62024CC0043
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
JEANA RICHARDA DE LA TOUR
přednesené dne 4. září 2025 (
1
)
Věc C‑43/24 [Šipov] (
i
)
K. M. H.
proti
Obština Stara Zagora
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Varchoven kasacionen sad (Nejvyšší kasační soud, Bulharsko)]
„Řízení o předběžné otázce – Občanství Unie – Článek 21 odst. 1 SFEU – Články 7 a 45 Listiny základních práv Evropské unie – Právo svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států – Překážky – Žádost transgender osoby o změnu údajů v matrice – Neexistence vnitrostátního postupu – Neexistence listiny vystavené v jiném členském státě – Povinnost členského státu původu uznat a zapsat do rodného listu změnu genderové identity a následné změny – Směrnice 2004/38/ES – Článek 4 – Povinnost vydat doklady totožnosti odpovídající prožívané genderové identitě“
I. Úvod
1.
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce byla podána v řízení zahájeném K. M. H. proti obci Stara Zagora (Obština Stara Zagora, Bulharsko) s cílem dosáhnout rozsudku, kterým by byla uznána změna jejího pohlaví a nařízena změna jejího jména (
2
) a zapsání této změny do jejího rodného listu.
2.
Tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se tedy týká uznání a zápisu trans identity osoby, která je státním příslušníkem tohoto členského státu, do matriky orgány členského státu příslušnými ke změně jejího rodného listu. Ačkoli tato osoba využila svobody pohybu a pobytu v jiném členském státě, předmětem její žádosti není uznání změny prvku její totožnosti, které bylo legálně dosaženo v jiném členském státě.
3.
V oblasti zápisu do matriky se však až do rozsudku ze dne 4. října 2024, Mirin (
3
), judikatura Soudního dvora vyvíjela pouze v rámci uznávání účinků listiny nebo rozhodnutí vydaných v jiném členském státě a to především na základě práva občanů Unie volně se pohybovat a pobývat na území členských států, zakotveného v článku 21 SFEU, přičemž bylo připomenuto, že unijní právo se nedotýká pravomocí těchto států v oblasti osobního stavu.
4.
Kromě toho se Soudní dvůr v této judikatuře, pokud jde o uznávání právních vztahů, výslovně snažil upřesnit, že uznání, ze strany členského státu, právního stavu, který je legálně založen v jiném členském státě, nevyžaduje, aby první členský stát, v němž tento stav vyvolává účinky stanovené unijním právem, změnil svou právní úpravu osobního stavu (
4
). Konečně v jiných oblastech Soudní dvůr zdůraznil pravomoc členských států, pokud jde o právní uznání genderové identity (
5
).
5.
Ve věci, která vedla k rozsudku Mirin, existovalo v členském státě, jehož byl dotyčný občan státním příslušníkem, vnitrostátní řízení o změně genderové identity (
6
). V projednávané věci tomu tak není, protože členský stát, jehož je osoba státním příslušníkem, rozhodně odmítá uznání změny genderové identity.
6.
V žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce je tedy Soudní dvůr vyzván, aby se vyjádřil k souladu právní úpravy členského státu, jak ji vykládají vnitrostátní soudy, která neuznává změnu genderové identity jednoho ze státních příslušníků tohoto státu ani její důsledky, pokud tato změna genderové identity nebyla v jiném členském státě právně potvrzena (
7
), s unijním právem. Vzhledem k tomu, že se jedná o otázku pravomoci členských států v oblasti osobního stavu, jde o záležitost zásadního významu.
7.
Soudní dvůr tedy bude muset určit, zda situace v původním řízení spadá do působnosti unijního práva, jaké překážky výkonu práv se může dotyčná osoba dovolávat a zda tato překážka může být odůvodněná.
8.
Vysvětlím důvody, proč by Soudní dvůr mohl mít s ohledem na některá ustanovení unijního práva za to, že členský stát je povinen odstranit překážky volného pohybu a pobytu vytvořené tím, že v tomto členském státě není právně uznána prožívaná genderová identita jednoho z jeho státních příslušníků, a to změnou jeho rodného listu a dokladů totožnosti, a to i v případě, že změna genderové identity nebyla právně potvrzena v jiném členském státě.
II. Právní rámec
A.
Unijní právo
9.
V rámci tohoto stanoviska budu odkazovat na článek 20 a čl. 21 odst. 1 SFEU, článek 7 a čl. 45 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie (
8
), jakož i na čl. 4 odst. 3 směrnice 2004/38/ES (
9
).
B.
Bulharské právo
1. Zákon o evidenci obyvatel
10.
Článek 1 odst. 2 zákona o evidenci obyvatel, ve znění použitelném na spor v původním řízení, stanoví:
„Zápis do matriky spočívá v zápisu narození, manželství a úmrtí do matriční knihy a v zápisu osob do evidence obyvatel.“
11.
Článek 2 odst. 1 tohoto zákona stanoví:
„Zápis osob do matriky v Bulharské republice je založen na údajích uvedených v jejich dokladech o osobním stavu a na údajích obsažených v jiných dokladech uvedených v zákoně.“
12.
Článek 3 uvedeného zákona stanoví:
„1.   Do matričních knih jsou zapisovány události uvedené v čl. 1 odst. 2 týkající se všech osob, které jsou v době události bulharskými státními příslušníky, a osob, které nejsou bulharskými státními příslušníky, ale v době události se nacházejí na území Bulharské republiky.
2.   Do evidence obyvatel se zapisují:
1. všichni bulharští státní příslušníci;
[…][ (
10
)]“
13.
Podle článku 8 odst. 1 téhož zákona jsou hlavními údaji zapsanými v matrice osob jejich jméno, datum a místo narození, pohlaví, státní příslušnost a osobní identifikační číslo.
14.
Článek 9 odst. 1 zákona o evidenci obyvatel stanoví:
„Jméno bulharského státního příslušníka narozeného na území Bulharské republiky se skládá z křestního jména, patronymu a příjmení. Všechny tři části jména jsou zapsány v rodném listu.“
15.
Článek 13 tohoto zákona uvádí:
„Patronym osoby se skládá z křestního jména otce a píše se s příponou ‑ov nebo ‑ev a koncovkou podle pohlaví dítěte, ledaže křestní jméno otce neumožňuje přidání těchto koncovek nebo pokud jsou v rozporu s rodinnými, etnickými nebo náboženskými tradicemi rodičů.“
16.
Článek 14 odst. 1 uvedeného zákona stanoví:
„Příjmení každé osoby je příjmení nebo patronym otce s příponou ‑ov nebo ‑ev a koncovkou podle pohlaví dítěte, pokud rodinné, etnické nebo náboženské tradice rodičů nevyžadují něco jiného.“
17.
Článek 19 odst. 1 téhož zákona zní následovně:
„Změnu křestního jména, patronymu nebo příjmení povolí soud na základě písemné žádosti dotčené osoby, pokud je směšné, hanlivé nebo společensky nepřijatelné, a v případech, kdy to vyžadují závažné okolnosti.“
18.
Podle čl. 45 odst. 1 bodů 6 až 8 zákona o evidenci obyvatel obsahuje rodný list jméno novorozence, osobní identifikační číslo dítěte (pouze pro bulharské státní příslušníky), pohlaví a státní příslušnost.
19.
Článek 73 tohoto zákona stanoví, že změna údajů o osobním stavu osob uvedených v dokladech o osobním stavu se provádí soudní nebo správní cestou.
20.
V souladu s čl. 76 odst. 5 uvedeného zákona se jméno a pohlaví mění soudním rozhodnutím.
21.
Podle článku 100 téhož zákona je jednotný systém zápisu do matriky a administrativních služeb obyvatelstva (ESGRAON) národním systémem evidence osobního stavu fyzických osob v Bulharské republice a zdrojem osobních údajů o těchto osobách.
22.
Článek 101 body 1 až 4 zákona o evidenci obyvatel stanoví:
„Funkce ESGRAON jsou:
1.
zřídit a vést záznamy o dokladech o osobním stavu;
2.
zřídit a vést vnitrostátní elektronický rejstřík dokladů o osobním stavu;
3.
zřídit a vést evidenci obyvatel;
4.
zřídit systém vytváření a přidělování jedinečného administrativního identifikátoru (osobního identifikačního čísla) fyzických osob a zřídit a vést evidenci osobních identifikačních čísel.“
2. Zákon o bulharských dokladech totožnosti
23.
Podle čl. 4 odst. 1 zákona o bulharských dokladech totožnosti (Zakon za balgarskite lični dokumenti) (
11
) ze dne 1. dubna 1999, ve znění použitelném na spor v původním řízení, má každý bulharský státní příslušník právo na doklad totožnosti.
24.
Článek 9 odst. 1 tohoto zákona stanoví:
„V případě změny jména, osobního identifikačního čísla (osobního čísla/osobního čísla cizince), pohlaví, státní příslušnosti nebo podstatné a trvalé změny vzhledu je osoba povinna požádat o nové bulharské doklady totožnosti do 30 dnů.“
25.
Článek 13 odst. 1 uvedeného zákona vyjmenovává druhy dokladů totožnosti. Jedná se zejména o průkaz totožnosti, cestovní pas a řidičský průkaz.
26.
Podle čl. 16 odst. 1 téhož zákona musí být v dokladech totožnosti uvedena jména, datum narození, osobní identifikační číslo, pohlaví a státní příslušnost dotyčné osoby. Odstavce 2 a 6 tohoto článku upřesňují, že cestovní pas a průkaz totožnosti musí obsahovat také biometrické údaje.
27.
Odstavec 1 bod 16 dodatečných ustanovení zákona o bulharských dokladech totožnosti doplňuje, že biometrickými údaji jsou zobrazení obličeje státního příslušníka a otisky prstů.
III. Skutkové okolnosti sporu v původním řízení a předběžné otázky
28.
K. M. H. je osoba narozená dne 7. srpna 1990 v Bulharsku, která byla při narození zapsána jako osoba mužského pohlaví se jménem sestávajícím z křestního jména, patronymu a příjmení (
12
) odpovídajícího tomuto pohlaví. Bylo jí rovněž přiděleno osobní identifikační číslo a vydán doklad totožnosti, které ji rovněž identifikují jako osobu mužského pohlaví. K. M. H. však tvrdí, že (
13
)„se vždy cítila jako žena, co se týče vzhledu a chování, vnímání, emocí a způsobů chování“ (
14
), a to již od svého dětství.
29.
Tato osoba v současné době žije v Itálii a trvale žije s italským partnerem (
15
), který zajišťuje její životní potřeby. Podstoupila hormonální léčbu, díky níž se prezentuje jako žena, a přeje si podstoupit chirurgický zákrok ke změně pohlaví, což by znamenalo změnu osobního stavu. Rozpor mezi vzhledem a chováním osoby ženského pohlaví na jedné straně a skutečností, že má úřední doklady totožnosti, včetně průkazu totožnosti, osoby mužského pohlaví na straně druhé jí způsobuje každodenní potíže a problémy, zejména při hledání zaměstnání.
30.
Proto v průběhu roku 2017 K. M. H. požádala okresní soud Stara Zagora (Rajonen sad Stara Zagora, Bulharsko) na základě čl. 19 odst. 1 zákona o evidenci obyvatel, aby určil, že je osobou ženského pohlaví, a nařídil změnu jejího jména z K. M. H. (mužské křestní jméno, patronym a příjmení) na K. M. H. (ženské křestní jméno, patronym a příjmení) a aby tato změna byla zapsána do rodného listu, který jí byl vydán.
31.
Tento soud, který disponoval různými lékařskými posudky a znaleckým posudkem potvrzujícím prohlášení K. M. H. o tvrzené genderové identitě, její návrh dne 28. února 2018 zamítl. Připustil, že K. M. H. je transgender osobou, a konstatoval, že tento návrh směřující k uznání změny její genderové identity (
16
) vychází ze svobodné vůle a informované volby. Měl však za to, že zákonné kritérium pro vyhovění uvedené žádosti podle článku 73 zákona o evidenci obyvatel ve spojení s článkem 19 tohoto zákona nebylo splněno. Uvedl, že bulharské objektivní právo nestanoví možnost změnit skutečnosti uvedené v dokladu o osobním stavu z psychologických důvodů.
32.
Toto rozhodnutí potvrdil dne 15. června 2018 v odvolacím řízení krajský soud Stara Zagora (Okražen sad Stara Zagora, Bulharsko) s odůvodněním, že bulharský zákonodárce počítá s registrací pohlaví určeného při narození na základě primárních pohlavních znaků. Změnu pohlaví lze povolit pouze tehdy, pokud je vynucena tělesnou změnou. Dále ustanovení zákona o evidenci obyvatel jsou zcela jasná a neponechávají žádný prostor pro odlišný výklad. Konečně je na státu, aby jako zákonodárce přijal opatření k respektování soukromého a rodinného života občanů v souladu s pravidlem stanoveným v článku 8 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (
17
), který je přímo použitelný.
33.
Na základě kasačního opravného prostředku povoleného usnesením ze dne 7. února 2019 Nejvyšší kasační soud (Varchoven kasacionen sad, Bulharsko) rozhodnutím ze dne 28. června 2019 rozhodl, že bez ohledu na neexistenci právní úpravy ve vnitrostátním právu zásada respektování soukromého a rodinného života ukládá soudu, aby v každém jednotlivém případě posoudil, zda jsou splněny hmotněprávní podmínky pro změnu genderové identity osoby, od nichž se odvíjí právní změna údajů o osobním stavu zapsaných v rodném listu, aby bylo dosaženo nezbytné rovnováhy mezi veřejným zájmem a zájmem jednotlivce ve smyslu článku 8 EÚLP. Rozhodl o vrácení věci krajskému soudu Stara Zagora (Okražen sad Stara Zagora), aby shromáždil nové důkazy týkající se zdravotního stavu K. M. H.
34.
Rozhodnutím ze dne 21. listopadu 2019 tento soud, který měl k dispozici druhý posudek potvrzující, že K. M. H. je transgender osoba, opět zamítl její žádost o změnu osobního stavu a zopakoval odůvodnění svého prvního rozhodnutí založené na neexistenci postupu umožňujícího zapsat do rodného listu „psychologické pohlaví“.
35.
K. M. H. podala proti tomuto rozhodnutí kasační opravný prostředek k Nejvyššímu kasačnímu soudu (Varchoven kasacionen sad). Tento kasační opravný prostředek byl povolen dne 26. června 2023 z důvodu neslučitelnosti uvedeného rozhodnutí s rozsudkem ze dne 30. dubna 1996, P. v. S (
18
)., na který se odvolala K. M. H., týkající se následujících právních otázek, které jsou předmětem sporu a které předkládající soud shrnul takto: „Mají fyzické osoby právo určit svou vlastní identitu včetně příslušnosti ke konkrétnímu pohlaví? Představuje skutečnost, že soud odmítá nařídit změnu pohlaví, jména a identifikačního čísla v dokladech o osobním stavu navrhovatele, který tvrdí, že je transsexuální, nerovné zacházení?“
36.
Toto řízení bylo obnoveno poté, co plénum občanskoprávních senátů Nejvyššího kasačního soudu (Varchoven kasacionen sad) vydalo výkladové rozhodnutí č. 2/2020 ze dne 20. února 2023 (
19
), které je závazné pro všechny státní orgány a soudy, včetně senátů Nejvyššího kasačního soudu (Varchoven kasacionen sad). V odpovědi na otázku, zda podmínky pro změnu údajů v dokladech o osobním stavu osoby, která tvrdí, že je transgender, vyplývají z článku 8 EÚLP, bylo nejprve rozhodnuto (
20
), že hmotné právo platné v Bulharsku nestanoví možnost změny údajů týkajících se pohlaví, jména a osobního identifikačního čísla uvedených v dokladech o osobním stavu v takovém případě. Dále unijní právo nevede k odlišnému závěru, protože pravidla týkající se osobního stavu osob spadají do pravomoci členských států. Konečně, toto rozhodnutí se opírá o nález Ústavního soudu (Konstitucionen sad, Bulharsko) č. 15 ze dne 26. října 2021, z něhož vyplývá, že pojem „pohlaví“ v Ústavě lze chápat pouze v biologickém smyslu a že veřejný zájem má přednost před zájmem transgender osob z důvodu morálních nebo náboženských pravidel a zásad, na nichž jsou založeny hodnoty a představy společnosti, jejichž stabilita a trvalost musí být zajištěna. V tomto ohledu je v tomto nálezu zdůrazněn dopad změny rodného listu osoby, která tvrdí, že je „transsexuální“ osobou, na osobní stav jiných osob, včetně nezletilých a nesvéprávných osob, jako jsou děti této osoby, jakož i jejího manžela nebo manželky.
37.
Nejvyšší kasační soud (Varchoven kasacionen sad) má nicméně pochybnosti o výkladu podaném ve výkladovém rozhodnutí. Zaprvé, s odkazem na článek 8 EÚLP a článek 9 SEU tvrdí, že by se jednalo o diskriminaci ve smyslu těchto ustanovení, pokud by se působnost vnitrostátního práva zakazujícího diskriminaci na základě pohlaví omezovala na intersexuální osoby a další osoby z určitých zdravotních důvodů. Zmiňuje také identické nebo podobné případy, které byly v jiných členských státech posouzeny odlišně, aby poukázal na porušení práva bulharských transgender osob na spravedlivý proces.
38.
Zadruhé se tento soud táže, zda zákaz právně měnit údaje uvedené v rodném listě neporušuje zásady rovnosti občanů Unie a volného pohybu stanovené v článcích 8 a 21 SFEU, „zakotvené v článku 7 Listiny […] a článku 8 EÚLP“, z důvodu, že dotčené osoby nejsou schopny prokázat svou totožnost svými průkazy totožnosti, v nichž jsou uvedeny jako osoba opačného pohlaví.
39.
Konečně má uvedený soud za to, že je na Soudním dvoru, aby posoudil, zda je závazný výklad Ústavy podaný rozhodnutím Ústavního soudu (Konstitucionen sad), podle kterého je výraz „pohlaví“ chápán pouze v biologickém smyslu, v souladu s požadavky unijního práva a může představovat právní překážku zohlednění genderové identity v dokladech o osobním stavu.
40.
Za těchto podmínek se Nejvyšší kasační soud (Varchoven kasacionen sad) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Brání zásady rovnosti občanů Unie a volného pohybu, které jsou zakotvené v článku 9 SEU a v článcích 8 a 21 [SFEU] a stvrzené článkem 7 [Listiny] a článkem 8 [EÚLP], takové vnitrostátní právní úpravě členského státu, která vylučuje jakoukoliv možnost změnit záznam týkající se pohlaví, jména a identifikačního čísla v dokladech o osobním stavu navrhovatele, který tvrdí, že je [transgender osobou]?
2)
Brání zásady rovnosti občanů Unie a volného pohybu zakotvené v článku 9 SEU a v článcích 8 a 21 [SFEU], jakož i zákaz diskriminace na základě pohlaví, rasy nebo etnického původu, náboženského vyznání nebo přesvědčení, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace zakotvený v článku 10 SFEU, které jsou stvrzené článkem 7 Listiny a článkem 8 EÚLP, jakož i zásada účinného prostředku nápravy takové vnitrostátní judikatuře (v projednávané věci výkladovému rozhodnutí […]), podle níž objektivní hmotné právo platné na území členského státu Evropské unie neumožňuje provést v dokladech o osobním stavu žadatele, který tvrdí, že je transgender osoba, změnu pohlaví, jména a identifikačního čísla, což žadatele staví do situace odlišné od situace, v níž by se nacházel v jiném členském státě, podle jehož judikatury platí opak?
Je přípustná taková vnitrostátní judikatura, která na základě náboženských hodnot a morálních měřítek nepovoluje změnu genderové identity, ledaže by tato změna byla u určitých – intersexuálních – osob nezbytná z lékařských důvodů?
Je přípustná taková vnitrostátní judikatura, která na základě náboženských hodnot a morálních měřítek umožňuje změnu pohlaví pouze v určitých případech a pouze pro určité (intersexuální) osoby z lékařských důvodů, avšak nikoliv v jiných případech změny genderové identity z dalších, jiných lékařských důvodů?
3)
Platí povinnost členských států Evropské unie uznat osobní stav jednotlivce konstatovaný v jiném členském státě v souladu s jeho právem, která byla uznána judikaturou Soudního dvora [v rozsudcích ze dne 5. června 2018, Coman a další (C‑673/16, EU:C:2018:385), a [Pančarevo]], týkající se použití směrnice [2004/38] a čl. 21 odst. 1 SFEU, i ve vztahu k pohlaví jako podstatné součásti matričního záznamu, a je nezbytné, aby změna pohlaví osoby, která má i bulharskou státní příslušnost, konstatovaná v jiném členském státě byla zapsána do příslušné evidence Bulharské republiky?
4)
Je s ohledem na právo na spravedlivý proces zakotvené v Listině a EÚLP přípustný takový závazný výklad Ústavy v nálezu Ústavního soudu (Konstitucionen sad), podle kterého je pojem ‚pohlaví‘ chápán pouze v biologickém smyslu[?] [J]e tento výklad slučitelný s požadavky unijního práva a může být právní překážkou zápisu změny pohlaví?“
41.
Předkládající soud odpověděl na žádost Soudního dvora o informace dne 27. května 2024.
42.
Písemná vyjádření předložily K. M. H., estonská, maďarská, nizozemská a portugalská vláda a Evropská komise. K. M. H., bulharská a nizozemská vláda a Komise se zúčastnily jednání, které se konalo dne 22. května 2025, během něhož rovněž odpověděly na otázky k ústnímu zodpovězení položené Soudním dvorem.
IV. Analýza
43.
Předně uvádím, že zatímco první předběžná otázka se týká vnitrostátní právní úpravy, která vylučuje zápis trans identity do matriky, ostatní otázky se týkají vnitrostátní judikatury, podle níž výklad této právní úpravy neumožňuje změnu osobního stavu transgender osoby.
44.
V této souvislosti se předkládající soud v podstatě snaží zjistit, zda ustanovení unijního práva týkající se rovnosti občanů Unie, jejich svobody pohybu a pobytu na území členských států, zákazu diskriminace a účinné soudní ochrany, která jsou zakotvena v Listině, brání tomu, aby vnitrostátní právní předpisy a jejich výklad vnitrostátními soudy neumožňovaly „změnu genderové identity“ (
21
) bulharského státního příslušníka za účelem jejího zapsání do jeho rodného listu a dokladů totožnosti, a to i bez chirurgické změny pohlaví.
45.
Vzhledem k tomu, že tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce spadá do rámce sporu mezi bulharským státním příslušníkem a bulharským orgánem příslušným v oblasti zápisu do matriky, jehož předmětem není uznání aktu nebo rozhodnutí zapsaného v jiném členském státě, je třeba upřesnit, co odůvodňuje pravomoc Soudního dvora (
22
).
46.
Podle mého názoru stačí konstatovat, že situace K. M. H. spadá do působnosti čl. 21 odst. 1 SFEU (
23
). Jako bulharská státní příslušnice (
24
) totiž K. M. H. uplatnila své právo na volný pohyb v jiném členském státě, konkrétně v Italské republice. Přeje si tam pobývat a pracovat a volně se pohybovat po území členských států pod identitou, která by vyplývala z právního uznání její genderové identity v jejím státě původu, a rovněž chce mít zajištěn rodinný život se svým italským partnerem. Bulharská republika je výlučně příslušná k tomu, aby vydala K. M. H. průkaz totožnosti nebo cestovní pas s uvedením její státní příslušnosti.
47.
K. M. H. se tedy může zejména dovolávat základního a individuálního práva volně se pohybovat a pobývat na území členských států, které je každému občanu Unie přiznáno v souladu s čl. 20 odst. 2 písm. a) a čl. 21 odst. 1 SFEU, s výhradou omezení a podmínek stanovených Smlouvami a opatřeními přijatými k jejich provedení (
25
). V tomto ohledu je cílem směrnice 2004/38 mimo jiné stanovit podmínky pro výkon těchto práv a jejich omezení (
26
). Zejména v čl. 4 odst. 3 stanoví vydání průkazu totožnosti nebo cestovního pasu.
48.
Pokud jde o otázky předkládajícího soudu a nejprve o první dvě otázky, uvádím, že tento soud zaslal svou žádost o rozhodnutí o předběžné otázce a odpověď na žádost Soudního dvora o informace před tím, než byl vydán rozsudek Mirin týkající se zápisu změny jména a genderové identity občana Unie do rodného listu příslušným orgánem členského státu, jehož je tento občan státním příslušníkem. Soudní dvůr rozhodl, že „článek 20 a čl. 21 odst. 1 SFEU ve spojení s články 7 a 45 Listiny musí být vykládány v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, která neumožňuje uznat a zapsat do rodného listu státního příslušníka tohoto členského státu změnu osobního jména a genderové identity, které legálně dosáhl v jiném členském státě při výkonu práva volného pohybu a pobytu, v důsledku čehož je nucen zahájit nové soudní řízení o změně genderové identity v tomto prvním členském státě, jež tuto změnu, které již bylo legálně dosaženo v tomto jiném členském státě, nebere v potaz“ (
27
).
49.
Mezi věcí, která vedla k rozsudku Mirin, a projednávanou věcí však existuje významný rozdíl, a to skutečnost, že v projednávané věci nedošlo ke změně genderové identity legálně dosažené v jiném členském státě. První a druhá předběžná otázka tedy zůstávají relevantní.
50.
Dále, ačkoli rozsudek Mirin umožňuje rozptýlit pochybnosti předkládajícího soudu vyjádřené v jeho třetí předběžné otázce, je tato otázka nepřípustná, jelikož není předmětem sporu, a je tedy hypotetická. K. M. H. totiž nedosáhla žádného soudního ani správního rozhodnutí v Itálii, kde pobývá, jak vyplývá z odpovědi předkládajícího soudu na žádost Soudního dvora o informace.
51.
Konečně čtvrtou předběžnou otázku lze podle mého názoru chápat tak, že se v ní předkládající soud táže, zda je pro něj nemožné vyložit vnitrostátní ustanovení v souladu s unijním právem pouze z toho důvodu, že toto ustanovení vyložil Ústavní soud (Konstitucionen sad) ve smyslu, který není s tímto právem slučitelný. Podle ustálené judikatury Soudního dvora je třeba odpovědět záporně.
52.
Soudní dvůr totiž rozhodl, že vnitrostátní soud, který využil možnosti, kterou mu přiznává čl. 267 druhý pododstavec SFEU, musí případně odmítnout posouzení vnitrostátního soudu vyššího stupně, pokud má s ohledem na výklad podaný Soudním dvorem za to, že tato posouzení nejsou v souladu s unijním právem, a v případě potřeby upustit od použití vnitrostátního pravidla, které mu ukládá povinnost řídit se rozhodnutími tohoto vyššího soudu. Dále toto řešení se použije zejména v případě, kdy je obecný soud vázán rozhodnutím vnitrostátního ústavního soudu, o němž má za to, že je v rozporu s unijním právem (
28
).
53.
Navrhuji tedy Soudnímu dvoru, že se zaměřím na první a druhou předběžnou otázku v rozsahu, v němž jsou založeny na článku 21 SFEU a článku 7 Listiny, a posoudím je společně.
54.
Vzhledem k tomu, že se K. M. H. může dovolávat čl. 21 odst. 1 SFEU, lze podle mého názoru vyloučit některé důvody uplatněné předkládajícím soudem, a sice ustanovení týkající se rovnosti (článek 9 SEU a článek 8 SFEU), zákazu diskriminace (článek 10 SFEU) a práva na účinnou právní ochranu (článek 47 Listiny).
55.
Proto navrhuji přeformulovat první a druhou předběžnou otázku. Kromě toho v rámci postupu spolupráce mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem zavedeného článkem 267 SFEU a za účelem poskytnutí užitečné odpovědi předkládajícímu soudu pro účely rozhodnutí sporu, který mu byl předložen, může Soudní dvůr zohlednit normy unijního práva, na které vnitrostátní soud ve své otázce neodkázal (
29
).
56.
S ohledem na účel žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce (
30
) je tedy třeba mít za to, že předkládajícího soud se v podstatě táže, zda musí být článek 20 a čl. 21 odst. 1 SFEU, jakož i článek 7 a čl. 45 odst. 1 Listiny ve spojení s čl. 4 odst. 3 směrnice 2004/38 vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, jak je vykládána vnitrostátními soudy, která neumožňuje, aby změna genderové identity státních příslušníků tohoto státu, a to i bez chirurgické změny pohlaví, jakož i změna jejich jména a osobního identifikačního čísla byly právně uznány a zapsány do jejich rodného listu, ačkoliv na tomto zápisu závisí změna údajů uvedených v jejich dokladech totožnosti.
57.
V oblasti občanského stavu a právního uznání trans identity se Soudní dvůr již vyjádřil k povinnostem členských států podle unijního práva za specifických okolností, konkrétně v případě změny genderové identity, které bylo legálně dosaženo v jiném členském státě (
31
). Logika, z níž vychází tato judikatura, je stejná jako v případě jména. Vychází z konstatování, že výkon práv přiznaných článkem 20 a čl. 21 odst. 1 SFEU je narušen, pokud se identita „mobilního“ občana Unie uznaná v jednom členském státě liší od identity zapsané v členském státě, jehož je státním příslušníkem (
32
).
58.
Tato překážka odůvodňuje omezení pravomoci členských států v oblasti osobního stavu. Podle ustálené judikatury Soudního dvora je totiž za současného stavu unijního práva osobní stav jednotlivců, do jehož rámce spadají normy týkající se změny osobního jména, příjmení a genderové identity osoby, záležitostí spadající do pravomoci členských států a unijní právo do této pravomoci nezasahuje. Při výkonu této pravomoci však musí všechny členské státy dodržovat unijní právo, a zvláště ustanovení Smlouvy o FEU týkající se svobody pohybu a pobytu na území členských států přiznané každému občanovi Unie, a za tímto účelem uznávat osobní stav jednotlivců konstatovaný v jiném členském státě v souladu s jeho právem (
33
).
59.
Nicméně v případě neexistence aktu nebo rozhodnutí legálně získaného v jiném členském státě, než je členský stát, jehož je dotyčná osoba státním příslušníkem, se již nejedná o řešení obtíží spojených s osobním stavem osoby, který se z pouhého důvodu, že využila svobody pohybu a pobytu v členském státě, liší v závislosti na dotčených členských státech.
60.
Dosud neřešenou otázkou položenou Soudnímu dvoru je, jak zajistit účinný výkon této svobody v případě, že se prožívaná genderová identita občana Unie liší od genderové identity vyplývající z údaje o pohlaví uvedeného v jeho rodném listu, který je zapsán v jeho průkazu totožnosti nebo cestovním pasu. V projednávané věci nemá K. M. H., jak uvedla před vnitrostátními soudy, doklady totožnosti, které by jí umožňovaly pohybovat se, pobývat a pracovat na území členských států, aniž by musela řešit pochybnosti vyvolané rozpory mezi údajem o jejím pohlaví v těchto dokladech, který je v souladu s údajem uvedeným v jejím rodném listě, na straně jedné a její prožívanou genderovou identitou na straně druhé.
61.
Vyvstává tedy otázka, jaký může být právní základ pro povinnost členských států právně uznat změnu genderové identity jednoho ze svých státních příslušníků narozeného na jejich území.
62.
Vzhledem k neexistenci aktu nebo rozhodnutí vydaného v jiném členském státě mám za to, že na takovou situaci nelze rozšířit působnost čl. 21 odst. 1 SFEU, jak je vykládán v oblasti identity „mobilních“ občanů Unie, pokud se tato identita v jednotlivých dotčených členských státech liší. Rozhodnout jedině na tomto základě, i když ve světle článku 7 Listiny, že členský stát má povinnost právně uznat genderovou identitu, by znamenalo zpochybnit zásadu pravomoci členských států v oblasti osobního stavu jednotlivců a tedy občanského stavu. Takové rozhodnutí by v konečném důsledku vedlo k neomezenému uznání práv spojených s občanstvím Unie, ačkoli to žádné ustanovení Smluv nestanoví. Kromě toho výklad založený na čl. 45 odst. 1 Listiny je omezen článkem 51 odst. 2 Listiny.
63.
Proto se stejně jako Komise, která se v tomto smyslu vyjádřila na jednání, domnívám, že odpověď založená na čl. 21 odst. 1 SFEU ve spojení s čl. 4 odst. 3 směrnice 2004/38 se jeví jako vhodnější.
64.
Má zásadní výhodu v tom, že zůstává v mezích a podmínkách výkonu práva občanů Unie na volný pohyb a pobyt, jak je stanoveno v čl. 21 odst. 1 SFEU a upřesněno ve směrnici 2004/38 (
34
). Kromě toho se taková odpověď může opírat o tři rozhodnutí Soudního dvora, a to rozsudek Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date, týkající se podmínek pro vydání průkazu totožnosti, který lze v rámci Unie použít jako cestovní doklad, a rozsudky Mirin a Deldits, týkající se zápisu trans identity do veřejných registrů.
65.
Soudní dvůr totiž upřesnil, že vytvoření prostoru bez vnitřních hranic, který Unie poskytuje svým občanům, zahrnuje právo svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, které každému z nich přiznává přímo čl. 20 odst. 2 písm. a) a čl. 21 odst. 1 SFEU, přičemž cílem směrnice 2004/38 je podle ustálené judikatury usnadnit jeho výkon (
35
).
66.
Průkazy totožnosti a cestovní pasy, které obsahují zejména zobrazení obličeje jejich držitelů, tak slouží k identifikaci občanů Unie (
36
) zejména za účelem prokázání toho, že jsou oprávněni se volně pohybovat a pobývat na území členských států, a toto právo tedy vykonávat (
37
).
67.
Pokud tedy průkazy totožnosti a cestovní pasy vydané příslušným členským státem obsahují údaj o pohlaví držitele převzatý z jeho rodného listu, měla by být v nich uvedena i prožívaná genderová identita držitele, pokud se liší od pohlaví přiřazeného při narození (
38
). Totéž platí pro jméno, příjmení, a případně osobní identifikační číslo, které odpovídají změně genderové identity. V tomto ohledu je třeba připomenout, že uvedení pohlaví má psychosociální účinky (
39
) jelikož určuje mužskou nebo ženskou genderovou identitu. Pokud tedy v konkrétní situaci tento údaj neodpovídá genderové identitě, kterou dotyčná osoba prožívá (
40
), dokument předložený jako doklad totožnosti (průkaz totožnosti nebo cestovní pas) nutně vyvolává pochybnosti o jeho pravosti nebo pravdivosti (
41
).
68.
V této souvislosti se mi jeví jako vhodné uvést několik zásadních upřesnění týkajících se uvádění pohlaví v průkazech totožnosti a cestovních pasech.
69.
Je třeba rozlišovat mezi unijními právními předpisy týkajícími se vydávání cestovních pasů na jedné straně a průkazů totožnosti na straně druhé. Cestovní pasy se řídí nařízením (ES) č. 2252/2004 (
42
). Na průkazy totožnosti se nyní vztahuje nařízení 2025/1208.
70.
I když se v obou případech tyto předpisy odvolávají na doporučení Mezinárodní organizace pro civilní letectví (ICAO) (
43
), a zejména na doporučení obsažená v dokumentu 9303 o strojově čitelných cestovních dokladech (
44
), je třeba poukázat na určité rozdíly.
71.
Pokud jde o cestovní pasy, v části 4 dokumentu 9303 nadepsané „Specifikace pro strojově čitelné pasy (SČP) a jiné SČCD [ (
45
)] formátu TD3 [ (
46
)]“ (
47
), je v poli II obsahujícím „[p]ovinné a nepovinné osobní údaje“ v kolonce 11 týkající se pohlaví držitele pasu ve francouzském jazyce uvedeno: „F (féminin), M (masculin) ou X (sexe non spécifié)“ [F (ženské), M (mužské) nebo X (pohlaví nespecifikováno] (
48
). Podle této normy jsou tedy členské státy povinny stanovit pole pro údaj o pohlaví. Nemusí jej však uvést (
49
).
72.
Pokud jde o průkazy totožnosti, stejné předpisy týkající se uvedení pohlaví jsou obsaženy v části 5 dokumentu 9303 nadepsaném „Specifikace pro strojově čitelné úřední cestovní doklady (SČÚCD) formátu TD1[ (
50
)]“ (
51
).
73.
V případě průkazů totožnosti občanů Unie se však členské státy mohou od těchto požadavků odchýlit, jak stanoví čl. 3 odst. 2 druhý pododstavec nařízení 2025/1208 ve spojení s bodem 25 jeho odůvodnění. Pro tyto průkazy totožnosti tak unijní normotvůrce zvolil:
–
použití výrazu „genre“ [gender] namísto výrazu „sexe“ [pohlaví] uvedeného v dokumentu 9303 k označení tohoto údaje, který má být uveden v poli průkazu totožnosti, a
–
uvedení „genderu“ (ve smyslu „pohlaví“ podle dokumentu 9303) osoby v jejím průkazu totožnosti ze strany členských států jako dobrovolné. Jinými slovy, členské státy nejsou povinny do tohoto dokladu zahrnout kolonku týkající se genderu (nebo pohlaví) (
52
).
74.
Pro účely další analýzy podmínek, za nichž musí být průkaz totožnosti odpovídající prožívané genderové identitě transgender občana Unie vydán, je tedy třeba vycházet z hypotézy, že členský stát, jehož je tento občan státním příslušníkem, uvádí v průkazech totožnosti gender (nebo pohlaví).
75.
V takovém případě, jako je tomu v projednávané věci v Bulharsku (
53
), překážka výkonu práva svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, které je vystaven transgender občan Unie, vyplývá z toho, že jediný příslušný orgán, a sice orgán členského státu jeho původu, vydal průkaz totožnosti povinně uvádějící údaj o jeho pohlaví uvedený v jeho rodném listu, ačkoli již neodpovídá jeho prožívané genderové identitě. Za těchto podmínek není tento doklad totožnosti v souladu se svým účelem. Připomínám, že jeho účelem je umožnit identifikaci jeho držitele, aniž by mohla být zpochybněna pravost předložených dokladů nebo pravdivost údajů v nich obsažených (
54
).
76.
Toto zjištění by mělo tedy Soudní dvůr vést ke konstatování nové formy překážky bránící občanu Unie ve výkonu práv zaručených článkem 21 SFEU a čl. 45 odst. 1 Listiny ve znění článku 7 Listiny. Tato překážka nevyplývá z existence dvou rozdílných dokladů o osobním stavu týkajících se téže osoby, ale z povinného uvedení pohlaví vyplývajícího z rodného listu v průkazu totožnosti bez jakékoli možnosti uvést v něm odlišnou genderovou identitu, a sice tu, kterou prožívá.
77.
Soudní dvůr by tedy mohl konstatovat, že v takové situaci se členský stát nemůže dovolávat toho, že jeho vnitrostátní právo neobsahuje postup pro právní uznání trans identity, aby bránil právu na získání dokladu totožnosti, který usnadňuje výkon práva dotčeného občana Unie volně se pohybovat a pobývat na území členských států (
55
).
78.
Podle mého názoru by měl být rovněž odmítnut argument zastávaný bulharskou vládou na jednání, podle kterého vzhledem k tomu, že doklad totožnosti je odrazem rodného listu, může obsahovat pouze údaj o pohlaví zaznamenaném při narození dotyčné osoby. Je pravda, že rodný list tvoří základ, na jehož základě jsou vyhotovovány doklady totožnosti (
56
), a to z důvodu jejich společného účelu prokázání totožnosti, přičemž obsah prvního z nich vyčerpávající, zatímco obsah druhého představuje souhrn (
57
).
79.
V rodném listě se totiž zaznamenává určitý stav, tj. narození osoby, obecně určené pohlaví a totožnost, která jí byla přidělena (jméno, příjmení), jakož i vztah k jednomu nebo oběma rodičům. Údaje o pohlaví, jménu a příjmení slouží k identifikaci osoby, jejíž narození bylo zapsáno. Podle členských států mohou být tyto údaje vzájemně propojeny v různé míře, ať už se jedná o sociologické údaje, například při výběru křestního jména, nebo právní údaje, například v Bulharsku v případě jmen (
58
), nebo v Maďarsku, podle písemného vyjádření maďarské vlády týkajícího se křestních jmen.
80.
Kromě toho je rozhodnutí učinit z rodného listu referenční dokument, do kterého se pro účely dokazování, zejména pro účely vydávání dokladů totožnosti, zaznamenávají změny údajů v něm obsažených, v pravomoci členských států, a to jak v oblasti osobního stavu (
59
), tak v oblasti vydávání dokladů totožnosti (
60
).
81.
Při výkonu této pravomoci v těchto dvou oblastech však členské státy musí dodržovat unijní právo a především ustanovení Smlouvy o FEU týkající se svobody pohybu a pobytu na území členských států, která je přiznána každému občanovi Unie (
61
).
82.
V důsledku toho v právním systému, v němž je rodný list jediným referenčním dokladem po celý život osoby, může dojít k vydání průkazu totožnosti transgender osobě s uvedením prožívané genderové identity, která tedy není v souladu s údajem o jejím pohlaví v rodném listě, s ohledem na vysoké nároky, které zajišťují důkazní hodnotu průkazu totožnosti (
62
) pro účely výkonu práva volného pohybu a pobytu na území členských států, pouze tehdy, pokud změna genderové identity byla předtím úředně zaznamenána. Jinými slovy, právě skutečnost, že doklad totožnosti obsahuje údaj týkající se pohlaví a že tento údaj vychází pouze z rodného listu osoby, jak byl legálně vyhotoven v členském státě příslušném podle její státní příslušnosti, zakládá pro tento stát, vzhledem k účelu dokladu totožnosti, povinnost právně uznat prožívanou genderovou identitu a zapsat ji do tohoto listu (
63
).
83.
Za těchto okolností vnitrostátní právní úprava, jak ji vykládají vnitrostátní soudy, která neumožňuje transgender osobě, která nedosáhla uznání své genderové identity, požívat práva chráněného unijním právem, jako je v projednávané věci právo mít doklad totožnosti, který by jí umožnil svobodně vykonávat právo volného pohybu a pobytu na území členských států, představuje omezení práva volného pohybu a pobytu zaručeného článkem 21 odst. 1 SFEU (
64
).
84.
Soudní dvůr navíc rozhodl, že „[t]akové omezení musí být konstatováno i v souvislosti s právem zakotveným v čl. 45 odst. 1 Listiny“ (
65
).
85.
Podle ustálené judikatury Soudního dvora vnitrostátní právní úprava, která může omezit výkon tohoto práva zakotveného v článku 21 SFEU, může být odůvodněna pouze tehdy, pokud se zakládá na objektivních hlediscích a je přiměřená cíli legitimně sledovanému vnitrostátním právem (
66
).
86.
Kromě toho vnitrostátní právní úprava, která brání tomu, aby transgender osoba, pokud nebyla uznána její genderová identita, mohla splnit podmínku nezbytnou pro požívání práva chráněného unijním právem, musí být v zásadě považována za neslučitelnou s unijním právem (
67
).
87.
V projednávané věci předkládající soud odkazuje na nález Ústavního soudu (Konstitucionen sad) č. 15 ze dne 26. října 2021, o který se opírá výkladové rozhodnutí (
68
), které vychází jednak ze zásady, že do rodného listu je zapisováno pouze „biologické pohlaví“, a jednak z náboženských hodnot a morálních norem v souvislosti s dopady změny osobního stavu transgender osoby na členy její rodiny (
69
).
88.
Bulharská vláda na jednání neuvedla žádné konkrétní odůvodnění. Tvrdila, že právní uznání genderové identity spadá do výlučné pravomoci členských států, která musí být v rámci Unie respektována.
89.
I za předpokladu, že by vnitrostátní právní úprava, jak ji vykládá Ústavní soud (Konstitucionen sad) a plénum občanskoprávních senátů Nejvyššího kasačního soudu (Varchoven kasacionen sad) v jeho výkladovém rozhodnutí, sledovala legitimní cíl, lze ji v každém případě považovat za odůvodněnou pouze tehdy, pokud je v souladu se základními právy zaručenými Listinou, jejichž dodržování zajišťuje Soudní dvůr, a zejména s právem na respektování soukromého života stanoveným v článku 7 Listiny (
70
).
90.
Vzhledem k tomu, že práva zaručená v článku 7 Listiny mají v souladu s čl. 52 odst. 3 Listiny stejný smysl a rozsah jako práva zaručená v článku 8 EÚLP, která představuje minimální úroveň ochrany (
71
), je třeba konstatovat, že z judikatury Evropského soudu pro lidská práva (
72
) vyplývá, že na základě pozitivních povinností, které pro ně vyplývají z článku 8 EÚLP (
73
), jsou státy povinny zajistit uznání změny genderové identity, zejména tím, že dotčeným osobám umožní rychle, transparentně a dostupně nechat změnit svůj osobní stav v úředních dokladech s důsledky, které z toho vyplývají (
74
).
91.
V rozsudku P. H. v. Bulharsko se ESLP odvolal na svůj rozsudek ze dne 9. července 2020, Y. T. v. Bulharsko (
75
) a zdůraznil, že dospěl k závěru, že „vnitrostátní orgány tím, že odmítly právně uznat změnu pohlaví stěžovatele, aniž by k tomu uvedly dostatečné a relevantní důvody a aniž by vysvětlily, proč v jiných případech projednávaných vnitrostátními soudy byla taková změna uznána, neoprávněně zasáhly do práva stěžovatele na respektování jeho soukromého života“ (
76
).
92.
Poté rozhodl ve stejném smyslu s tím, že „[n]eexistence vyvážení individuálních zájmů stěžovatelky a veřejného zájmu v kontextu odlišné praxe bulharského nejvyššího soudu svědčí, stejně jako v případě [který vedl k rozsudku] Y. T. v. Bulharsko […], o rigiditě uvažování o uznání sexuální identity. V daném případě tato rigidita vystavila stěžovatelku po nepřiměřeně dlouhou a nepřetržitou dobu znepokojivé situaci, která v ní zbytečně vyvolávala pocity zranitelnosti, ponížení a úzkosti (viz mutatis mutandis [rozsudky ze dne 11. července 2002,] Christine Goodwin v. Spojené království [CE:ECHR:2002:0711JUD002895795], body 77‑78 […], a Y. T. v. Bulharsko […], bod 72)“ (
77
).
93.
Kromě toho ESLP také v rozsudku P. H. v. Bulharsko, informován o řízení týkajícím se výkladového rozhodnutí, které v době jeho rozhodování stále ještě probíhalo (
78
), připomněl „nutnost odkázat na doporučení vydaná mezinárodními orgány, zejména Výborem ministrů a Parlamentním shromážděním Rady Evropy, jakož i Vysokým komisařem OSN pro lidská práva, týkající se opatření na boj proti diskriminaci na základě sexuální orientace nebo genderové identity, mezi nimiž je i doporučení státům, aby umožnily rychlou, transparentní a dostupnou změnu jména a pohlaví v úředních dokumentech“ (
79
).
94.
V této souvislosti navrhuji Soudnímu dvoru, aby konstatoval, že je v zásadě na předkládajícím soudu, aniž by čekal na změnu dotčené vnitrostátní úpravy zákonnou cestou nebo jiným ústavním postupem, aby splnil v plném rozsahu povinnost uvedenou v bodě 82 tím, že tuto právní úpravu vyloží ve světle unijního práva, a zejména pravidel týkajících se volného pohybu a pobytu, respektování soukromého života a vydávání dokladů totožnosti, nebo tím, že případně upustí od uplatnění uvedené právní úpravy (
80
). Domnívám se, že údaj o pohlaví dané osoby uvedený v jejím rodném listě od jeho vystavení by přitom neměl být zpochybňován ani považován za chybu, kterou je třeba opravit (
81
).
95.
V tomto ohledu má konstatování zopakované v rozsudku P. H. v. Bulharsko o judikatuře předcházející výkladovému rozhodnutí, podle kterého „vnitrostátní právo umožňovalo uznání právní změny pohlaví“ (
82
), stejně jako odlišná stanoviska vyjádřená řadou soudců při přijetí tohoto rozhodnutí těsnou většinou (
83
), zásadní význam (
84
), neboť ukazují, že vnitrostátní právní úprava není soustavně vykládána ve smyslu, který je neslučitelný s unijním právem.
96.
Dále je třeba zdůraznit, že v rozsudku ze dne 17. února 2022 Y v. Polsko (
85
) ESLP zohlednil skutečnost, že systém evidence narození má historickou povahu a že odkaz na pohlaví přiřazené při narození může být v určitých situacích užitečný k prokázání některých skutečností před změnou pohlaví, i když z toho může pro dotčenou osobu vyplývat určitá obtíž (
86
).
97.
Kromě toho je třeba bez ohledu na postup zvolený dotčeným členským státem připomenout, že ESLP rozhodl, že „zachování zásady nezměnitelnosti osobního stavu, záruky spolehlivosti a soudržnosti matrik a obecněji požadavku právní jistoty je ve veřejném zájmu a odůvodňuje zavedení přísných postupů, jejichž cílem je zejména ověřit skutečné pohnutky žádosti o právní změnu identity (viz mutatis mutandis [rozsudky ze dne 6. března 2017,] A. P., Garçon a Nicot v. Francie, [CE:ECHR:2017:0406JUD007988512], bod 142, [ze dne 11. října 2018,] S. V. v. Itálie, [CE:ECHR:2018:1011JUD005521608], bod 69 […], a Y.T v. Bulharsko […], bod 70)“ (
87
).
98.
Zadruhé, ačkoli je na členských státech, aby stanovily podmínky pro právní uznání změny genderu osoby (
88
), je třeba s ohledem na informace poskytnuté bulharskou vládou na jednání upřesnit, že podmiňovat výkon práva transgender osoby na zápis její trans identity do matriky, za účelem získání průkazu totožnosti nebo cestovního pasu odpovídajícího její genderové identitě, předložením důkazů o chirurgické změně pohlaví není přípustné.
99.
Soudní dvůr totiž rozhodl, že takový důkazní požadavek by zasahoval do podstaty základních práv zaručených Listinou, a zejména podstaty práva na nedotknutelnost lidské osobnosti zakotveného v článku 3 Listiny a práva na respektování soukromého života uvedeného v článku 7 Listiny (
89
). Kromě toho připomněl, že ESLP konstatoval, že uznání genderové identity transgender osoby nemůže být podmíněno provedením chirurgického zákroku, který si tato osoba nepřeje (
90
), a že lékařské potvrzení, včetně předchozího psychodiagnostického vyšetření, může v tomto ohledu představovat relevantní a dostatečný důkaz (
91
).
100.
Jakýkoliv postup vedoucí k doplnění údajů o osobním stavu transgender osoby za účelem získání odpovídajícího dokladu totožnosti tedy nesmí být podmíněn předložením důkazů o chirurgické změně pohlaví.
101.
Z výše uvedených úvah vyplývá, že je třeba stanovit, případně prostřednictvím výkladu vnitrostátní právní úpravy, odpovídající postup v oblasti osobního stavu, aby bulharským státním příslušníkům mohly být vydány doklady totožnosti odpovídající jejich prožívané genderové identitě.
V. Závěry
102.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy navrhuji odpovědět na předběžné otázky položené Nejvyšším kasačním soudem (Varhoven kasacionen sad, Bulharsko) následovně:
„Článek 20 a čl. 21 odst. 1 SFEU, jakož i článek 7 a čl. 45 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie ve spojení s čl. 4 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS
musí být vykládány v tom smyslu, že
brání vnitrostátní právní úpravě, jak je vykládána vnitrostátními soudy, která neumožňuje, aby změna genderové identity státních příslušníků tohoto státu, a to i bez chirurgické změny pohlaví, jakož i změna jejich jména a osobního identifikačního čísla byly právně uznány a zapsány do jejich rodného listu, ačkoliv na tomto zápisu závisí změna údajů uvedených v jejich dokladech totožnosti.“
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
i
) – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.
(
2
) – Výraz „jméno“ je zde použit ve smyslu čl. 9 odst. 1 zákona o evidenci obyvatel (Zakon za graždanskata registracia) ze dne 27. července 1999 (DV č. 67 ze dne 27. července 1999). Viz body 14 a 30 tohoto stanoviska, pokud jde o připomenutí tohoto ustanovení a podrobnosti předmětu žaloby.
(
3
) – C‑4/23, dále jen „rozsudek Mirin“, EU:C:2024:845.
(
4
) – K otázce manželství osob stejného pohlaví viz rozsudek ze dne 5. června 2018, Coman a další (C‑673/16, EU:C:2018:385, body 45 a 46), a k otázce rodičovství osob stejného pohlaví rozsudek ze dne 14. prosince 2021, Stolična obština, rajon „Pančarevo“ (C‑490/20, dále jen „rozsudek Pančarevo“, EU:C:2021:1008, bod 57).
(
5
) – Viz rozsudky ze dne 26. června 2018, MB (Změna pohlaví a starobní důchod) (C‑451/16, EU:C:2018:492, bod 29), a ze dne 13. března 2025, Deldits (C‑247/23, dále jen „rozsudek Deldits“, EU:C:2025:172, bod 37).
(
6
) – Viz rozsudek Mirin (body 67 až 70). Opět uvádím [viz mé stanovisko ve věci Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:385, bod 73)], že 25 z 27 členských států zakotvuje postupy pro změnu osobního stavu tak, aby právní identita určená po narození mohla být změněna na základě individuální volby týkající se genderu.
(
7
) – V opačném případě viz rozsudek Mirin (bod 57).
(
8
) – Dále jen „Listina“.
(
9
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. 2004, L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46).
(
10
) – Podle čl. 93 odst. 4 zákona o evidenci obyvatel, citovaného v rozsudku ze dne 16. května 2024, Toplofikacia Sofia (Pojem bydliště žalovaného) (C‑222/23, EU:C:2024:405, bod 12), „[b]ulharští státní příslušníci žijící v zahraničí, kteří nejsou zapsáni v evidenci obyvatel a nemohou uvést trvalou adresu v Bulharsku, jsou automaticky zapsáni v evidenci obyvatel obvodu Sredec města Sofie“.
(
11
) – DV č. 93 ze dne 11. srpna 1998. Název tohoto zákona byl změněn prostřednictvím DV č. 82 ze dne 16. října 2009.
(
12
) – Viz bod 14 tohoto stanoviska.
(
13
) – Navrhuji, aby Soudní dvůr používal zájmeno v ženském rodě v souladu s úmyslem vyjádřeným navrhovatelkou v jejím vyjádření.
(
14
) – Viz bod 3 žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce.
(
15
) – Podle upřesnění poskytnutého předkládajícím soudem v souvislosti s žádostí Soudního dvora o informace.
(
16
) – Nepřebírám výrazy uvedené v některých důvodech žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce ve francouzském jazyce, jako je „transsexuel“ [transsexuální], „transsexualité“ [transsexualita] nebo „changer de sexe civil“ [změna úředního pohlaví] nebo „changer le sexe inscrit dans l’acte de naissance“ [změna pohlaví zapsaného v rodném listu], ale pouze výraz „identité de genre“ [genderová identita], který používá předkládající soud při odůvodnění své otázky týkající se výkladu (viz druhá předběžná otázka a body 79 a 80 této žádosti). Odkazuji rovněž na písemné vyjádření K. M. H. Nejedná se totiž o opravu údaje o pohlaví v rodném listě, který by byl považován za nesprávný. Jedná se o žádost o zápis do matriky z důvodu prohlášení o genderové identitě, tj. potvrzení přesvědčení, že daná osoba patří k jinému genderu, než který jí byl přiřazen při narození, doloženého lékařskými posudky. K této terminologické otázce viz moje stanovisko ve věci Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:385, poznámka pod čarou 4), jakož i rozsudky Mirin (bod 2) a Deldits (body 2 a 39).
(
17
) – Podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950, dále jen „EÚLP“.
(
18
) – C‑13/94, EU:C:1996:170.
(
19
) – Dále jen „výkladové rozhodnutí“.
(
20
) – Předkládající soud rovněž v bodě 22 své žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce uvádí odlišné stanovisko 21 ze 44 soudců Nejvyššího soudu, kteří se podíleli na přijetí tohoto rozhodnutí založeného na neexistenci rozporu mezi článkem 8 EÚLP a Konstitucija (Ústava), přičemž tvrdí, že odlišný výklad zejména čl. 76 odst. 5 zákona o evidenci obyvatel a odstavce 1 bodu 17 doplňujících ustanovení Zakon za zaštita ot diskriminacija (zákon o ochraně před diskriminací), který je v platnosti od 1. ledna 2004 (DV č. 86 ze dne 30. září 2003, přičemž název tohoto zákona byl změněn prostřednictvím DV č. 68 ze dne 22. srpna 2006), je možný.
(
21
) – Tento výraz je převzat z druhé předběžné otázky.
(
22
) – Bulharská vláda na jednání na základě těchto okolností tvrdila, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je nepřípustná.
(
23
) – V tomto smyslu viz rozsudek Mirin (bod 41).
(
24
) – K závěru, že status občana Unie vyplývá automaticky ze statusu státního příslušníka členského státu, viz rozsudek ze dne 29. dubna 2025, Komise v. Malta (Občanství pro investory) (C‑181/23, EU:C:2025:283, bod 92). Viz také, jako připomenutí zásady, že status občana Unie představuje základní status státních příslušníků členských států, a práv, která s tímto postavením souvisejí, rozsudky Mirin (body 51 a 52 a citovaná judikatura) a ze dne 29. dubna 2025, Komise v. Malta (Občanství pro investory) (C‑181/23, EU:C:2025:283, bod 92 a citovaná judikatura).
(
25
) – Viz rozsudek Mirin (bod 52).
(
26
) – Viz rozsudek ze dne 22. února 2024, Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (C‑491/21, dále jen „rozsudek Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date“, EU:C:2024:143, bod 27).
(
27
) – Rozsudek Mirin (bod 71).
(
28
) – Viz rozsudky ze dne 15. ledna 2013, Križan a další (C‑416/10, EU:C:2013:8, bod 71), a ze dne 26. září 2024, Energotehnica (C‑792/22, EU:C:2024:788, body 61 a 62 a citovaná judikatura).
(
29
) – Viz zejména rozsudky ze dne 20. března 1986, Tissier (35/85, EU:C:1986:143, bod 9), jakož i ze dne 24. června 2025, GR REAL (C‑351/23, EU:C:2025:474, bod 61).
(
30
) – Viz bod 38 tohoto stanoviska.
(
31
) – Viz rozsudek Mirin (bod 71).
(
32
) – Viz rozsudek Mirin (body 52 až 57). Obecněji k uznávání osobního stavu jednotlivců konstatovaného v jiném členském státě v souladu s jeho právem, založenému na svobodě přiznané každému občanu Unie pohybovat se a pobývat na území členských států, viz rozsudek Pančarevo (bod 52 a tam citovaná judikatura).
(
33
) – Viz rozsudky Mirin (bod 53) a Deldits (bod 37).
(
34
) – V rozsudku Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date Soudní dvůr zdůraznil, že „[t]aková omezení a podmínky jsou stanoveny ve směrnici 2004/38, jejímž předmětem je mimo jiné stanovit podmínky výkonu těchto práv a jejich omezení“.
(
35
) – Viz rozsudek ze dne 29. dubna 2025, Komise v. Malta (Občanství pro investory) (C‑181/23, EU:C:2025:283, body 84 až 86 a citovaná judikatura).
(
36
) – Pokud jde o průkaz totožnosti, viz body 17, 18, 21, 29 a 33 odůvodnění, jakož i čl. 3 odst. 5 nařízení Rady (EU) 2025/1208 ze dne 12. června 2025 o posílení zabezpečení průkazů totožnosti občanů Unie a povolení k pobytu vydávaných občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům, kteří vykonávají své právo volného pohybu (Úř. věst. L, 2025/1208), které vstoupilo v platnost dne 10. července 2025 (viz článek 16 tohoto nařízení). Nahrazuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/1157 ze dne 20. června 2019 o posílení zabezpečení průkazů totožnosti občanů Unie a povolení k pobytu vydávaných občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům, kteří vykonávají své právo volného pohybu (Úř. věst. 2019, L 188, s. 67), jehož účinky byly zachovány za podmínek stanovených Soudním dvorem v jeho rozsudku prohlašujícím toto nařízení za neplatné [viz rozsudek ze dne 21. března 2024, Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251, bod 128)]. K zahrnutí biometrických údajů, a sice dvou otisků prstů a zobrazení obličeje, v průkazech totožnosti, přičemž první údaje doplňují druhé, viz rovněž rozsudek ze dne 21. března 2024, Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251, body 91, 98 a 99).
(
37
) – Viz rozsudek ze dne 21. března 2024, Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251, bod 51). Viz rovněž čl. 11 odst. 6 nařízení 2025/1208.
(
38
) – Obdobně viz rozsudek Deldits (bod 32).
(
39
) – Viz mé stanovisko ve věci Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:385, poznámka pod čarou 4).
(
40
) – K definici „genderové identity“ viz Yogyakarta principles (Yogyakartské zásady) plus 10 (Dodatečné zásady a dodatečné povinnosti států týkající se uplatňování mezinárodního práva v oblasti lidských práv ve věcech sexuální orientace, genderové identity, genderových projevů a pohlavních znaků, kterými se doplňují Yogyakartské zásady), přijaté v listopadu 2017 (viz https://yogyakartaprinciples.org/introduction-pj10/), s. 6, poznámka pod čarou 2. Pokud jde o skutečnost, že osobní identita, jejímž prvkem je genderová identita, může být rovněž definována jako „soubor představ a pocitů, které si člověk vytváří o sobě samém“, nebo jako „to, co umožňuje zůstat stejným, realizovat se a stát se sebou samým v dané společnosti a kultuře a ve vztahu k ostatním“, viz rovněž Husser, A., La situation personnelle dans la jurisprudence de la Cour de justice de l’Union européenne, disertační práce obhájená dne 1. prosince 2023, Bruylant, Brusel, 2024, s. 153, bod 217 a poznámka pod čarou 536.
(
41
) – Viz rozsudek Mirin (bod 56).
(
42
) – Nařízení Rady ze dne 13. prosince 2004 o normách pro bezpečnostní a biometrické prvky v cestovních pasech a cestovních dokladech vydávaných členskými státy (Úř. věst. 2004, L 385, s. 1), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 444/2009 ze dne 28. května 2009 (Úř. věst. 2009, L 142, s. 1, a oprava Úř. věst. 2009, L 188, s. 127) (dále jen „nařízení č. 2252/2004“).
(
43
) – Úmluva o mezinárodním civilním letectví, podepsaná v Chicagu dne 7. prosince 1944 (Recueil des traités des Nations unies, sv. 15, č. 102), zřídila Mezinárodní organizaci pro civilní letectví (ICAO pro „International Civil Aviation Organization“ v anglickém jazyce). Unie není smluvní stranou této úmluvy (viz https://transport.ec.europa.eu/transport-modes/air/international-aviation/european-union-icao_en, zejména „The Status of the EU at ICAO“), na rozdíl od všech svých členských států (viz seznam smluvních států ICAO na následující internetové adrese: https://www.icao.int/secretariat/legal/List%20of%20Parties/Chicago_FR.pdf).
(
44
) – Pokud jde o nařízení č. 2252/2004, viz článek 1 a příloha, citované v rozsudku ze dne 2. října 2014, U (C‑101/13, EU:C:2014:2249, body 4 a 5). Pokud jde o nařízení 2025/1208, viz článek 3. Poslední vydání tohoto dokumentu 9303, tedy osmé, je z roku 2021 (dále jen „dokument 9303“).
(
45
) – „SČCD“ se rozumí „strojově čitelný cestovní doklad“.
(
46
) – „TD3“ se rozumí „strojově čitelný cestovní doklad ve formátu 3“.
(
47
) – K dispozici na následující internetové adrese: https://www.icao.int/publications/Documents/9303_p4_cons_fr.pdf.
(
48
) – Viz dokument 9303, část 4, s. 14.
(
49
) – Viz dokument 9303, část 4, bod 4.1.1.1, týkající se seznamu údajů zóny vizuální kontroly (ZVK), jakož i poznámka p) pod bodem 4.2.2.2 (s. 14 a 22): „Pokud vydávající stát nebo vydávající organizace nechtějí uvádět pohlaví, použije se v tomto poli [Strojově čitelná zóna (SČZ)] vyplňovací znak (<) a X v tomto poli v ZVK.“
(
50
) – „TD1“ se rozumí „úřední strojově čitelný cestovní doklad ve formátu 1“.
(
51
) – K dispozici na následující internetové adrese: https://www.icao.int/publications/Documents/9303_p5_cons_fr.pdf. Viz dokument 9303, část 5, bod 4.1.1.1, týkající se seznamu údajů ZVK, jakož i poznámka f) pod bodem 4.2.2.3 (s. 11 a 16): „Pokud vydávající stát nebo vydávající organizace nechtějí uvádět pohlaví, musí být v tomto poli v SČZ použit vyplňovací znak (<) a X v tomto poli v ZVK.“
(
52
) – Kromě toho podotýkám, že tento údaj není uveden mezi údaji, které ICAO považuje za identifikační údaje ve své příručce k prokazování identity, dostupné na internetové adrese ICAO Guide on Evidence of Identity.pdf (viz bod 2.5).
(
53
) – Viz bod 26 tohoto stanoviska.
(
54
) – Viz body 57, 60, 66 a 67 tohoto stanoviska.
(
55
) – V tomto smyslu viz rozsudky Mirin (bod 60 a citovaná judikatura), jakož Deldits (bod 37 a citovaná judikatura).
(
56
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. října 2008, Grunkin a Paul (C‑353/06, EU:C:2008:559, body 25 a 26). Viz také předchozí konstatování týkající se bulharských předpisů v rozsudku Pančarevo (body 44 a 45). Viz rovněž příručka ICAO citovaná v poznámce pod čarou 52 tohoto stanoviska (body 2.5 a 2.5.1).
(
57
) – Například v případě změny příjmení nebo jména.
(
58
) – Viz body 15 a 16 tohoto stanoviska.
(
59
) – Viz bod 58 tohoto stanoviska.
(
60
) – Viz bod 69 a násl. tohoto stanoviska. V některých právních systémech může právní uznání prožívané genderové identity samo o sobě postačovat k vydání průkazu totožnosti uvádějícího tento gender. Viz zejména rozsudek Mirin (bod 27). V tomto případě vydání osvědčení o genderové identitě znamenalo plné uznání genderu získaného dotyčnou osobou, ve všech ohledech. Toto osvědčení nicméně nelze použít pro účely prokázání totožnosti. Viz mé stanovisko ve věci Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:385, bod 16).
(
61
) – Viz rozsudky Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (bod 38) a Deldits (bod 37 a citovaná judikatura).
(
62
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. března 2024, Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251, bod 91).
(
63
) – V tomto smyslu je třeba tuto situaci odlišit od situace, na jejímž základě se rozvinula judikatura týkající se rovného zacházení v případě změny pohlaví. Ta se týká účinků této změny, které nesouvisejí s otázkami osobního stavu. Viz rozsudky ze dne 7. ledna 2004, K. B. (C‑117/01, EU:C:2004:7, bod 12); ze dne 27. dubna 2006, Richards (C‑423/04, EU:C:2006:256, bod 28), a ze dne 26. června 2018, MB (Změna pohlaví a starobní důchod) (C‑451/16, EU:C:2018:492, body 22 a 35), v nichž Soudní dvůr považoval tuto změnu za nabytou, přičemž pojem „pohlaví“ není omezen na biologické pohlaví. V tomto ohledu viz Husser, A., op. cit., s. 155, bod 222. Viz rovněž rozsudek ze dne 30. dubna 1996, P. v. S. (C‑13/94, EU:C:1996:170, body 19 a 20), ve kterém Soudní dvůr připomíná, že je povinen zajistit dodržování práva nebýt diskriminován na základě pohlaví, které je jedním ze základních práv člověka, a přijímá přístup, který zohledňuje pocit příslušnosti k jinému pohlaví, než je pohlaví při narození.
(
64
) – V tomto smyslu viz rozsudky Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (bod 48) a Mirin (bod 57).
(
65
) – Viz rozsudek Mirin (bod 58). Viz rovněž rozsudek Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (body 49 až 51).
(
66
) – Viz rozsudek Mirin (bod 59 a citovaná judikatura).
(
67
) – Viz rozsudky Mirin (bod 60) a Deldits (bod 37).
(
68
) – Viz bod 36 tohoto stanoviska.
(
69
) – Ohledně odůvodnění, které je téměř totožné, viz rozsudek ESLP ze dne 27. září 2022, P. H. v. Bulharsko (CE:ECHR:2022:0927JUD004650920, bod 4, in fine, a bod 15), dále jen „rozsudek P. H. v. Bulharsko“.
(
70
) – Viz rozsudek Mirin (bod 62 a citovaná judikatura).
(
71
) – Viz zejména rozsudky Mirin (bod 63 a citovaná judikatura), jakož i Deldits (bod 46).
(
72
) – Dále jen „ESLP“.
(
73
) – Viz rozsudek P. H. v. Bulharsko [bod 12, v němž se uvádí, že obecné zásady použitelné pro posuzování pozitivních povinností státu v této oblasti byly shrnuty v rozsudku ESLP ze dne 16. července 2014, Hämäläinen v. Finsko (CE:ECHR:2014:0716JUD003735909, body 65 až 67)].
(
74
) – V tomto smyslu rozsudek ESLP ze dne 16. července 2014, Hämäläinen v. Finsko (CE:ECHR:2014:0716JUD003735909, bod 68 a citovaná judikatura). Pozitivní povinnost stanovená v tomto rozsudku byla následně rozšířena na případy transgender osob, které nepodstoupily chirurgickou změnu pohlaví [viz například rozsudek ESLP ze dne 19. ledna 2021, X a Y v. Rumunsko (CE:ECHR:2021:0119JUD000214516, body 165 a 168)]. Viz rovněž judikatura citovaná v bodech 64 až 66 rozsudku Mirin. Zejména je třeba připomenout, že „článek 8 EÚLP [chrání] sexuální identitu osoby jako konstitutivní prvek a jeden z nejintimnějších aspektů jejího soukromého života (rozsudek Mirin, bod 64). Tato judikatura ESLP se liší od judikatury týkající se manželství [v tomto ohledu viz moje stanovisko ve věci Wojewoda Mazowiecki (C‑713/23, EU:C:2025:235, bod 48, první odrážka)] nebo rodičovství v tom, že připouští pouze omezený prostor pro uvážení.
(
75
) – CE:ECHR:2020:0709JUD004170116, dále jen „rozsudek Y. T. v. Bulharsko“.
(
76
) – Rozsudek P. H. v. Bulharsko (bod 12 a citovaná judikatura).
(
77
) – Rozsudek P. H. v. Bulharsko (bod 17).
(
78
) – Viz rozsudek P. H. v. Bulharsko (bod 6). Viz rovněž bod 36 tohoto stanoviska.
(
79
) – Viz rozsudek P. H. v. Bulharsko (bod 18 a citovaná judikatura).
(
80
) – Obdobně viz rozsudek ze dne 21. ledna 2021, Whiteland Import Export (C‑308/19, EU:C:2021:47, bod 58 a citovaná judikatura).
(
81
) – Podotýkám, že v rámci nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. 2016, L 119, s. 1), čl. 5 odst. 1 písm. d) a čl. 16 druhá věta tohoto nařízení stanoví právo na doplnění osobních údajů v rámci jejich aktualizace.
(
82
) – Rozsudek P. H. v. Bulharsko [bod 6, který odkazuje na shrnutí bulharské judikatury v oblasti změny pohlaví v rozsudku Y. T. v. Bulharsko (body 24 až 30)].
(
83
) – Pokud jde o toto odlišné stanovisko, viz poznámka pod čarou 20 tohoto stanoviska.
(
84
) – Během jednání byly zmíněny dopady rozhodnutí ESLP na dotčené osoby a uplatňování čl. 9 odst. 1 zákona o bulharských dokladech totožnosti (viz bod 24 tohoto stanoviska). Je rovněž třeba upozornit na ustanovení vyplývající z rozsudku Y. T. v. Bulharsko (viz bod 19 tohoto rozsudku). Jedná se o článek 20 odst. 2 bod 5 a článek 22 odst. 7 bod 3 nařízení o vydávání bulharských dokladů totožnosti (Pravilnik za izdavane na bulgarskite lični dokumenti), které bylo přijato Radou ministrů dne 8. února 2010 (DV č. 12 ze dne 12. února 2010), podle nichž je v případě změny pohlaví, pokud tato změna není zanesena do národní databáze „Obyvatelstvo“, nutné k žádosti o nový doklad totožnosti (cestovní pas nebo průkaz totožnosti) přiložit úřední dokument vydaný příslušnými orgány. Takový dokument je nutné přiložit rovněž v případě podstatné a trvalé změny vzhledu obličeje (článek 20 odst. 1 bod 2 a článek 22 odst. 6 bod 4 téhož nařízení).
(
85
) – CE:ECHR:2022:0217JUD007413114.
(
86
) – Viz rozsudek ESLP ze dne 17. února 2022, Y v. Polsko (CE:ECHR:2022:0217JUD007413114, bod 79).
(
87
) – Rozsudek P. H. v. Bulharsko (bod 14).
(
88
) – Viz rozsudek ze dne 27. dubna 2006, Richards (C‑423/04, EU:C:2006:256, bod 21 a citovaná judikatura).
(
89
) – Viz rozsudek Deldits (bod 45).
(
90
) – Viz rozsudek Deldits (bod 48 a citovaná judikatura).
(
91
) – Viz rozsudek Deldits (bod 49 a citovaná judikatura). V projednávané věci podle údajů předkládacího soudu splňuje K. M. H. fyzické, sociální a psychologické podmínky pro právní uznání změny genderové identity.