmens tam tikro kaltės lygio, jeigu visais atvejais, kai šioje direktyvoje numatytą pažeidimą padarė juridiniam asmeniui pavaldus asmuo, gali būti konstatuota šio juridinio asmens atsakomybė.
41.
Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, nemanau, kad aptariama Austrijos teisė, pagal kurią juridinio asmens atsakomybė siejama su konkrečiai identifikuoto fizinio asmens, atsakingo už įpareigotąjį subjektą, atsakomybės konstatavimu, prieštarauja Direktyvos 2015/849 reikalavimams.
42.
Neatrodo, kad kiltų problemų dėl reikalavimo, pagal kurį fizinis asmuo, kurio veiksmai turi būti priskirti juridiniam asmeniui, būtų vertinamas kaip šiam juridiniam asmeniui iškeltos administracinės bylos šalis, įskaitant visų dėl tokio statuso taikomų procesinių garantijų užtikrinimą, o ne tik kaip liudytojas. Atitinkamas fizinis asmuo, naudodamasis teise į gynybą, per tokį procesą gina ir juridinio asmens interesus.
43.
Be to, neatrodo, kad formalūs reikalavimai dėl šio fizinio asmens įvardijimo ir pareigos pažeidimo apibūdinimo, taip pat dėl šio pažeidimo priskyrimo juridiniam asmeniui sprendimo rezoliucinėje dalyje prieštarautų Direktyvai 2015/849, pagal kurią reikalaujama, kad juridiniam asmeniui būtų galima taikyti administracines sankcijas per vadovaujamas pareigas einantį fizinį asmenį.
44.
Vis dėlto nacionalinis teismas turi nuspręsti, ar tam tikri Austrijos teisės aspektai, nesvarbu, ar jie būtų įtvirtinti teisės aktuose, ar įgyvendinami praktiškai, apriboja galimybes skirti sankcijas juridiniams asmenims.
45.
Bet kuriuo atveju klaidingas Austrijos teisės taikymas tam tikrais atvejais, pavyzdžiui, tam tikroje byloje dalyvavusio fizinio asmens vertinimas kaip liudytojo, o ne kaip šalies, negali lemti išvados, kad pačios šios teisės nuostatos prieštarauja Sąjungos teisei.
46.
Be to, nemanau, kad Sprendimas Deutsche Wohnen, kurį nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir aptarė suinteresuotosios šalys, paneigia mano vertinimą.
47.
Tame sprendime, priimtame byloje dėl BDAR, Teisingumo Teismas nusprendė, kad pagal šį reglamentą draudžiama Vokietijoje nustatyta reglamentavimo tvarka, pagal kurią administracinė bauda gali būti skiriama juridiniam asmeniui tik jeigu pažeidimas prieš tai buvo priskirtas konkrečiam fiziniam asmeniui (
18
).
48.
Teisingumo Teismas visų pirma nurodė, kad baudas turi būti galima skirti tiesiogiai juridiniams asmenims, kaip duomenų valdytojams (
19
), ir kad nė viena BDAR nuostata neleidžia manyti, kad baudos skyrimas juridiniam asmeniui kaip duomenų valdytojui turi būti siejamas su reikalavimu prieš tai konstatuoti, kad šį pažeidimą padarė konkretus fizinis asmuo (
20
).
49.
Priešingai nei BDAR, Direktyvoje 2015/849, kaip jau paaiškinau, numatyta, kad sankcijos juridiniam asmeniui yra skiriamos per vadovaujamas pareigas einantį fizinį asmenį.
50.
Šios direktyvos 60 straipsnio 5 ir 6 dalyse įtvirtinta formuluotė (toliau – 60 straipsnio formuluotė) taikoma įvairiuose Sąjungos teisės aktuose, kuriuose valstybių narių reikalaujama užtikrinti galimybę skirti sankcijas juridiniams asmenims (
21
).
51.
Šios formuluotės pasirinkimą galima paaiškinti remiantis skirtingais valstybių narių požiūriais į juridinių asmenų atsakomybę.
52.
Tie skirtumai atspindi ir sujungia teorinius modelius, kurie, kaip nurodyta doktrinoje (
22
), apima:
–
netiesioginės atsakomybės modelį (taip pat vadinamą, pavyzdžiui, respondeat superior), kuris reiškia, kad juridinis asmuo yra atsakingas už jam pavaldžių asmenų, pavyzdžiui, darbuotojų, padarytus pažeidimus,
–
identifikavimo modelį (dar vadinamą, pavyzdžiui, alter ego), kuris reiškia, kad juridinis asmuo atsako tik už pakankamai aukštas pareigas jo hierarchijoje einančių asmenų, pavyzdžiui, vadovų ir darbuotojų, kuriems pavestos tam tikros atsakomybės sritys, padarytus pažeidimus,
–
sutelkimo modelį, kuriuo siekiama nustatyti juridinio asmens viduje veikiančių fizinių asmenų kolektyvinę atsakomybę, o ne konkretų pažeidėją,
–
organizacinį modelį (taip pat vadinamą, pavyzdžiui, individualios tapatybės doktrina arba įmonės kultūra), grindžiamą prielaida, kad juridinis asmuo turi savo tapatybės išraiškos mechanizmą, taigi gali būti traukiamas atsakomybėn, jos nesiejant su konkretaus fizinio asmens elgesiu.
53.
Atrodo, kad 60 straipsnio formuluotėje šie skirtingi teoriniai požiūriai sujungti (
23
). Taigi atrodo, kad galimybė juridinių asmenų atsakomybę grįsti fizinių asmenų veiksmais arba neveikimu atspindi šiuos skirtingus nacionalinio lygmens pasirinkimus ir dėl to valstybėms narėms nereikia iš esmės koreguoti savo teisės sistemų tam, kad būtų pasiekti Sąjungos teisės aktų tikslai.
54.
Tiesa, yra kitų Sąjungos teisės nuostatų, kuriose netaikoma 60 straipsnio formuluotė, ypač finansinių paslaugų sektoriuje (
24
). Per teismo posėdį išsiskyrė Steiermärkische Bank, KL bei TR ir FMA požiūriai į tai, ar šie teisės aktai panašūs, pirma, į Direktyvą 2015/849, nes juose valstybėms narėms palikta diskrecija spręsti dėl juridinių asmenų atsakomybės sąlygų, ar, antra, į BDAR, nes, kaip išaiškinta Sprendime Deutsche Wohnen, jame diskrecijos nepalikta.
55.
Šioje byloje nereikia spręsti šio ginčo aiškinant Sąjungos teisės aktus dėl finansinių paslaugų. Pakanka nurodyti, kad Direktyvoje 2015/849 juridinių asmenų atsakomybė reglamentuojama kitaip nei BDAR. Taigi galimi šių teisės aktų dėl finansinių paslaugų ir BDAR panašumai neturi reikšmės aiškinant Direktyvą 2015/849 šioje byloje.
56.
Atsižvelgdama į visa tai, kas išdėstyta, manau, kad pagal Direktyvos 2015/849 nuostatas, susijusias su galimybe skirti sankcijas juridiniams asmenims, nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kaip antai nagrinėjamos šioje byloje, pagal kurias juridinio asmens atsakomybė siejama su identifikuoto tam juridiniam asmeniui vadovaujančio fizinio asmens kaltų veiksmų konstatavimu.
B.
Nacionalinėje teisėje numatyti senaties terminai
57.
Atrodo, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui taip pat kyla klausimų dėl Austrijos teisėje numatytų senaties terminų, taikomų skiriant sankcijas juridiniams asmenims už pareigų kovos su pinigų plovimu srityje pažeidimą, atitikties Direktyvai 2015/849. Primintina, kad nustatytas trejų metų terminas pradėti persekiojimą ir penkerių metų terminas procesui užbaigti.
58.
Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją, jei nėra konkrečią sritį reglamentuojančių Sąjungos nuostatų, kiekvienos valstybės narės vidaus teisės sistemoje turi būti reglamentuotos ieškinių ir skundų, skirtų teisės subjektų iš Sąjungos teisės kildinamoms teisėms užtikrinti, procesinės taisyklės, su sąlyga, kad jos nėra mažiau palankios nei taisyklės, reglamentuojančios panašias situacijas, kurioms taikoma vidaus teisė (lygiavertiškumo principas), ir kad dėl jų netampa praktiškai neįmanoma ar pernelyg sudėtinga pasinaudoti Sąjungos teisės suteiktomis teisėmis (veiksmingumo principas) (
25
).
59.
Teisingumo Teismas yra pripažinęs, kad protingų naikinamųjų terminų nustatymas teisinio saugumo sumetimais yra suderinamas su Sąjungos teise. Dėl tokių terminų pobūdžio naudojimasis pagal Sąjungos teisės sistemą suteikiamomis teisėmis netampa praktiškai neįmanomas ar pernelyg sudėtingas (
26
), net jei suėjus šiems terminams ieškinys ar jo dalis privalo būti atmesti (
27
).
60.
Iš tiesų susiklosčius kitoms aplinkybėms Teisingumo Teismas yra pripažinęs, kad trejų ir penkerių metų senaties terminai atitinka veiksmingumo principą (
28
).
61.
Direktyvoje 2015/849 nenumatyta senaties taisyklių, taigi nustatyti tokias taisykles yra valstybių narių kompetencija, su sąlyga, kad būtų laikomasi lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų pagal minėtą jurisprudenciją.
62.
Mano nuomone, niekas šioje byloje nekelia abejonių dėl šių principų. Kaip nurodo Komisija, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepaminėjo konkrečių aplinkybių, leidžiančių daryti išvadą, kad šie terminai prieštarauja lygiavertiškumo ir veiksmingumo principams.
63.
Taigi manau, kad pagal Sąjungos teisę nedraudžiami tokie senaties terminai, kokie numatyti Austrijos teisėje.
IV. Išvada
64.
Atsižvelgdama į visa tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Bundesverwaltungsgericht (Federalinis administracinis teismas, Austrija) pateiktą prejudicinį klausimą:
Pagal 2015 m. gegužės 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2015/849 dėl finansų sistemos naudojimo pinigų plovimui ar teroristų finansavimui prevencijos, kuria iš dalies keičiamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 648/2012 ir panaikinama Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/60/EB bei Komisijos direktyva 2006/70/EB, 60 straipsnio 5 ir 6 dalis, siejamas su 58 straipsnio 1–3 dalimis ir 59 straipsnio 1 dalimi,
nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias reikalaujama, kad, siekiant nubausti juridinį asmenį, prieš tai jo oficialiam atstovui arba kitam to juridinio asmens naudai veikusiam fiziniam asmeniui būtų suteiktas oficialus bylos šalies, t. y. kaltinamojo, statusas (griežtai užtikrinant visas jo, kaip bylos šalies, teises), paskui juridiniam asmeniui skirto sprendimo skirti sankciją rezoliucinėje dalyje būtų konstatuota, kad fizinis asmuo (ar oficialus atstovas), kuris turi būti konkrečiai įvardijamas, padarė pažeidimą, veikė neteisėtai ir yra kaltas, tam, kad ši veika kitame etape būtų priskirta juridiniam asmeniui, kai senaties terminas pradėti persekiojimą yra treji metai nuo veikos pabaigos, o baudžiamumo senaties terminas – penkeri metai.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	2015 m. gegužės 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl finansų sistemos naudojimo pinigų plovimui ar teroristų finansavimui prevencijos, kuria iš dalies keičiamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 648/2012 ir panaikinama Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/60/EB bei Komisijos direktyva 2006/70/EB (OL L 141, 2015, p. 73). Ši direktyva buvo pakeista 2024 m. gegužės 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2024/1640 dėl mechanizmų, kuriuos valstybės narės turi įdiegti finansų sistemos naudojimo pinigų plovimui ar teroristų finansavimui prevencijos tikslais, kuria iš dalies keičiama Direktyva (ES) 2019/1937 ir iš dalies keičiama bei panaikinama Direktyva (ES) 2015/849 (OL L, 2024/1640).
(
3
)	Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konkrečiai nurodo 2019 m. kovo 29 d.Verwaltungsgerichtshof (Aukščiausiasis administracinis teismas) sprendimą, Ro 2018/02/0023.
(
4
)	Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad būtent dėl šios priežasties pagrindinėje byloje kaip bylos šalys dalyvauja dar du fiziniai asmenys – KL ir TR; tai asmenys, kuriems priskiriamas pažeidimas, nes reikia, kad jie dėl savo turimų bylos šalies teisių taip pat būtų juridiniam asmeniui skirto administracinio sprendimo skirti sankciją adresatai, taigi taip pat turėtų teisę jį apskųsti, nors FMA niekada nesiekė nubausti šių fizinių asmenų.
(
5
)	2023 m. gruodžio 5 d. sprendimas (C‑807/21, EU:C:2023:950; toliau – Sprendimas Deutsche Wohnen).
(
6
)	2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2016/679 dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir kuriuo panaikinama Direktyva 95/46/EB (Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas) (OL L 119, 2016, p. 1; toliau – BDAR).
(
7
)	Žr. Direktyvos 2015/849 3 konstatuojamąją dalį.
(
8
)	Žr. Direktyvos 2015/849 1 straipsnį ir 64 konstatuojamąją dalį. Taip pat žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimą Komisija / Rumunija (Kova su pinigų plovimu) (C‑549/18, EU:C:2020:563, 73 punktas) ir 2020 m. liepos 16 d. Sprendimą Komisija / Airija (Kova su pinigų plovimu) (C‑550/18, EU:C:2020:564, 82 punktas), kuriuose Teisingumo Teismas pažymėjo: „Direktyva 2015/849 yra svarbi priemonė siekiant užtikrinti veiksmingą Sąjungos finansų sistemos apsaugą nuo pinigų plovimo ir teroristų finansavimo keliamų grėsmių“.
(
9
)	Direktyvos 2015/849 2 straipsnyje išvardyti įpareigotieji subjektai.
(
10
)	Šis klausimas apžvelgtas, pavyzdžiui, Maillart, J.‑B., „The anti‑money laundering architecture of the European Union“, leidinyje Vogel, B. ir Maillart, J.‑B. (red.), National and International Anti-Money Laundering Law: Developing the Architecture of Criminal Justice, Regulation and Data Protection, Intersentia, Cambridge, 2020, p. 71–155.
(
11
)	Žr. Direktyvos 2015/849 58 straipsnio 2 dalį. Pagal jos 59 konstatuojamąją dalį valstybės narės turėtų užtikrinti, kad administracinių sankcijų bei priemonių pagal šią direktyvą ir baudžiamųjų sankcijų pagal nacionalinę teisę taikymas nepažeistų principo ne bis in idem. Dėl to šios direktyvos 58 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje numatyta, kad valstybės narės gali nuspręsti nenustatyti taisyklių dėl administracinių sankcijų ar priemonių už pažeidimus, kuriems taikomos baudžiamosios sankcijos pagal jų nacionalinę teisę.
(
12
)	Žr. Direktyvos 2015/849 59 konstatuojamąją dalį.
(
13
)	Žr. Direktyvos 2015/849 59 straipsnio 2 ir 3 dalis.
(
14
)	Žr. Direktyvos 2015/849 59 straipsnio 4 dalį.
(
15
)	Direktyvoje 2024/1640 – naujausioje direktyvoje dėl kovos su pinigų plovimu – ši nuostata iš esmės nepakeista.
(
16
)	Taip pat pridurčiau, kad Direktyvos 2015/849 46 straipsnio 1 dalies trečioje pastraipoje nustatyta, jog, kai fizinis asmuo, priskiriamas tam tikrai iš įpareigotųjų subjektų kategorijų, vykdo profesinę veiklą kaip juridinio asmens darbuotojas, tame skirsnyje nustatyti įpareigojimai yra taikomi tam juridiniam asmeniui, o ne fiziniam asmeniui.
(
17
)	Žr. Direktyvos 2015/849 59 straipsnio 3 dalį.
(
18
)	Žr. Sprendimą Deutsche Wohnen (60 punktas).
(
19
)	Žr. Sprendimą Deutsche Wohnen (44 punktas).
(
20
)	Žr. Sprendimą Deutsche Wohnen (46 punktas).
(
21
)	Kai kurie iš šių aktų buvo priimti remiantis teisiniu suderinimo baudžiamosios teisės srityje pagrindu (SESV 83 straipsnis). Žr., pavyzdžiui, 2018 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2018/1673 dėl kovos su pinigų plovimu baudžiamosios teisės priemonėmis (OL L 284, 2018, p. 22) 7 straipsnį; 2024 m. balandžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2024/1203 dėl aplinkos apsaugos baudžiamosios teisės priemonėmis, kuria pakeičiamos direktyvos 2008/99/EB ir 2009/123/EB (OL L, 2024/1203), 6 straipsnį; 2024 m. balandžio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2024/1226 dėl nusikalstamų veikų apibrėžties ir sankcijų už Sąjungos ribojamųjų priemonių pažeidimą, kuria iš dalies keičiama Direktyva (ES) 2018/1673 (OL L, 2024/1226), 6 straipsnį. Kiti teisės aktai buvo priimti, pavyzdžiui, žuvininkystės politikos (SESV 43 straipsnis) arba imigracijos (SESV 79 straipsnis) srityse. Šiuo atžvilgiu žr., pavyzdžiui, 2008 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1005/2008, nustatančio Bendrijos sistemą, kuria siekiama užkirsti kelią neteisėtai, nedeklaruojamai ir nereglamentuojamai žvejybai, atgrasyti nuo jos ir ją panaikinti, iš dalies keičiančio reglamentus (EEB) Nr. 2847/93, (EB) Nr. 1936/2001 ir (EB) Nr. 601/2004 bei panaikinančio reglamentus (EB) Nr. 1093/94 ir (EB) Nr. 1447/1999 (OL L 286, 2008, p. 1), 47 straipsnį; arba 2009 m. birželio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/52/EB, kuria numatomi sankcijų ir priemonių nelegaliai esančių trečiųjų šalių piliečių darbdaviams būtiniausi standartai (OL L 168, 2009, p. 24), 11 straipsnį.
(
22
)	Tarp daugelio kitų, žr., pavyzdžiui, Pieth, M. ir Ivory, R., „Chapter 1 Emergence and convergence: Corporate criminal liability principles in overview“, leidinyje Pieth, M. ir Ivory, R. (red.), Corporate criminal liability: emergence, convergence, and risk, IUS Gentium, Vol. 9(3), 2011, 1.4 punktas; Vermeulen, G., De Bondt, W. ir Ryckman, C., Liability of legal persons for offences in the EU, Maklu, Antwerp, 2012; Pikamäe, P. ir Kärner, M., „The effect of European Union law on the criminal and quasi-criminal liability of legal persons in Estonia“, Juridica International, Vol. 33, 2024, p. 89–101, ypač p. 92.
(
23
)	Šiuo klausimu žr. Franssen, V., „The EU’s fight against corporate financial crime: State of affairs and future potential“, German Law Journal, Vol. 19(5), 2018, p. 1221–1249, ypač p. 1237–1242.
(
24
)	Tarp daugelio kitų, žr., pavyzdžiui, 2014 m. gegužės 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/65/ES dėl finansinių priemonių rinkų, kuria iš dalies keičiamos Direktyva 2002/92/EB ir Direktyva 2011/61/ES (OL L 173, 2014, p. 349), su paskutiniais pakeitimais, padarytais 2024 m. vasario 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2024/790 (OL L, 2024/790) (toliau –FPRD II), 70 straipsnį; 2017 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2017/1129 dėl prospekto, kuris turi būti skelbiamas, kai vertybiniai popieriai siūlomi viešai arba įtraukiami į prekybos reguliuojamoje rinkoje sąrašą, ir kuriuo panaikinama Direktyva 2003/71/EB (OL L 168, 2017, p. 12) (toliau – Reglamentas dėl prospekto), 38 straipsnį; 2023 m. gegužės 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2023/1114 dėl kriptoturto rinkų, kuriuo iš dalies keičiami reglamentai (ES) Nr. 1093/2010 bei (ES) Nr. 1095/2010 ir direktyvos 2013/36/ES bei (ES) 2019/1937 (OL L 150, 2023, p. 40) (toliau – Kriptoturto rinkų arba MiCA reglamentas), 111 straipsnį; 2024 m. gegužės 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2024/1619, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2013/36/ES, kiek tai susiję su priežiūros įgaliojimais, sankcijomis, trečiųjų valstybių filialais ir aplinkosaugine, socialine ir valdymo rizika (OL L, 2024/1619) (toliau – Kapitalo reikalavimų direktyva arba KRD VI), 65 ir 66 straipsnius.
(
25
)	Žr., pavyzdžiui, 1976 m. gruodžio 16 d. Sprendimą Rewe‑Zentralfinanz ir Rewe‑Zentral (33/76, EU:C:1976:188, 5 punktas); 1976 m. gruodžio 16 d. Sprendimą Comet (45/76, EU:C:1976:191, 13 punktas); 2008 m. vasario 12 d. Sprendimą Kempter (C‑2/06, EU:C:2008:78, 57 punktas) ir 2024 m. balandžio 30 d. Sprendimą M. N. (EncroChat) (C‑670/22, EU:C:2024:372, 129 punktas).
(
26
)	Žr., pavyzdžiui, 2010 m. liepos 8 d. Sprendimą Bulicke (C‑246/09, EU:C:2010:418, 36 punktas) ir 2023 m. rugsėjo 5 d. Sprendimą Udlændinge‑ og Integrationsministeriet (Danijos pilietybės netekimas) (C‑689/21, EU:C:2023:626, 42 punktas).
(
27
)	Žr., pavyzdžiui, 1997 m. gruodžio 2 d. Sprendimą Fantask ir kt. (C‑188/95, EU:C:1997:580, 48 punktas) ir 2022 m. balandžio 7 d. Sprendimą IFAP (C‑447/20 ir C‑448/20, EU:C:2022:265, 55 punktas).
(
28
)	Žr., pavyzdžiui, 2011 m. rugsėjo 8 d. Sprendimą Q‑Beef ir Bosschaert (C‑89/10 ir C‑96/10, EU:C:2011:555, 36 ir 37 punktai) ir 2017 m. gruodžio 20 d. Sprendimą Caterpillar Financial Services (C‑500/16, EU:C:2017:996, 42 ir 43 punktai).