62023CJ0196_RES
Predmet C-196/23
C. L. i dr.
protiv
DB, u svojstvu sveopćeg pravnog sljednika osobe FC
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Cataluña)
Presuda Suda (drugo vijeće) od 11. srpnja 2024.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Direktiva 98/59/EZ – Kolektivno otkazivanje – Članak 1. stavak 1. točka (a) i članak 2. – Obavješćivanje predstavnika radnika i savjetovanje s njima – Područje primjene – Prestanci ugovora o radu zbog odlaska poslodavca u mirovinu – Članci 27. i 30. Povelje Europske unije o temeljnim pravima”
Socijalna politika – Usklađivanje zakonodavstava – Kolektivno otkazivanje – Direktiva 98/59 – Obveze informiranja i savjetovanja s radnicima – Prestanak ugovorâ o radu zbog odlaska poslodavca u mirovinu – Nacionalni propis koji takve prestanke ne kvalificira kolektivnim otkazivanjem – Nedopuštenost
(Direktiva Vijeća 98/59, uv. izj. 2. te čl. 1. st. 1. i čl. 2.)
(t. 24.-26., 28.-39. i t. 1. izreke)
Socijalna politika – Usklađivanje zakonodavstava – Kolektivno otkazivanje – Direktiva 98/59 – Obveze informiranja i savjetovanja s radnicima – Prestanak ugovorâ o radu zbog odlaska poslodavca u mirovinu – Nacionalni propis koji takve prestanke ne kvalificira kolektivnim otkazivanjem – Obveza usklađenog tumačenja – Granice – Nacionalni propis koji nije u skladu s pravom Unije – Spor između pojedinaca – Obveza nacionalnog suda da izuzme iz primjene predmetni propis – Nepostojanje
(Direktiva Vijeća 98/59, čl. 1. st. 1. i čl. 2.)
(t. 41.-43., 46., 47., 57. i t. 2. izreke)
Temeljna prava – Povelja o temeljnim pravima – Pravo radnika na informiranje i savjetovanje u poduzeću – Zaštita u slučaju neopravdanog otkaza – Mogućnost pozivanja u sporu između pojedinaca kako bi se odbacila nacionalna odredba koja nije usklađena s Direktivom 98/59 – Isključenost
(Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 27. i 30.; Direktiva Vijeća 98/59, čl. 1. st. 1. i čl. 2.)
(t. 49.-56.)
Kratak prikaz
Povodom prethodnog pitanja koje mu je uputio Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Visoki sud Katalonije, Španjolska), Sud razvija svoju sudsku praksu o kolektivnom otkazivanju pojašnjavajući da poslodavac koji odlazi u mirovinu mora postupiti u skladu s odredbama Direktive 98/59 (
1
) i ispuniti obveze informiranja i savjetovanja s radnicima čija je svrha izbjeći otkazivanja ugovorâ o radu ili smanjiti njihov broj odnosno barem ublažiti njihove posljedice.
U ovom slučaju tužitelji su bili zaposleni u jednom od pogona koji pripadaju poduzeću osobe FC. Dana 17. lipnja 2020. osoba FC ih je obavijestila o prestanku, s učinkom od 17. srpnja 2020., njihovih ugovora o radu zbog njezina odlaska u mirovinu. Taj odlazak u mirovinu doveo je do prestanka 54 ugovora o radu koji su bili na snazi, a među njima i osam ugovora tužiteljâ iz glavnog postupka.
Oni su stoga podnijeli tužbu protiv osobe FC radi osporavanja otkaza za koji smatraju da im je dan nezakonito. Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Visoki sud Katalonije, Španjolska), kojem je podnesena žalba zbog odbijanja te tužbe, pozvan je među ostalim izjasniti se o tome treba li prestanke ugovorâ o radu tužiteljâ iz glavnog postupka smatrati ništavima zbog nepostupanja u skladu s postupkom savjetovanja s predstavnicima radnika, predviđenim nacionalnim Zakonom o radu (
2
), iako je do tih prestanaka došlo zbog odlaska osobe FC u mirovinu.
Navedeni sud se pita je li isključenje, na temelju tog zakona, slučajeva prestanka ugovorâ o radu većeg broja radnika od onog predviđenog u članku 1. Direktive 98/59, kad je taj prestanak posljedica odlaska poslodavca u mirovinu, iz područja primjene dotičnog postupka savjetovanja u skladu s tom direktivom i, u slučaju niječnog odgovora na to pitanje, mogu li se dotični radnici pozvati na tu direktivu protiv svojeg poslodavca koji je fizička osoba iako navedena direktiva nije pravilno provedena u nacionalnom pravu.
Ocjena Suda
Kad je riječ, kao prvo, o pitanju mora li se postupak savjetovanja i obavješćivanja predviđen Direktivom 98/59 primijeniti kad je dotični prestanak ugovorâ o radu uzrokovan odlaskom poslodavca u mirovinu, Sud najprije podsjeća na to da, s jedne strane, za pojam „otkazivanje” u smislu članka 1. stavka 1. točke (a) te direktive nije osobito potrebno da razlozi na kojima se temelji prestanak ugovora o radu odražavaju volju poslodavca i, s druge strane, na to da prestanak ugovora o radu nije izuzet iz primjene te direktive samo zbog toga što ovisi o okolnostima koje ne ovise o volji poslodavca.
Osim toga, čak i u slučajevima u kojima konačni prestanak djelatnosti poduzeća ne ovisi o volji poslodavca i u kojima se pokaže da nije moguće u potpunosti primijeniti Direktivu 98/59, ipak nije moguće u cijelosti isključiti njezinu primjenu. Konkretno, u skladu s člankom 2. stavkom 2. prvim podstavkom te direktive cilj savjetovanja s predstavnicima radnika nije samo smanjenje ili izbjegavanje kolektivnog otkazivanja, nego se ono odnosi, među ostalim, na mogućnosti ublažavanja posljedica takvih otkazivanja traženjem rješenja u popratnim socijalnim mjerama koje imaju za cilj, među ostalim, olakšati premještaj na drugo radno mjesto ili prekvalifikaciju radnika koji su postali višak. Ta savjetovanja stoga ostaju relevantna kada su predviđeni prestanci ugovora o radu povezani s odlaskom poslodavca u mirovinu.
U tom pogledu, Sud još ističe da posebnosti situacije u kojoj je došlo do smrti poslodavca fizičke osobe (
3
), kad dakle ne postoji ni odluka o raskidu ugovorâ o radu ni prethodna namjera da dođe do takvog raskida ni mogućnost za dotičnog poslodavca da poduzme radnje savjetovanja i informiranja koje su predviđene Direktivom 98/59, ne postoje u slučaju kad je prestanak ugovorâ o radu posljedica odlaska takvog poslodavca u mirovinu. Naime, u potonjoj situaciji poslodavac koji radi odlaska u mirovinu predviđa takve prestanke ugovora o radu načelno može provesti savjetovanja čiji je cilj, među ostalim, izbjegavanje tih prestanaka ili smanjenje njihova broja odnosno, u svakom slučaju, ublažavanje njihovih posljedica.
Prestanak ugovorâ o radu većeg broja radnika od onog predviđenog člankom 1. stavkom 1. Direktive 98/59 zbog poslodavčeva odlaska u mirovinu obuhvaćen je slijedom toga pojmom „kolektivno otkazivanje” u smislu te direktive i mora dovesti do savjetovanja i obavješćivanja koji su predviđeni člankom 2. te direktive.
Kad je, kao drugo, riječ o pitanju mora li nacionalni sud pred kojim se vodi spor između pojedinaca izuzeti iz primjene takav nacionalni propis zbog toga što se taj propis protivi navedenim odredbama Direktive 98/59, Sud odgovara niječno.
U tom pogledu, podsjeća na to da direktiva koja nije prenesena ili je nepravilno prenesena ne može sama po sebi stvoriti obveze za pojedinca te se stoga na nju kao takvu nije moguće pozivati protiv njega.
Isto vrijedi i za članke 27. (
4
) i 30. (
5
) Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), koje navodi sud koji je uputio zahtjev. Naime, iz teksta tih odredbi jasno proizlazi da se one, kako bi u potpunosti proizvele svoje učinke, trebaju pojasniti odredbama prava Unije ili nacionalnog prava. Pravila poput onih sadržanih u odredbama članka 1. stavka 1. i članka 2. Direktive 98/59, koja su upućena državama članicama i određuju slučajeve u kojima se postupak obavješćivanja i savjetovanja s predstavnicima radnika mora provesti u slučaju kolektivnog otkazivanja njihovih ugovora kao i materijalne i postupovne pretpostavke koje moraju ispuniti to obavješćivanje i savjetovanje, ne mogu se, kao izravno primjenjiva pravna pravila, izvesti iz teksta članka 27. ili 30. Osim toga, s obzirom na to da ti članci nisu sami po sebi dovoljni za davanje pojedincima prava na koje je kao takvo moguće pozvati se, drukčije ne može biti ni u slučaju takvog zajedničkog tumačenja s člancima Direktive 98/59 o kojima je riječ.
Stoga u sporu između pojedinaca, kao što je onaj o kojem je riječ u glavnom postupku, nije moguće pozvati se na članke 27. i 30. Povelje kao takve ili u vezi s člankom 1. stavkom 1. i člankom 2. Direktive 98/59 kako bi se zaključilo da nacionalne odredbe koje nisu usklađene s tim odredbama treba izuzeti iz primjene.
(
1
)	Direktiva Vijeća 98/59/EZ od 20. srpnja 1998. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na kolektivno otkazivanje (SL 1998., L 225, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 8., str. 86.)
(
2
)	Članak 51. Estatuta de los Trabajadores (Zakon o radu), u verziji koja proizlazi iz Real Decreta legislativo 2/2015, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores (Kraljevski zakonodavni dekret 2/2015 kojim se potvrđuje preinačeni tekst Zakona o radu) od 23. listopada 2015. (BOE br. 255 od 24. listopada 2015., str. 100224.) (u daljnjem tekstu: Zakon o radu)
(
3
)	Slučaj o kojem je riječ u presudi od 10. prosinca 2009., Rodríguez Mayor i dr. (C-323/08, EU:C:2009:770), koja se također odnosila na odredbe Zakona o radu.
(
4
)	Naslovljen „Pravo radnika na informiranje i savjetovanje u poduzeću”, kojim je predviđeno da radnicima moraju biti na različitim razinama osigurana prava na informiranje i savjetovanje u slučajevima i pod uvjetima predviđenima pravom Unije te nacionalnim zakonodavstvima i praksom.
(
5
)	Naslovljen „Zaštita u slučaju neopravdanog otkaza”, kojim je propisano da svaki radnik ima pravo na zaštitu od neopravdanog otkaza u skladu s pravom Unije te nacionalnim zakonodavstvima i praksom.