RJEŠENJE SUDA (šesto vijeće)
6. studenoga 2019.(*)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 53. stavak 2. Poslovnika Suda – Uredba (EU) br. 1215/2012 – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uredba (EZ) br. 805/2004 – Europski ovršni naslov – Javni bilježnik koji postupa u okviru ovršnog postupka na temelju vjerodostojne isprave – Nekontradiktorni postupak – Članak 18. UFEU-a – Obrnuta diskriminacija – Nepostojanje poveznice s pravom Unije – Očita nenadležnost Suda”
U predmetu C-234/19,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio Trgovački sud u Zagrebu (Hrvatska), odlukom od 7. ožujka 2019., koju je Sud zaprimio 18. ožujka 2019., u postupku
EOS Matrix d.o.o.
protiv
Entazis d.o.o.,
SUD (šesto vijeće),
u sastavu: M. Safjan, predsjednik vijeća, L. Bay Larsen i C. Toader (izvjestiteljica), suci,
nezavisni odvjetnik: M. Bobek,
tajnik: A. Calot Escobar,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči obrazloženim rješenjem sukladno članku 53. stavku 2. Poslovnika Suda,
donosi sljedeće
Rješenje
1        Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 6. stavka 1. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane u Rimu 4. studenoga 1950. (u daljnjem tekstu: EKLJP), članka 18. UFEU-a, Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2012., L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289. i ispravci SL 2014., L 160, str. 40. i SL 2016., L 202, str. 57.) te presuda od 9. ožujka 2017., Zulfikarpašić (C-484/15, EU:C:2017:199) i od 9. ožujka 2017., Pula Parking (C-551/15, EU:C:2017:193).
2        Zahtjev je upućen u okviru spora između EOS Matrixa d.o.o. i Entazisa d.o.o., društava osnovanih prema hrvatskom pravu, vezano uz zahtjev za naplatu nepodmirene tražbine.
Pravni okvir
EKLJP
3        Članak 6. EKLJP-a, naslovljen „Pravo na pošteno suđenje”, u stavku 1. određuje:
„Radi utvrđivanja svojih prava i obveza građanske naravi ili u slučaju podizanja optužnice za kazneno djelo protiv njega svatko ima pravo da zakonom ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično, javno i u razumnom roku ispita njegov slučaj. [...]”
Pravo Unije
4        U članku 3. stavku 1. Uredbe (EZ) br. 805/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o uvođenju europskog naloga za izvršenje za nesporne tražbine (SL 2004., L 143, str. 15.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 172.) predviđa se:
„Ova se Uredba primjenjuje na sudske odluke, sudske nagodbe i autentične isprave koje se odnose na nesporne tražbine.
Tražbina se smatra nespornom ako:
(a)      se dužnik izrijekom usuglasio s tražbinom priznajući ju ili putem nagodbe koju je potvrdio sud ili je sklopljena pred sudom tijekom postupka; ili
(b)      dužnik nikada nije osporio tražbinu, u skladu s odgovarajućim postupovnim pravilima, prema pravu države članice podrijetla, u tijeku sudskog postupka; ili
(c)      dužnik je izostao s ročišta ili nije bio zastupan na ročištu o predmetnoj tražbini, nakon što je prvotno osporio tražbinu tijekom sudskog postupka, pod uvjetom da takvo postupanje podrazumijeva prešutno priznavanje tražbine ili činjenica koje navodi vjerovnik u skladu s pravom države članice podrijetla; ili
(d)      dužnik izričito prihvaća tražbinu u autentičnoj ispravi.”
Hrvatsko pravo
5        U članku 1. Ovršnog zakona (Narodne novine br. 112/12, 25/13, 93/14, 55/16, 73/17, u daljnjem tekstu: Ovršni zakon) javnim bilježnicima daje se ovlast da provode prisilno ostvarenje tražbina na temelju „vjerodostojne isprave”, donošenjem rješenja o ovrsi koje ima snagu ovršnog naslova, bez izričitog ovršenikova pristanka.
Glavni postupak i prethodna pitanja
6        EOS Matrix preuzeo je tražbinu prema društvu Entazis nakon sklapanja ugovora o cesiji s Hrvatskim Telekomom d.d. U cilju naplate te tražbine, EOS Matrix podnio je 13. studenoga 2018. javnom bilježniku sa sjedištem Zagrebu (Hrvatska) ovršni prijedlog protiv Entazisa na temelju „vjerodostojne isprave” koja je potvrđivala postojanje te tražbine.
7        Taj je javni bilježnik 14. studenoga 2018. donio rješenje o ovrsi kojim je Entazisu naloženo da u roku od osam dana namiri iznos iste tražbine uvećan za zatezne kamate i troškove postupka. Dana 18. studenoga 2018. taj ovršni prijedlog i to rješenje o ovrsi dostavljeni su Entazisu.
8        Protiv tog rješenja Entazis je podnio prigovor Trgovačkom sudu u Zagrebu (Hrvatska). U potporu svojem prigovoru Entazis je osporavao iznos tražbine kao i njezinu osnovu te je istaknuo prigovor zastare te tražbine.
9        Sud koji je uputio zahtjev navodi da iz presuda od 9. ožujka 2017., Zulfikarpašić (C-484/15, EU:C:2017:199) i od 9. ožujka 2017., Pula Parking (C-551/15, EU:C:2017:193) proizlazi da javni bilježnici u Hrvatskoj, kada postupaju u okviru ovlasti koje su im povjerene nacionalnim pravom u ovršnim postupcima na temelju „vjerodostojne isprave”, nisu obuhvaćeni pojmom „sud” u smislu uredbi br. 805/2004 i 1215/2012.
10      Taj sud tvrdi da postupak koji je prethodio donošenju rješenja o ovrsi nije kontradiktoran postupak i da je, sukladno navedenoj sudskoj praksi, to rješenje koje je izdao javni bilježnik, a ne sud. Stoga smatra da nije u mogućnosti provesti postupak povodom prigovora koji je pred njim pokrenut jer je rješenje o ovrsi donijelo očito nenadležno tijelo.
11      Taj sud stoga smatra da su hrvatske fizičke i pravne osobe u nepovoljnijem položaju u odnosu na fizičke i pravne osobe drugih država članica jer se rješenja o ovrsi koja donose javni bilježnici u Hrvatskoj ne priznaju u drugim državama članicama Europske unije ni kao europski ovršni naslovi u smislu Uredbe br. 805/2004 ni kao sudske odluke u smislu Uredbe br. 1215/2012. Tvrdi da ta razlika u postupanju između hrvatskih fizičkih ili pravnih osoba i onih iz drugih država članica predstavlja diskriminaciju.
12      Štoviše, sud koji je uputio zahtjev tvrdi da postoji različita praksa hrvatskih sudova vezano uz nadležnost javnih bilježnika u okviru ovršnog postupka pokrenutog na temelju „vjerodostojne isprave”, ovisno o tome jesu li ovršenici fizičke ili pravne osobe sa sjedištem u Hrvatskoj ili drugoj državi članici.
13      U tim je okolnostima Trgovački sud u Zagrebu odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.      Je li odredba nacionalnog zakonodavstva [kao što je] odredba članka 1. [Ovršnog zakona], kojom se javnim bilježnicima daje ovlast da provode prisilno ostvarenje tražbine na temelju vjerodostojne isprave, donošenjem rješenja o ovrsi, kao ovršnog naslova, bez izričitog pristanka ovršenika pravne osobe osnovane u [Hrvatskoj], u skladu s člankom 6. [stavkom] 1. [EKLJP-a] i s člankom 18. [UFEU-a], imajući pritom u vidu [presude od 9. ožujka 2017., Zulfikarpašić (C-484/15, EU:C:2017:199) i od 9. ožujka 2017., Pula Parking (C-551/15, EU:C:2017:193)]?
2.      Može li se tumačenje izraženo u presudama […] [od 9. ožujka 2017., Zulfikarpašić (C-484/15, EU:C:2017:199) i od 9. ožujka 2017., Pula Parking (C-551/15, EU:C:2017:193)] primijeniti u [ovom] predmetu […], odnosno treba li Uredbu br. 1215/2012 tumačiti na način da javni bilježnici u Hrvatskoj, kada postupaju u okviru ovlasti koje su im povjerene nacionalnim pravom u ovršnim postupcima na temelju ‚vjerodostojne isprave’ u kojoj su ovršenici pravne osobe osnovane u [Hrvatskoj], nisu obuhvaćeni pojmom ‚sud’ u smislu te uredbe?”
Nadležnost Suda
14      Na temelju članka 53. stavka 2. Poslovnika Suda, kada je Sud očito nenadležan za odlučivanje u nekom predmetu, on može, nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika, u svakom trenutku odlučiti obrazloženim rješenjem, bez poduzimanja daljnjih koraka u postupku.
15      U ovom predmetu valja primijeniti navedenu odredbu.
16      Svojim dvama pitanjima sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 6. stavak 1. EKLJP-a i članak 18. UFEU-a, u vezi s presudama od 9. ožujka 2017., Zulfikarpašić (C-484/15, EU:C:2017:199) i od 9. ožujka 2017., Pula Parking (C-551/15, EU:C:2017:193), tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis kao što je Ovršni zakon, koji javnim bilježnicima daje ovlast da provode prisilno ostvarenje tražbine na temelju „vjerodostojne isprave” donošenjem rješenja o ovrsi kao ovršnog naslova. Sud koji je uputio zahtjev također pita jesu li u ovršnim postupcima u kojima su ovršenici pravne osobe osnovane u Hrvatskoj javni bilježnici, kada postupaju u okviru ovlasti koje su im povjerene nacionalnim pravom, obuhvaćeni pojmom „sud” u smislu Uredbe 1215/2012.
17      Prethodno valja podsjetiti na to da je Sud u predmetima u kojima su donesene presude od 9. ožujka 2017., Zulfikarpašić (C-484/15, EU:C:2017:199) i od 9. ožujka 2017., Pula Parking (C-551/15, EU:C:2017:193) za potrebe donošenja odluke o tumačenju uredbi br. 805/2004 i 1215/2012 koje se od njega tražilo, analizirao hrvatski ovršni postupak na temelju vjerodostojne isprave koji javnim bilježnicima omogućuje odlučivanje o ovršnim prijedlozima podnesenima na temelju „vjerodostojne isprave” donošenjem rješenja o ovrsi. Smatrao je da javnobilježničko razmatranje tih prijedloga ne ispunjava zahtjeve koji proizlaze iz načela kontradiktornosti te da javni bilježnici, kada postupaju u takvim ovršnim postupcima u okviru nadležnosti koje su im povjerene nacionalnim pravom, nisu obuhvaćeni pojmom „sud” u smislu navedenih uredbi. Međutim, Sud je u tim predmetima samo analizirao pojam „sud” u kontekstu zahtjeva koje nalažu uredbe br. 805/2004 i 1215/2012 a da pritom nije ispitivao nadležnost javnih bilježnika u Hrvatskoj u ovršnim postupcima pokrenutima na temelju „vjerodostojne isprave” koji nisu obuhvaćeni tim uredbama niti je pravio razliku između fizičkih i pravnih osoba.
18      Prvo, kada je riječ o primjenjivosti Uredbe br. 805/2004, treba istaknuti da se ona, kao što to proizlazi iz njezina članka 3., primjenjuje na sudske odluke, sudske nagodbe i autentične isprave koje se odnose na nesporne tražbine.
19      Iako je u predmetu u kojem je donesena presuda od 9. ožujka 2017., Zulfikarpašić (C-484/15, EU:C:2017:199) spor bio ograničen samo na jednu državu članicu, pred sudom koji je uputio zahtjev bio je pokrenut postupak povodom zahtjeva da se za rješenje o ovrsi koje je donio javni bilježnik na temelju vjerodostojne isprave, a koje je postalo pravomoćno nakon što ovršenik nije podnio prigovor, izda potvrda o europskom ovršnom naslovu u smislu Uredbe br. 805/2004.
20      No, u konkretnom slučaju pred sudom koji je uputio zahtjev nije podnesen zahtjev za izdavanje potvrde o europskom ovršnom naslovu za rješenje o ovrsi doneseno 14. studenoga 2018., a tražbina iz glavnog postupka nije nesporna tražbina u smislu članka 3. te uredbe jer ju je Entazis osporio. Uredba br. 805/2004 stoga se u predmetu iz glavnog postupka ne primjenjuje.
21      Drugo, kada je riječ o primjenjivosti Uredbe br. 1215/2012, ona zahtijeva postojanje međunarodnog elementa (vidjeti u tom smislu presudu od 14. studenoga 2013., Maletic, C-478/12, EU:C:2013:735, t. 26.). U predmetu u kojem je donesena presuda od 9. ožujka 2017., Pula Parking (C-551/15, EU:C:2017:193) međunarodni element koji je opravdao primjenu te uredbe, a samim time i nadležnost Suda za davanje odgovora na pitanja koja je postavio sud koji je uputio zahtjev, bio je vezan uz ovršenikovo prebivalište.
22      Naprotiv, iz odluke kojom se upućuje zahtjev u konkretnom slučaju nije razvidno postojanje bilo kakvog međunarodnog elementa zbog kojeg bi se taj instrument primjenjivao u predmetu iz glavnog postupka. Prema tome, Sud nije nadležan ispitivati mogu li se u ovršnim postupcima koji nisu obuhvaćeni područjem primjene Uredbe br. 1215/2012 u slučaju nepostojanja međunarodnog elementa javni bilježnici, kada postupaju u okviru ovlasti koje su im povjerene nacionalnim pravom, smatrati „sudom” u smislu te uredbe.
23      Treće, kada je riječ o članku 18. UFEU-a, tumačenje kojega sud koji je uputio zahtjev također traži, treba podsjetiti na to da taj članak zabranjuje svaku diskriminaciju na temelju državljanstva unutar područja primjene Ugovorâ.
24      U tom smislu, sud koji je uputio zahtjev tvrdi da postoji nejednako postupanje prema hrvatskim državljanima u odnosu na državljane drugih država članica, što, smatra, ima obilježja obrnute diskriminacije u smislu članka 18. UFEU-a. Međutim, kao što to proizlazi iz točaka 20. i 22. ovog rješenja, uredbe br. 805/2004 i 1215/2012 nisu mjerodavne u predmetu iz glavnog postupka, a taj sud ne navodi nikakvo drugo obrazloženje iz kojeg bi bili vidljivi razlozi zbog kojih bi predmet o kojem se vodi postupak imao vezu s pravom Unije. Samo hipotetska gledišta povezana sa slobodnim kretanjem sudskih odluka nisu dostatna za zasnivanje nadležnosti Suda za razmatranje zahtjeva za prethodnu odluku s obzirom na članak 18. UFEU-a (rješenje od 11. travnja 2019., Hrvatska radiotelevizija, C-657/18, neobjavljeno, EU:C:2019:304, t. 25.).
25      Iako je Sud u slučaju navodne obrnute diskriminacije tumačio instrument prava Unije u potpuno unutarnjoj situaciji, to je tumačenje bilo uvjetovano time da nacionalno pravo nalaže sudu koji je uputio zahtjev da domaćim državljanima prizna ista prava koja bi državljanin druge države članice ostvarivao na temelju prava Unije u istoj situaciji (presuda od 21. veljače 2013., Ordine degli Ingegneri di Verona e Provincia i dr., C-111/12, EU:C:2013:100, t. 35.).
26      Međutim, u ovom se slučaju izdavanje potvrde o europskom ovršnom naslovu za rješenje o ovrsi koje je donio javni bilježnik ne provodi automatski na temelju Uredbe br. 805/2004, nego podliježe određenim zahtjevima čije je ispunjavanje dužna osigurati svaka država članica na temelju vlastitog pravnog poretka. Također, takvo rješenje nije samo po sebi obuhvaćeno područjem primjene Uredbe br. 1215/2012. Stoga državljani drugih država članica ne ostvaruju iz tih dviju uredbi pravo da im se za rješenje o ovrsi koje je donio javni bilježnik primjenom hrvatskog prava izda potvrda o europskom ovršnom naslovu niti uživaju pravo na slobodno kretanje takvog rješenja kao sudske odluke (rješenje od 11. travnja 2019., Hrvatska radiotelevizija, C-657/18, neobjavljeno, EU:C:2019:304, t. 27.).
27      Četvrto, kad je riječ o članku 6. stavku 1. EKLJP-a, ustaljena je sudska praksa da Sud nije nadležan na temelju članka 267. UFEU-a za odlučivanje o tumačenju odredaba međunarodnog prava koje obvezuju države članice izvan okvira prava Unije. Osim toga, iako je utvrđeno da članak 6. stavak 1. EKLJP-a u biti odgovara članku 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), valja podsjetiti na to da je područje primjene Povelje u pogledu djelovanja država članica definirano u njezinu članku 51. stavku 1., prema kojem se odredbe Povelje odnose na države članice samo kada provode pravo Unije (rješenje od 11. travnja 2019., Hrvatska radiotelevizija, C-657/18, neobjavljeno, EU:C:2019:304, t. 28. i navedena sudska praksa).
28      U tim okolnostima valja zaključiti da, imajući u vidu činjenice koje proizlaze iz spisa kojim Sud raspolaže, situacija poput one iz glavnog postupka ne sadržava nikakvu poveznicu s pravom Unije.
29      Stoga, na temelju članka 53. stavka 2. Poslovnika, valja zaključiti da je Sud očito nenadležan za davanje odgovora na pitanja koja je uputio Trgovački sud u Zagrebu.
Troškovi
30      Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka.
Slijedom navedenog, Sud (šesto vijeće) rješava:
Sud Europske unije očito je nenadležan za davanje odgovora na pitanja koja je uputio Trgovački sud u Zagrebu (Hrvatska).
U Luxembourgu 6. studenog 2019.
Tajnik
Predsjednik šestog vijeća
A. Calot Escobar
M. Safjan
*      Jezik postupka: hrvatski