62024CJ0203
TIESAS SPRIEDUMS (sestā palāta)
2025. gada 4. septembrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālais nodrošinājums – Migrējoši darba ņēmēji – Piemērojamie tiesību akti – Regula (EK) Nr. 883/2004 – 13. panta 1. punkts – Regula (EK) Nr. 987/2009 – 14. panta 8. un 10. punkts – Darba ņēmējs, kas parasti veic darbību nodarbinātas personas statusā vairākās dalībvalstīs – Mazāk nekā 25 % no darbības veikšana dzīvesvietas dalībvalstī – Jēdziens “būtiska darbības daļa” – Ar darba laiku un/vai atalgojumu saistītie piesaistes kritēriji – Citu apstākļu ņemšana vērā – Novērtējamā laikposma ilgums – Kompetento iestāžu novērtējuma brīvība
Lietā C‑203/24 [Hakamp] (
i
)
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlandes Augstākā tiesa) iesniegusi ar 2024. gada 15. marta lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 15. martā, tiesvedībā
KN
pret
Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank,
TIESA (sestā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Kumins [A. Kumin], pirmās palātas priekšsēdētājs F. Biltšens [F. Biltgen] (referents) un tiesnese I. Ziemele,
ģenerāladvokāts: A. Rants [A. Rantos],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
KN vārdā – M. J. van Dam, advocaat,
–
Nīderlandes valdības vārdā – M. K. Bulterman un M. H. S. Gijzen, pārstāves,
–
Čehijas valdības vārdā – J. Benešová, M. Smolek un J. Vláčil, pārstāvji,
–
Francijas valdības vārdā – R. Bénard un M. Guiresse, pārstāvji,
–
Lihtenšteinas Firstistes valdības vārdā – A. Entner‑Koch un R. Schobel, pārstāves,
–
Eiropas Komisijas vārdā – B.‑R. Killmann un F. van Schaik, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 13. panta 1. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2004, L 166, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 22. maija Regulu (ES) Nr. 465/2012 (OV 2012, L 149, 4. lpp.) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 883/2004”), kā arī 14. panta 8. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 987/2009 (2009. gada 16. septembris), ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2009, L 284, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 465/2012 (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 987/2009”).
2
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp algotu darbinieku KN un Raad van Bestuur van de Sociale Verzekeringsbank (Sociālā nodrošinājuma bankas valde, Nīderlande; turpmāk tekstā – “SVB”) par viņam sociālā nodrošinājuma jomā piemērojamo tiesību aktu provizorisku noteikšanu.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regula Nr. 883/2004
3
Regulas Nr. 883/2004 1., 3. un 45. apsvērums ir formulēti šādi:
“(1)
Valstu sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinācijas noteikumi ietilpst personu brīvās pārvietošanās regulējumā, un tiem jāsekmē dzīves kvalitātes un nodarbinātības nosacījumu uzlabošana.
[..]
(3)
[Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma shēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenes locekļiem, kas pārvietojas Kopienā], ir vairākas reizes grozīta un atjaunināta, lai ņemtu vērā ne vien pārmaiņas Kopienas līmenī, ieskaitot Tiesas spriedumus, bet arī pārmaiņas tiesību aktos valstu līmenī. Šiem faktoriem ir tādas sekas, ka Kopienas koordinācijas noteikumi ir kļuvuši sarežģīti un gari. Tādējādi šo noteikumu aizstāšanai, tos vienlaicīgi modernizējot un vienkāršojot, ir būtiska nozīme personu brīvas pārvietošanās mērķa sasniegšanā.
[..]
(45)
Tādēļ, ka dalībvalstis nevar pienācīgi īstenot iecerētās darbības mērķi, proti, koordinēt pasākumus, lai garantētu personu brīvas pārvietošanās tiesību pilnvērtīgu izmantošanu, un minētās rīcības mērogu un seku dēļ šo mērķi labāk var sasniegt Kopienas līmenī, [..].”
4
Šīs regulas 11. pants noteic:
“1.   Personas, uz kurām attiecas šī regula, ir pakļautas tikai vienas dalībvalsts tiesību aktiem. Šos tiesību aktus nosaka saskaņā ar šo sadaļu.
[..]”
5
Šīs regulas 13. panta “Darbības veikšana divās vai vairāk dalībvalstīs” 1. punkts noteic:
“Uz personu, kas parasti veic darbību nodarbinātas personas statusā divās vai vairāk dalībvalstīs, attiecas:
a)
dzīvesvietas dalībvalsts tiesību akti, ja viņa šajā dalībvalstī veic būtisku savas darbības daļu; vai
b)
ja viņa dzīvesvietas dalībvalstī neveic būtisku savas darbības daļu:
i)
tās dalībvalsts tiesību akti, kurā ir uzņēmuma vai darba devēja juridiskā adrese vai uzņēmējdarbības vieta, ja šo personu nodarbina viens uzņēmums vai darba devējs [..]
[..].”
Regula Nr. 987/2009
6
Regulas Nr. 987/2009 1. apsvērums ir formulēts šādi:
“Ar Regulu [Nr. 883/2004] modernizē dalībvalstu sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinēšanas noteikumus, precizējot vajadzīgos pasākumus un procedūras noteikumu īstenošanai un raugoties, lai noteikumi tiktu vienkāršoti visu iesaistīto dalībnieku interesēs. Būtu jānosaka īstenošanas noteikumi.”
7
Šīs regulas 14. panta “Precizējumi attiecībā uz [Regulas Nr. 883/2004] 12. un 13. pantu” 8. punkts noteic:
“Piemērojot [Regulas Nr. 883/2004] 13. panta 1. un 2. punktu, ar frāzi “veic būtisku savas darbības daļu” dalībvalstī saprot, ka nodarbināta vai pašnodarbināta persona veic kvantitatīvi būtisku visu darbību daļu šajā dalībvalstī, neņemot vērā to, vai tā ir lielākā daļa no šīm darbībām.
Lai noteiktu, vai būtisku darbību daļu veic dalībvalstī, ņem vērā šādus indikatīvus kritērijus:
a)
algotas darbības gadījumā – darba laiku un/vai atalgojumu; un
b)
pašnodarbinātas darbības gadījumā – apgrozījumu, darba laiku, sniegto pakalpojumu skaitu un/vai ienākumus.
Saskaņā ar vispārēju novērtējumu mazāk nekā 25 % no minētajiem kritērijiem norāda, ka būtisku visu darbību daļu neveic attiecīgajā dalībvalstī.”
8
Minētās regulas 14. panta 10. punkts noteic:
“Lai noteiktu, kādi tiesību akti ir piemērojami atbilstīgi 8. un 9. punktam, attiecīgās iestādes ņem vērā situāciju, kas paredzēta turpmākajiem 12 kalendāra mēnešiem.”
9
Šīs pašas regulas 16. panta, kurā noteikta “[Regulas Nr. 883/2004] 13. panta piemērošanas procedūra”, 1.–2. punkts noteic:
“1.   Persona, kas veic darbības divās vai vairāk dalībvalstīs, informē dzīvesvietas dalībvalsts kompetentās iestādes norādīto iestādi.
2.   Norādītā dzīvesvietas iestāde nekavējoties nosaka, kādi tiesību akti attiecīgajai personai jāpiemēro, ņemot vērā [Regulas Nr. 883/2004] 13. pantu un [Regulas Nr. 987/2009] 14. pantu. Šī sākotnējā noteikšana ir provizoriska. Iestāde informē norādīto iestādi katrā no dalībvalstīm, kurā tiek veiktas darbības, par piemērojamo tiesību aktu provizorisku noteikšanu.”
Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) Apvienotās komitejas lēmumi
10
Atbilstoši EEZ Apvienotās komitejas Lēmumam Nr. 76/2011 (2011. gada 1. jūlijs), ar ko groza EEZ līguma VI pielikumu (Sociālais nodrošinājums) un 37. protokolu (OV 2011, L 262, 33. lpp.) un kas stājies spēkā 2012. gada 1. jūnijā, Regula Nr. 883/2004 un Regula Nr. 987/2009 ir ietverta 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (OV 1994, L 1, 3. lpp.) VI pielikumā (Sociālais nodrošinājums) kā “tiesību akti, uz kuriem sniegtas atsauces”. Kopš 2012. gada 1. jūnija šīs regulas ir piemērojamas Lihtenšteinā.
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
11
2016. gadā KN dzīvoja Nīderlandē. No 2016. gada 4. februāra līdz 31. decembrim (turpmāk tekstā – “strīdīgais laikposms”) viņš strādāja par kuģa vadītāju uz iekšzemes ūdensceļu kuģa (turpmāk tekstā – “kuģis”), kurš reģistrēts Nīderlandē un kura īpašnieks un ekspluatants bija kāda Nīderlandē reģistrēta un iedibināta kuģniecības sabiedrība. KN darbu veica Beļģijā, Vācijā un Nīderlandē. Saskaņā ar kuģa žurnāla datiem 2016. gadā aptuveni 22 % no kopējā kuģošanas laika šis kuģis bija kuģojis Nīderlandē. Strīdīgajā laikposmā KN bija iekļauts Lihtenšteinā iedibināta darba devēja personāla reģistrā.
12
No šā kuģa žurnāla arī izriet, ka 2013. un 2014. gadā kuģis Nīderlandē jau bija kuģojis attiecīgi 22 % un 24 % no kopējā kuģošanas laika. Tomēr šajā laikposmā KN nestrādāja ne pie šā Lihtenšteinā iedibinātā darba devēja, ne uz šā kuģa.
13
Ar 2017. gada 25. jūlija vēstuli Lihtenšteinas Firstistes kompetentā iestāde, pamatojoties uz Regulas Nr. 987/2009 6. pantu, lūdza SVB provizoriski noteikt, kuri tiesību akti ir piemērojami KN attiecībā uz strīdīgo laikposmu.
14
2019. gada 8. novembra lēmumā SVB atzina, ka attiecībā uz strīdīgo laikposmu ir piemērojami Nīderlandes tiesību akti, un izdeva apliecinājumu par Nīderlandes sociālā nodrošinājuma sistēmas piemērošanu (A1 sertifikāts) šajā laikposmā.
15
KN iesniedza sūdzību, kuru SVB ar 2020. gada 6. marta lēmumu noraidīja, pamatojoties uz to, ka viņš strīdīgajā laikposmā būtisku algotā darba daļu bija strādājis Nīderlandē. Šādu secinājumu SVB izdarīja, ņēmusi vērā ne tikai kuģa, uz kura KN strādāja, kuģošanas laiku, kāds tas izriet no kuģa žurnāla, bet arī to, ka KN dzīvesvieta bija Nīderlandē un tur bija reģistrēts gan kuģis, gan iedibināts kuģa īpašnieks un ekspluatants.
16
Tā kā rechtbank Midden‑Nederland (Centrālnīderlandes tiesa, Nīderlande) noraidīja prasību, ko KN bija cēlis par šo SVB lēmumu, KN iesniedza apelācijas sūdzību Centrale Raad van Beroep (Sociālā nodrošinājuma un civildienesta lietu apelācijas tiesa, Nīderlande), uzrādīdams dokumentus, no kuriem izrietot, ka viņa darba laiks Nīderlandē nepārsniedza 18,5 % no viņa kopējā darba laika strīdīgajā laikposmā.
17
2022. gada 19. maija spriedumā Centrale Raad van Beroep (Sociālā nodrošinājuma un civildienesta lietu apelācijas tiesa) šo apelācijas sūdzību noraidīja, attiecībā uz strīdīgo laikposmu par piemērojamiem atzīstot Nīderlandes sociālā nodrošinājuma tiesību aktus. Minētā tiesa uzskata, ka darba ņēmēju, kurš dzīvesvietas dalībvalstī veic mazāk nekā 25 % no savas darbības nodarbinātas personas statusā, tomēr varētu uzskatīt par tādu, kas šajā valstī ir veicis būtisku šīs darbības daļu, ja par to liecina pietiekami daudz citu norāžu.
18
Centrale Raad van Beroep (Sociālā nodrošinājuma un civildienesta lietu apelācijas tiesa) uzskatīja, ka SVB ir pietiekami pierādījusi, ka KN būtisku daļu darbības nodarbinātas personas statusā ir veicis dzīvesvietas dalībvalstī, šajā ziņā ņemot vērā, ka kuģis, uz kura viņš strādāja, arī 2013. un 2014. gadā Nīderlandē bija kuģojis attiecīgi 22 % un 24 % no kopējā kuģošanas laika, ka Nīderlandē bija gan KN dzīvesvieta, gan reģistrēts kuģis, gan iedibināti kuģa īpašnieks un ekspluatants.
19
Par šo Centrale Raad van Beroep (Sociālā nodrošinājuma un civildienesta lietu apelācijas tiesa) nolēmumu KN iesniedza kasācijas sūdzību iesniedzējtiesā – Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlandes Augstākā tiesa). Viņš apgalvo, ka Centrale Raad van Beroep (Sociālā nodrošinājuma un civildienesta lietu apelācijas tiesa), ņemdama vērā apstākļus, kuriem nav nozīmes, lai novērtētu, kur viņš veicis būtisku darbības nodarbinātas personas statusā daļu, esot kļūdaini piemērojusi Regulas Nr. 883/2004 13. pantu un Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punktu. Turklāt KN uzskata, ka minētā tiesa esot kļūdaini atstājusi bez ievērības to, ka darba devējs ir iedibināts Lihtenšteinā un ka uzkāpšana uz kuģa klāja un nokāpšana no tā ir notikusi Beļģijā, nevis Nīderlandē.
20
Šajā kontekstā iesniedzējtiesa uzdod vairākus jautājumus.
21
Pirmām kārtām, šī tiesa vēlas noskaidrot, kādiem apstākļiem var būt nozīme, lai uzskatītu, ka darba ņēmēji, kuri dzīvesvietas dalībvalstī strādā mazāk nekā 25 % no darba laika, tajā tomēr veic būtisku daļu darbības nodarbinātas personas statusā.
22
Iesniedzējtiesa uzskata, ka no Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punkta holandiešu valodas redakcijā lietoto vārdu “mede” (“tostarp”) un “indicatieve criteria” (“indikatīvi kritēriji”), kā arī lietvārda “indicatie” (“rādītājs”) izmantošanas neapstrīdami izriet, ka tad, ja dzīvesvietas dalībvalstī nostrādātā darba laika un/vai saņemtā atalgojuma īpatsvars veido mazāk nekā 25 % no šo elementu kopuma saistībā ar visu darba ņēmēja darbību dažādās dalībvalstīs, minētā darba ņēmēja situācijas visaptverošā novērtējumā ir iespējams ņemt vērā arī citus apstākļus.
23
Savukārt Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punktā ne tikai neesot minēts, kādi būtu šie citi nozīmīgie apstākļi, bet esot arī grūti saprast, kāda nozīme ir piešķirama 8. punkta pēdējai daļai, saskaņā ar kuru apstāklis, ka tajā minētie piesaistes kritēriji ir izpildīti mazāk nekā 25 % apmērā, norāda, ka būtiska darbību daļa netiek veikta dzīvesvietas dalībvalstī.
24
No Regulas Nr. 883/2004 13. panta 1. punkta a) apakšpunkta formulējuma esot secināms, ka jēdzienam “būtiska daļa” jāattiecas uz konkrētās personas darbību nodarbinātas personas statusā. Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punktā esot precizēts, ka tai jābūt par tādai darbības daļai, kas kvantitatīvā ziņā ir būtiska. Tādējādi iesniedzējtiesa sliecas secināt, ka citiem apstākļiem jābūt tieši saistītiem ar darbības veikšanu, jāietver norāde par darbības veikšanas vietu un jāļauj izdarīt kvantitatīvus secinājumus par dzīvesvietas dalībvalstī veiktās darbības īpatsvaru attiecīgās personas kopējā darbībā.
25
Otrām kārtām, iesniedzējtiesa uzskata, ka no dažādiem vērā ņemamajiem apstākļiem jāizslēdz vieta, kur kuģis ir reģistrēts, vieta, kur iedibināti kuģa īpašnieks un ekspluatants, un vieta, kur darba ņēmējs uzkāpj uz kuģa klāja vai nokāpj no tā, un pat norādes par kuģošanas laiku vai vietu tajos gados, kad darba ņēmējs nav strādājis pie sava Lihtenšteinas darba devēja. Turklāt iesniedzējtiesa uzskata, ka darba ņēmēja dzīvesvieta nevarot būt vērā ņemams kritērijs, jo Regulas Nr. 883/2004 13. panta 1. punkts attiecas tieši uz gadījumu, kad darba ņēmējs daļu darbības veic dzīvesvietas dalībvalstī. Arī vieta, kur iedibināts darba devējs, neesot saistīta ar strādāšanu šajā valstī.
26
Trešām kārtām, iesniedzējtiesa jautā, vai laikposmam – kas jāņem vērā, lai novērtētu, vai darba ņēmējs būtisku savas darbības daļu veic dzīvesvietas dalībvalstī, – jāaprobežojas ar laiku, uz kuru attiecas A1 sertifikāts, vai arī tas var būt plašāks, lai vajadzības gadījumā atbilstu kalendārajam gadam. Regulas Nr. 987/2009 14. panta 10. punktā esot noteikts, ka jāņem vērā situācija nākotnē – nākamajos divpadsmit kalendārajos mēnešos, tomēr neesot precizēts, no kura brīža šis termiņš aprēķināms, proti, no dienas uz dienu, vai pēc konkrēta laikposma beigām.
27
Regulā Nr. 987/2009 nekas neesot noteikts par to, vai laikposms pirms attiecīgā laikposma būtu ņemams vērā. Savukārt saskaņā ar Praktisko informatīvo materiālu par tiesību aktiem, kas piemērojami Eiropas Savienībā, Eiropas Ekonomikas zonā (EEZ) un Šveicē, ko izstrādājusi un apstiprinājusi Administratīvā komisija sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinācijai un kas publicēts 2013. gada decembrī (turpmāk tekstā – “Praktiskā rokasgrāmata”), līdzšinējā nodarbinātības attiecību kārtība arī varētu būt uzticams rādītājs par to, kā attiecīgais darba ņēmējs rīkosies nākotnē.
28
Ceturtām kārtām, iesniedzējtiesa jautā, kāda ir kompetentās iestādes novērtējuma brīvība saistībā ar A1 sertifikāta izdošanu, lai noskaidrotu, vai darba ņēmējs būtisku darbības daļu veic dzīvesvietas dalībvalstī.
29
Šādos apstākļos Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlandes Augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Kādi apstākļi vai apstākļu veidi ir ņemami vērā, lai saskaņā ar [Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punktu izvērtētu jautājumu, vai persona, kas parasti veic darbību divās vai vairākās dalībvalstīs, būtisku savas darbības daļu veic dzīvesvietas dalībvalstī, ja ir konstatēts, ka šī persona tajā veic darbību 22 % apmērā no sava darba laika? Vai tālab ir nepieciešams, lai: i) apstāklim būtu tieša saikne ar darbības veikšanu, ii) apstāklis ietvertu norādi par darbības veikšanas vietu un iii) apstāklis ļautu izdarīt kvantitatīvus secinājumus par dzīvesvietas dalībvalstī veiktās darbības īpatsvaru attiecīgās personas kopējā darbībā?
2)
Vai, ņemot vērā atbildi uz pirmo jautājumu, šajā vērtējumā jāņem vērā vai var tikt ņemtas vērā: i) darba ņēmēja dzīvesvieta, ii) tā iekšzemes ūdensceļu kuģa reģistrācijas vieta, uz kura darba ņēmējs veic savu darbību, iii) iekšzemes ūdensceļu kuģa īpašnieka un ekspluatanta juridiskā adrese, iv) vieta, kurā kuģis ir kuģojis citos laikposmos, kad darba ņēmējs uz tā nav strādājis un nav arī jau bijis nodarbināts pie šā darba devēja, v) darba devēja juridiskā adrese un vi) vieta, kurā darba ņēmējs uzkāpj uz kuģa klāja un nokāpj no tā?
3)
Cik ilgs laikposms jāaplūko, lai izvērtētu, vai darba ņēmējs būtisku savas darbības daļu veic dzīvesvietas dalībvalstī?
4)
Vai dalībvalsts kompetentajai iestādei, nosakot piemērojamos tiesību aktus, ir novērtējuma brīvība – kas tiesām principā jārespektē – attiecībā uz [Regulas Nr. 883/2004] 13. panta 1. punktā rodamā jēdziena “būtisk[a] savas darbības daļ[a]” tvērumu, un, ja tas tā ir, tad kādā apmērā?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo un otro jautājumu
30
Ar pirmo un otro jautājumu, kuri jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punkts jāinterpretē tādējādi, ka kompetentajai iestādei – lai novērtētu, vai persona, kas darbību nodarbinātas personas statusā parasti veic divās vai vairāk dalībvalstīs, būtisku šīs darbības daļu veic dzīvesvietas dalībvalstī, – ir iespēja ņemt vērā citus no šajā valstī nostrādātā darba laika un/vai saņemtā atalgojuma atšķirīgus apstākļus.
31
No Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punktā noteiktā izriet, ka ar frāzi “veic būtisku savas darbības daļu” dalībvalstī saprot, ka nodarbināta vai pašnodarbināta persona veic kvantitatīvi būtisku visu darbību daļu šajā dalībvalstī, neņemot vērā to, vai tā ir lielākā daļa no šīm darbībām. Lai noteiktu, vai būtiska darbības daļa tiek veikta dalībvalstī, algota darba gadījumā tiek ņemts vērā darba laiks un/vai atalgojums. Atbilstība šiem kritērijiem mazāk nekā 25 % apmērā norāda, ka būtisku darbības daļu neveic attiecīgajā dalībvalstī (spriedums, 2022. gada 19. maijs, INAIL un INPS, C‑33/21, EU:C:2022:402, 63. punkts).
32
Iesniedzējtiesas šaubas izriet no tā, ka saistībā ar norādi uz indikatīviem kritērijiem, kuri jāņem vērā, lai noteiktu, vai būtiska daļa no attiecīgās personas algota darba tiek veikta dalībvalstī, Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punkta holandiešu valodas redakcijā ir ietverts vārds “mede” (“tostarp”). Iesniedzējtiesa no tā secina, ka esot pieļaujams atzīt arī citus kritērijus, kas ir atšķirīgi no šajā tiesību normā uzskaitītajiem darba laika un/vai atalgojuma kritērijiem.
33
Jākonstatē, ka citās Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punkta valodu versijās, konkrēti, angļu, vācu, franču vai latviešu valodas versijā, nav ietverts vārds “tostarp”.
34
Pastāvīgās judikatūras atziņa ir tāda, ka vienā no Savienības tiesību normas valodu versijām lietotais formulējums nevar būt vienīgais pamats šīs tiesību normas interpretācijai un tam nav dodama priekšroka salīdzinājumā ar pārējo valodu versijām. Šāda pieeja būtu pretrunā prasībai Savienības tiesības piemērot vienveidīgi. Gadījumā, ja starp dažādu valodu versijām ir atšķirības, attiecīgā norma jāinterpretē, ņemot vērā šo normu ietverošā tiesiskā regulējuma vispārējo sistēmu un mērķi (spriedumi, 2010. gada 25. marts, Helmut Müller, C‑451/08, EU:C:2010:168, 38. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2024. gada 21. marts, Cobult, C‑76/23, EU:C:2024:253, 25. punkts un tajā minētā judikatūra).
35
Par attiecīgo normu ietverošā tiesiskā regulējuma kontekstu jāteic, ka jau no Regulas Nr. 987/2009 virsraksta izriet, ka ar to ir gribēts noteikt Regulas Nr. 883/2004 īstenošanas kārtību. Savukārt Regulas Nr. 987/2009 14. panta virsraksts ir “Precizējumi attiecībā uz [Regulas Nr. 883/2004] 12. un 13. pantu”, un tā 8. punkts ir pieņemts, “piemērojot [Regulas Nr. 883/2004] 13. panta 1. un 2. punktu”.
36
Tādējādi, interpretējot Regulas Nr. 987/2009 14. pantu, jāņem vērā Regulas Nr. 883/2004 12. un 13. pants.
37
Šajā ziņā jāatgādina ka Regulas Nr. 883/2004 12. un 13. pantu ietverošās šīs regulas II sadaļas “Piemērojamo tiesību aktu noteikšana” normas veido pilnīgu un vienotu kolīziju normu sistēmu, kuras mērķis ir ne tikai izvairīties no vienlaicīgas vairāku valstu tiesību aktu piemērošanas un ar to saistītajām grūtībām, bet arī nepieļaut, ka šīs regulas piemērošanas jomā ietilpstošajām personām tiek liegta aizsardzība sociālā nodrošinājuma jomā tādēļ vien, ka nav tiesību aktu, kuri būtu šīm personām piemērojami (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 16. novembris, Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Toruniu, C‑422/22, EU:C:2023:869, 50. punkts un tajā minētā judikatūra).
38
Regulas Nr. 883/2004 mērķis – kā izriet no tās 1. un 45. apsvēruma – ir nodrošināt valstu sociālā nodrošinājuma sistēmu koordināciju, lai nodrošinātu personu brīvas pārvietošanās pilnvērtīgu izmantošanu un tādējādi sekmētu dzīves kvalitātes un nodarbinātības nosacījumu uzlabošanu personām, kuras pārvietojas Eiropas Savienībā, vienlaikus modernizējot un vienkāršojot regulējumu, kas bija noteikts Regulā Nr. 1408/71 (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 16. jūlijs, AFMB u.c., C‑610/18, EU:C:2020:565, 63. punkts).
39
Šis mērķis tiek īstenots ar Regulas Nr. 883/2004 11. panta 1. punktu, kas noteic, ka personām, uz kurām attiecas šī regula, sociālā nodrošinājuma jomā ir piemērojami tikai vienas dalībvalsts tiesību aktiem, kurus nosaka saskaņā ar minētās regulas II sadaļu.
40
Turklāt minētā 11. panta 3. punkta a) apakšpunkts noteic principu, saskaņā ar kuru personai, kas strādā algotu darbu kādā dalībvalstī, ir piemērojami šīs dalībvalsts tiesību akti (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 16. jūlijs, AFMB u.c., C‑610/18, EU:C:2020:565, 42. punkts).
41
Tomēr šis princips ir noteikts pakārtoti, proti, “ievērojot” Regulas Nr. 883/2004 “12.–16. pantu”, jo dažkārt īpašās situācijās šā principa nelokāma piemērošana varētu nevis novērst, bet gan gluži pretēji – gan darba ņēmējam, gan darba devējam un sociālā nodrošinājuma iestādēm radīt administratīvus sarežģījumus, kuru dēļ var tikt traucēta personu, uz kurām attiecas minētā regula, brīva pārvietošanās (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 16. jūlijs, AFMB u.c., C‑610/18, EU:C:2020:565, 43. punkts).
42
Viena no šīm īpašajām situācijām ir Regulas Nr. 883/2004 13. panta 1. punktā minētā situācija, kad persona darbību nodarbinātas personas statusā parasti veic divās vai vairāk dalībvalstīs.
43
Regulas Nr. 883/2004 13. panta 1. punkta a) apakšpunkts noteic, ka personai, kas darbību nodarbinātas personas statusā parasti veic divās vai vairāk dalībvalstīs, ir piemērojami dzīvesvietas dalībvalsts tiesību akti, ja tā tur veic būtisku savas darbības daļu, savukārt šīs tiesību normas b) apakšpunkts noteic, ka personai, kas darbību nodarbinātas personas statusā parasti veic divās vai vairāk dalībvalstīs un savas dzīvesvietas dalībvalstī neveic būtisku šīs darbības daļu, ir piemērojami tās dalībvalsts tiesību akti, kurā ir uzņēmuma vai darba devēja juridiskā adrese vai uzņēmējdarbības vieta.
44
Regulas Nr. 883/2004 13. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā paredzētās kolīziju normas nodrošina, ka tad, ja persona veic darbību nodarbinātas personas statusā divās vai vairāk dalībvalstīs, vienmēr ir piemērojami tikai vienas dalībvalsts tiesību akti, proti, vai nu šīs personas dzīvesvietas dalībvalsts tiesību akti, ja tā tur veic būtisku savas darbības daļu, vai pretējā gadījumā – tās dalībvalsts tiesību akti, kurā ir iedibināts tās darba devējs.
45
Tādējādi Regulas Nr. 883/2004 13. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts atbilst šā sprieduma 37. un 38. punktā atgādinātajam mērķim, jo tie – vienkāršojot ar iepriekšējo tiesisko regulējumu ieviestos noteikumus – noteic arī atkāpes no šīs regulas 11. panta 3. punkta a) apakšpunkta noteikuma par nodarbinātības dalībvalsts tiesību aktu piemērojamību tieši tālab, lai izvairītos no sarežģījumiem, kas citādi varētu izrietēt no minētā noteikuma piemērošanas situācijām, kad darbība tiek veikta divās vai vairākās dalībvalstīs (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 16. jūlijs, AFMB u.c., C‑610/18, EU:C:2020:565, 64. punkts).
46
Tādēļ ar šā sprieduma 43. punktā minētajās tiesību normās noteiktajām atkāpēm ir gribēts nodrošināt, lai saskaņā ar šā sprieduma 39. punktā atgādināto vienas valsts tiesību aktu piemērojamības principu darba ņēmējiem, kas veic darbību divās vai vairāk dalībvalstīs, tiktu piemēroti tikai vienas dalībvalsts tiesību akti, tālab nosakot piesaistes kritērijus, kuros tiktu ņemta vērā šo darba ņēmēju objektīvā situācija, lai atvieglotu viņu pārvietošanās brīvību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 16. jūlijs, AFMB u.c., C‑610/18, EU:C:2020:565, 65. punkts).
47
Atsauce Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punktā uz darba laiku un/vai atalgojumu, lai noteiktu, vai dalībvalstī tiek veikta kvantitatīvi būtiska visu darba ņēmēja darbību daļa, jāinterpretē, ņemot vērā tieši šos apsvērumus.
48
Šajā kontekstā jāteic, pirmkārt, ka Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punkta pēdējā daļā – saskaņā ar kuru, veicot attiecīgā darba ņēmēja situācijas visaptverošu novērtējumu, jāpārbauda, vai ir sasniegts 25 % slieksnis, – ir tieša atsauce uz “minētajiem” kritērijiem, proti, algota darba gadījumā – ar darba laiku un/vai atalgojumu saistītajiem kritērijiem, izslēdzot jebkādus citus kritērijus.
49
Apstāklis, ka minētos kritērijus pārbauda, visaptveroši izvērtējot attiecīgā darba ņēmēja situāciju, nozīmē nevis to, ka ir atļauts pievienot citus kritērijus, bet gan to, ka jāņem vērā visa minētā darba ņēmēja nodarbinātas personas statusā veiktā darbība.
50
Otrkārt, šīs tiesību normas formulējums neatstāj nekādas šaubas, ka gadījumā, ja ar darba laiku un/vai atalgojumu saistītie kritēriji nav izpildīti 25 % apmērā, nevar secināt, ka būtiska daļa no nodarbinātas personas statusā veiktās darbības tiek veikta attiecīgajā dalībvalstī.
51
Ja tiktu atzīts, ka darba ņēmējam, kurš dzīvesvietas dalībvalstī ir veicis mazāk nekā 25 % no darbības nodarbinātas personas statusā, šīs dalībvalsts tiesību akti var būt piemērojami, pamatojoties uz Regulas Nr. 883/2004 13. panta 1. punkta a) apakšpunktu, tiktu ne tikai neņemts vērā, ka šīs regulas 12.–14. pantā paredzētās piesaistes saites – tostarp tās, kas attiecas uz dzīvesvietas dalībvalsti, – ir noteiktas atkāpes veidā, bet arī radīta nedrošība šīs regulas II sadaļā paredzēto kolīziju normu piemērošanā un tādējādi mazināta vienkāršība, kuru ar šīm normām iecerēts ieviest attiecībā uz tādu piesaistes kritēriju piemērošanu, kuri ir balstīti uz objektīvu situāciju, kādā ir attiecīgais darba ņēmējs.
52
Tādu interpretāciju, saskaņā ar kuru 25 % kritēriju attiecībā uz darba laiku un/vai atalgojumu neizpilde nav atsverama ar citu kritēriju ņemšanu vērā, apstiprina arī Praktiskajā rokasgrāmatā rodamie skaidrojumi, lai arī šis dokuments pēc savas būtības nav juridiski saistošs. Tomēr šī rokasgrāmata ir noderīgs rīks Regulu Nr. 883/2004 un Nr. 987/2009 interpretācijai. Tādējādi dokumenta daļā, kas attiecas uz darbības “būtiskas daļas” jēdzienu, ir norādīts, ka darba laika un/vai atalgojuma kritēriji obligāti jāņem vērā, lai pārbaudītu, vai dzīvesvietas dalībvalstī ir sasniegts Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punktā paredzētais 25 % slieksnis – tā būtu norāde, ka šajā dalībvalstī tiek veikta būtiska attiecīgā darba ņēmēja darbību daļa. Lai gan Praktiskajā rokasgrāmatā ir teikts, ka var būt ņemami vērā arī citi kritēriji, taču tos nenosakot, no visiem konkrētajiem minētajiem piemēriem tomēr izriet, ka algota darba veikšana dzīvesvietas dalībvalstī apjomā, kas darba laika un/vai atalgojuma ziņā sasniedz mazāk nekā 25 %, neļauj secināt, ka ir piemērojami šīs valsts tiesību akti.
53
Līdz ar to secināms, ka Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punkts jāinterpretē tādējādi, ka, lai varētu uzskatīt, ka persona būtisku savas darbības nodarbinātas personas statusā daļu veic dzīvesvietas dalībvalstī, šajā dalībvalstī jāsasniedz 25 % darba laika un/vai atalgojuma slieksnis, un citu kritēriju ņemšana vērā nevar atsvērt to, ka nav izpildīti iepriekš minētie kritēriji.
54
No tā izriet, ka tādā gadījumā kā pamatlietā aplūkotais, kurā nav strīda par to, ka darba ņēmējs darbību nodarbinātas personas statusā dzīvesvietas dalībvalstī ir veicis 22 % apmērā, t.i., apmērā, kas ir mazāks nekā Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punktā noteiktais 25 % slieksnis, viņam nevar tikt piemērota Regulas Nr. 883/2004 13. panta 1. punkta a) apakšpunkta kolīziju norma un tādējādi piemērojamie tiesību akti jānosaka atbilstoši šīs regulas 13. panta 1. punkta b) apakšpunktā ietvertajai kolīziju normai, kas noteic, ka darba ņēmējam ir piemērojami tās dalībvalsts tiesību akti, kurā atrodas uzņēmuma vai darba devēja juridiskā adrese vai uzņēmējdarbības vieta.
55
No iepriekš izklāstītā izriet, ka nav jāņem vērā citi kritēriji, lai noteiktu, vai attiecīgais darba ņēmējs būtisku darbības nodarbinātas personas statusā daļu veic savas dzīvesvietas valstī.
56
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos iemeslus, uz pirmo un otro jautājumu ir atbildams, ka Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punkts jāinterpretē tādējādi, ka, lai novērtētu, vai persona, kas darbību nodarbinātas personas statusā parasti veic divās vai vairāk dalībvalstīs, būtisku šīs darbības daļu veic dzīvesvietas dalībvalstī, kompetentajai iestādei šīs personas situācijas visaptverošā novērtējumā jāpārbauda, vai vismaz 25 % no tās darba laika un/vai atalgojuma ir attiecīgi nostrādāti un/vai saņemti šajā valstī. Šajā kontekstā nav jāņem vērā citi apstākļi vai kritēriji.
Par trešo jautājumu
57
Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, kāds laikposms jāņem vērā, lai Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. punktā paredzētajā visaptverošajā novērtējumā izvērtētu, vai attiecīgais darba ņēmējs būtisku darbības nodarbinātas personas statusā daļu veic dzīvesvietas dalībvalstī.
58
Šajā ziņā Regulas Nr. 987/2009 14. panta 10. punkts noteic, ka attiecīgajām iestādēm jāņem vērā situācija, kas paredzēta turpmākajiem divpadsmit kalendārajiem mēnešiem.
59
Lai arī šajā tiesību normā nav precizēts vērā ņemamā 12 mēnešu laikposma sākums, tomēr no tās formulējuma skaidri izriet, ka runa ir par nākamajiem divpadsmit mēnešiem, jo nevienā šīs regulas normā nav atsauces uz attiecīgā darba ņēmēja agrāko situāciju.
60
Tā kā Regulas Nr. 987/2009 14. panta 10. punktu, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 14. panta 8. punktu, paredzēts piemērot tikai gadījumos, kad darba ņēmējs strādā divās vai vairākās dalībvalstīs, ir uzskatāms, ka sākumpunktam jābūt brīdī, kad sākas darbība divās vai vairākās dalībvalstīs.
61
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos iemeslus, uz trešo jautājumu ir atbildams, ka Regulas Nr. 987/2009 14. panta 8. un 10. punkts jāinterpretē tādējādi, ka, lai, visaptveroši novērtējot tādas personas situāciju, kura darbību nodarbinātas personas statusā parasti veic divās vai vairāk dalībvalstīs, izvērtētu, vai šī persona būtisku darbības daļu veic dzīvesvietas dalībvalstī, jāņem vērā tās situācija, kas paredzēta turpmākajiem divpadsmit kalendārajiem mēnešiem.
Par ceturto jautājumu
62
Ar ceturto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, kāda novērtējuma brīvība ir dalībvalsts kompetentajai iestādei, nosakot, vai darba ņēmējs dzīvesvietas dalībvalstī ir veicis būtisku darbības nodarbinātas personas statusā daļu Regulas Nr. 883/2004 13. panta 1. punkta izpratnē.
63
Ņemot vērā uz pirmo jautājumu sniegto atbildi, uz ceturto jautājumu nav jāatbild.
Par tiesāšanās izdevumiem
64
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (sestā palāta) nospriež:
1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 987/2009 (2009. gada 16. septembris), ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 22. maija Regulu (ES) Nr. 465/2012, 14. panta 8. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
lai novērtētu, vai persona, kas darbību nodarbinātas personas statusā parasti veic divās vai vairāk dalībvalstīs, būtisku šīs darbības daļu veic dzīvesvietas dalībvalstī, kompetentajai iestādei šīs personas situācijas visaptverošā novērtējumā jāpārbauda, vai vismaz 25 % no tās darba laika un/vai atalgojuma ir attiecīgi nostrādāti un/vai saņemti šajā valstī. Šajā kontekstā nav jāņem vērā citi apstākļi vai kritēriji.
2)
Regulas Nr. 987/2009, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 465/2012, 14. panta 8. un 10. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka,
lai, visaptveroši novērtējot tādas personas situāciju, kura darbību nodarbinātas personas statusā parasti veic divās vai vairāk dalībvalstīs, izvērtētu, vai šī persona būtisku darbības daļu veic dzīvesvietas dalībvalstī, jāņem vērā tās situācija, kas paredzēta turpmākajiem divpadsmit kalendārajiem mēnešiem.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – holandiešu.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.