Laikina versija
LTTEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. vasario 26 d.(*)
„ Apeliacinis skundas – Konkurencija – Karteliai – Krovinių vežimo oro transportu rinka – Europos Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas SESV 101 straipsnio, EEE susitarimo 53 straipsnio ir Europos Bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo dėl oro transporto 8 straipsnio pažeidimas – Krovinių vežimo oro transportu paslaugų kainos sudedamųjų dalių (papildomas kuro mokestis, papildomas saugumo mokestis ir atsisakymas mokėti komisinius už papildomus mokesčius) derinimas – Teisė į gynybą – Teisė susipažinti su byla – Kaltę patvirtinantys ir ją paneigiantys įrodymai – Atvykstamųjų krovinių vežimo paslaugos – Komisijos teritorinė kompetencija – Apibrėžtas poveikis – Prieštaravimo pareiškimas – Teisė būti išklausytam – Vienas tęstinis pažeidimas – Kartelio geografinė apimtis – Valstybės spaudimu grindžiamas gynybos pagrindas – Taikymo sąlygos – Dalyvavimo darant vieną tęstinį pažeidimą įrodymas – Baudos apskaičiavimas – Neribota Europos Sąjungos Bendrojo Teismo jurisdikcija – Iškraipymas “
Byloje C‑403/22 P
dėl 2022 m. birželio 17 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
SAS Cargo Group A/S, įsteigta Kastrupe (Danija),
Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden, įsteigta Stokholme (Švedija),
SAS AB, įsteigta Stokholme,
atstovaujamos advokater B. Creve ir M. Kofmann, taip pat advokatų G. Forwood ir J. Killick,
apeliantės,
dalyvaujant kitai proceso šaliai:
Europos Komisijai, atstovaujamai A. Dawes ir C. Zois, padedamų BL B. Doherty,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
kurį sudaro penktosios kolegijos pirmininko pareigas einantis ketvirtosios kolegijos pirmininkas I. Jarukaitis (pranešėjas), teisėjai E. Regan ir D. Gratsias,
generalinis advokatas A. Rantos,
posėdžio sekretorė R. Stefanova-Kamisheva, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2024 m. balandžio 19 d. posėdžiui,
susipažinęs su 2024 m. rugsėjo 5 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1        Apeliaciniu skundu SAS Cargo Group A/S (toliau – SAS Cargo), Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden (toliau – SAS Consortium) ir SAS AB (toliau kartu – SAS Cargo
ir kt.) prašo panaikinti 2022 m. kovo 30 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą SAS Cargo Group ir kt. / Komisija (T‑324/17, EU:T:2022:175; toliau – skundžiamas sprendimas); juo Bendrasis Teismas iš dalies atmetė ieškinį, kuriuo jos visų pirma prašė visiškai ar iš dalies panaikinti 2017 m. kovo 17 d. Komisijos sprendimą C(2017) 1742 final byloje pagal SESV 101 straipsnį, EEE susitarimo 53 straipsnį ir Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo dėl oro transporto 8 straipsnį (byla AT.39258 – Krovinių vežimas oro transportu) (toliau – ginčijamas sprendimas), kiek jis su jomis susijęs, ir, nepatenkinus pirmojo reikalavimo, sumažinti tuo sprendimu joms skirtos baudos dydį.
Teisinis pagrindas
EB ir Šveicarijos susitarimas dėl oro transporto
2        1999 m. birželio 21 d. Liuksemburge pasirašytas Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimas dėl oro transporto, Europos bendrijos vardu patvirtintas 2002 m. balandžio 4 d. Tarybos ir Komisijos sprendimu 2002/309/EB, Euratomas dėl bendradarbiavimo mokslo ir technologijų srityje susitarimo, dėl septynių susitarimų sudarymo su Šveicarijos Konfederacija (OL L 114, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 41 t., p. 94 ir klaidų ištaisymas OL L 210, 2015, p. 38) (toliau – EB ir Šveicarijos susitarimas dėl oro transporto), įsigaliojo 2002 m. birželio 1 d. Šio susitarimo 8 ir 9 straipsniai mutatis mutandis sutampa atitinkamai su SESV 101 ir 102 straipsniais.
3        Minėto susitarimo 11 straipsnyje nurodyta:
„1.      Bendrijos institucijos taiko 8 ir 9 straipsnių nuostatas <...> pagal šio Susitarimo priede nurodytus Bendrijos teisės aktus, atsižvelgdamos į Bendrijos institucijų ir Šveicarijos institucijų poreikį glaudžiai bendradarbiauti.
2.      Pagal 8 ir 9 straipsnių nuostatas Šveicarijos institucijos nusprendžia dėl visų su maršrutais susijusių Šveicarijos ir trečiųjų šalių susitarimų, sprendimų ir suderintos veiklos <...> priimtinumo.“
4        2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [SESV 101] ir [102] straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) nuo 2007 m. gruodžio 5 d. pagal tą patį susitarimą buvo pradėtas taikyti 2007 m. gruodžio 5 d. jungtinio Bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos oro transporto komiteto, įsteigto Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimu dėl oro transporto, Sprendimu Nr. 1/2007, pakeičiančiu Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo dėl oro transporto priedą (OL L 34, 2008, p. 19). Tą dieną jis pakeitė 1987 m. gruodžio 14 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 3975/87, nustatantį konkurencijos taisyklių taikymo oro transporto įmonėms tvarką (OL L 374, 1987, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 1 t., p. 262), kuris buvo įtrauktas į EB ir Šveicarijos susitarimo dėl oro transporto priedą nuo to susitarimo įsigaliojimo.
SESV
5        SESV 101 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Kaip nesuderinami su vidaus rinka yra draudžiami: visi įmonių susitarimai, įmonių asociacijų sprendimai ir suderinti veiksmai, kurie gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą ir kurių tikslas ar poveikis yra konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas vidaus rinkoje, būtent tie, kuriais:
a)      tiesiogiai ar netiesiogiai nustatomos pirkimo ar pardavimo kainos arba kokios nors kitos prekybos sąlygos;
b)      ribojama arba kontroliuojama gamyba, rinkos, technikos raida arba investicijos;
c)      dalijamasi rinkomis arba tiekimo šaltiniais;
<...>“
EEE susitarimas
6        1992 m. gegužės 2 d. Europos ekonominės erdvės susitarimo (OL L 1, 1994, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 52 t., p. 3, toliau – EEE susitarimas) 53 straipsnis mutatis mutandis atitinka SESV 101 straipsnį.
7        Reglamentas Nr. 1/2003, iš dalies pakeistas 2004 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 411/2004 (OL L 68, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 8 t., p. 17), į EEE susitarimą buvo įtrauktas, pirma, 2004 m. rugsėjo 24 d. EEE jungtinio komiteto sprendimu Nr. 130/2004, iš dalies keičiančiu EEE susitarimo XIV priedą (Konkurencija), 21 protokolą (dėl įmonėms taikomų konkurencijos taisyklių įgyvendinimo) ir 23 protokolą (dėl bendradarbiavimo tarp priežiūros institucijų) (OL L 64, 2005, p. 57), įsigaliojusiu 2005 m. gegužės 19 d., ir, antra, 2005 m. kovo 11 d. EEE jungtinio komiteto sprendimu, iš dalies keičiančiu EEE susitarimo XIII priedą (Transportas) ir 21 protokolą (dėl įmonėms taikomų konkurencijos taisyklių įgyvendinimo) (OL L 198, 2005, p. 38), įsigaliojusiu tą pačią dieną.
2006 m. gairės
8        Pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą skirtų baudų apskaičiavimo gairių (OL C 210, 2006, p. 2; toliau – 2006 m. gairės) 13, 25, 28, 29 ir 37 punktuose nurodyta:
„13.      Siekdama nustatyti bazinį skirtinos baudos dydį, [Europos] Komisija remsis tiesiogiai ar netiesiogiai su pažeidimu susijusių įmonės prekių ar paslaugų pardavimo verte atitinkamame geografiniame [Europos ekonominės erdvės (EEE)] teritorijos sektoriuje. Paprastai Komisija remsis paskutinių visų įmonės dalyvavimo darant pažeidimą metų pardavimo rezultatais <...>
<...>
25.      Be to, nepriklausomai nuo įmonės dalyvavimo pažeidime trukmės, Komisija prie bazinio baudos dydžio pridės sumą, lygią 15 %–25 % pardavimo vertės <...>, siekdama atgrasyti įmones net nuo horizontalių kainų nustatymo, rinkos pasidalijimo ir gamybos ribojimo susitarimų. Komisija taip pat gali taikyti tokią pridėtinę sumą kitų pažeidimų atveju. Nustatydama pardavimo vertės dalį, į kurią reikia atsižvelgti konkrečiu atveju, Komisija įvertins keletą veiksnių <...>
<...>
28.      Bazinis baudos dydis gali būti padidintas, kai Komisija nustato, jog esama sunkinančių aplinkybių, pavyzdžiui:
–        įmonei tęsiant arba pakartojant tokį pat ar panašų pažeidimą po to, kai Komisija arba nacionalinė konkurencijos institucija nustatė, kad ši įmonė pažeidė [SESV 101] ar [102] straipsnio nuostatas. Bazinis baudos dydis bus padidintas iki 100 % už kiekvieną nustatytą pažeidimą;
<...>
29.      Bazinis baudos dydis gali būti sumažintas, kai Komisija nustato, jog esama švelninančių aplinkybių, pavyzdžiui:
<...>
–        kai antikonkurencinis elgesys buvo leidžiamas ar skatinamas valdžios institucijų arba teisės aktų.
<...>
37.      Nors šiose gairėse nurodomas bendras baudų apskaičiavimo metodas, tam tikros bylos ypatumai ar būtinybė siekti atgrasomojo poveikio konkrečioje byloje gali pateisinti Komisijos nukrypimą nuo šių metodų ar nuo 21 punkte nustatytų apribojimų.“
Ginčo aplinkybės ir ginčijamas sprendimas
9        Skundžiamo sprendimo 1–63 punktuose išdėstytas ginčo ir ginčijamo sprendimo aplinkybes galima apibendrinti taip, kaip nurodyta toliau.
10      SAS Cargo ir kt. vykdo veiklą krovinių vežimo oro transportu paslaugų rinkoje. SAS Cargo, kuri teikia krovinių vežimo paslaugas, yra netiesiogiai SAS išimtinai priklausanti patronuojamoji bendrovė. Iki 2001 m. birželio 1 d.
SAS Cargo nebuvo atskiras teisės subjektas, ji buvo SAS Consortium komercinis padalinys. SAS Consortium priklauso SAS.
11      Krovinių vežimo sektoriuje oro transporto bendrovės (toliau – vežėjai) teikia siuntų vežimo oro transportu paslaugas. Pagal bendrąją taisyklę vežėjai teikia krovinių vežimo paslaugas ekspeditoriams, kurie organizuoja siuntų pristatymą siuntėjų vardu. Už tai šie ekspeditoriai vežėjams moka kainą, kurią sudaro, pirma, už kilogramą apskaičiuoti įkainiai, ir, antra, įvairūs papildomi mokesčiai.
Administracinė procedūra
12      2005 m. gruodžio 7 d. Komisija gavo Deutsche Lufthansa AG ir dviejų jos patronuojamųjų bendrovių, Lufthansa Cargo AG ir Swiss International Air Lines AG (toliau – Lufthansa), prašymą atleisti nuo baudos pagal Pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (OL C 45, 2002, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 155). Remiantis šiuo prašymu, keli vežėjai palaikė antikonkurencinius ryšius, susijusius su krovinių vežimo oro transportu rinkoje teikiamų paslaugų kainos sudedamosiomis dalimis, t. y. dėl vadinamųjų „kuro“ ir „saugumo“ papildomų mokesčių nustatymo, taip pat dėl šių vežėjų atsisakymo mokėti ekspeditoriams komisinius už papildomus mokesčius (toliau – atsisakymas mokėti komisinius).
13      2006 m. vasario 14 ir 15 d. Komisija, iš anksto nepranešusi, atliko patikrinimus kelių vežėjų patalpose.
14      Po šių patikrinimų keli vežėjai, taip pat SAS Cargo ir SAS Consortium, pateikė prašymą atleisti nuo baudos pagal šio sprendimo 15 punkte nurodytą Pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju.
15      2007 m. gruodžio 19 d. Komisija išsiuntė prieštaravimo pareiškimą 27 vežėjams, įskaitant SAS Cargo ir kt.; jie vėliau pateikė rašytines pastabas. 2008 m. birželio 30 d.–liepos 4 d. vyko bylos nagrinėjimas žodžiu.
Pirminis sprendimas
16      2010 m. lapkričio 9 d. Komisija priėmė Sprendimą C(2010) 7694 final dėl procedūros pagal SESV 101 straipsnį, EEE susitarimo 53 straipsnį ir Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo dėl oro transporto 8 straipsnį (byla COMP/39258 – Oro transportas) (toliau – pirminis sprendimas). Šis sprendimas buvo skirtas 21 vežėjui, įskaitant SAS Cargo ir kt.
17      To sprendimo motyvuose buvo nurodyta, kad vežėjai, kuriems pateikti prieštaravimai, derino veiksmus nustatydami krovinių vežimo paslaugų teikimo įkainius, t. y. susitarė dėl papildomo kuro mokesčio, papildomo saugumo mokesčio ir atsisakymo mokėti komisinius, ir taip dalyvavo darant vieną tęstinį SESV 101 straipsnio, EEE susitarimo 53 straipsnio ir EB ir Šveicarijos susitarimo dėl oro transporto 8 straipsnio pažeidimą, apimantį EEE ir Šveicarijos teritoriją.
2015 m. gruodžio 16 d. sprendimai
18      2015 m. gruodžio 16 d. Sprendimu SAS Cargo Group ir kt. / Komisija (T‑56/11, EU:T:2015:990) Bendrasis Teismas panaikino pirminį sprendimą, kiek jis buvo susijęs su SAS Cargo ir kt. Kitais dvylika tos pačios dienos sprendimų Bendrasis Teismas taip pat visiškai arba iš dalies panaikino šį sprendimą tiek, kiek jis buvo susijęs su dvylika kitų vežėjų ar vežėjų grupių.
19      Bendrasis Teismas nusprendė, kad tame sprendime buvo motyvavimo trūkumų.
Ginčijamas sprendimas
20      2016 m. gegužės 20 d. Komisija išsiuntė pirminiame sprendime nurodytiems vežėjams, pareiškusiems jai ieškinį Bendrajame Teisme, raštą, informuodama juos apie savo ketinimą priimti naują sprendimą, kuriuo būtų konstatuojamas jų dalyvavimas darant vieną ir tęstinį SESV 101 straipsnio, EEE susitarimo 53 straipsnio ir EB ir Šveicarijos susitarimo dėl oro transporto 8 straipsnio pažeidimą visuose pirminiame sprendime nurodytuose maršrutuose. Jiems buvo suteiktas vieno mėnesio terminas pastaboms pateikti. Visi vežėjai pasinaudojo šia galimybe.
21      2017 m. kovo 17 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, skirtą 19 vežėjų, įskaitant SAS Cargo
ir kt.
22      Ginčijamame sprendime nurodyta, kad vežėjai, kuriems pateikti prieštaravimai, derino veiksmus nustatydami krovinių vežimo paslaugų teikimo įkainius visame pasaulyje, taikydami papildomą kuro mokestį, papildomą saugumo mokestį ir atsisakydami mokėti komisinius (toliau – ginčijamas kartelis), ir taip darė vieną tęstinį SESV 101 straipsnio, EEE susitarimo 53 straipsnio ir EB ir Šveicarijos susitarimo dėl oro transporto 8 straipsnio pažeidimą.
23      To sprendimo 4 skirsnyje „Faktinių aplinkybių aprašymas“ Komisija, be kita ko, nurodė, kad per tyrimą buvo atskleistas pasaulinio masto kartelis, grindžiamas ilgą laiką konkurentų palaikytų dvišalių ir daugiašalių ryšių tinklu dėl veiksmų, kurių jie nusprendė, numatė ar planavo imtis dėl įvairių ankstesniame punkte minėtų krovinių vežimo paslaugų kainos sudedamųjų dalių. Ji pažymėjo, kad šio ryšių tinklo bendras tikslas buvo derinti konkurentų veiksmus nustatant įkainius arba mažinti netikrumą dėl jų kainų politikos. Paskui ji apibūdino ryšius, susijusius atitinkamai su papildomu kuro mokesčiu, papildomu saugumo mokesčiu ir atsisakymu mokėti komisinius, ir įvertino faktinius įrodymus, susijusius, pirma, su visu ginčijamu karteliu ir, antra, su kiekvienu iš to sprendimo adresatų.
24      Ginčijamo sprendimo 5 skirsnyje „Atitinkamų konkurencijos taisyklių taikymas“ Komisija šios bylos faktinėms aplinkybėms taikė SESV 101 straipsnį ir nurodė, kad nuorodos į šį straipsnį taip pat turi būti suprantamos kaip nuorodos į EEE susitarimo 53 straipsnį ir EB ir Šveicarijos susitarimo dėl oro transporto 8 straipsnį, nes šios nuostatos taikomos mutatis mutandis, nebent būtų numatyta kitaip.
25      Šiuo klausimu, kiek tai susiję su jos kompetencija, Komisija išnagrinėjo savo kompetencijos laiko ir teritorijos atžvilgiu ribas, kad šioje byloje galėtų nustatyti konkurencijos taisyklių pažeidimą ir už jį skirti sankcijas.
26      Viena vertus, ginčijamo sprendimo 822–832 konstatuojamosiose dalyse, kurios sudaro to sprendimo 5.2 poskirsnį „Komisijos kompetencija“, ji iš esmės pažymėjo, kad, visų pirma, SESV 101 straipsnio netaikys iki 2004 m. gegužės 1 d. sudarytiems susitarimams ir vykdytiems veiksmams dėl maršrutų tarp Europos Sąjungos oro uostų ir už EEE ribų esančių oro uostų (toliau – maršrutai tarp Sąjungos ir trečiųjų šalių), paskui – EEE susitarimo 53 straipsnio netaikys iki 2005 m. gegužės 19 d. sudarytiems susitarimams ir vykdytiems veiksmams dėl maršrutų tarp Sąjungos ir trečiųjų šalių, taip pat maršrutų tarp EEE susitarimo šalyse, kurios nėra Sąjungos narės, esančių oro uostų ir trečiosiose šalyse esančių oro uostų (toliau – EEE maršrutai, išskyrus maršrutus tarp Sąjungos ir trečiųjų šalių), ir, galiausiai, EB ir Šveicarijos susitarimo dėl oro transporto 8 straipsnio netaikys iki 2002 m. birželio 1 d. sudarytiems susitarimams ir vykdytiems veiksmams dėl maršrutų tarp Sąjungoje esančių oro uostų ir Šveicarijos oro uostų (toliau – maršrutai tarp Sąjungos ir Šveicarijos). To sprendimo 832 konstatuojamojoje dalyje ji taip pat nurodė, kad tame pačiame sprendime „visiškai nebuvo siekta atskleisti kokį nors [EB ir Šveicarijos susitarimo dėl oro transporto] 8 straipsnio pažeidimą, kiek tai susiję su krovinių vežimo paslaugomis [tarp] Šveicarijos [ir] trečiųjų šalių“.
27      Kita vertus, ginčijamo sprendimo 1036–1046 konstatuojamosiose dalyse, kurios sudaro to sprendimo 5.3.8 poskirsnį „[SESV] 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymas atvykstamiesiems maršrutams“, Komisija išdėstė priežastis, dėl kurių atmetė kelių vežėjų, kuriems pateikti prieštaravimai, argumentus, kad ji neva viršijo teritorinės kompetencijos ribas atsižvelgiant į tarptautinės viešosios teisės normas, kai konstatavo tų dviejų nuostatų pažeidimą maršrutuose iš trečiųjų šalių į EEE (toliau – atvykstamieji maršrutai ir, kiek tai susiję su šiuose maršrutuose teikiamomis krovinių vežimo paslaugomis, – atvykstamųjų krovinių vežimo paslaugos) ir skyrė už jį sankcijas.
28      To sprendimo 1045 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo, kad antikonkurenciniai veiksmai, susiję su atvykstamųjų krovinių vežimo paslaugomis, „gal[ėjo] daryti tiesioginį, esminį ir numatomą poveikį Sąjungoje ir EEE, nes padidėjusios oro transporto į EEE sąnaudos ir dėl to didesnės importuotų prekių kainos savaime gali daryti poveikį EEE esantiems vartotojams“. Ji pridūrė, kad nagrinėjamu atveju šie veiksmai taip pat galėjo turėti tokį poveikį kitų vežėjų teikiamoms krovinių vežimo oro transportu paslaugoms EEE tarp paskirstymo platformų („hubs“) EEE, kuriomis naudojasi trečiųjų šalių vežėjai, ir tų siuntinių paskirties oro uostų EEE, kuriuose trečiosios šalies vežėjas veiklos nevykdė.
29      Beje, to paties sprendimo 1046 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo, kad ginčijamas kartelis buvo „įgyvendintas pasaulio mastu“, kad susitarimai dėl atvykstamųjų maršrutų yra vieno tęstinio SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimo dalis ir kad vienodas papildomų mokesčių taikymas pasaulio mastu yra esminis šio kartelio elementas.
30      Ginčijamo sprendimo 5.3 poskirsnyje dėl SESV 101 straipsnio, EEE susitarimo 53 straipsnio ir EB ir Šveicarijos susitarimo dėl oro transporto 8 straipsnio taikymo šioje byloje yra to sprendimo 833–1052 konstatuojamosios dalys. Pirma, to sprendimo 846 konstatuojamojoje dalyje Komisija nusprendė, kad vežėjai, kuriems pateikti prieštaravimai, derino veiksmus ar darė įtaką įkainiams, „o tai galiausiai reiškė kainos nustatymą, kiek tai susiję su“ papildomu kuro mokesčiu, papildomu saugumo mokesčiu ir komisinių už papildomus mokesčius mokėjimu ekspeditoriams. To sprendimo 861 konstatuojamojoje dalyje ji nusprendė, kad „krovinių vežimo paslaugoms taikomų įkainių derinimo veiksmų bendroji sistema“, kuri buvo atskleista atliekant tyrimą, patvirtino, kad buvo padarytas „sudėtingas pažeidimas, sudarytas iš įvairių veiksmų, kuriuos [buvo] galima kvalifikuoti arba kaip susitarimą, arba kaip suderintus veiksmus; juos vykdydami konkurentai sąmoningai konkurencijos pavojų pakeitė praktiniu bendradarbiavimu“.
31      Antra, ginčijamo sprendimo 869 konstatuojamojoje dalyje Komisija konstatavo, kad „nagrinėjami veiksmai [buvo] vienas ir tęstinis [SESV] 101 straipsnio pažeidimas“, o jo 870–902 konstatuojamosiose dalyse pažymėjo, kad nagrinėjamais susitarimais buvo siekiama vieno antikonkurencinio tikslo – trukdyti konkurencijai krovinių vežimo sektoriuje EEE, kad jie buvo susiję su krovinių vežimo paslaugų teikimu ir jų apmokestinimu, kad jie buvo susiję su tomis pačiomis įmonėmis, kad jie buvo vieno ir tęstinio pobūdžio ir buvo susiję su trimis sudedamosiomis dalimis, t. y. papildomu kuro mokesčiu, papildomu saugumo mokesčiu ir atsisakymu mokėti komisinius. Tai konstatuodama, to sprendimo 882 konstatuojamojoje dalyje ji, be kita ko, nurodė, kad SAS Cargo ir kt. dalyvavo dviejose iš trijų vieno pažeidimo sudedamųjų dalių, t. y. dalyje, susijusioje su papildomu kuro mokesčiu ir dalis, susijusioje su papildomu saugumo mokesčiu, tačiau, „atsižvelgiant į jų dalyvavimą kituose pažeidimo epizoduose, jos pagrįstai turėjo numatyti, kad šalys gali bendrauti tokia susijusia tema, kaip komisinių už papildomus mokesčius mokėjimas, ir buvo pasirengusios už tai prisiimti riziką“.
32      Trečia, ginčijamo sprendimo 903 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė, kad ginčijamais antikonkurenciniais veiksmais buvo siekiama apriboti konkurenciją bent jau Sąjungoje, EEE ir Šveicarijoje. To sprendimo 917 konstatuojamojoje dalyje ji iš esmės pridūrė, kad dėl to nereikėjo atsižvelgti į šių veiksmų konkretų poveikį.
33      To paties sprendimo 922–971 konstatuojamosiose dalyse Komisija išnagrinėjo WOW aljansą, kuris faktinių aplinkybių susiklostymo metu vienijo Lufthansa, SAS Cargo, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd ir Japan Airlines International Co. Ltd (toliau – Japan Airlines). Toje 971 konstatuojamojoje dalyje ji nurodė, kad „atsižvelgdama į WOW aljanso susitarimo turinį ir jo įgyvendinimą, Komisija
laikosi nuomonės, kad papildomų mokesčių derinimas tarp WOW [aljanso] narių vyko nesilaikant teisės aktuose įtvirtintų aljanso nuostatų, kuriomis tai nepateisinama. Nariai iš tikrųjų žinojo, kad toks derinimas yra neteisėtas. Be to, jiems buvo žinoma, kad derinant papildomus mokesčius dalyvauja daug [vežėjų], kurie nepriklauso WOW [aljansui]. Taigi Komisija laikosi nuomonės, kad WOW [aljanso] narių tarpusavio bendravimo epizodus patvirtinantys duomenys <…> yra įrodymas, kad jie dalyvavo darant SESV 101 straipsnio pažeidimą, kaip jis apibūdintas šiame sprendime.“
34      Ketvirta, ginčijamo sprendimo 972–1021 konstatuojamosiose dalyse Komisija išnagrinėjo septynių trečiųjų šalių teisės aktus; tų šalių vežėjai, kuriems pateikti prieštaravimai, teigė, kad tais teisės aktais jiems buvo nurodyta tartis dėl papildomų mokesčių, taip kliudant taikyti atitinkamas konkurencijos taisykles. Komisija nusprendė, kad šie vežėjai neįrodė, jog veikė spaudžiami šių trečiųjų šalių.
35      Penkta, ginčijamo sprendimo 1024–1035 konstatuojamosiose dalyse Komisija nustatė, kad vienas tęstinis pažeidimas galėjo daryti reikšmingą įtaką valstybių narių, EEE susitarimo šalių ir EB ir Šveicarijos susitarimo dėl oro transporto susitariančiųjų šalių tarpusavio prekybai.
36      Ginčijamo sprendimo 7 skirsnyje „Pažeidimo trukmė“ yra 1146–1169 konstatuojamosios dalys. Kaip matyti iš to sprendimo 1146 konstatuojamosios dalies, Komisija nusprendė, kad ginčijamas kartelis prasidėjo 1999 m. gruodžio 7 d. ir tęsėsi iki 2006 m. vasario 14 d. Šioje 1146 konstatuojamojoje dalyje ji nurodė, kad šis kartelis pažeidė:
–        SESV 101 straipsnį – nuo 1999 m. gruodžio 7 d. iki 2006 m. vasario 14 d., kiek tai susiję su oro transportu tarp oro uostų Sąjungoje,
–        SESV 101 straipsnį – nuo 2004 m. gegužės 1 d. iki 2006 m. vasario 14 d., kiek tai susiję su oro transportu maršrutuose tarp Sąjungos ir trečiųjų šalių,
–        EEE susitarimo 53 straipsnį – nuo 1999 m. gruodžio 7 d. iki 2006 m. vasario 14 d., kiek tai susiję su oro transportu tarp oro uostų EEE,
–        EEE susitarimo 53 straipsnį – nuo 2005 m. gegužės 19 d. iki 2006 m. vasario 14 d., kiek tai susiję su oro transportu EEE maršrutuose, išskyrus maršrutus tarp Sąjungos ir trečiųjų šalių,
–        EB ir Šveicarijos susitarimo dėl oro transporto 8 straipsnį – nuo 2002 m. birželio 1 d. iki 2006 m. vasario 14 d., kiek tai susiję su oro transportu maršrutuose tarp Sąjungos ir Šveicarijos.
37      To paties sprendimo 1169 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo, kad, kiek tai susiję su SAS Cargo ir kt., pažeidimas truko nuo 1999 m. gruodžio 13 d. iki 2006 m. vasario 14 d.
38      Ginčijamo sprendimo 8 skirsnyje Komisija išnagrinėjo taisomąsias priemones, kurių reikia imtis, ir skirtinas baudas, remdamasi 2006 m. gairėmis. Remdamasi šių gairių 37 punktu ji, be kita ko, 50 % sumažino bazinius baudų dydžius, nes dalis paslaugų, susijusių su atvykstamaisiais maršrutais ir maršrutais iš EEE į trečiąsias šalis, išskyrus maršrutus tarp Sąjungos ir Šveicarijos, buvo teikiamos už EEE susitarimo taikymo teritorijos ribų, todėl tikėtina, kad dalis žalos buvo padaryta už šios teritorijos ribų. Be to, pagal Gairių 29 punktą ji vežėjams, kuriems pateikti prieštaravimai, pritaikė papildomą baudos bazinio dydžio sumažinimą 15 % motyvuodama tuo, kad tam tikros reglamentavimo tvarkos skatino sudaryti ginčijamą kartelį.
39      Ginčijamo sprendimo 1221, 1223 ir 1227–1229 konstatuojamosiose dalyse Komisija taip pat nusprendė, kad papildomas 16 % pardavimų vertės dydis pagal 2006 m. gairių 25 punktą turi būti paskirstytas SAS Cargo
ir kt. taip, kad būtų atspindėta kiekvieno iš šių subjektų dalyvavimo darant vieną ir tęstinį pažeidimą trukmė, taikydama šių gairių 28 punktą SAS Cargo ir SAS Consortium bazinį baudos dydį padidino 50 % dėl recidyvo ir pagal tų gairių 29 punktą 10 % sumažino SAS Cargo
ir kt. bazinį baudos dydį dėl jų riboto dalyvavimo darant vieną tęstinį pažeidimą. Be to, Komisija 15 % sumažino jų baudą, kad būtų atsižvelgta į jų indėlį pateikiant prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti. Taigi SAS, SAS Cargo ir SAS Consortium buvo skirtos atitinkamai 38 250 000 eurų, 64 812 500 eurų ir 14 875 000 eurų baudos.
40      Ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies 1, 3 ir 4 straipsniai išdėstyti taip:
„1 straipsnis
Derindamos veiksmus nustatant įkainius už krovinių vežimo oro transportu paslaugų teikimą visame pasaulyje, kiek tai susiję su papildomu kuro mokesčiu, [papildomu saugumo mokesčiu] ir komisinių už papildomus mokesčius mokėjimu, toliau nurodytos įmonės padarė tokį vieną tęstinį [SESV] 101 straipsnio, [EEE susitarimo] 53 straipsnio ir [EB ir Šveicarijos susitarimo dėl oro transporto] 8 straipsnio pažeidimą, siejamą su toliau nurodytais maršrutais ir laikotarpiais.
1)      Šios įmonės pažeidė [SESV] 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį, kiek tai susiję su maršrutais tarp EEE esančių oro uostų, toliau nurodytais laikotarpiais:
<...>
o)      [SAS] nuo 2001 m. rugpjūčio 17 d. iki 2006 m. vasario 14 d.;
p)      [SAS Cargo] nuo 2004 m. birželio 1 d. iki 2006 m. vasario 14 d.;
q)      [SAS Consortium] nuo 1999 m. gruodžio 13 d. iki 2003 m. gruodžio 28 d.;
<...>
2)      Šios įmonės pažeidė [SESV] 101 straipsnį, kiek tai susiję su [maršrutais tarp Sąjungos ir trečiųjų šalių], toliau nurodytais laikotarpiais:
<...>
o)      [SAS] nuo 2004 m. gegužės 1 d. iki 2006 m. vasario 14 d.;
p)      [SAS Cargo] nuo 2004 m. gegužės 1 d. iki 2006 m. vasario 14 d.;
<...>
3)      Šios įmonės pažeidė EEE susitarimo 53 straipsnį, kiek tai susiję su [maršrutais EEE, išskyrus maršrutus tarp Sąjungos ir trečiųjų šalių], toliau nurodytais laikotarpiais:
<...>
o)      [SAS] nuo 2005 m. gegužės 19 d. iki 2006 m. vasario 14 d.;
p)      [SAS Cargo] nuo 2005 m. gegužės 19 d. iki 2006 m. vasario 14 d.;
<...>
4)      Šios įmonės pažeidė [EB ir Šveicarijos susitarimo dėl oro transporto] 8 straipsnį, kiek tai susiję su [maršrutais tarp Sąjungos ir Šveicarijos], toliau nurodytais laikotarpiais:
<...>
o)      [SAS] nuo 2002 m. birželio 1 d. iki 2006 m. vasario 14 d.;
p)      [SAS Cargo] nuo 2002 m. birželio 1 d. iki 2006 m. vasario 14 d.;
q)      [SAS Consortium] nuo 2002 m. birželio 1 d. iki 2003 m. gruodžio 28 d.;
<...>
3 straipsnis
Už šio sprendimo 1 straipsnyje <...> nurodytą vieną tęstinį pažeidimą skiriamos tokios baudos:
<...>
n)      [SAS Consortium]: 5 355 000 [eurų];
o)      [SAS Cargo ir SAS Consortium] solidariai: 4 254 000 [eurų];
p)      [SAS Cargo
ir kt.] solidariai: 5 265 000 [eurų];
q)      [SAS Cargo ir SAS] solidariai: 32 984 250 [eurų];
r)      [SAS Cargo]: 22 308 250 [eurų];
<...>
4 straipsnis
1 straipsnyje nurodytos įmonės nedelsdamos nutraukia tame straipsnyje nurodytą vieną tęstinį pažeidimą, jeigu to dar nepadarė.
Jos taip pat susilaiko nuo bet kokių veiksmų ar elgesio, kurio tikslas ar poveikis yra identiškas ar panašus.“
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
41      2017 m. gegužės 29 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo SAS Cargo
ir kt. ieškinį, juo jos prašė Bendrojo Teismo imtis proceso organizavimo arba tyrimo priemonių, kuriomis Komisija būtų įpareigota leisti joms susipažinti su visa jos nagrinėjamos bylos medžiaga, arba bet kurios kitos, Bendrojo Teismo nuomone, būtinos priemonės, visiškai arba iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis su jomis susijęs, o nepatenkinus šio reikalavimo – sumažinti tuo sprendimu joms skirtos baudos dydį.
42      Šiam ieškiniui pagrįsti SAS Cargo ir kt. pateikė penkis panaikinimo pagrindus. Pirmasis pagrindas buvo grindžiamas jų teisės į gynybą ir procesinio lygiateisiškumo principo pažeidimu, nes atsisakyta leisti susipažinti su kaltę patvirtinančiais ir ją paneigiančiais įrodymais. Antrasis – teisės būti išklausytam pažeidimu ir Komisijos kompetencijos, viena vertus, SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį taikyti atvykstamojo krovinių vežimo paslaugoms ir, kita vertus, EEE susitarimo 53 straipsnį taikyti krovinių vežimo paslaugoms, teikiamoms maršrutuose tarp Šveicarijos ir visų trijų Sąjungai nepriklausančių EEE šalių narių (toliau – maršrutai EEE, išskyrus maršrutus tarp Sąjungos ir Šveicarijos), nebuvimu. Dėstydamos trečiąjį pagrindą jos teigė, kad buvo padaryta veiksmų, su kuriais jos buvo susijusios, ir aplinkybės, kad tie veiksmai patvirtino jų dalyvavimą darant vieną tęstinį pažeidimą ar kad joms apie jį buvo žinoma, vertinimo klaida. Ketvirtasis pagrindas buvo grindžiamas SESV 266 straipsnio, SESV 296 straipsnio antros pastraipos ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 17 straipsnio pažeidimu dėl to, kad ginčijamame sprendime buvo vidaus nenuoseklumų. Penktojo pagrindo buvo pagrįstas klaidomis nustatant joms skirtos baudos dydį.
43      Grįsdamos reikalavimus pakeisti baudos dydį jos pateikė visus argumentus, pateiktus penktajam pagrindui dėl panaikinimo pagrįsti.
44      2021 m. sausio 7 d. nutartimi Bendrasis Teismas atnaujino žodinę proceso dalį ir nusprendė, kad reikia paprašyti šalių pateikti pastabų dėl argumento, dėl kurio jos nediskutavo. Šiuo tikslu 2021 m. sausio 12 d., kovo 2 d. ir balandžio 12 d. Bendrasis Teismas pateikė Komisijai klausimus raštu. Komisija į paskutinį klausimą atsakė 2021 m. balandžio 22 d. (toliau – 2021 m. balandžio 22 d. atsakymas). 2021 m. gegužės 14 d.
SAS Cargo ir kt. pateikė pastabų dėl Komisijos atsakymų į visus šiuos klausimus. 2021 m. liepos 26 d. Bendrasis Teismas dar kartą užbaigė žodinę proceso dalį.
45      Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas:
–        panaikino ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 1 dalies o, p ir q punktus, 2 dalies o ir p punktus, 3 dalies o ir p punktus ir 4 dalies o, p ir q punktus, kiek juose pripažįstamas SAS Cargo ir kt. dalyvavimas vieno tęstinio pažeidimo sudedamojoje dalyje, susijusioje su atsisakymu mokėti komisinius;
–        panaikino:
–        viena vertus, to sprendimo 1 straipsnio 2 dalies o ir p punktus, kiek juose nustatytas SESV 101 straipsnio pažeidimas maršrutuose iš Tailando į Sąjungą nuo 2005 m. liepos 20 d. iki 2006 m. vasario 14 d. dėl dalies, susijusios su papildomu kuro mokesčiu, ir
–        kita vertus, to sprendimo 1 straipsnio 3 dalies o ir p punktus, kiek juose nustatytas EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimas maršrutuose iš Tailando į EEE nuo 2005 m. liepos 20 d. iki 2006 m. vasario 14 d. dėl dalies, susijusios su papildomu kuro mokesčiu;
–        panaikino to paties sprendimo 3 straipsnio n–r punktus,
–        nustatė baudas, skirtas:
–        SAS Consortium – 7 030 618 eurų,
–        SAS Cargo ir SAS Consortium solidariai – 5 937 909 eurus;
–        SAS Cargo
ir kt. solidariai – 6 314 572 eurus,
–        SAS Cargo ir SAS Consortium solidariai – 5 937 909 eurus;
–        SAS Cargo – 21 687 090 eurų,
–        atmetė likusią ieškinio dalis ir
–        nurodė Komisijai padengti savo bylinėjimosi išlaidas ir tris ketvirtadalius SAS Cargo
ir kt. bylinėjimosi išlaidų, o šioms nurodė padengti ketvirtadalį savo bylinėjimosi išlaidų.
46      Bendrasis Teismas, be kita ko, iš dalies pritarė pirmajam pagrindui. Šiuo klausimu jis nusprendė, kad Komisija padarė klaidą, kai atsisakė leisti SAS Cargo
ir kt. susipažinti su tam tikromis ginčijamame sprendime nurodytų atsakymų į prieštaravimo pareiškimą ištraukomis. Tačiau jis nusprendė, kad tai neturi įtakos Komisijos išvadai dėl SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo veiksmams, dėl kurių pareikšti prieštaravimai, Honkonge ir Japonijoje.
47      Dėl antrojo pagrindo jis nusprendė, kad ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 3 dalyje Komisija
nepripažino SAS Cargo
ir kt. atsakingomis už EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimą maršrutuose EEE, išskyrus maršrutus tarp Sąjungos ir Šveicarijos. Vis dėlto jis konstatavo, kad Komisija pripažino, kad iš pardavimų vertės neišskaitė 262 084 eurų sumos už 2005 m.
SAS Cargo ir kt. įvykdytus krovinių vežimo paslaugų pardavimus maršrutuose EEE, išskyrus maršrutus tarp Sąjungos ir Šveicarijos. Tačiau manydamas, kad ši aplinkybė susijusi tik su pajamomis, į kurias reikia atsižvelgti apskaičiuojant bazinį baudos dydį, jis atmetė šį antrąjį pagrindą.
48      Nagrinėdamas trečiąjį pagrindą, kuriam iš dalies pritarė, Bendrasis Teismas, be kita ko, nusprendė, kad aplinkybė, jog ginčijamame sprendime pateikti tam tikri įrodymai dėl SAS Cargo ir kt., kaip jos teigė, turi būti atmesti, neleidžia paneigti įrodymų, kuriais Komisija rėmėsi siekdama įrodyti jų dalyvavimą vieno tęstinio pažeidimo dalyse, susijusiose su papildomu kuro mokesčiu ir papildomu saugumo mokesčiu, visumos. Dėl Tailande taikomų teisės aktų jis vis dėlto nusprendė, kad SAS Cargo ir kt. pavyko įrodyti, jog nuo 2005 m. liepos 20 d. šios šalies valdžios institucijos sukūrė teisinį pagrindą, dėl kurio išnyko bet kokia galimybė vežėjams konkuruoti nustatant papildomo kuro mokesčio dydį, taikomą skrydžiams iš tos šalies. Jis taip pat konstatavo, kad Komisija padarė klaidą, kai pripažino jas atsakingomis už vieno tęstinio pažeidimo dalį, susijusią su atsisakymu mokėti komisinius.
49      Nagrinėdamas penktąjį pagrindą Bendrasis Teismas be kita ko konstatavo, kad dėl to, jog Komisija klaidingai SAS Cargo ir kt. priskyrė atsakomybę už vieno tęstinio pažeidimo dalį, susijusią su atsisakymu mokėti komisinius, ši instituciją pervertino jų dalyvavimo darant vieną tęstinį pažeidimą mastą. Taigi jis nusprendė, kad Komisijos priimtas ginčijamas sprendimas yra neteisėtas, nes juo SAS Cargo
ir kt. nepritaikytas didesnis kaip 10 % bazinio baudos dydžio sumažinimas už ribotą jų dalyvavimą darant vieną
tęstinį pažeidimą.
50      Atsižvelgdamas į šias išvadas, jis panaikino ginčijamą sprendimą tiek, kiek nurodyta šio sprendimo 45 punkte, ir atmetė likusius reikalavimus dėl panaikinimo.
51      Kiek tai susiję su reikalavimais pakeisti baudos dydį, Bendrasis Teismas iš pardavimų vertės išskaitė pajamas, gautas maršrutuose EEE, išskyrus maršrutus tarp Sąjungos ir Šveicarijos, nes šie maršrutai nepatenka į vieno tęstinio pažeidimo taikymo sritį.
52      Tokiomis aplinkybėmis, atsižvelgęs į Komisijos atsakymą į vieną iš jo raštu pateiktų klausimų ir siekdamas užtikrinti vienodą požiūrį į vežėjus, kuriems pateikti prieštaravimai ir kurie pareiškė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo, jis nusprendė, kad į pardavimų vertę, į kurią reikia atsižvelgti SAS Cargo
ir kt. atveju, reikia iš naujo įtraukti apyvartą, kurią jos pasiekė maršrutuose, kuriais skraidoma atitinkamai tik Danijoje, Švedijoje ir Norvegijoje (toliau – vidaus maršrutai), kuri buvo 7 991 282 eurai.
53      Beje, kadangi iš dalies pritarė tam tikriems panaikinimo pagrindams, jis sumažino pažeidimo sunkumo koeficientą, palyginti su nustatytuoju ginčijamame sprendime, nustatė šiek tiek mažesnį papildomą dydį nei tas, kurį nustatė Komisija, ir pritaikė didesnį sumažinimo koeficientą už ribotą ieškovių dalyvavimą darant vieną tęstinį pažeidimą, nei nustatė ši institucija. Atvirkščiai, jis nusprendė, kad tam tikrų įrodymų nepriėmimas nepateisina papildomo baudos sumažinimo dėl riboto dalyvavimo darant vieną tęstinį pažeidimą.
54      Apskaičiuodamas baudą pagal šias aplinkybes Bendrasis Teismas nusprendė, kad ieškovėms skirtos baudos turi būti tokio dydžio, koks nurodytas šio sprendimo 45 punkte.
55      Bendrasis Teismas atmetė likusią ieškinio dalį.
Šalių reikalavimai apeliaciniame procese
56      SAS Cargo ir kt. Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti skundžiamą sprendimą, kiek juo atmestas jų ieškinys dėl panaikinimo;
–        panaikinti visą ar dalį ginčijamo sprendimo, kiek jis su jomis susijęs,
–        panaikinti arba gerokai sumažinti joms skirtą baudą,
–        nepatenkinus šių reikalavimų, grąžinti bylą Bendrajam Teismui ir
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas, patirtas per procesą Bendrajame Teisme ir nagrinėjant apeliacinį skundą.
57      Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–        atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš apeliančių bylinėjimosi išlaidas.
–        nepatenkinus pirmojo reikalavimo, jei apeliacinis skundas būtų tenkinamas, grąžinti bylą Bendrajam Teismui ir atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.
Dėl apeliacinio skundo
58      Grįsdamos apeliacinį skundą SAS Cargo
ir kt. nurodo penkis pagrindus. Pirmasis pagrindas grindžiamas teisės klaidomis, kurias Bendrasis Teismas padarė vertindamas jų teisės į gynybą ir teisės susipažinti su bylos medžiaga pažeidimą. Antrasis pagrindas grindžiamas teisės klaidomis, kiek tai susiję su jų teise būti išklausytoms dėl kriterijaus, grindžiamo antikonkurencinių veiksmų Sąjungoje ir atvykstamųjų maršrutų apibrėžtu poveikiu (toliau – apibrėžto poveikio kriterijus), taikymo. Dėstydamos trečiąjį pagrindą jos teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų, kiek tai susiję su šio kriterijaus taikymu. Ketvirtasis pagrindas grindžiamas teisės klaidomis, padarytomis vertinant, ar egzistuoja vienas tęstinis pažeidimas. Dėstydamos penktąjį pagrindą jos nurodo teisės klaidas, kurias Bendrasis Teismas padarė naudodamasis savo neribota jurisdikcija.
Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su teise į gynybą ir teise susipažinti su bylos medžiaga
59      Pirmąjį SAS Cargo
ir kt. pateiktą pagrindą sudaro dvi dalys. Pirmoje dalyje jos tvirtina, kad Bendrasis Teismas pažeidė jų teisę į gynybą ir teisę susipažinti su Komisijos administracinės bylos medžiaga, nes neskyrė sankcijos už Komisijos atsisakymą leisti joms susipažinti su kaltę patvirtinančiais įrodymais. Antroje dalyje jos nurodo tuos pačius pažeidimus, susijusius su galimybe susipažinti su kaltę paneigiančiais įrodymais.
Dėl pirmos dalies, susijusios su kaltę patvirtinančiais įrodymais
–       Šalių argumentai
60      SAS Cargo
ir kt. nurodo, kad Bendrajame Teisme jos teigė, jog buvo pažeista jų teisė į gynybą, nes ginčijamas sprendimas grindžiamas trečiųjų šalių teisės aktų sistemos ir administracinės praktikos aprašymu, pateiktu, be kita ko, kitų vežėjų atsakymuose į prieštaravimo pareiškimą ir dokumentuose, kuriuose daroma nuoroda į šiuos atsakymus. Tačiau šie dokumentai joms nebuvo pateikti, nors tai yra kaltę patvirtinantys įrodymai. Nors, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 104–109, 115 ir 124 punktų, Bendrasis Teismas, žinoma, pritarė jų argumentams dėl tam tikrų atsakymų į prieštaravimo pareiškimą, jis suklydo atsisakydamas leisti joms susipažinti su kitomis kaltę patvirtinančių dokumentų kategorijomis.
61      Pirma, skundžiamo sprendimo 110 punkte Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nuspręsdamas, kad Komisija nesirėmė neatskleistais dokumentais, susijusiais su papildomu saugumo mokesčiu Japonijoje. Iš tiesų iš ginčijamo sprendimo 1008 ir 1012 konstatuojamųjų dalių matyti, viena vertus, kad tam tikros šalys tvirtino, jog derinimas būtinas, kiek tai susiję su papildomu kuro mokesčiu, o ne papildomu saugumo mokesčiu, ir, kita vertus, kad
įrodymų, nors ir nepatenkinamų, jai pateikė kiti vežėjai. Taigi SAS Cargo
ir kt., kurios pačios pateikė pastabų dėl papildomo saugumo mokesčio, įrodančių, kad ši 1008 konstatuojamoji dalis yra neteisinga, turėjo turėti galimybę susipažinti su tų kitų vežėjų pateiktais atsakymais į prieštaravimo pareiškimą, kad patikrintų Komisijos išvadas šiuo klausimu.
62      Antra, to sprendimo 112–114 punktuose Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad SAS Cargo
ir kt. nebūtina susipažinti su dokumentais, kuriais Komisija naudojosi vertindama Japonijos ir kitų trečiųjų šalių reglamentavimo tvarką, nes ginčijamame sprendime tik aprašomos taikytinos nuostatos, o informacija apie aptariamų trečiųjų šalių teisės aktus iš principo yra vieša ir su ja galima susipažinti.
63      Pirma, nacionalinės teisės turinys yra faktinių aplinkybių klausimas ir turi būti įrodytas įrodymais. Taigi Komisijos išvados dėl šių trečiųjų šalių reglamentavimo tvarkų būtinai turėjo būti pagrįstos byloje esančiais dokumentais, kurie nebuvo atskleisti. Be to, tai yra kaltę patvirtinantys įrodymai, nes jie buvo panaudoti prieš SAS Cargo
ir kt. Antra, minėtame 114 punkte nurodytas 2006 m. rugsėjo 27 d. Bendrojo Teismo sprendimas Jungbunzlauer / Komisija (T‑43/02, EU:T:2006:270) susijęs ne su nacionaline teise, o su Sąjungos teismo jurisprudencija, todėl neturi reikšmės. Trečia, iš jokios bylos medžiagos nematyti, kad su aptariamais teisės aktais buvo galima viešai susipažinti. Ketvirta, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 558–661 punktų, ginčijamame sprendime taip pat nurodyti kitose trečiosiose šalyse, kuriose taikoma reglamentavimo tvarka nagrinėjama tame sprendime, taikomi administraciniai reikalavimai. Tačiau su tais reikalavimais negalima viešai susipažinti.
64      Trečia, Bendrasis Teismas neatsakė į SAS Cargo
ir kt. argumentą, kad Komisija turėjo leisti joms susipažinti su kitų prieštaravimo pareiškimo adresatų atsakymais, susijusiais su Japonijos teisės aktais. Taigi Bendrasis Teismas neatsakė būtent į jų argumentą dėl ginčijamo sprendimo 1011 konstatuojamosios dalies, į kurią jis vis dėlto atsižvelgė skundžiamo sprendimo 103 punkte. Jis turėjo bent nurodyti motyvus, dėl kurių neatsižvelgė į SAS Cargo
ir kt. argumentus, susijusius su kaltę patvirtinančiais įrodymais, kuriais remiantis ginčijamas sprendimas galėjo būti iš dalies ar visiškai panaikintas.
65      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, skundžiamo sprendimo 115 ir 124 punktuose Bendrojo Teismo padarytos išvados taip pat yra klaidingos.
66      Komisija teigia, kad ši dalis nepagrįsta.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
67      Teisės į gynybą paisymo principo dalimi esanti teisė susipažinti su bylos dokumentais reiškia, kad Komisija turi sudaryti suinteresuotajai įmonei galimybę išnagrinėti visus tyrimo byloje esančius dokumentus, kurie gali būti svarbūs jos gynybai. Tai yra tiek kaltę, tiek nekaltumą įrodantys dokumentai, išskyrus kitų įmonių verslo paslaptis, Komisijos vidaus dokumentus ir kitą konfidencialią informaciją (2010 m. liepos 1 d. Sprendimo Knauf Gips / Komisija, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, 22 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija; šiuo klausimu taip pat žr. 2020 m. gegužės 14 d. Sprendimo NKT Verwaltung ir NKT / Komisija, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, 262 punktas).
68      Remiantis Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija, dokumento nepateikimas yra teisės į gynybą pažeidimas tik tuo atveju, jeigu suinteresuotoji įmonė įrodo, viena vertus, kad Komisija rėmėsi tuo dokumentu prieštaravimui dėl pažeidimo egzistavimo pagrįsti ir, kita vertus, kad šis prieštaravimas galėjo būti įrodytas tik pasirėmus tuo dokumentu. Jei būtų kitų dokumentais pagrįstų įrodymų, su kuriais šalys būtų galėjusios susipažinti per administracinę procedūrą ir kurie konkrečiai pagrįstų Komisijos išvadas, kaltę patvirtinančio nepateikto dokumento pašalinimas kaip įrodymo nepaneigtų ginčijamame sprendime nustatytų prieštaravimų pagrįstumo. Taigi nagrinėjama įmonė turi įrodyti, kad Komisijos sprendime padaryta išvada būtų buvusi kitokia, jei nepateiktas dokumentas, kuriuo Komisija rėmėsi pripažindama, kad ši įmonė padarė pažeidimą, būtų atmestas kaip kaltę patvirtinantis įrodymas (žr. 2010 m. liepos 1 d. Teisingumo Teismo sprendimo Knauf Gips / Komisija, C‑407/08 P, Rink. p. I-6375, EU:C:2010:389, 13 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
69      Nagrinėjamu atveju, pirma, dėl prieštaravimo, pateikto dėl skundžiamo sprendimo 110 punkto, reikia pažymėti, viena vertus, kad jame Bendrasis Teismas nurodė, kad remiantis cituojama ginčijamo sprendimo 1012 konstatuojamosios dalies ištrauka, kurioje nurodyta, kad „neteigiama, jog šalys privalėjo tartis dėl [papildomo saugumo mokesčio] ar dėl [atsisakymo mokėti komisinius]“, negalima daryti išvados, jog Komisija rėmėsi neatskleistais kaltę patvirtinančiais įrodymais. Šiuo klausimu jis nurodė, kad tai konstatuodama Komisija tik pažymi, kad atsakymuose į prieštaravimo pareiškimą nebuvo pateikta jokių tokią pareigą įrodančių įrodymų.
70      Iš esmės teigdamos, kad galimu teiginių dėl pareigos susitarti dėl papildomo saugumo mokesčio nebuvimu Komisija rėmėsi kaip savaime kaltę patvirtinančiu įrodymu, SAS Cargo
ir kt. iš tikrųjų tik ginčija skundžiamame sprendime Bendrojo Teismo pateiktą šios 1012 konstatuojamosios dalies aiškinimą.
71      Tačiau pagal SESV 256 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmą pastraipą apeliacinis skundas gali būti paduodamas tik teisės klausimais.
72      Taigi tik Bendrasis Teismas turi jurisdikciją nustatyti ir vertinti bylai reikšmingas faktines aplinkybes ir įrodymus. Taigi, jeigu šie įrodymai buvo gauti teisėtai, paisyta bendrųjų teisės principų ir procesinių normų, taikomų įrodinėjimo naštai ir įrodymų rinkimui, tik Bendrasis Teismas gali nustatyti jam pateiktų įrodymų vertę. Faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimas, nebent jie buvo iškreipti, nėra teisės klausimas, dėl kurio galima pateikti apeliacinį skundą Teisingumo Teismui (1998 m. gegužės 28 d. Sprendimo Deere / Komisija, C‑7/95 P, EU:C:1998:256, 22 punktas ir 2021 m. kovo 18 d. Sprendimo Pometon / Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 50 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
73      Todėl šis prieštaravimas yra nepriimtinas, nes SAS Cargo
ir kt. neteigia, kad skundžiamo sprendimo 110 punkte Bendrasis Teismas iškraipė ginčijamą sprendimą.
74      Kita vertus, kiek SAS Cargo
ir kt. teigia, kad ginčijamo sprendimo 1008 konstatuojamoji dalis yra neteisinga, pakanka konstatuoti, kad šie argumentai pateikti ne dėl skundžiamo sprendimo, kurio ginčijamose ištraukose konkrečiai net minima ši konstatuojamoji dalis, o dėl ginčijamo sprendimo. Todėl tie argumentai turi būti atmesti kaip nepriimtini (pagal analogiją žr. 2023 m. birželio 29 d. Sprendimo TUIfly / Komisija, C‑763/21 P, EU:C:2023:528, 53 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
75      Antra, reikia pažymėti, kad, kaip nurodyta skundžiamo sprendimo 111 punkte, to sprendimo 112–114 punktuose Bendrasis Teismas atsakė į SAS Cargo
ir kt. argumentus dėl neatskleistų dokumentų, kuriais rėmėsi Komisija, nors šiuos dokumentus nebūtinai parengė kiti vežėjai prieštaravimo pareiškimo adresatai. Šiuo klausimu jos rėmėsi dokumentais, kuriais remtasi analizuojant Japonijos teisės aktus ir susitarimus dėl oro susisiekimo paslaugų (toliau – SOP), taikomus kitose trečiosiose šalyse, išskyrus Honkongą ir Japoniją, nurodytus ginčijamo sprendimo 998–1001, 1009, 1010 ir 1013–1019 konstatuojamosiose dalyse.
76      To sprendimo 112 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad 998–1001, 1009, 1010 ir 1013–1019 konstatuojamosiose dalyse nedaroma nuoroda į jokius tyrimo bylos dokumentus ir kad Komisija juose tik apibūdino taikytinas Japonijos teisės aktų ir SOP, kurių šalys yra atitinkamos trečiosios šalys, nuostatas ir konstatavo, kad neįrodyta, jog pagal šias nuostatas reikalaujama, kad vežėjai koordinuotų įkainius. Jis taip pat pažymėjo, kad, kaip galima teigti remiantis ginčijamo sprendimo 1002, 1003 ir 1013 konstatuojamosiomis dalimis, aptariamos nuostatos yra būtent tos, į kurias atsakymuose į prieštaravimo pareiškimą pateiktuose argumentuose nuorodą daro tam tikri vežėjai to pareiškimo adresatai.
77      To sprendimo 113 punkte jis pažymėjo, kad SAS Cargo ir kt. taip ir nepaaiškina, kaip aptariamos ginčijamo sprendimo ištraukos atskleidžia, kad egzistuoja vienas ar keli neatskleisti kaltę patvirtinantys dokumentai, kuriais Komisija galėjo remtis.
78      To paties sprendimo 114 punkte jis pridūrė, kad net jeigu SAS Cargo ir kt. ketina prieštarauti Komisijai, jog ši joms neleido susipažinti su aptariamų teisinių nuostatų tekstu, Japonijoje ir kitose aptariamose trečiosiose šalyse taikomas teisinis pagrindas dėl papildomų mokesčių savaime negali būti kaltę patvirtinantis įrodymas, ir kad bet kuriuo atveju ši informacija iš principo yra vieša ir prieinama. Be to, jis pridūrė, kad prieštaravimo pareiškimas suteikė joms galimybę per administracinę procedūrą veiksmingai pareikšti savo nuomonę dėl nagrinėjamų teisės nuostatų.
79      Iš šių aplinkybių visų pirma matyti, kad skundžiamo sprendimo 112 ir 113 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo ne tai, kad SAS Cargo
ir kt. nebūtina susipažinti su dokumentais, kuriais Komisija naudojosi vertindama Japonijos ir kitų trečiųjų šalių reglamentavimo tvarką, kaip jos teigia dėstydamos šį prieštaravimą, o tai, kad iš ginčijamo sprendimo ištraukų, kuriomis jos remiasi, nematyti, kad yra neatskleistų kaltę patvirtinančių dokumentų, kuriais Komisija rėmėsi tame sprendime. Taigi skundžiamo sprendimo 112–113 punktų kritika, kiek ji grindžiama šiuo klaidingu skundžiamo sprendimo aiškinimu, turi būti atmesta kaip nepagrįsta.
80      Paskui, tiek, kiek SAS Cargo
ir kt. nurodo skundžiamo sprendimo 114 punktą ir teigia, kad iš tikrųjų kalbama apie kaltę patvirtinančius dokumentus, kad tame 114 punkte nurodyta jurisprudencija nėra reikšminga ir kad neįrodyta, jog aptariami teisės aktai yra vieši, pakanka pažymėti, kad šie argumentai susiję su Bendrojo Teismo argumentais, kurie, kaip matyti iš šio sprendimo 75–78 punktų, yra pertekliniai. Taigi tie argumentai turi būti atmesti kaip nereikšmingi, kaip įtvirtinta Teisingumo Teismo suformuotoje jurisprudencijoje, kurioje nustatyta, kad dėl Bendrojo Teismo sprendimo perteklinių motyvų pareikšti prieštaravimai negali lemti to sprendimo panaikinimo, todėl yra nereikšmingi (2002 m. spalio 15 d. Sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. / Komisija, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ir C‑254/99 P, EU:C:2002:582, 537 punktas, taip pat 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo thyssenkrupp / Komisija, C‑581/22 P, EU:C:2024:821, 263 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
81      Galiausiai, kiek SAS Cargo ir kt. ginčija skundžiamo sprendimo 558–561 punktus, pakanka pažymėti, kad
tuose punktuose Bendrasis Teismas rėmėsi Tailando civilinės aviacijos departamento nurodymu, išdėstytu SAS Cargo
ir kt. pateiktame rašte tiek per administracinę procedūrą, tiek Bendrajame Teisme. Tačiau SAS Cargo
ir kt. nepateikia jokio teisinio argumento, kuris paaiškintų, kodėl ši išvada gali atskleisti teisės klaidą, kurią Bendrasis Teismas neva padarė skundžiamo sprendimo 103–115 punktuose vertindamas SAS Cargo
ir kt. jam pateiktus argumentus dėl galimų kaltę patvirtinančių įrodymų.
82      Remiantis SESV 256 straipsnio 1 dalies antra pastraipa, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirma pastraipa, taip pat Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punktu bei 169 straipsnio 2 dalimi matyti, kad apeliaciniame skunde turi būti tiksliai nurodytos sprendimo, kurį prašoma panaikinti, skundžiamos dalys ir teisiniai argumentai, konkrečiai pagrindžiantys šį prašymą, nes priešingu atveju apeliacinis skundas arba atitinkamas pagrindas bus nepriimtini. Taigi apeliacinio skundo dalys, kuriose nėra jokių argumentų, konkrečiai skirtų skundžiamame sprendime padarytai teisės klaidai nustatyti, neatitinka šio reikalavimo ir turi būti atmestos kaip nepriimtinos (2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Ferriere Nord / Komisija, C‑31/23 P, EU:C:2024:851, 51 ir 52 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
83      Dėl šių priežasčių priekaištas, susijęs su šiais 558–561 punktais, yra nepriimtinas.
84      Trečia, reikia priminti, kad pareiga motyvuoti, tenkanti Bendrajam Teismui pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnį, siejamą su jo 53 straipsnio pirma pastraipa, reiškia, kad jis turi aiškiai ir nedviprasmiškai išdėstyti motyvus, kuriais vadovavosi, kad suinteresuotieji asmenys galėtų susipažinti su priimto sprendimo pagrindimu, o Teisingumo Teismas – vykdyti teisminę kontrolę (2013 m. balandžio 11 d. Sprendimo Mindo / Komisija, C‑652/11 P, EU:C:2013:229, 29 punktas ir 2024 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Covestro Deutschland ir Vokietija / Komisija, C‑790/21 P ir C‑791/21 P, EU:C:2024:792, 113 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
85      Vis dėlto ši pareiga nereiškia, kad Bendrasis Teismas turi išsamiai ir vieną po kito išnagrinėti visus bylos šalių išdėstytus argumentus. Taigi motyvavimas gali būti numanomas su sąlyga, kad jis leidžia suinteresuotiesiems asmenims suprasti motyvus, kuriais remiasi Bendrasis Teismas, o Teisingumo Teismui – turėti pakankamai informacijos, kad jis galėtų vykdyti kontrolę, kai nagrinėja apeliacinį skundą (2004 m. sausio 7 d. Sprendimo Aalborg Portland ir kt. / Komisija, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P, EU:C:2004:6, 372 punktas, taip pat 2024 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Covestro Deutschland ir Vokietija / Komisija, C‑790/21 P ir C‑791/21 P, EU:C:2024:792, 114 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
86      Iš skundžiamo sprendimo 103–109 punktų matyti, kad Bendrasis Teismas atsakė į SAS Cargo
ir kt. argumentus, kad Komisija turėjo leisti joms susipažinti su kitų prieštaravimo pareiškimo adresatų atsakymais, kurie buvo nurodyti ir susiję su Japonijos teisės aktais. Kaip nurodyta tame 103 punkte, šie argumentai buvo pateikti, be kita ko, dėl ginčijamo sprendimo 1011 konstatuojamosios dalies, kuri susijusi būtent su Japan Airlines ir kitų vežėjų atsakymais į prieštaravimo pareiškimą dėl papildomo kuro mokesčio už skrydžius iš Japonijos. Taigi atsižvelgiant į šio sprendimo 84 ir 85 punktuose primintą jurisprudenciją, įtariamas Bendrojo Teismo padarytas pareigos motyvuoti pažeidimas yra neįrodytas.
87      Remiantis tuo, kas išdėstyta, darytina išvada, kad apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti kaip iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą.
Dėl antros dalies, susijusios su kaltę paneigiančiais įrodymais
–       Šalių argumentai
88      SAS Cargo
ir kt. nurodo, kad Bendrajame Teisme jos teigė, jog buvo pažeista jų teisė į gynybą, nes Komisija joms nepateikė po prieštaravimo pareiškimo jos gautų kaltę galbūt paneigiančių dokumentų, be kita ko, kitų vežėjų atsakymų į šį pareiškimą ir kitų prieštaravimo pareiškimo adresatų pastabų, pateiktų Bendrajame Teisme nagrinėjant jų ieškinius dėl pirminio sprendimo. Atmesdamas šiuos argumentus Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų.
89      Pirma, skundžiamo sprendimo 123 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad 1995 m. birželio 29 d. Sprendime Solvay / Komisija (T‑30/91, EU:T:1995:115) įtvirtintas principas, kad Komisija neturi viena spręsti, ar dokumentas naudingas gynybai, netaikomas įrodymams, pateiktiems po prieštaravimų pareiškimo. Tačiau sprendime, kurį jis citavo šiuo klausimu, t. y. 2011 m. birželio 16 d. Sprendimas Heineken Nederland ir Heineken / Komisija (T‑240/07, EU:T:2011:284), nepaneigta, kad gali būti leidžiama susipažinti, kai tai būtina siekiant laikytis procesinio lygiateisiškumo principo. Chartijos 41 ir 47 straipsniuose įtvirtinta teisė į gerą administravimą ir teisė į teisingą bylos nagrinėjimą reikalauja, kad baudžiamojo persekiojimo institucijos pateiktų visus turimus reikšmingus įrodymus. Siekiant nustatyti, ar reikia leisti susipažinti su įrodymais, esminis klausimas yra ne tai, kada jie buvo įtraukti į Komisijos bylos medžiagą, o tik tai, ar jie galėjo būti naudingi gynybai. Šiuo klausimu apeliantės remiasi tuo, kad Chartijoje įtvirtintų teisių taikymo apimtis turi būti tokia pati kaip ir teisių, užtikrinamų pagal 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytą Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvenciją. Pagal Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudenciją reikalaujama, kad baudžiamojo persekiojimo institucijos pateiktų visus turimus reikšmingus kaltę patvirtinančius ir ją paneigiančius įrodymus, net jeigu jos nelaiko jų reikšmingais.
90      Antra, skundžiamo sprendimo 117 punkte pateikta nuoroda į 2011 m. liepos 12 d. Bendrojo Teismo sprendimą Hitachi ir kt. / Komisija (T‑112/07, EU:T:2011:342) neturi reikšmės, nes tame sprendime nagrinėjami kitų prieštaravimo pareiškimo adresatų pateikti „argumentai“, nors SAS Cargo
ir kt. prašė leisti susipažinti su kitų vežėjų „duomenimis“. Labai tikėtina, kad vieno vežėjo kaltę paneigiantys įrodymai išteisintų ir kitus vežėjus, kaip tai pripažino Komisija, atskleisdama tam tikrus įrodymus, pateiktus po šio pareiškimo.
91      Trečia, skundžiamo sprendimo 118–122 punktuose Bendrasis Teismas iškraipė įrodymus ir neatsakė į jų argumentus, kai nusprendė, kad jos nepateikė jokių prima facie įrodymų dėl prašomų dokumentų naudingumo šiame procese. Vis dėlto tokie prima facie įrodymai buvo išdėstyti Bendrajam Teismui pateiktame ieškinyje ir dublike dėl WOW aljanso veiksmų, praktikos trečiosiose šalyse, kitų vežėjų vidaus samprotavimų apie SAS Cargo
ir kt. ir tarpusavyje nesusijusios vietos praktikos, taip pat pajėgumų tiekimo vertikaliųjų susitarimų ir su jais susijusių elektroninių laiškų, įvardytų kaip „gerbiamieji partneriai“. Didžiosios dalies šių įrodymų Bendrasis Teismas nenagrinėjo.
92      Konkrečiai kalbant apie šiuos elektroninius laiškus, pažymėtina, kad skundžiamo sprendimo 476–487 punktuose Bendrasis Teismas atmetė įtikinamą SAS Cargo ir kt. paaiškinimą, kad Lufthansa neprašyta ir vienašališkai juos atsiuntė oro transporto bendrovėms, kurios buvo jos klientės, taigi šiuos elektroninius laiškus jis laikė kaltę patvirtinančiais įrodymais. Vis dėlto susijusioje byloje, kurioje priimtas 2022 m. kovo 30 d. Bendrojo Teismo sprendimas Latam Airlines Group ir Lan Cargo / Komisija (T‑344/17, EU:T:2022:185), to sprendimo 512 punkte Bendrasis Teismas tuos pačius elektroninius laiškus laikė kaltę paneigiančiais įrodymais. Taip jis pažeidė principą, pagal kurį sprendimas, įskaitant jo motyvus, turi būti taikomas erga omnes. Tapatūs įrodymai turi būti vertinami vienodai, nepriklausomai nuo bylos.
93      Ketvirta, kiek tai susiję su vežėjų, kuriems nepateikta prieštaravimų, pateiktais įrodymais, skundžiamo sprendimo 121 punkte Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą arba, jei klaidos nepadarė, nemotyvavo savo sprendimo, kai nusprendė, kad SAS Cargo ir kt. argumentai grindžiami „labai bendro pobūdžio spėlionėmis“. Iš tikrųjų jos pateikė konkrečių įrodymų, kad Air Canada ir kito vežėjo atsakymuose, kiek tai su jomis susiję, buvo kaltę paneigiančių įrodymų arba, kitaip tariant, prima facie įrodymų, kad tie dokumentai buvo naudingi jų gynybai. Taigi Bendrasis Teismas pažeidė procesinio lygiateisiškumo principą ir teisę į gynybą. SAS Cargo
ir kt. daro nuorodą, be kita ko, į skundžiamo sprendimo 477 ir 478 punktus, kuriuose Bendrasis Teismas rėmėsi elektroniniais laiškais, kuriais susirašinėjo Lufthansa ir kitas vežėjas, kaip SAS Cargo
ir kt. kaltę patvirtinančiais įrodymais. Tačiau Lufthansa nebuvo apkaltinta. Be to, SAS Cargo
ir kt. negalėjo susipažinti su jos pateiktomis gynybos priemonėmis ir įrodymais, o tai aiškiai rodo atsisakymą leisti susipažinti su kaltę paneigiančiais įrodymais. Bendrasis Teismas nepaaiškino priežasčių, dėl kurių šis prima facie įrodymas buvo nepakankamas, ir nepriėmė sprendimo dėl visų pateiktų prima facie įrodymų.
94      Penkta, skundžiamo sprendimo 118 punkte Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad suteikus galimybę susipažinti su kaltę galbūt paneigiančiais įrodymais, pateiktais po prieštaravimo pareiškimo, SAS Cargo
ir kt. būtų suteikta galimybė pasinaudoti galbūt kitų vežėjų įdėtomis didesnėmis pastangomis ir ištekliais. Asmens ištekliai neturėtų daryti poveikio jo teisei į gynybą. Jurisprudencijoje tik nustatyta, kad kituose atsakymuose į prieštaravimo pareiškimą pateikti argumentai negali būti laikomi paneigiančiais kaltę.
95      Komisija teigia, kad ši dalis yra iš dalies nepriimtina ir iš dalies nepagrįsta.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
96      Kiek tai susiję su kaltę galbūt paneigiančio dokumento nepateikimu, suformuotoje jurisprudencijoje nustatyta, kad suinteresuotoji įmonė, siekdama įrodyti, jog buvo pažeista jos teisė į gynybą, turi tik įrodyti, kad to dokumento neatskleidimas galėjo turėti įtakos procedūros eigai ir Komisijos sprendimo turiniui šios įmonės nenaudai. Taigi įmonei pakanka įrodyti, kad ji būtų galėjusi panaudoti tokius kaltinimus paneigiančius dokumentus gynybai taip, kad jeigu ji būtų galėjusi juo remtis per administracinę procedūrą, ji būtų galėjusi nurodyti aplinkybes, kurios nesutampa su Komisijos tame etape padarytomis išvadomis, ir todėl bent jau dėl veiksmų, dėl kurių jai priekaištaujama, trukmės, sunkumo ir galiausiai baudos dydžio ji būtų galėjusi padaryti kokią nors įtaką galimame Komisijos sprendime pateiktiems vertinimams. Taigi suinteresuotoji įmonė turi įrodyti, viena vertus, kad ji neturėjo galimybės susipažinti su tam tikrais kaltę paneigiančiais įrodymais, ir, kita vertus, kad ji būtų galėjusi juos panaudoti savo gynybai (šiuo klausimu žr. 2010 m. liepos 1 d. Sprendimo Knauf Gips / Komisija, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, 23 ir 24 punktus, taip pat 2020 m. gegužės 14 d. Sprendimo NKT Verwaltung ir NKT / Komisija, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, 265 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
97      Nagrinėjamu atveju, pirma, reikia pažymėti, kad, kaip teigia SAS Cargo
ir kt., skundžiamo sprendimo 123 punkte Bendrasis Teismas nurodė, jog jos veltui rėmėsi 1995 m. birželio 29 d. Bendrojo Teismo sprendimu Solvay / Komisija (T‑30/91, EU:T:1995:115), nes 2011 m. birželio 16 d. Sprendimo Heineken Nederland ir Heineken / Komisija (T‑240/07, EU:T:2011:284) 254 punkte jis jau buvo nusprendęs, kad argumentas, jog Komisija negali viena nustatyti suinteresuotosios įmonės gynybai naudingus dokumentus, buvo susijęs su Komisijos bylos dokumentais ir negali būti taikomas kitų suinteresuotųjų šalių atsakymams į Komisijos pareikštus prieštaravimus.
98      Tvirtindamos, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog Komisija turi teisę preliminariai įvertinti kitų kartelio dalyvių atsakymuose į prieštaravimo pareiškimą esančius galimai kaltę paneigiančius įrodymus, SAS Cargo
ir kt. iš esmės prašo suteikti teisę visiškai ir automatiškai susipažinti su šiais atsakymais. Tačiau, kaip Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, tokios teisės nėra. Iš tikrųjų, kadangi įmonė, kuri remiasi teisės į gynybą pažeidimu, turi pateikti pirminę informaciją apie tokių dokumentų, kurių Komisija jai nepateikė, naudą gynybai, negalima teigti, kad vien dėl to, jog nesuteikė galimybės išsamiai ir automatiškai susipažinti su kitų kartelio dalyvių atsakymais į prieštaravimo pareiškimą, Komisija pažeidė įmonės teisę į gynybą (šiuo klausimu žr. 2019 m. lapkričio 28 d. Sprendimo Brugg Kabel ir Kabelwerke Brugg / Komisija, C‑591/18 P, EU:C:2019:1026, 40 punktas, taip pat 2020 m. gegužės 14 d. Sprendimo NKT Verwaltung ir NKT / Komisija, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, 259, 260 ir 265 punktus).
99      Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudencijoje, kuria remiasi SAS Cargo
ir kt., neįtvirtinta teisė per administracinę procedūrą išsamiai ir automatiškai susipažinti su bylos medžiaga. Bet kuriuo atveju SAS Cargo
ir kt. nepaaiškina, kaip ši jurisprudencija gali paneigti Komisijos taikytą požiūrį, pagal kurį, kalbant apie dokumentus, kuriuos ji gavo po prieštaravimo pareiškimo, būtent suteikiama galimybė susipažinti su tais dokumentais, jeigu jie gali būti laikomi naujais kaltę patvirtinančiais ar paneigiančiais įrodymais (pagal analogiją žr. 2020 m. gegužės 14 d. Sprendimo NKT Verwaltung ir NKT / Komisija, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, 268 ir 269 punktus).
100    Taigi šios dalies pirmasis prieštaravimas yra nepagrįstas.
101    Antra, dėl priekaišto dėl
skundžiamo sprendimo 117 punkto reikia pažymėti, kad Bendrasis Teismas jame nurodė, jog SAS Cargo ir kt. didžiąja dalimi apsiriboja teiginiu, kad tam tikri vežėjai, kuriems pateikti prieštaravimai, arba prieštaravimo pareiškimo adresatai atsakymuose į prieštaravimo pareiškimą arba Bendrajame Teisme pateiktose pastabose nurodė tuos pačius argumentus kaip ir jos. Jis nurodė, kad tokie argumentai netinkami kaltę paneigiantiems įrodymams apibūdinti, ir šiuo klausimu padarė nuorodą į 2011 m. liepos 12 d. Sprendimo Hitachi ir kt. / Komisija (T‑112/07, EU:T:2011:342) 43 ir 44 punktus).
102    Tačiau šio sprendimo 96 punkte jau primintoje jurisprudencijoje nurodyta, kad, kiek tai susiję su kaltę paneigiančio dokumento nepateikimu, suinteresuotoji įmonė turi įrodyti, kad jo neatskleidimas galėjo turėti įtakos procedūros eigai ir Komisijos sprendimo turiniui jos nenaudai. Dėl to negalima teigti, kad Bendrajame Teisme pateiktais bendrais SAS Cargo
ir kt. suformuluotais teiginiais, primintais skundžiamo sprendimo 117 punkte, SAS Cargo ir kt. įvykdė šią naštą.
103    Taigi prieštaravimas dėl skundžiamo sprendimo 117 punkto yra nepagrįstas.
104    Trečia, kiek SAS Cargo
ir kt. teigia, kad skundžiamo sprendimo 118–122 punktuose Bendrasis Teismas iškraipė įrodymus ir neatsakė į jų argumentus, reikia pažymėti, kad SAS Cargo ir kt. kritikuoja ne šiame 118 punkte nurodytą teisinį kriterijų, iš esmės primintą šio sprendimo pirmesniame punkte, o tai, kaip Bendrasis Teismas jį taikė.
105    Šiuo klausimu skundžiamo sprendimo 119 punkte Bendrasis Teismas rėmėsi dokumentais, pagrindžiančiais 2005 m. liepos 4 d. sprendime byloje COMP/M.3770 – Lufthansa / Swiss (OL C 204, 2005, p. 3) esantį Komisijos pareiškimą dėl WOW aljanso, ir iš esmės nurodė, kad Komisija tais dokumentais nesirėmė per procedūrą, kuriais pasibaigus priimtas ginčijamas sprendimas. Skundžiamo sprendimo 120 punkte jis taip pat išnagrinėjo aplinkybes, kurios turėtų patvirtinti Lufthansa ir kelių jos išsiųstų elektroninių laiškų dėl jos taikomo papildomo kuro mokesčio dydžio koregavimo adresatų
susitarimus dėl pajėgumų. Šiomis aplinkybėmis jis pažymėjo, kad SAS Cargo
ir kt. savo atsakyme į prieštaravimo pareiškimą šiuo klausimu jau pateikė argumentą, kad
turėdamos tyrimo byloje esančius duomenis, jos jau disponavo vežėjų, sudariusių susitarimus su Lufthansa dėl pajėgumų pirkimo, sąrašu, ir kad Komisija jau buvo atmetusi jų argumentą ginčijamo sprendimo 797 punkte. Jis padarė išvadą, kad SAS Cargo
ir kt. taip ir neįrodė, kad šių duomenų pateikimas galėjo būti joms naudingas rengiantis gynybai.
106    Skundžiamo sprendimo 121 punkte Bendrasis Teismas taip pat išnagrinėjo SAS Cargo
ir kt. argumentus dėl vežėjų, kuriems nepateikti prieštaravimai, pateiktų įrodymų; remiantis tais argumentais, šie įrodymai galėjo būti pateikti jų kaltei paneigti, nes buvo susiję su ginčijamais bendravimo epizodais, dėl kurių ginčijamame sprendime prieštaraujama SAS Cargo
ir kt. Šiuo klausimu jis nusprendė, kad SAS Cargo
ir kt. rėmėsi „labai bendro pobūdžio spėlionėmis“ ir kad dėl savo bendro pobūdžio jų suformuluota prielaida negali būti pakankamai tikslus požymis, kad tų vežėjų atsakymuose yra kaltę paneigiančių įrodymų. To sprendimo 122 punkte jis pridūrė, kad tą patį galima pasakyti ir dėl jų argumento, kurį dėstydamos jos teigė, jog dėl to, kad jų darbuotojai tik „labai nedaug“ dalyvavo aptariamuose veiksmuose, su didžiąja dalimi tų veiksmų susiję patvirtinamieji duomenys yra kitų vežėjų, kuriems pateikti prieštaravimai, žinioje.
107    Taigi reikia konstatuoti, kad kritikuodamos skundžiamo sprendimo 119–122 punktus SAS Cargo
ir kt. iš tikrųjų siekia užginčyti tuose punktuose Bendrojo Teismo atliktą faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimą. Iš tiesų, neva egzistuojančių kaltę paneigiančių įrodymų galima svarba ir įrodomoji vertė akivaizdžiai yra faktinio pobūdžio, todėl Teisingumo Teismas nevykdo jų kontrolės
(2012 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Heineken Nederland ir Heineken / Komisija, C‑452/11 P, EU:C:2012:829, 28 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Taigi ši kritika yra nepriimtina.
108    Šiuo klausimu negalima teigti, kad, kaip taip pat teigia SAS Cargo
ir kt., šiuose 119–122 punktuose Bendrasis Teismas iškraipė įrodymus ir neatsakė į jų argumentus. Viena vertus, iškraipymas yra tada, kai, nesiremiant naujais įrodymais, egzistuojančių įrodymų vertinimas yra akivaizdžiai klaidingas arba prieštarauja jų formuluotei. Vis dėlto toks iškraipymas turi būti akivaizdžiai matomas iš bylos dokumentų, nesant reikalo iš naujo atlikti faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimo. Beje, jeigu apeliantas teigia, kad Bendrasis Teismas iškraipė įrodymus, jis turi tiksliai nurodyti, kokie įrodymai buvo iškraipyti, ir įrodyti nagrinėjimo klaidas, dėl kurių, kaip jis mano, Bendrasis Teismas iškraipė įrodymus (šiuo klausimu žr. sprendimo 2024 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo JCDecaux Street Furniture Belgium / Komisija, C‑710/22 P, EU:C:2024:787, 63 punktą ir 2025 m. gegužės 22 d. Sprendimo Luossavaara-Kiirunavaara / Komisija, C‑621/23 P, EU:C:2025:368, 108 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
109    Tačiau sprendimo 91 punkte išdėstytų argumentų, atsižvelgiant į šiuos reikalavimus, nepakanka, kad būtų įrodytas įtariamas iškraipymas, nes SAS Cargo
ir kt. nenurodo, be kita ko, dėl ko skundžiamame sprendime Bendrojo Teismo atliktas vertinimas yra akivaizdžiai klaidingas.
110    Kita vertus, atsižvelgiant į šio sprendimo 84 ir 85 punktuose jau primintą jurisprudenciją, negalima teigti, kad Bendrasis Teismas pažeidė pareigą motyvuoti, kai skundžiamo sprendimo 119–122 punktuose atmetė SAS Cargo
ir kt. jam pateiktus argumentus.
111    Ketvirta, pakanka pažymėti, kad šio sprendimo 93 punkte išdėstytais argumentais SAS Cargo ir kt. iš naujo ginčija skundžiamo sprendimo 121 punktą ir pateikia argumentus, analogiškus tiems, kurie jau buvo atmesti šio sprendimo 104–110 punktuose. Taigi tie argumentai taip pat turi būti atmesti kaip iš dalies nepriimtini ir iš dalies nepagrįsti.
112    Penkta, kadangi šio sprendimo 94 punkte išdėstyti argumentai susiję tik su skundžiamo sprendimo 118 punkto antru sakiniu, kuris, kaip matyti iš žodžių junginio „be to“, yra perteklinis motyvas, pagal šio sprendimo 80 punkte primintą jurisprudenciją jie yra nereikšmingi.
113    Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad pirmojo pagrindo antra dalis turi būti atmesta kaip iš dalies nepagrįsta, iš dalies nereikšminga ir iš dalies nepagrįsta, todėl reikia atmesti visą pirmąjį pagrindą.
Dėl antrojo pagrindo, susijusio su teise būti išklausytam dėl apibrėžto poveikio kriterijaus
114    SAS Cargo
ir kt. pateiktą antrąjį pagrindą sudaro trys dalys. Pirmoje dalyje jos teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų, kai nusprendė, jog tai, kad ginčijamame sprendime Komisija rėmėsi apibrėžto poveikio kriterijumi, nors šis kriterijus nebuvo paminėtas prieštaravimo pareiškime, nereiškia jų teisės būti išklausytoms pažeidimo. Antroje dalyje jos teigia, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog įrodymai, kuriais remiamasi ginčijamame sprendime siekiant pagrįsti šio kriterijaus taikymą, jau buvo pakankamai išdėstyti prieštaravimo pareiškime. Trečioje dalyje jos tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų, kai nusprendė, jog jų atsakymas į prieštaravimo pareiškimą įrodo, kad buvo paisyta jų teisės į gynybą.
Dėl pirmos dalies, susijusios su būtinybe prieštaravimo pareiškime pristatyti apibrėžto poveikio kriterijų
–       Šalių argumentai
115    SAS Cargo
ir kt. teigia, kad skundžiamo sprendimo 140 punkte Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai konstatavo, kad, remdamasi apibrėžto poveikio kriterijumi savo kompetencijai nustatyti, Komisija nepateikė naujų prieštaravimų ir nepakeitė prieštaravimo pareiškime pateiktų prieštaravimų turinio. Jurisprudencijoje reikalaujama, kad prieštaravimo pareiškime būtų nurodytos ne tik faktinės aplinkybės, dėl kurių prieštaraujama jo adresatui, bet ir jų kvalifikavimas. Kadangi tame 140 punkte Bendrasis Teismas pripažino, kad prieštaravimo pranešime nėra nuorodos į apibrėžto poveikio kriterijų, jis negalėjo nepadarydamas klaidos prieiti prie išvados, kad aplinkybė, jog šis kriterijus nebuvo konkrečiai aptartas per administracinę procedūrą, neturi reikšmės ir dėl to nebuvo pažeista jų teisė į gynybą. Komisija turėjo bent jau priimti 2007 m. prieštaravimo pareiškimo papildymą ir surengti naują išklausymą, nes ji padarė svarbių savo analizės korekcijų.
116    Priešingai, nei teigia Komisija, SAS Cargo
ir kt. Bendrajame Teisme pareikšto ieškinio 34 punkte pateikė argumentą, grindžiamą „faktinių aplinkybių kvalifikavimo“ klaida, t. y. argumentą, kad prieštaravimo pareiškime nenurodyta, jog Komisija ketino remtis faktinėmis aplinkybėmis, siekdama įrodyti „tiesioginį, esminį ar numatomą poveikį“ arba taikyti apibrėžto poveikio kriterijų. SAS Cargo
ir kt. taip pat tvirtina, kad jos neprivalo savo apeliacinio skundo suformuluoti taip pat, kaip ir savo ieškinį.
117    Komisija atsako, kad ši dalis nepriimtina pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 170 straipsnį. Iš tiesų Bendrajame Teisme SAS Cargo
ir kt. tvirtino ne tai, kad prieštaravimo pareiškime Komisija turėjo joms pristatyti apibrėžto poveikio kriterijų „kvalifikuodama faktines aplinkybes“, o tik tai, kad Komisijos analizė buvo pagrįsta nustatytomis faktinėmis aplinkybėmis, apie kurias joms nebuvo pranešta, kad prieštaravimo pareiškime nebuvo nurodyta, jog Komisija ketina remtis vėliau ginčijamo sprendimo 1045 konstatuojamojoje dalyje nurodytomis faktinėmis aplinkybėmis ir kad jos neturėjo galimybės atsakyti į šiuos teiginius. Bet kuriuo atveju ši dalis nepagrįsta.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
118    Teisingumo Teismo procedūros reglamento 170 straipsnio 1 dalies antrame sakinyje nustatyta, kad apeliaciniame skunde negalima keisti Bendrajame Teisme nagrinėtos bylos dalyko. Taigi nagrinėdamas apeliacinį skundą Teisingumo Teismas turi jurisdikciją tik išanalizuoti pirmojoje instancijoje nagrinėtų pagrindų teisinį vertinimą. Todėl šalis negali Teisingumo Teisme pirmą kartą pateikti pagrindo, kurio neteikė Bendrajame Teisme, nes tai reikštų, kad jai suteikiamas leidimas pateikti Teisingumo Teismui, kurio jurisdikcija apeliaciniame procese yra ribota, nagrinėti platesnės apimties ginčą nei tas, kurį nagrinėjo Bendrasis Teismas (2010 m. spalio 14 d. Sprendimo Deutsche Telekom / Komisija, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, 34 punktas ir 2023 m. vasario 2 d. Sprendimo Ispanija ir kt. / Komisija, C‑649/20 P, C‑658/20 P ir C‑662/20 P, EU:C:2023:60, 29 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
119    Vis dėlto apeliantas turi teisę pateikti apeliacinį skundą ir Teisingumo Teisme remtis iš skundžiamo sprendimo kylančiais pagrindais ir argumentais, skirtais jo pagrįstumui teisės požiūriu užginčyti (2007 m. lapkričio 29 d. Sprendimo Stadtwerke Schwäbisch Hall ir kt. / Komisija, C‑176/06 P, EU:C:2007:730, 17 punktas, taip pat 2023 m. vasario 2 d. Sprendimo Ispanija ir kt. / Komisija, C‑649/20 P, C‑658/20 P ir C‑662/20 P, EU:C:2023:60, 30 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
120    Nagrinėjamu atveju iš skundžiamo sprendimo, visų pirma iš jo 133 punkto, iš tikrųjų negalima daryti išvados, kad SAS Cargo
ir kt. Bendrajame Teisme pateikė prieštaravimą dėl apibrėžto poveikio kriterijaus teisinio kvalifikavimo prieštaravimo pareiškime nebuvimo. Be to, jos neteigia, kad tame sprendime Bendrasis Teismas iškraipė jų pateiktus argumentus.
121    Vis dėlto, kaip jos teigia dėstydamos šią dalį, iš pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio 34 punkto matyti, kad Bendrajame Teisme jos tvirtino, jog prieštaravimo pareiškime nenurodyta, kad Komisija ketino remtis jame konstatuotomis faktinėmis aplinkybėmis, kurias jos, beje, ginčija, siekdama „nustatyti „tiesioginį, esminį ar numatomą poveikį“ arba „taikyti poveikio kriterijų“.
122    Tiesa, taip jos aiškiai neteigė, kad Komisija teisiškai nekvalifikavo savo tarptautinės jurisdikcijos pagrindimo. Tačiau skundžiamo sprendimo 140 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad šalys sutaria, jog, skirtingai nei ginčijamame sprendime, prieštaravimo pareiškime nebuvo nuorodos į apibrėžto poveikio kriterijų, o to sprendimo 145 punkte – kad aplinkybė, jog šis kriterijus nebuvo konkrečiai aptartas per administracinę procedūrą, neturi reikšmės vertinant, ar buvo paisoma jų teisės į gynybą, atsižvelgiant į aplinkybes, kurias jis nurodė to sprendimo 140–144 punktuose.
123    Šiomis aplinkybėmis ir atsižvelgiant į šio sprendimo 119 punkte primintą jurisprudenciją, Komisijos nurodytas nepriimtinumo pagrindas turi būti atmestas ir šią dalį reikia išnagrinėti iš esmės.
124    Šiuo klausimu suformuotoje jurisprudencijoje nustatyta, kad teisės į gynybą paisymas per bet kokią procedūrą, per kurią gali būti skirtos sankcijos, be kita ko, vienkartinės ar periodinės baudos, yra pagrindinis Sąjungos teisės principas, kurio Komisija turi visapusiškai laikytis (šiuo klausimu žr. 1979 m. vasario 13 d. Sprendimo Hoffmann-La Roche / Komisija, 85/76, EU:C:1979:36, 9 punktą ir 2022 m. birželio 16 d. Sprendimo Quanta Storage / Komisija, C‑699/19 P, EU:C:2022:483, 61 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
125    Šiuo klausimu Reglamente Nr. 1/2003 nustatyta, kad šalims siunčiamas prieštaravimo pareiškimas, kuriame turi būti aiškiai išdėstyti pagrindiniai argumentai, kuriais Komisija remiasi toje procedūros stadijoje. Toks prieštaravimo pareiškimas yra procesinė garantija, kuria taikomas pagrindinis Sąjungos teisės principas, pagal kurį reikalaujama paisyti teisės į gynybą per bet kokią procedūrą, per kurią gali būti skirta sankcija. Pagal šį principą, be kita ko, reikalaujama, kad prieštaravimo pareiškime, Komisijos adresuojamame įmonei, kuriai ketinama skirti sankciją už konkurencijos taisyklių pažeidimą, būtų nurodyti esminiai duomenys, kuriais ji remiasi prieš tą įmonę, kaip antai faktinės aplinkybės, dėl kurių prieštaraujama, jų kvalifikavimas, įtariamo pažeidimo sunkumas ir trukmė, taip pat įrodymai, kuriais remiasi Komisija, kad ši įmonė turėtų galimybę pateikti savo argumentus per jos atžvilgiu pradėtą administracinę procedūrą (šiuo klausimu žr. sprendimo 2006 m. birželio 29 d. Sprendimo Showa Denko / Komisija, C‑289/04 P, EU:C:2006:431, 69 punktą ir 2022 m. birželio 16 d.
Quanta Storage / Komisija, C‑699/19 P, EU:C:2022:483, 62 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
126    Šiuo atveju skundžiamo sprendimo 141 punkte Bendrasis Teismas pareiškė, kad Komisija jau prieštaravimo pareiškime, jog ketina konstatuoti SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimą, kiek tai susiję su atvykstamaisiais maršrutais. Šiuo klausimu jis nurodė, kad prieštaravimo pareiškimo 129 punkte Komisija pažymėjo, jog „pažeidimas apima krovinių vežimo paslaugas <...> [Sąjungoje] ir (arba) EEE ir Šveicarijoje ir maršrutais tarp [Sąjungos] ir (arba) EEE ir trečiųjų šalių oro uostų visame pasaulyje abiem kryptimis“. Be to, jis pažymėjo, kad prieštaravimo pareiškimo 1430 punkte Komisija taip pat pareiškė, kad „visa antikonkurencine veikla, kurią vykdė visi dalyviai, buvo siekiama vieno bendro tikslo susitarti dėl kainų ar bent pašalinti netikrumą dėl kainų EEE krovinių vežimo rinkoje, įskaitant maršrutais tarp EEE ir trečiųjų šalių oro uostų“.
127    Skundžiamo sprendimo 142 punkte Bendrasis Teismas pridūrė, kad kompetenciją konstatuoti SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimą atvykstamuosiuose maršrutuose Komisija taip pat pagrindė dar prieštaravimo pareiškimo stadijoje. Šiuo klausimu jis konstatavo, kad to pareiškimo 1390 punkte Komisija pažymėjo, kad „turi kompetenciją [SESV 101] straipsnį taikyti susitarimams dėl oro transporto tarp [Sąjungos] ir trečiųjų šalių oro uostų, galėjusiems daryti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai“. Be to, jis pažymėjo, kad to pareiškimo 1394 punkte Komisija pridūrė, kad taip pat „turi kompetenciją EEE susitarimo 53 straipsnį taikyti <…> susitarimams dėl oro transporto tarp [EEE] ir trečiųjų šalių oro uostų, galėjusiems daryti poveikį valstybių narių ir EEE susitarimo susitariančiųjų šalių arba EEE susitarimo susitariančiųjų šalių tarpusavio prekybai“.
128    Beje, to sprendimo 147 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad visos faktinės aplinkybės, kuriomis grindžiamos ginčijamo sprendimo 1045 ir 1046 konstatuojamosios dalys, buvo nurodytos prieštaravimo pareiškime.
129    Darytina išvada, kad ginčijamame sprendime konstatavusi, jog ginčijamas kartelis apėmė veiksmus, susijusius su pardavimais nei Sąjungai, nei EEE nepriklausančiose šalyse, Komisija to sprendimo negrindė prieštaravimais, dėl kurių SAS Cargo
ir kt. negalėjo pateikti savo argumentų, ir taip pažeidė šio sprendimo 125 punkte primintą pareigą. Iš tiesų, atsižvelgiant į prieštaravimo pareiškime Komisijos nurodytus duomenis, kuriuos Bendrasis Teismas išdėstė skundžiamo sprendimo 141, 142 ir 147 punktuose ir dėl kurių SAS Cargo
ir kt. neteigia, kad jie iškraipo tą prieštaravimą, SAS Cargo
ir kt. negalėjo nežinoti, kad Komisija joms prieštaravo pažeidus SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį, kiek tai susiję su tais veiksmais.
130    Be to, tikslaus teisinio kriterijaus, kuriuo Komisija mano galinti pagrįsti savo tarptautinę kompetenciją taikyti SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį antikonkurenciniams veiksmams už šių teritorijų ribų, kvalifikavimas neturi įtakos esminių duomenų, kuriais ji mano galinti pagrįsti šią kompetenciją ir kuriais ji ketina remtis prieš įmonę, kurią ketina nubausti už šių nuostatų pažeidimą, turiniui.
131    Taigi negalima teigti, kad Komisija pažeidžia įmonių, kurioms skirtas prieštaravimo pareiškimas, teisę į gynybą ir konkrečiai jų teisę būti išklausytoms dėl Komisijos tarptautinės kompetencijos skirti sankcijas už antikonkurencinius veiksmus už Sąjungos ar EEE ribų tik dėl to, kad tame pareiškime aiškiai nenurodo, jog savo kompetenciją skirti sankcijas už tokius veiksmus ketina grįsti „įgyvendinimo kriterijumi“ arba „apibrėžto poveikio kriterijumi“, ar bet kokiu kitu teisiniu kriterijumi, kurį ji, atsižvelgdama į aplinkybes, galėtų laikyti galinčiu pateisinti tokią kompetenciją, nes, kaip šiuo atveju, tame pareiškime ji nurodo, kad įmonėms, kurioms skirtas tas pareiškimas, ketina skirti sankcijas už SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimą dėl tokių veiksmų, ir išdėsto esminius duomenis, kuriais ketina šiuo tikslu remtis.
132    Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 140–142 ir 146 punktuose nusprendė, jog ginčijamame sprendime remdamasi apibrėžto poveikio kriterijumi, kad pagrįstų savo kompetenciją konstatuoti SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimą atvykstamuosiuose maršrutuose ir už jį skirti sankcijas, Komisija nepateikė SAS Cargo
ir kt. naujų prieštaravimų ir nepakeitė prieštaravimo pareiškime laikinai pateiktų prieštaravimų turinio. Iš tiesų dar prieštaravimo pareiškime Komisija jau buvo nurodžiusi, viena vertus, kad ketina skirti joms sankcijas už tokį pažeidimą šiuose maršrutuose, ir, kita vertus, išdėstė esminius duomenis, pateisinančius jos kompetenciją tai daryti.
133    Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad apeliacinio skundo antrojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl antros dalies, susijusios su prieštaravimo pareiškimo turiniu
–       Šalių argumentai
134    SAS Cargo
ir kt. teigia, kad skundžiamo sprendimo 141 ir 142 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog prieštaravimo pareiškime joms buvo pateikta pakankamai informacijos apie apibrėžto poveikio kriterijų ir kad dėl tos priežasties buvo paisoma jų teisės į gynybą. To sprendimo 141 ir 142 punktuose nurodytos to pareiškimo ištraukos yra paprasti teiginiai, nepagrįsti įrodymais. To pranešimo 5.2 skirsnyje dėl Komisijos kompetencijos neminimas nei šis kriterijus, nei jo sudedamosios dalys, nei įrodymai, patvirtinantys, kad šiuo atveju jis tenkinamas.
135    Be to, skundžiamo sprendimo 147 punkte Bendrasis Teismas neva klaidingai nusprendė, kad įrodymai, kuriais remiamasi ginčijamame sprendime siekiant įrodyti apibrėžto poveikio kriterijų, buvo pakankamai išdėstyti prieštaravimo pareiškime, tačiau nepateikė jokių papildomų paaiškinimų. Taigi vadovaujantis Bendrojo Teismo požiūriu SAS Cargo
ir kt. turėjo atspėti, kokį teisinį kriterijų taiko Komisija, ir visame pareiškime ieškoti duomenų, kuriais būtų galima pagrįsti šį kriterijų. Tame 147 punkte nurodytose prieštaravimo pareiškimo ištraukose net nėra reikšmingų faktinių aplinkybių.
136    Komisija tvirtina, kad ši dalis yra nepagrįsta.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
137    Pirma, kiek SAS Cargo
ir kt. iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog prieštaravimo pareiškime pateikta pakankamai informacijos, kad jos galėtų suprasti, jog Komisija ketino konstatuoti SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimą atvykstamuosiuose maršrutuose ir kad dėl to jų teisės į gynybą buvo paisoma, pakanka konstatuoti, kad šie argumentai iš esmės nesiskiria nuo tų, kuriuos SAS Cargo ir kt. jau pateikė šio pagrindo pirmai daliai pagrįsti. Todėl juos reikia atmesti kaip nepagrįstus dėl tų pačių motyvų, kurie išdėstyti šio sprendimo 124–133 punktuose.
138    Antra, dėl SAS Cargo
ir kt. prieštaravimo dėl skundžiamo sprendimo 147 punkto reikia pažymėti, kad tame punkte Bendrasis Teismas nurodė, jog jos nepagrįstai teigia, jog apibrėžto poveikio kriterijaus taikymas ginčijamo sprendimo 1045 ir 1046 konstatuojamosiose dalyse buvo grindžiamas faktinėmis aplinkybėmis, kurių Komisija nenustatė prieštaravimo pareiškime.
139    Šiuo klausimu jis nurodė, kad visos faktinės aplinkybės, kuriomis grindžiamos minėtos 1045 ir 1046 konstatuojamosios dalys, buvo nurodytos prieštaravimo pareiškime. Taigi jis pažymėjo, kad minėtoje 1045 konstatuojamojoje dalyje nurodytas su ginčijamų veiksmų poveikiu EEE vartotojams susijęs motyvas grindžiamas argumentais dėl krovinių vežimo paslaugų kainos sandaros, dėl ekspeditorių, kaip tarpininkų, vaidmens tarp vežėjų ir siuntėjų ir dėl vieno tęstinio pažeidimo pobūdžio, kurie jau buvo išdėstyti prieštaravimo pareiškimo 7, 104, 1396–1411 ir 1434–1438 punktuose. Jis taip pat pažymėjo, kad toje pačioje 1045 konstatuojamojoje dalyje išdėstytas motyvas dėl skirtingų oro bendrovių jungiamaisiais skrydžiais teikiamų paslaugų poveikio konkurencijai grindžiamas to pareiškimo 7, 9, 102 ir 105 punktuose išdėstytais argumentais dėl krovinių vežimo sektoriaus veikimo. Dėl ginčijamo kartelio geografinės apimties ir atvykstamųjų krovinių vežimo paslaugų įtraukimo į vieną tęstinį pažeidimą, apie kuriuos kalbama ginčijamo sprendimo 1046 konstatuojamojoje dalyje, jis konstatavo, kad šie klausimai buvo aptarti to pareiškimo 3, 125, 129, 1045, 1390, 1394 ir 1430 punktuose.
140    Dėl tos priežasties, teigdamos, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog ginčijamame sprendime pateikti įrodymai siekiant įrodyti, kad apibrėžto poveikio kriterijus tenkinamas, buvo pakankamai išdėstyti prieštaravimo pareiškime, ir kad nurodytose jo ištraukose nebuvo reikšmingų faktinių aplinkybių, SAS Cargo
ir kt. siekia, kad Teisingumo Teismas iš naujo įvertintų skundžiamame sprendime Bendrojo Teismo išdėstytą prieštaravimų pareiškimo turinį, tačiau net neteigia, kad jis buvo iškraipytas. Tačiau remiantis šio sprendimo 72 punkte priminta jurisprudencija, toks naujas faktinių aplinkybių vertinimas nepatenka į Teisingumo Teismo jurisdikciją apeliaciniame procese.
141    Remiantis tuo, kas išdėstyta, darytina išvada, jog apeliacinio skundo antrojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti kaip iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą.
Dėl trečios dalies, susijusios su SAS Cargo ir kt. atsakymais į prieštaravimo pareiškimą
–       Šalių argumentai
142    SAS Cargo
ir kt. teigia, kad skundžiamo sprendimo 143 punkte Bendrasis Teismas klaidingai nurodė, jog tai, kad buvo paisoma jų teisės į gynybą, patvirtina jų atsakymai į prieštaravimo pareiškimą. Iš tiesų šiais atsakymais negalėjo būti užpildytos šio pareiškimo spragos, susijusios su apibrėžto poveikio kriterijumi. Taigi to sprendimo 144 punktas taip pat klaidingas dėl to, kad Bendrasis Teismas jame teigia, kad ginčijamo sprendimo 1042–1046 konstatuojamosiose dalyse tik atsakyta į SAS Cargo
ir kt. argumentus, nes jos niekada neaptarė pastarojo kriterijaus. Tiesa, nors prieštaravimo pareiškime išdėstyti argumentai gali būti peržiūrėti ar papildyti, pagrindinių nurodomo pažeidimo elementų keisti neleidžiama. Dėl tos priežasties to sprendimo 145 punktas, kuriame Bendrasis Teismas nusprendė, kad aplinkybė, jog nebuvo diskutuojama apie apibrėžto poveikio kriterijų, yra nereikšminga, ir jo 146 punktas, kuriame jis nusprendė, kad SAS Cargo
ir kt. teisė į gynybą dėl to nebuvo pažeista, taip pat yra klaidingi.
143    Komisija atsako, kad ši dalis yra nepagrįsta.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
144    Pakanka pažymėti, kad ši dalis grindžiama prielaida, jog prieštaravimo pareiškime yra spragų dėl to, kad jame Komisija aiškiai nenurodė, kad savo kompetenciją konstatuoti SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimą, kiek tai susiję su atvykstamaisiais maršrutais, ir už jį skirti sankcijas ketina grįsti apibrėžto poveikio kriterijumi. Tačiau iš šio pagrindo pirmos dalies analizės matyti, kad ši prielaida yra klaidinga.
145    Tuo remiantis darytina išvada, kad apeliacinio skundo antrojo pagrindo trečia dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta ir kas dėl to apeliacinio skundo antrąjį pagrindą reikia atmesti kaip iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą.
Dėl trečiojo pagrindo, susijusio su apibrėžto poveikio kriterijaus taikymu
146    SAS Cargo
ir kt. pateiktą trečiąjį pagrindą sudaro penkios dalys. Pirmoje dalyje jos teigia, kad skundžiamame sprendime yra nenuoseklumų ir apibrėžto poveikio kriterijaus klaidingo taikymo atvejų. Antroje dalyje jos tvirtina, kad ginčijamame sprendime Komisijos pateiktus argumentus Bendrasis Teismas neteisėtai pakeitė savaisiais. Trečioje dalyje jos nurodo, kad buvo neteisėtai perkelta įrodinėjimo našta. Ketvirtoje dalyje jos teigia, kad Bendrasis Teismas taikė klaidingą kriterijų, kiek tai susiję su poveikio, kurį jis įvertino, greitumu. Penktoje dalyje jos tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad Komisijos kompetencija taikyti SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį atvykstamiesiems maršrutams gali būti įrodyta remiantis vienu tęstiniu pažeidimu.
Dėl pirmos dalies, susijusios su nenuoseklumais ir klaidomis taikant apibrėžto poveikio kriterijų
–       Šalių argumentai
147    SAS Cargo
ir kt. teigia, kad skundžiamo sprendimo 167–171, 179–181, 197, 198, 203, 221, 222 ir 226 punktuose yra nenuoseklumų ir klaidingų apibrėžto poveikio kriterijaus taikymo atvejų. Kaip Bendrasis Teismas nurodė to sprendimo 161 ir 165 punktuose, šio kriterijaus taikymas reikalauja, kad Komisija nustatytų tikėtiną, numatomą, tiesioginį ir esminį poveikį. Tačiau to sprendimo 167, 170 ir 171 punktuose Bendrojo Teismo pateiktose nuorodose į pažeidimus dėl tikslo ir konkretaus poveikio įrodymą nenagrinėjamas klausimas, ar Komisija įrodė, kad šios keturios sąlygos yra tenkinamos. Konkurencijos ribojimo „dėl tikslo“ sąvoka nesusijusi su Komisijos tarptautine kompetencija, nebent būtų pripažinta, kad tokiai kompetencijai nustatyti niekada nebūtina įrodyti antikonkurencinio poveikio.
148    Kiek tai susiję su Bendrojo Teismo nustatytu poveikiu vartotojams, t. y., viena vertus, EEE įsisteigusių siuntėjų perkamų paslaugų kainos padidėjimu (toliau – poveikis siuntėjams), kaip nurodyta skundžiamo sprendimo 179 ir 181 punktuose, ir, kita vertus, galutinių vartotojų EEE perkamų prekių kainos padidėjimu (toliau – poveikis prekėms), kaip nurodyta to sprendimo 181 ir 226 punktuose, tas teismas turėjo išnagrinėti, ar kiekvienas iš šių poveikio aspektų buvo tikėtinas, numatomas, esminis ir tiesioginis, nes tikėtinumas ir numatomumas yra atskiri kriterijai, kaip nurodyta 2017 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo Intel/Komisija (C‑413/14 P, EU:C:2017:632) 51 punkte. Atlikdamas analizę Bendrasis Teismas neturėjo pagrindo keisti poveikio aprašymą, kurį nagrinėjo tam, kad būtų lengviau tenkinti apibrėžto poveikio kriterijų.
149    Tačiau būtent taip Bendrasis Teismas ir pasielgė. Skundžiamo sprendimo 166–237 punktuose jis net nemini žodžio „tikėtina“, išskyrus to sprendimo 188 ir 189 punktus, kuriuose SAS Cargo ir kt. jis nustato įrodinėjimo naštą. Be to, Bendrasis Teismas nenustatė, kad poveikis siuntėjams ir poveikis prekėms atitinkamai tenkina kitas tris apibrėžto poveikio kriterijaus sąlygas, tačiau nenuosekliai rėmėsi vienu ar kitu iš šių poveikių ir viena ar kita iš šių sąlygų. Šiuo klausimu SAS Cargo ir kt. daro nuorodą į to sprendimo 179, 198, 203, 221 ir 222 punktus. Toks požiūris gerokai sumažino Komisijai tenkančią įrodinėjimo naštą, kaip tai matyti iš to paties sprendimo 180 punkto.
150    Beje, šiame 179 punkte išnagrinėtos ne visos reikšmingos faktinės aplinkybės arba, jei tai būtų paneigta, jis yra nemotyvuotas, todėl apibrėžto poveikio kriterijus taikytas klaidingai ir pažeista nekaltumo prezumpcija. Bendrasis Teismas neatsižvelgė nei į atvykstamuosiuose maršrutuose retus paneigiančius SAS Cargo
ir kt. įrodymus dėl poveikio EEE įsteigtiems siuntėjams, nei į nedideles papildomas išlaidas, kurias EEE esantiems pirkėjams sudaro papildomų mokesčių dydis, nors šie įrodymai paneigia poveikio siuntėjams esminį pobūdį. Be to, skundžiamo sprendimo 226 punktas yra klaidingas dėl to, kad Bendrasis Teismas rėmėsi su faktinėmis aplinkybėmis susijusiu teiginiu dėl poveikio prekėms, kuris yra visiškai hipotetinis ir todėl netinkamas siekiant įrodyti esminį ir tiesioginį poveikį siuntėjams. Kadangi Bendrasis Teismas rėmėsi paprasčiausia prielaida, kad poveikis siuntėjams buvo esminis, SAS Cargo
ir kt. būtų pakakę pateikti paaiškinimą, kuris būtų leidęs kitaip pažvelgti į Komisijos nurodytas faktines aplinkybes.
151    Komisija teigia, kad ši dalis yra iš dalies nepriimtina ir iš dalies nepagrįsta.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
152    Iš pradžių reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 156 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, jog ginčijamame sprendime Komisija iš esmės rėmėsi trimis savarankiškais pagrindais, kad nustatytų, jog šiuo atveju tenkinamas apibrėžto poveikio kriterijus. To sprendimo 157 punkte jis pažymėjo, kad pirmieji du pagrindai išdėstyti ginčijamo sprendimo 1045 konstatuojamojoje dalyje ir kad abu jie susiję su atvykstamųjų krovinių vežimo paslaugų derinimo poveikiu atskirai paėmus. Taigi tame 157 punkte jis konstatavo, kad pirmasis pagrindas susijęs su tuo, kad „padidėjusios oro transporto į EEE sąnaudos ir dėl to didesnės importuotų prekių kainos savaime gali daryti poveikį EEE esantiems vartotojams“ (toliau – poveikis importuotų prekių kainoms), ir kad antrasis pagrindas susijęs su atvykstamųjų krovinių vežimo paslaugų derinimo poveikiu „taip pat ir kitų vežėjų EEE [krovinių vežimo] paslaugų teikimui tarp paskirstymo platformų („hubs“) EEE, kuriomis naudojasi trečiųjų šalių vežėjai, ir tų siuntinių paskirties oro uostų EEE, kuriuose neveikia trečiosios šalies vežėjas“. To sprendimo 158 punkte jis pažymėjo, kad trečiasis pagrindas išdėstytas ginčijamo sprendimo 1046 konstatuojamojoje dalyje ir pateiktas dėl vieno tęstinio pažeidimo, kaip visumos, poveikio. To paties sprendimo 159 punkte jis nurodė, kad laikosi nuomonės, jog reikia išnagrinėti pirmąjį ir trečiąjį iš tų pagrindų, ir tai jis padarė atitinkamai skundžiamo sprendimo 160–227 ir 228–236 punktuose.
153    Tuo remiantis darytina išvada, kad, priešingai, nei teigia SAS Cargo ir kt., jų nurodytuose skundžiamo sprendimo punktuose Bendrasis Teismas neužsibrėžė tikslo patikrinti, ar tenkinamos apibrėžto poveikio buvimo sąlygos, kiek tai susiję tiek su galimu „poveikiu siuntėjams“, tiek su galimu „poveikiu prekėms“. Iš tiesų šį patikrinimą jis atliko tik dėl poveikio importuotų prekių kainoms, kuris, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 162 punkto, SAS Cargo
ir kt. teigimu, nepriskiriamas poveikiui, kurį sukelia ginčijami veiksmai, į kuriuos Komisija pagrįstai atsižvelgė taikydama apibrėžto poveikio kriterijų.
154    Taigi pirmiausia reikia atmesti SAS Cargo
ir kt. argumentus, kad skundžiamame sprendime yra nenuoseklumų, nes poveikis, kurį Bendrasis Teismas nagrinėjo siekdamas nustatyti, ar juo remiantis galima pagrįsti tarptautinę Komisijos kompetenciją apibrėžto poveikio kriterijaus atžvilgiu, varijavo jam atliekant tą analizę; taip pat reikia atmesti argumentus, grindžiamus prielaida, kad skundžiamame sprendime, kurį Bendrasis Teismas nagrinėjo nenuosekliai, jis nustatė dviejų rūšių poveikį ir taip padarė teisės klaidų, neteisėtai perkėlė įrodinėjimo naštą, taip pat pažeidė pareigą motyvuoti, nes šie argumentai grindžiami klaidingu skundžiamo sprendimo aiškinimu.
155    Be to, tiek, kiek šioje dalyje SAS Cargo
ir kt. taip pat teigia, pirma, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 167, 170 ir 171 punktuose rėmėsi konkurencijos ribojimo „dėl tikslo“ sąvoka, nors ši sąvoka nesusijusi su Komisijos tarptautine kompetencija, ir dėl to nepatikrino, ar nagrinėjamu atveju įvykdytos sąlygos, leidžiančios nustatyti apibrėžto poveikio kriterijų, reikia pažymėti, kad šie punktai priskiriami prie to sprendimo 163–185 punktuose pateiktos Bendrojo Teismo poveikio importuotų prekių kainoms reikšmingumo vertinimo analizės, t. y., kaip jau buvo pažymėta šio sprendimo 152 punkte, prie
pirmojo iš trijų pagrindų, kuriais Komisija rėmėsi ginčijamo sprendimo 1045 ir 1046 konstatuojamosiose dalyse, kad pagrįstų savo išvadą, jog apibrėžto poveikio kriterijus nagrinėjamu atveju buvo tenkinamas.
156    Šiuo klausimu neginčytina, kad šiomis aplinkybėmis skundžiamo sprendimo 167 punkte Bendrasis Teismas nurodė, jog kai nagrinėjami tokie veiksmai, kuriuos Komisija, kaip ir šioje byloje, laiko tokiais žalingais konkurencijai vidaus rinkoje ar EEE, kad jie gali būti kvalifikuojami kaip konkurencijos ribojimas „dėl tikslo“ pagal SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį, apibrėžto poveikio kriterijaus taikymas negali reikalauti įrodyti konkretaus poveikio, kurį suponuoja veiksmų kvalifikavimas kaip konkurencijos ribojimo „dėl poveikio“ pagal tas nuostatas.
157    Panašiai skundžiamo sprendimo 170 punkte jis nurodė, kad, kaip ginčijamo sprendimo 917 konstatuojamojoje dalyje pažymėjo Komisija, atsižvelgimas į ginčytinų veiksmų konkretų poveikį yra perteklinis, nes įrodytas tų veiksmų antikonkurencinis tikslas
158    Tuo remdamasis skundžiamo sprendimo 171 punkte jis padarė išvadą, kad apibrėžto poveikio kriterijaus aiškinimas taip, jog jį taikant reikia pateikti ginčytinų veiksmų poveikio įrodymą net nustačius konkurencijos ribojimą „dėl tikslo“, reikštų, kad Komisijos kompetencijai konstatuoti SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimą ir skirti už jį sankciją turi būti taikoma sąlyga, kuri tų nuostatų tekste neturi pagrindo.
159    Vis dėlto remiantis šiais 167, 170 ir 171 punktais negalima daryti išvados, kad Bendrasis Teismas nusprendė, jog nagrinėjamą pažeidimą kvalifikavus kaip pažeidimą „dėl tikslo“, bet koks galimo poveikio atsiradimo EEE, leidžiančio nustatyti Komisijos kompetenciją taikyti SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį veiksmams už EEE ribų, vertinimas tapo perteklinis.
160    Iš tiesų, iš kartu aiškinamų skundžiamo sprendimo 163–181 punktų matyti, kad ginčijamuose skundžiamo sprendimo punktuose Bendrasis Teismas tik paaiškino, jog tai, kad ginčijamo sprendimo 917 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė neatlikusi jokio nagrinėjamų antikonkurencinių veiksmų antikonkurencinio poveikio vertinimo, nereiškia, kad dėl šių veiksmų pobūdžio Komisija neįvertino, ar konkurencijai Sąjungoje ar EEE tie veiksmai darė poveikį, kuriuo būtų galima pagrįsti Komisijos kompetenciją taikyti SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį atvykstamojo krovinių vežimo paslaugoms, atsižvelgiant į apibrėžto poveikio kriterijų.
161    Be to, kaip teigia SAS Cargo ir kt. ir kaip iš esmės skundžiamo sprendimo 161 ir 165 punktuose priminė Bendrasis Teismas, jurisprudencijoje nustatyta, kad apibrėžto poveikio kriterijus leidžia pateisinti Sąjungos arba EEE konkurencijos teisės taikymą atsižvelgiant į viešąją tarptautinę teisę, jeigu galima numatyti, kad aptariamais veiksmais bus padarytas tiesioginis poveikis Sąjungoje arba EEE. Šiuo klausimu pakanka atsižvelgti į galimą veiksmų poveikį konkurencijai, kad sąlyga dėl numatomumo reikalavimo būtų tenkinama. Be to, tam, kad būtų įvykdytas tiesioginio poveikio reikalavimas, pakanka, kad nagrinėjami veikimai
„galėtų“ turėti tiesioginį poveikį Sąjungoje arba EEE (šiuo klausimu žr. 2017 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo Intel / Komisija, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, 49, 51 ir 52 punktus).
162    Tačiau, kaip skelbta skundžiamo sprendimo 182 punkte, skundžiamo sprendimo 183–227 punktuose Bendrasis Teismas patikrino, ar poveikis importuotų prekių kainoms atitinka šias sąlygas, nes to sprendimo 183–200 punktai susiję su šio poveikio numatomumu, to sprendimo 201–216 punktuose kalbama apie jo esminį pobūdį, o to paties sprendimo 217–226 punktuose kalbama apie jo tiesioginį pobūdį.
163    Iš šių aplinkybių matyti, kad SAS Cargo
ir kt. nepagrįstai iš esmės prieštarauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis, viena vertus, rėmėsi konkurencijos ribojimo „dėl tikslo“ sąvoka siekdamas įrodyti, kad
apibrėžto poveikio kriterijus šiuo atveju tenkinamas, ir, kita vertus, nepatikrino, ar buvo įrodyta, kad poveikis importuotų prekių kainoms atitinka sąlygas, leidžiančias teigti, kad šis kriterijus tenkinamas. Taigi šio sprendimo 147 punkte šiuo klausimu išdėstyti argumentai yra nepagrįsti.
164    Antra, dėl SAS Cargo
ir kt. prieštaravimo Bendrajam Teismui, kad šis neišnagrinėjo poveikio importuotų prekių kainoms „tikėtinumo“, reikia pažymėti, kad pagal šio sprendimo 161 punkte primintą jurisprudenciją pakanka atsižvelgti į galimą veiksmų poveikį konkurencijai, kad būtų įvykdyta sąlyga dėl numatomumo reikalavimo. Taigi tikėtinumo reikalavimas nesiskiria nuo numatomumo reikalavimo. Kaip jau buvo konstatuota šio sprendimo 162 punkte, skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas iš tikrųjų išnagrinėjo poveikio importuotų prekių kainoms numatomumą. Taigi šie argumentai grindžiami jų pateiktu klaidingu jurisprudencijos aiškinimu.
165    Trečia, dėl SAS Cargo ir kt. kritikos skundžiamo sprendimo 179 punktui reikia pažymėti, kad tame punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad
atvykstamojo krovinių vežimo paslaugas ekspeditoriai perka būtent tik kaip tarpininkai, kad jas konsoliduotų į paslaugų partiją, kurios tikslas iš esmės yra organizuoti integruotą prekių vežimą į EEE teritoriją siuntėjų vardu. Jis pridūrė, kad iš ginčijamo sprendimo 70 konstatuojamosios dalies matyti, jog jie, be kita ko, gali būti vežamų prekių pirkėjai arba savininkai, ir kad dėl to bent jau tikėtina, kad bus įsisteigę EEE.
166    Taigi reikia konstatuoti, kad minėtame 179 punkte yra tik faktinio pobūdžio vertinimų, kurie, nepateikus prieštaravimo dėl iškraipymo, nepatenka į Teisingumo Teismo atliekamos kontrolės apimtį šiam nagrinėjant apeliacinį skundą, kaip nurodyta šio sprendimo 72 punkte primintoje jurisprudencijoje. Taigi SAS Cargo
ir kt. argumentai, kuriais siekiama įrodyti aptariamo 179 punkto klaidingumą, yra nepriimtini.
167    Beje, kiek jos taip pat teigia, kad tame pačiame 179 punkte Bendrasis Teismas pažeidė pareigą motyvuoti, reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 178 punkte Bendrasis Teismas, be kita ko, konstatavo, jog iš ginčijamo sprendimo 14, 17 ir 70 konstatuojamųjų dalių ir šalių atsakymų į jo pritaikytas proceso organizavimo priemones, matyti, kad krovinių vežimo paslaugas vežėjai išimtinai arba beveik išimtinai parduoda
ekspeditoriams ir kad, kiek tai susiję su atvykstamojo krovinių vežimo paslaugomis, beveik visi šie pardavimai buvo vykdomi nagrinėjamų maršrutų išvykimo vietoje už EEE ribų, kur įsisteigę ekspeditoriai. Šiuo klausimu Bendrasis Teismas konstatavo, kad remiantis SAS Cargo ir kt. ieškiniu galima tvirtinti, kad nuo 2004 m. gegužės 1 d. iki 2006 m. vasario 14 d. EEE įsisteigusiems klientams jos pardavė tik nereikšmingą dalį atvykstamųjų krovinių vežimo paslaugų. Atsižvelgiant į šias aplinkybes, taip pat į šio sprendimo 84 ir 85 punktuose jau primintą jurisprudenciją, negalima pritarti SAS Cargo
ir kt. teiginiui, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į jų pateiktus įrodymus ir pažeidė pareigą motyvuoti skundžiamą sprendimą.
168    Be to, tiek, kiek pateikdamos šį prieštaravimą jos ginčija Bendrojo Teismo atliktą šių aplinkybių vertinimą, reikia priminti, kad pareiga motyvuoti yra esminis procedūrinis reikalavimas, kurį reikia skirti nuo motyvų pagrįstumo klausimo, nes jis susijęs su ginčijamo akto teisėtumu iš esmės (1998 m. balandžio 2 d. Sprendimo Komisija / Sytraval ir Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, 67 punktas ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo UPL Europe ir Indofil Industries (Netherlands) / Komisija, C‑262/23 P, EU:C:2024:862, 134 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Taigi jos iš naujo ir nepriimtinai ginčija skundžiamo sprendimo 179 punkte Bendrojo Teismo pateiktus faktinio pobūdžio vertinimus, tačiau neprieštarauja jam nė dėl menkiausio iškraipymo.
169    Tas pats pasakytina apie teiginį dėl nekaltumo prezumpcijos pažeidimo. Iš tiesų, prisidengdamos prieštaravimu, kad Bendrasis Teismas pažeidė šį principą, SAS Cargo
ir kt. iš tikrųjų siekia, kad būtų iš naujo įvertintos faktinės aplinkybės ir įrodymai, susiję su poveikio importuotų prekių kainai esminiu pobūdžiu, tačiau nesiremia jų iškraipymu. Taigi remiantis šio sprendimo 72 punkte priminta jurisprudencija šis teiginys taip pat nepriimtinas.
170    Ketvirta, iš kartu aiškinamų skundžiamo sprendimo 217–226 punktų matyti, kad 226 punkte Bendrasis Teismas tik išdėstė motyvus, dėl kurių nusprendė, jog antroji prielaida, kuria SAS Cargo
ir kt. grindė per teismo posėdį pateiktą argumentą, skirtą įrodyti, kad poveikis importuotų prekių kainai nebuvo tiesioginis, kaip to reikalaujama, ir kuriuo remiantis papildomos išlaidos turi pereiti per „ilgą tarpininkų grandinę“, įskaitant siuntėjus, ekspeditorius ir importuotojus, kad būtų padarytas poveikis „EEE esantiems vartotojams“, yra klaidinga. Taigi minėtame 226 punkte ji pažymėjo, kad aptariama antroji prielaida yra ta, kad nors ginčijamo sprendimo 1045 konstatuojamojoje dalyje daroma nuoroda į „EEE esančius vartotojus“ apima tik galutinius vartotojus, pastarieji importuotas prekes galės įsigyti tik po to, kai jos pereis „ilgą tarpininkų grandinę“. Šiuo klausimu jis nusprendė, kad galutiniai vartotojai taip pat gali šias prekes įsigyti tiesiogiai iš siuntėjo.
171    Remiantis šiomis aplinkybėmis galima teigti, kad prisidengdamos teiginiu dėl teisės klaidų SAS Cargo ir kt. iš tikrųjų siekia, kad Teisingumo Teismas iš naujo įvertintų faktines aplinkybes ir įrodymus, o tai, remiantis šio sprendimo 72 punkte jau priminta jurisprudencija, nepatenka į jo kontrolės apimtį
nagrinėjant apeliacinį skundą.
172    Remiantis visu tuo, kas išdėstyta, darytina išvada, kad apeliacinio skundo trečiojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti kaip iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą.
Dėl antros dalies, grindžiamos motyvų pakeitimu
–       Šalių argumentai
173    SAS Cargo
ir kt. teigia, kad skundžiamo sprendimo 173, 179–181, 185–188, 191, 193, 195, 198, 199, 204, 205, 208–210, 220, 224–226 ir 233 punktuose Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai Komisijos argumentus pakeitė savaisiais. Pagal Sąjungos teismo jurisprudenciją jam neleidžiama nei užpildyti Komisijos sprendimo motyvavimo spragos, nei iškraipyti to sprendimo turinio, nei pateikti naujų faktinių aplinkybių, palyginti su nurodytomis tame sprendime, ar į jas atsižvelgti.
174    Tačiau, pirma, apie poveikį siuntėjams nekalbama ginčijamame sprendime, kuris skundžiamo sprendimo 173, 179–181, 225 ir 226 punktuose vis gi buvo iškraipytas, iš dalies dėl pateiktų naujų faktinių aplinkybių. Konkrečiai kalbant, aptariamame 173 punkte ginčijamo sprendimo 1045 konstatuojamoji dalis apibūdinama kaip susijusi tik su poveikiu siuntėjams, nors ji aiškiai susijusi su poveikiu prekėms. Be to, siekiant užpildyti ginčijamo sprendimo spragas, aptariamame 173 punkte pateikiama nauja aplinkybė, t. y. kad bent jau tikėtina, jog siuntėjai bus įsisteigę EEE. Ši nauja aplinkybė leido Bendrajam Teismui neatsižvelgti į tarpininkų grandinės etapą tarp papildomų mokesčių ir EEE esančių vartotojų, todėl to sprendimo 180 ir 181 punktuose jis galėjo konstatuoti, kad ekspeditoriai papildomas išlaidas tiesiogiai perkėlė EEE įsteigtam subjektui. Be to, ši nauja faktinė aplinkybė buvo panaudota to sprendimo 198 ir 225 punktuose siekiant įrodyti, kad buvo tenkinamos numatomumo ir betarpiškumo sąlygos.
175    Antra, skundžiamo sprendimo 226 punkte Bendrasis Teismas pateikė naują faktinę aplinkybę, susijusią su poveikiu prekėms, t. y. kad, jo nuomone, galutiniai vartotojai taip pat gali įsigyti prekių tiesiogiai iš siuntėjo. Tai yra vienintelis pagrindas, leidęs jam atmesti SAS Cargo ir kt. argumentą, kad poveikis prekėms nebuvo tiesioginis, nors Bendrasis Teismas, beje, niekada nebuvo padaręs išvados, kad Komisija įrodė šį tiesioginį poveikį. Beje, skundžiamame sprendime pateikta poveikio prekėms apibrėžtis skiriasi nuo ginčijamame sprendime pateiktos apibrėžties, o tai yra naujas motyvų pakeitimas.
176    Trečia, skundžiamo sprendimo 185–187, 193, 196, 204, 205, 209 ir 210 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai užpildė Komisijos argumentų spragas, sujungęs konstatuojamosiose dalyse, nesusijusiose su ginčijamo sprendimo skyriumi dėl apibrėžto poveikio, pateiktus įrodymus, kad parengtų naujus argumentus. Be to, jis net neatliko šių įrodymų kritinės analizės, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 209 punkto, kuriame cituojama ginčijamo sprendimo 1031 konstatuojamoji dalis, nors joje padaryta išvada grindžiama nereikšmingais įrodymais.
177    Ketvirta, skundžiamo sprendimo 208 punkte Bendrasis Teismas rėmėsi įrodymais, susijusiais su jo analizuojamo poveikio esminiu pobūdžiu, kurių nebuvo ginčijamame sprendime. Tačiau Bendrasis Teismas negali remtis ginčijamame sprendime nenurodytu pagrindu, net jei jį pagrindžiantys įrodymai pateikti ieškinyje arba jo prieduose.
178    Komisija teigia, kad ši dalis yra iš dalies nepriimtina ir iš dalies nepagrįsta.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
179    Jurisprudencijoje nustatyta, kad SESV 263 straipsnyje numatyta teisėtumo kontrolė iš tikrųjų taikoma visiems Komisijos sprendimų, susijusių su SESV 101 ir 102 straipsnių taikymo procedūra, elementams, kurių išsamią kontrolę tiek teisės, tiek faktų požiūriu užtikrina Bendrasis Teismas, atsižvelgdamas į ieškovės pateiktus pagrindus ir visas jos nurodytas aplinkybes. Vis dėlto užtikrindami tokią kontrolę Sąjungos teismai jokiais atvejais negali ginčijamo akto rengėjo motyvų pakeisti savaisiais (2024 m. liepos 4 d. Sprendimo Westfälische Drahtindustrie ir Pampus Industriebeteiligungen / Komisija, C‑70/23 P, EU:C:2024:580, 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
180    Taigi Bendrasis Teismas negali savo motyvais užpildyti ginčijamo akto motyvavimo spragos taip, kad jo nagrinėjimas nebūtų susijęs su jokiu šiame akte esančiu vertinimu (2013 m. liepos 18 d. Sprendimo UEFA / Komisija, C‑201/11 P, EU:C:2013:519, 65 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
181    Vis dėlto, jeigu Bendrasis Teismas tik atsako į jam pateiktus argumentus ir paaiškina ginčijamo akto motyvus, negalima teigti, kad jis pakeičia šio akto rengėjo motyvus savaisiais (šiuo klausimu žr. 2014 m. birželio 12 d. Sprendimo Deltafina / Komisija, C‑578/11 P, EU:C:2014:1742, 56 punktą ir 2023 m. lapkričio 23 d. Sprendimo Ryanair / Komisija, C‑209/21 P, EU:C:2023:905, 49 punktą).
182    Nagrinėjamu atveju, pirma, reikia pažymėti, kad šio sprendimo 174 punkte išdėstyti argumentai bent iš dalies grindžiami prielaida, kad skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas nustatė du skirtingus poveikius, siekdamas patikrinti, ar ginčijamame sprendime Komisija pakankamai įrodė, kad apibrėžto poveikio kriterijus tenkinamas, įskaitant įtariamą „poveikį siuntėjams“, apie kurį nekalbėta ginčijamame sprendime. Tačiau remiantis šio sprendimo 152 ir 153 punktuose nurodytais motyvais galima teigti, kad ši prielaida yra klaidinga. Taigi, kadangi šie argumentai grindžiami tokiu klaidingu skundžiamo sprendimo aiškinimu, jie yra nepagrįsti.
183    Dėl likusios dalies reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 173 punktuose Bendrasis Teismas nurodė, jog ginčijamo sprendimo 1045 konstatuojamojoje dalyje Komisija iš esmės nusprendė, kad vienas tęstinis pažeidimas, kiek jis susijęs su atvykstamaisiais maršrutais, gali lemti papildomų mokesčių didinimą ir dėl tos priežasties – bendrą atvykstamųjų krovinių vežimo paslaugų kainą ir kad ekspeditoriai papildomas išlaidas perkėlė EEE įsisteigusiems siuntėjams, kurie privalėjo už nupirktas prekes sumokėti didesnę kainą, nei būtų mokėję nesant to pažeidimo.
184    Be to, aptariamoje 1045 konstatuojamojoje dalyje Komisija iš tikrųjų pažymėjo, kad su krovinių vežimu oro transportu į Sąjungą ir EEE susiję trečiosiose šalyse vykdomi antikonkurenciniai veiksmai gali daryti tiesioginį, esminį ir numatomą poveikį Sąjungoje ir EEE, nes padidėjusios oro transporto į EEE sąnaudos ir dėl to didesnės importuotų prekių kainos savaime gali daryti poveikį EEE esantiems vartotojams. Beje, iš skundžiamo sprendimo 178–180 ir 196 punktų, kuriuose, be kita ko, daroma nuoroda į ginčijamo sprendimo 14, 17, 70 ir 1031 konstatuojamąsias dalis, matyti, kad būtent remdamasis ginčijamame sprendime pateiktais duomenimis Bendrasis Teismas patikrino ginčijamo sprendimo 1045 konstatuojamojoje dalyje paminėtą siuntėjų vaidmenį nustatant galutinę prekių kainą EEE.
185    Antra, su skundžiamo sprendimo 226 punktu susijęs teiginys dėl motyvų pakeitimo grindžiamas įtariamu „poveikiu prekėms“, į kurį atsižvelgė Bendrasis Teismas. Tačiau iš šio sprendimo 152 ir 153 punktų matyti, kad, kaip ir įtariamas „poveikis siuntėjams“, ši prielaida nepagrįsta skundžiamame sprendime.
186    Trečia, dėl SAS Cargo
ir kt. prieštaravimo Bendrajam Teismui, kad skundžiamo sprendimo 185–187, 193, 196, 204, 205, 209 ir 210 punktuose šis sujungė su ginčijamo sprendimo skyriumi dėl Komisijos tarptautinės kompetencijos nesusijusiose konstatuojamosiose dalyse išdėstytas faktines aplinkybes, reikia pažymėti, kad faktas, jog šiuose punktuose nurodytų faktinių aplinkybių Komisija aiškiai nenurodė jos teritorinei kompetencijai nustatyti skirtoje ginčijamo sprendimo dalyje, neįrodo, kad motyvai buvo pakeisti neteisėtai, viena vertus, atsižvelgiant į šio sprendimo 180 punkte primintą jurisprudenciją, pagal kurią tik reikalaujama, kad Bendrojo Teismo nagrinėjimas būtų susijęs su jo kontrolei pateiktame akte pateiktais vertinimais, ir, kita vertus, atsižvelgiant į tai, kad, kaip matyti iš minėtų skundžiamo sprendimo punktų, ginčijamo sprendimo 1045 konstatuojamosios dalies pirmame sakinyje, nors ir glaustai, buvo nurodytos faktinės aplinkybės, leidusios Bendrajam Teismui įsitikinti, kad Komisija savo ekstrateritorinę kompetenciją grindė apibrėžto poveikio kriterijumi. Būtent šios faktinės aplinkybės, aiškinamos kartu su tuose pačiuose skundžiamo sprendimo punktuose nurodytomis kitomis ginčijamo sprendimo konstatuojamosiomis dalimis, leido Bendrajam Teismui įsitikinti, kad Komisija iš tikrųjų įrodė tokio poveikio buvimą.
187    Beje, dėl SAS Cargo
ir kt. teiginio, kad Bendrasis Teismas neatliko šių įrodymų kritinės analizės, reikia pažymėti, kad jos taip siekia, kad Teisingumo Teismas iš naujo juos įvertintų, tačiau nenurodo jokio iškraipymo. Taigi remiantis šio sprendimo 72 punkte priminta jurisprudencija šie argumentai yra nepriimtini.
188    Ketvirta, dėl kritikos, pateiktos dėl skundžiamo sprendimo 208 punkto, pakanka pažymėti, kad, kaip nurodyta to sprendimo 207 punkte, šis 208 punktas, kuriame, beje, išdėstyti tik faktai, yra perteklinis. Taigi, remiantis šio sprendimo 80 punkte priminta jurisprudencija, prieštaravimas dėl minėto 208 punkto bet kuriuo atveju turi būti atmestas kaip nereikšmingas.
189    Remiantis tuo, kas išdėstyta, darytina išvada, jog apeliacinio skundo trečiojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti kaip iš dalies nepriimtiną, iš dalies nereikšmingą ir iš dalies nepagrįstą.
Dėl trečios dalies, grindžiamos neteisėtu įrodinėjimo naštos perkėlimu
–       Šalių argumentai
190    SAS Cargo
ir kt. teigia, kad skundžiamo sprendimo 180, 181, 188–190, 194–199 ir 221 punktuose Bendrasis Teismas neteisėtai perkėlė įrodinėjimo naštą ir pareikalavo, kad SAS Cargo
ir kt. paneigtų apibrėžto poveikio buvimą, iš pradžių nepatikrinęs, ar Komisija įrodė tokį poveikį ginčijamame sprendime. Apibrėžto poveikio kriterijus taikomas tik tikėtinam poveikiui. Tačiau ginčijamo sprendimo 1045 konstatuojamojoje dalyje nepateikiama jokių įrodymų dėl poveikio buvimo ir ji grindžiama nepagrįstais teiginiais. Taigi Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų iš pradžių to sprendimo 180 ir 181 punktuose pasitenkindamas šiomis prielaidomis, paskui to sprendimo 188–191 punktuose prieštaraudamas SAS Cargo
ir kt., kad šios nepaneigė poveikio, nors jis nepatikrino, ar Komisija pateikė pakankamai reikšmingų to poveikio įrodymų, ir, galiausiai, to paties sprendimo 180, 196, 197, 199 ir 219 punktuose pripažindamas, kad Komisija tik daro prielaidą dėl papildomų mokesčių perkėlimo egzistavimo, tačiau to sprendimo 194 ir 221 punktuose reikalaudamas, kad SAS Cargo
ir kt. tą egzistavimą paneigtų. Tačiau sąnaudų perkėlimas niekada negali būti preziumuojamas. Beje, priešingai, nei teigia Komisija, ši dalis yra priimtina, nes joje nurodytos Bendrojo Teismo padarytos teisės klaidos.
191    Komisija atsikerta, kad SAS Cargo
ir kt. ginčija tik skundžiamame sprendime pateiktą faktinių aplinkybių vertinimą. Bet kuriuo atveju ši dalis nepagrįsta.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
192    Tiek, kiek ši dalis grindžiama bendra prielaida, kad Bendrasis Teismas reikalavo SAS Cargo
ir kt. paneigti apibrėžto poveikio buvimą, nors nesistengė iš pradžių patikrinti, ar Komisija ginčijamame sprendime įrodė tokio poveikio buvimą, reikia priminti, viena vertus, kad skundžiamo sprendimo 183–227 punktuose Bendrasis Teismas patikrino, ar Komisija pakankamai įrodė, kad poveikis importuotų prekių kainoms, kuris, kaip jau buvo konstatuota šio sprendimo 152 punkte, yra pirmasis iš trijų pagrindų, kuriais Komisija rėmėsi ginčijamo sprendimo 1045 ir 1046 konstatuojamosiose dalyse, siekdama pagrįsti savo kompetenciją konstatuoti SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimą, kiek tai susiję su atvykstamojo krovinių vežimo paslaugomis, ir už jį skirti sankcijas, atitiko numatomumo, subjektyvumo ir tiesioginio
pobūdžio sąlygas, reikalingas tam, kad būtų galima daryti išvadą, jog apibrėžto poveikio kriterijus tenkinamas.
193    Kita vertus, iš šio pagrindo antros dalies analizės matyti, kad SAS Cargo
ir kt. šiuo klausimu veltui teigė, jog tuose skundžiamo sprendimo punktuose Bendrasis Teismas ginčijamame sprendime Komisijos išdėstytus motyvus pakeitė savaisiais, siekdamas pateisinti jos kompetenciją konstatuoti SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimą, kiek tai susiję su atvykstamojo krovinių vežimo paslaugomis, ir už jį skirti sankciją.
194    Tuo remiantis darytina išvada, kad reikia kaip nepagrįstą atmesti SAS Cargo
ir kt. bendrą teiginį, jog Bendrasis Teismas neteisėtai perkėlė įrodinėjimo naštą, ir pasitenkino prielaidomis ar prezumpcijomis ir pareikalavo, kad jos paneigtų apibrėžto poveikio egzistavimą, iš pradžių nepatikrinęs, ar Komisija tą poveikį įrodė ginčijamame sprendime.
195    Galiausiai, tiek, kiek šioje dalyje SAS Cargo
ir kt. teigia, pirma, kad skundžiamo sprendimo 180, 181, 191, 196, 197, 199 ir 219 punktuose įrodinėjimo našta buvo neteisėtai perkelta, pakanka konstatuoti, kad šiuose punktuose Bendrasis Teismas tik suformulavo faktinių aplinkybių konstatavimą ir juose SAS Cargo
ir kt. nepriskyrė naštos įrodyti kokią nors aplinkybę. Taigi šis teiginys nepagrįstas skundžiamu sprendimu.
196    Antra, kiek tai susiję su skundžiamo sprendimo 188–190 punktais, reikia konstatuoti, kad, žinoma, to sprendimo 189 punkte Bendrasis Teismas nurodė, jog SAS Cargo
ir kt. neįrodė, kad susisiekiančiųjų indų dėsnis buvo toks tikėtinas, kad poveikio importuotų prekių kainoms nebuvo galima numatyti. Tačiau prieš šią išvadą to sprendimo 187–188 punktuose pateikta analizė, kurią atlikęs Bendrasis Teismas, remdamasis ginčijamame sprendime išdėstytomis faktinėmis aplinkybėmis, padarė išvadą, kad vežėjai, kuriems pateikti prieštaravimai, galėjo numatyti, jog horizontalus papildomo kuro mokesčio ir papildomo saugumo mokesčio nustatymas ir atsisakymas mokėti komisinius lems visos atvykstamųjų krovinių vežimo paslaugų kainos padidėjimą.
197    Taigi tik konstatavęs, kad ginčijamame sprendime Komisija pakankamai įrodė tokio padidėjimo numatomumą, Bendrasis Teismas išnagrinėjo, ar SAS Cargo ir kt. pateikė įrodymų, leidžiančių paneigti šią išvadą. Kadangi SAS Cargo
ir kt. šiuo klausimu nurodė, kad egzistuoja „susisiekiančiųjų indų dėsnis“, skundžiamo sprendimo 190 punkte jis konstatavo, kad jos tik miglotai paminėjo „ekonomikos teoriją“ ir padarė nuorodą į per išklausymą Komisijoje eksperto pateiktą žodinį pareiškimą, prie kurio nebuvo pridėta nei studija, nei duomenys, kuriais jis būtų pagrįstas, ir kuris dėl tame punkte teismo nurodytų priežasčių buvo pagrįstas su ginčijamame sprendime apibrėžta vieno tęstinio pažeidimo apimtimi menkai derančia metodika. Jis taip pat iš esmės pažymėjo, kad šis pareiškimas susijęs su kitais vežėjais, kurių įkainių taikymo metodai buvo lankstesni nei tie, kuriuos nurodė taikiusios SAS Cargo
ir kt.
198    Tačiau reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją Komisija turi pateikti įrodymus, kurie teisės požiūriu būtų tinkami patvirtinti konkurencijos teisės pažeidimą sudarančių faktinių aplinkybių buvimą. Atvirkščiai, įmonė, kuri naudojasi gynybos nuo tokio pažeidimo konstatavimo pagrindu, turi įrodyti, kad šis gynybos pagrindas turi būti pripažintas pagrįstu. Vis dėlto, net jei pagal šiuos principus įrodinėjimo našta tenka Komisijai arba atitinkamai įmonei, dėl faktinių aplinkybių, kuriomis remiasi viena šalis, kitai šaliai gali tekti pateikti paaiškinimus ar pateisinimus, nes priešingu atveju būtų galima daryti išvadą, kad buvo laikytasi įrodinėjimo naštą reglamentuojančių taisyklių (šiuo klausimu žr. 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Royal Antwerp Football Club, C‑680/21, EU:C:2023:1010, 120 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
199    Ši jurisprudencija grindžiama bendrosiomis įrodymų rinkimo taisyklėmis ir taikytina situacijai, kai Komisija turi nustatyti savo teritorinę kompetenciją dėl veiksmų, padarytų už Sąjungos ar EEE teritorijos ribų.
200    Tuo remiantis darytina išvada, kad dėl to, jog Bendrasis Teismas anksčiau konstatavo, kad Komisija pakankamai įrodė aplinkybes, kurias jis išdėstė skundžiamo sprendimo 187 ir 188 punktuose, negalima teigti, kad skundžiamo sprendimo 189 ir 190 punktuose išdėstytu konstatavimu Bendrasis Teismas neteisėtai perkėlė įrodinėjimo naštą. Taigi priekaištas dėk aptariamo 189 punkto yra nepagrįstas.
201    Trečia, kiek SAS Cargo
ir kt. teigia, kad skundžiamo sprendimo 194 ir 221 punktuose Bendrasis Teismas neteisėtai perkėlė įrodinėjimo naštą ir reikalavo, kad jos paneigtų papildomų mokesčių perkėlimą klientams, nors šios aplinkybės Komisija neįrodė, reikia pažymėti, kad tame 194 punkte Bendrasis Teismas iš tiesų nurodė, jog SAS Cargo
ir kt. nepateikė jokių įrodymų, kad šios bylos aplinkybės buvo nelabai palankios, kad dėl vieno tęstinio pažeidimo atvykstamuosiuose maršrutuose patirtas papildomas išlaidas būtų galima perkelti siuntėjams. Minėtame 221 punkte Bendrasis Teismas taip pat konstatavo, kad SAS Cargo
ir kt. neįrodo ir net neteigia, kad numatomas papildomų išlaidų perkėlimas EEE įsisteigusiems siuntėjams yra neteisėtas ar svetimas įprastam rinkos veikimui.
202    Vis dėlto, viena vertus, prieš 194 punktą dėl numatomumo sąlygos einančiame skundžiamo sprendimo 193 punkte išdėstytas konstatavimas, kad ginčijamo sprendimo 14 ir 70 konstatuojamosiose dalyse nustatyta, jog krovinių vežimo paslaugų kaina ekspeditoriams yra sąnaudos ir kad šiuo atveju tai yra kintamosios sąnaudos, o dėl šių padidėjimo iš principo didėja ribinės sąnaudos, pagal kurias tie ekspeditoriai nustato savo kainas.
203    Kita vertus, prieš aptariamą 221 punktą skundžiamo sprendimo 217, 218 ir 220 punktuose priminti principai, kurie, Bendrojo Teismo nuomone, taikomi vertinant tiesioginio poveikio sąlygą, kurios reikalaujama siekiant konstatuoti, kad apibrėžto poveikio kriterijus konkrečiu atveju yra tenkinamas. Prieš tą punktą einančiame to sprendimo 219 punkte taip pat išdėstytas konstatavimas, kad šiuo atveju ekspeditorių įsitraukimas, net jei jis iš tikrųjų galėjo turėti įtaką poveikio importuotų prekių kainoms atsiradimui, nes buvo galima numatyti, kad ekspeditoriai visiškai savarankiškai perkels siuntėjams papildomas išlaidas, kurias turėjo patys padengti, atvirkščiai, negalėjo savaime nutraukti priežastinės ginčijamų veiksmų ir to poveikio grandinės ir taip panaikinti to poveikio tiesioginį pobūdį. Be to, reikia priminti, kad skundžiamo sprendimo 192–195 punktuose Bendrasis Teismas, atsižvelgdamas, be kita ko, į ginčijamo sprendimo 14 ir 70 konstatuojamosiose dalyse nurodytas faktines aplinkybes, nusprendė, kad toks ekspeditorių atliktas perkėlimas buvo įrodytas.
204    Taigi tik prieš tai iš esmės konstatavęs, kad Komisija pakankamai įrodė tą perkėlimą, Bendrasis Teismas vėliau konstatavo, kad SAS Cargo
ir kt. nepateikė įrodymų, galinčių jį paneigti tą perkėlimą, nesvarbu, ar tai būtų padaryta vertinant jo poveikį galimam poveikio importuotų prekių kainoms numatomumui, ar vertinant to poveikio tiesioginį pobūdį.
205    Taigi atsižvelgiant į šio sprendimo 198 punkte primintą jurisprudenciją taip pat negalima teigti, kad minėtuose 194 ir 221 punktuose Bendrasis Teismas neteisėtai perkėlė įrodinėjimo naštą.
206    Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad apeliacinio skundo trečiojo pagrindo trečią dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl ketvirtos dalies, susijusios su poveikio importuotų prekių kainoms tiesioginiu pobūdžiu
–       Šalių argumentai
207    SAS Cargo ir kt. teigia, kad skundžiamo sprendimo 222 punkte Bendrasis Teismas taikė klaidingą kriterijų, siekdamas įsitikinti, kad poveikis, kurį jis nagrinėjo, yra tiesioginis, ir nepatikrino, ar egzistuoja pakankamai tiesioginis priežastinis ryšys tarp žalingų veiksmų ir nurodytos žalos, kaip to reikalaujama, be kita ko, pagal 2010 m. kovo 18 d. Sprendimo Trubowest Handel ir Makarov / Taryba ir Komisija (C‑419/08 P, EU:C:2010:147) 53 punktą. Skundžiamo sprendimo 219 ir 221 punktuose Bendrasis Teismas tik nusprendė, kad poveikis yra tiesioginis, nes jį buvo galima numatyti. Tačiau numatomumo sąlyga yra speciali sąlyga, kurią reikia tenkinti taikant apibrėžto poveikio kriterijų ir kuri skiriasi nuo tiesioginio pobūdžio sąlygos.
208    Be to, minėto sprendimo 220 punkte neteisėtai perkelta įrodinėjimo našta, nes Bendrasis Teismas teigia, kad trečiojo asmens įsikišimas nutraukia priežastinio ryšio grandinę tik tuo atveju, jei šis įsikišimas yra neteisėtas ir nesusijęs su įprastu rinkos veikimu, o tai reiškia, kad SAS Cargo
ir kt. tenka našta paneigti šią tiesioginio pobūdžio sąlygą. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad dėl to, jog ekspeditorių rinkoj veikė kartelis, „neteisėtas“ įsikišimas galėjo būti nustatytas. Tačiau Bendrasis Teismas į tai neatsižvelgė. To paties sprendimo 224 ir 225 punktuose Bendrasis Teismas taip pat rėmėsi poveikiu siuntėjams, kad įrodytų papildomų išlaidų perkėlimo tiesioginį pobūdį, nors nebuvo jokių ženklų, kad bendras poveikis EEE esantiems vartotojams buvo pakankamai tiesioginis.
209    Komisija tvirtina, kad ši dalis nepriimtina.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
210    Pirma, reikia pažymėti, kad 2010 m. kovo 18 d. Sprendimo Trubowest Handel ir Makarov / Taryba ir Komisija (C‑419/08 P, EU:C:2010:147), kuriuo SAS Cargo
ir kt. remiasi grįsdamos šią dalį, 53 punkte Teisingumo Teismas priminė savo jurisprudenciją, pagal kurią valstybių narių įstatymams būdingais principais, į kuriuos daroma nuoroda SESV 340 straipsnio antroje pastraipoje, negalima remtis grindžiant Sąjungai tenkančios pareigos ištaisyti visas, net ir netiesiogines žalingas jos institucijų veiksmų pasekmes, buvimą, nes šioje nuostatoje įtvirtinta sąlyga dėl priežastinio ryšio susijusi su pakankamai tiesiogine priežastine sąsaja tarp institucijų veiksmų ir žalos.
211    Beje, remiantis šio sprendimo 161 punkte priminta jurisprudencija pakanka, kad nagrinėjami antikonkurenciniai veiksmai galėtų turėti tiesioginį poveikį Sąjungoje arba EEE, kad būtų įvykdytas tiesioginio pobūdžio reikalavimas, kartu su numatomumo ir subjektyvumo reikalavimais leidžiantis konstatuoti apibrėžto poveikio, galinčio pagrįsti Komisijos kompetenciją konstatuoti antikonkurencinius veiksmus už Sąjungos ar EEE ribų ir už juos skirti sankciją, buvimą.
212    Taigi reikia konstatuoti, kad šis 53 punktas, susijęs su sąlygomis, kuriomis gali kilti Sąjungos deliktinė atsakomybė, nesusijęs su tiesioginio pobūdžio sąlyga. Taigi SAS Cargo
ir kt. veltui remiasi minėtu 53 punktu, kad įrodytų, jog Bendrasis Teismas, analizuodamas minėtą sąlygą, padarė teisės klaidą.
213    Taip pat reikia priminti, kad klausimą, ar poveikis importuotų prekių kainai atitiko kiekvieną iš trijų šio sprendimo 211 punkte primintų sąlygų, skundžiamo sprendimo 183–227 punktuose Bendrasis Teismas išnagrinėjo atskirai dėl kiekvienos sąlygos. Taigi SAS Cargo
ir kt. taip pat veltui iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 219 ir 221 punktuose supainiojo numatomumo ir tiesioginio pobūdžio sąlygas. Konkrečiai kalbant, to sprendimo 219 punkte Bendrasis Teismas teisingai išnagrinėjo, ar galima numatyti, kad ekspeditoriai perkels siuntėjams papildomas išlaidas, kurias jie turėjo padengti, nes, kaip priminta šio sprendimo 211 punkte, tam, kad būtų įvykdytas betarpiškumo reikalavimas, pakanka, jog nagrinėjami antikonkurenciniai veiksmai galėtų turėti tiesioginį poveikį Sąjungoje arba EEE.
214    Antra, dėl SAS Cargo
ir kt. kritikos skundžiamo sprendimo 220 punktui dėl iš to kylančios tiesioginio pobūdžio sąlygos įrodinėjimo naštos perkėlimo reikia pažymėti, kad tie argumentai iš esmės nesiskiria nuo šio sprendimo 201 ir 203–205 punktuose jau išnagrinėtų argumentų. Todėl juos reikia atmesti dėl tų pačių priežasčių.
215    Trečia, dėl SAS Cargo ir kt. teiginio, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į tai, kad ekspeditorių rinkoje veikė kartelis, ir kad nebuvo jokių ženklų, jog bendras poveikis EEE esantiems vartotojams yra pakankamai tiesioginis, reikia pažymėti, kad jos iš tikrųjų siekia, kad Teisingumo Teismas iš naujo įvertintų faktines aplinkybes ir įrodymus, net neteigdamos, kad Bendrasis Teismas juos iškraipė. Taigi remiantis šio sprendimo 72 punkte priminta jurisprudencija šie argumentai yra nepriimtini.
216    Dėl tos priežasties apeliacinio skundo trečiojo pagrindo ketvirta dalis turi būti atmesta kaip iš dalies nepriimtina ir iš dalies nepagrįsta.
Dėl penktos dalies, susijusios su galimybe Komisijos tarptautinę kompetenciją grįsti vieno tęstinio pažeidimo buvimu
–       Šalių argumentai
217    SAS Cargo ir kt. teigia, kad skundžiamo sprendimo 236 punkte Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai patvirtinto, kad Komisija, atsižvelgdama į vieną tęstinį pažeidimą kaip visumą, galėjo nuspręsti, jog apibrėžto poveikio kriterijus tenkinamas. Sąvoka „vienas tęstinis pažeidimas“ turi tik procesinį aspektą, todėl ji negali nei išplėsti Sutarčių taikymo srities, nei pakeisti tarptautinės teisės.
218    Iš pradžių Bendrasis Teismas klaidingai aiškino ginčijamo sprendimo 1046 konstatuojamąją dalį, kurioje neminimas žodis „poveikis“ ir nekalbama apie tiesioginį, esminį ir numatomą poveikį. Taigi ši konstatuojamoji dalis nėra savarankiškas pagrindas, pagrindžiantis Komisijos kompetenciją.
219    Paskui to sprendimo 235 punktas yra klaidingas dėl to, kad, kaip jau nurodyta, aplinkybe, jog nagrinėjamais veiksmais buvo siekiama riboti konkurenciją, negalima remtis siekiant įrodyti Komisijos kompetenciją. To sprendimo 230 ir 236 punktuose Bendrasis Teismas taip pat padarė teisės klaidą, kai nustatydamas Komisijos kompetenciją rėmėsi vieno tęstinio pažeidimo buvimu. Ginčijamo sprendimo 872 konstatuojamojoje dalyje nustatyta, kad vienas tęstinis pažeidimas buvo susijęs tik su krovinių vežimo oro transportu sektoriumi „EEE“. Tačiau vienas tęstinis pažeidimas negali turėti ir „ne EEE“ elementų, patvirtinančių Komisijos kompetenciją, ir „apsiriboti“ EEE.
220    Galiausiai to paties sprendimo 228 ir 234 punktai yra klaidingi dėl to, kad Bendrasis Teismas nusprendė, jog Komisija turi kompetenciją skirti sankcijas už veiksmus atvykstamuosiuose maršrutuose, kurie, beje, neatitiko apibrėžto poveikio kriterijaus. Šiuo tikslu rėmimasis „vieno tęstinio pažeidimo doktrina“ pernelyg išplėstų Teisingumo Teismo argumentus 2017 m. rugsėjo 6 d. Sprendime Intel / Komisija (C‑413/14 P, EU:C:2017:632).
221    Komisija teigia, kad šią dalį reikia atmesti.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
222    Pakanka pažymėti, kad Bendrajame Teisme pateikto antrojo pagrindo pirmoje dalyje, kurią Bendrasis Teismas nagrinėjo skundžiamo sprendimo 128–237 punktuose, SAS Cargo
ir kt. tik ginčijo Komisijos kompetenciją taikyti SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį ginčijamiems veiksmams, kiek jie susiję su atvykstamojo krovinių vežimo paslaugomis. Šiuo klausimu skundžiamo sprendimo 227 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija pagrįstai nusprendė, jog apibrėžto poveikio kriterijus tenkinamas, kiek tai atskirai susiję su atvykstamųjų krovinių vežimo paslaugos koordinavimu, taigi Komisijos kompetencija taikyti SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį ginčijamiems veiksmams tiek, kiek ji ginčijama, yra įrodyta. Tuo remiantis darytina išvada, kad skundžiamo sprendimo 228–236 punktuose pateiktas Bendrojo Teismo nagrinėjimas, ar Komisija, siekdama įrodyti savo kompetenciją taikyti SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį ginčijamiems veiksmams, ginčijamo sprendimo 1046 konstatuojamojoje dalyje taip pat pagrįstai nustatė, kad apibrėžto poveikio kriterijus tenkinamas, atsižvelgiant į vieno tęstinio pažeidimo, kaip visumos, poveikį, yra perteklinis.
223    Be to, kaip matyti iš šio pagrindo pirmos–ketvirtos dalių analizės, Bendrasis Teismas nepadarė nurodytų teisės klaidų, kai skundžiamo sprendimo 227 punkte priėjo prie tokio sprendimo.
224    Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad ši šio pagrindo dalis susijusi su pertekliniais skundžiamo sprendimo motyvais ir dėl to yra, remiantis šio sprendimo 80 punkte priminta jurisprudencija, nereikšminga.
225    Remiantis visu tuo, kas išdėstyta, darytina išvada, jog apeliacinio skundo trečią pagrindą dalį reikia atmesti kaip iš dalies nepriimtiną, iš dalies nereikšmingą ir iš dalies nepagrįstą.
Dėl ketvirtojo pagrindo, susijusio vienu tęstiniu pažeidimu
226    SAS Cargo
ir kt. pateiktą ketvirtąjį pagrindą sudaro trys dalys. Pirmoje dalyje jos nurodo ginčijamo sprendimo motyvų ir rezoliucinės dalies nenuoseklumą, kiek tai susiję su nagrinėjamų veiksmų geografine apimtimi. Antra dalis grindžiama teisės klaidomis vertinant gynybos pagrindą, susijusį su valstybės spaudimu. Trečioje dalyje jos teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų, kai patvirtino Komisijos išvadą, kurioje nagrinėjamas elgesys kvalifikuojamas kaip vienas tęstinis pažeidimas.
Dėl pirmos dalies, grindžiamos ginčijamo sprendimo nenuoseklumu, kiek tai susiję su nagrinėjamų veiksmų geografine apimtimi
–       Šalių argumentai
227    SAS Cargo
ir kt. teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų, kai atmetė jų argumentus, kad Komisija padarė klaidą, nagrinėjamų antikonkurencinių veiksmų mastą kvalifikuodama kaip „pasaulinį“. Konkrečiai kalbant, yra nenuoseklumas tarp ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies, kurioje nustatytas toks mastas, ir to sprendimo motyvų, kuriuose pripažįstama, kad maršrutai į Dubajų ir iš jo nepriskiriami ginčijamam karteliui. SAS Cargo
ir kt. taip pat pabrėžia, kad jos tvirtino, jog tame sprendime nepateikta jokių netinkamų veiksmų daugumoje trečiųjų šalių įrodymų ir kad pasaulinio masto kartelio buvimo negalima ekstrapoliuoti remiantis įrodymais, susijusiais tik su keliais konkrečiais maršrutais.
228    Šiuo klausimu, pirma, skundžiamo sprendimo 268 ir 269 punktuose Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad to sprendimo rezoliucinės dalies 1 straipsnyje pateikta nuoroda į derinimą „visame pasaulyje“ yra tik „faktų konstatavimas“, taigi ši rezoliucinė dalis „nekelia abejonių“. Nuoroda į „pasaulinį mastą“ yra esminė norint suprasti visą šį 1 straipsnį, nes kitose jo dalyse nurodyti maršrutai nesiejami su konkrečiomis šalimis. Dėl šios nuorodos į „pasaulinį mastą“ ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 2 ir 3 dalyse neišvengiamai kalbama apie visus maršrutus tarp EEE oro uostų ir visų jose nurodytų trečiųjų šalių. Todėl taip pat yra prieštaravimas tarp, viena vertus, šios rezoliucinės dalies, kuri neleidžia tvirtinti, kad Dubajus ir Tailandas nepatenka į ginčijamo sprendimo taikymo sritį, ir, kita vertus, to sprendimo konstatuojamųjų dalių, konkrečiai – jo 1375 konstatuojamosios dalies, kurioje nurodyta, kad Dubajuje atlikti veiksmai nebuvo kartelio dalis. Komisija negalėjo pašalinti šio prieštaravimo informuodama ieškovę kitoje byloje, t. y. byloje, kurioje priimtas 2022 m. kovo 30 d. Sprendimas Cathay Pacific Airways / Komisija (T‑343/17, EU:T:2022:184), kad Dubajus iš tikrųjų nepatenka į šią taikymo sritį.
229    Antra, skundžiamo sprendimo 276 ir 277 punktuose, kuriuose Bendrasis Teismas nurodė, kad „vietos lygmens veiksmų neįtraukimas į ginčijamo kartelio apimtį nepaneigia jo pasaulinio masto“, buvo pakeisti motyvai, padaryta logikos klaida ir yra vidaus nenuoseklumų, nes žodis „pasaulinis“ reiškia „visame pasaulyje“. Šiame 277 punkte taip pat atskleidžiamas prieštaravimas tarp, viena vertus, ginčijamo sprendimo 889 ir 890 konstatuojamosiose dalyse nurodytų motyvų ir, kita vertus, to sprendimo 1375 konstatuojamojoje dalyje išdėstytų motyvų. Iš tiesų nagrinėjami veiksmai negali būti vienu metu taikomi „visiems maršrutams“ ir nebūti susiję su maršrutais iš Dubajaus arba iš dalies neapimti Tailando. Stengdamasis pašalinti šį prieštaravimą, Bendrasis Teismas neteisėtai pakeitė motyvus, nors turėjo atkreipti dėmesį į šį prieštaravimą ir dėl tos priežasties panaikinti ginčijamą sprendimą.
230    Trečia, skundžiamo sprendimo 270 punktas, kuriame Bendrasis Teismas nurodė, kad ginčijamo sprendimo 1210 konstatuojamojoje dalyje pateikta nuoroda į „pasaulinio masto pažeidimą“ yra „paprasta rašybos klaida“, o tai pažodžiui reiškia, kad ginčijamas sprendimas turi būti perrašytas. Iš tiesų vienintelis įtikinamas to sprendimo rezoliucinės dalies aiškinimas yra tas, kad ginčijamame sprendime konstatuotas pasaulinio masto pažeidimas ar bent vienas pažeidimas visuose pasauliniuose maršrutuose, kurie priklauso Sąjungos kompetencijai.
231    Ketvirta, skundžiamo sprendimo 286 punkte pažeidžiama nekaltumo prezumpcija ir perkeliama įrodinėjimo našta, nes Bendrasis Teismas jame nusprendė, kad derinimo septyniose šalyse įrodymo pakanka bendram derinimui įrodyti. Ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis reiškia, kad vežėjai yra atsakingi už maršrutus tarp EEE ir visų trečiųjų šalių. Vis dėlto, nors Komisijai nepavyko įrodyti, jog tam tikri maršrutai priklausė ginčijamam karteliui, Bendrasis Teismas reikalavo, kad vežėjai tai paneigtų.
232    Penkta, skundžiamo sprendimo 276–278 punktuose Bendrasis Teismas pažeidė nekaltumo prezumpcijos principą teigdamas, kad Dubajus pateko į ginčijamo kartelio taikymo sritį, nors negalėjo nežinoti, kad taip nebuvo, atsižvelgiant į Komisijos jam pateiktus teiginius byloje, kurioje priimtas 2022 m. kovo 30 d. Sprendimas Cathay Pacific Airways / Komisija (T‑343/17, EU:T:2022:184).
233    Šešta, skundžiamo sprendimo 313 punkte padaryta išvada, kad buvo daromas vienas pažeidimas, yra klaidinga, nes ji grindžiama to sprendimo 311 punkte pateikta klaidinga prielaida, kad nagrinėjami veiksmai buvo pasaulinio masto.
234    Komisija atkreipia dėmesį, kad ši dalis yra iš dalies nepriimtina ir iš dalies nepagrįsta.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
235    Pirma, reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 268 punkte Bendrasis Teismas nurodė, jog nagrinėjamu atveju, priešingai, nei teigia SAS Cargo
ir kt., ginčijamo sprendimo rezoliucinėje dalyje Komisija nepadarė išvados, kad buvo padarytas pasaulinio masto pažeidimas. Šiuo klausimu jis pažymėjo, kad ginčijamo sprendimo 1 straipsnio įžanginėje dalyje daromoje nuorodoje į vežėjų, kuriems pateikti prieštaravimai, veiksmų derinimą „nustatant įkainius už krovinių vežimo paslaugų teikimą <…> visame pasaulyje“ tik konstatuojami faktai, kuriuos to paties straipsnio 1–4 dalyse Komisija kvalifikavo kaip konkurencijos taisyklių, taikomų maršrutuose, kurie, jos nuomone, nagrinėjamais laikotarpiais patenka į jos kompetenciją, pažeidimą; tai yra maršrutai EEE nuo 1999 m. gruodžio 7 d. iki 2006 m. vasario 14 d., maršrutai tarp Sąjungos ir trečiųjų šalių nuo 2004 m. gegužės 1 d. iki 2006 m. vasario 14 d., maršrutai EEE, išskyrus maršrutus tarp Sąjungos ir trečiųjų šalių nuo 2005 m. gegužės 19 d. iki 2006 m. vasario 14 d. ir maršrutai tarp Sąjungos ir Šveicarijos nuo 2002 m. birželio 1 d. iki 2006 m. vasario 14 d.
236    Skundžiamo sprendimo 269 punkte jis nurodė: kadangi ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis nekelia abejonių, tik siekdamas išsamumo jis pridūrė, kad ginčijamo sprendimo motyvai patvirtina šią išvadą, ir tai jis nurodė toliau tame 269 punkte ir to sprendimo 270 ir 271 punktuose. Remdamasis šiais motyvais pastarajame punkte jis padarė išvadą, kad šis konstatavimas dėl krovinių vežimo paslaugų teikimo įkainių derinimo visame pasaulyje atspindi visame ginčijamame sprendime Komisijos reiškiamą poziciją dėl ginčijamo kartelio geografinės apimties.
237    Šiuo atveju reikia atskirti sąvoką „veiksmai“, kuri apima faktinių aplinkybių visumą, nuo sąvokos „pažeidimas“, kuri reiškia tų veiksmų teisinį kvalifikavimą (šiuo klausimu žr. 2022 m. birželio 16 d. Sprendimą Quanta Storage / Komisija, C‑699/19 P, EU:C:2022:483, 70 punktas).
238    Nagrinėjamu atveju iš ginčijamo sprendimo 1 straipsnio formuluotės, dėl kurios SAS Cargo
ir kt. nėra pareiškusi, kad Bendrasis Teismas ją iškraipė, aiškiai matyti, kad Komisija nepriskyrė SAS Cargo
ir kt. atsakomybės už „pasaulinio masto pažeidimą“, nes nuoroda į tai, kad ginčijamo sprendimo adresatės „derino veiksmus dėl įkainių už krovinių vežimo oro transportu paslaugų teikimą visame pasaulyje nustatymo, kiek tai susiję su papildomu kuro mokesčiu, [papildomu saugumo mokesčiu] ir komisinių už papildomus mokesčius mokėjimu“, iš tikrųjų yra tik aptariamų antikonkurencinių veiksmų faktinių aplinkybių aprašymas, kuris savaime nėra teisinis kvalifikavimas, galintis įrodyti ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies prieštaringumą.
239    Be to, iš šių aplinkybių matyti, kad dėl to, jog Bendrasis Teismas pagrįstai nusprendė, kad ginčijamo sprendimo rezoliucinėje dalyje Komisija nepadarė išvados, jog egzistuoja pasaulinio masto pažeidimas, negalima teigti, kad yra prieštaravimas tarp, viena vertus, tokio pažeidimo konstatavimo ir, kita vertus, ginčijamo sprendimo motyvų.
240    Beje, dėl SAS Cargo
ir kt. teiginio, kad yra prieštaravimas tarp, viena vertus, aplinkybės, jog kitose šio 1 straipsnio dalyse nustatyti maršrutai nesusiję su konkrečiomis šalimis, todėl, atsižvelgiant į tai, kad šioje rezoliucinėje dalyje kalbama apie „pasaulinį kartelį“, reikia konstatuoti, jog kalbama apie visus maršrutus tarp EEE oro uostų ir visų trečiųjų šalių, ir, kita vertus, ginčijamo sprendimo motyvų, iš kurių matyti, kad Dubajus ir Tailandas nebuvo įtraukti į šį kartelį, pakanka pažymėti, kad iš to, kas išdėstyta šio sprendimo 235–239 punktuose, matyti, jog šie argumentai grindžiami klaidingu tos rezoliucinės dalies apimties aiškinimu.
241    Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, šio sprendimo 228 punkte išdėstyti argumentai yra nepagrįsti.
242    Antra, dėl šio sprendimo 229 punkte išdėstytų argumentų reikia pažymėti, viena vertus, kad jie nepriimtini pagal šio sprendimo 82 punkte primintą jurisprudenciją, nes tuose argumentuose SAS Cargo
ir kt. tik teigia, kad skundžiamo sprendimo 276 ir 277 punktuose „buvo pakeisti motyvai, padaryta logikos klaida ir yra vidaus nenuoseklumų“ dėl to, kad žodis „pasaulinis“ reiškia „visame pasaulyje“, nes tokie teiginiai yra pernelyg migloti ir bendri, kad būtų galima nustatyti, jog skundžiamo sprendimo 276 ir 277 punktuose padaryta teisės klaida. Tas pats pasakytina apie šio sprendimo 232 punkte išdėstytus argumentus, kiek jie iš esmės susiję su tais pačiais skundžiamo sprendimo punktais, ir kuriuose SAS Cargo
ir kt. tik vėl teigia, kad buvo pažeista nekaltumo prezumpcija.
243    Kita vertus, dėl to, kad šio sprendimo 229 punkte išdėstytuose argumentuose SAS Cargo ir kt. iš esmės teigia, jog skundžiamo sprendimo 277 punkte Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nenurodė motyvų prieštaringumo, kurį atskleidė, reikia pažymėti, kad tame 277 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, jog ginčijamo sprendimo 889 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė, kad papildomi mokesčiai yra „bendrojo taikymo priemonės“, kurios „skirtos taikyti visuose maršrutuose pasaulio mastu“, ir kad tas pats taikytina atsisakymui mokėti komisinius, kurie taip pat yra „bendro pobūdžio“. Jis taip pat nurodė, kad ji pažymėjo, jog papildomi mokesčiai buvo taikomi pagal kelių lygių centrinę ir vietos sistemą, apibūdintą ginčijamo sprendimo 107, 1046 ir 1300 konstatuojamosiose dalyse. Tuo remdamasis jis padarė išvadą, kad šiomis aplinkybėmis vietos lygmens veiksmų neįtraukimas į ginčijamo kartelio apimtį nepaneigia jo pasaulinio masto.
244    Taigi reikia konstatuoti, kad, viena vertus, skundžiamo sprendimo 277 punkte Bendrasis Teismas nenurodė, kaip teigia SAS Cargo
ir kt., jog ginčijami veiksmai tuo pačiu metu buvo taikomi „visiems maršrutams“, o ne Dubajui ar iš dalies Tailandui ir kad, kita vertus, šiame 277 punkte neatskleidžiamas joks prieštaravimas ginčijamo sprendimo motyvuose. Iš tiesų jame tik nurodomas skirtumas tarp, viena vertus, nagrinėjamų papildomų mokesčių bendro taikymo ir, kita vertus, struktūros, pagal kurią buvo diskutuojama dėl jų priėmimo ir įgyvendinimo. Taigi šio sprendimo 243 punkte apibendrintas SAS Cargo
ir kt. argumentas grindžiamas klaidingu skundžiamo sprendimo aiškinimu.
245    Trečia, pakanka pažymėti, kad, kaip Bendrasis Teismas nurodė skundžiamo sprendimo 269 punkte, to sprendimo 270 punktas yra perteklinis. Taigi taikant šio sprendimo 80 punkte nurodytą jurisprudenciją, šio sprendimo 230 punkte išdėstyti argumentai bet kuriuo atveju yra nereikšmingi.
246    Ketvirta, kiek tai susiję su šio sprendimo 231 punkte išdėstytais argumentais, SAS Cargo
ir kt. akivaizdžiai klaidingai aiškina skundžiamo sprendimo 286 punktą, kai teigia, kad Bendrasis Teismas nusprendė, jog derinimo septyniose šalyse pakanka, jog būtų įrodytas bendras derinimas. Iš tiesų tame 286 punkte Bendrasis Teismas tik nurodė, kad Komisija pateikė įrodymų, jog atsisakymo mokėti komisinius derinimas vyko daugelyje šalių visame pasaulyje, taip pat Honkonge, Šveicarijoje, Italijoje, Prancūzijoje, Ispanijoje, Indijoje ir Jungtinėse Amerikos Valstijose. Be to, kiek SAS Cargo
ir kt. siekia užginčyti šį vertinimą, jos iš tikrųjų ginčija Bendrojo Teismo atliktą faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimą. Taigi remiantis šio sprendimo 72 punkte priminta jurisprudencija, šiuo atžvilgiu jis yra nepriimtinas.
247    Galiausiai, penkta, pakanka pažymėti, kad šeštasis prieštaravimas, kurį SAS Cargo
ir kt. pateikė grįsdamos šią dalį, grindžiamas prielaida, kad joms pavyko įrodyti, jog Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad Komisija pagrįstai nusprendė, jog papildomi mokesčiai yra bendrojo taikymo priemonės, kurios turėjo būti taikomos „visiems maršrutams pasaulio mastu“, ir kad atsisakymas mokėti komisinius „taip pat yra bendro pobūdžio“. Iš pateiktos analizės matyti, kad SAS Cargo
ir kt. neįrodė šios prielaidos pagrįstumo.
248    Remiantis visu tuo, kas išdėstyta, darytina išvada, jog apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti kaip iš dalies nepriimtiną, iš dalies nereikšmingą ir iš dalies nepagrįstą.
Dėl antros dalies, susijusios su valstybės spaudimu grindžiamu gynybos pagrindu
–       Šalių argumentai
249    SAS Cargo
ir kt. tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų vertindamas jų gynybos pagrindą, grindžiamą valstybės spaudimu. Šios klaidos padarytos skundžiamo sprendimo 500, 501, 509–514, 532, 549, 562 ir 564 punktuose. Bendrasis Teismas reikalavo, kad SAS Cargo
ir kt. įrodytų, jog pagal trečiųjų šalių nacionalinės teisės aktus jos buvo įpareigotos imtis nagrinėjamų veiksmų. Tačiau šio sprendimo 509–512 punktuose šiuo klausimu Bendrojo Teismo nurodyta jurisprudencija yra reikšminga tik tiek, kiek tai susiję su valstybių narių sprendimais. Iš tiesų nesikišimo principas, išplaukiantis iš valstybių suverenios lygybės principo, suteikia trečiosioms šalims teisę tvarkyti savo reikalus be išorinio kišimosi.
250    Nagrinėjamu atveju SOP ar vietos teisės aktai paskatino paskirtų vežėjų diskusijas dėl įkainių konkrečiuose maršrutuose, todėl pagal taikytinus tarptautinės teisės principus Komisija, įgyvendindama savo kompetenciją, privalėjo elgtis nuosaikiai ir santūriai. Taigi Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą vertindamas valstybės spaudimu grindžiamą gynybos pagrindą. Iš tiesų šis gynybos pagrindas taikomas ne tik tais atvejais, kai pagal nacionalinės teisės aktus ir praktiką reikalaujama, kad vežėjai aptartų įkainius, bet ir tiems veiksmams, kurie yra konkrečiai reglamentuojami ir skatinami nacionalinės teisės aktais ir praktika. Ši klaida padaryta ne tik skundžiamo sprendimo 509–514 punktuose, bet ir keliose trečiosiose šalyse taikomos praktikos vertinimuose.
251    Taigi, pirma, negalima pritarti Bendrojo Teismo vertinimams, susijusiems su Honkongu. Iš skundžiamo sprendimo 531 punkto matyti, kad nacionalinės valdžios institucijos nenorėjo gauti individualių prašymų dėl papildomo kuro mokesčio nustatymo. Taigi teisingai aiškinamas valstybės spaudimu grindžiamas gynybos pagrindas buvo tenkinamas, nes bet kokius kolektyvinius veiksmus Honkonge šios institucijos skatino sutarusios su klientais, todėl jie nelaikomi antikonkurenciniu karteliu. Taigi skundžiamo sprendimo 515–532 punktai dėl apeliančių atsakomybės Honkonge yra klaidingi.
252    Antra, taip pat negalima pritarti skundžiamo sprendimo 537–540 punktuose išdėstytiems su Japonija susijusiems Bendrojo Teismo vertinimams ir to sprendimo 549 ir 550 punktuose remiantis tais vertinimais padarytoms išvadoms. Viena vertus, su Japonija sudarytose SOP nustatyta pareiga derinti įkainius, įskaitant papildomus mokesčius. Skundžiamo sprendimo 537 punkte teigdamas priešingai, Bendrasis Teismas iškraipė aiškią nagrinėjamos sąlygos dėl įkainių prasmę, nurodytą Bendrajame Teisme pareikšto ieškinio 140 punkte. Šie susitarimai su Japonija mažų mažiausiai skatino derinimą. To sprendimo 538 punkte Bendrasis Teismas taip pat iškraipė SAS Cargo
ir kt. argumentus.
Iš Bendrajam Teismui jų pateiktų rašytinių dokumentų matyti, kad jos nurodė, jog pagal SOP įkainių nuostatas daugeliui vežėjų, aptarnaujančių skirtingas paskirties šalis EEE, leidžiama bendrai diskutuoti dėl įkainių, ir, be kita ko, paaiškinta, kad Japonijos civilinės aviacijos biuras patvirtino vienodą papildomo mokesčio dydį visoms EEE šalims. To paties sprendimo 545 punkte Bendrasis Teismas taip pat iškraipė jų argumentus dėl papildomo kuro mokesčio. Iš tiesų jis nurodė, kad iniciatyva pateikti kolektyvinius prašymus dėl šio papildomo mokesčio buvo priskirtina vežėjams, o ne šiai Japonijos valdžios institucijai, net jeigu Japonijoje niekada nebuvo kolektyvinių prašymų, o tik individualūs prašymai po derinimo, kaip tai patvirtina šių dokumentų priede pateikti įrodymai.
253    Kita vertus, skundžiamo sprendimo 543 punkte iškraipyti įrodymai, nes Bendrasis Teismas jame konstatavo, kad kalbama apie dokumentus, kuriuos SAS Cargo ir kt. „parengė pačios“, nors taip nėra. Konkrečiai kalbant, jos pateikė, viena vertus, 2000 m. gegužės mėn.
International Air Transport Association (Tarptautinė oro transporto asociacija, toliau – IATA) rezoliuciją, kurioje nustatytas bendras papildomo kuro mokesčio dydis visiems tarptautiniams maršrutams, ir, kita vertus, Japan Airlines tarpžinybinį pranešimą, iš kurio matyti, kad Japonijos civilinės aviacijos biuras patvirtino papildomo kuro mokesčio mechanizmą, taip pat šios bendrovės raštą, patvirtinantį, kad klientai prašė šio mechanizmo. Ginčijamo sprendimo 1002 konstatuojamojoje dalyje taip pat minimas Japan Airlines pateiktas dokumentas, patvirtinantis jų poziciją, tačiau SAS Cargo
ir kt. nebuvo leista susipažinti su šiuo įrodymu. Jos taip pat rėmėsi kito vežėjo advokato parodymais per išklausymą Komisijoje, kurie prieštarauja ginčijamame sprendime jam priskiriamiems parodymams. Neatsakydamas į šiuos teiginius ir neleisdamas SAS Cargo
ir kt. susipažinti su įrodymais, gautais po prieštaravimų pareiškimo pateikimo, nors jie buvo aiškiai identifikuoti, Bendrasis Teismas taip pat pažeidė lygybės principą.
254    Trečia, kalbant apie kitas trečiąsias šalis, kurių reglamentavimo tvarka nagrinėjama ginčijamame sprendime, t. y. Indijos Respubliką, Tailando Karalystę, Singapūro Respubliką, Korėjos Respubliką ir Brazilijos Federacinę Respubliką, ginčijamo sprendimo 506 konstatuojamojoje dalyje paminėtas tik vienas incidentas, susijęs su SAS Cargo
ir kt. po 2004 m. gegužės 1 d. Tačiau šio su Tailandu susijusio įrodymo akivaizdžiai nepakanka su šiomis kitomis šalimis susijusiam pažeidimui įrodyti, juo labiau kad jis yra kaltę paneigiantis įrodymas. Skundžiamo sprendimo 558–562 punktuose Bendrasis Teismas netgi sutinka, kad vienintelis incidentas, įtraukęs SAS Cargo
ir kt. į įtariamą kartelį Tailande, neprieštaravo konkurencijos teisei, nes iš SAS Cargo ir kt. pateikto įrodymo matyti, kad Tailando valdžios institucijos nustatė papildomo kuro mokesčio dydį, kurio vežėjai turėjo laikytis, o tai panaikino bet kokią konkurencijos galimybę nuo 2005 m. liepos 20 d. Apeliančių teigimu, vis dėlto jis padarė teisės klaidą nuspręsdamas, kad SAS Cargo
ir kt. neįrodė, jog iki šios datos buvo panaikinta bet kokia konkurencijos galimybė.
255    Šiuo klausimu Bendrasis Teismas iš pradžių turėjo išnagrinėti ne tai, ar nagrinėjami veiksmai buvo privalomi, o tai, ar jie buvo skatinami. Paskui reikia pažymėti, kad vienintelis įrodymas, siejantis SAS Cargo
ir kt. su ginčijamo sprendimo 506 konstatuojamojoje dalyje aprašytais neteisėtais veiksmais Tailande, buvo susijęs su Tailando civilinės aviacijos departamento nurodymų laikymusi. Taigi skundžiamo sprendimo 562 punkte yra vidinis nenuoseklumas. Taip pat SAS Cargo
ir kt. pateikė įrodymų, patvirtinančių, kad nuo 2003 m. maršrutuose iš Tailando į EEE buvo nustatyti privalomi ir identiški papildomų mokesčių dydžiai, o tų įrodymų Komisija niekada neginčijo. Taigi Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai rėmėsi skundžiamo sprendimo 562 punkte nurodyta priešinga prielaida ir nenagrinėjo SAS Cargo
ir kt. pateiktų įrodymų. Galiausiai tai, kad Tailando vežėjas nebuvo pripažintas kaltu dėl pažeidimo, rodo, kad po prieštaravimo pareiškimo šio vežėjo pateiktuose įrodymuose yra papildomų kaltę paneigiančių įrodymų, su kuriais apeliantės turėjo turėti galimybę susipažinti.
256    Ginčijamo sprendimo 1019 konstatuojamojoje dalyje pateiktas Komisijos atliktas šio sprendimo 254 punkte nurodytų reglamentavimo tvarkų vertinimas grindžiamas paprasta nuoroda į jos argumentus dėl Honkonge ir Japonijoje taikomų reglamentavimo tvarkų, kaip nurodyta skundžiamo sprendimo 552 punkte. Taigi, jei Teisingumo Teismas atmestų Bendrojo Teismo argumentus dėl šių dviejų šalių, jis taip pat turėtų atmesti su kitomis trečiosiomis šalimis susijusius argumentus, išdėstytus to sprendimo 555–557, 562 ir 563 punktuose. Be to, kadangi Tailandas ir Dubajus nepateko į ginčijamo kartelio taikymo sritį, abejotinas aplinkybes Bendrasis Teismas turėjo aiškinti SAS Cargo
ir kt. naudai ir padaryti išvadą, kad pasaulinio masto kartelio negalima preziumuoti be įrodymų. Taigi jis pažeidė nekaltumo prezumpciją. Dėl tų pačių priežasčių skundžiamo sprendimo 623 ir 624 punktai taip pat yra klaidingi.
257    Komisija atsako, kad ši dalis yra iš dalies nepriimtina ir iš dalies nepagrįsta.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
258    Iš pradžių
reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 500 ir 501 punktuose Bendrasis Teismas nurodė, viena vertus, kad nesikišimo principas pripažįstamas tarptautinėje paprotinėje teisėje, ir, kita vertus, kad net jeigu SAS Cargo
ir kt. galėtų juo remtis, Komisija nepažeidė šio principo, kai skirdama sankciją už veiksmus, organizuotus ir įvykdytus trečiosiose šalyse, kurios politinių priežasčių nusprendė leisti juos vykdyti, taikė apibrėžto poveikio kriterijų. Šiuo klausimu jis pažymėjo, kad SESV 101 straipsnio 1 dalies taikymas veiksmams, kurie, kaip galima numatyti, sukelia tiesioginį ir esminį poveikį EEE, pateisinamas atsižvelgiant į tarptautinę viešąją teisę, taigi, be kita ko, į nesikišimo principą.
259    Taigi reikia konstatuoti, kad 500 ir 501 punktai, kuriuose Bendrasis Teismas išanalizavo jam pateikto trečiojo pagrindo šeštos dalies pirmąjį prieštaravimą dėl suvereniteto ir nesikišimo principų pažeidimo, nesusiję su Bendrojo Teismo atlikta su valstybės spaudimu susijusio gynybos pagrindo analize, kurią jis išnagrinėjo skundžiamo sprendimo 504–564 punktuose ir kuri vienintelė nurodyta šioje apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo dalyje.
260    Tačiau SAS Cargo
ir kt. nepateikia jokio argumento, paaiškinančio, kodėl skundžiamo sprendimo 500 ir 501 punktuose pateiktas klaidingas su valstybės spaudimu susijusio gynybos pagrindo, kuris tuose punktuose neaptariamas, vertinimas. Taigi, remiantis šio sprendimo 82 punkte nurodyta jurisprudencija, su tais vertinimais susijusi kritika yra nepriimtina.
261    Beje, dėl SAS Cargo
ir kt. teiginio, kad, pirma, Bendrasis Teismas, vertindamas jų pateiktą su valstybės spaudimu susijusį gynybos pagrindą, taikė klaidingą teisinį kriterijų, reikia priminti, kad SESV 101 ir 102 straipsniai taikomi tik antikonkurenciniams veiksmams, kurių įmonės ėmėsi savo iniciatyva. Jeigu įmonių antikonkurencinė veikla įtvirtinta nacionalinės teisės aktuose arba jeigu tuose teisės aktuose sukurtas teisinis pagrindas, kuris savaime pašalina bet kokią įmonių galimybę konkuruoti, tie straipsniai netaikomi. Tokiu atveju konkurencijos ribojimo priežastis, kaip galima spręsti iš šių nuostatų, nėra savarankiški įmonių veiksmai. Atvirkščiai, tie straipsniai gali būti taikomi, jeigu paaiškėja, kad nacionalinės teisės aktais įmonėms paliekama galimybė konkurencijai, kurią gali trukdyti, riboti ar iškraipyti savarankiški įmonių veiksmai (šiuo klausimu žr. 1997 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Komisija ir Prancūzija / Ladbroke Racing, C‑359/95 P ir C‑379/95 P, EU:C:1997:531, 33 ir 34 punktus, taip pat 2010 m. spalio 14 d. Sprendimo Deutsche Telekom / Komisija, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, 80 punktą).
262    Teisingumo Teismas tik ribotai pripažino galimybę konkretiems antikonkurenciniams veiksmams netaikyti SESV 101 ir 102 straipsnių dėl to, kad tuos įmonių veiksmus lėmė galiojantys nacionalinės teisės aktai, arba dėl to, kad jais buvo pašalinta bet kokia konkurencinės įmonių veiklos galimybė (2010 m. spalio 14 d. Sprendimo Deutsche Telekom / Komisija, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, 81 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
263    Taigi Teisingumo Teismas nusprendė, kad jeigu nacionalinės teisės aktais tik skatinami įmonių savarankiški antikonkurenciniai veiksmai arba jeigu palengvinama juos vykdyti, tiems veiksmams taikomi SESV 101 ir 102 straipsniai (2010 m. spalio 14 d. Sprendimo Deutsche Telekom / Komisija, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, 82 punktą ir jame nurodyta jurisprudencija).
264    Priešingai, nei teigia SAS Cargo
ir kt., šioje jurisprudencijoje nedaroma skirtumo tarp valstybių narių ir trečiųjų šalių nacionalinės teisės aktų.
265    Beje, šio sprendimo 198 primintoje jurisprudencijoje nustatyta, kad nors valdžios institucija, kuri teigia, jog buvo padarytas konkurencijos taisyklių pažeidimas, turi pateikti jo įrodymų, įmonė, besiremianti gynybos nuo šių taisyklių pažeidimo konstatavimo pagrindu, privalo įrodyti, kad taisyklės, iš kurios kildinamas tas gynybos pagrindas, taikymo sąlygos yra tenkinamos, todėl ta institucija turi pateikti kitų įrodymų.
266    Remiantis šiais teiginiais darytina išvada, kad SAS Cargo
ir kt. nepagrįstai teigia, jog skundžiamo sprendimo 509–512 punktuose Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai juose iš esmės priminė šio sprendimo 258–263 ir 265 punktuose nurodytoje jurisprudencijoje padarytas išvadas ir skundžiamo sprendimo 513 punkte nusprendė, kad jos vienodai taikomos valstybės narės ar EEE susitarimo susitariančiosios šalies ir trečiosios šalies įstatymams ir veiksmams, taip pat vėliau nurodė, kad jos turi įrodyti, jog atitinkamų trečiųjų šalių nacionalinės teisės aktais jos buvo ne skatinamos, o įpareigotos imtis nagrinėjamų veiksmų.
267    Beje, jeigu būtų pritarta SAS Cargo
ir kt. pateiktam su valstybės spaudimu susijusio gynybos pagrindo aiškinimui, tai prieštarautų būtinai griežtam to pagrindo taikymui, kuris vienintelis neprieštarauja vienareikšmei SESV 101 ir 102 straipsnių, kuriuose kalbama apie įmonių veiksmus, formuluotei.
268    Taigi dėl to, kad ši dalis grindžiama prielaida, jog tam, kad trečiosios šalies valstybės spaudimu grindžiamam gynybos pagrindui būtų pritarta, pakanka, kad tos šalies teisės aktais būtų skatinama imtis antikonkurencinių veiksmų, ji turi būti atmesta kaip nepagrįsta, nes ta prielaida yra klaidinga.
269    Antra, kalbant apie SAS Cargo
ir kt. argumentus, susijusius su Bendrojo Teismo vertinimais dėl Japonijos, reikia, viena vertus, dėl pirmojo jų teiginio dėl iškraipymo pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 537 punkte Bendrasis Teismas nurodė, jog, kiek tai susiję su SAS Cargo
ir kt. teiginiu, kad ginčijamame sprendime Komisija necitavo Japonijos sudarytų SOP standartinės nuostatos 1 dalies, šioje dalyje išvardyti veiksniai, į kuriuos reikia atsižvelgti nustatant įkainius, ir numatyta, kad tie įkainiai bus nustatomi pagal toliau nurodytas straipsnio, kuriame yra ši dalis, nuostatas. Iš to jis padarė išvadą, kad remiantis šia nuostata arba ginčijamame sprendime pateikta nuostata negalima teigti, kad SOP vežėjams nustatyta pareiga derinti veiksmus apskaičiuojant papildomus mokesčius. Be to, jis pridūrė, kad SAS Cargo
ir kt. nepateikia jokio pagrįsto argumento, įrodančio, kad yra priešingai.
270    Tačiau Bendrajame Teisme pareikšto ieškinio 140 punkte SAS Cargo ir kt. nurodė, kad SAS Cargo taikomos SOP 1 dalyje nurodyta:
„Nustatomi pagrįsti tarifai už kiekvieną sutartą paslaugą, tinkamai atsižvelgiant į visus svarbius veiksnius, įskaitant veiklos sąnaudas, pagrįstą pelną, paslaugos charakteristikas (pvz., greitumo ir įrangos standartus) ir kitų oro transporto bendrovių įkainiui už bet kurią konkretaus maršruto dalį. Šie tarifai nustatomi pagal toliau išdėstytas šio straipsnio nuostatas.“
271    Taigi reikia konstatuoti, kad, atsižvelgiant į šio sprendimo 108 punkte primintą jurisprudenciją, įtariamas iškraipymas neįrodytas, nes skundžiamo sprendimo 537 punkte tiksliai išdėstytas minėtos 1 dalies turinys.
272    Dėl teiginio, kad skundžiamo sprendimo 538 punktas buvo iškraipytas, reikia pažymėti, kad tame punkte Bendrasis Teismas nurodė, jog SAS Cargo
ir kt. neneigia, jog SOP nuostatose dėl nurodytų vežėjų diskusijų apie įkainius konkrečiuose maršrutuose nesuteiktas leidimas keliems vežėjams, vykdantiems skrydžius į skirtingas paskirties šalis, panašias į aptariamas ginčijamame sprendime, apskritai tartis dėl įkainių.
273    Tačiau Bendrajame Teisme pareikšto ieškinio 128 punkte, kuris tariamai buvo iškraipytas tame 538 punkte, jos teigė:
„<...> vietos aviacijos institucijos Honkonge, Japonijoje ir Tailande netaiko nuostatų dėl įkainių kiekvienam maršrutui atskirai. Jos veikiau nustatė papildomų mokesčių dydį atsižvelgdamos į tai, ar maršrutai yra tarptautiniai ar nacionaliniai (pvz., Japonijoje) arba pagal IATA tarifų konferencijos zonas (pvz., Honkonge, Tailande). Kadangi visos EEE šalys priklauso tarptautinių maršrutų kategorijai ir tai pačiai IATA tarifų konferencijos zonai <...>, buvo patvirtintas toks pats papildomo mokesčio dydis visiems maršrutams į EEE. Šiuo metodu siekiama apriboti nacionalinių vietos vežėjų ir vietos ekspeditorių bei krovėjų sandorių išlaidas <...>. Taigi administracinėse tvarkose, kuriose įgyvendinamos galiojančios SOP, nustatyta, kad Azijos valdžios institucijos įpareigojo visus vežėjus, vežančius krovinius į Europą, taikyti tokį patį papildomo mokesčio dydį, nors ir taikant skirtingus metodus, kaip paaiškinta toliau. Tai visiškai atitiko SOP įkainių sąlygas, nes ta (‑os) pati (‑čios) oro transporto bendrovė (‑s) buvo kiekvienoje galiojančioje SOP paskirta (‑os) oro vežėja (‑os). Honkongo valdžios institucijos ir Jungtiniai Arabų Emyratai (Dubajus) jį paaiškino Komisijai. <...>“
274    Nors SAS Cargo
ir kt. tvirtino, kad „Azijos valdžios institucijos įpareigoja visus vežėjus, vežančius krovinius į Europą, taikyti tokį patį papildomo mokesčio dydį“, iš 128 punkto nematyti, kad jos teigė, jog pagal Japonijos sudarytas SOP leidžiama keliems vežėjams, aptarnaujantiems skirtingas paskirties šalis EEE, rengti tokias bendro pobūdžio diskusijas dėl tarifų, už kurias ginčijamu sprendimu skirtos sankcijos. Taigi, atsižvelgiant į šio sprendimo 108 punkte primintą jurisprudenciją, antrasis teiginys dėl iškraipymo taip pat neįrodytas.
275    Dėl trečiojo argumento dėl skundžiamo sprendimo 545 punkto iškraipymo Bendrasis Teismas tame punkte nurodė, kad dėl to, jog jie neįrodo, kad vežėjams buvo nustatyta pareiga susitarti dėl papildomo kuro mokesčio dydžio, nė vienas SAS Cargo ir kt. pateiktas įrodymas negalėjo paneigti ginčijamo sprendimo 198, 244, 256, 391, 392, 488 ir 491 konstatuojamosiose dalyse pateiktos informacijos, kuria remiantis teigtina, kad iniciatyva teikti kolektyvinius prašymus dėl papildomo kuro mokesčio priskiriama vežėjams, o ne Japonijos civilinės aviacijos biurui. Taigi reikia konstatuoti, kad šio sprendimo 252 punkte išdėstytais argumentais dėl to
punkto, SAS Cargo
ir kt. iš tikrųjų kritikuoja šių ginčijamo sprendimo konstatuojamųjų dalių, kurias Bendrasis Teismas citavo tame 545 punkte, aiškinimą. Taigi tokiu aiškinimu jis negalėjo iškraipyti jų argumentų dėl papildomo kuro mokesčio mokesčiu. Taigi dėl šių priežasčių trečiasis teiginys yra nepagrįstas.
276    Kalbant apie šio sprendimo 253 punkte išdėstytus argumentus dėl skundžiamo sprendimo 543 punkto, susijusius su, viena vertus, įtariamu įrodymų iškraipymu, pakanka pažymėti, kad tame 543 punkte Bendrasis Teismas, įvertinęs SAS Cargo
ir kt. pateiktus įrodymus jų išdėstytiems teiginiams pagrįsti, nusprendė, kad nė vienas iš pateiktų įrodymų neįrodo valstybės spaudimo, kuriuo grindžiamas SESV 101 straipsnio 1 dalies netaikymas. Taigi prisidengdamos teiginiu dėl iškraipymo SAS Cargo
ir kt. iš tikrųjų siekia, kad Teisingumo Teismas iš naujo įvertintų šiuos įrodymus. Tad remiantis šio sprendimo 72 punkte priminta jurisprudencija, šie argumentai šiuo klausimu yra nepriimtini.
277    Kita vertus, pateikdamos tuos argumentus jos tvirtina, kad Bendrasis Teismas neatsakė į kai kuriuos jų argumentus, todėl jos nurodo, kad Bendrasis Teismas pažeidė pareigą motyvuoti. Suformuotoje jurisprudencijoje nustatyta, kad pagrindas, grindžiamas Bendrojo Teismo neatsakymu į pirmojoje instancijoje pateiktus argumentus, iš esmės reiškia, kad remiamasi Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnyje, kuris Bendrajam Teismui taikomas pagal to statuto 53 straipsnio pirmą pastraipą ir pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 117 straipsnį, nustatytos pareigos motyvuoti pažeidimu,
(2023 m. rugsėjo 28 d. Sprendimo Changmao Biochemical Engineering / Komisija, C‑123/19 P, EU:C:2023:708, 185 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Tačiau, atsižvelgiant į šio sprendimo 85 punkte primintą jurisprudenciją ir į tai, ką Bendrasis Teismas nurodė ne tik skundžiamo sprendimo 543 punkte, bet ir jo 542 ir 544 punktuose, kuriuose taip pat išdėstyti SAS Cargo
ir kt. Bendrajam Teismui pateikti įrodymai ir to teismo pateiktas jų vertinimas, toks pažeidimas neįrodytas.
278    Dėl teiginio, kad nesuteikdamas joms galimybės susipažinti su įrodymais, gautais po prieštaravimo pareiškimo pateikimo, Bendrasis Teismas pažeidė „lygybės principą“, pakanka pažymėti, kad net jeigu šis teiginys būtų priimtinas, jis nesiskiria nuo apeliacinio skundo pirmajame pagrinde išdėstyto teiginio, taigi bet kuriuo atveju jis turi būti atmestas dėl tų pačių motyvų.
279    Trečia, dėl šio sprendimo 254–256 punktuose išdėstytų argumentų pradžioje reikia konstatuoti, kad jie nepriimtini remiantis šio sprendimo 72 punkte nurodyta jurisprudencija, nes tais argumentais SAS Cargo
ir kt., prisidengdamos teiginiais dėl su padėtimi Tailande susijusių teisės klaidų, siekia, kad būtų iš naujo įvertintos faktinės aplinkybės ir įrodymai.
280    Paskui, tiek, kiek šiais argumentais SAS Cargo
ir kt. neigia ginčijamo sprendimo vidinį nuoseklumą, tie argumentai yra nepriimtini, remiantis šio sprendimo 74 punkte priminta jurisprudencija.
281    Taip pat, pažymėtina, kad tiek, kiek šiais argumentais jos teigia, kad Bendrasis Teismas neišnagrinėjo visų jų pateiktų įrodymų, pakanka pažymėti, kad Tailando valdžios institucijų veiksmus Bendrasis Teismas išnagrinėjo skundžiamo sprendimo 556–561 punktuose ir kad to sprendimo 562 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad dėl Tailande taikomų teisės aktų SAS Cargo ir kt. įrodė (Komisija tam veiksmingai neprieštaravo), kad nuo 2005 m. liepos 20 d. šios šalies valdžios institucijos sukūrė teisinį pagrindą, dėl kurio išnyko bet kokia galimybė vežėjams konkuruoti nustatant papildomo kuro mokesčio dydį skrydžiams iš Tailando. Ten pat jis taip pat pažymėjo, kad, atvirkščiai, jos neįrodė, kad Tailando teisės aktais panaikinta bet kokia galimybė konkuruoti dėl papildomo saugumo mokesčio arba kad, kiek tai susiję su papildomu kuro mokesčiu, bet kokia galimybė konkuruoti panaikinta laikotarpiu iki 2005 m. liepos 20 d.
282    Taigi reikia konstatuoti, kad šio sprendimo 255 punkte išdėstytu trečiuoju argumentu, prisidengdamos teiginiu, jog Bendrasis Teismas pažeidė pareigą motyvuoti, jos siekia, kad Teisingumo Teismas iš naujo įvertintų faktines aplinkybes ir įrodymus. Taigi remiantis šio sprendimo 72 punkte priminta jurisprudencija šie argumentai yra nepriimtini.
283    Dar jis nurodė, kad, kiek tai susiję su jų teiginiu, jog jos turėjo turėti galimybę susipažinti su papildomais kaltę paneigiančiais įrodymais, reikia pažymėti, kad tie argumentai nesiskiria nuo šio sprendimo 253 punkto pabaigoje išdėstytų argumentų ir turi būti atmesti dėl tų pačių motyvų, kurie jau išdėstyti to sprendimo 278 punkte.
284    Galiausiai dėl šio sprendimo 256 punkte išdėstytų argumentų pakanka pažymėti, kad
nereikia konstatuoti teisės klaidų skundžiamo sprendimo 555–557, 562 ir 563 punktuose, nes SAS Cargo
ir kt. teiginiai šiuo klausimu grindžiami prielaida, kad joms pavyko įrodyti, jog Bendrojo Teismo argumentai dėl Honkongo ir Japonijos reglamentavimo tvarkos buvo klaidingi. Tačiau, kaip matyti iš pateiktos analizės, ši prielaida nepagrįsta.
285    Teiginys dėl nekaltumo prezumpcijos pažeidimo taip pat grindžiamas Tailando Karalystės nepriskyrimu prie šalių, dėl kurių SAS Cargo
ir kt. gali būti prieštaraujama pažeidus SESV 101 straipsnio 1 dalį. Tačiau, nors Bendrasis Teismas konstatavo, kad negalima teigti, jog jos padarė tokį pažeidimą skrydžiuose iš šios trečiosios šalies, kiek tai susiję su papildomu kuro mokesčiu nuo 2005 m. liepos 20 d., jis nepaneigė, kad toks pažeidimas buvo daromas visuose skrydžiuose iš minėtos šalies per visą pažeidimo laikotarpį, todėl prielaida, kuria grindžiami šie argumentai, taip pat neturi faktinio pagrindo.
286    Dėl kritikos, susijusios su trečiosios šalies įtraukimu į vieno tęstinio pažeidimo taikymo sritį skundžiamo sprendimo 623 ir 624 punktuose, pakanka pažymėti, kad ji grindžiama tais pačiais argumentais, kurie jau buvo atmesti dviejuose pirmesniuose šio sprendimo punktuose.
287    Remiantis visu tuo, kas išdėstyta, darytina išvada, jog apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti kaip iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą.
Dėl trečios dalies, susijusios su nagrinėjamų veiksmų kvalifikavimu kaip vieno tęstinio pažeidimo
–       Šalių argumentai
288    SAS Cargo
ir kt. teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų, kai atmetė jų argumentus, kuriais ginčijama Komisijos išvada, kad ginčijamame sprendime aprašyti veiksmai yra vienas tęstinis pažeidimas. Iš tikrųjų nagrinėjami veiksmai buvo taip tarpusavyje nesusiję, kad negalėjo būti pagrįstai prilyginti „vienam“ pažeidimui. Bendrojo Teismo vertinimas šiuo klausimu daugeliu atžvilgių yra klaidingas.
289    Pirma, skundžiamo sprendimo 302–304 punktuose Bendrasis Teismas neatsižvelgė į esminį SAS Cargo
ir kt. iškeltą klausimą, t. y. kad ginčijamo sprendimo 4 skirsnyje nurodyti veiksmai buvo atliekami įvairiomis aplinkybėmis ir jais buvo siekiama skirtingų tikslų. Tiesa, tame 302 punkte Bendrasis Teismas užsimena apie kiekvieną veiksmų rūšį. Tačiau jis niekada nenagrinėjo pagrindinio aspekto, kad skirtingų rūšių veiksmai neturi bendrų požymių. Taip jis pažeidė pareigą motyvuoti.
290    Antra, Bendrasis Teismas padarė klaidų, susijusių su veiksmais Šveicarijoje. Skundžiamo sprendimo 612–618 punktuose jis patvirtino, kad vienintelis SAS Cargo
ir kt. bendravimo epizodas po 2002 m. birželio 1 d. nebuvo neteisėtas. Vis dėlto to sprendimo 604 punkte jis iškraipė įrodymus, kai rėmėsi sąvoka „tęsimas“ taikydamas realaus svorio kriterijų. To sprendimo 604 ir 605 punktuose jis taip pat neatsakė į ieškinio pirmojoje instancijoje 161 punkte pateiktus argumentus ir įrodymus, kuriuose jos iš esmės neigė ne tai, kad buvo surengtas konkretus susitikimas, o tai, kad jos jame dalyvavo. Galiausiai tame 605 punkte nustatyta, kad nebuvo susitarta dėl realaus svorio, o ne „apmokestinamojo svorio“ naudojimo apskaičiuojant papildomą kuro mokestį, nors to paties sprendimo 606 punkte Bendrasis Teismas patvirtino Komisijos išvadą, kad jos dalyvavo sudarant tokį susitarimą, tačiau nusprendė jo netaikyti. Skundžiamo sprendimo 610 punktas taip pat klaidingas, nes jame nurodyta, kad apeliančių darbuotojo pranešimas dėl papildomo kuro mokesčio panaikinimo pažeidžia SESV 101 straipsnio 1 dalį, nors šis pranešimas buvo viešas. Bendrasis Teismas turėjo išnagrinėti, ar tas pranešimas lėmė didesnį kainų skaidrumą, o gal jis padėjo laikytis kartelio. To nepadaręs, jis pažeidė pareigą motyvuoti. Be to, šiems 2001 m. gruodžio mėn. vietiniams veiksmams, susijusiems su papildomais mokesčiais maršrutuose iš Šveicarijos, nei SESV 101 straipsnis, nei EB-Šveicarijos susitarimo 8 straipsnis nebuvo taikomi, todėl to sprendimo 611 punktas yra teisiškai klaidingas.
291    Trečia, Bendrasis Teismas padarė klaidų vertindamas kitų vežėjų teiginius dėl SAS Cargo
ir kt. veiksmų. Skundžiamo sprendimo 625–650 punktuose jis pagrįstai nusprendė, kad keliose ginčijamo sprendimo konstatuojamosiose dalyse esantys įrodymai elektroniniais laiškais neįrodo, kad jos ir kiti vežėjai palaikė neteisėtus ryšius. Vis dėlto jis padarė klaidą taip pat nepaneigdamas ginčijamo sprendimo 273 konstatuojamojoje dalyje nurodyto 2003 m. vasario 17 d. Jungtinėje Karalystėje įsisteigusio kito vežėjo darbuotojo išsiųsto vidaus elektroninio laiško svarbos. To sprendimo 634 ir 635 punktuose jis nusprendė, kad SAS Cargo
ir kt. nepateikė įrodymų savo pozicijai pagrįsti. Tačiau jis padarė klaidą, nes neišnagrinėjo tikrojo klausimo, kurį jos iškėlė. Taigi, viena vertus, Bendrasis Teismas neatsižvelgė į tam tikrus jų suformuluotus argumentus. Kita vertus, priešingai, nei teigiama tame 635 punkte, jos rėmėsi ne tik tuo, kad ekspeditorius gavo informacijos iš kitų vežėjų. Šios klaidos reiškia, kad tuo įrodymu taip pat negalima remtis prieš jas.
292    Ketvirta, Bendrasis Teismas, be kita ko, skundžiamo sprendimo 407–411 punktuose pripažino, kad tam tikri veiksmai, atsižvelgiant į WOW aljansą, buvo pateisinami. Vis dėlto jis klaidingai nusprendė, kad tam tikri veiksmai šiame aljanse, nesant integruotos bendros kainų politikos, buvo „pernelyg toli nuėję“. Bet kuriuo atveju, net jei tokie kontaktai tame aljanse būtų buvę SESV 101 straipsnio 1 dalies pažeidimas, tie kontaktai būtų priskirti prie vieno tęstinio pažeidimo tik tuo atveju, jeigu tarp tų kontaktų ir aptariamo vieno tęstinio pažeidimo būtų buvęs objektyvus ryšys arba jeigu SAS Cargo ir kt. būtų ketinusios veikiau dalyvauti pasauliniame kartelyje, o ne su šiuo aljansu susijusiuose veiksmuose. Tačiau Bendrasis Teismas neįrodė, kad yra tos objektyvus ryšys tarp kontaktų WOW aljanse ir vieno tęstinio pažeidimo. Skundžiamo sprendimo 430 punkte šiuo klausimu pateiktas tik vienas teiginys, todėl tas sprendimas nepakankamai motyvuotas. Tuo remiantis darytina išvada, kad to paties sprendimo 428–432 punktai turi būti atmesti, todėl kontaktai WOW aljanso viduje neturėtų būti įtraukti į SAS Cargo
ir kt. dalyvavimo darant vieną tęstinį pažeidimą įrodymus.
293    Penkta, dėl vertikaliųjų tiekimo susitarimo pažymėtina, kad SAS Cargo
ir kt. paaiškinimo dėl jų gautų „gerbiamųjų partnerių“ elektroninių laiškų atmetimas skundžiamo sprendimo 475–487 punktuose yra klaidingas. Visų pirma, to sprendimo 477–479, 484 ir 485 punktai yra nepakankamai motyvuoti ir jais pažeidžiami asmeninės atsakomybės ir nekaltumo prezumpcijos principai, nes juose kalbama tik apie kitų vežėjų darbuotojų kontaktus ar veiksmus, nenagrinėjant SAS Cargo
ir kt. dalyvavimo šiuose kontaktuose ar jų žinojimo apie juos.
Taigi tais
punktais negali būti įrodyta, kad SAS Cargo
ir kt. padarė pažeidimą. Paskui, to sprendimo 479 punkte pakartojama Komisijos pozicija, išdėstyta Bendrajame Teisme pateiktame atsiliepime į ieškinį, nenagrinėjant nei SAS Cargo
ir kt. pateikto argumento, nei įrodymų. Taip pat pažymėtina, kad to paties sprendimo 480 ir 481 punktuose Bendrasis Teismas neišnagrinėjo, ar įrodymai, kuriais rėmėsi Komisija, leido jam pagrįstai nuspręsti, kad nėra jokio kito įtikinamo paaiškinimo, kodėl SAS Cargo
ir kt. gavo minėtus elektroninius laiškus. Galiausiai, skundžiamo sprendimo 482 ir 483 punktuose išdėstyti Bendrojo Teismo nepagrįsti nei prieštaravimo pareiškime, nei ginčijamame sprendime. Taigi tai yra neteisėtas motyvų pakeitimas, todėl 482 ir 483 punktai turi būti atmesti.
294    Šešta, Bendrasis Teismas padarė klaidų, susijusių su SAS Cargo
ir kt. žinojimu apie vieną tęstinį pažeidimą. Skundžiamo sprendimo 669 punkte jis pripažino, kad Komisija neįrodė tiesioginio SAS Cargo
ir kt. dalyvavimo visuose antikonkurenciniuose veiksmuose. Tuo remiantis darytina išvada, kad Komisija privalėjo įrodyti, kad jos žinojo apie kitų vežėjų veiksmus arba kad jos pagrįstai galėjo jį numatyti. Šiuo klausimu to sprendimo 670 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad ginčijamame sprendime daroma nuoroda į aštuonis bendravimo epizodus. Tačiau, visų pirma SAS Cargo
ir kt. nurodė, kad tie bendravimo epizodai nieko atskleidžia apie nagrinėjamą derinimą, tačiau į šį argumentą nebuvo atsakyta. Paskui, kadangi keturi iš tų bendravimo epizodų yra vadinamieji „gerbiamieji partneriai“ elektroniniai laiškai, jais negalima remtis, kaip matyti iš šio sprendimo pirmesnio punkto. Kitus keturis elektroninius laiškus iškraipė Bendrasis Teismas, kuris, be to, nepakankamai motyvavo savo poziciją. Be to, skundžiamo sprendimo 671, 672, 677 ir 678 punktuose Bendrasis Teismas neteisėtai pakeitė motyvus. Taip pat pažymėtina, kad to sprendimo 678 ir 679 punktuose jis iškraipė aiškią kito 2003 m. vasario 17 d. elektroninio laiško prasmę ir neatsižvelgė į kaltę paneigiančius įrodymus. Minėto sprendimo 681 ir 683 punktus taip pat reikia atmesti, nes Bendrasis Teismas visiškai nepaaiškino motyvų, dėl kurių nurodyti elektroniniai laiškai leido SAS susipažinti su veiksmais, kuriuose ji nedalyvavo. To paties sprendimo 685 punktas taip pat klaidingas, nes jame netiksliai išdėstytas SAS Cargo
ir kt. argumentas, į kurį Bendrasis Teismas atsako tame punkte. Bendrasis Teismas negalėjo ištaisyti ginčijamo sprendimo 791 konstatuojamojoje dalyje Komisijos nurodytų aštuonių elektroninių laiškų nepakankamumo tik darydamas nuorodą į kitas konstatuojamąsias dalis ir nepaaiškindamas, kaip šie bendravimo epizodai leido SAS Cargo
ir kt. susipažinti su veiksmais, kuriuose jos nedalyvavo. Taigi skundžiamo sprendimo 660–694 punktuose Bendrojo Teismo atlikta analizė dėl SAS Cargo
ir kt. žinių apie kitų vežėjų veiksmus, kaip ir to sprendimo 713–728 punktuose išdėstyti Bendrojo Teismo konstatavimai dėl jų dalyvavimo darant pažeidimą apimties, turi būti atmesti.
295    Komisija tvirtina, kad ši dalis nepriimtina tiek, kiek ji susijusi su Bendrojo Teismo atliktu faktinių aplinkybių vertinimu, o likusi dalis nepagrįsta.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
296    Suformuotoje jurisprudencijoje nustatyta, kad SESV 101 straipsnio 1 dalis gali būti pažeista ne tik atskiru veiksmu, bet ir veiksmų seka arba tęstiniais veiksmais, nors viena ar kelios šios veiksmų sekos ar tęstinių veiksmų sudedamosios dalys taip pat galėtų būti savaime pripažintos atskiru šios nuostatos pažeidimu. Taigi, jei įvairiais veiksmais vykdomas „bendras planas“, nes siekiama tokio paties tikslo – iškreipti konkurenciją vidaus rinkoje, Komisija turi teisę priskirti atsakomybę už tokius veiksmus, atsižvelgdama į dalyvavimą darant pažeidimą, vertinamą kaip visuma (šiuo klausimu žr. 2012 m. gruodžio 6 d. Sprendimo Komisija / Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, 41 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją, taip pat 2024 m. birželio 27 d. Sprendimo Servier ir kt. / Komisija, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, 240 punktą).
297    Įmonė, dalyvavusi darant tokį vieną tęstinį pažeidimą jai priskirtinais veiksmais, kuriems taikomos sąvokos „susitarimas“ arba „suderinti veiksmai“, turintys antikonkurencinį tikslą, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnio 1 dalį, ir kuriais siekta prisidėti prie bendro pažeidimo darymo, taip pat gali būti pripažinta atsakinga už kitų įmonių atliktus veiksmus darant tą patį pažeidimą visą jos dalyvavimo jį darant laikotarpį (šiuo klausimu žr. 2012 m. gruodžio 6 d. Sprendimo Komisija / Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, 42 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją, taip pat 2024 m. birželio 27 d. Sprendimo Servier ir kt. / Komisija, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, 241 punktą).
298    Šiuo klausimu reikia priminti, kad, siekiant skirtingus veiksmus kvalifikuoti kaip vieną ir tęstinį pažeidimą, nereikia tikrinti, ar tarp jų yra papildymo ryšys, t. y. ar kiekvienu iš jų buvo siekiama vienos arba kelių pasekmių įprastam konkurencijos veikimui ir sąveikaujant prisidedama prie bendro antikonkurencinio poveikio, kurio norėjo jų autoriai, įgyvendinantys bendrą vieno tikslo siekiantį planą. Atvirkščiai, sąlyga, susijusi su sąvoka „vienas tikslas“, reikalauja, kad būtų patikrinta, ar nėra pažeidimą sudarantiems skirtingiems veiksmams būdingų elementų, kurie gali rodyti, kad realaus kitų dalyvaujančių įmonių veiksmų tikslas arba antikonkurencinis poveikis nėra tokie patys, todėl jis nėra „bendro plano“ dalis dėl to paties tikslo – iškreipti konkurenciją vidaus rinkoje (2017 m. sausio 26 d. Sprendimo Villeroy & Boch / Komisija, C‑644/13 P, EU:C:2017:59, 50 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija ir 2024 m. birželio 27 d. Sprendimo Servier ir kt. / Komisija, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, 242 punktas).
299    Nagrinėjamu atveju, kiek, pirma, SAS Cargo
ir kt. teigia, kad Bendrasis Teismas nemotyvavo skundžiamo sprendimo ir neatsakė į jų argumentus, kad nagrinėjami veiksmai buvo vykdomi skirtingomis aplinkybėmis ir jais buvo siekiama skirtingų tikslų, todėl jų nebuvo galima kvalifikuoti kaip vieno pažeidimo, pakanka pažymėti, kad SAS Cargo
ir kt. pateiktą klaidingais konstatavimais dėl vieno pažeidimo pobūdžio pagrįstą prieštaravimą Bendrasis Teismas nagrinėjo ne tik skundžiamo sprendimo 302–304 punktuose, bet ir visuose to sprendimo 296–325 punktuose.
Šiomis aplinkybėmis, Bendrasis Teismas ne tik minėtuose 302–304 punktuose atliko SAS Cargo
ir kt. argumentų, kuriais ginčijamas vieno antikonkurencinio tikslo buvimas, analizę, bet ir to sprendimo 317 punkte be kita ko pažymėjo, kad apeliantės prieštarauja Komisijai dėl to, kad, kiek tai susiję su vieno tęstinio pažeidimo pobūdžiu, ji neatsižvelgė į derinimo, kuris tapo būtinas dėl vietos reglamentavimo konteksto arba kuris vykdo dalyvaujant teisėtuose aljansuose, ypatumus, ir atmetė tuos argumentus dėl to, kad SAS Cargo ir kt. tik pakartojo argumentus, kuriuos jos jau pateikė kritikuodamos vieno antikonkurencinio tikslo buvimą, todėl juos reikėjo atmesti dėl tų pačių priežasčių.
300    Be to, skundžiamo sprendimo 318–321 punktuose Bendrasis Teismas išanalizavo argumentus, kuriuose SAS Cargo
ir kt. teigė, kad atsisakymas mokėti komisinius skiriasi nuo kitų vieno pažeidimo sudedamųjų dalių tuo, kad tas atsisakymas jis atsirado dėl vežėjų ir ekspeditorių nesutarimų dėl tipinių sąlygų aiškinimo, priešpastatant jį „saujos vežėjų vykdytam slaptam papildomo kuro mokesčio ir papildomo saugumo mokesčio derinimui“. Jis atmetė tuo argumentus iš esmės konstatuodamas, kad iš ginčijamo sprendimo matyti, jog atsisakymo mokėti komisinius dalykas ne tik išsiskiria iš SAS Cargo ir kt. nagrinėjamo viešo teisinio ginčo, bet ir galėjo sustiprinti papildomų mokesčių derinimą.
301    Taigi Bendrasis Teismas išdėstė motyvus, dėl kurių SAS Cargo ir kt. nepavyko įrodyti, kad dėl šių galbūt skirtingų aplinkybių ir įvairių tikslų, ginčijamame sprendime Komisija nepakankamai įrodė, kad pažeidimas buvo vienas. Dėl tos priežasties, atsižvelgiant į šio sprendimo 84 ir 85 punktuose primintą jurisprudenciją, įtariamas pareigos motyvuoti pažeidimas yra neįrodytas.
302    Antra, dėl šio sprendimo 290 punkte išdėstytų argumentų iš pradžių
reikia pažymėti, kad tiek, kiek juos dėstydamos SAS Cargo
ir kt. remiasi skundžiamo sprendimo 604 punkte Bendrojo Teismo padarytu iškraipymu, nes, taikydamas realaus svorio kriterijų, rėmėsi sąvoka „tęsimas“ („jos pritarė“), pakanka pažymėti, kad šis argumentas neatitinka iš šio sprendimo 108 punkte primintos jurisprudencijos kylančių tikslumo reikalavimų, nes SAS Cargo
ir kt. nepateikė, be kita ko, elektroninio laiško turinio, kuris galimai buvo iškraipytas. Taigi šis argumentas yra nepriimtinas.
303    Paskui dėl SAS Cargo
ir kt. teiginio, kad Bendrasis Teismas pažeidė pareigą motyvuoti ir neatsakė į jų ieškinio pirmojoje instancijoje 161 punkte išdėstytus argumentus, pakanka priminti, kad, kaip jau buvo nurodyta šio sprendimo 85 punkte, ši pareiga motyvuoti neįpareigoja Bendrojo Teismo pateikti detalaus atsakymo į kiekvieną bylos šalių pateiktą argumentą, jeigu skundžiamo sprendimo motyvai leidžia suinteresuotiesiems asmenims suprasti motyvus, kuriais remiasi Bendrasis Teismas, o Teisingumo Teismui – turėti pakankamai informacijos, kad galėtų vykdyti kontrolę nagrinėdamas apeliacinį skundą. Tačiau skundžiamo sprendimo 597–618 punktuose Bendrasis Teismas įvertino SAS Cargo
ir kt. argumentus dėl Šveicarijoje įvykdytų veiksmų, kurie buvo aptarti ieškinio 158–164 punktuose. Be to, SAS Cargo
ir kt. net neteigia, kad negalėjo suprasti motyvų, dėl kurių Bendrasis Teismas tik iš dalies pritarė jų argumentams pirmojoje instancijoje. Tokiomis aplinkybėmis galimas pareigos motyvuoti pažeidimas neįrodytas.
304    Galiausiai dėl SAS Cargo
ir kt. pateiktos kritikos dėl skundžiamo sprendimo 605, 606 ir 610 punktų pakanka pažymėti, kad iš tikrųjų jos siekia, kad Bendrojo Teismo atliktą faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimą Teisingumo Teismas pakeistų savuoju, tačiau nepateikia prieštaravimų dėl jokio iškraipymo. Darytina išvada, kad, remiantis šio sprendimo 72 punkte nurodyta jurisprudencija, ši kritika yra nepriimtina.
305    Trečia, reikia konstatuoti, kad šio sprendimo 291 punkte išdėstytais argumentais SAS Cargo
ir kt. dar kartą siekia, kad Teisingumo Teismas pateiktų naują faktinių aplinkybių ir įrodymų, susijusių su kitų vežėjų teiginiais dėl jų veiksmų vertinimą, kurį Bendrasis Teismas atliko skundžiamo sprendimo 629–650 punktuose, konkrečiai kalbant, iš naujo įvertintų Bendrojo Teismo vertinimą, kuriame jis tik iš dalies patenkino jų prašymą pašalinti tam tikrus kontaktus iš ginčijamame sprendime jų atžvilgiu pateiktų įrodymų visumos. Taigi šie argumentai, kuriuose Bendrajam Teismui neprieštaraujama dėl jokio iškraipymo, taip pat nepriimtini pagal šio sprendimo 72 punkte nurodytą jurisprudenciją.
306    Ketvirta, tas pats iš esmės pasakytina apie šio sprendimo 292 punkte išdėstytus argumentus, nes jais SAS Cargo
ir kt. siekia, kad Teisingumo Teismas iš naujo įvertintų faktines aplinkybes ir įrodymus, susijusius su bendravimo WOW aljanso viduje apimtimi.
307    Dėl likusios dalies, kiek SAS Cargo
ir kt. teigia, kad Bendrasis Teismas neįrodė, jog buvo objektyvus ryšys tarp šių kontaktų ir vieno tęstinio pažeidimo, reikia konstatuoti, kad SAS Cargo
ir kt. priekaištą dėl kontaktų WOW aljanso viduje įtraukimo į vieno tęstinio pažeidimo apimtį Bendrasis Teismas nagrinėjo ne tik skundžiamo sprendimo 430 punkte, bet ir to sprendimo 429–431 punktuose, kuriuose Bendrasis Teismas išsamiai išdėstė motyvus, dėl kurių SAS Cargo
ir kt. nurodyti veiksniai siekiant įrodyti, jog nebuvo objektyvaus ryšio tarp WOW aljanso narių tarpusavio kontaktų ir vieno tęstinio pažeidimo, iš esmės negalėjo paneigti ginčijamame sprendime konstatuoto bendro plano egzistavimo. Taigi įtariamas pareigos motyvuoti pažeidimas neįrodytas.
308    Penkta, dėl šio sprendimo 293 punkte išdėstytų argumentų iš pradžių reikia konstatuoti, kad dėl to, jog tuose argumentuose SAS Cargo
ir kt. teigia, kad Bendrasis Teismas klaidingai įvertino vadinamųjų „Gerbiamieji partneriai“ elektroninių laiškų apimtį, jos dar kartą siekia, kad skundžiamo sprendimo 477–485 punktuose Bendrojo Teismo atliktą faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimą Teisingumo Teismas pakeistų savuoju, tačiau jam neprieštarauja dėl jokio iškraipymo. Taigi remiantis šio sprendimo 72 punkte priminta jurisprudencija šie argumentai taip pat yra nepriimtini.
309    Antra, dėl SAS Cargo
ir kt. teiginio, kad buvo pažeisti asmeninės atsakomybės ir nekaltumo prezumpcijos principai, pakanka konstatuoti, kad šis teiginys grindžiamas prielaida, jog vadinamieji „Gerbiamieji partneriai“ elektroniniai laiškai, kurie, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 468 punkto, yra Lufthansa Cargo atsiųsti kolektyviniai elektroniniai laiškai, neleidžia įrodyti, kad jos padarė pažeidimą, nes tuose laiškuose
kalbama tik apie kitų vežėjų darbuotojų kontaktus ar veiksmus, nenagrinėjant SAS Cargo ir kt. dalyvavimo šiuose kontaktuose ar jų žinojimo apie tuos kontaktus.
Taigi iš tikrųjų šiuo teiginiu Teisingumo Teismo prašoma iš naujo išnagrinėti faktines aplinkybes ir įrodymus, kuriuos Bendrasis Teismas jau įvertino skundžiamo sprendimo 475–488 punktuose, tačiau jam neprieštaraujama dėl jokio iškraipymo. Taigi remiantis šio sprendimo 72 punkte nurodyta jurisprudencija, tas teiginys yra nepriimtinas.
310    Trečia, taip pat negalima pritarti teiginiui, kad Bendrasis Teismas pažeidė pareigą motyvuoti. Iš tiesų, nors skundžiamo sprendimo 480 ir 481 punktuose tik išdėstyti motyvai, dėl kurių Bendrasis Teismas nusprendė, kad SAS Cargo
ir kt. veltui rėmėsi ginčijamo sprendimo 446, 450, 482 ir 495 konstatuojamosiose dalyse aprašytais elektroniniais laiškais atskleistos informacijos viešumu, skundžiamo
sprendimo 475–479 ir 482–488 punktuose nagrinėjami kiti SAS Cargo
ir kt. jam nurodyti argumentai ir įrodymai, kuriais, be kita ko, siekta įrodyti, kad šie elektroniniai laiškai buvo susiję ne su vienu ir tęstiniu pažeidimu, o su papildomo kuro mokesčio taikymu Lufthansa ir kitų vežėjų sudarytuose pajėgumų rezervavimo susitarimuose.
311    Šiuo klausimu dėl skundžiamo sprendimo 476–483 punktuose išdėstytų motyvų jis konstatavo, kad, priešingai, nei teigia SAS Cargo
ir kt., negalima teigti, kad tais elektroniniais laiškais išimtinai siekta užtikrinti tinkamą hipotetinių susitarimų dėl pajėgumų rezervavimo vykdymą. Atvirkščiai, jis konstatavo, kad tais elektroniniais laiškais buvo siekta kolektyviai informuoti jų adresatus, taip pat SAS Cargo, apie Lufthansa ketinimus ateityje didinti papildomą kuro mokestį nuo tam tikros nustatytos datos. Atsižvelgiant į šias aplinkybes ir į šio sprendimo 84 ir 85 punktuose primintą jurisprudenciją, negalima teigti, kad Bendrasis Teismas neišnagrinėjo, ar įrodymai, kuriais rėmėsi Komisija, leido jam pagrįstai daryti išvadą, kad nėra kito įtikinamo paaiškinimo, kodėl SAS Cargo
ir kt. gavo tuos elektroninius laiškus.
312    Ketvirta, dėl teiginio, kad buvo pakeisti motyvai, reikia pažymėti, kad, viena vertus, skundžiamo sprendimo 482 punkte Bendrasis Teismas, remdamasis būtent ginčijamo sprendimo 446, 450, 482 ir 495 konstatuojamosiose dalyse ir jo 797 konstatuojamojoje dalyje aprašytais elektroniniais laiškais, pažymėjo, kad Lufthansa ne tik pasidalino hipotetinių susitarimų dėl pajėgumų rezervavimo šalims viešai prieinamą informaciją, bet ir, priešingai, ji joms išsiuntė kolektyvinius elektroninius laiškus, taip visiems adresatams atskleisdama suinteresuotųjų vežėjų tapatybę, taip pat papildomo kuro mokesčio, kurį jie turėjo sumokėti pagal šiuos hipotetinius susitarimus, dydį ir grafiką. Kita vertus, to sprendimo 483 punkte Bendrasis Teismas, remdamasis būtent ginčijamo sprendimo 453 ir 450 konstatuojamosiomis dalimis ir pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio A.59–A.61 priedais, nusprendė, kad SAS Cargo
ir kt. net neteigė, jog tokie kolektyviniai siuntimai buvo būtini šiems hipotetiniams susitarimams įvykdyti ir kad iš bylos medžiagos matyti, jog taip nebuvo. Taigi nurodytas motyvų pakeitimas neįrodytas, nes minėtuose 482 ir 483 punktuose pateikti Bendrojo Teismo argumentai susiję su ginčijamame sprendime pateiktais vertinimais, ir tuose punktuose atsakoma į SAS Cargo
ir kt. jam pateiktus argumentus, remiantis šio sprendimo 180 ir 181 punktuose priminta jurisprudencija.
313    Šešta, dėl šio sprendimo 294 punkte išdėstytų argumentų iš pradžių reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 669 punkte Bendrasis Teismas iš tikrųjų konstatavo, kad Komisija nusprendė, jog SAS Cargo
ir kt. dalyvavo dviejose iš trijų vieno tęstinio pažeidimo sudedamųjų dalių, susijusių su papildomu kuro mokesčiu ir papildomu saugumo mokesčiu, o ne kad joms apie tai paprasčiausiai buvo žinoma, kaip įrodyta ar preziumuojama, tačiau Komisija vis dėlto nenusprendė, kad jos tiesiogiai dalyvavo visuose antikonkurenciniuose veiksmuose, susijusiuose su tomis sudedamosiomis dalimis.
314    Tačiau paskui, kita vertus, skundžiamo sprendimo 670–676 punktuose Bendrasis Teismas išdėstė motyvus, dėl kurių, atsižvelgdamas į juose aprašytus kontaktus ir į tai, kad SAS Cargo
ir kt., beje, taip ir neįrodė, kad ginčijamo sprendimo 274, 279, 346, 411, 446, 450, 482 ir 495 konstatuojamosiose dalyse nurodyti elektroniniai laiškai galėjo būti alternatyvus įtikinamas papildomo kuro mokesčio derinimo paaiškinimas, Komisija galėjo nuspręsti, kad tie kontaktai galėjo joms suteikti pakankamų žinių apie Lufthansa ir kitų vežėjų, kuriems pateikti prieštaravimai, vykdomą derinimą. Skundžiamo sprendimo 677–679 punktuose šiuo klausimu jis dar pateikė perteklinių argumentų. Be to, skundžiamo sprendimo 681 ir 682 punktuose jis išdėstė motyvus, dėl kurių Komisija pagrįstai nusprendė, kad SAS Cargo
ir kt. turėjo pakankamai reikiamų žinių apie trečiosiose šalyse, kuriose jos nevykdė veiklos, įgyvendintus su papildomu kuro mokesčiu susijusius veiksmus.
315    Kita vertus, skundžiamo sprendimo 684–693 punktuose jis išdėstė motyvus, dėl kurių, atsižvelgiant į ginčijamame sprendime pateiktą informaciją ir SAS Cargo
ir kt. jam pateiktus argumentus, jos nepagrįstai priekaištavo Komisijai dėl to, kad ši nusprendė, jog jos buvo pakankamai susipažinusios su vieno tęstinio pažeidimo sudedamosios dalies aspektais, susijusiais su papildomu saugumo mokesčiu, kuriuose jos tiesiogiai nedalyvavo.
316    Taigi dėstydamos šios dalies šeštą prieštaravimą SAS Cargo ir kt.
nepagrįstai teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nepatikrino, ar Komisija įrodė, kad joms buvo žinoma apie kitų vežėjų antikonkurencinius veiksmus, kuriuose jos tiesiogiai nedalyvavo. Beje, tiek, kiek savo argumentuose jos teigia, kad Bendrasis Teismas neteisingai įvertino tam tikrų kontaktų ar elektroninių laiškų, kuriais rėmėsi, apimtį, kai kuriems elektroniniams laiškams ar ginčijamo sprendimo konstatuojamosioms dalims, kurios yra nepakankamai įtikinamos, palyginti su kitomis, suteikė klaidingą svarbą arba neatsižvelgė į tam tikrus kaltę galbūt paneigiančius įrodymus, jos iš tikrųjų ginčija faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimą, kurį Bendrasis Teismas atliko skundžiamo sprendimo 669–693 punktuose. Taigi dėl šios priežasties tie argumentai yra nepriimtini, remiantis šio sprendimo 72 punkte priminta jurisprudencija.
317    Antra, teiginiai, kuriuose Bendrajam teismui prieštaraujama dėl iškraipymų skundžiamo sprendimo 670, 678 ir 679 punktuose, neatitinka tikslumo reikalavimų, nustatytų šio sprendimo 108 punkte nurodytoje jurisprudencijoje. Taigi jie yra nepriimtini.
318    Trečia, atsižvelgiant į šio sprendimo 313–315 punktuose išdėstytas aplinkybes ir į jo 84 ir 85 punktuose primintą jurisprudenciją, šio sprendimo 294 punkte išdėstytas teiginys dėl pareigos motyvuoti pažeidimo yra nepagrįstas.
319    Ketvirta, teiginys, kad skundžiamo sprendimo 671, 672, 677 ir 678 punktuose Bendrasis Teismas pakeitė motyvus, taip pat nepagrįstas, atsižvelgiant į šio sprendimo 180 punkte primintą jurisprudenciją, nes šiuose punktuose tik išdėstyti ginčijamame sprendime pateikti duomenys.
320    Remiantis išdėstytais argumentais darytina išvada, kad apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo trečią dalį reikia atmesti kaip iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą.
321    Taigi apeliacinio skundo ketvirtasis pagrindas turi būti atmestas kaip iš dalies nepriimtinas, iš dalies nereikšmingas ir iš dalies nepagrįstas.
Dėl penktojo pagrindo, grindžiamo teisės klaidomis, kurias Bendrasis Teismas padarė naudodamasis savo neribota jurisdikcija
Šalių argumentai
322    SAS Cargo
ir kt. teigia, kad naudodamasis neribota jurisdikcija Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų, todėl tuo atveju, jei Teisingumo Teismas nepanaikintų visos baudos pagal pirmuosius keturis apeliacinio skundo pagrindus, jis turėtų sumažinti jos dydį.
323    Skundžiamo sprendimo 940 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad, siekiant užtikrinti vienodą požiūrį į vežėjus, kuriems pateikti prieštaravimai, į pardavimų vertę reikia „reintegruoti“ SAS Cargo ir kt. apyvartą tik vidaus maršrutuose. Šiuo klausimu to sprendimo 934 punkte jis pripažino, kad nei apeliantės, nei Komisija neprašė tokio baudos pakeitimo. To sprendimo 932 punkte jis vis dėlto konstatavo, kad, remiantis Komisijos atsakymu į jai pateiktą jo klausimą, kiti vežėjai „tikriausiai“ neatskaitė savo apyvartos vidaus maršrutuose vienoje šalyje. Paskui to paties sprendimo 935–937 ir 939 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 1 dalies formuluotėje ir vežėjams skirtame prašyme pateikti informacijos nurodyta, jog apyvartos, susijusios su vidaus maršrutais tik vienoje šalyje, turėjo būti įtrauktos į pardavimų vertę, nors tas klausimas nebuvo iškeltas per jame vykusį procesą. Skundžiamo sprendimo 938 ir 939 punktuose Bendrasis Teismas, atrodo, daro prielaidą, kad vežėjai įtraukė šias apyvartas į savo pardavimų vertę, todėl to sprendimo 940 punkte nusprendė, kad SAS Cargo
ir kt. skirta bauda yra diskriminacinė.
324    Pirma, pakoregavęs baudą taip, kad viršijo jam pateikto nagrinėti ieškinio reikalavimus, Bendrasis Teismas pažeidė ne ultra petita principą, kurio apimtis nepasikeitė dėl Bendrojo Teismo neribotos jurisdikcijos. Bendrajame Teisme pareikštais reikalavimais ir dėstydamos penktąjį pagrindą SAS Cargo
ir kt. prašė sumažinti baudą. Be to, savo pastabose dėl 2021 m. balandžio 22 d. atsakymo jos aiškiai nurodė, kad su vidaus maršrutais susijusi apyvarta neturi būti įtraukta į pardavimų vertę apskaičiuojant bet kokią naują baudą, kurią Bendrasis Teismas galėtų skirti naudodamasis neribota jurisdikcija. Taip pat, atsakydama į Bendrojo Teismo klausimą Komisija nedviprasmiškai nurodė, kad Bendrasis Teismas neturėtų atsižvelgti į SAS Cargo
ir kt. pardavimus vienoje ir toje pačioje EEE šalyje, jeigu nuspręstų pasinaudoti neribota jurisdikcija. Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas neturėjo jurisdikcijos savo iniciatyva iškelti šio klausimo, nes tai nebuvo viešosios tvarkos klausimas.
325    Antra, Bendrasis Teismas pažeidė SAS Cargo
ir kt. teisę būti išklausytoms ir rungimosi principą. Pastarosioms niekada nebuvo suteikta galimybė ginčyti jo išvados, kad bauda buvo diskriminacinė, nes nė viena proceso šalis šio klausimo nekėlė. Tačiau, net jeigu Bendrasis Teismas galėtų savo iniciatyva padidinti baudą, suinteresuotoji įmonė turėtų bent turėti tokią pačią teisę būti išklausyta, kokią turi Komisijai siekiant pakoreguoti baudą per administracinę procedūrą ar teismo procesą, visų pirma, kad būtų užtikrintas visiškas procesinis lygiateisiškumas.
326    Šiuo klausimu SAS Cargo
ir kt. nurodo, kad 2021 m. balandžio 28 d. Bendrojo Teismo kanceliarija iš tikrųjų jų paprašė pakomentuoti Komisijos atsakymus į kelis Bendrojo Teismo klausimus, įskaitant 2021 m. balandžio 22 d. atsakymą. Tačiau tame atsakyme nedviprasmiškai nurodyta, kad su vidaus maršrutais susijusių pardavimų apyvarta neturi būti įtraukta į pardavimų vertę. Jos pačios niekada nebuvo raginamos atsakyti į Bendrojo Teismo klausimą dėl šio aspekto ir Bendrasis Teismas niekada jų neinformavo apie ketinimą padidinti baudą, kad būtų įtraukti vidaus maršrutų pardavimai, remiantis vienodo požiūrio principu. Bet kuriuo atveju, net jeigu Komisijai pateiktas klausimas būtų buvęs pateiktas ir joms, toks klausimas būtų buvęs pernelyg netikslus, kad būtų galima teigti, jog buvo paisyta jų teisės būti išklausytoms.
327    Trečia, skundžiamo sprendimo 932 ir 939 punktuose Bendrasis Teismas pažeidė nekaltumo prezumpciją ir vienodo požiūrio principą SAS Cargo
ir kt. nenaudai. 2021 m. balandžio 22 d. atsakyme Komisija aiškiai nurodė, kad nežino, ar kiti vežėjai įtraukė vidaus maršrutų apyvartą. Be to, kai kurie vežėjai nevykdė tokių maršrutų, todėl negalėjo atsidurti nepalankioje padėtyje. Skundžiamo sprendimo 932 punkte Bendrasis Teismas pats pripažino, kad Komisija pareiškė, jog kiti vežėjai „tikriausiai“ neatsižvelgė į vidaus maršrutų apyvartą.
328    Taip jis taip pat padarė teisės klaidą, kai rėmėsi hipotetiniais įrodymais. Atsižvelgiant į tai, kad kilo abejonių dėl to, ar kiti vežėjai įtraukė vidaus maršrutus, Bendrasis Teismas, remdamasis Sąjungos teismo jurisprudencija, turėjo priimti SAS Cargo ir kt. palankų sprendimą. Skundžiamo sprendimo 935 ir 937 punktuose Bendrojo Teismo nurodytos aplinkybės šiuo klausimu neturi reikšmės, nes jos neįrodo, ar kiti vežėjai į Komisijai nurodytą apyvartą įtraukė ar neįtraukė vidaus maršrutų apyvartą. Bendrasis Teismas niekada nenagrinėjo jų duomenų, o Komisija niekada nepatvirtino šio įtraukimo. Taigi šios aplinkybės neleidžia nei nustatyti diskriminacijos buvimo, nei užtikrinti, kad pats skundžiamas sprendimas nėra diskriminuojantis. Beje, to sprendimo 938 punktas yra nelogiškas, nes jame nurodytas SAS Cargo
ir kt. prašymas pateiktas dėl to, kad Komisijos prašymas pateikti informacijos buvo dviprasmiškas. Minėto sprendimo 939 punktas nepagrįstas jokiu faktiniu pagrindu ir jame iškraipomas 2021 m. balandžio 22 d. atsakymas.
329    Ketvirta, skundžiamo sprendimo 934 ir 940 punktuose Bendrasis Teismas pažeidė pareigą motyvuoti, nes neatsakė į SAS Cargo
ir kt. pastabas, kad, viena vertus, jų padėtis nebuvo panaši į kitų vežėjų padėtį, nes tik jos prašė Komisijos neįtraukti vidaus maršrutų, ir, kita vertus, nebuvo neteisėtų veiksmų vidaus maršrutuose, kadangi jų veiksmams Skandinavijos kabotažo rinkose įtakos turėjo tik jų teisėtas derinimas su Lufthansa.
330    Dėl tų priežasčių Teisingumo Teismas turėtų panaikinti Bendrojo Teismo sprendimą su vidaus maršrutais susijusius pardavimus įtraukt į apyvartą, į kurią atsižvelgta apskaičiuojant apeliantėms skirtą baudą, ir atitinkamai sumažinti baudą.
331    Komisija pažymi, kad per administracinę procedūrą paragino SAS Cargo
ir kt. jai pateikti savo apyvartą ir kad šios bendrovės prašė neįtraukti apyvartos, susijusios su maršrutais tik vienoje valstybėje narėje; Komisija su tuo sutiko, kaip nurodyta 2021 m. balandžio 22 d. jos atsakyme Bendrajam Teismui. Ji nurodė, kad Bendrajam Teismui paaiškino, jog pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją, suformuotą nuo pradinio sprendimo priėmimo, ji turėjo šią apyvartą įtraukti į pardavimų vertę. Ji priduria pažymėjusi, kad sunku nustatyti, ar kiti vežėjai į jai pateiktus duomenis įtraukė tokio pobūdžio apyvartą, ir kad vėliau, siekdama vienodų sąlygų, ji pasiūlė Bendrajam Teismui jos neįtraukti apskaičiuojant apeliantėms skirtą baudą. Bendrasis Teismas nepritarė šiam pasiūlymui. Taigi penktasis apeliacinio skundo pagrindas yra nepagrįstas.
332    Pirma, įgyvendindamas savo neribotą jurisdikciją Bendrasis Teismas gali Komisijos vertinimą pakeisti savuoju ir atitinkamai panaikinti, sumažinti ar padidinti skirtą baudą. Be to, Sąjungos teismas gali pakeisti ginčijamą aktą net jo nepanaikinęs, kad panaikintų, sumažintų ar padidintų skirtą baudą ir atsižvelgtų į visas reikšmingas aplinkybes. Tai, kad Komisija į SAS Cargo
ir kt. pardavimų vertę neįtraukė apyvartos, gautos maršrutuose tik vienoje valstybėje narėje, ir buvo tokia aplinkybė. Jeigu būtų pritarta SAS Cargo
ir kt. nuomonei, bet koks baudos padidinimas taptų neįmanomas, nes apeliantė niekada nereikalautų tokio padidinimo, todėl turėtų veto teisę. Taigi, kadangi Bendrojo Teismo neribota jurisdikcija neapsiriboja apeliantės argumentais, ji yra viršesnė už ne ultra petita principą.
333    Antra, SAS Cargo
ir kt. teisė būti išklausytoms taip pat nebuvo pažeista. Bendrasis Teismas joms iš tikrųjų suteikė galimybę pateikti pastabas dėl šio konkretaus apyvartos skaičiavimo aspekto, nes Komisija šį klausimą aiškiai nagrinėjo 2021 m. balandžio 22 d. atsakyme. Aplinkybė, kad jų nebuvo paprašyta konkrečiai atsakyti į Bendrojo Teismo klausimą, neturi reikšmės.
334    Trečia, šiame skundžiamo sprendimo motyvų etape Bendrasis Teismas jau išsamiai išnagrinėjo šios bylos faktines aplinkybes ir pripažino SAS Cargo
ir kt. atsakomybę už konkurencijos teisės pažeidimą. Taigi apskaičiuojant baudos dydį joms nebegali būti taikoma nekaltumo prezumpcija.
335    Ketvirta, skundžiamo sprendimo 936 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad visa su vienu tęstiniu pažeidimu tiesiogiai ar netiesiogiai susijusi apyvarta turi būti įtraukta į pardavimų vertę, net jeigu ji susijusi su vidaus maršrutais. Vienodo požiūrio principas būtų pažeistas tik tuo atveju, jei kiti asmenys, kurių padėtis tokia pati kaip SAS Cargo
ir kt., būtų vertinami skirtingai. Jos turėjo tai įrodyti, tačiau to nepadarė, nes SAS Cargo
ir kt. tik iš anksto nusprendė, kad taip galėjo būti.
336    Galiausiai, penkta, Bendrasis Teismas, atsižvelgdamas į jurisprudenciją, susijusią su jo pareigos motyvuoti apimtimi, pakankamai atsakė į SAS Cargo
ir kt. jam pateiktus argumentus dėl jų ir kitų vežėjų padėties panašumo; šiuo klausimu Komisija daro nuorodą į skundžiamo sprendimo 765, 766 ir 936 punktus.
Teisingumo Teismo vertinimas
337    Kadangi dėstydamos šį pagrindą SAS Cargo
ir kt. iš esmės kritikuoja skundžiamo sprendimo 931–940 punktus, reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 931 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, jog iš Komisijos atsakymų į raštu pateiktą jo klausimą matyti, kad bendra pardavimų vertė, kuria ji rėmėsi apskaičiuodama SAS Cargo
ir kt. skirtą baudą, neapima SAS Cargo ir kt. apyvartos išimtinai tik vidaus maršrutuose.
338    To sprendimo 932 punkte jis nurodė, kad, paklausta dėl tokio neįtraukimo suderinamumo su vienodo požiūrio principu ir 2006 m. gairių 13 punktu, Komisija pažymėjo, viena vertus, kad, remiantis po pirminio sprendimo suformuota jurisprudencija, šios neįtrauktos pajamos iš tikrųjų buvo gautos už pardavimus, tiesiogiai ar netiesiogiai susijusius su pažeidimu, kaip suprantama pagal minėtą 13, ir, kita vertus, „kad tikriausiai tokie „vidaus pardavimai“ nebuvo atskaityti nuo kitiems vežėjams, kuriems pateikti prieštaravimai, taikytos pardavimo vertės, nes per administracinę procedūrą ji jų neparagino to padaryti, kai pateikė klausimus apie jų apyvartą baudos dydžio apskaičiavimo tikslais, o tie vežėjai, išskyrus [SAS Cargo
ir kt.], atsakymuose nenurodė, kad pasirinko neįtraukti tų „vidaus pardavimų““.
339    Skundžiamo sprendimo 933 punkte jis pridūrė, kad vis dėlto Komisija iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas, naudodamasis, jei reikia, jam suteikta neribota jurisdikcija, neprivalo atsižvelgti į SAS Cargo ir kt. apyvartą vidaus maršrutuose, nes joms skirta bauda išlieka tinkama ir proporcinga net ir tuo atveju, jei į tą apyvartą nebūtų atsižvelgta. Jis pridūrė, kad, pasak Komisijos, kiti vežėjai, kuriems pateikti prieštaravimai ir kurie tikriausiai įtraukė tokius vidaus pardavimus į Komisijai per administracinę procedūrą nurodytą apyvartą, negali pasinaudoti kito asmens atžvilgiu padarytais neteisėtais veiksmais.
340    To paties sprendimo 934 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad paragintos reaguoti į Komisijos atsakymus SAS Cargo
ir kt. taip pat teigė, kad nereikia į jų pardavimų vertę iš naujo įtraukti jų apyvartos vidaus maršrutuose.
341    Skundžiamo sprendimo 935 konstatuojamojoje dalyje Bendrasis Teismas vis dėlto nusprendė, kad remiantis ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 1 dalies formuluote galima daryti išvada, kad toje dalyje kalbama apie veiksmus tiek maršrutuose tarp valstybių narių arba EEE susitarimo susitariančiųjų šalių, tiek apie maršrutus, kuriais skrydžiai vykdomi vienos valstybės narės arba vienos susitariančiosios šalies viduje.
342    To sprendimo 936 punkte jis nusprendė, kad tokiomis aplinkybėmis vežėjų, kuriems pateikti prieštaravimai, apyvarta maršrutuose, kuriais skrydžiai vykdomi vienos valstybės narės arba vienos susitariančiosios šalies viduje, akivaizdžiai susijusi su vieno tęstinio pažeidimo taikymo sritimi ir kad to pažeidimo ekonominės svarbos ir kiekvieno vežėjo, kuriems pateikti prieštaravimai, atlikto vaidmens šiuo klausimu vertinimas nebūtų teisingas, jei nebūtų atsižvelgta į šią apyvartą baudos dydžio apskaičiavimo tikslais.
343    Beje, to sprendimo 937 punkte Bendrasis Teismas pridūrė, kad prašymai suteikti informacijos, kuriuos Komisija per administracinę procedūrą pateikė vežėjams, kuriems pateikti prieštaravimai, ir kuriais ji siekia, be kita ko, surinkti duomenis apie jų apyvartą maršrutuose EEE, susiję su „maršrutais, kurių išvykimo ir paskirties vietos oro uostai buvo EEE teritorijoje“, tačiau juose nepažymėta, kad tie maršrutai iš tiesų buvo tarpvalstybiniai. Jis taip pat pažymėjo, kad ginčijamo sprendimo 1197 konstatuojamojoje dalyje dėl pardavimų vertės Komisija nurodė, jog „apyvarta [EEE viduje] generuojama [18 iš 28] šalių, kurios tuo metu buvo EEE susitarimo susitariančiosios šalys“, ir kad „apyvarta [maršrutuose tarp Sąjungos ir Šveicarijos] generuojama maršrutuose tarp [15 iš 25] tuometinių valstybių narių ir Šveicarijos“. Tada jis nusprendė, kad žodžių junginio „tam tikrame skaičiuje šalių“ vartojimas vienu atveju ir žodžių junginio „tarp tam tikro skaičiaus valstybių narių“ vartojimas kitu atveju rodo Komisijos norą pirmuoju atveju nedaryti skirtumo tarp vidaus ir tarpvalstybinių maršrutų, antraip ji nurodytų, kad apyvarta EEE viduje buvo generuojama maršrutuose „tarp“ susitariančiųjų šalių.
344    To paties sprendimo 938 punkte jis nusprendė, kad toks aiškinimas atspindi Komisijos ketinimus, kaip juos supranta vežėjai, kuriems pateikti prieštaravimai. Jis pridūrė, jog tai patvirtina aplinkybė, kad SAS Cargo ir kt. per administracinę procedūrą aiškiai tvirtino, jog pardavimai vidaus maršrutuose neturi būti įtraukti į jų pardavimų maršrutuose EEE vertę, nes šis prašymas neįtraukti vidaus maršrutų turi prasmės tik tuo atveju, jei iš principo pripažįstama, kad jie patenka į maršrutus EEE.
345    Skundžiamo sprendimo 939 punkte jis nusprendė, jog tuo remiantis darytina išvada, kad vežėjų, kuriems pateikti prieštaravimai, apyvarta maršrutuose EEE vienoje ir toje pačioje susitariančiojoje šalyje „visiškai nebuvo integruota į pardavimų vertę, kaip per neapsižiūrėjimą teigia Komisija“, tačiau ta apyvarta buvo nurodyta per administracinę procedūrą kartu su Komisijos paprašytais pateikti duomenimis, įtraukta į pardavimų vertę, kuria ginčijamame sprendime naudojosi Komisija, remdamasi jos taikytu metodu, ir atspindėjo vieno tęstinio pažeidimo geografinę apimtį, apibrėžtą ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 1 dalyje.
346    Galiausiai to sprendimo 940 punkte jis pridūrė, kad, dėl tos priežasties, taip pat siekiant užtikrinti vienodą požiūrį į ieškinį dėl ginčijamo sprendimo pareiškusius vežėjus, kuriems pateikti prieštaravimai, Bendrajam Teismui svarbu į pardavimo vertę, kurias remtas apskaičiuojant SAS Cargo
ir kt. skirtos baudos dydį reintegruoti jų apyvartą vidaus maršrutuose, kurios dydis yra 7 991 282 eurai.
347    Taip nusprendęs Bendrasis Teismas, kaip teigia SAS Cargo
ir kt., skundžiamame sprendime padarė keletą teisės klaidų. Pirma, tame 939 punkte jis ne tik paneigė savo pateiktą 2021 m. balandžio 22 d. atsakymą, kurį išdėstė skundžiamo sprendimo 932 punkte, bet ir iškraipė šį atsakymą, kai nusprendė, kad jame Komisija tik nurodė, jog vežėjų, kuriems pateikti prieštaravimai, apyvarta maršrutuose EEE vienoje ir toje pačioje susitariančiojoje šalyje per neapsižiūrėjimą nebuvo įtraukta į pardavimų vertę, nors iš šio atsakymo turinio, kurį SAS Cargo ir kt. pridėjo prie apeliacinio skundo, aiškiai matyti, kad Komisijos pozicija buvo labiau diferencijuota ir joje negalėjo būti pagrįstai pritarta tame 939 punkte atliktam Bendrojo Teismo aiškinimui.
348    Iš tiesų šio atsakymo 4 punkte Komisija iš pradžių apyvartos, kurią kiti ginčijamo sprendimo adresatai galbūt pasiekė maršrutuose, vykdomuose vienoje valstybėje narėje ar vienoje susitariančiojoje šalyje, neįtraukimą pristatė ne kaip realų faktą, o kaip paprastą galimybę (the Commission may inadvertently not have deducted sales within one and the same EEA country when calculating the fines of certain other addresse[e]s of the 2017 Decision).
349    Be to, ji nurodė, kad šis galimas neįtraukimas, net jeigu jį lėmė neapsižiūrėjimas, paaiškinamas dviem motyvais. Viena vertus, tai buvo aplinkybė, kad 2009 m. sausio 26 d. prašyme pateikti informacijos ji konkrečiai nenurodė, ar vežėjai, kuriems pateikti prieštaravimai, į 2005 m. pasiektą apyvartą maršrutuose tarp 18 ar 28, nelygu laikotarpis, EEE sudarančių valstybių oro uostų turėjo įtraukti ar neįtraukti krovinių vežimo paslaugų pardavimus maršrutuose, kurie vykdomi tik vienoje valstybėje narėje ar tik vienoje susitariančiojoje šalyje. Kita vertus, tai buvo aplinkybė, kad savo atsakymuose į šį prašymą pateikti informacijos vežėjai, nurodę, kad 2005 m. pasiekė apyvartą maršrutuose tarp 18 arba 28, nelygu laikotarpis, EEE sudarančių valstybių oro uostų, nenurodė, išskyrus SAS Cargo
ir kt., ar į savo apyvartą įtraukė ar neįtraukė krovinių vežimo paslaugų pardavimus maršrutuose, kurie buvo vykdomi tik vienoje EEE sudarančioje valstybėje.
350    Tuo remdamasi 2021 m. balandžio 22 d. atsakymo 5 punkte ji padarė išvadą, kad siekdamas suderinti teisėtumo ir vienodo požiūrio principus Bendrasis Teismas neturėjo atsižvelgti į SAS Cargo
ir kt. apyvartą šiuose vidaus maršrutuose, jeigu nuspręstų pasinaudoti neribota jurisdikcija, ir šiuo klausimu paaiškino, viena vertus, kad, nepaisant šio neįtraukimo, SAS Cargo ir kt. skirta bauda tebėra tinkama ir proporcinga ir kad, kita vertus, net jei kiti vežėjai galbūt būtų įtraukę pardavimus maršrutuose, vykdomuose vienoje EEE sudarančioje valstybėje, jie negalėtų savo naudai remtis klaida, kurią Komisija padarė apskaičiuodama SAS Cargo ir kt. baudą.
351    Antra, be to, skundžiamo sprendimo 938 punkte įvertinęs, kad gali remtis „Komisijos ketinimais, kaip juos supranta vežėjai, kuriems pateikti prieštaravimai“, ir nusprendęs, kad jo poziciją patvirtina tai, jog SAS Cargo
ir kt. teigė, kad pardavimai vidaus maršrutuose neturi būti įtraukti į pardavimų maršrutuose EEE vertę, Bendrasis Teismas šiuo aspektu taip pat akivaizdžiai peržengė jam pateiktų įrodymų protingo vertinimo ribas. Iš tiesų, viena vertus, šie menami Komisijos ketinimai, kuriuos Bendrasis Teismas nusprendė galintis grįsti ginčijamo sprendimo 1197 konstatuojamojoje dalyje Komisijos vartojamais žodžių junginiais „tam tikrame skaičiuje šalių“ ir „tarp tam tikro skaičiaus valstybių narių“, kurie mažų mažiausiai yra dviprasmiški, kiek tai susiję su klausimu, ar pardavimų vidaus maršrutuose vertė neturi būti įtraukta į pardavimų maršrutuose EEE vertę, tiesiogiai buvo paneigti šiai institucijai išreiškus poziciją 2021 m. balandžio 21 d. atsakyme. Kita vertus, kaip teigė SAS Cargo ir kt., jų pozicija dėl šių pardavimų neįtraukimo į atitinkamą apyvartą galėjo išplaukti iš aplinkybės, kad Komisijos prašymas pateikti informacijos buvo dviprasmiškas. Tačiau atsakyme Komisija pati patvirtino šią aplinkybę.
352    Remiantis šiomis aplinkybėmis galima teigti, kad, trečia, ir kaip teigia SAS Cargo
ir kt., skundžiamo sprendimo 940 punkte Bendrasis Teismas taip pat padarė teisės klaidą, kai savo sprendimą į pardavimų vertę, kuria remiantis apskaičiuojama SAS Cargo ir kt. skirta bauda, įtraukti jų apyvartą vidaus maršrutuose, kad būtų užtikrintas vienodas požiūris į vežėjus, prašiusius panaikinti ginčijamą sprendimą, grindė hipotetiniais motyvais. Iš tiesų, kaip matyti iš šio sprendimo 347–351 punktų, jam pateikti įrodymai visiškai neįrodo, kad, skirtingai nei SAS Cargo
ir kt., visų vežėjų, kuriems pateikti prieštaravimai ir kurie ginčijo ginčijamą sprendimą, apyvarta, galimai pasiekta maršrutuose, kurie vykdomi toje pačioje vienoje EEE sudarančioje šalyje, buvo įtraukta į pardavimų vertę, kuria buvo remiamasi apskaičiuojant jiems skirtas baudas. Taigi Bendrasis Teismas neturėjo įrodymų, kurie būtų leidę jam užtikrintai konstatuoti vienodo požiūrio pažeidimą, kurį jis būtų turėjęs ištaisyti.
353    Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad šio sprendimo 327 ir 328 punktuose išdėstyti argumentai yra pagrįsti. Vadinasi, reikia pritarti apeliacinio skundo penktajam pagrindui ir panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek jo rezoliucinės dalies 4 punkte SAS Cargo
ir kt. skirtos baudos dydis nustatytas remiantis apyvarta, į kurią įtraukti 2005 m. jų krovinių vežimo paslaugų pardavimai išimtinai tik vidaus maršrutuose, nesant reikalo nagrinėti kitų šiam pagrindui pagrįsti pateiktų argumentų.
Dėl ieškinio Bendrajame Teisme
354    Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, jei apeliacinis skundas yra pagrįstas, Teisingumo Teismas panaikina Bendrojo Teismo sprendimą. Jis gali pats priimti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima padaryti, arba grąžinti bylą Bendrajam Teismui.
355    Šioje byloje, atsižvelgdamas būtent į tai, kad SAS Cargo
ir kt. ieškinys Bendrajame Teisme grindžiamas pagrindais, dėl kurių jame vyko rungimosi principu grindžiami teisminiai ginčai ir kuriuos nagrinėjant nereikia priimti jokių papildomų proceso organizavimo ar pasirengimo nagrinėti bylą priemonių, Teisingumo Teismas mano, kad šį ieškinį galima išnagrinėti šioje bylos stadijoje ir dėl jo reikia priimti galutinį sprendimą, neperžengiant jam pateikto spręsti ginčo ribų (pagal analogiją žr. 2021 m. kovo 4 d. Sprendimo Komisija / Fútbol Club Barcelona, C‑362/19 P, EU:C:2021:169, 108 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
356    Iš tiesų, atsižvelgiant į tai, kad Teisingumo Teismas atmetė SAS Cargo
ir kt. pateiktą apeliacinį skundą tiek, kiek juo ginčijamas skundžiamas sprendimas dėl to, kad juo buvo atmesti jų reikalavimai panaikinti ginčijamą sprendimą, ieškinys byloje T‑324/17 išlieka tik tiek, kiek jis susijęs su Bendrojo Teismo neribotos jurisdikcijos įgyvendinimu. Be to, atsižvelgiant į skundžiamo sprendimo panaikinimą šiuo klausimu iš dalies ir į tai, kad apeliaciniame skunde SAS Cargo
ir kt. ginčijo Bendrojo Teismo neribotos jurisdikcijos įgyvendinimą tik tiek, kiek tai susiję su krovinių vežimo paslaugų vidaus maršrutuose pardavimo vertės įtraukimu į apyvartą, kuria remiantis apskaičiuojama joms skirta bauda, lieka tik išnagrinėti SAS Cargo
ir kt. argumentą, kad tokia apyvarta neturi būti įtraukta į apyvartą, kuria remiantis apskaičiuojama bauda.
357    Tačiau Iš šio sprendimo 347–352 punktuose išdėstytų motyvų matyti, kad tokia integracija neturi būti vykdoma.
358    Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas teigia, kad reikia tik sugrįžti prie Bendrojo Teismo atliktos integracijos. Šiuo klausimu, atsižvelgiant, viena vertus, į tai, kad Bendrasis Teismas nusprendė taikyti ginčijamame sprendime Komisijos taikytą baudų apskaičiavimo metodą, grindžiamą 2006 m. gairėse nustatytu metodu, apeliaciniame skunde tai nebuvo užginčyta, ir, kita vertus, į būtinybę užtikrinti vienodą požiūrį į vežėjus, kuriems tuo sprendimu skirtos sankcijos, ir ištaisyti Bendrojo Teismo skaičiavimų materialines klaidas, reikia nustatyti, kad SAS Consortium skirtinos baudos dydis yra 4 744 224 eurai, SAS Cargo ir SAS Consortium solidariai – 4 069 120 eurų, SAS Cargo
ir kt. solidariai – 4 365 056 eurai, SAS Cargo ir SAS solidariai – 27 730 944 eurai, o SAS Cargo – 21 974 880 eurų.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
359    Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir pats Teismas priima galutinį sprendimą byloje, jis sprendžia ir bylinėjimosi išlaidų klausimą.
360    Pagal to paties reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
361    Remiantis to reglamento 138 straipsnio 3 dalimi, taikytina apeliaciniame procese pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
362    Kadangi šioje byloje SAS Cargo
ir kt. ir Komisija pralaimėjo bylą dėl vieno ar kelių reikalavimų ir prašė priteisti iš kitos šalies bylinėjimosi išlaidas, tiek SAS Cargo
ir kt., tiek Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas pirmojoje ir apeliacinėje instancijose.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
1.      Panaikinti 2022 m. kovo 30 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimo SAS Cargo Group ir kt. / Komisija (T‑433/17, EU:T:2022:175) rezoliucinės dalies 4, 6 ir 7 punktus.
2.      Atmesti likusią apeliacinio skundo dalį.
3.      Nustatytas Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden skirtos baudos dydis yra 4 744 224 eurai, SAS Cargo Group A/S ir Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden solidariai – 4 069 120 eurų, SAS Cargo Group, Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden ir SAS AB solidariai – 4 365 056 eurai, SAS Cargo Group ir SAS solidariai – 27 730 944 eurai, o SAS Cargo Group – 21 974 880 eurų.
4.      SAS Cargo Group A/S, Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden, SAS AB ir Europos Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas, susijusias su procesais pirmojoje ir apeliacinėje instancijose.
Parašai.
*      Proceso kalba: anglų.