62023CJ0364
PRESUDA SUDA (peto vijeće)
12. lipnja 2025. (
*1
)
„Žalba – Javna služba – Međuinstitucijski premještaj – Zahtjev za premještaj na temelju članka 8. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije podnesen povodom obavijesti o slobodnom radnom mjestu – Odbijanje tog zahtjeva – Obveza uzimanja u obzir redoslijeda prvenstva koji je predviđen u članku 29. stavku 1. tog pravilnika – Pogreške koje se tiču prava – Proturječnost obrazloženja”
U predmetu C‑364/23 P,
povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 8. lipnja 2023.,
ZR, kojeg zastupaju A. Champetier i S. Rodrigues, avocats,
žalitelj,
a druga stranka u postupku je:
Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), koji zastupaju E. Lekan i A. Lukošiūtė, u svojstvu agenata,
tuženik u prvostupanjskom postupku,
SUD (peto vijeće),
u sastavu: M. L. Arastey Sahún (izvjestiteljica), predsjednica vijeća, D. Gratsias, E. Regan, J. Passer i B. Smulders, suci,
nezavisni odvjetnik: R. Norkus,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 30. siječnja 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Svojom žalbom osoba ZR zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 29. ožujka 2023., ZR/EUIPO (T‑400/21, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2023:169), kojom je taj sud odbio njezinu tužbu za poništenje odluke Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 8. rujna 2020. kojom je odbijen njezin zahtjev za premještaj u EUIPO (u daljnjem tekstu: sporna odluka).
I. Pravni okvir
A. Uredba (EU) 2017/1001
2
U skladu s člankom 143. stavkom 1. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (SL 2017., L 154, str. 1.), „[n]e dovodeći u pitanje primjenu članka 166. ove Uredbe na članove žalbenih vijeća, na osoblje [EUIPO‑a] primjenjuju se Pravilnik o osoblju za dužnosnike [Europske unije], Uvjeti zaposlenja ostalih službenika [Unije] i pravila za provedbu tih odredaba koja su zajednički donijele institucije Unije.”
B. Pravilnik o osoblju
3
Članak 1.a Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije u verziji primjenjivoj na spor (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju) glasi kako slijedi:
„1.   Za potrebe ovog Pravilnika o osoblju ‚dužnosnik Unije’ znači svaka osoba koja je u skladu s ovim Pravilnikom o osoblju imenovana dužnosnikom na stalno radno mjesto u jednoj od institucija Unije na temelju akta koji je izdalo tijelo za imenovanje [(u daljnjem tekstu: TZI)] te institucije.
2.   Ova definicija iz stavka 1. primjenjuje se i na osobe koje su imenovala tijela Unije na koja se primjenjuje ovaj Pravilnik o osoblju, i to na temelju akata Unije o njihovu osnivanju (u daljnjem tekstu ‚agencije’). Sva upućivanja na ‚institucije’ u ovom Pravilniku o osoblju primjenjuju se na agencije, osim ako je ovim Pravilnikom o osoblju predviđeno drukčije.”
4
U skladu s člankom 4. Pravilnika o osoblju:
„Imenovanje i promaknuće provode se isključivo za potrebe popunjavanja slobodnog radnog mjesta kako je predviđeno ovim Pravilnikom o osoblju.
Osoblje institucije obavješćuje se o slobodnim radnim mjestima u toj instituciji nakon što [TZI] odluči popuniti slobodno radno mjesto.
Ako se slobodno radno mjesto ne može popuniti premještajem, imenovanjem na radno mjesto u skladu s člankom 45.a ili promaknućem, o njemu se obavješćuje osoblje drugih institucija i/ili se organizira interni natječaj.”
5
Člankom 8. Pravilnika o osoblju određuje se:
„Dužnosnik upućen u drugu instituciju Europske unije može nakon šest mjeseci podnijeti zahtjev za premještaj u tu instituciju.
Ako dužnosnikova matična institucija i institucija u koju je upućen odobre premještaj, smatra se da je dužnosnik cijelu karijeru u Uniji radio u potonjoj instituciji. Dužnosnik na temelju tog premještaja ne prima financijske povlastice na koje u skladu s ovim Pravilnikom o osoblju ima pravo u slučaju prestanka radnog odnosa u jednoj od institucija Unije.
[...]”
6
Člankom 29. stavkom 1. Pravilnika o osoblju predviđa se:
„Prije nego što se popuni slobodno radno mjesto u instituciji, [TZI] najprije razmatra:
(a)
može li se to radno mjesto popuniti:
i.
premještajem, ili
ii.
imenovanjem u skladu s člankom 45.a, ili
iii.
promaknućem
unutar institucije;
(b)
jesu li zahtjev[e] za premještaj podnijeli dužnosnici istog razreda iz drugih institucija i/ili;
(c)
ako nije bilo moguće popuniti slobodno radno mjesto mogućnostima spomenutima u točkama (a) i (b), treba li razmotriti popis prikladnih kandidata u smislu članka 30., po potrebi, uzimajući u obzir relevantne odredbe koje se odnose na prikladne kandidate iz Priloga III. i/ili;
(d)
treba li održati interni natječaj na razini institucije, otvoren samo za dužnosnike i privremeno osoblje kako je definirano u članku 2. Uvjeta zaposlenja ostalih službenika Europske unije;
ili slijedi postupak za natječaje temeljene na kvalifikacijama i/ili testovima. [...]
[...]”
II. Okolnosti spora
7
Okolnosti spora opisane su u točkama 2. do 13. pobijane presude i mogu se sažeti na sljedeći način.
8
Žaliteljica, dužnosnica razreda AD 5 u Europskoj komisiji, bila je upućena u EUIPO na svoj zahtjev, gdje je od 16. rujna 2013. bila zaposlena kao asistentica u području intelektualnog vlasništva u svojstvu člana privremenog osoblja.
9
Dana 1. ožujka 2019. sklopila je novi ugovor s EUIPO‑om u trajanju od pet godina na temelju kojeg je zaposlena kao specijalistica intelektualnog vlasništva u svojstvu člana privremenog osoblja razreda AD 6.
10
Tijekom ožujka 2020. EUIPO je interno objavio poziv za iskazivanje interesa kako bi se dužnosnicima EUIPO‑a imenovali članovi privremenog i ugovornog osoblja u okviru godišnjeg postupka premještaja (u daljnjem tekstu: godišnji postupak premještaja). U tom je pozivu bilo navedeno da je otvoren svim profesionalnim profilima, uključujući one povezane s intelektualnim vlasništvom. EUIPO je u njemu naveo da će TZI analizirati podnesene prijave uzimajući u obzir interes službe te s obzirom na kriterije kao što su: (i.) ključna radna mjesta ili znanja u EUIPO‑u, (ii.) karijera i učinak u EUIPO‑u, (iii.) postojeće mogućnosti u planu radnih mjesta, (iv.) proračunski učinak i (v.) preostalo trajanje ugovora ili preostalo razdoblje valjanosti popisâ uspješnih kandidata (u daljnjem tekstu: kriteriji u vezi s premještajima).
11
Žaliteljica je 31. ožujka 2020. odgovorila na navedeni poziv zahtijevajući premještaj u EUIPO u skladu s člankom 8. Pravilnika o osoblju.
12
EUIPO je 16. travnja 2020. objavio obavijest o slobodnom radnom mjestu EXT/20/38/AD 6/Specijalist IP radi sastavljanja popisa uspješnih kandidata za popunjavanje radnog mjesta specijalista za intelektualno vlasništvo zapošljavanjem člana privremenog osoblja razreda AD 6 (u daljnjem tekstu: vanjska obavijest o slobodnom radnom mjestu).
13
Usto je 28. travnja 2020. EUIPO objavio internu obavijest o slobodnom radnom mjestu IM/FT&TA/20/47/AD/OD koja je bila upućena dužnosnicima ili članovima privremenog osoblja razreda AD 5 do AD 8 radi popunjavanja radnog mjesta specijalista intelektualnog vlasništva (u daljnjem tekstu: interna obavijest o slobodnom radnom mjestu).
14
Dana 12. svibnja 2020. žaliteljica je podnijela svoju prijavu povodom te interne obavijesti o slobodnom radnom mjestu.
15
Porukom elektroničke pošte od istoga dana upućenom TZI‑ju žaliteljica se pozvala na navedenu obavijest o slobodnom radnom mjestu i na temelju članka 90. stavka 1. Pravilnika o osoblju zatražila premještaj u EUIPO u skladu s člancima 8. i 29. Pravilnika o osoblju (u daljnjem tekstu: sporni zahtjev).
16
TZI je 8. rujna 2020. spornom odlukom odbio taj zahtjev.
17
EUIPO je 5. studenoga 2020. zaposlio člana privremenog osoblja odabranog povodom objave vanjske obavijesti o slobodnom radnom mjestu.
18
Dana 8. prosinca 2020. žaliteljica je na temelju članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju podnijela žalbu protiv sporne odluke koja je odbijena odlukom od 22. ožujka 2021. (u daljnjem tekstu: odluka o žalbi).
III. Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
19
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 2. srpnja 2021. žaliteljica je pokrenula postupak za poništenje sporne odluke i, po potrebi, odluke o žalbi.
20
U prilog svojoj tužbi istaknula je tri tužbena razloga. Prvi tužbeni razlog temeljio se u bitnome na povredi članaka 4., 8., 29. i 110. Pravilnika o osoblju i načela kontinuiteta karijere dužnosnika Unije. Drugi tužbeni razlog temeljio se na povredi načela jednakog postupanja. Naposljetku, treći tužbeni razlog temeljio se na povredi obveze obrazlaganja, postojanju očite pogreške u ocjeni i povredi dužnosti brižnog postupanja.
21
Pobijanom presudom Opći sud odbio je ta tri tužbena razloga i, slijedom toga, navedenu tužbu u cijelosti.
22
Konkretno, u okviru ispitivanja prvog tužbenog razloga, Opći sud je smatrao da sporni zahtjev treba kvalificirati kao zahtjev za premještaj, koji se temelji na članku 8. prvom stavku Pravilnika o osoblju, a ne kao prijavu na internu obavijest o slobodnom radnom mjestu. Također je presudio da se za takav zahtjev za premještaj po samoj njegovoj prirodi ne može smatrati da se odnosi na popunjavanje slobodnog radnog mjesta za koje je objavljena obavijest o slobodnom radnom mjestu, tako da EUIPO prilikom ispitivanja spornog zahtjeva nije morao uzeti u obzir članak 29. stavak 1. točku (b) Pravilnika o osoblju ni pravila predviđena u njegovu članku 4.
IV. Zahtjevi stranaka u žalbenom postupku
23
Žaliteljica od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu;
–
poništi spornu odluku i odluku o žalbi ili, ako ne postupi tako, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje i
–
naloži EUIPO‑u snošenje troškova.
24
EUIPO od Suda zahtijeva da:
–
odbaci žalbu u cijelosti kao očito nedopuštenu i, podredno, odbije kao neosnovanu i
–
naloži žaliteljici snošenje troškova žalbenog postupka i postupka pred Općim sudom.
V. O žalbi
25
U prilog svojoj žalbi žaliteljica ističe tri žalbena razloga kojima osporava odbijanje svakog od triju tužbenih razloga istaknutih u prvostupanjskom postupku.
A. Dopuštenost žalbe
1.
Argumentacija stranaka
26
EUIPO smatra da je žalba nedopuštena jer se uglavnom temelji na tome da je Opći sud navodno pogrešno protumačio sporni zahtjev jer ga je, prema njezinu mišljenju, pogrešno kvalificirao kao zahtjev za premještaj na temelju članka 8. Pravilnika o osoblju umjesto kao prijavu na internu obavijest o slobodnom radnom mjestu.
27
Naime, taj argument nije dovoljno jasan i precizan da bi Sud mogao provesti svoj nadzor jer ključni elementi na kojima se temelji žalba ne proizlazi na dovoljno smislen i razumljiv način iz teksta te žalbe. Usto tvrdi da je navedeni argument pokušaj ponovnog tumačenja spornog zahtjeva na način koji je očito proturječan činjenicama utvrđenima u spisu.
28
Što se tiče ostalih argumenata istaknutih u prilog žalbi, ističe da žaliteljica samo ponavlja tužbene razloge i argumente koji su već izneseni pred Općim sudom a da pritom ne pojašnjava pogrešku koja se tiče prava koju pobijana presuda sadržava.
29
Žaliteljica tvrdi da je žalba dopuštena.
2.
Ocjena Suda
30
Iz članka 256. stavka 1. drugog podstavka UFEU‑a, članka 58. prvog stavka Statuta Suda Europske unije te članka 168. stavka 1. točke (d) i članka 169. stavka 2. Poslovnika Suda proizlazi da se u žalbi moraju precizno navesti pobijani dijelovi presude čije se ukidanje traži te pravni argumenti koji posebno podupiru taj zahtjev, inače će žalba ili dotični žalbeni razlog biti nedopušteni (presuda od 12. prosinca 2024., DD/FRA, C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, t. 99. i navedena sudska praksa).
31
Navedene zahtjeve osobito ne ispunjava te se mora proglasiti nedopuštenim žalbeni razlog koji nije dovoljno jasno i precizno argumentiran da bi Sud mogao provesti svoj nadzor zakonitosti, osobito zato što ključni elementi na kojima se žalbeni razlog temelji ne proizlaze na dovoljno smislen i razumljiv način iz teksta te žalbe koji je u tom pogledu oblikovan nejasno i dvoznačno. Sud je također presudio da kao očito nedopuštenu treba odbaciti i žalbu koja nema smislenu strukturu i koja se ograničava na tvrdnje opće prirode te ne sadržava točne naznake o točkama pobijane odluke koje eventualno sadržavaju pogrešku koja se tiče prava (presuda od 12. prosinca 2024., DD/FRA, C‑680/22 P, EU:C:2024:984 t. 100. i navedena sudska praksa).
32
Osim toga, iz članka 256. stavka 1. drugog podstavka UFEU‑a i članka 58. prvog stavka Statuta Suda Europske unije proizlazi da je Opći sud jedini nadležan, s jedne strane, za utvrđivanje činjenica, osim u slučaju kada materijalne netočnosti njegovih utvrđenja proizlaze iz sadržaja spisa koji mu je podnesen, i, s druge strane, ocijeniti te činjenice. Nasuprot tomu, kada Opći sud utvrdi ili ocijeni činjenice, Sud je nadležan ispitati njihovu pravnu kvalifikaciju i pravne zaključke do kojih je na temelju toga Opći sud došao (presuda od 4. travnja 2017., Ombudsman/Staelen, C‑337/15 P, EU:C:2017:256, t. 53. i navedena sudska praksa).
33
U ovom slučaju najprije valja istaknuti da je pravna kvalifikacija spornog zahtjeva pitanje koje ulazi u pravnu kvalifikaciju činjenica i koje, u skladu sa sudskom praksom navedenom u prethodnoj točki ove presude, može biti predmet nadzora Suda u žalbenom postupku. Usto, suprotno onomu što tvrdi EUIPO, žaliteljica navodi nekoliko točaka pobijane presude, osobito točke 45. do 48. i 60. do 64., u kojima tvrdi da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava ili iskrivio dokaze u vezi s tom pravnom kvalifikacijom, tako što na razumljiv način izlaže razloge zbog kojih smatra da tu presudu treba ukinuti.
34
Osim toga, u dijelu u kojem EUIPO tvrdi da žaliteljica ponavlja žalbene razloge i argumente koji su već izneseni pred Općim sudom, valja podsjetiti na to da je, kad žalitelj osporava način na koji je Opći sud protumačio ili primijenio pravo Unije, u žalbenom postupku moguće ponovno raspraviti pravna pitanja razmotrena u prvostupanjskom postupku. Naime, kad žalitelj pritom ne bi mogao temeljiti svoju žalbu na razlozima i argumentima već korištenima pred Općim sudom, žalbeni bi postupak dijelom izgubio smisao (presuda od 4. listopada 2024., Aeris Invest/Komisija i SRB, C‑535/22 P, EU:C:2024:819, t. 106. i navedena sudska praksa).
35
U tim okolnostima ovu žalbu valja proglasiti dopuštenom.
B. Prvi žalbeni razlog
36
Svojim prvim žalbenim razlogom, podijeljenim na tri dijela, žaliteljica prigovara Općem sudu da je odbio prvi tužbeni razlog koji je istaknula u prvostupanjskom postupku.
1.
Prvi dio prvog žalbenog razloga
a)
Argumentacija stranaka
37
Prvim dijelom svojeg prvog žalbenog razloga žaliteljica osporava pravnu kvalifikaciju spornog zahtjeva koju je proveo Opći sud i prigovara mu pogreške koje se tiču prava prilikom tumačenja članaka 4., 8. i 29. Pravilnika o osoblju.
38
Prema njezinu mišljenju, kao prvo, Opći sud je u točkama 45. do 48. pobijane presude iskrivio dokaze time što je smatrao da taj zahtjev nije bio prijava na internu obavijest o slobodnom radnom mjestu, nego zahtjev za premještaj na temelju članka 8. Pravilnika o osoblju.
39
Kao drugo, ta pravna kvalifikacija sadržava pogrešku koja se tiče prava jer je Opći sud pogrešno smatrao da taj članak 8. i članak 29. Pravilnika o osoblju nisu povezani.
40
Naime, Opći sud je u točki 60. pobijane presude utvrdio apsolutnu razliku između međuinstitucionalnih premještaja provedenih na temelju navedenog članka 8. i premještaja provedenih nakon objave međuinstitucijskih obavijesti o slobodnom radnom mjestu, u skladu s tim člankom 29. stavkom 1. točkom (b).
41
Međutim, na temelju članka 4. Pravilnika o osoblju, svako slobodno radno mjesto trebalo bi se objaviti, a načini za popunjavanje takvog radnog mjesta uređeni su člankom 29. Pravilnika o osoblju, među kojima je premještaj u smislu članka 8. Pravilnika o osoblju. Stoga ti članci 8. i 29. ne uređuju dva različita postupka.
42
Kao treće, u točkama 48. i 61. do 63. pobijane presude Opći sud je članak 8. Pravilnika protumačio tako da se primjenjuje samo u slučaju zahtjeva za premještaj bez slobodnog radnog mjesta. Međutim, takva pretpostavka ne može postojati jer bi bila protivna članku 4. Pravilnika o osoblju, koji zahtijeva postojanje slobodnog radnog mjesta na koje se dužnosnik može premjestiti.
43
Stoga je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava i time što je u točki 64. te presude smatrao da prilikom ispitivanja spornog zahtjeva EUIPO nije trebao uzeti u obzir članak 4. i članak 29. stavak 1. točku (b) Pravilnika o osoblju.
44
Kao četvrto, tvrdi da je sporna odluka rezultat arbitrarnog postupka, odnosno godišnjeg postupka premještaja, kojim EUIPO zaobilazi članak 29. Pravilnika, uzimajući u obzir kriterije kao što su učinak ili preostalo trajanje ugovora, koji su relevantni za promaknuće, a ne za zapošljavanje. Štoviše, taj je postupak protivan i Pravilniku o osoblju jer se ne primjenjuje samo na upućene dužnosnike koji žele biti premješteni, nego i na osobe koje se žele zaposliti s popisa uspješnih kandidata, iako se potonje ne bi mogle zaposliti na temelju članka 8. Pravilnika o osoblju jer nisu dužnosnici.
45
EUIPO tvrdi da žaliteljica miješa dvije vrste međuinstitucijskih premještaja iz točke 60. pobijane presude, navedenih u točki 40. ove presude, i pojašnjava da je svrha godišnjeg postupka premještaja uspostava strukture primjene članka 8. Pravilnika o osoblju za imenovanje, kao dužnosnika EUIPO‑a, dužnosnika drugih institucija koji već rade u tom uredu kao članovi privremenog ili ugovornog osoblja.
46
Prema EUIPO‑ovu mišljenju, žaliteljica se tijekom upravnog postupka, kao i u svojim prvostupanjskim tužbama i u žalbi, sustavno pozivala na sporni zahtjev kao na „zahtjev za premještaj”. Svojom žalbom ona je pokušavala istaknuti da je sporni zahtjev zapravo bio prijava na internu obavijest o slobodnom radnom mjestu, što bi dovelo do izmjene predmeta spora pred Općim sudom i do toga da se pred Sudom prvi put iznese argument na koji se nije pozvala pred Općim sudom, zbog čega je taj argument nedopušten.
47
Čak i pod pretpostavkom da je sporna prijava bila podnesena na temelju članka 29. stavka 1. Pravilnika o osoblju, žaliteljica je ipak nastojala ishoditi premještaj u EUIPO.
48
U svakom slučaju, tvrdi da je Opći sud pravilno smatrao da EUIPO nije trebao uzeti u obzir članak 29. stavak 1. točku (b) Pravilnika o osoblju ni njegov članak 4. jer je interna obavijest o slobodnom radnom mjestu objavljena na temelju članka 29. stavka 1. točke (a) Pravilnika o osoblju radi popunjavanja slobodnog radnog mjesta zapošljavanjem dužnosnika ili člana privremenog osoblja koji već radi u tom uredu.
b)
Ocjena Suda
1) Dopuštenost
49
Valja podsjetiti na to da se žalbom ne može izmijeniti predmet spora koji se vodio pred Općim sudom, u skladu s člankom 170. stavkom 1. drugom rečenicom Poslovnika Suda. Tako je, na temelju ustaljene sudske prakse, nadležnost Suda u postupku povodom žalbe ograničena na ocjenu pravnih utvrđenja u vezi s razlozima o kojima se raspravljalo u prvom stupnju postupka. Stranka, dakle, ne može pred Sudom prvi put iznijeti neki razlog koji nije iznijela pred Općim sudom jer bi joj se time omogućilo da pred Sudom, čija je nadležnost u žalbenom postupku ograničena, pokrene postupak o sporu koji je širi od onoga o kojem je odlučivao Opći sud (presuda od 27. veljače 2025., Lukoil/Registar transparentnosti i dr., C‑223/24 P, EU:C:2025:129, t. 34. i navedena sudska praksa).
50
U ovom slučaju iz točaka 56. do 58. pobijane presude proizlazi da je drugim dijelom prvog tužbenog razloga svoje tužbe žaliteljica u biti tvrdila da je, u skladu s člankom 29. stavkom 1. točkom (b) Pravilnika o osoblju, EUIPO bio dužan analizirati spornu prijavu u vezi sa slobodnim radnim mjestom koje je namjeravao popuniti nakon objave interne obavijesti o slobodnom radnom mjestu. Međutim, kao što to proizlazi iz točke 43. ove presude, prvim dijelom prvog žalbenog razloga žaliteljica u biti prigovara Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je odbio tu argumentaciju. Iz toga slijedi da, suprotno onomu što tvrdi EUIPO, tim prvim dijelom žaliteljica ne ističe argument koji nije istaknula pred Općim sudom i ne mijenja predmet spora pred tim sudom, tako da je navedeni dio dopušten.
51
Iz toga slijedi da je prvi dio prvog žalbenog razloga dopušten.
2) Meritum
52
U točki 60. pobijane presude Opći sud je smatrao da žaliteljica svojom argumentacijom prema kojoj članak 8. i članak 29. stavak 1. Pravilnika o osoblju treba istodobno primjenjivati miješa, s jedne strane, međuinstitucijske premještaje provedene na temelju tog članka 8. i, s druge strane, međuinstitucijske premještaje provedene nakon objave međuinstitucijskih obavijesti o slobodnom radnom mjestu, u skladu s tim člankom 29. stavkom 1. točkom (b).
53
U točkama 61. i 62. te presude Opći sud presudio je da se po samoj njegovoj prirodi ne može smatrati da je zahtjev za međuinstitucionalni premještaj podnesen na temelju navedenog članka 8. prvog stavka namijenjen popunjavanju slobodnog radnog mjesta za koje je objavljena obavijest o slobodnom radnom mjestu i da se, slijedom toga, sporni zahtjev ne može valjano povezati sa slobodnim radnim mjestom na koje se odnosi interna obavijest o slobodnom radnom mjestu.
54
Tako je u točki 63. navedene presude Opći sud odbio žaliteljičin argument prema kojem je EUIPO na temelju članka 29. stavka 1. točke (b) Pravilnika o osoblju bio dužan uzeti u obzir spornu prijavu prilikom ispitivanja prijava podnesenih povodom interne obavijesti o slobodnom radnom mjestu.
55
Naposljetku, u točki 64. iste presude Opći je sud dodao da u svrhu ispitivanja tog zahtjeva EUIPO nije trebao uzeti u obzir ni članak 4. Pravilnika o osoblju jer se taj članak 29. stavak 1. točka (b) i taj članak 4. odnose na obaviještenost članova osoblja drugih institucija o slobodnim radnim mjestima. Iz toga je zaključio da je žaliteljičina argumentacija u vezi s EUIPO‑ovim nepoštovanjem redoslijeda prvenstva iz navedenog članka 29. i pravila predviđenih u navedenom članku 4. bespredmetna.
56
U tom pogledu valja istaknuti da iz članka 8. prvog stavka Pravilnika o osoblju proizlazi da dužnosnik institucije Unije upućen u drugu instituciju može nakon isteka roka od šest mjeseci zatražiti da ga se premjesti u potonju instituciju.
57
Usto iz članka 29. stavka 1. točaka (a) do (c) Pravilnika o osoblju proizlazi da, prije popunjavanja slobodnih radnih mjesta u instituciji, TZI ispituje, kao prvo, mogućnosti popunjavanja radnog mjesta u toj instituciji premještajem, imenovanjem u skladu s člankom 45.a ili promaknućem te zahtjeve za premještaj dužnosnika istog razreda drugih institucija i/ili, ako to slobodno radno mjesto nije bilo moguće popuniti tim mogućnostima i tim zahtjevima, mogućnosti razmatranja popisa prikladnih kandidata sastavljenih nakon otvorenog natječaja.
58
Sud je presudio da se u tom članku 29. stavku 1. nabrajaju uzastopne faze koje treba poštovati kada valja popuniti slobodno radno mjesto u instituciji, pri čemu TZI mora, redoslijedom prvenstva, ispitati mogućnosti zapošljavanja navedene u toj odredbi. Navedena odredba stoga daje prednost dužnosnicima koji već rade u dotičnoj instituciji u odnosu na dužnosnike drugih institucija i potonjima u odnosu na osobe koje se nalaze na popisima prikladnih kandidata sastavljenima nakon natječaja (vidjeti u tom smislu presudu od 18. ožujka 1999., Carbajo Ferrero/Parlament, C‑304/97 P, EU:C:1999:152, t. 29. i 30. i navedenu sudsku praksu).
59
Valja istaknuti da pojmove „premještaj” u smislu članka 8. Pravilnika o osoblju i „premještaj” u smislu njegova članka 29. stavka 1. točke (b) treba smatrati istovjetnima.
60
Naime, iako se u tim odredbama u verziji na francuskom jeziku upotrebljavaju pojmovi „transféré/transfert” i „mutation”, u brojnim drugim jezičnim verzijama koriste se istovjetni ili barem vrlo slični izrazi. Tako isto vrijedi ne samo za verziju navedenih odredbi na engleskom jeziku, koja je jezik postupka („transferred/transfer” i „transfer”), nego i za verzije na španjolskom jeziku („transferido/transferencia” i „traslado”), na njemačkom jeziku („Übernahme” i „Übernahmeanträge”), talijanskom („trasferito/trasferimento” i „trasferimento”), nizozemskom („over te gaan/overgang” i „overgang”), portugalskom („transferência” i „transferência”) ili rumunjskom jeziku („transferul/transfer” i „transfer”) istih odredaba.
61
Osim toga, Sud je već presudio, u vezi s premještajem unutar institucije iz članka 7. Pravilnika o osoblju, da je riječ o premještaju u slučaju premještaja dužnosnika na slobodno radno mjesto (vidjeti u tom smislu presude od 24. veljače 1981., Carbognani i Coda Zabetta/Komisija, 161/80 i 162/80, EU:C:1981:51, t. 19., i od 21. svibnja 1981., Kindermann/Komisija, 60/80, EU:C:1981:115, t. 12.).
62
Iz toga slijedi da kada je, nakon što je na temelju članka 29. stavka 1. Pravilnika o osoblju utvrdio da je, kako bi imao priliku imenovati osobu koja ima najviše standarde učinkovitosti, sposobnosti i integriteta, potrebno proširiti postupak zapošljavanja barem na zahtjeve predviđene u članku 29. stavku 1. točki (b) Pravilnika o osoblju, TZI dužan na temelju potonje odredbe uzeti u obzir zahtjeve za međuinstitucionalni premještaj podnesene na temelju članka 8. Pravilnika o osoblju.
63
Točno je da se članak 8. Pravilnika o osoblju odnosi na situaciju pojedinačnog dužnosnika priznajući mu pravo da zatraži premještaj u instituciju u koju je bio upućen najmanje šest mjeseci. Međutim, to ne znači da se, kada je TZI smatrao da je, kako bi imao priliku imenovati osobu koja ima najviše standarde učinkovitosti, sposobnosti i integriteta, potrebno proširiti postupak zapošljavanja povrh mogućnosti predviđenih u članku 29. stavku 1. točki (a) Pravilnika o osoblju, to tijelo može osloboditi obveze uzimanja u obzir zahtjeva za međuinstitucionalni premještaj podnesenog na temelju tog članka 8.
64
Naime, kao što to proizlazi iz teksta članka 4. prvog stavka Pravilnika o osoblju, svrha svakog imenovanja može biti samo popunjavanje slobodnog radnog mjesta. Slijedom toga, kao što to tvrdi žaliteljica, u slučaju međuinstitucijskog premještaja na temelju članka 8. Pravilnika o osoblju, dužnosnik se može premjestiti samo na slobodno radno mjesto u instituciji u koju je upućen, uključujući na radno mjesto na kojem je privremeno zaposlen prilikom svojeg upućivanja. Štoviše, u skladu s člankom 1.a stavkom 1. Pravilnika o osoblju, slobodno radno mjesto na koje se taj dužnosnik premješta mora biti stalno radno mjesto. Međutim, kako bi popunilo takvo slobodno radno mjesto, TZI mora uzeti u obzir redoslijed prvenstva predviđen u članku 29. stavku 1. Pravilnika o osoblju (vidjeti u tom smislu i po analogiji presude od 24. veljače 1981., Carbognani i Coda Zabetta/Komisija, 161/80 i 162/80, EU:C:1981:51, t. 19. i od 21. svibnja 1981., Kindermann/Komisija, 60/80, EU:C:1981:115, t. 12.).
65
Točno je da, kao što je Opći sud na to pravilno podsjetio u točki 50. pobijane presude, Pravilnik o osoblju ne dodjeljuje nikakvo pravo na međuinstitucijski premještaj na temelju članka 8. Pravilnika o osoblju.
66
No, iz tog članka proizlazi da dužnosnici institucije koji su najmanje šest mjeseci upućeni u drugu instituciju imaju pravo zahtijevati da ih se premjesti u potonju instituciju. Kako bi se osigurala djelotvornost tog prava, svaka institucija koja zaprimi takav zahtjev u okviru proširenog postupka zapošljavanja koji nadilazi mogućnosti predviđene u članku 29. stavku 1. točki (a) Pravilnika o osoblju ima obvezu uzeti ga u obzir i ispitati ga radi popunjavanja predmetnog slobodnog radnog mjesta.
67
Tako je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točki 61. pobijane presude potvrdio da se po samoj njegovoj prirodi ne može smatrati da je zahtjev za međuinstitucionalni premještaj podnesen na temelju članka 8. prvog stavka Pravilnika o osoblju namijenjen popunjavanju slobodnog radnog mjesta za koje je objavljena obavijest o slobodnom radnom mjestu.
68
Slijedom toga su nezakonite i točke 62. do 64. navedene presude, koje se temelje na toj pogrešnoj pretpostavci.
69
Štoviše, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 55. svojega mišljenja, pogreška koja se tiče prava iz točke 67. ove presude utjecala je i na pravnu kvalifikaciju spornog zahtjeva. Naime, u točkama 40. do 48. pobijane presude Opći sud je u biti isključio mogućnost da se sporni zahtjev uzme u obzir i ispita kao prijava na internu obavijest o slobodnom radnom mjestu na temelju članka 29. stavka 1. Pravilnika o osoblju jer se taj zahtjev temeljio na njegovu članku 8. i jer se te dvije odredbe, prema njegovu mišljenju, ne mogu istodobno primjenjivati.
70
Međutim, budući da potonja ocjena Općeg suda sadržava pogrešku koja se tiče prava, valja utvrditi da i pravna kvalifikacija spornog zahtjeva sadržava takvu pogrešku, pri čemu nije potrebno ispitati je li, kao što to tvrdi žaliteljica, Opći sud iskrivio dokaze u vezi s tom kvalifikacijom.
71
S obzirom na prethodna razmatranja, valja prihvatiti prvi dio prvog žalbenog razloga.
2.
Treći dio prvog žalbenog razloga
a)
Argumentacija stranaka
72
Trećim dijelom svojeg prvog žalbenog razloga žaliteljica tvrdi da je u prvostupanjskom postupku istaknula nepostojanje pravne osnove za godišnji postupak premještaja, da se njime povređuju odredbe članaka 4. i 29. Pravilnika o osoblju te nepostojanje veze između tog postupka i članka 8. Pravilnika o osoblju. Međutim, Opći sud je, kršeći prava obrane, samo djelomično odgovorio na te argumente.
73
Naime, Opći sud je u točki 69. pobijane presude smatrao da žaliteljičini argumenti o godišnjem postupku premještaja nisu relevantni jer su se odnosili na njezin zahtjev za premještaj od 31. ožujka 2020., naveden u točki 11. ove presude, dok je predmet tužbe u prvostupanjskom postupku bio drugi zahtjev za premještaj podnesen izvan roka određenog za odgovor na poziv na iskazivanje interesa u okviru tog postupka.
74
Međutim, ta tvrdnja, s jedne strane, proturječi točki 47. pobijane presude i, s druge strane, temelji se na iskrivljavanju dokaza, s obzirom na to da iz spisa proizlazi da je sporna odluka donesena u okviru godišnjeg postupka premještaja i da je Opći sud u točki 51. te presude potvrdio da „iz [sporne] odluke proizlazi da je EUIPO analizirao sporni zahtjev s obzirom na kriterije u vezi s premještajima”.
75
Stoga žaliteljica smatra da ima pravo osporavati godišnji postupak premještaja jer je na nju primijenjen.
76
EUIPO u svojem odgovoru na tužbu odgovara da žaliteljica samo ponavlja argumente koje je već iznijela pred Općim sudom, tako da su nedopušteni. Usto, budući da je sporni zahtjev podnesen pozivajući se na internu obavijest o slobodnom radnom mjestu, irelevantan je svaki argument kojim se osporava godišnji postupak premještaja.
b)
Ocjena Suda
1) Dopuštenost
77
Kada je riječ o dopuštenosti trećeg dijela prvog žalbenog razloga, dovoljno je utvrditi da žaliteljica ne ponavlja samo tužbene razloge i argumente koji su već izneseni u prvostupanjskom postupku, nego Općem sudu osobito prigovara da nije ispitao sve argumente koje je pred njim istaknula kako bi osporila zakonitost godišnjeg postupka premještaja te da je obrazloženje pobijane presude proturječno.
78
Pravna pitanja koja se mogu istaknuti u okviru žalbe jesu pitanje je li Opći sud izmijenio predmet ili bit različitih dijelova tužbenog zahtjeva i žalbenih razloga koje je istaknuo žalitelj (vidjeti u tom smislu presudu od 7. lipnja 2018., Ori Martin/Sud Europske unije, C‑463/17 P, EU:C:2018:411, t. 18. i navedenu sudsku praksu) i pitanje jesu li razlozi na kojima Opći sud temelji presudu proturječni (presuda od 12. prosinca 2024., DD/FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, t. 58. i navedena sudska praksa).
79
Iz toga slijedi da je, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 34. ove presude, treći dio prvog žalbenog razloga dopušten.
2) Meritum
80
U točki 69. pobijane presude Opći sud je presudio da je u okviru nadzora zakonitosti sporne odluke irelevantan svaki argument koji se odnosi na godišnji postupak premještaja jer je sporni zahtjev podnesen izvan roka određenog za odgovor na poziv na iskazivanje interesa u okviru tog postupka.
81
Valja istaknuti da, kao što to tvrdi žaliteljica, to utvrđenje proturječi osobito onomu iz točke 51. te presude, odnosno da iz „[sporne] odluke proizlazi da je EUIPO ispitao sporni zahtjev s obzirom na kriterije u vezi s premještajima” i da „sporni zahtjev sadržava brojna upućivanja [na te] kriterije”, pri čemu se podrazumijeva da su navedeni kriteriji razrađeni, kao što to proizlazi iz točke 10. ove presude, u okviru godišnjeg postupka premještaja.
82
Prema tome, obrazloženje pobijane presude u tom je pogledu proturječno.
83
Naime, točka 69. pobijane presude, prema kojoj je „svaki argument koji se odnosi na godišnji postupak premještaja irelevantan u okviru nadzora zakonitosti [sporne] odluke”, u suprotnosti je s točkom 51. te presude, prema kojoj „iz [sporne] odluke proizlazi da je EUIPO ispitao sporni zahtjev s obzirom na kriterije u vezi s premještajima”.
84
S obzirom na prethodna razmatranja, valja prihvatiti treći dio prvog žalbenog razloga.
C. Prvi dio drugog žalbenog razloga
1.
Argumentacija stranaka
85
Svojim drugim žalbenim razlogom, podijeljenim na tri dijela, žaliteljica prigovara Općem sudu da je odbio drugi tužbeni razlog koji je istaknula u prvostupanjskom postupku.
86
Prvim dijelom svojeg drugog žalbenog razloga žaliteljica osporava to što je Opći sud odbio njezine argumente koji se temelje na nejednakom postupanju prema vanjskim kandidatima i dužnosnicima koji žele biti premješteni jer su se ti argumenti temeljili na nepoštovanju redoslijeda prvenstva predviđenog u članku 29. stavku 1. Pravilnika o osoblju.
87
Kao prvo, Opći sud je u točki 76. pobijane presude pogrešno presudio da je, uzimajući u obzir kvalifikaciju spornog zahtjeva kao „zahtjeva za premještaj koji se temelji na članku 8. prvom stavku Pravilnika o osoblju”, irelevantan svaki argument koji se temelji na povredi tog članka 29. stavka 1.
88
Kao drugo, žaliteljica osporava tvrdnju iz točke 79. pobijane presude, prema kojoj, kao dužnosnik koji zahtijeva da ga se premjesti u EUIPO, ona ne može poistovjetiti svoju situaciju sa situacijom privremeno zaposlenog kandidata jer te dvije situacije pripadaju dvama različitim sustavima, odnosno Pravilniku o osoblju i Uvjetima zaposlenja ostalih službenika Unije. Naime, prema žaliteljičinu mišljenju, ta tvrdnja nije u skladu s internom obavijesti o slobodnom radnom mjestu, otvorenom kako za dužnosnike tako i za članove privremenog osoblja.
89
EUIPO tvrdi da žaliteljica svojim drugim žalbenim razlogom želi ponovno protumačiti sporni zahtjev kao prijavu na internu obavijest o slobodnom radnom mjestu, što predstavlja nezakonit pokušaj preispitivanja činjenica i dokaza iz spisa i da, slijedom toga, taj žalbeni razlog treba proglasiti nedopuštenim.
90
U svakom slučaju, kada je riječ o prvom dijelu navedenog žalbenog razloga, EUIPO tvrdi da se interna obavijest o slobodnom radnom mjestu nije mogla primijeniti na dužnosnike upućene u taj ured, odnosno na situaciju u kojoj se žaliteljica nalazila.
2.
Ocjena Suda
a)
Dopuštenost
91
Budući da, prema EUIPO‑ovu mišljenju, svojim drugim žalbenim razlogom žaliteljica želi ponovno protumačiti sporni zahtjev kao prijavu na internu obavijest o slobodnom radnom mjestu, što predstavlja nezakonit pokušaj preispitivanja činjenica i dokaza iz spisa, dovoljno je utvrditi da je, zbog razloga iznesenih u okviru ocjene prvog žalbenog razloga, žaliteljici dopušteno osporavati pravnu kvalifikaciju tog zahtjeva.
92
Stoga je drugi žalbeni razlog, uključujući njegov prvi dio, dopušten.
b)
Meritum
93
Prvi dio drugog žalbenog razloga odnosi se na to da je Opći sud odbio žaliteljičinu argumentaciju prema kojoj je nepoštovanje redoslijeda prvenstva predviđenog u članku 29. stavku 1. Pravilnika o osoblju dovelo do nejednakog postupanja prema vanjskim kandidatima i dužnosnicima koji su tražili premještaje.
94
U točki 76. pobijane presude Opći sud je u biti smatrao da je irelevantan svaki argument koji se temelji na mogućoj povredi te odredbe jer se tužbom koja mu je podnesena zahtijevalo poništenje odluke o odbijanju zahtjeva za premještaj na temelju članka 8. prvog stavka Pravilnika o osoblju, odnosno sporne odluke, a ne poništenje odluke kojom se odbija žaliteljičina prijava podnesena povodom interne obavijesti o slobodnom radnom mjestu.
95
Međutim, zbog razloga izloženih u okviru ocjene prvog dijela prvog žalbenog razloga, valja utvrditi da taj zaključak sadržava pogrešku koja se tiče prava jer redoslijed prvenstva može biti relevantan za EUIPO‑ovo ispitivanje sporne prijave.
96
Zbog istih razloga i točka 79. pobijane presude sadržava pogrešku koja se tiče prava. Naime, u toj je točki Opći sud smatrao da je žaliteljičin argument koji se temelji na povredi načela jednakog postupanja neosnovan jer su žaliteljičina situacija i situacija kandidata koji je privremeno zaposlen nakon objave vanjske obavijesti o slobodnom radnom mjestu bile obuhvaćene dvama različitim sustavima, odnosno Pravilnikom o osoblju i Uvjetima zaposlenja ostalih službenika Unije, tako da te situacije nisu bile usporedive.
97
Međutim, čim je TZI smatrao potrebnim proširiti postupak zapošljavanja povrh mogućnosti predviđenih u članku 29. stavku 1. točki (a) Pravilnika o osoblju, na dužnosnike u žaliteljičinoj situaciji i kandidate koji su zaposleni kao članovi privremenog osoblja na stalnom radnom mjestu, primjenjuju se odredbe poglavlja 1. glave III. Pravilnika o osoblju, u kojem se nalazi, među ostalim, taj članak 29. stavak 1.
98
S obzirom na prethodna razmatranja, valja prihvatiti prvi dio drugog žalbenog razloga.
99
Slijedom toga, budući da su prvi i treći dio prvog žalbenog razloga kao i prvi dio drugog žalbenog razloga prihvaćeni, valja prihvatiti i žalbu i, prema tome, ukinuti pobijanu presudu a da pritom nije potrebno odlučiti o drugim dijelovima tih žalbenih razloga ni o trećem žalbenom razlogu.
VI. Tužba pred Općim sudom
100
U skladu s člankom 61. prvim stavkom drugom rečenicom Statuta Suda Europske unije, Sud u slučaju ukidanja odluke Općeg suda može sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta.
101
Tako treba postupiti u ovom predmetu.
102
Kao što je to navedeno u točki 20. ove presude, u prilog svojoj tužbi žaliteljica je istaknula tri tužbena razloga, od kojih se prvi u biti temelji na povredi članaka 4., 8., 29. i 110. Pravilnika o osoblju kao i načela kontinuiteta karijere dužnosnika Unije, drugi na povredi načela jednakog postupanja i treći na povredi obveze obrazlaganja, postojanju očite pogreške u ocjeni i povredi dužnosti brižnog postupanja.
103
Svojim prvim tužbenim razlogom žaliteljica tvrdi, među ostalim, da je EUIPO povrijedio članak 29. Pravilnika o osoblju time što nije uzeo u obzir sporni zahtjev u okviru interne obavijesti o slobodnom radnom mjestu. Žaliteljica dodaje da se u toj obavijesti o slobodnom radnom mjestu ne navodi da se temelji na tom članku 29. stavku 1. točki (a) i, općenitije, u njoj se ne spominje pravna osnova na kojoj se temelji.
104
EUIPO odgovara da nije mogao uzeti u obzir sporni zahtjev u okviru interne obavijesti o slobodnom radnom mjestu jer se ona odnosila na „unutarnju mobilnost” osoblja EUIPO‑a i stoga je bila upućena samo dužnosnicima i članovima privremenog osoblja EUIPO‑a, a ne dužnosnicima drugih institucija, poput žaliteljice, dužnosnice Komisije.
105
Iz tumačenja sporne odluke i odluke o žalbi proizlazi da je EUIPO odbio sporni zahtjev u biti zbog toga što se taj zahtjev nije mogao uzeti u obzir u okviru interne obavijesti o slobodnom radnom mjestu jer je ona objavljena na temelju članka 29. stavka 1. točke (a) Pravilnika o osoblju i bila je upućena samo dužnosnicima i članovima privremenog osoblja EUIPO‑a, a ne dužnosnicima drugih institucija, poput žaliteljice. Prema EUIPO‑ovu mišljenju, navedeni zahtjev mogao se uzeti u obzir samo u okviru obavijesti o međuinstitucijskom premještaju objavljene u skladu s člankom 29. stavkom 1. točkom (b) Pravilnika o osoblju. EUIPO je usto istaknuo da je ispitao žaliteljičin zahtjev za premještaj u okviru godišnjeg postupka premještaja i s obzirom na kriterije u vezi s premještajima te je smatrao da žaliteljičin premještaj u EUIPO nije bio u interesu službe, osobito s obzirom na ograničen broj raspoloživih radnih mjesta. Kada je riječ o vanjskoj obavijesti o slobodnom radnom mjestu, EUIPO je istaknuo da ona nije relevantna za ocjenu spornog zahtjeva jer se odnosi na zapošljavanje privremenog osoblja i da je žaliteljica već bila zaposlena kao član privremenog osoblja u EUIPO‑u.
106
Valja utvrditi da, kao što to tvrdi žaliteljica, interna obavijest o slobodnom radnom mjestu, čiji je primjerak ona priložila svojoj tužbi u prvom stupnju, ne precizira na temelju koje je točke članka 29. stavka 1. Pravilnika o osoblju ona objavljena. Uostalom, iz navoda u toj obavijesti, prema kojem se na nju mogu prijaviti dužnosnici i članovi privremenog osoblja, proizlazi da je TZI smatrao da je, kako bi se mogla imenovati osoba koja ima najviše standarde učinkovitosti, sposobnosti i integriteta, potrebno proširiti postupak zapošljavanja povrh mogućnosti predviđenih u tom članku 29. stavku 1. točki (a).
107
Međutim, iz točke 69. ove presude proizlazi da je u tom kontekstu TZI sporni zahtjev trebao uzeti u obzir i ispitati kao prijavu na internu obavijest o slobodnom radnom mjestu koja se temelji na navedenom članku 29. stavku 1.
108
Naime, kao što je to navedeno u točki 66. ove presude, institucija koja u okviru proširenog postupka zapošljavanja koji nadilazi mogućnosti predviđene u tom članku 29. stavku 1. točki (a) zaprimi zahtjev za premještaj podnesen na temelju članka 8. Pravilnika o osoblju ima obvezu uzeti ga u obzir i ispitati radi popunjavanja predmetnog slobodnog radnog mjesta. Slijedom toga, TZI nije mogao odbiti sporni zahtjev zbog toga što je žaliteljica prvobitno bila dužnosnica Komisije.
109
Okolnost da je tijelo za imenovanje ispitalo taj zahtjev u okviru zasebnog postupka, odnosno godišnjeg postupka premještaja, ne može dovesti do drukčijeg zaključka i to tim više što je jedan od razloga koje je TZI iznio kako bi opravdao svoje odbijanje da zatraži žaliteljičin premještaj u okviru tog postupka bio ograničen broj raspoloživih radnih mjesta.
110
Stoga prvi tužbeni razlog treba prihvatiti i, bez potrebe ispitivanja ostalih tužbenih razloga, valja poništiti spornu odluku.
111
Kada je riječ o tužbenim zahtjevima za poništenje „po potrebi” odluke o žalbi, valja istaknuti da, s obzirom na to da se potonjom odlukom samo potvrđuje sporna odluka, nije potrebno posebno odlučivati o tom dijelu tužbenog zahtjeva (vidjeti u tom smislu presudu od 21. veljače 2018., LL/Parlament, C‑326/16 P, EU:C:2018:83, t. 36. do 39. i navedenu sudsku praksu).
VII. Troškovi
112
U skladu s člankom 184. stavkom 2. Poslovnika, kad je žalba osnovana i Sud sam konačno odluči o sporu, Sud odlučuje o troškovima.
113
U skladu s člankom 138. stavkom 1. istog poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
114
U ovom slučaju, budući da je žaliteljica zatražila da EUIPO snosi troškove i da on nije uspio u postupku, valja mu naložiti da uz vlastite snosi i troškove koji su žaliteljici nastali povodom ove žalbe kao i u prvostupanjskom postupku.
Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) proglašava i presuđuje:
1.
Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 29. ožujka 2023., ZR/EUIPO (T‑400/21, EU:T:2023:169).
2.
Poništava se odluka Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 8. rujna 2020. kojom je ta institucija odbila zahtjev osobe ZR od 12. svibnja 2020. kojim je ona u skladu s člancima 8. i 29. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije zatražila premještaj u EUIPO.
3.
Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) nalaže se da uz vlastite snosi i troškove koji su nastali osobi ZR povodom ove žalbe kao i u prvostupanjskom postupku.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski