62012CC0065
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
JULIANE KOKOTT
predstavljeni 21. marca 2013 (
1
)
Zadeva C‑65/12
Leidseplein Beheer BV
H.J.M. de Vries
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,
ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden)
„Direktiva 2008/95/ES — Pravo znamk — Pravica imetnika registrirane znamke — Znana znamka — Znak, ki je enak ali podoben znani znamki in ga brez upravičenega razloga in nepošteno uporablja tretja oseba — Pojem upravičenega razloga“
I – Uvod
1.
Države članice lahko imetnikom znanih znamk podelijo pravico, da tretjim osebam prepovejo uporabo podobnih znakov, če se z uporabo znaka nepošteno in brez upravičenega razloga izkorišča ali oškoduje razlikovalni učinek ali ugled znane znamke.
2.
Po tem, ko je Sodišče že obravnavalo določene vidike mogoče upravičenosti glede internetnega oglasa iz ključnih besed, (
2
) pa je treba preučiti, v kolikšni meri lahko dobroverna uporaba znaka pred prijavo podobne znamke, ki pozneje postane znana, upravičuje nadaljnjo uporabo prvonavedenega znaka. H.J.M. de Vries in njegovo podjetje, Leidseplein Beheer BV, sta namreč že precej časa pred prvo registracijo znamke Red Bull uporabljala sliko buldoga z napisom „The Bulldog“. Sedaj je sporno, ali lahko družba Red Bull prepove uporabo tega znaka za energijsko pijačo.
II – Pravni okvir
A – Pravo Unije
3.
Člen 5(1) Direktive o znamkah (
3
) ureja pravice, ki jih imajo vsi imetniki znamk:
„Registrirana blagovna znamka podeljuje imetniku izključne pravice. Imetnik ima pravico preprečiti vsem tretjim osebam, ki nimajo njegovega soglasja, da v gospodarskem prometu uporabljajo:
a)
kateri koli znak, ki je enak blagovni znamki, za enako blago ali storitve, za katere je registrirana blagovna znamka;
b)
kateri koli znak, pri katerem zaradi njegove enakosti ali podobnosti z blagovno znamko in enakosti ali podobnosti blaga ali storitev, označenih z blagovno znamko in znakom, obstaja verjetnost zmede v javnosti, ki vključuje verjetnost povezovanja med znakom in blagovno znamko.“
4.
Člen 5(2) Direktive o znamkah ureja dodatne pravice imetnika znane znamke:
„Vsaka država članica lahko določi, da ima imetnik pravico tretjim osebam, ki nimajo njegove privolitve, preprečiti, da v gospodarskem prometu uporabljajo kateri koli znak, […] podoben blagovni znamki v zvezi z blagom ali storitvami, ki niso podobne tistim, za katere je registrirana blagovna znamka, če ima slednja v državi članici ugled in če bi uporaba takega znaka brez upravičenega razloga izkoristila ali oškodovala razlikovalni [učinek] ali ugled blagovne znamke.“
B – Nizozemsko pravo
5.
Predpise s področja znamk na Nizozemskem vsebuje Beneluška konvencija o intelektualni lastnini, podpisano 25. februarja 2005 v Haagu. Člen 2.20(1)(c) Konvencije ustreza členu 5(2) Direktivi o znamkah.
III – Dejansko stanje in predlog za sprejetje predhodne odločbe
6.
Družba Red Bull je imetnica besedne in figurativne znamke „Red Bull Krating-Daeng“, ki je bila 11. julija 1983 registrirana za razred 32 (brezalkoholne pijače). Najbolj znan proizvod tega podjetja je energijska pijača z istim imenom.
7.
H.J.M. De Vries je imetnik besedne in figurativne znamke „The Bulldog“, ki je bila 14. julija 1983 prav tako registrirana za razred 32 (brezalkoholne pijače), kot tudi podobne novejše znamke. Ta znak je (veliko časa) preden je družba Red Bull leta 1983 prijavila svojo znamko, uporabljal za „gastronomske storitve in prodajo pijač“ ter za različne trgovske dejavnosti, in sicer, po njegovih podatkih, od leta 1975 med drugim za t. i. „Coffeeshops“, pa tudi za kavarne, hotel, izposojo koles in od leta 1997 za energijsko pijačo. Družba Leidseplein Beheer BV je očitno družba, ki jo je H.J.M. de Vries uporabljal za opravljanje navedenih dejavnosti.
8.
Družba Red Bull želi zlasti, da se H.J.M. de Vriesu prepove proizvajati in tržiti energijske pijače z embalažo, opremljeno z znakom „Bull Dog”, drugim znakom, v katerem se pojavlja beseda „Bull” ali drugim podobnim znakom, ki bi lahko povzročil zamenjavo z registriranimi znamkami Red Bull.
9.
Na prvi stopnji pred Rechtbank Amsterdam (okrožno sodišče v Amsterdamu) je bil uspešen H.J.M. de Vries, na drugi stopnji pred Gerechtshof te Amsterdam (pritožbeno sodišče v Amsterdamu) pa družba Red Bull. Na podlagi kasacijske pritožbe H.J.M. de Vries sedaj poteka postopek pred Hoge Raad.
10.
V skladu s predlogom za sprejetje predhodne odločbe se do sedaj še ni ustrezno ocenilo podobnosti obeh znakov. V obravnavanem postopku torej ni mogoče izhajati iz verjetnosti zmede. Poleg tega predlog za sprejetje predhodne odločbe pušča odprto vprašanje, ali je želel biti H.J.M. de Vries z energijskimi pijačami udeležen pri milijardnem prometu družbe Red Bull in je z obešanjem na njeno znano znamko nepošteno izkoristil njen ugled. (
4
)
11.
Nasprotno, Hoge Raad se sprašuje, v kolikšni meri je lahko prejšnja uporaba znaka upravičen razlog. Zato Sodišču postavlja to vprašanje:
Ali je treba člen 5(2) Direktive o znamkah razlagati tako, da gre lahko za upravičen razlog v smislu te določbe tudi v primeru, če so znak, ki je enak ali podoben znani znamki, že pred prijavo te znamke v dobri veri uporabljale tretja oseba oziroma zadevne tretje osebe?
12.
Udeleženci iz postopka v glavni stvari, družba Leidseplein Beheer B.V. skupaj s H.J.M. de Vriesom in družba Red Bull GmbH, Italijanska republika in Evropska komisija so podali pisna stališča. Razen Italije so bile vsi udeleženi tudi na obravnavi dne 27. februarja 2013.
IV – Pravna presoja
A – Okvir vprašanja za predhodno odločanje
13.
Najprej je treba glede uporabe pravil iz člena 5(2) Direktive o znamkah ugotoviti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso, čeprav se te določbe glede na njihovo besedilo nanašajo izključno na primer, ko se uporablja znak, ki je enak ali podoben ugledni znamki, za proizvode ali storitve, ki niso podobne tistim, za katere je ta znamka registrirana, varstvo, določeno v njih a fortiori velja tudi za uporabo takega znaka za proizvode ali storitve, ki so enake ali podobne tistim, za katere je ta znamka registrirana. (
5
) Uporabljajo se torej tudi v postopku v glavni stvari, ki se nanaša na enake proizvode, in sicer na energijske pijače.
14.
Tako je glede obsega varstva znanih znamk iz besedila člena 5(2) Direktive o znamkah razvidno, da imajo imetniki takih znamk pravico tretjim osebam, ki nimajo njihovega soglasja, prepovedati, da v gospodarskem prometu brez upravičenega razloga uporabljajo znake, ki so enaki ali podobni tej znamki, če se s to uporabo nepošteno izkorišča razlikovalni učinek ali ugled teh znamk ali se jima škodi. Izvrševanje te pravice s strani imetnika znane znamke ne predpostavlja, da za upoštevno javnost obstaja nevarnost zmede. (
6
)
15.
Oškodovanja, zoper katera je v členu 5(2) Direktive o znamkah zagotovljeno varstvo, so prvič, oškodovanje razlikovalnega učinka („razvodenitev“), drugič, oškodovanje ugleda te znamke („blatenje“) in tretjič, nepošteno izkoriščanje razlikovalnega učinka ali ugleda te znamke („parazitstvo“), pri čemer za uporabo pravila iz navedenih določb zadostuje, če je podano eno od teh oškodovanj. (
7
)
16.
V nacionalnem postopku je pritožbeno sodišče, Gerechtshof, menilo, da gre za „nepošteno izkoriščanje razlikovalnega učinka ali ugleda znamke“, ki se ga označuje tudi kot „parazitstvo“. Ta kršitev pravice imetnika znamke ni povezana s škodovanjem znamki, ampak s prednostjo, ki jih imajo tretje osebe z uporabo enakega ali podobnega znaka. Vključuje zlasti primere, v katerih se zaradi prenosa podobe znamke ali značilnosti, ki jih podoba prikazuje, na proizvode, na katere se nanaša enak ali podoben znak, pojavi očitno izkoriščanje z obešanjem na ugled znane znamke. (
8
)
17.
Hoge Raad je začasno prekinilo odločanje o ustreznem razlogu iz kasacijske pritožbe H.J.M. De Vriesa, da bi Sodišče najprej vprašalo, ali gre lahko za upravičen razlog v smislu člena 5(2) Direktive o znamkah tudi v primeru, če so znak, enak ali podoben znani znamki, že pred prijavo te znamke dobroverno uporabljale tretja oseba oziroma zadevne tretje osebe.
B – Hipoteza družbe Red Bull
18.
Družba Red Bull je glede tega mnenja, da gre za upravičen razlog le, če je za uporabnika tega znaka nujno, da uporablja prav ta znak in če od njega, ne glede na škodo, ki je s to uporabo povzročena imetniku znamke, ni mogoče zahtevati, da se tej uporabi odpove. Povedano drugače: iti mora za nujen razlog, ki izključi vsako možnost opustitve sporne uporabe. Družba Red Bull to mnenje opira na sodbo Sodišča, (
9
) odločbo odbora za pritožbe UUNT (
10
) in prejšnjo sodno prakso beneluškega sodišča. (
11
)
C – Besedilo
19.
Na podlagi nizozemske različice člena 5(2) Direktive o znamkah se je morebiti mogoče nekoliko bolj približati restriktvnemu stališču družbe Red Bull, kot pa na podlagi drugih jezikovnih različic. V nizozemščini se ne uporablja pojem „upravičen razlog“ („rechtvaardige reden“), ampak pojem „ustrezni razlog„ali „veljavni razlog“ („geldige reden“). To različico bi bilo sicer mogoče razumeti tako, da mora za uporabo znaka obstajati dejanska pravica, na primer pravica do imena ali prejšnja znamka.
20.
Nasprotno, nemški pojem „upravičeni razlog“ pa tudi ustrezen pojem francoske različice – „juste motif“ – in angleške različice – „due cause“ – je mogoče prav tako, ne glede na navedeno, razumeti tako, da ni potrebno, da je razlog za uporabo znaka nujen. V skladu s to razlago bi zadoščal tudi obstoj upravičenega interesa, ki prevlada nad interesi imetnika znane znamke.
21.
Na prvi pogled ni očitno, zakaj naj prejšnja uporaba znaka ne bi bila ustrezna za utemeljitev morebitno prevladujočega upravičenega interesa.
22.
Različne jezikovne različice predpisa Unije pa je treba razlagati enotno. V primeru razhajanj med njimi je treba zadevni predpis načeloma razlagati glede na splošno sistematiko in namen ureditve, katere del je. (
12
)
D – Sistematika Direktive o znamkah
23.
Družba Red Bull se v utemeljitev svojega mnenja dejansko sklicuje na sistematiko Direktive o znamkah in njen prenos v Beneluško konvencijo. Njeno mnenje temelji na pravilih varstva tako imenovanih dejanskih znamk, t.j. znamk, ki niso registrirane, ampak so varovane le na podlagi njihove uporabe.
24.
Direktiva o znamkah v členu 4(4)(b) državam članicam dovoljuje zavrnitev registracije znamke, če že obstaja pravica na neregistrirani znamki in ta neregistrirana znamka imetniku daje pravico prepovedati uporabo novejše znamke. Poleg tega člen 6(2) državam članicam dovoljuje, da priznajo prejšnje pravice, ki veljajo na določenih krajih. Kot je razvidno tudi iz pete uvodne izjave, bi lahko države članice tako priznale in varovale neregistrirane znamke, ampak tega niso dolžne storiti.
25.
V beneluški konvenciji te možnosti niso uporabljene. V skladu z njenimi določbami je mogoče znamko pridobiti le z registracijo in ne s samo uporabo. Po mnenju družbe Red Bull je v sistemu, ki temelji le na registraciji, edini korektivni ukrep, v skladu s členom 3(2)(d) Direktive o znamkah, sankcioniranje prijave znamke, storjene v slabi veri. Tudi Italija meni, da v takem sistemu prejšnja dobroverna uporaba znaka ne more biti upravičeni razlog iz člena 5(2).
26.
Iz te utemeljitve izhaja, da bi lahko priznanje prejšnje dobroverne uporabe znaka kot mogoči upravičeni razlog v smislu člena 5(2) Direktive o znamkah posredno vplivalo na varstvo neregistriranih znamk.
27.
To stališče pa ni prepričljivo. Priznanje kot morebitni upravičeni razlog ne pomeni niti, da lahko oseba, ki je znak uporabljala, ne da bi ga registrirala, uveljavlja pravico do varstva znamke niti iz takega priznanja ne izhaja, da bi bilo to upravičenje v vsakem primeru sprejeto kot upravičen razlog.
28.
Poleg tega je mogoče uporabo znaka, ki bi bila morebiti upravičena v okviru člena 5(2) Direktive o znamkah, še vedno prepovedati na podlagi člena 5(1), če obstaja verjetnost zmede, ker bi v tem primeru obstajala nevarnost zavajanja potrošnikov.
29.
Družba Red Bull sicer tej zadnji trditvi nasprotuje in meni, da je varstvo na podlagi člena 5(2) Direktive o znamkah širše od varstva iz člena 5(1), vendar tudi ta trditev ni prepričljiva. Dejansko imata obe pravici različna namena. Člen 5(2) se nanaša izključno na varstvo imetnika znamke, člen 5(1) pa tudi na varstvo potrošnikov pred zamenjavo. Tako se lahko varstvo navadnih znamk uporablja v primerih, v katerih se varstvo znanih znamk ne uporablja in obratno.
30.
Dodati je treba, da bi bilo mogoče upoštevati drug vidik sistematike Direktive o znamkah, namreč relativni razlog za zavrnitev registracije znane znamke na podlagi člena 4(3) in 4(a). V teh določbah je uporabljena namreč enaka terminologija kot v členu 5(2). Ker pa so bili v obravnavanem primeru sporni znaki že registrirani preden je „Red Bull“ postala znana znamka, ni treba odločati o morebitnih posledicah tukaj predlagane razlage člena 5(2) za registracijo znamk.
31.
Tako tudi sistematika direktive ne zahteva, da bi se sledilo restriktivnemu stališču družbe Red Bull.
E – Potrebno tehtanje
32.
Glede na to ne preseneča, da Sodišče v nedavno izdani sodbi Interflora, na katero se sklicuje tudi Hoge Raad, da bi utemeljilo nujnost svojega predloga za sprejetje predhodne odločbe, pojma „upravičeni razlog“ ni razumelo kot nujnega razloga. Ta primer se je nanašal na internetni oglas, ki se prikaže na podlagi ključne besede, ki ustreza znani znamki. Z oglasom je bila predlagana alternativa proizvodom in storitvam imetnika znane znamke, ne da bi bili v njem ponujeni le ponaredki proizvodov ali storitev imetnika te znamke, ne da bi povzročil oslabitev ali očrnitev in ne da bi posegal v funkcije te znamke. Taka uporaba načeloma spada pod zdravo in lojalno konkurenco na področju zadevnih proizvodov ali storitev in je tako podan „upravičen razlog“ v smislu člena 5(2) Direktive o znamkah. (
13
)
33.
K zdravi in pošteni konkurenci z imetnikom znane znamke bi res pripomoglo, da bi se to znamko v internetnem oglasu uporabljalo kot ključno besedo. Tak oglas pa ni nujno potrebna predpostavka za to konkurenco.
34.
Zato se Sodišče v sodbi Interflora ni oprlo na to, da je bila uporaba znanih znamk kot ključnih besed brez alternative. Njegova odločitev temelji prej na tehtanju med oškodovanjem znamke in drugih pravnih interesov, zlasti svobodne konkurence.
35.
Poleg tega je tehtanje tudi bližje sodni praksi Sodišča, v skladu s katero je namen Direktive na splošno najti ravnotežje med, na eni strani, interesi imetnika znamke za ohranitev njene bistvene funkcije in, na drugi strani, interesi drugih gospodarskih subjektov v zvezi z razpoložljivostjo znakov, ki lahko označujejo njihove proizvode in storitve. (
14
)
36.
Tehtanje se zahteva tudi v členu 5(2) Direktive o znamkah. Imetnik znane znamke namreč ne more prepovedati vsake uporabe znamke ali podobnih znakov, ampak le uporabo, s katero se brez upravičenega razloga nepošteno izkoristi ali oškoduje razlikovalni značaj ali ugled znamke. Pri tem je nepošteno izkoriščanje ali oškodovanje tesno povezano z neobstojem upravičenega razloga. Če je uporaba znaka upravičena, je namreč negativna presoja, ki uporabo šteje za nepošteno, načeloma prepovedana. (
15
)
37.
Preizkus upravičenega razloga bi bilo torej treba povezati s preizkusom, ali uporaba znaka nepošteno izkorišča razlikovalni učinek ali ugled znamke. To zahteva celovito presojo vseh upoštevnih okoliščin konkretnega primera. (
16
)
38.
Sodišče se je pri tem osredotočilo zlasti na intenzivnost ugleda in stopnje razlikovalnega učinka znamke, stopnjo podobnosti nasprotujočih si znamk ter vrsto in stopnjo podobnosti zadevnih proizvodov in storitev. Glede intenzivnosti ugleda in stopnje razlikovalnega učinka prejšnje znamke: večja kot sta razlikovalni učinek in ugled te znamke, toliko bolj gre za oškodovanje. Hitreje in močneje ko se ob znaku sproži misel na znamko, večja je nevarnost, da bo sedanja ali prihodnja uporaba znaka izkoriščala ali oškodovala razlikovalni učinek ali ugled prejšnje znamke. (
17
)
39.
Pri tem preizkusu morajo nacionalna sodišča upoštevati, da gre za enake proizvode in da je tako zlasti mogoča verjetnost povezovanja z zelo znano znamko za te proizvode. Vendar znaki niso enaki, ampak se ujemajo le v besedi „Bull“, ki je v znaku H.J.M. de Vriesa le sestavni del besede Bulldog in je povezan s popolnoma drugačno sliko.
40.
Bistvena značilnost nepoštenega izkoriščanja pa je, da se tretja oseba poskuša z uporabo znaka, ki je podoben znani znamki, obesiti na njen ugled, da bi pridobila ugodnosti zaradi njene privlačnosti, ugleda in veljave in da bi brez kakršnega koli finančnega nadomestila in brez ustreznega truda izkoriščala tržna prizadevanja imetnika znamke za ustvarjenje in ohranitev podobe te znamke. (
18
)
41.
Pri tej presoji je mogoče velik pomen pripisati dejstvu, da je znak „The Bulldog“ že od leta 1983 registriran kot znamka za brezalkoholne pijače. Čeprav je znamka „Red Bull“ nekaj dni starejša pa verjetno v tem času še ni bila znana. Tako se lahko H.J.M. de Vries načeloma glede te znamke sklicuje na načelo varstva pridobljenih pravic (
19
) iz prava Unije, da bi upravičil uporabo za brezalkoholno energijsko pijačo. Izkoriščanje obstoječe pravice zato načeloma ne more biti nepošteno in neupravičeno, ker je druga znamka pozneje pridobila visoko stopnjo prepoznavnosti in se zato njeno področje varstva prekriva s področjem varstva obstoječih znamk.
42.
Po drugi strani je treba priznati, da sam H.J.M. de Vries ni trdil, da je to znamko pred letom 1997 uporabljal za energijske pijače. Tudi Hoge Raad se v predlogu za sprejetje predhodne odločbe ni izrecno ukvarjalo z učinki te znamke. Nasprotno, menilo je, da se je znamka uporabljala za druge gospodarske dejavnosti na področju gastronomije.
43.
Pri tehtanju interesov pa je treba upoštevati tudi tako uporabo. Ker ta uporaba pomeni lastno prizadevanje tretje osebe, ji ni več mogoče očitati, da ravna parazitsko, ne da bi si tudi sama prizadevala. Nasprotno, znak je lahko s prejšnjo uporabo pridobil privlačnost, ugled in veljavo, ki jih je treba upoštevati kot upravičene interese tretje osebe. V manjši meri velja to tudi, če se je znak uporabljal po prijavi znamke, ampak preden je postala znana. V okviru obravnavane zadeve ni treba odločati o tem, kakšno težo ima uporaba znakov, do katere je prišlo po tem, ko je znamka postala znana.
44.
Ker lahko privlačnost, ugled in veljava izhajajo iz prejšnje uporabe, pa je lahko poleg tega namen sedanje uporabe tudi prispevati k uresničevanju znamke kot označbe izvora in s tem k boljši obveščenosti potrošnikov. Tako je v obravnavanem primeru možno, da lahko vsaj potrošniki v Amsterdamu znak „The Bulldog“ lažje povezujejo z določenim podjetjem, kot pa imeni „De Vries“ in „Leidseplein Beheer“ ali popolnoma novo označbo.
45.
Tega upravičenega interesa za uporabo prej uporabljenega znaka ni mogoče zanikati s tem, da je H.J.M. de Vries najverjetneje začel s trženjem energijskih pijač šele po tem, ko je družba Red Bull s tem proizvodom dosegla velik uspeh. Pravo znamk ni namenjeno temu, da bi določenim podjetjem preprečevalo udeležbo v konkurenci na določenem trgu. Kot je prikazano v sodbi Interflora, je taka konkurenca na notranjem trgu prej zaželena. (
20
) In v okviru te konkurence bi bila lahko podjetja – ob pridržku verjetnosti zmede – načeloma tudi upravičena uporabljati znake, pod katerimi so znana na trgu.
46.
Glede na to tudi primera – ki ga je navedla družba Red Bull –priznane knjigarne z imenom „Green Apple“, ki je začela pod to oznako prodajati računalnike, ni mogoče avtomatično šteti za kršitev pravic iz znane znamke „Apple“.
47.
Kot pa je pravilno poudarila Komisija, je še vedno mogoče ukrepati proti določenim oblikam uporabe prej uporabljenih znakov, če bi ob upoštevanju vseh okoliščin dejansko lahko nepošteno in brez upravičenega razloga izkoristili ali oškodovali razlikovalni učinek ali ugled znane znamke. Tako bi bilo na primer, če bi predstavitev znaka pri potrošniku vzbudila vtis, da gre za posebno povezavo z znano znamko.
48.
Pristojna nacionalna sodišča morajo podrobno upoštevati vse te dejavnike pri presoji, ali uporaba znaka nepošteno in brez upravičenega razloga izkorišča razlikovalni učinek ali ugled znane znamke.
V – Predlog
49.
Sodišču zato predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje odgovori:
Pri tehtanju, ali tretja oseba v smislu člena 5(2) Direktive 2008/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami nepošteno in brez upravičenega razloga izkorišča razlikovalni učinek ali ugled znane znamke s tem, da uporablja znak, ki je podoben znani znamki, je treba njej v prid upoštevati, da je ta znak dobroverno uporabljala za druge proizvode ali storitve še preden je bila znana znamka prijavljena ali preden je postala znana.
(
1
)	Jezik izvirnika: nemščina.
(
2
)	Sodba z dne 22. septembra 2011 v zadevi Interflora in Interflora British Unit (C-323/09, ZOdl., str. I-8625, točka 91).
(
3
)	Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na Prvo Direktivo Sveta z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (89/104/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 92). Uporablja pa se Direktiva 2008/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (UL 9, str. 25), katere upoštevne določbe pa se vsebinsko ne razlikujejo od prvonavedene direktive.
(
4
)	Točka 3.10.2 predloga za sprejetje predhodne odločbe.
(
5
)	Sodbi z dne 9. januarja 2003 v zadevi Davidoff (C-292/00, Recueil, str. I-389, točka 30), z dne 23. marca 2010 v zadevi Google Frankreich in Google (od C-236/08 do C-238/08, ZOdl., str. I-2417, točka 48), in sodba Interflora in Interflora British Unit (navedena v opombi 2, točka 68).
(
6
)	Sodba z dne 18. junija 2009 v zadevi L’Oréal in drugi (C-487/07, ZOdl., str. I-5185, točka 36), ter sodba Interflora in Interflora British Unit (navedena v opombi 2, točka 70 in naslednje).
(
7
)	Sodba z dne 27. novembra 2008 v zadevi Intel Corporation (C-252/07, ZOdl., str. I-8823, točka 27 in naslednja), sodba L’Oréal in drugi (navedena v opombi 6, točki 38 in 42) ter sodba Interflora in Interflora British Unit (navedena v opombi 2, točka 70 in naslednja).
(
8
)	Sodbi L’Oréal in drugi (navedena v opombi 6, točka 41) ter Interflora in Interflora British Unit (navedena v opombi 2, točka 74).
(
9
)	Sodba z dne 25. marca 2009 v zadevi L’Oréal proti UUNT – Spa Monopole (SPALINE) (T‑21/07, točka 43).
(
10
)	Odločba drugega odbora za pritožbe UUNT z dne 10. novembra 2010 (OStCaR/OSCAR) (R 1797/2008‑2, točka 63).
(
11
)	Sodba z dne 1. marca 1975 v zadevi Bols proti Colgate Palmolive (Claeryn/Klarein) GRUR International 1975, 399 (401).
(
12
)	Sodbe z dne 5. decembra 1967 v zadevi van der Vecht (19/67, Recueil, str. 462, 473), z dne 27. oktobra 1977 v zadevi Bouchereau (30/77, Recueil, str. 1999, točki 13 in 14), z dne 14. junija 2007 v zadevi Euro Tex (C-56/06, ZOdl., str. I-4859, točka 27), in z dne 21. februarja 2008 v zadevi Tele2 Telecommunication (C-426/05, ZOdl., str. I-685, točka 25).
(
13
)	Sodba Interflora in Interflora British Unit (navedena v opombi 2, točka 91).
(
14
)	Sodbi z dne 27. aprila 2006 v zadevi Levi Strauss (C-145/05, ZOdl., str. I-3703, točka 29), in z dne 22. septembra 2011 v zadevi Budějovický Budvar (C-482/09, ZOdl., str. I-8701, točka 34).
(
15
)	Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca Mengozzija z dne 10. februarja 2009 v zadevi L’Oréal in drugi (C-487/07, ZOdl., str. I-5185, točka 105 in naslednje), Hacker, F., „§ 14 – Ausschließliches Recht – Sonderschutz der bekannten Marke“, in Ströbele/Hacker, Markengesetz-Kommentar, 9. izdaja, Carl-Heymanns-Verlag, Köln 2009, str. 925, točka 323, Fezer, K.‑H., Markenrecht, 4. Aufl., München 2009, § 14, str. 1167, točka 814.
(
16
)	Sodbi Intel Corporation (navedena v opombi 7, točka 68) ter L’Oréal in drugi (navedena v opombi 6, točka 44).
(
17
)	Sodbi Intel Corporation (navedena v opombi 7, točke od 67 do 69) ter L’Oréal in drugi (navedena v opombi 6, točka 44).
(
18
)	Sodba L’Oréal in drugi (navedena v opombi 6, točka 49), sodba Google Frankreich in Google (navedena v opombi 5, točka 102), in sodba Interflora in Interflora British Unit (navedena v opombi 2, točka 89).
(
19
)	Sodba z dne 27. januarja 2011 v zadevi Flos (C-168/09, ZOdl., str. I-181, točka 50).
(
20
)	Sodba Interflora in Interflora British Unit (navedena v opombi 2, točka 91). Glej v zvezi s tem člen 3(3) PEU o vzpostavitvi notranjega trga in Protokol št. 27 o notranjem trgu in konkurenci ter sodbo z dne 17. novembra 2011 v zadevi Komisija proti Italiji (C-496/09, ZOdl., str. I-11483, točka 60).