SKLEP
Višje sodišče v Ljubljani je v senatu, ki so ga sestavljali: višja sodnica Tadeja  
Zima Jenull kot predsednica, višji sodnik dr. Marko Brus kot poročevalec in  
višja sodnica Magda Teppey kot članica,
v gospodarskem sporu tožeče stranke: 1. T. S., d.  d., …., 2. B., d.  o. o., ..., ki jo 
(obe toženki) zastopa S. Z., odvetnik v ..., 
zoper toženo stranko: A., ..., ki jo zastopa S. C., odvetnica v ...,
zaradi plačila 3.375.003,00 EUR s pripadki,
odločalo o pritožbi tožene stranke zoper sklep Okrožnega sodišča v Ljubljani,  
opr. št. IV Pg 2969/2015 z dne 6. 6. 2016
in na seji 28. septembra 2016
1
V Cpg 1060/2016
SKLENILO:
I. Pritožba tožene stranke se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi. 
II. Tožena stranka mora tožeči stranki povrniti stroške pritožbenega postopka v 
višini  853,96 EUR v 15 dneh od vročitve tega sklepa. Če bo s plačilom  
zamudila, bo morala plačati še zakonske zamudne obresti, ki bodo začele  
teči s 16. dnem od vročitve tega sklepa.
OBRAZLOŽITEV:
1. Med strankama tega postopka že teče postopek z opr. št. IV Pg 1967/2015.  
Tožeča stranka je A.,. Tožena stranka iz tega postopka je vložila nasprotno  
tožbo. Ta postopek ima sedaj opr. št. IV Pg 2969/2015 in v postopku z  
nasprotno tožbo je tožena stranka A..  Odločitev pritožbenega sodišča se  
nanaša izključno na postopek z nasprotno tožbo. 
2. V  postopku  z  nasprotno  tožbo  je  A.  ugovarjala  nepristojnost  sodišča  
Republike Slovenije. Navedla je, da sta stranki s Sporazumom o poravnavi  
z dne 11. 6. 2010 sklenili dogovor o izključni sodni pristojnosti. 
3. Prvostopenjsko  sodišče  je  ugotovilo,  da  sta  pravdni  stranki  sklenili  
sporazum o izključni pristojnosti in sicer v Sporazumu o poravnavi z dne  
11. 6. 2010. Sporazum se nahaja v točki C.5. in se glasi: „Odvisno od tega,  
katera  stranka  sproži  pravdo ali  podoben  postopek  pred  sodiščem proti  
drugi stranki, za ta Sporazum o poravnavi velja in se razlaga v skladu z  
luksemburško  ali  slovensko  zakonodajo.  Obe  stranki  se  nepreklicno  
strinjata, da bosta sodišči v Ljubljani ali v Luxemburgu izključno pristojni  
za  reševanje  kakršnih  koli  zadev,  ki  izhajajo  iz  tega  Sporazuma  o  
poravnavi, odvisno od tega, katera stranka sproži pravdo ali postopek. Če  
pravdo  ali  postopek  sproži  družba  P.,  bodo  imela  izključno  pristojnost  
sodišča v Luxembourgu in bo veljala zakonodaja Luxembourga. Če sproži  
pravdo ali postopek združenje A. ali „drugi imetniki pravic“ ali katerakoli  
druga stretja stranka, bodo imela izključno pristojnost sodišča v Republiki  
Sloveniji in bo veljala slovenska zakonodaja.“
2
4. Prvostopenjsko  sodišče  je  presodilo,  da  sta  tožba  in  nasprotna  tožba  v  
konkretni  zadevi  skupaj  neločljivo  povezana  celota.  Smiselno  je,  da  se 
obravnavata  pred  istim  sodiščem.  Ugovor  nepristojnosti  slovenskega  
sodišča je zato zavrnilo.
5. Zoper prvostopenjski sklep je vložila pritožbo tožena stranka iz nasprotne  
tožbe (A.). Meni, da so bila kršena pravila civilnega procesnega prava, ker  
bi smel o sporu odločati le civilni oddelek Okrožnega sodišča v Ljubljani,  
odločal pa je gospodarski oddelek. V nadaljevanju pritožbe podaja svoja  
pravna stališča glede pravilne uporabe členov 6 in 23 Uredbe 44/2001; to  
uredbo  pritožba  sicer  označuje  s  kratico  BU  ali  pa  jo  opisuje  kot  
„Bruseljska uredba“.
6. Tožeča stranka (po nasprotni tožbi) je odgovorila na pritožbo. Meni, da je  
zaradi litispendence podana pristojnost slovenskega sodišča.
7. Za odločanje v sporu o pristojnosti je pristojno slovensko sodišče. Pritožba  
ni  utemeljena.  Pritožbeno  sodišče  jo  je  zavrnilo  in  je  potrdilo  
prvostopenjski sklep (2. točka 365. člena ZPP).
8. Za odločanje o sporu o pristojnosti slovenskega sodišča je bilo na prvi  
stopnji pristojno okrožno sodišče, na drugi stopnji je pristojno višje sodišče. 
Povsem  vseeno,  ali  se  postopek  vodi  pred  sodnikom  ali  senatom  
gospodarskega oddelka sodišča, ali civilnega oddelka, saj se ne vodi pred  
oddelkom sodišča, temveč pred sodiščem. Odločilno je le, da se vodi pred  
pristojnim sodiščem. Glede tega pa ne more biti dvoma, da je o pristojnosti  
slovenskega  sodišča  odločalo  stvarno  pristojno  sodišče.  Prav  tako  je  
povsem  vseeno,  ali  se  je  doslej  spor  vodil  po  pravilih  postopka  o  
gospodarskih sporih. Ker tožena stranka (po nasprotni tožbi) ni uveljavljala  
nobene konkretne posledice domnevne kršitve, je njen pritožbeni očitek  
neutemeljen v vsakem primeru.
9. Pritožba pa je utemeljena v delu, v katerem meni, da je za odločitev v tej  
zadevi  potrebno  uporabiti  izključno  Uredbo  Sveta  44/2001  z  dne  22.  
decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v 
civilnih  in  gospodarskih  zadevah.  To  uredbo  bo  pritožbeno  sodišče  
označevalo  kot  Ur  44/2001.  Uredba  se  uporablja  za  osebe  s  stalnim  
3
prebivališčem v državi članici in smiselno tudi za pravne osebe s sedežem v  
državi članici (2. in 60. člen Ur 44/2001). Ker imajo v tem postopku vse  
udeležene pravne osebe sedež v državah članicah EU, se torej za določitev  
pristojnosti ZMZPP ne sme uporabiti.
10. Pritožba v glavnem delu meni, da pristojnost sodišča Republike Slovenije  
ni podana zato, ker sta jo stranki izključili z dogovorom in za to navaja  
različne pravne razloge.
11. V času sklenitve sporazuma je veljala še Ur 44/2001. Ker je bil sporazum o  
poravnavi  sklenjen  11.  6.  2010,  torej  v  času  veljave  Ur  44/2001,  bo  
pritožbeno sodišče za presojo dogovora o pristojnosti sodišč uporabilo to  
uredbo. Tako bo ravnalo ne glede na to, da od 10. januarja 2015 velja že  
nova uredba  (Ur 1215/2012).
12. Prvostopenjsko  sodišče  je  odločilo,  da  sta  pravdni  stranki  11.  6.  2010  
sklenili pogodbo, ki jo bo pritožbeno sodišče v nadaljevanju imenovalo  
„Sporazum o poravnavi“. Samo besedilo točke C.5. navaja kot pogodbeno  
stranko  A. in pa  P., pri čemer zadnja  družba  ni stranka tega  postopka.  
Prvostopenjsko sodišče je izhajalo od predpostavke, da sta Sporazum o  
poravnavi  sklenili  pravdni  stranki  (prvostopenjski  sklep,  r.  št.  6).  To  
pomeni, da  v tem postopku  namesto P. sodelujeta na strani tožeče stranke  
(po  nasprotni  tožbi)   njeni  pravni  naslednici.  Pritožba  ugotovitve  
prvostopenjskega sodišča o strankah Sporazuma o poravnavi ne izpodbija,  
odgovor  na  pritožbo  pa  tega  niti  ne  omenja.  Temelj  za  odločitev  
pritožbenega sodišča je torej, da sta Sporazum o poravnavi sklenili A. in  
obe tožnici iz nasprotne tožbe.
13. Člen  6 št. 3 Ur 44/2001 dopušča nastanek sodne  pristojnosti tudi pred  
sodiščem, ki bi sicer na temelju splošnega pravila ne bilo pristojno, če  
tožena stranka vloži nasprotno tožbo. Prednost takšne sodne pristojnosti je  
kot na dlani: koncentracija vsebinsko pogosto (vendar ne nujno) povezanih  
postopkov  lahko  pripelje  do  racionalnejšega  obravnavanja  obeh  zadev.  
Preprečuje  razhajanja  v  odločitvah,  do  katerih  bi  lahko  prišlo,  če  bi  o  
povezanih zadevah odločali dve različni sodišči. 
14. Literatura in sodna praksa sicer menita, da se z dogovorom o izključni  
pristojnosti vsaj v načelu lahko derogira pristojnost sodišča po nasprotni  
tožbi. Glede dopustnosti derogacije ima torej pritožba načeloma prav. 
4
15. Z dogovorom o izključni pristojnosti po čl. 23 ods. 1 Ur 44/2001 je mogoče  
preprečiti  učinke  čl.  6  št.  3  Ur  44/2001.  Enako  je  tudi  stališče  glede  
razmerja med čl. 8 št. 3 in čl. 25 ods. 2 Ur 1215/2012). Glede tega glej:  
Corneloup/Althammer  v  :  Simons/Hausmann,  Brüssel  I-Verordnung,  I, 
2012, kom k Art. 6, r.  št. 61; Geimer v: Geimer/Sch ütze, Europäisches  
Zivilverfahrensrecht, 3. Aufl., 2010, kom k Art. 6 A.1, r. št. 66; Mankowski 
v:  Rauscher,  Europ äisches  Zivilprozess-  und  Kollisionsrecht  
EuZPR/EuIPR,  4.  Aufl.,  2016,  kom.  k  Art  25,  r.  št.  223.  Literatura  je 
navedla tudi sodno prakso, ki potrjuje takšno stališče.
16. Derogacija  pristojnosti  v  vseh  zadevah  vendarle  ni  dopustna.  Ovira  za  
dopustnost derogacije pristojnosti sodišča, ki je prvo začelo postopek, je  
lahko v posebnih določbah o litispendenci (čl. 27 Ur 44/2001). Celoten čl.  
27 Ur 44/2001 je prisilen, saj določa, kako morajo ravnati sodišča različnih  
držav, in je njegov prisilen značaj jasno razviden iz samega besedila. Bistvo 
čl. 27 Ur 44/2001 je v tem, da v primeru postopka z istim zahtevkom in  
med istima strankama, vsa sodišča, razen prvega, prekinejo postopek, vse  
dokler se ne ugotovi, ali je prvo sodišče pristojno. Če se ugotovi pristojnost  
prvega sodišča, se vsa sodišča, razen prvega, izrečejo za nepristojna. Da po  
prekinitvi drugo sodišče sploh ne sme voditi več, sicer navedena uredba ne  
določa.  Da  je  prav  to  pravna  posledica,  je  mogoče  sklepati  iz  celotne  
ureditve čl. 27 Ur 44/2001, zlasti še iz njenega drugega odstavka. 
17. Če gre torej za isti zahtevek in isti stranki, bi torej lahko prišlo do položaja,  
v katerem bi se nasprotna tožba sploh nikoli ne mogla obravnavati pred  
(katerimkoli) drugim sodiščem, saj bi vselej prišlo do visečnosti pravde. To  
bi pripeljalo do tega, da bi končno stranka nikoli ne mogla doseči pravnega  
varstva za svoj zahtevek. Takšna pravna posledica bi pripeljala do tega, da  
ne bi bil dosežen eden ciljev EU, ki je v ustvaritvi varstva pravic. 
18. Nobenega dvoma ne more biti, da bi se morebitni spor iz nasprotne tožbe  
vodil med obema strankama, kot spor iz tožbe. Prva od dveh predpostavk  
za uporabo čl. 27 ods. 1 Ur 44/2001 je torej izpolnjena.
19. V tej zadevi je odločilno vprašanje torej, ali sploh gre za isti zahtevek. Tudi  
na to vprašanje je mogoče odgovoriti le pritrdilno. Zahtevek je isti.
20. Preizkus,  ali  gre  za  isti  zahtevek,  se  ravna  po  avtonomnih  pravilih  
evropskega mednarodnega civilnega procesnega prava, torej po pravilih Ur  
44/2001.  Tožeča  stranka  v  tožbi  (A.)  svoj  zahtevek  opira  Sporazum  o  
5
poravnavi z dne 11. 6. 2010 in na Aneks št. 1 k sporazumu o poravnavi z  
dne 27. 1. 2011 oz. 28. 1. 2011, na ta sporazum se opira tudi pristojnost  
sodišča (poglavje C. št. 5 navedenega Sporazuma o poravnavi). Tožena  
stranka  zahteva  v  nasprotni  tožbi  ugotovitev,  da  sta  nični  prav  ti  dve  
pogodbi.
21. Že v zadevi Sodišča Evropskih skupnosti z dne 8. 12. 1987 (opr. št.: 144/86, 
Gubisch Maschinenfabrik zoper Palumbo) je moralo sodišče odločiti o tem,  
ali  sta  s  tožbo  uveljavljani  dajatveni  zahtevek  in  z  nasprotno  tožbo  
uveljavljani zahtevek na ugotovitev neveljavnosti ali razvezo takšna, da za  
njiju velja čl. 21 iz predhodnice Ur 44/2001. To pa je bila Bruxelleška  
konvencija  z  dne  27.  9.  1968.  Navedena  konvencija  je  bila  glede  tega 
odločilnega vprašanja enaka kasnejšemu čl. 27 Ur 44/2001. Odgovor na to  
vprašanje je bil pritrdilen. Gre za isto dejansko stanje, le pravne posledice  
iz tega istega dejanskega stanja so različne. Najkasneje od zadeve Tatry  
(SES, C-406/92 Tatry/Maciej Rataj) tudi sicer jasno, da ima dajatvena tožba 
in njej nasprotujoča negativna ugotovitvena tožba isti pogodbeni predmet.  
Enako  je,  kot  kaže,  enotno  stališče   literature  (npr.  Geimer  v:  
Geimer/Schütze, Europäisches Zivilverfahrensrecht, 3. Aufl., 2010, kom k  
Art. 27 A.1, r. št. 33; Fentiman : Magnus/Mankowski, Brussels I regulation, 
2nd edition, 2012, kom. k Art 27, r. št. 10;  Simons v : Simons/Hausmann,  
Brüssel I-Verordnung, I, 2012, kom k Art. 27, r. št. 34). Za prav takšne vrste 
zadevo pa gre tudi v tem sporu, v katerem sta bili vloženi dajatvena tožba in 
nasprotna tožba na ugotovitev ničnosti.
22. Ker gre torej za isti pogodbeni predmet, je pristojnost sodišča po tožbi  
podana tudi za odločitev o nasprotni tožbi, ne glede na drugačen pogodbeni  
dogovor.
23. Pritožbeno sodišče je s tem odgovorilo na vse pritožbene navedbe, ki jih je  
lahko  razumelo.  Ni  pa  odgovorilo  na  očitek  o  kršitvi  „čl.  23(5)“  Ur  
44/2001. Čl. 23 navedene uredbe nima petih odstavkov. Ima pa pet točk,  
vendar  se  zadnja,  peta,  nanaša  na  akte  o  ustanovitvi  trusta.  To  pa  s  
predloženo zadevo nima nobene zveze.
24. Pritožbeno sodišče je moralo odločiti še o stroških pritožbe (1. odstavek  
165. člena ZPP). Ker pritožba ni bila uspešna, pritožnica ni upravičena do  
povrnitve pritožbenih stroškov (1. odstavek 154. člena ZPP). Povrniti pa  
mora stroške odgovora na pritožbo.
6
25. Vrednost  spornega  predmeta  je  tako  velika,  da  je  tožeča  stranka  (po  
nasprotni tožbi) v vsakem primeru upravičena le do nagrade, ki se odmerja  
od najvišjega mogočega temelja v gospodarskih sporih. Ta temelj znaša  
3.000 OT (tar. št. 18/I Odvetniške tarife). Ker pa je bil vložen odgovor na  
pritožbo zoper procesni sklep, je tožeča stranka upravičena do povrnitve  
nagrade v višini 1.500 OT. Ta znaša v denarju 688,50 EUR. Poleg tega je  
upravičena tudi do povrnitve izdatkov po 3. odstavku 11. člena v višini  
11,47 EUR, ter od  DDV od vsote prejšnjih dveh postavk. Skupaj je torej  
tožeča  stranka  po  nasprotni  tožbi  upravičena  do  povrnitve  pritožbenih  
stroškov v višini  853,96 EUR. Ta znesek bo morala tožena  stranka  po  
nasprotni tožbi povrniti v 15 dneh od vročitve tega sklepa. Če bo s plačilom  
zamudila, bo morala plačati še zakonske zamudne obresti (1. odstavek 299.  
in  1.  odstavek  378.  člena  OZ.  Teči  bodo  začele  z  zamudo,  torej  s  
šestnajstim dnevom od vročitve te odločbe.
Ljubljana, 28. september 2016
Predsednica senata:       
Tadeja Zima Jenull l.r.    
7
>dokument     :
VSL
>sodišče :
3
>oddelek      :
2
>datum        :
160928
>senat/sod. posam.:
Tadeja  Zima  Jenull  (preds.),  dr.  Marko  Brus  (poroč.),  Magda  
Gombač Gluhak
>področje     :
MPZ
>institut     :
litispendenca, ušečnost pravde
>jedro        :
Z dogovorom o izključni pristojnosti po čl. 23 ods. 1 Ur 44/2001 je  
mogoče preprečiti učinke čl. 6 št. 3 Ur 44/2001. Enako je tudi  
stališče  glede  razmerja  med  čl.  8  št.  3  in  čl.  25  ods.  2  Ur  
1215/2012).
Ker gre torej za isti pogodbeni predmet, je pristojnost sodišča po  
tožbi  podana  tudi  za  odločitev  o  nasprotni  tožbi,  ne  glede  na  
drugačen pogodbeni dogovor.
>izrek        :
>obrazložitev :
>odločba      :
VSL sklep V Cpg 1060/2016
>odločba_US   :
>zveza        :
čl. 23 odst. 1 Uredba 44/2001; čl. 27 Uredba 44/2001.
8