Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE
MAJE BRKAN
od 25. veljače 2026.(1)
Predmet T-184/25
Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö
uz sudjelovanje:
A Oy
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Korkein hallinto-oikeus (Vrhovni upravni sud, Finska))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje – Porez na dodanu vrijednost – Direktiva 2006/112/EZ – Oslobođenja – Upravljanje kreditima i kreditnim garancijama – Transakcije koje se odnose na dugovanja – Jedinstvena usluga – Prodaja kredita, koje je klijentima odobrilo prvo financijsko društvo, drugom financijskom društvu – Upravljanje kreditima koje je prvo društvo zadržalo – Kreditna potraživanja korištena kao garancija za obveznicu koju je izdalo drugo društvo”
Uvod
1.        Ovaj je predmet jedan od brojnih prethodnih postupaka koji se odnose na oslobođenja od poreza na dodanu vrijednost (PDV) koja se primjenjuju na financijske usluge(2). S primjenom odredbi Direktive 2006/112/EZ(3) (u daljnjem tekstu: Direktiva o PDV-u) kojima su uređena ta oslobođenja od poreza i koje su utvrđene 70-ih godina u okviru Šeste direktive 77/388/EEZ(4) (u daljnjem tekstu: Šesta direktiva), pojavila su se brojna pitanja i pokazala se potreba za reformom(5).
2.        U ovom slučaju Opći je sud pozvan ispitati oslobođenje od PDV-a za određene transakcije koje spadaju u poslovnu praksu financijskog sektora, to jest sekuritizaciju stambenih kredita. Grupa društava o kojima je riječ u glavnom postupku namjerava prenijeti stambene kredite s prvotnog davatelja kredita na posebno društvo kako bi ono izdalo obveznice osigurane tim kreditnim potraživanjima, dok bi upravljanje tim kreditima ostalo kod prvotnog davatelja kredita. U glavnom postupku, čiji je predmet zahtjev za porezno mišljenje koji je podnio prvotni davatelj kredita, postavlja se pitanje je li navedeno upravljanje kreditima oslobođeno od PDV-a.
Pravni okvir
Pravo Unije
3.        PDV-u podliježe, na temelju članka 2. stavka 1. točke (c) Direktive o PDV-u, „isporuka usluga uz naknadu na teritoriju određene države članice koju obavlja porezni obveznik koji djeluje kao takav”.
4.        Članak 135. stavak 1. Direktive o PDV-u obvezuje države članice da oslobode sljedeće transakcije:
„[...]
„(b)      odobravanje i ugovaranje kredita i upravljanje kreditom od strane osobe koja ga odobrava;
(c)      ugovaranje ili bilo koja druga vrsta poslovanja s kreditnim garancijama ili nekim drugim osiguranjem u zamjenu za novac i upravljanje kreditnim garancijama od strane osobe koja odobrava kredit;
(d)      transakcije, uključujući ugovaranje, koje se odnose na depozitne i tekuće račune, plaćanja, transfere, dugove, čekove i druge utržive instrumente, ali isključujući naplatu dugova;
[...]”
5.        Odredbe citirane u prethodnoj točki odgovaraju članku 13. slovu B točki (d) podtočkama 1. do 3. Šeste direktive koja je stavljena izvan snage i od 1. siječnja 2007. zamijenjena Direktivom o PDV-u.
Finsko pravo
6.        Direktiva o PDV-u prenesena je u finsko pravo Zakonom o PDV-u od 30. prosinca 1993./1501, kako je izmijenjen (u daljnjem tekstu: Zakon o PDV-u).
7.        Na temelju članka 42. prvog stavka točaka 2. i 3. Zakona o PDV-u u vezi s člankom 41. tog zakona, oslobođeni su od PDV-a odobravanje kredita i drugi oblici financiranja kao i upravljanje kreditima od strane davatelja kredita.
Glavni postupak i prethodna pitanja
8.        Glavni postupak odnosi se na porezno mišljenje koje je zatražilo društvo A Oy. U svojem zahtjevu za izdavanje mišljenja to je društvo iznijelo prikaz činjenica kako bi keskusverolautakunta (Središnja porezna
komisija, Finska) mogla utvrditi porezne posljedice koje predviđene transakcije imaju s gledišta PDV-a. Navedeni se prikaz može sažeti na sljedeći način u dijelu u kojem je relevantan za ovaj predmet.
9.        Društvo A je glavna poslovna jedinica jedne banke u Finskoj. To društvo odobrava kredite za financiranje nekretnina. Nakon isplate kredita velik dio njih odmah se proda društvu B Oy, društvu kćeri koje je u stopostotnom vlasništvu društva A. Ta prodaja dovodi do prijenosa na društvo B svih prava i obveza koje se odnose na kredite. Najvećim dijelom kredita prodanih društvu B osiguravaju se obveznice koje je izdalo to društvo. Međutim, društvo A je i dalje odgovorno za upravljanje kreditima, uključujući povezane garancije, pa prema korisnicima kredita nastupa kao zastupnik društva B. Za to upravljanje društvo A prima od društva B naknadu po tržišnoj cijeni.
10.      U poreznom mišljenju Središnja porezna
komisija je, kao prvo, utvrdila da su prodaje kredita društva A društvu B oslobođene od PDV-a na temelju članka 42. prvog stavka točke 2. Zakona o PDV-u. Kao drugo, smatrao je da usluge upravljanja kreditima, koje društvo A pruža društvu B, obavlja davatelj kredita u smislu članka 42. prvog stavka točke 3. Zakona o PDV-u i da su one samim time oslobođene od PDV-a,
uz iznimku usluga naplate. Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Služba za zaštitu prava korisnika poreznih prihoda, Finska) podnijela je tužbu protiv tog mišljenja tvrdeći da se oslobođenje za upravljanje kreditima primjenjuje samo ako porezni obveznik djeluje istovremeno kao davatelj i upravitelj kredita. No, u ovom slučaju društvo A više nije bilo davatelj kredita.
11.      Sud koji je uputio zahtjev, Korkein hallinto-oikeus (Vrhovni upravni sud, Finska), smatra da se pravo Unije, to jest članak 135. stavak 1. točke (b) do (d) Direktive o PDV-u, može tumačiti na način da su države članice dužne osloboditi predmetne transakcije od poreza. Međutim, nakon suprotne odluke koju je donio Högsta förvaltningsdomstolen (Vrhovni upravni sud, Švedska)(6),
Korkein hallinto-oikeus (Vrhovni upravni sud) odlučio je prekinuti postupak i u okviru prethodnog postupka predviđenog u članku 267. UFEU-a uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.      Ako financijsko društvo drugoj financijskoj instituciji prodaje kredite koje je odobrilo klijentu te nakon njihove prodaje i dalje sâmo upravlja tim kreditima u zamjenu za naknadu,
treba li članak 135. stavak 1. točku (b) Direktive o PDV-u, koji se odnosi na oslobođenje od poreza upravljanja kreditom od strane osobe koja ga odobrava, tumačiti na način da obuhvaća i slučaj u kojem prvonavedeno društvo i dalje upravlja tim kreditima koje je sâmo odobrilo i prodalo toj drugoj financijskoj instituciji?
2.      Ako je odgovor na prvo pitanje niječan te se upravljanje kreditima od strane prvonavedenog društva odnosi na kredite kojima se osigurava obveznica koju je izdala druga financijska institucija, treba li članak 135. stavak 1. točku (c) Direktive o PDV-u, koji se odnosi na oslobođenje od poreza bilo koje druge vrste poslovanja s kreditnim garancijama ili nekim drugim osiguranjem u zamjenu za novac, tumačiti na način da obuhvaća i slučaj u kojem prvonavedeno društvo upravlja kreditima kojima se osigurava obveznica koju je izdala druga financijska institucija?
3.      U slučaju niječnog odgovora na drugo pitanje,
treba li članak 135. stavak 1. točku (d) Direktive o PDV-u, koji se odnosi na oslobođenje od poreza transakcija koje se odnose na dugove, tumačiti na način da obuhvaća i slučaj u kojem prvonavedeno društvo upravlja dugovima prenesenima drugoj financijskoj instituciji?”
Analiza
Uvodna razmatranja
12.      Ovaj se predmet zapravo odnosi na PDV koji se obračunava na sekuritizaciju stambenih kredita. Sekuritizacijom su obuhvaćene transakcije kojima se, među ostalim, zajmodavcu omogućuje refinanciranje skupa kredita njihovim pretvaranjem u vrijednosne papire kojima se trguje(7). U okviru takve transakcije, primjerice, društvo koje je dio grupe banaka čija djelatnost obuhvaća odobravanje stambenih kredita, ustupa te kredite posebnom društvu(8) iz iste grupe, kako bi ono izdalo obveznice kojima se trguje i koje su osigurane prenesenim dugovima po kreditima. Ta transakcija omogućuje grupi banaka da refinancira svoje aktivnosti. Budući da posebno društvo samo izdaje instrument refinanciranja, upravljanje kreditima ostaje na banci koja je sklopila ugovore o stambenom kreditu i raspolaže stručnim sposobnostima i sredstvima nužnim u tu svrhu.
13.      Što se tiče poreznog tretmana sekuritizacije kreditâ, za grupu banaka bilo bi povoljno da naknada koju banka prima od posebnog društva za upravljanje kreditima ne podliježe PDV-u. Naime, ovo potonje društvo nema pravo na odbitak PDV-a s obzirom na to da su njegove aktivnosti izdavanja obveznica i odobravanja kredita oslobođene tog poreza(9). Posljedično bi grupa banaka trebala snositi PDV koji se obračunava na upravljanje kreditima, ako ta transakcija ne bi bila oslobođena.
14.      Iako je velik dio aktivnosti financijskog sektora oslobođen od PDV-a prema članku 135. stavku 1. točkama od (a) do (g) Direktive o PDV-u, oslobođenja od poreza općenito se ne primjenjuju na sve aktivnosti tog sektora. Stoga u nastavku, u okviru triju prethodnih pitanja, valja ispitati tri porezna oslobođenja koja bi se mogla primijeniti na upravljanje kreditima o kojemu je riječ. U sklopu tog ispitivanja analizirat ću također sudsku praksu Suda u vezi s odgovarajućim odredbama Šeste direktive koja ostaje relevantna za tumačenje Direktive o PDV-u(10).
Prvo prethodno pitanje
15.      Svojim prvim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita u biti treba li članak 135. stavak 1. točku (b) Direktive o PDV-u tumačiti na način da je oslobođenjem od poreza predviđenim u toj odredbi obuhvaćeno upravljanje kreditima od strane društva koje je prodalo te kredite, nakon što ih je sâmo odobrilo, te i dalje uz naknadu upravlja njima za kupca.
16.      Odgovor na to prethodno pitanje ovisi o tumačenju pojma „upravljanje kreditom od strane osobe koja ga odobrava”. Iako izgleda da nema nikakve dvojbe da usluge o kojima je riječ spadaju pod „upravljanje kreditima”, postavlja se pitanje tko se od osoba koje podliježu PDV-u i obavljaju takvo upravljanje može koristiti tim oslobođenjem.
17.      Prema ustaljenoj sudskoj praksi, pri tumačenju odredbe prava Unije u obzir treba uzeti ne samo njezin tekst nego i njezin kontekst te ciljeve propisa kojeg je dio(11).
Tekst i kontekst oslobođenja
18.      Što se tiče doslovnog tumačenja, iz usporedbe različitih jezičnih verzija proizlazi da je tekst članka 135. stavka 1. točke (b) Direktive o PDV-u podložan dvama različitim tumačenjima, to jest da je oslobođenje od poreza pridržano ili prvotnom ili aktualnom davatelju kredita. Prvo tumačenje, prema kojem je oslobođenje od poreza pridržano prvotnom davatelju kredita, proizlazi konkretnije iz verzija na grčkom, francuskom i nizozemskom jeziku u kojima se upotrebljava glagol u prošlom vremenu da se opiše odobravanje kredita(12). To znači da osoba koja se koristi oslobođenjem od poreza jest ona koja je isplatila iznos kredita korisniku kredita u prošlosti i na početku ugovornog odnosa. Drugo tumačenje, prema kojem je oslobođenje od poreza pridržano aktualnom davatelju kredita, poduprijeto je osobito verzijama teksta na engleskom, hrvatskom, rumunjskom i slovenskom jeziku koje upućuju na trenutačno postojanje kredita koristeći ekvivalent glagola odobravati u sadašnjem vremenu(13). Verzije navedene odredbe na njemačkom i finskom jeziku mogu se čak shvatiti u skladu s tim dvama tumačenjima(14). U tom kontekstu, tekst članka 135. stavka 1. točka (b) Direktive o PDV-u ne daje jasan odgovor na pitanje koje osobe moraju imati mogućnost koristiti se oslobođenjem od poreza za upravljanje kreditima.
19.      To se dodatno ne razjašnjava kontekstom članka 135. stavka 1. točke (b) Direktive o PDV-u. U članku 135. stavku 1. Direktive o PDV-u, kojim se predviđa, između ostalog, predmetno oslobođenje od poreza, navedeno je niz transakcija oslobođenih od poreza koje su međusobno neovisne i zajedničko im je samo to da ne spadaju u aktivnosti od javnog interesa koje su isključivo predmet oslobođenja od poreza predviđenih u članku 132. Direktive o PDV-u. Naslov članka 135. upućuje samo na „ostale aktivnosti” oslobođene na temelju Direktive o PDV-u. Budući da druge odredbe te direktive upućuju na članak 135. stavak 1. točku (b) navedene direktive(15), u tom se pogledu zajednički navodi nekoliko oslobođenja koja se odnose na financijske transakcije iz stavka 1. Stoga se na temelju tog navođenja ne mogu izvesti zaključci glede oslobođenja od poreza za upravljanje kreditima.
Cilj oslobođenja
20.      S obzirom na to da doslovno i sustavno tumačenje ne daju konačan odgovor, valja pristupiti teleološkom tumačenju. Prema ustaljenoj sudskoj praksi izraze upotrijebljene za utvrđivanje oslobođenja od PDV-a predviđenih člankom 135. Direktive o PDV-u treba usko tumačiti; međutim, njihovo tumačenje mora biti u skladu s ciljevima koji se nastoje postići tim oslobođenjima(16).
21.      Oslobođenje od poreza za financijske transakcije predviđeno člankom 135. stavkom 1. točkama (a) do (g) Direktive o PDV-u ima za cilj, s jedne strane, smanjiti poteškoće kod utvrđivanja porezne osnovice i iznosa PDV‑a koji se može odbiti i, s druge strane, izbjeći povećanje troškova potrošačkog kredita(17). Konkretnije, oslobođenje predviđeno u članku 135. stavku 1. točki (b) Direktive o PDV-u prvenstveno ima za cilj drugu svrhu, to jest izbjeći povećanje troškova potrošačkog kredita(18).
22.      U tom se pogledu slažem sa stajalištem suda koji je uputio zahtjev prema kojem ta svrha vrijedi također i za stambene kredite o kojima je ovdje riječ, iako se ne radi o potrošačkim kreditima stricto sensu. Naime, kao prvo, iz teksta članka 135. stavka 1. točke (b) proizlazi da se ta odredba odnosi na sve kredite. Kao drugo, Sud nikada nije zaključio da se navedeno oslobođenje primjenjuje samo na potrošačke kredite. Točno je, doduše, da se Sud u gore navedenim predmetima(19) pozvao na „potrošačke” kredite kada je razmatrao svrhu tih oslobođenja. Međutim, to se pozivanje može objasniti činjenicom da predmetno oslobođenje od poreza dovodi do ublažavanja poreznog opterećenja samo za potrošače, s obzirom da čak i bez poreznog oslobođenja porezni obveznici ne bi u načelu trebali snositi dodatne troškove za kredit zbog odbitka pretporeza(20).
23.      No, odlučujući odgovor na postavljeno pitanje ne daje niti svrha u vidu izbjegavanja povećanja troškova kredita za potrošače. Mora se zaključiti da bi do povećanja troškova kredita, ako se oni prodaju, mogla dovesti oba moguća tumačenja, kako ono prema kojem je oslobođenje od poreza pridržano aktualnom davatelju kredita tako i ono prema kojem je oslobođenje pridržano prvotnom davatelju kredita.
24.      S jedne strane, ako se člankom 135. stavkom 1. točkom (b) Direktive o PDV-u oslobađa od poreza upravljanje kreditima od strane aktualnog davatelja kredita, troškovi kredita povećali bi se u slučaju da prodavatelj kredita, koji je bio prvotni davatelj kredita, nastavi upravljati kreditima, kao što je to ovdje slučaj. Naime, navedeno bi se upravljanje okvalificiralo kao isporuka usluga koju prodavatelj pruža kupcu i koja podliježe PDV-u te nije oslobođena na temelju članka 135. stavka 1. točke (b) Direktive o PDV-u. S obzirom da bi aktivnost kupca kreditâ bila oslobođena od PDV-a(21), taj bi kupac morao snositi PDV koji prodavatelj naplaćuje na usluge upravljanja kreditima(22) i vjerojatno bi uvelike nastojao prebaciti taj porez na korisnike kredita što bi ovim potonjim povećalo troškove kredita.
25.      S druge strane, ako se predmetno oslobođenje od poreza odnosi na upravljanje kreditima od strane prvotnog davatelja kredita, troškovi kredita povećali bi se u obama slučajevima i kada kupac kreditâ osigurava navedeno upravljanje i kada prodavatelj kreditâ nastavlja s njim. U prvom bi slučaju kupac mogao pružati usluge upravljanja kreditima koje bi bile zasebno obračunate korisnicima kredita. Te usluge ne bi bile oslobođene od PDV-a iz razloga što kupac nije prvotni davatelj kredita koji bi se jedini mogao koristiti predmetnim oslobođenjem od poreza. Stoga bi kupac trebao obračunati PDV na navedene usluge, što bi dovelo do povećanja troškova kredita za potrošače. U drugom slučaju, to jest kada prodavatelj nastavi upravljati kreditima za kupca, ako je upravljanje za račun kupca oslobođeno od PDV-a, isto ne važi za usluge upravljanja kreditima koje u ime kupca prodavatelj obračunava korisnicima kredita. Naime, s aspekta naplate PDV-a ove potonje usluge obavlja kupac. Djelujući u ime kupca prodavatelj ispunjava ugovorne obveze kupca prema korisnicima kredita. Stoga, te usluge ne bi bile obuhvaćene predmetnim oslobođenjem od poreza jer se ono ne bi odnosilo na upravljanje od strane aktualnog davatelja kredita, to jest kupca, što bi također imalo za posljedicu povećanje troškova kredita za potrošače.
26.      Nije moguće tvrditi da su usluge upravljanja kreditima koje aktualni davatelj kredita pruža korisnicima kredita u svakom slučaju oslobođene od PDV-a, a da se ne primijeni oslobođenje od poreza za upravljanje kreditima na temelju članka 135. stavka 1. točke (b) Direktive o PDV-u. S tim u vezi sud koji je uputio zahtjev kao i finska vlada smatraju da općenito aktualni davatelj kredita ne prodaje korisnicima kredita svoje usluge upravljanja kreditima. Usto, oni tvrde da, čak i ako bi aktualni davatelj kredita obračunavao zasebnu protučinidbu za svoje usluge – primjerice, troškove obrade povezane s obrocima kredita – radilo bi se zapravo o protučinidbi za odobravanje kredita koja je oslobođena od poreza na temelju iste odredbe.
27.      Ipak, kao prvo, postoje usluge aktualnog davatelja kredita koje bi se mogle okvalificirati kao upravljanje kreditima zasebno od usluge odobravanja kredita. Kada, primjerice, aktualni davatelj kredita obračuna korisniku kredita troškove za potvrdu o kamatama, čini mi se malo vjerojatnim da bi se moglo smatrati da je ta usluga dio odobravanja kredita. Usto, postoje i drugi primjeri za koje je u najmanju ruku teško odrediti, radi li se o usluzi zasebnoj od usluge odobravanja kredita, poput raskida ugovora za koji se plaća naknada za otplatu(23). Ako upravljanje kreditima ne bi bilo oslobođeno od PDV-a, PDV bi se dugovao na takve usluge koje obavlja aktualni davatelj kredita.
28.      Kao drugo, postoji doduše još jedan slučaj u kojem bi usluge upravljanja kreditima koje obavlja aktualni davatelj kredita mogle biti oslobođene od poreza, a da se ne primijeni oslobođenje iz članka 135. stavka 1. točke (b) Direktive o PDV-u koja se odnosi na upravljanje kreditima. Naime, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, sporedna usluga dijeli porezni tretman glavne usluge(24). Budući da bi se upravljanje kreditima okvalificiralo kao usluga sporedna u odnosu na odobravanje kredita, oslobođenje od poreza za ovo potonje protegnulo bi se na to upravljanje. Međutim, Sud smatra da je usluga sporedna osobito kada klijentima ne predstavlja sama po sebi svrhu, nego sredstvo za bolje korištenje glavne usluge(25). Usto, iz sudske prakse Suda također proizlazi da ne postoji apsolutno pravilo da se utvrdi, dijeli li jedna usluga porezni tretman druge usluge i da treba uvijek uzeti u razmatranje ukupnost okolnosti u kojima se odvija transakcija o kojoj je riječ(26). S obzirom na te zahtjeve iz sudske prakse dvojim da se može zaključiti da su sve usluge upravljanja kreditima usluga sporedna u odnosu na odobravanje kredita. Taj se zaključak osobito odnosi na gore navedene primjere, kada potvrda o kamatama služi u svrhe različite od svrha ugovora i kada prijevremeni raskid tog ugovora nije niti sredstvo „za bolje korištenje” odobravanja kredita.
29.      Kao treće, gotovo sve države članice dijele uvjerenje da je oslobođenje od poreza za upravljanje kreditima od ključne važnosti za aktualnog davatelja kredita. Naime, tijekom svojih vijećanja unutar Odbora za PDV države članice su se skoro jednoglasno složile oko činjenice da u okviru kredita koji odobri grupa sindiciranih banaka
upravljanje tim kreditom koje obavlja jedna od sindiciranih banaka u zamjenu za protučinidbu koju isplati korisnik kredita nije obuhvaćeno oslobođenjem od poreza za odobravanje kredita, nego oslobođenjem od poreza za upravljanje kreditima po osnovi članka 135. stavka 1. točke (b) Direktive o PDV-u(27). Stoga je jasno da oslobođenje od poreza za upravljanje kreditima po osnovi te odredbe jest nužno kako bi se od poreza oslobodile sve aktivnosti aktualnog davatelja kredita povezane s kreditom.
Cilj ograničenja osobnog područja primjene
30.      S obzirom na to da se odgovor na prethodno pitanje ne može izvesti iz općeg cilja predmetnog oslobođenja od poreza, treba konkretno
utvrditi razlog zbog kojeg je osobno područje primjene oslobođenja od poreza za upravljanje kreditima ograničeno samo na određene obveznike. Naime, tekst oslobođenja od poreza jasno se odnosi samo na upravljanje kreditima koje obavljaju određene osobe.
31.      Međutim, zakonodavac nije pružio nikakve naznake o svrsi ograničenja osobnog područja primjene tog oslobođenja.
32.      To, kao prvo, vrijedi za pripremne akte koji se odnose na odredbu o kojoj je riječ. Članak 135. stavak 1. točka (b) Direktive o PDV-u zamjenjuje članak 13. slovo B točku (d) podtočku 1. Šeste direktive čiji je tekst bio istovjetan. Prijedlog Šeste direktive koji je Komisija podnijela predviđao je samo oslobođenje od poreza za „kreditne transakcije” bez upućivanja na upravljanje kreditima, dok je konačna verzija Šeste direktive, kako ju je usvojilo Vijeće, također uključivala oslobođenje od poreza za transakcije upravljanja kreditima(28). Iako okolnost da je u konačni tekst Vijeće dodalo oslobođenje od poreza za upravljanje kreditima može biti rezultat zahtjeva Gospodarskog i socijalnog odbora za pojašnjenje dosega pojmova obuhvaćenih tim oslobođenjem(29), podrijetlo izraza „od strane osobe koja ga odobrava” ostaje neizvjesno.
33.      Kao drugo, prijelazni sustav predmetnog oslobođenja od poreza koji je predviđen Šestom direktivom i primjenjiv je do 31. prosinca 1990.(30) ne daje nikakve naznake o razlozima koji su naveli zakonodavca Unije da ograniči područje primjene predmetnog oslobođenja od poreza. Taj je sustav dopuštao državama članicama na temelju članka 28. stavka 3. točke (b) te direktive i točke 13. njezina Priloga F da tijekom prijelaznog razdoblja zadrže oslobođenje od poreza za „upravljanje kreditima […] od strane osobe ili tijela različitog od onih koji su odobrili kredite”. Ta je odredba prijelaznog sustava imala tako za cilj osloboditi od poreza upravljanje kreditima koje nije bilo oslobođeno na temelju članka 13. slova B točke (d) podtočke 1. Šeste direktive koja je postala članak 135. stavak 1.
točka (b) Direktive o PDV-u. Iz toga bi se moglo, dakle, zaključiti rasuđivanjem a contrario da se potonje oslobođenje, koje nije bilo privremeno, primjenjivalo samo na upravljanje koje su obavljale osobe „koje su odobrile kredite”. Ista je logika potvrđena, među ostalim, verzijama prijelaznog sustava na njemačkom i engleskom jeziku u kojima se upotrebljava glagol u prošlom vremenu(31) iako to nije slučaj u tekstu oslobođenja predviđenog Šestom direktivom(32). To bi moglo upućivati na to da je zakonodavac namjeravao samo na prvotnog davatelja kredita ograničiti osobno područje primjene oslobođenja od poreza za upravljanje kreditima predviđenog u članku 13. slovu B točki (d) podtočki 1 Šeste direktive. Međutim, valja zaključiti da postoje semantičke razlike između, s jedne strane, nekoliko jezičnih verzija prijelaznog sustava i, s druge strane, teksta oslobođenja predviđenog u članku 13. slovu B točki (d) podtočki 1. Šeste direktive(33). Stoga je nesporno da prilikom sastavljanja Šeste direktive zakonodavac Unije nije uskladio tekst tog oslobođenja s tekstom prijelaznog sustava, tako da mi se čini teškim iz prijelaznog sustava izvesti cilj koji je zakonodavac nastojao postići kada je ograničio osobno područje primjene oslobođenja od poreza.
34.      Uzimajući u obzir prethodno navedeno, iz teksta članka 135. stavka 1. točke (b) Direktive o PDV-u jasno proizlazi da je zakonodavac Unije namjeravao ograničiti osobno područje primjene oslobođenja od poreza koje se odnosi na upravljanje kreditima, ali za to nije naveo ratio legis. Sve što se iz toga može zaključiti zbog samog postojanja ograničenja osobnog područja primjene, bilo na prvotnog davatelja kredita bilo na aktualnog davatelja kredita, jest to da zakonodavac nije nastojao porezno pogodovati izdvajanju upravljanja kreditima na treću osobu.
Temeljna načela zajedničkog sustava PDV-a
35.      Budući da nije moguće utvrditi koja je bila volja zakonodavca u vezi s ciljem ograničenja osobnog područja primjene, tumačenje tog ograničenja valja izvesti iz općih načela zajedničkog sustava PDV-a. Takva analiza dovodi do zaključka da upravljanje kreditima ne bi trebalo biti oslobođeno od PDV-a, osim ako se radi o usluzi pruženoj od strane aktualnog davatelja kredita koja je sporedna u odnosu na odobravanje kredita(34). Stoga, oslobođenje od poreza za upravljanje kreditima ima za cilj zajamčiti da sve usluge pružene u okviru kreditnog odnosa budu oslobođene od PDV-a, otklanjajući istovremeno mogućnost da se upravljanje kreditima izdvoji na bilo koga bez opterećenja PDV-om.
36.      Kao prvo, jedino je to tumačenje u skladu s načelom porezne neutralnosti. To se načelo mora osobito poštovati u okviru oslobođenja predviđenog u članku 135. stavku 1. točki (b) Direktive o PDV-u(35). Načelo porezne neutralnosti zahtijeva da se prema gospodarskim subjektima koji izvršavaju iste transakcije ne postupa različito u pogledu naplate PDV‑a(36). Kao što je to Komisija istaknula u svojim pisanim očitovanjima, prema tom načelu ne smije se različito postupati s uslugama upravljanja kreditima s obzirom na PDV ovisno o tomu izdvaja li davatelj kredita te usluge na osobu koja je prvotno odobrila kredit ili na drugu osobu.
37.      Kao drugo, tumačenje prema kojem je jedino upravljanje kreditima od strane aktualnog davatelja kredita oslobođeno od poreza na temelju članka 135. stavka 1. točke (b) Direktive o PDV-u sprječava porezne konstrukcije koje omogućuju bilo kojoj trećoj osobi da obavlja upravljanje kreditima oslobođeno od PDV-a. Naime, borba protiv izbjegavanja plaćanja poreza i zlouporabe je prepoznat i poticani cilj Direktive o PDV‑u(37). Ako bi se oslobođenje o kojemu je riječ protumačilo na način da se odnosi na upravljanje koje obavlja prvotni davatelj kredita, svaki davatelj kredita mogao bi provesti oslobođeno izdvajanje upravljanja kreditom na bilo koju treću osobu, dopuštajući trećoj osobi da u okviru navedenog upravljanja formalno odobri kredit i odmah ga otkupi od njega. Tako bi se zaobišlo ograničenje osobnog područja primjene oslobođenja od poreza za upravljanje kreditima i ono bi bilo lišeno bilo kakvog učinka.
Odgovor na prvo prethodno pitanje
38.      S obzirom na prethodna razmatranja predlažem na prvo pitanje odgovoriti da članak 135. stavak 1. točku (b) Direktive o PDV-u treba tumačiti na način da oslobođenjem od poreza predviđenim u toj odredbi nije obuhvaćeno upravljanje kreditima od strane društva koje je prodalo navedene kredite, nakon što ih je sâmo odobrilo, te i dalje uz naknadu upravlja njima za kupca.
Drugo prethodno pitanje
39.      Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita u biti treba li članak 135. stavak 1. točku (c) Direktive o PDV-u tumačiti na način da je oslobođenjem od poreza predviđenim u toj odredbi obuhvaćeno upravljanje kreditima od strane društva koje ih je prodalo te i dalje uz naknadu upravlja njima za kupca koji je izdao obveznicu osiguranu tim kreditima.
40.      Uvodno valja primijetiti da se ni sud koji je uputio zahtjev ni stranke u glavnom postupku ni druge stranke u ovom postupku nisu podrobno izjasnili o mogućoj primjeni te odredbe. Sud koji je uputio zahtjev naveo je samo da činjenica da se kreditima kojima upravlja društvo A osigurava obveznica koju je izdalo društvo B može imati za posljedicu primjenjivost oslobođenja od poreza predviđenog u članku 135. stavku 1. točki (c) Direktive o PDV-u.
41.      Ta odredba ima dva dijela. S jedne strane, ona ima za cilj osloboditi od poreza „ugovaranje ili bilo koj[u] drug[u] vrst[u] poslovanja s kreditnim garancijama ili nekim drugim osiguranjem”. S druge strane, oslobođenje od poreza odnosi se na „upravljanje kreditnim garancijama od strane osobe koja odobrava kredit”.
42.      Što se tiče prvog dijela, valja zaključiti da se tekst odredbe razlikuje ovisno o različitim jezičnim verzijama(38). Iako se na temelju ničega ne može smatrati da je upravljanje kreditima kojima se osigurava obveznica koju je izdao kupac tih kredita „ugovaranje ili bilo koja druga vrsta poslovanja” s garancijom u smislu verzije na francuskom jeziku(39) te odredbe, nije isključeno da se na navedeno upravljanje odnosi izraz „any dealings in credit guarantees” upotrijebljen u verziji na engleskom jeziku(40).
43.      Međutim, iz konteksta oslobođenja od poreza predviđenog člankom 135. stavkom 1. točkom (c) Direktive o PDV-u jasno proizlazi da ta odredba nije primjenjiva na upravljanje kreditima.
44.      Naime, oslobođenje od poreza predviđeno u članku 135. stavku 1. točki (b) Direktive o PDV-u već se izričito proteže na „upravljanje kreditima”. Izričito uključivanje upravljanja kreditima u to oslobođenje od poreza bilo bi, kao što to Komisija u biti ističe u svojim pisanim očitovanjima, lišeno korisnog učinka, ako bi upravljanje kreditima također spadalo u područje primjene drugih oslobođenja od poreza.
45.      Usto, da se oslobođenje od poreza predviđeno u članku 135. stavku 1. točki (c) Direktive o PDV-u može također primijeniti na upravljanje kreditima, zaobišlo bi se ograničenje osobnog područja primjene oslobođenja od poreza za upravljanje kreditima koje je predviđeno točkom (b).
46.      Kako bi se izbjegle takve posljedice, članak 135., stavak 1. točku (b) Direktive o PDV-u valja smatrati kao lex specialis primjenjiv na oslobođenja od poreza koja se odnose na transakcije upravljanja kreditima. Posljedično se prvi dio članka 135. stavka 1. točke (c) iste direktive ne primjenjuje na upravljanje kreditima.
47.      Što se tiče drugog dijela članka 135. stavka 1. točke (c) Direktive o PDV-u, to jest „upravljanj[a] kreditnim garancijama od strane osobe koja odobrava kredit”, iako sud koji je uputio zahtjev nije to pitanje izričito postavio, valjalo bi zaključiti da na temelju članka 135. stavka 1. točke (c) Direktive o PDV-u od poreza nije oslobođeno niti upravljanje garancijama povezanima s kreditima koje prvotni davatelj kredita obavlja u odnosu na kupca navedenih kredita. Prema toj odredbi, takvo upravljanje kreditnim garancijama oslobođeno je od poreza samo ako „[se obavlja] od strane osobe koja odobrava kredit”. U tom pogledu nema nikakvog razloga da se u vezi s tim izrazom da tumačenje drukčije od onog prihvaćenog u okviru prvog prethodnog pitanja, tako da je upravljanje kreditnim garancijama oslobođeno od poreza samo ako ga obavlja aktualni davatelj kredita(41).
48.      Slijedom navedenog, na drugo pitanje valja odgovoriti da članak 135. stavak 1. točku (c) Direktive o PDV-u treba tumačiti na način da oslobođenjem od poreza predviđenim u toj odredbi nije obuhvaćeno upravljanje kreditima od strane društva koje ih je prodalo te i dalje uz naknadu upravlja njima za kupca koji je izdao obveznicu osiguranu tim kreditima.
Treće prethodno pitanje
49.      Naposljetku valja ispitati treće prethodno pitanje kojim sud koji je uputio zahtjev nastoji u biti saznati, treba li članak 135. stavak 1. točku (d) Direktive o PDV-u tumačiti na način da je oslobođenjem od poreza predviđenim u toj odredbi obuhvaćeno upravljanje kreditima od strane društva koje je prodalo te kredite, nakon što ih je sâmo odobrilo, te i dalje uz naknadu upravlja njima za kupca. Konkretnije, sud koji je uputio zahtjev želio bi saznati, može li se navedeno upravljanje kreditima osloboditi od poreza po osnovi te odredbe kao „transakcije […] koje se odnose na […] plaćanja” ili kao „transakcije
[…] koje se odnose na […] dugove”.
50.      Čak i ako se prizna da neke usluge obuhvaćene upravljanjem kreditima mogu odgovarati definiciji transakcija koje se odnose na plaćanja (42) ili na dugove, članak 135. stavak 1. točka (d) Direktive o PDV-u ipak nije primjenjiva na upravljanje kreditima. Naime, što se tiče oslobođenja od poreza za upravljanje kreditima, odredba članka 135. stavka 1. točke (b) Direktive o PDV-u, je lex specialis, kao što je to već spomenuto u okviru odgovora na drugo pitanje(43).
51.      Međutim, treba se upitati može li se na upravljanje kreditima u ovom predmetu neizravno primijeniti oslobođenje od poreza predviđeno u članku 135. stavku 1. točki (d) Direktive o PDV-u iz razloga što je upravljanje usluga koja je sporedna u odnosu na prodaju kreditâ koja bi se na temelju te odredbe mogla osloboditi od poreza. Naime, s jedne strane, prodaja kreditâ mogla bi biti transakcija koja se odnosi na dugove u smislu te odredbe. S druge strane, prema ustaljenoj sudskoj praksi više formalno različitih isporuka čine jedinstvenu isporuku kada jedna ili više isporuka čine glavnu isporuku, a jedna ili više drugih isporuka čine jednu ili više sporednih isporuka koje dijele porezni tretman glavne isporuke(44). U tom smislu napominjem tek informativno da je porezna uprava barem jedne države članice već smatrala da se oslobođenje od poreza za transakcije koje se odnose na dugove primjenjuje na upravljanje dugovima od strane njihova prodavatelja kao na sporednu uslugu(45).
52.      Međutim, smatram da u ovom predmetu Opći sud ne može zaključiti da se oslobođenje od poreza na gore navedenoj neizravnoj osnovi primjenjuje na upravljanje kreditima od strane prodavatelja tih kredita.
53.      Kao prvo, primjena članka 135. stavka 1. točke (d) Direktive o PDV-u na upravljanje kreditima kao na uslugu koja je sporedna u odnosu na prodaju kredita mogla bi dovesti u pitanje prirodu članka 135. stavka 1. točke (b) Direktive o PDV-u kao lex specialisa, a koja se odnosi na oslobođenje od poreza za upravljanje kreditima kao uslugu koja je sporedna u odnosu na odobravanje kredita. Iz tumačenja članka 135. stavka 1. točke (b) Direktive o PDV-u proizlazi da upravljanje kreditima treba biti oslobođeno od poreza samo kada je ono usluga koja je sporedna u odnosu na odobravanje kredita(46). Držim da bi se to tumačenje zaobišlo ako bi se
oslobođenje od poreza moglo primijeniti na upravljanje kreditom kao na uslugu koja je sporedna, to jest sporedna u odnosu na uslugu koja nema narav odobravanja kredita.
54.      Kao drugo, iako je u spornom mišljenju utvrđeno da je prodaja kreditâ oslobođena od PDV-a, dvojim glede usklađenosti tog zaključka s pravom Unije. U ovom slučaju prodaja kreditâ obuhvaća prijenos svih prava i obveza iz ugovora o kreditu, a ne samo dugove po kreditima. Međutim, Sud je u sličnoj situaciji već zaključio da prodaja ugovora o reosiguranju nije obuhvaćena područjem primjene oslobođenja od poreza za financijske usluge(47). Osobito je zaključio da se ustupanje portfelja ugovorâ o reosiguranju ne može osloboditi od poreza kao kombinacija ugovaranja u smislu odredbe koja je postala članak 135. stavak 1. točka (c) Direktive o PDV-u i transakcije koja se odnosi na dugove u smislu odredbe koja je postala članak 135. stavak 1. točka (d) Direktive o PDV-u. Stoga, po analogiji gajim dvojbe glede činjenice da se prodaja kreditâ može osloboditi od PDV-a na temelju članka 135. stavka 1. točke (d) Direktive o PDV-u. Slijedom toga bi na temelju navedene odredbe oslobođenje od poreza za upravljanje kreditima kao usluge koja je sporedna u odnosu na prodaju kreditâ bilo nemoguće već iz razloga što ova potonja usluga ne ispunjava kriterije za oslobođenje od poreza.
55.      U svakom slučaju Opći sud nema dovoljno informacija kako bi riješio pitanje, može li se u ovom slučaju prodaja kreditâ osloboditi od poreza na temelju članka 135. stavka 1. točke (d) Direktive o PDV-u jer sud koji je uputio zahtjev nije to pitanje uputio Općem sudu.
56.      Kao treće i posljednje, čini mi se malo vjerojatnim da bi upravljanje kreditima bila usluga koja je sporedna u odnosu na prodaju kreditâ u smislu sudske prakse Suda.
57.      Međutim, Sud smatra da je usluga sporedna glavnoj usluzi kada ona klijentima ne predstavlja sama po sebi svrhu, nego sredstvo za bolje korištenje glavne usluge
(48). Kako bi utvrdio je li taj kriterij ispunjen Sud uzima u obzir ekonomski cilj koji se nastoji postići kao i interes primateljâ isporuka (49). Usto, Sud naglašava da ne postoji apsolutno pravilo na temelju kojeg se može utvrditi dijeli li isporuka porezni tretman druge isporuke i da uvijek treba uzeti u razmatranje ukupnost okolnosti u kojima se odvija transakcija o kojoj je riječ(50), što je u nadležnosti nacionalnih sudova(51).
58.      Međutim, sam Sud je u svojoj sudskoj praksi ponekad aludirao na konkretnija pravila. Stoga, postojanje sporedne usluge protivi se činjenici da bi se navodno sporedna usluga mogla pružiti na isti način od strane treće osobe(52) ili da navedenu uslugu pružatelj nudi u praksi neovisno o navodno glavnoj usluzi(53). To mi se „pravilo neovisnosti” čini sasvim prikladnim da se zajamči porezna neutralnost i zaštiti tržišno natjecanje. Konkretno, ako se navodno sporedna usluga može također samostalno dobiti od drugih obveznika, oni bi bili u nepovoljnom konkurentskom položaju, ako bi se navedena usluga smatrala oslobođenom od poreza samo kao usluga koja je sporedna u odnosu na drugu uslugu.
59.      Što se ovdje tiče upravljanja kreditima za kupca kreditâ, primjena navedenog „pravila neovisnosti” znači da je unaprijed isključen zaključak da je to upravljanje usluga koja je sporedna u odnosu na prodaju kreditâ. Naime, kupac kreditâ mogao bi prenijeti upravljanje kreditima na drugog poreznog obveznika, a da to ne utječe na preuzimanje ugovorâ o kreditu, tako da bi upravljanje kreditima bila usluga neovisna od prodaje kreditâ. Stoga se na temelju „pravila neovisnosti” može izbjeći da na odabir pružatelja usluga utječe povoljniji obračun PDV-a.
60.      S obzirom na prethodno navedeno predlažem na treće pitanje odgovoriti da članak 135. stavak 1. točku (d) Direktive o PDV-u treba tumačiti na način da oslobođenjem od poreza predviđenim u toj odredbi nije obuhvaćeno upravljanje kreditima od strane društva koje je prodalo navedene kredite, nakon što ih je sâmo odobrilo, te i dalje uz naknadu upravlja njima za kupca.
Zaključak
61.      S obzirom na sva ta razmatranja predlažem Općem sudu da na prethodna pitanja koja je uputio Korkein hallinto-oikeus (Vrhovni upravni sud, Finska) odgovori na sljedeći način:
1.      Članak 135. stavak 1. točku (b) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost
treba tumačiti na način da:
oslobođenjem od poreza predviđenim u toj odredbi nije obuhvaćeno upravljanje kreditima od strane društva koje je prodalo navedene kredite, nakon što ih je sâmo odobrilo, te i dalje uz naknadu upravlja njima za kupca.
2.      Članak 135. stavak 1. točku (c) Direktive 2006/112
treba tumačiti na način da:
oslobođenjem od poreza predviđenim u toj odredbi nije obuhvaćeno upravljanje kreditima od strane društva koje ih je prodalo te i dalje uz naknadu upravlja njima za kupca koji je izdao obveznicu osiguranu navedenim kreditima.
3.      Članak 135. stavak 1. točku (d) Direktive 2006/112
treba tumačiti na način da:
oslobođenjem od poreza predviđenim u toj odredbi nije obuhvaćeno upravljanje kreditima od strane društva koje je prodalo navedene kredite, nakon što ih je sâmo odobrilo, te i dalje uz naknadu upravlja njima za kupca.
Maja Brkan
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 25. veljače 2026.
Potpisi
1      Izvorni jezik: francuski
2      Sudska praksa u tom području vrlo je opsežna od presude od 19. siječnja 1982., Becker, 8/81, EU:C:1982:7.
3      Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)
4      Šesta direktiva Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na poreze na promet – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost: jedinstvena osnovica za razrezivanje (SL 1977., L 145, str. 1.)
5      Vidjeti Prijedlog direktive Vijeća o izmjeni Direktive 2006/112/EZ o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost u pogledu tretmana usluga osiguranja i financijskih usluga, COM(2007) 747 final; Europska komisija, Combined evaluation roadmap/inception impact assessment,  22. listopada 2020., Dokument Ares(2020)5770956.
6      Högsta förvaltningsdomstolen, presuda od 31. siječnja 2023., 4948-22
7      Vidjeti u tom smislu uvodnu izjavu 1. Uredbe (EU) 2017/2402 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2017. o utvrđivanju općeg okvira za sekuritizaciju i o uspostavi specifičnog okvira za jednostavnu, transparentnu i standardiziranu sekuritizaciju te o izmjeni direktiva 2009/65/EZ, 2009/138/EZ i 2011/61/EU te uredaba (EZ) br. 1060/2009 i (EU) br. 648/2012 (SL 2017., L 347, str. 35.). Iako nije predmet ovog zahtjeva za prethodnu odluku, ta uredba predviđa korisnu definiciju pojma „sekuritizacija kreditâ”.
8      „Sekuritizacijski subjekt posebne namjene” ili SSPE (iz engleskog „Securitisation Special Purpose Entity”) prema članku 2. točki 2. Uredbe 2017/2402
9      Na temelju članka 135. stavka 1. točaka (b) i (f) Direktive o PDV-u; u skladu s člankom 168. te direktive, pravo na odbitak pretporeza u načelu ovisi o oporezivanju izlaznih transakcija.
10      Vidjeti osobito presudu od 15. svibnja 2019., Vega International Car Transport and Logistic, C-235/18, EU:C:2019:412, t. 24., glede članka 135. stavka 1. točke (b) Direktive o PDV-u, te u tom smislu presudu od 3. listopada 2019., Cardpoint, C-42/18, EU:C:2019:822, t. 19., u kojoj je u vezi s člankom 135. stavkom 1. točkom (d) Direktive o PDV-u Sud zaključio da je njegova praksa koja se odnosi na Direktivu o PDV-u relevantna za tumačenje Šeste direktive.
11      Presuda od 4. rujna 2025., Quirin Privatbank, C-655/23, EU:C:2025:655, t. 37. i navedena sudska praksa
12      Verzija na grčkom jeziku glasi „που τις χορήγησε”, u verziji na francuskom jeziku upotrebljava se izraz „qui les a octroyés”, dok je u verziji na nizozemskom jeziku riječ o „die deze heeft verleend”.
13      Upotrebom participa sadašnjeg u verziji na engleskom jeziku („the person granting it”) ili prezenta u verzijama na hrvatskom („koja ga odobrava”), rumnunjskom („care le acordă”) i slovenskom jeziku („ki kredit odobri”)
14      Upotrebom riječju „Kreditgeber” u verziji na njemačkom jeziku odnosno „luotonantaja” u verziji na finskom jeziku koje se prema moje shvaćanju i mojim provjerama opisati i kao osoba koja je odobrila kredit i kao pravni status osobe koja je obvezana ugovorom o kreditu.
15      Radi se o članku 137. stavku 1. točki (a), članku 169. točki (c), članku 174. stavku 2. točki (c), članku 220. stavku 2., članku 221. stavku 2. i članku 288. stavku 1. točki (e) Direktive o PDV-u.
16      Vidjeti u tom smislu presude od 6. studenoga 2003., Dornier, C-45/01, EU:C:2003:595, t. 42., od 24. studenoga 2022., CIG Pannónia Életbiztosító, C-458/21, EU:C:2022:924, t. 20., i od 23. listopada 2025., Kosmiro, C-232/24, EU:C:2025:820, t. 46. i 47.
17      Vidjeti u tom smislu presude od 19. travnja 2007., Velvet & Steel Immobilien, C-455/05, EU:C:2007:232, t. 24., od 22. listopada 2009., Swiss Re Germany Holding, C-242/08, EU:C:2009:647, t. 49., i od 10. ožujka 2011., Skandinaviska Enskilda Banken, C-540/09, EU:C:2011:137, t. 21.
18      Presuda od 6. listopada 2022., O. Fundusz Inwestycyjny Zamknięty reprezentowany przez O, C-250/21, EU:C:2022:757, t. 41.
19      Vidjeti bilješke 17. i 18. ovog mišljenja.
20      Vidjeti Hutchings, G., Les opérations financières et bancaires et la taxe sur la valeur ajoutée, Commission des Communautés européennes, coll. Études, série Concurrence – Rapprochement des législations no 22, Bruxelles, 1973., str. 38., točka (a).
21      Odobravanje kredita od strane kupca korisnicima kredita bila bi oslobođeno od PDV-a prema članku 135. stavku 1. točki (b) Direktive o PDV-u.
22      Prema članku 168. Direktive o PDV-u kupac ne bi imao pravo odbiti navedeni PDV iz razloga da se te usluge upravljanja upotrebljavaju za aktivnost oslobođenu od PDV-a.
23      Naknada za otplatu označava svotu koju korisnik kredita plaća kao kompenzaciju kada kredit otplati prije dospijeća.
24      Vidjeti osobito presude od 25. veljače 1999., CPP, C-349/96, EU:C:1999:93, t. 29. i 30., od 2. prosinca 2010., Everything Everywhere, C-276/09, EU:C:2010:730, t. 21. do 24., i od 23. listopada 2025., Brose Prievidza, C-234/24, EU:C:2025:831, t. 54.
25      Vidjeti osobito presude od 25. veljače 1999., CPP, C-349/96, EU:C:1999:93, t. 30., od 2. prosinca 2010., Everything Everywhere, C-276/09, EU:C:2010:730, t. 25., i od 23. listopada 2025., Brose Prievidza, C-234/24, EU:C:2025:831, t. 65.
26      Vidjeti osobito presudu od 23. listopada 2025., Kosmiro, C-232/24, EU:C:2025:820, t. 59. i navedenu sudsku praksu.
27      Vidjeti u tom smislu Odbor za PDV, Guidelines resulting from the 110th meeting of 13 April 2018, Document A, taxud.c.1(2018)6540764 – 955, t. 1.
28      Prijedlog Šeste direktive Vijeća o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na poreze na promet od 20. lipnja 1973., COM(73) 950 final (izmijenjen 26. srpnja 1974., COM(74) 795 final)), članak 14. slovo B točka (j).
29      Savjetovanje o prijedlogu Šeste direktive Vijeća o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na poreze na promet od 31. siječnja 1974. (SL 1974., C 139, str. 15.), članak 14. točka 3.
30      Na temelju članka 1. točke 2. podtočke (b) Osamnaeste direktive Vijeća 89/465/EEZ od 18. srpnja 1989. o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na poreze na promet – ukidanje određenih odstupanja predviđenih člankom 28. stavkom 3. Šeste direktive 77/388/EEZ, (SL 1989., L 226, str. 21.).
31      U verziji na engleskom jeziku upotrijebljen je izraz „which granted the credits”, a u verziji na njemačkom jeziku navedeno je „die die Kredite gewährt haben”.
32      Vidjeti bilješke 13. i 14. ovog mišljenja.
33      Vidjeti osobito verziju prijelazne odredbe na francuskom jeziku u kojoj je upotrijebljen izraz „ayant accordé les crédits” u usporedbi s izrazom „qui les a octroyés” upotrijebljen u članku 13. slovu B točki (d) podtočki 1. Šeste direktive, verziju na engleskom jeziku („which granted the credits” u prijelaznoj odredbi u usporedbi s „the person granting it” u članku 13. Šeste direktive), verziju na njemačkom jeziku („die die Kredite gewährt haben” u prijelaznoj odredbi u usporedbi s izrazom „Kreditgeber” upotrijebljenim u članku 13. Šeste direktive), te verziju na nizozemskom jeziku („welke de kredieten heeft verstrekt” u prijelaznoj odredbi u usporedbi s „die deze heeft verleend” u članku 13. Šeste direktive).
34      U tom smislu vidjeti također Europska komisija, „Working paper No 941” od 15. ožujka 2018. za Odbor za PDV, „VAT treatment of certain services provided in relation to syndicated loans”, str. 13.; Henkow, O., Financial Activities in European VAT: A Theoretical and Legal Research of the European VAT System and the Actual and Preferred Treatment of Financial Activities, 2007., str. 100. (t. 4.2.4).
35      Vidjeti u tom smislu presudu od 6. listopada 2022., O. Fundusz Inwestycyjny Zamknięty reprezentowany przez O, C-250/21, EU:C:2022:757, t. 32. i 41. i navedenu sudsku praksu.
36      U tom smislu vidjeti osobito presudu od 30. rujna 2021., Icade Promotion, C-299/20, EU:C:2021:783, t. 36. i navedenu sudsku praksu.
37      Vidjeti osobito presudu od 10. srpnja 2025., KONREO, C-276/24, EU:C:2025:554, t. 31. i navedenu sudsku praksu.
38      Vidjeti u tom smislu presudu od 19. travnja 2007., Velvet & Steel Immobilien, C-455/05, EU:C:2007:232, t. 18.
39      Isto vrijedi za verzije te odredbe na njemačkom („Übernahme von […] Garantien”), grčkom („την ανάληψη […] εγγυήσεων”) i nizozemskom jeziku („het aangaan van […] garantieverbintenissen”).
40      Isto važi za nekoliko drugih jezičnih verzija te odredbe čiji je tekst također vrlo otvoren, kao u verzijama na hrvatskom („bilo koja druga vrsta poslovanja s kreditnim garancijama”), rumunjskom („orice tranzacții cu astfel de garanții”), slovenskom („druge vrste poslovanja v zvezi s kreditnimi garancijami”) i finskom jeziku („muu käsittely”).
41      Vidjeti točke 35. do 38. ovog mišljenja.
42      Definiciju tog pojma vidjeti u presudi od 25. srpnja 2018., DPAS, C-5/17, EU:C:2018:592, t. 38.
43      Vidjeti točke 42. do 45. ovog mišljenja.
44      Vidjeti osobito presude od 25. veljače 1999., CPP, C-349/96, EU:C:1999:93, t. 29. i 30., od 2. prosinca 2010., Everything Everywhere, C-276/09, EU:C:2010:730t. 21. do 24., i od 23. listopada 2025., Kosmiro, C-232/24, EU:C:2025:820, t. 58. Iako je točno da bi mogla postojati druga kategorija jedine usluge koja ima oblik složene usluge (vidjeti mišljenje nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetu Brose Prievidza, C-234/24, EU:C:2025:383, t. 44. do 46.), u ovom slučaju jedino kategorija sporedne usluge zaslužuje da je se raspravi.
45      Vidjeti u tom smislu Umsatzsteuer-Anwendungserlass njemačke Porezne uprave od 1. listopada 2010., verzija od 12. studenoga 2025., t. 2.4 stavak 3. sedma rečenica.
46      Vidjeti točku 35. ovog mišljenja.
47      Vidjeti presudu od 22. listopada 2009., Swiss Re Germany Holding, C-242/08, EU:C:2009:647.
48      Vidjeti osobito presude od 25. veljače 1999., CPP, C-349/96, EU:C:1999:93, t. 30., od 2. prosinca 2010., Everything Everywhere, C-276/09, EU:C:2010:730, t. 25., i od 23. listopada 2025., Brose Prievidza, C-234/24, EU:C:2025:831, t. 54.
49      Presuda od 23. listopada 2025., Kosmiro, C-232/24, EU:C:2025:820, t. 59. i navedena sudska praksa
50      Vidjeti osobito presude od 27. rujna 2012., Field Fisher Waterhouse, C-392/11, EU:C:2012:597, t. 19., i od
23. listopada 2025., Kosmiro, C-232/24, EU:C:2025:820, t. 59.
51      Vidjeti osobito presudu od 27. rujna 2012., Field Fisher Waterhouse, C-392/11, EU:C:2012:597, t. 20., i od 23. listopada 2025., Brose Prievidza, C-234/24, EU:C:2025:831, t. 55.
52      Vidjeti u tom smislu presudu od 18. travnja 2024., Companhia União de Crédito Popular, C-89/23, EU:C:2024:333, t. 45.,
te ipak suzdržaniji pristup zauzet u presudi od 27. rujna 2012., Field Fisher Waterhouse, C-392/11, EU:C:2012:597, t. 26.
53      Vidjeti u tom smislu presudu od 23. listopada 2025., Kosmiro, C-232/24, EU:C:2025:820, t. 63.