62023CJ0517_RES
Věc C‑517/23
Apothekerkammer Nordrhein
v.
DocMorris NV
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Bundesgerichtshof)
Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 27. února 2025
„Řízení o předběžné otázce – Humánní léčivé přípravky – Směrnice 2001/83/ES – Článek 86 odst. 1 – Pojem ‚reklama na léčivé přípravky‘ – Článek 87 odst. 3 – Reklama na léčivé přípravky podléhající omezení výdeje na lékařský předpis – Reklama na celý sortiment léčivých přípravků lékárny – Poukazy na určitou peněžitou částku nebo procentuální slevu na následný nákup jiných přípravků – Přímo uplatnitelné slevy z cen a plateb – Volný pohyb zboží – Článek 34 SFEU – Volný pohyb služeb – Elektronický obchod – Směrnice 2000/31/ES – Článek 3 odst. 2 a odst. 4 písm. a) – Omezení – Odůvodnění – Ochrana spotřebitelů“
Sbližování právních předpisů – Humánní léčivé přípravky – Směrnice 2001/83 – Reklama – Pojem – Reklamní akce na nákup léčivých přípravků podléhajících omezení výdeje na lékařský předpis – Přímo uplatnitelné slevy z cen a plateb – Vyloučení – Poukazy na určitou peněžitou částku nebo procentuální slevu na následný nákup léčivých přípravků nepodléhajících omezení výdeje na lékařský předpis – Zahrnutí
(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83, ve znění směrnice 2011/62, body 2 a 50 odůvodnění a čl. 86 odst. 1)
(viz body 32–37, 39–46, 48–50, 81, výrok 1)
Sbližování právních předpisů – Elektronický obchod – Směrnice 2000/31 – Poskytování služeb informační společnosti – Služba on-line prodeje humánních léčivých přípravků, které podléhají nebo nepodléhají povinnému omezení výdeje na lékařský předpis, která je určena pro jiný členský stát, než je členský stát, v němž je usazen poskytovatel této služby – Vnitrostátní právní úprava, která zakazuje reklamní akci zaměřenou na zákazníky lékárny usazené v jiném členském státě a spočívající v peněžité odměně v neurčité výši – Omezení volného pohybu zboží – Omezení volného pohybu služeb informační společnosti – Přípustnost – Odůvodnění – Ochrana spotřebitelů – Dodržení zásady proporcionality
[Článek 34 SFEU; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/31, čl. 2 písm. h) a čl. 3 odst. 4 písm. a) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83 ve znění směrnice 2011/62, čl. 85c odst. 1]
(viz body 55, 57–60, 62–68, 70–77, 80, 81, výrok 1)
Sbližování právních předpisů – Humánní léčivé přípravky – Směrnice 2001/83 – Reklama – Vnitrostátní právní úprava, která zakazuje reklamní akce na nákup neurčitých léčivých přípravků podléhajících omezení výdeje na lékařský předpis – Poukazy na určitou peněžitou částku nebo procentuální slevu na následný nákup léčivých přípravků nepodléhajících omezení výdeje na lékařský předpis – Přípustnost
(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83, ve znění směrnice 2011/62, body 2 a 45 odůvodnění a čl. 87 odst. 3 a čl. 88 odst. 2)
(viz body 83, 85–94, výrok 2)
Shrnutí
Soudní dvůr, kterému Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr, Německo) předložil žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, upřesnil rozsah pojmu „reklama na léčivé přípravky“ ve smyslu směrnice 2001/83 (
1
) v souvislosti s reklamními akcemi lékárny při nákupu léčivých přípravků podléhajících omezení výdeje na lékařský předpis jejími zákazníky.
Společnost DocMorris NV je nizozemskou zásilkovou lékárnou, která dodává zákazníkům v Německu jak léčivé přípravky podléhající omezení výdeje na lékařský předpis, tak léčivé přípravky nepodléhající omezení výdeje na lékařský předpis. Od roku 2012 prováděla různé reklamní akce na nákup léčivých přípravků podléhajících omezení výdeje na lékařský předpis, které jsou součástí celého jejího sortimentu.
Vzhledem k tomu, že se Apothekerkammer Nordrhein (lékárnická komora Severního Porýní, Německo) domnívala, že tyto reklamní akce porušují systém regulace cen léčivých přípravků podléhajících omezení výdeje na lékařský předpis, dosáhla v letech 2013 až 2015 předběžných opatření k ukončení uvedených reklamních akcí. Tyto reklamní akce měly v podstatě podobu slev z cen a plateb nebo nákupních poukazů na následný nákup léčivých přípravků nepodléhajících omezení výdeje na lékařský předpis nebo jiných přípravků pro péči o zdraví a krásu.
Po zrušení téměř všech těchto předběžných opatření v březnu 2017 podala DocMorris proti lékárnické komoře Severního Porýní návrh na náhradu škody z důvodu, že tato předběžná opatření, na jejichž základě jí byly uloženy vysoké pokuty, jsou neopodstatněná. Poté, co jej soud prvního stupně zamítl, bylo tomuto návrhu v odvolacím řízení vyhověno.
Předkládající soud, který rozhodoval o opravném prostředku „Revision“ podaném proti tomuto rozsudku lékárnickou komorou Severního Porýní, si kladl otázku, zda reklamní akce, které se týkají nákupu léčivých přípravků podléhajících omezení výdeje na lékařský předpis a jsou součástí celého sortimentu zboží lékárny, spadají pod pojem „reklama na léčivé přípravky“ ve smyslu čl. 86 odst. 1 směrnice 2001/83, nebo zda je naopak jejich cílem pouze ovlivnit volbu lékárny, v níž zákazník zakoupí takové léčivé přípravky, přičemž taková volba nespadá do působnosti téže směrnice. Předkládající soud si rovněž kladl otázku, zda tato směrnice brání výkladu relevantních ustanovení vnitrostátní právní úpravy týkající se reklamy na léčivé přípravky (
2
), podle níž jsou povoleny reklamní akce na nákup léčivých přípravků podléhajících omezení výdeje na lékařský předpis v podobě přímo uplatnitelných slev z cen a plateb v přesné výši, zatímco reklamní akce vedoucí k odměně v rozmezí od 2,50 eura do 20 eur za lékařský předpis nebo ve formě poukazů na následný nákup jiných výrobků jsou zakázány.
Závěry Soudního dvora
Zaprvé Soudní dvůr upřesnil pojem „reklama na léčivé přípravky“ ve smyslu čl. 86 odst. 1 směrnice 2001/83 v souvislosti s reklamními akcemi na nákup léčivých přípravků podléhajících omezení výdeje na lékařský předpis.
V tomto ohledu úvodem zdůraznil, že právě účel sdělení určuje, zda reklamní akce spadá pod tento pojem, či nikoli. Pod uvedený pojem tedy spadá reklamní akce, jejímž cílem je podpořit předepisování, výdej, prodej nebo spotřebu léčivých přípravků. Naproti tomu tak není v případě, kdy reklamní akce nemá za cíl ovlivnit výběr daného léčivého přípravku zákazníkem, nýbrž následnou volbu lékárny, ve které si tento zákazník daný léčivý přípravek kupuje.
V projednávaném případě, za účelem určení, zda reklamní akce na nákup léčivých přípravků podléhajících omezení výdeje na lékařský předpis z celého sortimentu zboží nabízeného lékárnou spadá pod pojem „reklama na léčivé přípravky“, je třeba rozlišovat, zda je jejich sdělení omezeno na léčivé přípravky podléhající omezení výdeje na lékařský předpis nebo zda se týká rovněž léčivých přípravků nepodléhajících takovému omezení.
Co se týče reklamních akcí v podobě přímo uplatnitelných slev z cen a plateb v přesné výši a reklamních akcí vedoucích k odměně v rozmezí od 2,50 eura do 20 eur za lékařský předpis (což musí být rovněž považováno za reklamní akci vedoucí k platbě), Soudní dvůr konstatoval, že sdělení těchto akcí se týká neurčitých léčivých přípravků podléhajících takovému omezení výdeje na lékařský předpis, aniž se zaměřuje na jiné druhy léčivých přípravků.
Vzhledem k tomu, že za rozhodnutí předepisovat takové léčivé přípravky nese výlučnou odpovědnost lékař, který musí vykonávat tuto funkci objektivně (
3
), toto sdělení nepodporuje předepisování nebo spotřebu neurčitých léčivých přípravků podléhajících omezení výdeje na lékařský předpis. Co se týče pacienta, když obdrží lékařský předpis, jedinou volbou, kterou musí tento pacient učinit, pokud jde o léčivý přípravek podléhající omezení výdeje na lékařský předpis, je volba lékárny, v níž tento léčivý přípravek zakoupí. Reklamní akce v podobě přímo uplatnitelných slev z cen a plateb v přesné výši a reklamní akce vedoucí k odměně v určité výši za lékařský předpis tedy nespadají pod pojem „reklama na léčivé přípravky“ ve smyslu čl. 86 odst. 1 směrnice 2001/83 v rozsahu, v němž se týkají volby lékárny, v níž si pacient kupuje léčivý přípravek podléhající omezení výdeje na lékařský předpis.
Pokud jde dále o reklamní akce v podobě poukazů na následný nákup léčivých přípravků nepodléhajících omezení výdeje na lékařský předpis nebo jiných přípravků pro péči o zdraví a krásu, Soudní dvůr poznamenal, že tyto reklamy podporují nákup takových léčivých přípravků. Neexistuje-li povinnost obrátit se na předepisujícího lékaře, může příjemce poukazů, jehož přiláká ekonomická výhoda, kterou poskytují, použít tyto poukazy k nákupu léčivých přípravků nepodléhajících omezení výdeje na lékařský předpis za sníženou cenu. Tyto reklamní akce tím, že podporují spotřebu takových léčivých přípravků, tedy spadají pod pojem „reklama na léčivé přípravky“ ve smyslu čl. 86 odst. 1 směrnice 2001/83.
Zadruhé v rozsahu, v němž reklamní akce vedoucí k odměně v rozmezí od 2,50 eura do 20 eur, aniž je možné zjistit přesnou výši této odměny, nespadá pod pojem „reklama na léčivé přípravky“ a je zakázána vnitrostátní právní úpravou dotčenou v původním řízení (
4
), zkoumal Soudní dvůr slučitelnost této právní úpravy s jinými ustanoveními unijního práva. Konkrétně vzhledem k tomu, že ze spisu, který měl Soudní dvůr k dispozici, jasně nevyplývá, zda je taková reklamní akce prováděna pouze prostřednictvím fyzických nosičů nebo je naopak prováděna jak prostřednictvím internetových stránek lékárny, tak prostřednictvím takových nosičů, zkoumal Soudní dvůr slučitelnost uvedené vnitrostátní právní úpravy s článkem 34 SFEU a s relevantními ustanoveními směrnice 2000/31 (
5
).
Pokud jde o slučitelnost vnitrostátní právní úpravy dotčené v původním řízení s článkem 34 SFEU, Soudní dvůr připomněl, že taková právní úprava musí být považována za úpravu způsobu prodeje, který se může vymykat působnosti tohoto ustanovení Smlouvy o FEU, pokud splňuje dvě současně platné podmínky, a to pokud se použije na všechny dotčené subjekty provozující činnost na vnitrostátním území a pokud postihuje stejným způsobem, právně i fakticky, uvádění tuzemských výrobků i výrobků pocházejících z jiných členských států na trh (
6
).
Pokud jde o první z těchto podmínek, Soudní dvůr uvedl, že vnitrostátní právní úprava dotčená v původním řízení se použije bez rozdílu na všechny lékárny, které prodávají léčivé přípravky na německém území, bez ohledu na to, zda jsou usazeny na tomto území nebo v jiném členském státě. Pokud jde o druhou podmínku, Soudní dvůr poznamenal, že cenová soutěž představuje pro zásilkové lékárny důležitější parametr hospodářské soutěže než pro tradiční lékárny a cílem reklamní akce vedoucí k odměně v rozmezí od 2,50 eura do 20 eur za lékařský předpis je zavést cenovou soutěž s tradičními lékárnami. Soudní dvůr tedy dospěl k závěru, že uvedená vnitrostátní právní úprava, která takovou reklamní akci zakazuje, postihuje ve větší míře lékárny, které jsou usazeny v jiném členském státě než ve Spolkové republice Německo, což by mohlo omezovat v přístupu na trh výrobky pocházející z jiných členských států než výrobky pocházející ze Spolkové republiky Německo, takže takový zákaz představuje opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení.
Ke slučitelnosti vnitrostátní právní úpravy dotčené v původním řízení se směrnicí o elektronickém obchodu Soudní dvůr zdůraznil, že podle směrnice 2001/83 (
7
) členské státy zajistí, aby léčivé přípravky byly nabízeny k prodeji na dálku prostřednictvím služeb informační společnosti. Touto povinností však nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy, které zakazují nabízení prodeje léčivých přípravků, které podléhají omezení výdeje na lékařský předpis, veřejnosti na dálku prostřednictvím těchto služeb. Pokud členský stát určení takové nabízení povolí, což je patrně případ v projednávané věci, nemůže v souvislosti s uvedenými službami v zásadě omezovat volný pohyb služeb informační společnosti z jiného členského státu (
8
). V projednávaném případě zákaz takové reklamní akce, jako je reklamní akce uložená vnitrostátní právní úpravou dotčenou v původním řízení, může omezit možnost lékárny usazené v jiném členském státě představit se svým potenciálním zákazníkům v prvně uvedeném členském státě, a musí být tedy považován za omezení volného pohybu služeb informační společnosti.
Soudní dvůr nicméně upřesnil, že zákaz reklamní akce stanovený vnitrostátní právní úpravou dotčenou v původním řízení spadá, s výhradou ověření předkládajícím soudem, pod ochranu spotřebitelů, jež představuje naléhavý důvod obecného zájmu, který může odůvodnit překážku volného pohybu zboží. Pokud jde totiž o cíl ochrany spotřebitelů, tato právní úprava umožňuje zabránit riziku nadhodnocení výše dotčené odměny, jež může být významné pro spotřebitele, kteří nakupují drahé léčivé přípravky nebo je v důsledku chronického onemocnění musí kupovat pravidelně. Kromě toho tato právní úprava dále nepřekračuje meze toho, co je nezbytné k ochraně tohoto cíle v rozsahu, v němž zakazuje dotčenou reklamní akci, která stanoví rozsah výše odměny, aniž běžně informovaný a přiměřeně pozorný a obezřetný spotřebitel může zjistit způsob výpočtu této odměny nebo vypočítat její přesnou výši.
Soudní dvůr tedy dospěl k závěru, že článek 34 SFEU a čl. 3 odst. 4 písm. a) směrnice o elektronickém obchodu (
9
) nebrání vnitrostátní právní úpravě, jež za účelem ochrany spotřebitelů zakazuje reklamní akci, kterou je zákazníkům zásilkové lékárny nabízena odměna ve výši od 2,50 eura do 20 eur za lékařský předpis, aniž je možné zjistit přesnou výši této odměny.
Zatřetí Soudní dvůr rozhodl, že čl. 87 odst. 3 směrnice 2001/83 nebrání vnitrostátní právní úpravě, která zakazuje reklamní akce na nákup neurčitých léčivých přípravků podléhajících omezení výdeje na lékařský předpis, uskutečňované v podobě poukazů na určitou peněžitou částku nebo procentuální slevu na následný nákup jiných výrobků, jako jsou léčivé přípravky nepodléhající takovému omezení výdeje na lékařský předpis.
Tyto reklamní akce, i když jsou uskutečňovány za účelem nákupu léčivých přípravků podléhajících omezení výdeje na lékařský předpis, totiž podporují pouze spotřebu léčivých přípravků nepodléhajících takovému omezení výdeje na lékařský předpis. I když je reklama na posledně uvedené léčivé přípravky povolená (
10
), musí členské státy za účelem zabránění riziku pro veřejné zdraví, zakázat zahrnutí prvků způsobilých podporovat jejich neúčelné používání, do reklamy určené široké veřejnosti na takové léčivé přípravky.
V projednávaném případě může spotřebitel použitím poukazů získat za sníženou cenu výrobky pocházející z celého sortimentu zboží dotyčné lékárny a zvolit mezi nákupem léčivých přípravků nepodléhajících takovému omezení výdeje na lékařský předpis, a nákupem jiného spotřebního zboží, jako jsou přípravky pro péči o zdraví a krásu. Postavení léčivých přípravků nepodléhajících omezení výdeje na lékařský předpis na roveň jinému spotřebnímu zboží nabízenému lékárnou prostřednictvím dotčených reklamních akcí může vést k neúčelnému a přehnanému užívání těchto léčivých přípravků, jelikož zakrývá velmi zvláštní povahu těchto léčivých přípravků, jejichž léčebné účinky je podstatně odlišují od jiného zboží a odvádí spotřebitele od objektivního posouzení potřeby užívání uvedených léčivých přípravků. Takový zákaz, jako je zákaz stanovený v právní úpravě dotčené v původním řízení, odpovídá v rozsahu, v němž zabraňuje šíření reklamních prvků podporujících neúčelné a přehnané používání léčivých přípravků, které nepodléhají omezení výdeje na lékařský předpis, hlavnímu cíli ochrany veřejného zdraví.
(
1
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. 2001, L 311, s. 67), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/62/EU ze dne 8. června 2011 (Úř. věst. 2011, L 174, s. 74).
(
2
) – Ustanovení § 7 odst. 1 první věta Gesetz über die Werbung auf dem Gebiete des Heilwesens (Heilmittelwerbegesetz) (zákon o reklamě na léčivé přípravky), (dále jen „vnitrostátní právní úprava dotčená v původním řízení“).
(
3
) – Podle bodu 50 odůvodnění směrnice 2001/83.
(
4
) – Článek 7 odst. 1 první věta vnitrostátní právní úpravy dotčené v původním řízení.
(
5
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) (Úř. věst. 2000, L 178, s. 1; Zvl. vyd. 13/25, s. 399).
(
6
) – Rozsudek ze dne 15. července 2021, DocMorris (C‑190/20, EU:C:2021:609, body 35, 37, 38).
(
7
) – Konkrétněji ustanovení čl. 85c odst. 1 směrnice 2001/83.
(
8
) – Článek 3 odst. 2 směrnice o elektronickém obchodu.
(
9
) – Podle čl. 3 odst. 4 písm. a) směrnice o elektronickém obchodu mohou členské státy za určitých podmínek omezit volný pohyb některých služeb informační společnosti z jiného členského státu.
(
10
) – Článek 88 odst. 2 směrnice 2001/83.