62024CJ0209
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (pátého senátu)
12. března 2026 (
*1
)
„Kasační opravný prostředek – Veřejná správa – Dočasný zaměstnanec – Článek 266 SFEU – Rozhodnutí přijaté ke splnění povinností vyplývajících z rozsudku Tribunálu Evropské unie, kterým se zrušuje rozhodnutí o neprodloužení smlouvy na dobu neurčitou a kterým se ukládá náhrada způsobené újmy – Žaloba na neplatnost a žaloba na náhradu škody – Zkreslení údajů ve spise – Článek 151 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora – Žádost o vynětí dokumentu ze spisu – Důvěrnost komunikace mezi advokáty – Rozsah“
Ve věci C‑209/24 P,
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek podaný na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie dne 17. března 2024,
VP, s bydlištěm v Mnichově (Německo), zástupci: J. Menze a H. Tettenborn, Rechtsanwälte,
účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka),
přičemž dalším účastníkem řízení je:
Evropské středisko pro rozvoj odborného vzdělávání
(Cedefop), zástupci: T. Bontinck a A. Guillerme, avocats,
žalovaný v prvním stupni,
SOUDNÍ DVŮR (pátý senát),
ve složení: M. L. Arastey Sahún (zpravodajka), předsedkyně senátu, J. Passer, E. Regan, D. Gratsias, a B. Smulders, soudci,
generální advokát: A. Rantos,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 12. června 2025,
vydává tento
Rozsudek
1
Kasačním opravným prostředkem se VP domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 7. února 2024, VP v. Cedefop (T‑563/22, dále jen napadený rozsudek, EU:T:2024:72), kterým Tribunál zamítl její žalobu znějící na zrušení rozhodnutí výkonného ředitele Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělávání (Cedefop) ze dne 17. prosince 2021 (dále jen „sporné rozhodnutí“) a rozhodnutí odvolací komise Cedefop ze dne 17. června 2022 (dále jen „rozhodnutí o zamítnutí stížnosti“), a dále zaplacení odškodnění ve výši 100000 eur jako náhrady nemajetkové újmy, která jí údajně vznikla. Kromě toho se VP domáhá, aby bylo Cedefop uloženo zaplatit jí odškodnění ve výši 5000000 eur jako náhradu nemajetkové újmy, která jí údajně vznikla.
Skutečnosti předcházející sporu
2
Skutečnosti předcházející sporu, které Tribunál uvedl v bodech 2 až 15 napadeného rozsudku, lze shrnout následovně.
3
Navrhovatelka byla dne 16. listopadu 2007 přijata ze strany Cedefop jako dočasná zaměstnankyně k výkonu funkce právního poradce. Její smlouva byla prodloužena do 15. listopadu 2017.
4
Dne 10. března 2017 zaslala navrhovatelka tehdejšímu výkonnému řediteli Cedefop žádost o prodloužení své smlouvy na základě čl. 90 odst. 1 služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“), který se na dočasné zaměstnance použije na základě článku 46 pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie (dále jen „žádost o prodloužení smlouvy“).
5
Rozhodnutím ze dne 12. května 2017 tento výkonný ředitel tuto žádost zamítl a informoval navrhovatelku, že její smlouva nebude prodloužena.
6
Rozhodnutím ze dne 1. prosince 2017 odvolací komise Cedefop (dále jen „odvolací komise“) zamítla stížnost podanou navrhovatelkou proti rozhodnutí ze dne 12. května 2017.
7
Rozsudkem ze dne 16. prosince 2020, VP v. Cedefop (T‑187/18, dále jen zrušující rozsudek, EU:T:2020:613), Tribunál zrušil rozhodnutí ze dne 12. května 2017 (bod 1 výroku), jakož i rozhodnutí ze dne 1. prosince 2017 (bod 2 výroku) (dále společně jen „zrušená rozhodnutí“). Tribunál mimoto uložil Cedefop povinnost zaplatit částku 30000 eur jako náhradu majetkové újmy způsobené navrhovatelce (bod 3 výroku), jakož i částku 10000 eur jako náhradu nemajetkové újmy (bod 4 výroku). Tribunál ve zbývající části žalobu zamítl (bod 5 výroku) a uložil Cedefop náhradu nákladů řízení (bod 6 výroku).
8
Z odůvodnění zrušujícího rozsudku vyplývá, že Tribunál rozhodl, že rozhodnutí ze dne 12. května 2017 je stiženo zjevně nesprávným posouzením v rozsahu, v němž odůvodňuje toto opatření zamýšleným zrušením právní služby Cedefop. Tribunál dále shledal, že nelze vyloučit, že toto rozhodnutí mohlo být založeno na jiném důvodu, a to ztrátě důvěry výkonného ředitele Cedefop ve vztahu k navrhovatelce. Rozhodl, že uvedené rozhodnutí bylo v rozsahu, v němž bylo založeno na této ztrátě důvěry, přijato v rozporu s právem být vyslechnut, právem na obhajobu a článkem 26 služebního řádu.
9
Dne 8. ledna 2021 vyzvala navrhovatelka Cedefop, aby splnilo povinnosti vyplývající ze zrušujícího rozsudku v souladu s článkem 266 SFEU (dále jen „žádost o splnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku“). V této souvislosti požádala Cedefop o prodloužení své smlouvy na dobu neurčitou od 16. listopadu 2017.
10
Dopisem ze dne 2. března 2021 odpověděl výkonný ředitel Cedefop navrhovatelce v tom smyslu, že splnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku ukládá pouze povinnost zaplatit částku 40000 eur jako náhradu majetkové a nemajetkové újmy způsobené navrhovatelce, navýšené o náklady řízení, jelikož účinky protiprávnosti konstatované Tribunálem byly kompenzovány zaplacením této náhrady.
11
Dne 28. dubna 2021 navrhovatelka na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu podala stížnost proti tomuto rozhodnutí ze dne 2. března 2021. Znovu tvrdila, že Cedefop nevyhovělo bodům 1 a 2 výroku zrušujícího rozsudku.
12
Dne 29. července 2021 zaslal předseda odvolací komise navrhovatelce dopis, v němž uvedl, že tato komise se na zasedání dne 16. července 2021 rozhodla vyhovět její stížnosti ze dne 28. dubna 2021 a „zrušit“ uvedené rozhodnutí ze dne 2. března 2021, jelikož navrhovatelka neměla možnost k tomuto rozhodnutí předložit vyjádření.
13
Dne 7. září 2021 zaslal výkonný ředitel Cedefop navrhovatelce dopis, v němž ji informoval, že při opětovném rozhodování v návaznosti na rozhodnutí odvolací komise uvedené v předchozím bodě nezamýšlí přijmout dodatečná opatření, o která navrhovatelka požádala, zejména v žádosti o splnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku, jelikož podle jeho názoru povinnost vyplývající ze zrušujícího rozsudku již byla zcela splněna. Aby bylo dodrženo právo navrhovatelky být vyslechnuta, vyzval ji, aby předložila vyjádření k zamýšlenému rozhodnutí.
14
V odpovědi na tento dopis navrhovatelka předložila vyjádření dne 15. října 2021.
15
Ve sporném rozhodnutí přijatém dne 17. prosince 2021 výkonný ředitel Cedefop navrhovatelce sdělil, že vzhledem k tomu, že tato agentura zaplatila veškeré částky, jejichž zaplacení nařídil Tribunál ve zrušujícím rozsudku, není důvodné přijmout dodatečná opatření ke splnění povinností vyplývajících z tohoto rozsudku.
16
Dne 3. března 2022 podala navrhovatelka proti tomuto rozhodnutí stížnost, která byla zamítnuta rozhodnutím o zamítnutí stížnosti.
Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek
17
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 2. září 2022 se navrhovatelka domáhala zrušení sporného rozhodnutí a rozhodnutí o zamítnutí stížnosti, náhrady nemajetkové újmy, která jí údajně vznikla v důsledku těchto rozhodnutí, a toho, aby byla Cedefop uložena náhrada nákladů řízení.
18
Na podporu svých návrhových žádání znějících na zrušení vznesla navrhovatelka pět žalobních důvodů, z nichž první vycházel z nedostatku pravomoci odvolací komise, druhý z porušení článku 266 SFEU a ze zjevně nesprávného posouzení, třetí z porušení povinnosti jednat s náležitou péčí, čtvrtý z porušení zásad ochrany legitimního očekávání, rovného zacházení a zákazu diskriminace a pátý ze zneužití pravomoci.
19
Na jednání před Tribunálem navrhovatelka vzala první žalobní důvod zpět.
20
Napadeným rozsudkem Tribunál zamítl ostatní čtyři žalobní důvody jako neopodstatněné.
21
Pokud jde zejména o druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 266 SFEU a ze zjevně nesprávného posouzení, Tribunál poté, co v bodě 34 napadeného rozsudku uvedl, že Cedefop bylo na základě zrušujícího rozsudku povinno znovu přezkoumat žádost o prodloužení smlouvy a přijmout nové rozhodnutí nahrazující zrušená rozhodnutí, v bodě 38 napadeného rozsudku rozhodl, že Cedefop tuto povinnost splnilo, jelikož jak vyplývá z odůvodnění rozhodnutí o zamítnutí stížnosti, při posuzování stížnosti navrhovatelky zkoumalo, zda je třeba této žádosti vyhovět, a po tomto přezkoumání dospělo k závěru, že není důvodné navrhovatelku znovu zařadit na pracovní místo z důvodů souvisejících s vnitřní organizací této agentury.
22
V bodech 43 a 44 napadeného rozsudku Tribunál konstatoval, že navrhovatelka nezpochybnila opodstatněnost důvodu založeného na vývoji vnitřní organizace Cedefop a že tento důvod sám o sobě postačoval k odůvodnění rozhodnutí o neprodloužení smlouvy navrhovatelky.
Návrhová žádání účastníků v řízení o kasačním opravném prostředku
23
Kasačním opravným prostředkem VP navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zrušil napadený rozsudek;
–
uložil Cedefop náhradu nemajetkové újmy, která jí údajně vznikla, vyčíslené ex aequo et bono na 5000000 eur a
–
uložil Cedefop náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku, jakož i řízení před Tribunálem.
24
Cedefop navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
kasační opravný prostředek zamítl a
–
uložil VP náhradu nákladů řízení.
K návrhu na vynětí dokumentu ze spisu
Argumentace účastníků řízení
25
V kasační odpovědi Cedefop na základě článku 151 jednacího řádu Soudního dvora podal návrh na vynětí korespondence uvedené v příloze C.1 kasačního opravného prostředku (dále jen „příloha C.1“).
26
Podle Cedefop se na tuto přílohu C.1 v rozsahu, v němž obsahuje e-mail odeslaný dne 2. dubna 2021, který doslovně reprodukuje dopis zaslaný v neurčený den jeho právním poradcem bývalé právní poradkyni navrhovatelky a týká se možnosti zahájit jednání mezi stranami s cílem dosáhnout smírného urovnání sporu (dále jen „dopis právního poradce Cedefop“), vztahuje jako celek ochrana důvěrnosti korespondence mezi advokáty podle belgických etických pravidel, která jsou belgickým zákonodárcem stanovena jako závazná. Ochrana důvěrnosti komunikace mezi advokáty a klienty, uznaná judikaturou Soudního dvora a Tribunálu, se přitom vztahuje na korespondenci mezi advokáty, pokud je ochrana důvěrnosti této korespondence uznána vnitrostátním právem.
27
Navrhovatelka tvrdí, že tento návrh je nepřípustný z důvodu, že nebyl předložen samostatným podáním v rozporu s článkem 151 jednacího řádu Soudního dvora.
28
Mimoto je uvedený návrh neopodstatněný, jelikož judikatura, které se dovolává Cedefop, není relevantní na podporu údajného „profesního tajemství mezi advokáty“ a v každém případě nejsou splněny podmínky stanovené touto judikaturou. Kromě toho příloha C.1 představuje zásadní důkaz pro účely projednávaného kasačního opravného prostředku.
Závěry Soudního dvora
29
Zaprvé je třeba poznamenat, že jak vyplývá z čl. 151 odst. 1 jednacího řádu, pouze v případě, že některý účastník řízení požaduje, aby Soudní dvůr vydal rozhodnutí o námitce nebo překážce, aniž by se zabýval věcí samou, musí tento účastník řízení předložit tento návrh samostatným podáním. Z toho vyplývá, že Cedefop mělo podat návrh na vynětí přílohy C.1 samostatným podáním pouze, pokud by tato agentura požádala, aby Soudní dvůr o takovém návrhu rozhodl, aniž by se zabýval věcí samou, čemuž tak nebylo. Námitka nepřípustnosti uvedeného návrhu vznesená navrhovatelkou tedy musí být zamítnuta.
30
Zadruhé je třeba připomenout, že zásada rovnosti zbraní, která je logickým důsledkem samotného pojmu „spravedlivý proces“, který je zaručen zejména článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), znamená povinnost nabídnout každému účastníku řízení přiměřenou možnost prezentovat svoji věc včetně důkazů za podmínek, které ho nestaví do jasně nevýhodnější situace oproti jeho protivníkovi (rozsudek ze dne 12. července 2022, Nord Stream 2 v. Parlament a Rada, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, bod 128, jakož i citovaná judikatura).
31
Kromě toho Soudní dvůr zakotvil zásadu volného hodnocení důkazů unijním soudem, z níž zejména vyplývá, že přípustnost včas předloženého důkazu může být před tímto soudem zpochybněna pouze na základě toho, že tento důkaz byl získán nebo předložen protiprávně (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. července 2022, Nord Stream 2 v. Parlament a Rada, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, bod 129 a citovaná judikatura).
32
Pokud bylo zjištěno, že důkaz byl získán nebo předložen protiprávně, může jej unijní soud prohlásit za přípustný pouze tehdy, pokud se po zvážení důkazů ukáže, že zájmy žalobce, který tyto důkazy předložil, zejména s ohledem na jejich užitečnost pro účely posouzení opodstatněnosti žaloby podané tímto žalobcem, převáží nad zájmy protistrany, které by ponechání uvedených důkazů ve spise mohlo konkrétně a skutečně poškodit (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. července 2022, Nord Stream 2 v. Parlament a Rada, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, bod 131).
33
V projednávané věci z přílohy C.1 vyplývá, že bývalá právní poradkyně navrhovatelky dne 30. března 2021 navrhovatelce a jejímu novému právnímu poradci sdělila, že dopis právního poradce Cedefop je důvěrný a že uvedená bývalá právní poradkyně navrhovatelky sdělila navrhovatelce obsah tohoto dopisu až poté, co jí navrhovatelka dne 1. dubna 2021 sdělila, že „jako advokátka a vaše klientka znovu potvrzuji, že poskytnuté informace zůstávají naprosto důvěrné“.
34
Vzhledem k tomu, že navrhovatelka sama uznala důvěrnost obsahu dopisu právního poradce Cedefop a formálně se zavázala jej respektovat, je předložení e-mailu, který obsahoval znění tohoto dopisu, ve fázi projednávaného kasačního opravného prostředku v rozporu s pravidly pro předkládání důkazů.
35
Vzhledem k tomu, že Tribunál při odůvodnění svého rozhodnutí nevycházel z tohoto dopisu nebo z e-mailu, který reprodukoval jeho znění, a nic nenasvědčuje tomu, že takový dokument zaujímá ústřední místo v argumentaci navrhovatelky, nemohou zájmy navrhovatelky na tom, aby byl tento dokument ponechán ve spisu, převážit nad zájmy Cedefop na dodržení důvěrnosti uvedeného dopisu.
36
S ohledem na to, že ostatní skutečnosti uvedené v příloze C.1 souvisejí s kontextem, v němž byl navrhovatelce zaslán email ze dne 2. dubna 2021, je tedy třeba návrhu Cedefop vyhovět a přílohu C.1 ze spisu vyjmout.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
37
Navrhovatelka předkládá na podporu kasačního opravného prostředku devět důvodů.
38
První důvod kasačního opravného prostředku vychází ze zkreslení skutečností ve spise. Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení povinnosti ověřit i bez návrhu pravomoc odvolací komise k přijetí rozhodnutí týkajícího se splnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku. Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z nekonstatování takového nedostatku pravomoci odvolací komise. Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení zásady „soudu zřízeného zákonem“ uznané v článku 47 Listiny. Pátý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nedostatku pravomoci zrušit zrušující rozsudek. Šestý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení článku 266 SFEU. Sedmý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení rozsudků ze dne 25. října 2013, Komise v. Moschonaki (T‑476/11 P, EU:T:2013:557), jakož i ze dne 16. října 2019, ZV v. Komise (T‑684/18, EU:T:2019:748). Osmý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění. Devátý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení práva být vyslechnut zakotveného v článku 47 Listiny.
39
V kasačním opravném prostředku se navrhovatelka rovněž domáhá toho, aby byla Cedefop uložena povinnost zaplatit odškodnění jako náhradu nemajetkové újmy, která jí údajně vznikla z důvodu trvalého odmítání této agentury splnit povinnosti vyplývající ze zrušujícího rozsudku, stanovené ex aequo et bono na 5 milionů eur.
K nepřípustnosti návrhu na náhradu újmy
40
Článek 169 odst. 1 jednacího řádu stanoví, že návrhové žádání v kasačním opravném prostředku musí směřovat k úplnému nebo částečnému zrušení rozhodnutí Tribunálu obsaženého ve výroku tohoto rozhodnutí. Kromě toho podle čl. 170 odst. 1 tohoto jednacího řádu musí návrhové žádání v kasačním opravném prostředku směřovat k tomu, aby v případě, že bude kasační opravný prostředek prohlášen za opodstatněný, bylo úplně nebo částečně vyhověno návrhovému žádání, které bylo vzneseno v prvním stupni, přičemž nelze vznést nové návrhové žádání.
41
V projednávané věci druhý bod návrhových žádání navrhovatelky v kasačním opravném prostředku směřuje k tomu, aby byla Cedefop uložena povinnost zaplatit odškodnění jako náhradu nemajetkové újmy, která jí údajně vznikla z důvodu trvalého odmítání této agentury splnit povinnosti vyplývající ze zrušujícího rozsudku, stanovené ex aequo et bono na 5 milionů eur.
42
Navrhovatelka přitom před Tribunálem navrhla, aby bylo Cedefop uloženo zaplatit jí náhradu téže újmy, kterou v té době vyčíslila na 100000 eur ex aequo et bono.
43
Z toho vyplývá, že druhý bod návrhových žádání navrhovatelky představuje nový návrh v rozsahu, v němž se navrhovatelka tímto bodem návrhových žádání domáhá náhrady újmy v částce vyšší než 100000 eur, jejíž zaplacení ze stejného důvodu požadovala v prvním stupni. Uvedený bod návrhových žádání je tedy v tomto rozsahu nepřípustný, aniž je dotčena možnost Soudního dvora, pokud bude kasační opravný prostředek prohlášen za opodstatněný, využít pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci, kterou čl. 91 odst. 1 služebního řádu přiznává unijnímu soudu ve sporech majetkoprávní povahy.
K věci samé
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku
– Argumentace účastníků řízení
44
V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku, který směřuje proti bodům 22, 37 a 38 napadeného rozsudku, navrhovatelka v podstatě tvrdí, že Tribunál tím, že rozhodl, že rozhodnutí o zamítnutí stížnosti představuje rozhodnutí týkající se splnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku, a konkrétně rozhodnutí přijaté namísto zrušených rozhodnutí, zkreslil skutečnosti ve spise, zejména rozhodnutí o zamítnutí stížnosti.
45
Navrhovatelka tvrdí, že Tribunál dospěl k tomuto závěru na základě skutečnosti, že odvolací komise v rozhodnutí o zamítnutí stížnosti odkázala na úvahy týkající se vnitřního fungování Cedefop. Podle navrhovatelky je však jediný odkaz v tomto rozhodnutí na vnitřní organizaci Cedefop uveden na straně 16 uvedeného rozhodnutí. Navrhovatelka přitom zpochybňuje, že by tento odkaz mohl vést k závěru, že odvolací komise přijala rozhodnutí nahrazující zrušená rozhodnutí.
46
Kromě toho spis v projednávané věci neobsahuje žádnou písemnost, z níž by vyplývalo, že Cedefop mělo v úmyslu přijmout nebo skutečně přijalo rozhodnutí nahrazující zrušená rozhodnutí. Naopak z tohoto spisu vyplývá pouze trvalý odmítavý postoj Cedefop přijmout takové rozhodnutí.
47
Cedefop tvrdí, že Tribunál správně uvedl, že odvolací komise v rozhodnutí o zamítnutí stížnosti zaprvé uvedla, že Tribunál ve zrušujícím rozsudku nezaujal stanovisko k otázce vnitřní organizace Cedefop nebo obnovení právní služby, zadruhé, že diskuse o obnovení pracovního místa interního právního poradce, které se konaly v průběhu roku 2021, nesouvisely s konkrétním případem navrhovatelky, a zatřetí, že postup přijímání interního právního poradce úzce souvisel s výsledkem výběrového řízení na nového ředitele pro lidské zdroje.
48
Na základě všech těchto skutečností, které jsou uvedeny na stranách 16 až 17 rozhodnutí o zamítnutí stížnosti, přitom odvolací komise výslovně dospěla k závěru, že „Cedefop zamýšlí reorganizovat způsob, jakým je v agentuře zajišťována právní funkce, s cílem omezit rizika, aniž má v úmyslu znovu přijmout osoby nebo obnovit dřívější pracovní uspořádání“.
49
Odvolací komise proto navrhovatelce jasně sdělila, že podle jejího názoru Cedefop není nutně povinno znovu posoudit žádost o prodloužení smlouvy, jelikož tato agentura v plném rozsahu splnila povinnosti vyplývající ze zrušujícího rozsudku tím, že zaplatila finanční náhradu za veškerou újmu vzniklou v důsledku zrušených rozhodnutí, a podpůrně tuto žádost přesto přezkoumala a zamítla ji z důvodů uvedených v bodech 47 a 48 tohoto rozsudku.
50
V replice navrhovatelka zdůrazňuje, že na rozdíl od toho, co Cedefop opakovaně tvrdilo ve věcech, v nichž bylo vydáno usnesení ze dne 20. května 2022, VP v. Cedefop (T‑534/21, EU:T:2022:327), a napadený rozsudek, tato agentura poprvé ve fázi kasačního opravného prostředku tvrdí, že bylo přijato rozhodnutí nahrazující zrušená rozhodnutí, aniž předložila důkazy na podporu tohoto tvrzení.
51
V duplice Cedefop tvrdí, že Tribunál nezkreslil skutkový stav, neboť pouze odkázal na jasné znění rozhodnutí o zamítnutí stížnosti, aniž by se pokoušel jej vykládat.
– Závěry Soudního dvora
52
Podle ustálené judikatury ke zkreslení důkazů dochází, pokud Tribunál zjevně překročil meze přiměřeného posouzení těchto důkazů. Zkreslení musí zjevně vyplývat z písemností ve spise, aniž je nutné provést nové posouzení skutkového stavu a důkazů. V tomto ohledu nestačí prokázat, že dokument může být vykládán jinak, než jak jej vyložil Tribunál (rozsudek ze dne 5. března 2024, Kočner v. Europol, C‑755/21 P, EU:C:2024:202, bod 96 a citovaná judikatura).
53
Za účelem ověření opodstatněnosti tohoto důvodu kasačního opravného prostředku je třeba připomenout, že v bodě 34 napadeného rozsudku Tribunál na základě judikatury citované v bodech 31 až 33 tohoto rozsudku dospěl k závěru, že Cedefop bylo na základě zrušujícího rozsudku povinno znovu přezkoumat žádost o prodloužení smlouvy a přijmout rozhodnutí nahrazující zrušená rozhodnutí.
54
V tomto ohledu Tribunál v bodech 35 až 38 napadeného rozsudku na základě důvodů rozhodnutí o zamítnutí stížnosti shrnutých v bodě 37 tohoto rozsudku dospěl k závěru, že Cedefop takovou povinnost splnilo, jelikož odvolací komise v tomto rozhodnutí potvrdila závěr, k němuž dospěl výkonný ředitel Cedefop při přijetí sporného rozhodnutí, a sice že po vyplacení odškodnění, které bylo této agentuře uloženo zrušujícím rozsudkem, bylo tomuto rozsudku vyhověno v plném rozsahu, takže Cedefop nemuselo přijmout žádné další dodatečné opatření ke splnění povinností vyplývajících z tohoto rozsudku, ale rovněž znovu přezkoumalo žádost o prodloužení smlouvy a zamítlo ji z důvodů souvisejících s vnitřní organizací Cedefop, čímž přijalo rozhodnutí nahrazující zrušená rozhodnutí. Jak vyplývá z bodu 43 napadeného rozsudku, podle Tribunálu bylo posledně uvedené rozhodnutí založeno zejména na úvaze, že Cedefop zamýšlelo změnit svou vnitřní organizaci a reorganizovat způsob, jakým byla v Cedefop zajišťována právní funkce.
55
Z bodů napadeného rozsudku uvedených v předchozím bodě tedy vyplývá, že podle Tribunálu Cedefop v návaznosti na žádost o splnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku na jedné straně odmítl vyhovět této žádosti z důvodu, že měl za to, že posledně uvedenému rozsudku již bylo v plném rozsahu vyhověno, a není tedy důvodné přijímat žádné další dodatečné opatření k vyhovění rozsudku, jako je přezkoumání žádosti o prodloužení smlouvy, a tím spíše její skutečné prodloužení, na druhé straně však této žádosti do určité míry vyhověl, když žádost o prodloužení smlouvy přezkoumal, ale zamítl ji z důvodů souvisejících s vnitřní organizací Cedefop. Tato agentura přijala rozhodnutí nahrazující zrušená rozhodnutí, jelikož toto rozhodnutí představuje opatření ke splnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku.
56
Je třeba poznamenat, že již z rozhodnutí o zamítnutí stížnosti vyplývá, jak právem tvrdí navrhovatelka, že úvahy uvedené v bodě 37 napadeného rozsudku, které vedly Tribunál k závěru, že Cedefop přijalo rozhodnutí nahrazující zrušená rozhodnutí, byly převzaty pouze z části odůvodnění rozhodnutí o zamítnutí stížnosti, která se nachází od čtvrtého odstavce na straně 16 tohoto rozhodnutí až po druhý odstavec na straně 17 tohoto rozhodnutí, v níž tato komise odůvodnila zamítnutí důvodu stížnosti vzneseného navrhovatelkou v její stížnosti, který vycházel z porušení článku 266 SFEU. Na tyto úvahy se totiž odkazuje pouze v této části odůvodnění rozhodnutí o zamítnutí stížnosti, která obsahuje celkem čtyři odstavce (dále jen „sporná část odůvodnění“).
57
Konkrétně ze sporné části odůvodnění vyplývá, že Tribunál se při konstatování v bodech 37, 38 a 43 napadeného rozsudku, že Cedefop přijalo rozhodnutí nahrazující zrušená rozhodnutí na základě úvah souvisejících s jeho vnitřní organizací, nutně opíral pouze o druhý odstavec strany 17 rozhodnutí o zamítnutí stížnosti, který představuje čtvrtý a poslední odstavec sporné části odůvodnění. Odvolací komise totiž v tomto odstavci konkrétně uvedla následující: „na základě důkladného a transparentního posouzení stávajícího stavu provedeného v roce 2021 na základě údajů z roku 2020 hodlá Cedefop reorganizovat způsob, jakým je zajišťována právní funkce, s cílem omezit zjištěná rizika a nemá v úmyslu znovu přijmout osoby nebo obnovit dřívější pracovní uspořádání“.
58
Zaprvé je přitom znění druhého odstavce na straně 17 rozhodnutí o zamítnutí stížnosti příliš nepřesné na to, aby z něj bylo možné jasně vyvodit, že odvolací komise takto přezkoumává žádost navrhovatelky o prodloužení smlouvy a zamítá ji, čímž přijímá rozhodnutí nahrazující zrušená rozhodnutí, aby podpůrně vyhověla zrušujícímu rozsudku.
59
Zadruhé je tedy třeba ověřit, zda tento druhý odstavec mohl být v kontextu rozumně chápán v tomto smyslu.
60
V tomto ohledu je třeba nejprve upřesnit, že v rozhodnutí o zamítnutí stížnosti je sporná část odůvodnění uvedena výrazem „kromě toho“ a následuje bezprostředně po odůvodnění tohoto rozhodnutí, které je uvedeno na stranách 14 a 15 tohoto rozhodnutí a týká se vyplacení odškodnění, které bylo Cedefop uloženo zrušujícím rozsudkem. Podle tohoto odůvodnění přitom odvolací komise bez výhrad dospěla k závěru, že jak vyplývá ze sporného rozhodnutí, splnění povinností vyplývajících z tohoto rozsudku ze strany Cedefop je plně v souladu s článkem 266 SFEU, aniž je nezbytné, aby tato agentura přijala jiné rozhodnutí.
61
Dále nic ve znění prvních tří odstavců sporné části odůvodnění neumožňuje konstatovat, že by odvolací komise měla navzdory tomuto závěru v úmyslu podpůrně přezkoumat žádost o prodloužení smlouvy a přijmout rozhodnutí nahrazující zrušená rozhodnutí, a tudíž přijmout dodatečná opatření ke splnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku.
62
Stačí totiž poukázat na to, že v prvním odstavci sporné části odůvodnění, který odpovídá čtvrtému odstavci na straně 16 rozhodnutí o zamítnutí stížnosti, se odvolací komise v podstatě omezila na uvedení důvodů, proč měla za to, že ze zrušujícího rozsudku nelze vyvodit, že by Cedefop bylo povinno znovu přijmout navrhovatelku do zaměstnání nebo prodloužit její smlouvu. Kromě toho v druhém a třetím odstavci sporné části odůvodnění, které odpovídají pátému odstavci na straně 16 a prvnímu odstavci na straně 17 rozhodnutí o zamítnutí stížnosti, odvolací komise s odkazem na závěry výkonného výboru Cedefop ze dne 3. března 2021 týkající se obnovení pracovního místa právního poradce v této agentuře (dále jen „rozhodnutí výkonného výboru ze dne 3. března 2021“) v podstatě potvrdila, že posledně uvedené rozhodnutí „nesouvisí“ s konkrétním případem navrhovatelky a se zrušujícím rozsudkem, který „byl v plném rozsahu splněn zaplacením odškodnění a nákladů řízení“, a že tedy „nelze hovořit o rozporu mezi obnovením pracovního místa a opětovným přijetím navrhovatelky na pracovní místo, ani o bránění jejímu opětovnému přijetí do zaměstnání“.
63
Konečně je třeba zohlednit skutečnost, že sporná část odůvodnění představuje odpověď odvolací komise na konkrétní argument, který před ní uplatnila navrhovatelka na podporu důvodu vycházejícího z porušení článku 266 SFEU. Konkrétně tímto argumentem navrhovatelka, která se domnívala, že řádné splnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku vyžaduje prodloužení její smlouvy od 16. listopadu 2017, tvrdila, že její opětovné přijetí do Cedefop v rámci plnění povinností vyplývajících z tohoto rozsudku nepředstavuje žádné obtíže z hlediska vnitřní organizace této agentury, neboť pokud jde o úkoly právního poradce, tato organizace se neliší od organizace, která existovala k tomuto datu. V tomto ohledu navrhovatelka tvrdila, že rozhodnutím výkonného výboru ze dne 3. března 2021, jehož přijetí se časově shodovalo s podáním žádosti o splnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku, se Cedefop rozhodlo obnovit pracovní místo interního právního poradce v této agentuře. V této souvislosti navrhovatelka uvedla, že odmítnutí výkonného ředitele Cedefop prodloužit její smlouvu a znovu ji přijmout do zaměstnání, třebaže pracovní místo interního právního poradce bylo v návaznosti na její žádost o splnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku obnoveno a vzhledem k obnovení tohoto pracovního místa by vnitřní organizace Cedefop nebyla jejím opětovným přijetím nijak dotčena, nemá žádné racionální odůvodnění a prokazuje, že takové odmítnutí bylo pouze rozhodnutím ad personam tohoto ředitele, což představuje zneužití pravomoci.
64
Ve světle uvedeného argumentu navrhovatelky tedy ze znění prvních tří odstavců sporné části odůvodnění jednoznačně vyplývá, že odvolací komise v těchto odstavcích reagovala na tento argument tím, že odmítla existenci jakékoli souvislosti mezi rozhodnutím výkonného výboru ze dne 3. března 2021 na straně jedné a zrušujícím rozsudkem, jakož i žádostí navrhovatelky o splnění povinností vyplývajících z tohoto rozsudku na straně druhé, v tom smyslu, že toto rozhodnutí bylo přijato za účelem splnění povinností vyplývajících z uvedeného rozsudku v návaznosti na tuto žádost a sporné rozhodnutí bylo přijato výkonným ředitelem Cedefop z osobních důvodů, a tudíž představuje zneužití pravomoci.
65
V důsledku toho vzhledem k tomu, že v prvních třech odstavcích sporné části odůvodnění není žádný náznak, který by umožňoval dospět k závěru, že by odvolací komise měla, byť jen implicitně, v úmyslu odchýlit se od závěru, že zrušujícímu rozsudku bylo v plném rozsahu vyhověno v souladu s článkem 266 SFEU zaplacením odškodnění uvedeného ve výroku tohoto rozsudku, takže nebylo třeba přijímat další dodatečná opatření k provedení rozsudku, k čemuž právě dospěla a na čem dokonce trvala ve třetím odstavci sporné části odůvodnění, nelze druhý odstavec na straně 17 rozhodnutí o zamítnutí stížnosti chápat, aniž by došlo ke zkreslení jeho významu, v tom smyslu, že odvolací komise by v něm podpůrně přezkoumala žádost o prodloužení smlouvy a přijala by rozhodnutí nahrazující zrušená rozhodnutí.
66
Tento druhý odstavec lze naopak v kontextu rozumně chápat pouze jako pokračování úvah souvisejících s odpovědí odvolací komise na argument navrhovatelky týkající se rozhodnutí výkonného výboru ze dne 3. března 2021. Úvahy týkající se vnitřní organizace Cedefop zohledněné odvolací komisí tedy podle všeho představují prvek, který odvolací komise použila nikoli k odůvodnění neprodloužení smlouvy navrhovatelky po přezkoumání její žádosti o prodloužení, jak shledal Tribunál v bodě 38 napadeného rozsudku, nýbrž neexistence jakékoli souvislosti mezi rozhodnutím výkonného výboru ze dne 3. března 2021 na jedné straně a zrušujícím rozsudkem, jakož i žádostí o splnění povinností vyplývajících z tohoto rozsudku na straně druhé.
67
Zatřetí skutečnost, že tyto úvahy související s vnitřní organizací Cedefop vyplývají podle znění druhého odstavce na straně 17 rozhodnutí o zamítnutí stížnosti z posouzení „stávajícího stavu provedeného v roce 2021 na základě údajů z roku 2020“, potvrzuje skutečnost, že uvedené úvahy nesouvisejí s přezkoumáním žádosti o prodloužení smlouvy provedeným v rámci plnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku, jelikož takové přezkoumání mělo být provedeno s ohledem na situaci, která panovala ke dni přijetí zrušených rozhodnutí (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 31. března 1971, Komise v. Rada, 22/70, EU:C:1971:32, bod 60).
68
S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba konstatovat, že Tribunál tím, že rozhodl, že rozhodnutí o zamítnutí stížnosti představuje rozhodnutí týkající se splnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku, a konkrétně rozhodnutí přijaté namísto zrušených rozhodnutí, zkreslil skutečnosti ve spise, zejména rozhodnutí o zamítnutí stížnosti.
69
Vzhledem k tomu, že první důvod kasačního opravného prostředku je opodstatněný, je třeba napadený rozsudek zrušit, aniž je nutné zkoumat druhý až devátý důvod kasačního opravného prostředku.
K žalobě podané k Tribunálu
70
Článek 61 první pododstavec statutu Soudního dvora Evropské unie stanoví, že je-li kasační opravný prostředek opodstatněný a Soudní dvůr zruší rozhodnutí Tribunálu, může Soudní dvůr vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje, nebo věc vrátit zpět Tribunálu k rozhodnutí.
71
Vzhledem k tomu, že v projednávané věci je žaloba navrhovatelky podaná u Tribunálu založena na žalobních důvodech, které byly předmětem kontradiktorní diskuze před Tribunálem a jejich posouzení nevyžaduje přijetí žádného dalšího organizačního procesního opatření nebo dokazování, má Soudní dvůr za to, že soudní řízení dovoluje o této žalobě rozhodnout a je namístě vydat konečné rozhodnutí ve věci (obdobně viz rozsudek ze dne 5. března 2024, Kočner v. Europol, C‑755/21 P, EU:C:2024:202, bod 112 a citovaná judikatura).
Ke druhému žalobnímu důvodu uplatněnému před Tribunálem
Argumentace účastníků řízení
72
V rámci druhého žalobního důvodu navrhovatelka tvrdí, že v návaznosti na zrušující rozsudek příslušelo Cedefop přezkoumat žádost o prodloužení smlouvy a přijmout nové rozhodnutí nahrazující zrušená rozhodnutí. Podle navrhovatelky bylo po tomto přezkoumání jediným opatřením, které Cedefop mohlo legálně přijmout, prodloužení její smlouvy. Navrhovatelka z toho vyvozuje, že Cedefop tím, že nepřijalo rozhodnutí o prodloužení její smlouvy, porušilo článek 266 SFEU a dopustilo se zjevně nesprávného posouzení. Upřesňuje, že skutečnost, že Tribunál ve zrušujícím rozsudku uložil Cedefop zaplacení odškodnění, nemá žádný vliv na jeho povinnost přijmout takové rozhodnutí za účelem splnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku.
73
Cedefop v podstatě tvrdí, že přijetím sporného rozhodnutí, které bylo potvrzeno rozhodnutím o zamítnutí stížnosti, tato agentura řádně splnila povinnost vyhovět zrušujícímu rozsudku, která pro ni vyplývá z článku 266 SFEU. Odškodnění přiznané za ztrátu příležitosti, kterou navrhovatelka utrpěla, napravilo účinky zjištěné protiprávnosti, takže žádné jiné opatření nebylo nezbytné ke splnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku. Podle Cedefop je tedy druhý žalobní důvod neopodstatněný.
Závěry Soudního dvora
74
Podle článku 266 SFEU je orgán, instituce nebo jiný subjekt, jehož akt byl prohlášen za neplatný, povinen přijmout opatření vyplývající z rozsudku, kterým byl tento akt zrušen.
75
Aby dotyčný orgán, instituce nebo jiný subjekt vyhověl tomuto rozsudku a aby byly v plném rozsahu splněny povinnosti z něj vyplývající, je povinen respektovat nejen jeho výrok, ale i odůvodnění, které tvoří jeho nezbytnou oporu v tom smyslu, že je nezbytné pro určení přesného smyslu toho, co bylo v tomto výroku rozhodnuto. Toto odůvodnění totiž jednak přesně označuje ustanovení, které je považováno za protiprávní, a jednak z něj vyplývají přesné důvody protiprávnosti konstatované ve výroku, které musí dotčený orgán vzít v úvahu při nahrazování zrušeného aktu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. prosince 2024, DD v. FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, body 22 a 23, jakož i citovaná judikatura).
76
Pokud jde o účinky zrušení aktu vydaného unijním soudem, je třeba připomenout, že toto zrušení působí ex tunc, a má tedy za následek, že zrušený akt je se zpětnou účinností odstraněn z unijního právního řádu, takže se má za to, že tento akt nikdy neexistoval (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 28. května 2013, Abdulrahim v. Rada a Komise, C‑239/12 P, EU:C:2013:331, bod 68).
77
Vzhledem k tomu, že článek 266 SFEU neupřesňuje povahu opatření, která musí být přijata autorem zrušeného aktu za účelem splnění této povinnosti, je na tomto autorovi, aby tato opatření identifikoval, přičemž tento autor má široký prostor pro uvážení při volbě těchto opatření s tím, že tato opatření musí být v souladu s výrokem rozsudku, který tento akt zrušil, a s odůvodněním, které je jeho nezbytnou oporou (rozsudek ze dne 12. prosince 2024, DD v. FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, bod 24 a citovaná judikatura).
78
Konkrétně řízení směřující k nahrazení zrušeného aktu musí být provedeno znovu počínaje přesně okamžikem, v němž protiprávnost nastala, přičemž zrušení aktu v zásadě nemá vliv na platnost přípravných opatření, jež předcházela fázi, ve které byla tato vada konstatována (rozsudek ze dne 12. prosince 2024, DD v. FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, bod 25 a citovaná judikatura).
79
Aby tedy bylo zajištěno řádné splnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku a tím splněna povinnost, která pro něj vyplývá z článku 266 SFEU, je orgán, instituce nebo jiný subjekt, jehož akt byl prohlášen za neplatný, povinen přijmout opatření nezbytná k odstranění účinků zjištěných protiprávností, což v případě aktu, který již byl vykonán, znamená uvést věci do stavu, v jakém by byly, kdyby k zjištěné protiprávnosti nedošlo.
80
Z výše uvedeného vyplývá, že pro účely splnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku bylo Cedefop povinno přezkoumat žádost o prodloužení smlouvy a přijmout rozhodnutí nahrazující zrušená rozhodnutí, přičemž se za tímto účelem měl vrátit do situace, která panovala v době přijetí těchto rozhodnutí, a zohlednit odůvodnění zrušujícího rozsudku.
81
Na rozdíl od toho, co tvrdí Cedefop, skutečnost, že mu Tribunál ve zrušujícím rozsudku uložil zaplacení odškodnění jako náhrady majetkové újmy vzniklé navrhovatelce z důvodu ztráty příležitosti na prodloužení její smlouvy, jej nijak nezprošťovala povinnosti splnit tyto povinnosti.
82
Takové zproštění totiž nevyplývá z žádného z důvodů zrušujícího rozsudku a odškodnění, jehož zaplacení Tribunál uložil Cedefop, představuje peněžitou náhradu náležející navrhovatelce za ztrátu příležitosti, aniž jsou dotčeny ostatní povinnosti této agentury vyplývající z vyhovění zrušujícímu rozsudku, jak byly připomenuty v bodě 80 tohoto rozsudku.
83
V každém případě i za předpokladu, že by se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že přiznal navrhovatelce odškodnění za ztrátu příležitosti na prodloužení její smlouvy současně s nařízením zrušení rozhodnutí o neprodloužení této smlouvy, mohlo být takové pochybení uplatněno pouze v rámci kasačního opravného prostředku proti zrušujícímu rozsudku. Vzhledem k tomu, že Cedefop takový kasační opravný prostředek nepodalo, nabyl tento rozsudek právní moci.
84
Cedefop tedy tím, že odmítlo přijmout jiná opatření vyplývající ze zrušujícího rozsudku než vyplacení náhrad uvedených v tomto rozsudku, porušilo článek 266 SFEU.
85
V důsledku toho je třeba prohlásit druhý žalobní důvod za opodstatněný a zrušit jak sporné rozhodnutí, tak rozhodnutí o zamítnutí stížnosti.
K návrhovým žádáním znějícím na náhradu újmy
Argumentace účastníků řízení
86
Navrhovatelka tvrdí, že trvalý odmítavý postoj Cedefop k provedení zrušujícího rozsudku představuje zjevné porušení unijního práva a porušení důvěry, kterou musí unijní právní systém vzbuzovat u každého jednotlivce. Kromě toho, pokud jde o osobní situaci navrhovatelky, přetrvávající nejistota ohledně prodloužení její smlouvy od roku 2017 vyvolala nejistotu a psychické napětí ohledně její profesní budoucnosti, která jí způsobila stres a úzkost. Zrušení tedy nemůže představovat dostatečnou náhradu nemajetkové újmy, která navrhovatelce údajně vznikla v důsledku nevyhovění zrušujícímu rozsudku. V tomto kontextu se domáhá, aby bylo Cedefop uloženo zaplatit odškodnění ve výši 100000 eur.
87
Podle Cedefop musí být návrh navrhovatelky na náhradu újmy zamítnut. Nemajetková újma související s neprodloužením její smlouvy byla totiž již nahrazena, jelikož Tribunál ve zrušujícím rozsudku uložil Cedefop, aby z tohoto titulu zaplatilo částku 10000 eur, kterou již zaplatilo. Kromě toho navrhovatelka neupřesnila, v čem spočívá její nemajetková újma.
Závěry Soudního dvora
88
Zaprvé je třeba poznamenat, že navrhovatelka se návrhovými žádáními na náhradu újmy domáhá náhrady nemajetkové újmy, kterou jí Cedefop způsobilo tím, že nezajistilo řádné splnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku. Tyto návrhy tedy souvisejí s protiprávností sporného rozhodnutí a rozhodnutí o zamítnutí stížnosti.
89
Nemajetková újma, kterou navrhovatelka uplatňuje v rámci projednávaného kasačního opravného prostředku, se liší od nemajetkové újmy, jejíž náhradu požadovala v rámci žaloby, na jejímž základě byl vydán zrušující rozsudek, který byl založen na protiprávnosti zrušených rozhodnutí.
90
Na rozdíl od toho, co tvrdí Cedefop, tedy toto návrhové žádání na náhradu újmy nesměřuje k získání náhrady újmy, která již byla nahrazena.
91
Zadruhé je třeba připomenout, že vznik mimosmluvní odpovědnosti unijní agentury je vázán na splnění souboru podmínek, a sice že jednání vytýkané této agentuře je protiprávní, že vznikla skutečná škoda a že mezi tímto jednáním a uplatňovanou škodou je dána příčinná souvislost (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. června 2020, Schokker v. EASA, C‑310/19 P, EU:C:2020:435, bod 54 a citovaná judikatura).
92
Nejprve vzhledem k tomu, že sporné rozhodnutí a rozhodnutí o zamítnutí stížnosti byly zrušeny z důvodu, že Cedefop porušilo povinnost vyhovět zrušujícímu rozsudku, která pro něj vyplývá z článku 266 SFEU, je splněna první podmínka vzniku odpovědnosti Cedefop, a to protiprávnost vytýkaného jednání.
93
Pokud jde dále o podmínku týkající se existence skutečné škody, je třeba poukázat na to, že odmítnutí orgánu, instituce nebo jiného subjektu Unie vykonat rozhodnutí vydané unijním soudem představuje porušení důvěry, kterou musí mít každý jednotlivec v unijní právní systém, založený zejména na dodržování rozhodnutí vydaných unijními soudy. Bez ohledu na jakoukoli majetkovou újmu, která by mohla vyplývat z nesplnění povinností vyplývajících z rozsudku, tedy odmítnutí přijmout opatření nezbytná k jeho řádnému vykonání samo o sobě způsobuje nemajetkovou újmu účastníku řízení, který dosáhl příznivého rozsudku.
94
Kromě toho jednání Cedefop nepochybně a dlouhodobě způsobilo navrhovatelce nejistotu ohledně prodloužení její smlouvy, což představuje nemajetkovou újmu.
95
Je tedy třeba konstatovat, že existence skutečné škody je prokázána.
96
Konečně, pokud jde o příčinnou souvislost, stačí uvést, že nemajetková újma, kterou navrhovatelka utrpěla, má přímou příčinu v tom, že Cedefop odmítlo přijmout jiná opatření ke splnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku, než je zaplacení náhrad uvedených v tomto rozsudku, a že k takové újmě by nedošlo, kdyby Cedefop tento rozsudek řádně vykonal.
97
Z toho vyplývá, že je rovněž prokázána existence příčinné souvislosti mezi protiprávním jednáním Cedefop a újmou.
98
S ohledem na zvláštní okolnosti projednávané věci je třeba považovat přiznání částky 15000 eur navrhovatelce za přiměřenou náhradu této újmy.
K nákladům řízení
99
Článek 184 odst. 2 jednacího řádu stanoví, že je-li kasační opravný prostředek opodstatněný a Soudní dvůr vydá sám konečné rozhodnutí ve věci, rozhodne o nákladech řízení.
100
Podle čl. 138 odst. 1 tohoto jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 uvedeného jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
101
Vzhledem k tomu, že v projednávané věci navrhovatelka požadovala náhradu nákladů řízení a Cedefop nemělo ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedenému uložit, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí veškeré náklady řízení vynaložené navrhovatelkou v obou těchto řízeních.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:
1)
Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 7. února 2024, VP v. Cedefop (T‑563/22, EU:T:2024:72), se zrušuje.
2)
Rozhodnutí výkonného ředitele Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělávání (Cedefop) ze dne 17. prosince 2021 a rozhodnutí odvolací komise Cedefop ze dne 17. června 2022 se zrušují.
3)
Evropskému středisku pro rozvoj odborného vzdělávání (Cedefop) se ukládá zaplatit částku ve výši 15000 eur jako náhradu nemajetkové újmy způsobené VP.
4)
Evropské středisko pro rozvoj odborného vzdělávání (Cedefop) ponese vlastní náklady řízení a nahradí veškeré náklady řízení vynaložené VP jak v řízení v prvním stupni, tak v řízení o kasačním opravném prostředku.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.