62024CJ0007
PRESUDA SUDA (deveto vijeće)
12. lipnja 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna sigurnost – Radnici migranti – Koordinacija sustava socijalne sigurnosti – Uredba (EZ) br. 883/2004 – Članak 85. stavak 1. – Davanja predviđena na temelju zakonodavstva države članice zbog ozljeda koje su se dogodile na državnom području druge države članice – Pravo regresa ustanova odgovornih za pružanje davanja u odnosu na odgovornu treću stranu – Oštećenikova prava – Subrogacija – Granice”
U predmetu C‑7/24,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Retten i Svendborg (Općinski sud u Svendborgu, Danska), odlukom od 2. siječnja 2024., koju je Sud zaprimio 4. siječnja 2024., u postupku
Deutsche Rentenversicherung Nord,
BG Verkehr
protiv
Gjensidige Forsikring, dansko društvo kći društva Gjensidige Forsikring ASA, Norveška, u svojstvu zastupnika društva Marius Pedersen A/S,
Gjensidige Forsikring, dansko društvo kći društva Gjensidige Forsikring ASA, Norveška,
SUD (deveto vijeće),
u sastavu: N. Jääskinen, predsjednik vijeća, A. Arabadjiev (izvjestitelj) i R. Frendo, suci,
nezavisni odvjetnik: R. Norkus,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 26. ožujka 2025.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Deutsche Rentenversicherung Nord i BG Verkehr, T. Birch, advokat,
–
za Gjensidige Forsikring, dansko društvo kći društva Gjensidige Forsikring ASA, Norveška, u svojstvu zastupnika društva Marius Pedersen A/S, i Gjensidige Forsikring, dansko društvo kći društva Gjensidige Forsikring ASA, Norveška, H. Saugmandsgaard Øe, advokat,
–
za češku vladu, J. Benešová, M. Smolek i J. Vláčil, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, M.-L. Ehlers Defontaine i B.-R. Killmann, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 85. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (SL 2004., L 166, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 160. i ispravci SL 2020., L 415, str. 88. i SL 2023./90199, L).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između Deutsche Rentenversicherung Nord (u daljnjem tekstu: DRV‑N) i BG Verkehr (u daljnjem tekstu: BG‑V), s jedne strane, i Gjensidige Forsikringa (u daljnjem tekstu: GF), danskog društva kćeri društva Gjensidige Forsikring ASA, Norveška, u svojstvu zastupnika društva Marius Pedersen A/S (u daljnjem tekstu: MP) i u vlastito ime, s druge strane, u vezi s regresnim zahtjevom koji se odnosi na davanja isplaćena udovici njemačkog državljanina koji je preminuo nakon ozljede na radu koja se dogodila u Danskoj.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Članak 85. stavak 1. Uredbe br. 883/2004 propisuje:
„Ako osoba prima davanja na temelju zakonodavstva jedne države članice zbog ozljede koja je nastala kao posljedica događaja u drugoj državi članici, sva prava ustanove odgovorne za pružanje davanja protiv treće strane odgovorne za naknadu štete za ozljedu uređuju se sljedećim pravilima:
(a)
ako je ustanova odgovorna za pružanje davanja, na temelju zakonodavstva koje primjenjuje, subrogirana u odnosu na prava koja korisnik ima u odnosu na treću stranu, takvu subrogaciju priznaju sve države članice;
(b)
ako ustanova odgovorna za pružanje davanja ima izravno pravo prema trećoj strani, svaka država članica priznaje takva prava.”
Dansko pravo
4
U skladu s člankom 1. stavkom 1. erstatningsansvarslova (Zakon o građanskopravnoj odgovornosti za naknadu štete) od 24. kolovoza 2018.:
„Osoba koja je odgovorna za tjelesnu ozljedu plaća naknadu štete za gubitak prihoda, zdravstvene troškove i druge gubitke koji su posljedica ozljede, kao i naknadu za pretrpljenu neimovinsku štetu.”
5
Člankom 13. stavkom 1. tog zakona predviđa se:
„Naknada štete za gubitak uzdržavatelja za bračnog ili izvanbračnog druga iznosi 30 % naknade štete za koju se treba pretpostaviti da bi preminula osoba primila u slučaju potpunog gubitka sposobnosti zarađivanja […]. Međutim, naknada štete iznosi najmanje 644000 [danskih kruna (DKK) (oko 83720 eura)], osim u iznimnim okolnostima.”
6
Člankom 17. stavkom 1. navedenog zakona određuje se:
„Davanja na temelju socijalnog zakonodavstva, uključujući davanja za nezaposlenost, medicinsku pomoć, mirovine na temelju zakonodavstva o socijalnim mirovinama i davanja na temelju Zakona o osiguranju od ozljeda na radu, na koja oštećenik ili nadživjela osoba ima pravo, ne mogu biti osnova regresnog zahtjeva podnesenog protiv štetnika koji je odgovoran za naknadu štete. […]”
7
U članku 26.a stavku 1. tog zakona propisuje se:
„Osobi koja namjerno ili krajnjom nepažnjom prouzroči smrt druge osobe može se naložiti da plati odštetu nadživjelim osobama koje su bile u posebno bliskoj vezi s preminulom osobom.”
8
U skladu s člankom 19. stavkom 1. arbejdsskadesikringslova (Zakon o osiguranju od ozljeda na radu) od 19. kolovoza 2022.:
„Ako ozljeda na radu ima smrtni ishod, nadživjeli bračni drug ima pravo na prijelazni iznos u iznosu od 191000 [DKK [(oko 28830 eura)] (vrijednost 2024.) ako je brak sklopljen prije nego što se dogodila ozljeda na radu i ako je izvanbračna zajednica postojala u trenutku kad je oštećenik preminuo. Prilagodba iznosa provodi se u skladu s člankom 25.”
9
Članak 20. stavak 1. tog zakona glasi:
„Osoba koja ima pravo na prijelazni iznos na temelju članka 19. stavaka 1. do 3. i koja je zbog smrti oštećenika izgubila uzdržavatelja, ili čiji su egzistencijalni uvjeti na neki drugi način narušeni zbog njegove smrti, ima pravo na naknadu štete u tom pogledu. Naknada štete određuje se u skladu sa stupnjem ovisnosti i sposobnošću nadživjele osobe da se uzdržava, pri čemu se uzimaju u obzir dob, zdravstveno stanje, obrazovanje, zaposlenje, ovisnost i financijska situacija.”
10
Članak 77. stavak 1. navedenog zakona glasi:
„Davanja na temelju Zakona ne mogu biti osnova regresnog zahtjeva podnesenog protiv štetnika koji je odgovoran za naknadu štete nanesene oštećenicima ili nadživjelim osobama […] Zahtjevi oštećenikâ ili nadživjelih osoba za naplatu potraživanja podneseni protiv štetnika smanjuju se ako su davanja isplaćena ili ih treba isplatiti osobama o kojima je riječ u skladu s ovim Zakonom. […].”
Njemačko pravo
11
Članak 46. Sozialgesetzbucha, Sechstes Buch (VI) – Gesetzliche Rentenversicherung (knjiga VI Zakonika o socijalnoj sigurnosti – Zakonski sustav mirovinskog osiguranja, u daljnjem tekstu: SGB VI)) predviđa da se udovicama odnosno udovcima priznaje udovička odnosno udovačka mirovina ako je preminuli bračni drug bio osiguran tijekom propisanog najkraćeg razdoblja.
12
Članak 116. Sozialgesetzbucha, Zehntes Buch (X) – Sozialverwaltungsverfahren und Sozialdatenschutz (knjiga X Zakonika o socijalnoj sigurnosti – Upravni postupak u socijalnim stvarima i zaštita socijalnih podataka, u daljnjem tekstu: SGB X) ustanovama socijalne sigurnosti daje pravo subrogacije u odnosu na prava koja korisnici eventualno imaju prema trećim osobama koje su odgovorne za davanja koja su ustanove bile dužne dodijeliti zbog pretrpljene štete.
Glavni postupak i prethodno pitanje
13
Njemački državljanin koji je radio kao vozač za izvoz za njemačko društvo 15. srpnja 2015. ozlijeđen je u nesreći koja se dogodila dok je pomagao utovariti robu na svoj kamion na jednoj od poslovnih adresa društva MP u Danskoj. Te su ozljede dovele do njegove smrti nedugo nakon toga.
14
Društvo MP priznalo je svoju građanskopravnu odgovornost za tu smrt. Društvo GF, osiguravatelj tog društva na temelju građanskopravne odgovornosti, isplatilo je udovici preminulog radnika, na zahtjev njezina odvjetnika, naknadu štete za gubitak uzdržavatelja, izračunanu u skladu s danskim pravom.
15
Osim toga, društva DRV‑N i BG‑V, kod kojih je preminuli bio osiguran kao njemački radnik, udovici su isplatila udovičku mirovinu, u skladu s člankom 46. SGB‑a VI.
16
Budući da članak 116. SGB‑a X predviđa pravo subrogacije u odnosu na prava udovice preminulog radnika prema odgovornoj trećoj strani u vezi s tako isplaćenom mirovinom, društva DRV‑N i BG‑V zatražila su od društava MP i GF povrat te mirovine.
17
Društva MP i GF odbila su ispuniti taj zahtjev uz obrazloženje da s obzirom na dansko pravo on nije osnovan. Naime, s jedne strane, pravo na udovičku mirovinu na temelju njemačkog zakonodavstva, koja se isplaćuje neovisno o uzroku smrti, ne odgovara pravu na naknadu za gubitak uzdržavatelja predviđenom danskim zakonodavstvom. S druge strane, budući da je društvo GF već isplatilo tu naknadu udovici preminulog radnika, ona ne može zahtijevati nikakvu drugu naknadu na temelju danskog prava.
18
Društva DRV‑N i BG‑V podnijela su 6. odnosno 12. srpnja 2018. Rettenu i Svendborg (Općinski sud u Svendborgu, Danska), sudu koji je uputio zahtjev, regresnu tužbu protiv društava MP i GF radi utvrđenja da su ta društva odgovorna za pružanje davanja koja su isplaćena udovici preminulog radnika.
19
Iako priznaju da je naknada zbog gubitka uzdržavatelja koja se isplaćuje udovici preminulog radnika izračunana u skladu s danskim pravom i da ta udovica ne može zahtijevati nikakvu drugu naknadu na temelju tog prava, društva DRV‑N i BG‑V smatraju da ta naknada nije isplaćena s učinkom oslobađanja od obveze jer društva MP i GF nisu bila u dobroj vjeri u pogledu regresnog zahtjeva društava DRV‑N i BG‑V.
20
Osim toga, tvrde da uvjeti i opseg prava u odnosu na koja su ona subrogirana moraju biti određeni u skladu s njemačkim pravom. Čak i ako bi se opseg njihova potraživanja prema društvima MP i GF trebao utvrditi u skladu s danskim pravom, članak 85. stavak 1. Uredbe br. 883/2004 treba tumačiti na način da socijalna davanja koja su ona isplaćivala udovici preminulog radnika – kako bi se mogla naknaditi – ne moraju biti istovjetna ili usporediva, kad je riječ o njihovoj prirodi, s davanjima predviđenima danskim pravom. Naime, cilj te odredbe nije oduzeti ustanovi socijalne sigurnosti odgovornoj za pružanje davanja pravo regresa u odnosu na štetnika zbog nepostojanja istovjetnosti između davanja koja se mogu zatražiti u skladu sa zakonodavstvom države članice u kojoj ustanova socijalne sigurnosti odgovorna za pružanje davanja ima registrirano sjedište i zakonodavstvom države članice u kojoj se ozljeda dogodila.
21
Sud koji je uputio zahtjev ističe da se u glavnom predmetu najprije postavlja pitanje koje od predmetnih nacionalnih zakonodavstava određuje opseg prava u odnosu na koja je subrogirana ustanova socijalnog osiguranja koja je odgovorna za pružanje davanja. Nadalje, taj se sud pita pretpostavlja li regresni zahtjev da su socijalna davanja čiji se povrat traži po svojoj prirodi usporediva s davanjima koja bi oštećenik mogao zahtijevati na temelju prava države članice u kojoj je šteta nastala. Naposljetku, pita se koje značenje treba pridati izrazu „po svojoj prirodi” koji je Højesteret (Vrhovni sud, Danska) upotrijebio u svojoj sudskoj praksi koja se odnosi na predmetno područje.
22
U danskom pravu iscrpno je pojašnjena priroda različitih naknada štete koje oštećenik ili njegove nadživjele osobe mogu zahtijevati zbog tjelesne ozljede, kao što su naknada za gubitak zarade, bol i patnju, trajno narušenje zdravlja, bol i neimovinsku štetu, trajne ozljede, gubitak sposobnosti zarađivanja, gubitak uzdržavatelja, prijelazni iznos u slučaju smrti i naknadu za štetni događaj. Većina je tih naknada ograničena.
23
U članku 77. Zakona o osiguranju od ozljeda na radu navodi se i da je naknada štete izračunana u skladu sa Zakonom o građanskopravnoj odgovornosti za naknadu štete podredna naknadi štete koju oštećenik ili nadživjele osobe mogu zatražiti u skladu sa Zakonom o osiguranju od ozljeda na radu i da naknada štete zbog ozljeda na radu ne može biti osnova regresnog zahtjeva podnesenog protiv štetnika koji je odgovoran za naknadu štete.
24
Ni Zakonom o građanskopravnoj odgovornosti za naknadu štete ni Zakonom o osiguranju od ozljeda na radu za nadživjele osobe ne predviđa se pravo na udovičku mirovinu iste prirode i na onaj način kako je predviđeno u SGB‑u VI. Stoga nije moguće odmah utvrditi istovjetnost između zahtjeva za naknadu štete društava DRV‑N i BG‑V i naknada štete na koje se odnose Zakon o građanskopravnoj odgovornosti za naknadu štete i Zakon o osiguranju od ozljeda na radu.
25
Sud koji je uputio zahtjev tako smatra da iz sudske prakse Suda nije jasno može li se materijalnim pravilima prava države članice u kojoj se ozljeda dogodila ograničiti regresni zahtjev ustanove socijalne sigurnosti odgovorne za pružanje davanja ako davanja iz sustava socijalne sigurnosti čiji se povrat traži po svojoj prirodi nisu istovjetna ili barem usporediva s potraživanjem čiju naplatu oštećenik može zatražiti u skladu s tim materijalnim pravilima.
26
U tim je okolnostima Retten i Svendborg (Općinski u Svendborgu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 85. stavak 1. Uredbe [br. 883/2004] tumačiti na način da, kako bi ustanova odgovorna za pružanje davanja imala pravo regresa u skladu s tom odredbom, mora postojati pravna osnova u državi članici u kojoj se ozljeda dogodila za vrstu naknade štete ili odštete za koju se traži pravo regresa, ili istovjetnog davanja, kao posljedice događaja u pogledu kojeg je za naknadu štete odgovoran štetnik u skladu s pravom mjesta u kojem se ozljeda dogodila?”
O prethodnom pitanju
27
Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 85. stavak 1. Uredbe br. 883/2004 tumačiti na način da je, kada osoba na temelju zakonodavstva države članice u kojoj ima stalnu adresu prima udovičku mirovinu nakon smrti svojeg bračnog druga zbog ozljede na radu koja se dogodila u drugoj državi članici i kada je zakonodavstvom prve države članice, u korist ustanove koja je odgovorna za pružanje te mirovine, predviđeno pravo subrogacije u odnosu na treću stranu koja je dužna naknaditi štetu nastalu tom ozljedom na radu, regresni zahtjev te ustanove koja je odgovorna za pružanje davanja uvjetovan postojanjem pravne osnove u drugoj državi članici koja omogućuje dobivanje takve mirovine ili jednakovrijednog davanja.
28
Članak 85. stavak 1. Uredbe br. 883/2004 ima za cilj omogućiti ustanovi socijalne sigurnosti države članice koja je isplatila davanja iz sustava socijalne sigurnosti nakon ozljede koja je nastala na državnom području druge države članice da protiv treće strane odgovorne za štetu podnese pravna sredstva predviđena pravom koje primjenjuje, bilo da je riječ o subrogaciji ili izravnoj tužbi. Pravo koje je tako dodijeljeno nacionalnim ustanovama socijalne sigurnosti predstavlja logičnu i pravičnu dopunu proširenja obveza navedenih ustanova na cijelom području Unije, koje proizlazi iz odredbi te uredbe (vidjeti u tom smislu presudu od 2. lipnja 1994., DAK, C‑428/92, EU:C:1994:222, t. 16.).
29
Ta se odredba stoga tumači kao kolizijsko pravilo koje nacionalnom sudu kojem je podnesena tužba za naknadu štete protiv štetnika nalaže da primijeni pravo države članice u kojoj se nalazi ustanova odgovorna za pružanje davanja ne samo kako bi utvrdio je li ta ustanova zakonito subrogirana u odnosu na prava oštećenika ili njegovih pravnih sljednika, nego i kako bi utvrdio prirodu i opseg potraživanja u odnosu na koja je ustanova odgovorna za pružanje davanja subrogirana (vidjeti u tom smislu presudu od 21. rujna 1999., Kordel i dr., C‑397/96, EU:C:1999:432, t. 22.).
30
Naime, kad bi nacionalni sud primijenio pravo države članice na čijem je državnom području nastala ozljeda kako bi utvrdio opseg prava regresa ustanove odgovorne za pružanje davanja, mogao bi članak 85. stavak 1. Uredbe br. 883/2004 u cijelosti ili djelomično lišiti njegova korisnog učinka. To bi osobito bilo tako ako bi zakonodavstvo države članice na čijem je državnom području nastala ozljeda predviđalo da zakonska subrogacija ili izravna tužba ne obuhvaćaju određene vrste potraživanja koje ustanova odgovorna za pružanje davanja može istaknuti subrogacijom ili izravnom tužbom u državi članici u kojoj se nalazi (vidjeti u tom smislu presudu od 2. lipnja 1994., DAK, C‑428/92, EU:C:1994:222, t. 19.).
31
Iz toga proizlazi da se odredbe poput članka 17. stavka 1. Zakona o građanskopravnoj odgovornosti za naknadu štete, koje se odnose na pravo regresa danskih ustanova socijalne sigurnosti protiv trećih strana koje su dužne naknaditi štetu na temelju koje su isplaćena davanja iz sustava socijalne sigurnosti, ne mogu primijeniti kako bi se utvrdilo ima li i u kojoj mjeri ustanova odgovorna za pružanje davanja iz druge države članice, a ne Kraljevine Danske, pravo regresa protiv počinitelja štete koja je nastala na danskom državnom području na kojem se primjenjuju te odredbe. Takve odredbe stoga nisu prepreka tomu da ustanova odgovorna za pružanje davanja iz države članice različite od one u kojoj se primjenjuju te odredbe podnese regresni zahtjev (vidjeti u tom smislu presudu od 2. lipnja 1994., DAK, C‑428/92, EU:C:1994:222, t. 22.).
32
Međutim, cilj članka 85. stavka 1. Uredbe br. 883/2004 je samo osigurati da druge države članice priznaju pravo regresa koje ustanova odgovorna za pružanje davanja može ostvariti na temelju zakonodavstva koje primjenjuje. Njegov cilj nije izmjena pravila koja se primjenjuju kako bi se utvrdilo treba li i u kojoj mjeri utvrditi izvanugovornu odgovornost treće strane koja je uzrokovala štetu. Odgovornost treće strane i dalje podliježe materijalnim pravilima koja uobičajeno treba primjenjivati nacionalni sud pred kojim su oštećenik ili njegovi pravni sljednici pokrenuli postupak, odnosno, u načelu, zakonodavstvo države članice na čijem je državnom području nastala šteta (vidjeti u tom smislu presudu od 21. rujna 1999., Kordel i dr., C‑397/96, EU:C:1999:432, t. 15.).
33
Iz toga slijedi da se prava koja oštećenik ili njegovi pravni sljednici imaju protiv štetnika kao i uvjeti za podnošenje tužbe za naknadu štete pred sudovima države članice na čijem je državnom području šteta nastala utvrđuju u skladu s pravom te države, uključujući pravila međunarodnog privatnog prava koja se primjenjuju (vidjeti u tom smislu presudu od 21. rujna 1999., Kordel i dr., C‑397/96, EU:C:1999:432, t. 16.).
34
Ustanova odgovorna za pružanje davanja može biti subrogirana samo u odnosu na tako utvrđena prava. Naime, takva subrogacija ne može imati za posljedicu stvaranje dodatnih prava za korisnika davanja u odnosu na treću stranu (vidjeti u tom smislu presudu od 21. rujna 1999., Kordel i dr., C‑397/96, EU:C:1999:432, t. 17.).
35
Osim toga, pravo subrogacije obuhvaća, među naknadama koje se oštećeniku ili njegovim pravnim sljednicima priznaju zakonodavstvom države članice na čijem je državnom području nastala šteta, samo one koje odgovaraju davanjima koja isplaćuje ustanova odgovorna za njihovo pružanje, isključujući naknade dodijeljene za neimovinsku štetu ili na temelju drugih elemenata osobne štete (presuda od 16. veljače 1977., Töpfer i dr., 72/76, EU:C:1977:27, t. 19.).
36
U ovom slučaju iz sudske prakse navedene u točkama 28. do 35. ove presude proizlazi, kao prvo, da su postojanje i opseg subrogacije u odnosu na prava udovice preminulog radnika, koja se primjenjuje na društva DRV‑N i BG‑V na temelju članka 116. SGB‑a X u pogledu davanja koja joj potonja društva isplaćuju na temelju članka 46. SGB‑a VI, određeni njemačkim pravom i, suprotno tvrdnjama društava MP i GF, članak 17. stavak 1. Zakona o građanskopravnoj odgovornosti za naknadu štete ne može biti prepreka regresnom zahtjevu društava DRV‑N i BG‑V koji se temelji na tim subrogiranim pravima.
37
Kao drugo, ta subrogacija, s druge strane, ni za udovicu preminulog radnika ni za društva DRV‑N ili BG‑V ne može stvoriti dodatna prava uz ona koja se udovici dodjeljuju danskim pravom.
38
U tom pogledu, kao što to proizlazi iz odluke kojom je upućeno prethodno pitanje, u danskom pravu ne postoji pravo na udovičku mirovinu kao što je ono uspostavljeno njemačkim pravom. Nasuprot tomu, tim se pravom najprije u članku 13. stavku 1. Zakona o građanskopravnoj odgovornosti za naknadu štete i članku 20. Zakona o osiguranju od ozljeda na radu određuje da se nadživjelom bračnom drugu isplaćuje naknada za gubitak uzdržavatelja, koju je društvo GF već isplatilo udovici preminulog radnika. Nadalje, člankom 26.a stavkom 1. Zakona o građanskopravnoj odgovornosti za naknadu štete predviđa se naknada za neimovinsku štetu koju su pretrpjele nadživjele osobe koje su bile osobito usko povezane s preminulim. Naposljetku, članak 19. stavak 1. Zakona o osiguranju od ozljeda na radu predviđa, pod određenim uvjetima, dodjelu prijelazne naknade nadživjelom bračnom drugu.
39
Valja istaknuti, s jedne strane, da iz odluke kojom je upućeno prethodno pitanje ne proizlazi jasno je li u ovom slučaju udovica preminulog radnika imala pravo na naknadu za pretrpljenu neimovinsku štetu niti je li tu naknadu društvo GF isplatilo. Osim toga, iako je sud koji je uputio zahtjev u toj odluci naveo da, prema mišljenju Arbejdsmarkedetsa Erhvervssikring i Danemark (Osiguranje za tržište rada u Danskoj), ozljeda koja je dovela do glavnog predmeta ne daje toj udovici pravo na davanja na temelju Zakona o osiguranju od ozljeda na radu, kao što su prijelazna naknada i naknada za gubitak uzdržavatelja, a koje su predviđene u članku 19. stavku 1. odnosno članku 20. tog zakona, iz toga ne proizlazi da je ta ocjena konačna i da stoga isključuje relevantnost tih naknada u okviru glavnog postupka.
40
S druge strane, ako je društvo GF udovici preminulog radnika već isplatilo jednu ili, ovisno o slučaju, više naknada, samo je na sudu koji je uputio zahtjev da utvrdi jesu li takve isplate imale, na temelju primjenjivog nacionalnog prava, učinak oslobođenja od obveze za društva MP i GF u pogledu zahtjeva koje su društva DRV‑N i BG‑V podnijela u okviru svoje regresne tužbe.
41
Kao treće, što se tiče pitanja odgovara li, u smislu sudske prakse navedene u točki 35. ove presude, naknada za gubitak uzdržavatelja, predviđena danskim pravom, a koju društvo GF isplaćuje udovici preminulog radnika, udovičkoj mirovini koju su isplatila društva DRV‑N i BG‑V, valja podsjetiti na to da se Uredbom br. 883/2004 ne uspostavlja opći sustav socijalne sigurnosti i da je, u nedostatku usklađivanja na razini Unije u tom području, na svakoj državi članici da u svojem zakonodavstvu utvrdi, među ostalim, uvjete za stjecanje prava na socijalna davanja (vidjeti u tom smislu presudu od 11. travnja 2024., Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, t. 61. i navedenu sudsku praksu).
42
Slijedom toga, kao što to pravilno ističu češka vlada i Europska komisija, davanja koja se isplaćuju nakon događaja koji je pokretač, kao što je to ozljeda na radu, mogu se znatno razlikovati među državama članicama i previše strogi zahtjevi u pogledu potrebne podudarnosti između davanja predviđenih pravima različitih država članica o kojima je riječ mogli bi lišiti članak 85. stavak 1. Uredbe br. 883/2004 njegova korisnog učinka.
43
Stoga valja smatrati da pravo subrogacije predviđeno zakonodavstvom države članice za davanje koje se isplaćuje na temelju tog istog zakonodavstva, u smislu članka 85. stavka 1. Uredbe br. 883/2004, može obuhvaćati davanje predviđeno zakonodavstvom države članice na čijem su području nastupile činjenice koje su dovele do događaja koji je pokretač, poput ozljede na radu, kada su oba ta davanja dovoljno usporediva u pogledu predmeta i svrhe svakog od njih.
44
U ovom slučaju očito je da se danska i njemačka davanja dodjeljuju nakon smrti uzdržavatelja i da je njihov cilj da se bliskim nadživjelim osobama nadoknadi, među ostalim, izgubljena zarada povezana s gubitkom prihoda preminule osobe.
45
Osim toga, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, člankom 77. stavkom 1. Zakona o osiguranju od ozljeda na radu predviđa se, među ostalim, da se prava oštećenikovih nadživjelih osoba prema osobi odgovornoj za štetu smanjuju u mjeri u kojoj su im davanja isplaćena ili im se duguju na temelju tog zakona. Iz toga proizlazi da se može smatrati da predmet i svrhe naknade za gubitak uzdržavatelja odgovaraju, u skladu s danskim zakonodavstvom, predmetu i svrhama socijalnih davanja koja se pružaju na temelju tog zakonodavstva nakon ozljede na radu.
46
U tim okolnostima valja smatrati da su, pod uvjetom da to provjeri sud koji je uputio zahtjev, dva davanja o kojima je riječ u glavnom postupku, kad je riječ o njihovim predmetima i svrhama, dovoljno usporediva da pravo subrogacije predviđeno člankom 116. SGB‑a X i navedeno u članku 85. stavku 1. Uredbe br. 883/2004 može obuhvatiti naknadu za gubitak uzdržavatelja, u granicama najvećih iznosa predviđenih danskim zakonodavstvom.
47
Kao četvrto, kad je riječ o prijelaznoj naknadi predviđenoj danskim pravom i naknadi za popravljanje pretrpljene neimovinske štete, o kojima su stranke raspravljale na raspravi pred Sudom, dovoljno je istaknuti, s jedne strane, da spis podnesen Sudu ne sadržava elemente koji su nužni kako bi on mogao sudu koji je uputio zahtjev pružiti korisne naznake o tome jesu li predmet i svrha prijelazne naknade usporedivi s predmetom i svrhom davanja koja su društva DRV‑N i BG‑V isplatila udovici preminulog radnika. S druge strane, iz sudske prakse navedene u točki 35. ove presude proizlazi da se predmet i svrhe naknade kojom se nastoji nadoknaditi pretrpljena neimovinska šteta ne mogu smatrati dovoljno usporedivima s predmetom i svrhama udovičke mirovine koju su u ovom slučaju isplatila društva DRV‑N i BG‑V.
48
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 85. stavak 1. Uredbe br. 883/2004 treba tumačiti na način da kada osoba na temelju zakonodavstva države članice u kojoj ima stalnu adresu ima pravo na udovičku mirovinu nakon smrti svojeg bračnog druga zbog ozljede na radu koja se dogodila na državnom području druge države članice, i kada zakonodavstvo prve države članice predviđa, u korist ustanove koja je odgovorna za isplatu te mirovine, pravo subrogacije u odnosu na treću stranu koja je dužna nadoknaditi štetu nastalu tom ozljedom na radu, regresni zahtjev te ustanove odgovorne za pružanje davanja nije uvjetovan postojanjem, u drugoj državi članici, pravne osnove koja omogućuje dobivanje takve mirovine ili jednakovrijednog davanja, s obzirom na to da je dovoljno da su davanja predviđena kao posljedica događaja koji je pokretač, poput ozljede na radu, u zakonodavstvima dotičnih država članica dovoljno usporediva u pogledu svojeg predmeta i svrha kako bi pravo subrogacije, predviđeno zakonodavstvom prve države članice i navedeno u tom članku 85. stavku 1., moglo obuhvatiti davanje predviđeno u drugoj državi članici.
Troškovi
49
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (deveto vijeće) odlučuje:
Članak 85. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti
treba tumačiti na način da:
kada osoba na temelju zakonodavstva države članice u kojoj ima stalnu adresu ima pravo na udovičku mirovinu nakon smrti svojeg bračnog druga zbog ozljede na radu koja se dogodila na državnom području druge države članice, i kada zakonodavstvo prve države članice predviđa, u korist ustanove koja je odgovorna za isplatu te mirovine, pravo subrogacije u odnosu na treću stranu koja je dužna nadoknaditi štetu nastalu tom ozljedom na radu, regresni zahtjev te ustanove odgovorne za pružanje davanja nije uvjetovan postojanjem, u drugoj državi članici, pravne osnove koja omogućuje dobivanje takve mirovine ili jednakovrijednog davanja, s obzirom na to da je dovoljno da su davanja predviđena kao posljedica događaja koji je pokretač, poput ozljede na radu, u zakonodavstvima dotičnih država članica dovoljno usporediva u pogledu svojeg predmeta i svrha kako bi pravo subrogacije, predviđeno zakonodavstvom prve države članice i navedeno u tom članku 85. stavku 1., moglo obuhvatiti davanje predviđeno u drugoj državi članici.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: danski