62018TJ0432_RES
Predmet T-432/18
Peeter Palo
protiv
Europske komisije
Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 16. listopada 2019.
„Javna služba – Privremeno osoblje – Mirovine – Uređenje mirovinskog sustava – Otpremnina – Članak 12. stavak 2. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju – Načela jednakog postupanja i nediskriminacije – Legitimna očekivanja – Načelo dobre uprave – Dužnost brižnog postupanja”
Dužnosnici – Privremeno osoblje – Otpremnina – Pretpostavke za odobravanje – Članak 12. stavak 2. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju – Usko tumačenje
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, Prilog VIII., čl. 12. st. 2.)
(t. 23.-25., 27., 28.)
Dužnosnici – Jednako postupanje – Granice – Nezakonito odobrena korist
(t. 37.-39.)
Dužnosnici – Načela – Zaštita legitimnih očekivanja – Pretpostavke
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, Prilog VIII., čl. 12. st. 2.)
(t. 45., 46., 49.)
Dužnosnici – Dužnost brižnog postupanja uprave – Doseg – Granice
(Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 41.)
(t. 60.-62.)
Kratak prikaz
U presudi Palo/Komisija (T-432/18) donesenoj 16. listopada 2019., Opći sud odbio je zahtjev bivšeg člana privremenog osoblja kojim je, s jedne strane, tražio poništenje Komisijine odluke o tome da mu se ne dodijeli otpremnina predviđena člankom 12. stavkom 2. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju i poništenje odluke kojom je odbijena žalba protiv te odluke te kojim je, s druge strane, tražio naknadu imovinske i neimovinske štete koju je navodno pretrpio na temelju tih odluka.
Tužitelj je bio zaposlen kao član privremenog osoblja u Agenciji Europske unije za suradnju tijela za izvršavanje zakonodavstva (Europol) od 1. prosinca 2010. do 31. kolovoza 2017. Na temelju članka 12. stavka 2. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju 19. lipnja 2017. podnio je zahtjev za dodjelu otpremnine. U tom pogledu potvrdio je da je, s jedne strane, od trenutka stupanja u službu u Europolu izvršio uplate u iznosu od 14200 eura privatnom osiguravajućem društvu radi ostvarivanja ili zadržavanja svojih mirovinskih prava te da je, s druge strane, 1. prosinca 2014. sklopio drugi ugovor o osiguranju s istim društvom u okviru kojeg su se trebali uplatiti doprinosi u iznosu od 87460 eura. Komisija je 5. listopada 2017. odbila tužiteljev zahtjev ističući da je člankom 12. stavkom 2. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju propisano da doprinosi uplaćeni u sustav privatnog mirovinskog osiguranja trebaju biti „usklađeni” s iznosima uplaćenima u mirovinski sustav institucija Europske unije (u daljnjem tekstu: MSIEU) tijekom istog razdoblja što ovdje nije bio slučaj jer su doprinosi uplaćeni u MSIEU iznosili 65334,95 eura. Štoviše, drugi se ugovor nije moglo uzeti u obzir zbog činjenice da nije sklopljen od trenutka tužiteljeva stupanja u službu. Komisija je naposljetku podsjetila na to da je tužitelj ipak ispunjavao uvjete za prijenos u drugi sustav na temelju članka 12. stavka 1. točke (b) Priloga VIII. Pravilniku o osoblju. U tom se kontekstu tužitelj među ostalim pozivao na povredu članka 12. stavka 2. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju.
Opći sud najprije je podsjetio da dodjela otpremnine iz članka 12. stavka 2. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju nije naknada za prestanak radnog odnosa na koju bi dotični službenik imao pravo po službenoj dužnosti u trenutku raskida ili isteka svojeg ugovora, nego novčana mjera propisana u okviru odredbi Pravilnika o osoblju u području socijalne sigurnosti. Tu odredbu stoga treba usko tumačiti. Prema mišljenju Općeg suda iz teksta te odredbe proizlazi da službenik treba uplaćivati doprinose u nacionalni mirovinski sustav ili privatno mirovinsko osiguranje, po vlastitom izboru, kako bi ostvario ili zadržao prava na mirovinu. Ta odredba stoga zahtijeva, kako bi se izbjegle situacije u kojima bi se službenik nakon dosezanja dobne granice za odlazak u mirovinu našao bez dostatnih prihoda i bio primoran zatražiti socijalnu pomoć od država članica – unatoč tomu što je u okviru MSIEU-a stekao prava koja se mogu prenijeti u drugi sustav – da te uplate službeniku jamče starosnu mirovinu, odnosno mjesečni dohodak koji će primati po dosezanju dobne granice za odlazak u mirovinu. Iz toga slijedi da usko tumačenje članka 12. stavka 2. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju nužno pretpostavlja da uplate u takav sustav nacionalnog ili privatnog mirovinskog osiguranja moraju kao takve dotičnom službeniku omogućiti dovoljno pokriće prilikom dosezanja dobne granice za odlazak u mirovinu čime će mu se omogućiti starosna mirovina koja isključuje svako traženje socijalne pomoći od država članica.
U tom je pogledu Opći sud pojasnio da, kako bi se utvrdilo može li se tim uplatama jamčiti starosna mirovina kojom se isključuje svako traženje socijalne pomoći od država članica, valja provesti ocjenu od slučaja do slučaja. Ta ocjena podrazumijeva da se uzmu u obzir relevantni činjenični elementi pojedinog slučaja kao što su, među ostalim, priroda predmetnog mirovinskog osiguranja, iznos uplata koje je na toj osnovi izvršio dotični službenik nakon svojeg stupanja u službu ili prihod koji se može razumno predvidjeti i ostvariti tim uplatama te primiti nakon dosezanja dobne granice za odlazak u mirovinu.
U ovom je slučaju Opći sud zaključio da uplate iznosa od 14200 eura koje je tužitelj izvršio privatnom osiguravajućem društvu od trenutka stupanja u službu očito nisu dovoljne da mu osiguraju zadovoljavajuću starosnu mirovinu kojom se isključuje svako traženje socijalne pomoći od država članica. Kad je riječ o uplatama u okviru drugog ugovora koji je tužitelj sklopio s istim privatnim osiguravajućim društvom, Opći sud potvrdio je da ih Komisija ne može uzeti u obzir s obzirom na to da ih on nije izvršio od trenutka stupanja u službu kao što je to propisano člankom 12. stavkom 2. Priloga VIII. Pravilniku.
Stoga je Opći sud, nakon što je također odbio druge tužbene razloge koje je isticao tužitelj a koji su se temeljili na povredi načela jednakog postupanja i nediskriminacije, zaštiti legitimnih očekivanja, dobre uprave i dužnosti brižnog postupanja, odbio tužbu u cijelosti.