62020CC0459
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JEAN RICHARD DE LA TOUR
esitatud 16. juunil 2022 (
1
)
Kohtuasi C‑459/20
X
versus
Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud rechtbank Den Haag, zittingsplaats Utrecht (Haagi esimese astme kohus, Utrechti kohtumaja, Madalmaad))
Eelotsusetaotlus – Liidu kodakondsus – ELTL artikkel 20 – Liidu kodanikust alaealise lapse vanema, kolmanda riigi kodaniku õigus elada liikmesriigis, mille kodakondsus sellel lapsel on – Väljaspool liidu territooriumi elav laps – Elamisloa andmisest keeldumine, mis võib võtta lapselt võimaluse minna liidu territooriumile – Lapse parimad huvid – Sõltuvussuhe kolmanda riigi kodanikust vanema ja liidu kodanikust alaealise lapse vahel
I. Sissejuhatus
1.
Mil määral saab kolmanda riigi kodanik, kes on liidu kodanikust alaealise lapse vanem, saada ELTL artikli 20 alusel tuletatud elamisõiguse liikmesriigis, mille kodanik laps on, kui see laps elab sünnist saadik väljaspool liidu territooriumi?
2.
Selline on sisuliselt küsimus, mille käesolev kohtuasi tõstatab.
3.
Sellele küsimusele vastamiseks on vaja kindlaks teha, mil määral on põhimõtted, mille selgitas Euroopa Kohus välja 8. märtsi 2011. aasta kohtuotsuses Ruiz Zambrano (
2
), 15. novembri 2011. aasta kohtuotsuses Dereci jt (
3
), 6. detsembri 2012. aasta kohtuotsuses O jt (
4
) ning 10. mai 2017. aasta kohtuotsuses Chavez-Vilchez jt (
5
) ja mida on kinnitatud 8. mai 2018. aasta kohtuotsuses K.A. jt (perekonna taasühinemine Belgias) (
6
), kohaldatavad olukorras, kus liikmesriigis tuletatud elamisõiguse taotluse esitamise ajal ühelt poolt kolmanda riigi kodanikust vanem ja tema laps, liidu kodanik, kellel on selle riigi kodakondsus, ei ela koos, ning teiselt poolt see laps ei ole kunagi elanud liidu territooriumil.
4.
Selles analüüsis tuleb eristada kahte juhtumit. Esimesel juhul on tegemist kolmanda riigi kodanikust vanema „üksiku“ avaldusega ning viimasel ei ole mingit seost liidu kodanikust lapse sisenemisega liikmesriiki või elamisega liikmesriigis, mille kodakondsus tal on. Teisel juhul aga, mis on selle taotluse juhtum, on tegemist vanema ja selle lapse „ühise“ avaldusega, kes soovib kasutada liikumisvabadust, mille annab talle liidu kodaniku staatus, lahkudes kolmandast riigist, kus on tema alaline elukoht, et minna liikmesriiki, mille kodakondsus tal on.
5.
Sellele küsimusele vastamiseks tuleb teha ka mõned täpsustused ühelt poolt lapse parimate huvide hindamise korra ja teiselt poolt sellise sõltuvussuhte, mis võib niisuguses olukorras olla aluseks ELTL artiklil 20 põhinevale tuletatud elamisõigusele, olemasolu hindamise kriteeriumide kohta.
II. Põhikohtuasja asjaolud ja eelotsuse küsimused
A.
Faktilised asjaolud
6.
Kaebaja, kes on Tai kodanik, elas seaduslikult Madalmaades, kus ta abiellus Madalmaade kodaniku A-ga. Sellest abielust sündis 28. märtsil 2012 laps, kes on Madalmaade kodanik. See laps, kes on tänaseks kümneaastane, sündis Tais, kus teda kasvatas emapoolne vanaema, kuna kaebaja naasis pärast lapse sündi Madalmaadesse. Laps on alati elanud selles kolmandas riigis ega ole Madalmaades ega üheski teises liidu liikmesriigis elanud. Kaebaja külastas teda mitmel korral Tais. Laps ei räägi hollandi ega inglise keelt (
7
).
7.
Kaebaja elamisõigus tühistati 22. mai 2017. aasta otsusega tagasiulatuvalt alates 1. juunist 2016, kuna tema suhe A-ga oli selleks ajaks de facto lõppenud. Abielu lahutati 17. mail 2018 ja vanematel oli lapse suhtes täielik ühine hooldusõigus.
8.
Euroopa Kohtule esitatud toimikust nähtub, et põhikohtuasja kaebaja esitas 14. märtsil 2018 humanitaarkaalutlustel elamisloa taotluse, mis jäeti 26. juunil 2018 rahuldamata. Selle otsuse peale esitatud kaebus jäeti 18. detsembri 2018. aasta kohtuotsusega samuti rahuldamata.
9.
Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (justiits- ja julgeolekuküsimuste riigisekretär, edaspidi „riigisekretär“) teatas 6. mail 2019 kaebajale, et ta saadetakse 8. mail 2019 riigist välja Bangkokki (Tai).
10.
7. mail 2019 esitas B, kes on Madalmaade kodanik, elamisloataotluse („Aanvrag voor het verblijfsdoel “familie en gezin““ (pereliikme elamisloa taotlus)) perekonna taasühinemiseks kaebajaga kui laiendatud perekonna liikmega. Taotlus jäeti 8. mai 2019. aasta otsusega rahuldamata põhjusel, et kaebaja ja B vahel ei olnud püsivat ja ainulaadset suhet ning viimasel ei olnud selleks piisavaid vahendeid. Selles otsuses täpsustas riigisekretär lisaks, et kaebaja ei saa tugineda tuletatud elamisõigusele ELTL artikli 20 alusel, nagu Euroopa Kohus tunnustas kohtuotsuses Chavez-Vilchez jt.
11.
Kaebaja saadeti 8. mail 2019 riigist välja Bangkokki (Tai).
12.
Riigisekretär jättis 2. juuli 2019. aasta otsusega kaebaja elamisloataotluse rahuldamata.
B.
Menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus ja eelotsuse küsimused
13.
Kaebaja esitas 2. juuli 2019. aasta otsuse peale kaebuse põhjendusega, et selle otsuse tõttu ei ole tema lapsel võimalik elada liidus, seades nii kahtluse alla nende õiguste soovitava toime, mis lapsel liidu kodaniku staatusest tulenevalt on.
14.
Ta väidab sellega seoses, et tema lapsel on Madalmaade kodakondsusest tulenevalt õigus elada liidu territooriumil. Ta rõhutab lisaks, et tal on alati olnud selle lapsega kiindumussuhe ning ta on alati hoolitsenud lapse eest õiguslikust ja rahalisest aspektist. Kuigi enne Taisse tagasisaatmist oli ta sunnitud lapse eest hoolitsemise ja tema kasvatamise ülesandeid täitma kaugelt sotsiaalvõrgustiku kaudu, hoolitseb ta seevastu alates Taisse tagasipöördumisest 8. mail 2019 lapse eest iga päev. Ta lisab, et Surini (Tai) kohtu 5. veebruari 2020. aasta kohtuotsuse alusel sai ta lapse suhtes ainuhooldusõiguse. Kaebaja täpsustab, et tema ema ei saa enam lapse eest tervisliku seisundi tõttu hoolitseda. Lisaks väidab ta, et lapse isa ei ole kunagi hoolitsenud oma lapse eest õiguslikust, rahalisest või emotsionaalsest aspektist.
15.
Riigisekretär väidab sisuliselt, et kohtuotsuses Chavez-Vilchez jt välja töötatud põhimõtted ei ole sellises olukorras nagu põhikohtuasjas kohaldatavad, kuna kaebaja esitatud elamisloataotluse rahuldamata jätmine ei sunni last lahkuma liidu territooriumilt, sest ta elab sünnist saadik Tais. Riigisekretär rõhutab, et ei ole ühtegi objektiivset tõendit selle kohta, et kaebaja tegelikult hoolitseb oma lapse eest õiguslikust, rahalisest ja emotsionaalsest aspektist või et kaebaja ja lapse vahel on selline sõltuvussuhe, ega ka seda, et laps oleks sunnitud elama väljaspool liidu territooriumi. Lapse isa seotuse kohta märgib ta, et kaebaja esitatud asjaolud on subjektiivsed. Pealegi, kuna Surini (Tai) kohtu otsus ei ole legaliseeritud, siis ei saa automaatselt järeldada, et kaebajal on oma lapse suhtes ainuhooldusõigus. Riigisekretär lisab, et kaebaja ei ole ka tõendanud, et tema poeg soovib ise asuda elama Madalmaadesse või et tema elamisluba on lapse huvides.
16.
Neil asjaoludel otsustas rechtbank Den Haag, zittingsplaats Utrecht (Haagi esimese astme kohus, Utrechti kohtumaja, Madalmaad) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas ELTL artiklit 20 tuleb tõlgendada nii, et see säte ei luba liikmesriigil keelduda andmast kolmanda riigi kodanikule, kellel on ülalpeetav alaealine laps, kes on vanemast tegelikult sõltuv, õigust elada liikmesriigis, mille kodakondsus sellel alaealisel liidu kodanikul on, kui see alaealine liidu kodanik viibib nii väljaspool kõnealuse liikmesriigi territooriumi kui ka väljaspool liidu territooriumi ja/või ei ole liidu territooriumil kunagi viibinud, mistõttu tegelikult takistatakse alaealisel liidu kodanikul liidu territooriumile siseneda?
2.
a)
Kas (alaealised) liidu kodanikud peavad esitama väiteid või tõendeid oma huvi kohta kasutada neile liidu kodakondsusest tulenevaid õigusi?
b)
Kas sellega seoses võib olla oluline, et alaealised liidu kodanikud ei saa oma õigustele üldjuhul iseseisvalt tugineda ega tohi oma elukohta ise valida, vaid on sõltuvad oma vanema(te)st, mille tagajärjel võidakse liidu kodaniku staatusest tulenevaid õigusi teostada alaealise liidu kodaniku nimel, kusjuures see võib olla vastuolus alaealise muude huvidega näiteks kohtuotsuse Chavez-Vilchez jt tähenduses?
c)
Kas seejuures on tegemist absoluutsete õigustega, mis tähendab, et nende kasutamiseks ei või luua takistusi või et liikmesriigil, mille kodakondsus (alaealisel) liidu kodanikul on, on koguni positiivne kohustus võimaldada nende õiguste kasutamist?
3.
a)
Kas esimeses küsimuses märgitud sõltuvussuhte olemasolu hindamisel on määrav tähtsus sellel, kas kolmanda riigi kodanikust vanem on alaealise liidu kodaniku eest iga päev hoolitsenud ajal, mis eelnes taotluse esitamisele või elamisõiguse andmisest keeldumise otsusele või (liikmesriigi) kohtu otsusele keeldumist puudutavas menetluses, ja sellel, kas seni on alaealise eest hoolitsenud ja/või saavad (jätkuvalt) hoolitseda teised isikud?
b)
Kas sellega seoses saab alaealiselt liidu kodanikult nõuda, et selleks et ta saaks tegelikult kasutada liidu kodaniku staatusest tulenevaid õigusi, asuks ta liidu territooriumil elama teise vanema juurde, kes on liidu kodanik, kuid kellel ei pruugi alaealise suhtes enam olla isikuhooldusõigust?
c)
Juhul kui see on nii, siis kas seejuures on vahet, kas kõnealune vanem teostab või on teostanud alaealise suhtes isikuhooldusõigust ja/või hoolitseb või on hoolitsenud alaealise eest õiguslikust, rahalisest ja/või emotsionaalsest aspektist ning kas ta on valmis hoolitsuskohustust üle võtma ja/või alaealise eest hoolitsema?
d)
Kui peaks selguma, et kolmanda riigi kodanikust vanemal on alaealise liidu kodaniku suhtes ainuhooldusõigus, siis kas see tähendab, et õiguslikust, rahalisest ja/või emotsionaalsest aspektist hoolitsemise küsimusele tuleb omistada väiksem kaal?“
17.
Kirjalikud seisukohad on esitanud Madalmaade, Taani ja Saksamaa valitsus ning Euroopa Komisjon.
18.
Pooltel paluti ka vastata küsimustele, mille Euroopa Kohus esitas suuliselt vastamiseks. Poolte kohtukõned kuulati ära 23. veebruari 2022. aasta kohtuistungil.
III. Õiguslik analüüs
19.
Küsimused, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtule esitab, puudutavad seda, kuidas hinnata, kas niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas on olemas ELTL artikli 20 sätete alusel tuletatud elamisõigus, millele võib tugineda kolmanda riigi kodanik, kes on liidu kodanikust alaealise lapse ema, liikmesriigis, mille kodanik see laps on, samas kui selle lapse alaline elukoht on sünnist saadik kolmandas riigis (
8
).
20.
Nagu ma juba märkisin, tuleb nendele küsimustele vastamiseks eristada kahte juhtumit.
21.
Esimene juhtum, mis on minu arvates esimese eelotsuse küsimuse keskmes, on see, kus ELTL artikli 20 alusel tuletatud elamisõiguse taotlus esitatakse kolmanda riigi kodanikust vanema avalduses, millel ei ole mingit seost liidu kodanikust lapse riiki sisenemise ja elamisega liikmesriigis, mille kodakondsus tal on. Arvestades põhikohtuasjas kõnealuse elamisloataotluse eset ja sisu, näib, et käesolevas olukorras on kontekst selline.
22.
Teine juhtum on seevastu see, kus taotlus esitatakse lapse puhul, kes soovib kasutada talle liidu kodaniku staatusega antud liikumisvabadust, lahkudes kolmandast riigist, kus on tema alaline elukoht, et asuda liikmesriiki, mille kodakondsus tal on. Seda juhtumit peabki minu arvates eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt silmas oma teises ja kolmandas eelotsuse küsimuses, kuna ta palub Euroopa Kohtul täpsustada, kuidas hinnata ühelt poolt lapse parimaid huve (teine eelotsuse küsimus) ja teiselt poolt seda, kas lapse ja tema kolmanda riigi kodanikust vanema või tema liidu kodanikust teise vanema vahel on sõltuvussuhe (kolmas eelotsuse küsimus).
A.
Esimene eelotsuse küsimus
23.
Esimese eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult sisuliselt teada, kas ELTL artikliga 20 on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille alusel keeldutakse elamisõiguse andmisest kolmanda riigi kodanikule, kes kannab hoolt ülalpeetava alaealise lapse eest, kes on liidu kodanik, põhjusel, et see laps, kellel on selle liikmesriigi kodakondsus, elab sünnist alates väljaspool liidu territooriumi.
24.
Sellele küsimusele vastamiseks tuleb lähtuda nende põhimõtete klassikalisest analüüsist, mille sõnastas Euroopa Kohus 8. märtsi 2011. aasta kohtuotsuses Ruiz Zambrano (
9
), 15. novembri 2011. aasta kohtuotsuses Dereci jt (
10
), 6. detsembri 2012. aasta kohtuotsuses O jt (
11
) ning kohtuotsuses Chavez-Vilchez jt.
25.
Nende põhimõtete järgi, mille Euroopa Kohus võttis kokku kohtuotsuse K.A. jt (perekonna taasühinemine Belgias) punktides 47–52, annab ELTL artikkel 20 igale isikule, kellel on mõne liikmesriigi kodakondsus, liidu kodaniku staatuse, mis on liikmesriikide kodanike põhistaatus. Liidu kodakondsus annab igale liidu kodanikule esmase ja individuaalse õiguse liikmesriikide territooriumil vabalt liikuda ja elada, kui aluslepinguga ning selle rakendamiseks võetud meetmetega kehtestatud piirangutest ja tingimustest ei tulene teisiti. Seda arvestades on Euroopa Kohus otsustanud, et ELTL artikliga 20 on vastuolus sellised riigisisesed meetmed, sealhulgas otsused jätta andmata elamisluba liidu kodaniku pereliikmetele, mille tagajärjel võetakse liidu kodanikelt võimalus tegelikult kasutada nende staatusest tulenevaid õigusi.
26.
Seevastu ei anna liidu kodakondsust puudutavad aluslepingu sätted kolmandate riikide kodanikele mingisuguseid autonoomseid õigusi. Võimalikud õigused, mis on sellistele kodanikele antud, ei ole mitte isiklikud õigused, vaid liidu kodanike õigustest tuletatud õigused. Nende õiguste andmise eesmärk on tagada sellisele liidu kodanikule võimalus, kes ei ole kasutanud oma õigust vabalt liikuda, elada koos kolmanda riigi kodanikust pereliikmega liikmesriigis, mille kodanik ta on, ELTL artikli 20 alusel, tagades seeläbi perekonna taasühinemise.
27.
Euroopa Kohus on nimelt tõdenud, et esineb väga erilisi olukordi, kus hoolimata sellest, et kolmandate riikide kodanike elamisõigust käsitlev teisene õigus ei ole kohaldatav ja asjaomane liidu kodanik ei ole kasutanud oma liikumisvabadust, tuleb elamisluba siiski anda kolmanda riigi kodanikule, kes on nimetatud liidu kodaniku pereliige, kuna muidu kaotaks liidu kodakondsus oma soovitava toime, sest elamisloa andmisest keeldumise tagajärjena oleks see kodanik tegelikult kohustatud lahkuma kogu liidu territooriumilt, mille tagajärjel jääks ta ilma võimalusest tegelikult kasutada põhilisi liidu kodakondsusest tulenevaid õigusi.
28.
Nagu Euroopa Kohus on märkinud, iseloomustab selliseid olukordi asjaolu, et kuigi neid reguleerivad a priori liikmesriikide pädevusse jäävad õigusnormid, see tähendab õigusnormid, mis puudutavad kolmandate riikide kodanike õigust liikmesriiki siseneda ja seal elada olukorras, mis jääb väljapoole liidu teisese õiguse sätete kohaldamisala, ning mis teatud tingimustel näevad ette sellise õiguse andmise, on need olukorrad siiski olemuslikult seotud liidu kodaniku liikumis- ja elamisvabadusega, mis tähendab, et nendel kolmandate riikide kodanikel ei saa keelata kasutada õigust siseneda liidu kodaniku elukohaliikmesriiki ja seal elada, sest vastasel korral oleks seda vabadust riivatud (
12
).
29.
Kolmanda riigi kodanikule elamisloa andmisest keeldumine võib siiski liidu kodakondsuse soovitava toime kahtluse alla seada üksnes juhul, kui kolmanda riigi kodaniku ja tema liidu kodanikust pereliikme vahel on sõltuvussuhe, mille tõttu oleks liidu kodanik sunnitud asjaomase kolmanda riigi kodanikuga kaasa minema ja lahkuma kogu liidu territooriumilt.
30.
Tõden, et selle kohtupraktika sõnastusest ja eesmärgist nähtub, et see ei ole kohaldatav sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kus ühelt poolt on tuletatud elamisõiguse taotluse esitanud kolmanda riigi kodanikust vanem, samas kui liidu kodanikust alaealine laps ei ela ega ole kunagi elanud koos selle kolmanda riigi kodanikust vanemaga liikmesriigis, mille kodanik ta on, ja kus teiselt poolt see taotlus ei sisalda mingit viidet lapse soovi kohta kasutada oma liidu kodaniku staatusest tulenevaid õigusi, et siseneda asjaomase liikmesriigi territooriumile ja elada seal koos selle vanemaga.
31.
Nagu Euroopa Kohus märkis 27. juuni 2018. aasta kohtuotsuses Altiner ja Ravn (
13
), „on liidu kodanik viiteisik, kellest tulenevalt võib selle liidu kodaniku pereliikmest kolmanda riigi kodanikul tekkida tuletatud elamisõigus“ (
14
).
32.
Käesoleval juhul tõden, et vaidlusaluse taotluse esitamise ajal elas lapse ema kogu aeg selles liikmesriigis, samas kui tema liidu kodanikust alaealine laps on alati elanud Tais. Seega, kuna ema ja tema laps on elanud alati eraldi kahes erinevas riigis, ei saanud nad elada tegelikku perekonnaelu. Neil asjaoludel näib mulle, et lapse emale tuletatud elamisõiguse andmisest keeldumine ei riku asjaomaste isikute õigust perekonna taasühinemisele.
33.
Lisaks võimaldasid teatud asjaolud elamisõiguse taotluse esitamise päeval kahelda selles, et lapse ema kavatses asuda koos lapsega elama Madalmaadesse, mille kodanik laps on. Pärast vanemate lahutust ja selle lapse emale antud „perekonna taasühinemise“ elamisloa kehtetuks tunnistamist esitas lapse ema 14. märtsil 2018 humanitaarkaalutlustel elamisloa taotluse, mis jäeti rahuldamata, enne kui ta esitas 7. mail 2019 vaidlusaluse taotluse. See taotlus, mis on lisatud riigisisesele toimikule ja kannab pealkirja „Aanvrag voor het verblijfsdoel „familie en gezin““ (pereliikme elamisloa taotlus), on kõigepealt ja ennekõike perekonna taasühinemise taotlus, mille esitas B, kes on kaebaja elukaaslane, lapse ema huvides. Riigisisese toimiku materjalidest nähtub, et nimetatud taotlus ei sisalda andmeid konkreetsete sammude kohta, mida ema oleks võtnud selleks, et laps saaks temaga Madalmaades elada.
34.
Neil asjaoludel ei ole lapse emale tuletatud elamisõiguse andmisest keeldumise mõju ega tagajärg see, et laps jäetakse ilma reaalsest võimalusest kasutada põhilisi õigusi, mis tal on liidu kodaniku staatusest tulenevalt, sest ta ei ole kohustatud lahkuma liidu territooriumilt – kus ta ei ela – ega loobuma sinna asumisest ja seal elamisest, kuna selleks ei ole astutud samme.
35.
Kuna selline olukord ei ole seotud liikumis- ja elukohavabadusega, mis on alaealisel lapsel tulenevalt tema liidu kodaniku staatusest, ei saa tekkida mingit ELTL artiklil 20 põhinevat tuletatud elamisõigust (
15
).
36.
Teen seega Euroopa Kohtule ettepaneku otsustada, et ELTL artiklit 20 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille alusel keeldutakse andmast selle riigi territooriumil tuletatud elamisõigust kolmanda riigi kodanikule, kes on selle riigi kodanikust alaealise lapse vanem, kui see laps ei ole kunagi elanud liidu territooriumil, tema alaline elukoht on väljaspool liidu territooriumi ning ta ei kavatse teostada oma liidu kodaniku staatusest tulenevaid õigusi, taotledes samasse liikmesriiki sisenemist ja seal elamist koos selle vanemaga, kellest ta on sõltuv.
37.
Nüüd tuleb analüüsida teist juhtumit, kus tuletatud elamisõiguse taotluse eesmärk on vastupidi tagada, et laps saaks kasutada õigusi, mis tulenevad tema liidu kodaniku staatusest, võimaldades tal siseneda liikmesriiki, mille kodanik ta on, ja seal elada. Nimelt eeldab noore lapse elamisõiguse kasutamine tingimata seda, et lapsega on kaasas isik, kes kannab tema eest tegelikult hoolt või hoolitseb tema eest õiguslikust, rahalisest või emotsionaalsest aspektist. Eelotsusetaotluse esitanud kohus väljendab seega kartust, et sellise elamisõiguse andmisest keeldumine võtab lapselt võimaluse minna liikmesriiki ja elada liikmesriigis, mille kodanik ta on, ning seda tema ja ema vahelise sõltuvussuhte tõttu.
38.
Sellisel juhul on seega vaja veenduda, et kodaniku staatusega seotud õiguste kasutamine ja sellega seotud tuletatud õiguste kasutamine vastavad lapse huvidele ning on õigustatud, arvestades lapse sõltuvussuhet, mis viimasel on oma kolmanda riigi kodanikust vanemaga.
39.
Neid aspekte analüüsitakse teise ja kolmanda eelotsuse küsimuse käsitlemisel.
B.
Teine eelotsuse küsimus, mis käsitleb lapse parimate huvide hindamise korda
40.
Teise eelotsuse küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul sisuliselt täpsustada, kuidas tuleb hinnata lapse parimaid huve olukorras, kus ELTL artiklil 20 põhineva tuletatud elamisõiguse taotlus on esitatud seoses lapse asumisega kolmandast riigist, kus on tema alaline elukoht, liikmesriiki, mille kodakondsus tal on.
41.
Eelkõige küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult, kas on vaja tõendada, et lapse äraviimisel on lapse jaoks tegelik või usutav huvi ning kas liidu kodakondsusega seotud õigused on absoluutsed õigused selles mõttes, et liikmesriik, mille kodakondsus liidu kodanikul on, on positiivselt kohustatud võimaldama seda õigust kasutada ja seda mitte takistama.
42.
Näib, et need küsimused tulenevad eelotsusetaotluse esitanud kohtu murest seoses asjaoluga, et siin võib lapse äraviimine olla peamiselt motiveeritud kolmanda riigi kodanikust ema soovist Madalmaadesse siseneda ja selliselt säilitada selles liikmesriigis elamise õigus. Neid asjaolusid arvestades näib mulle seega oluline, et vastuse andmisel tuleb arvesse võtta selle kohtuasja erilisi asjaolusid ning mitte asuda eelotsusetaotluse esitanud kohtu või liikmesriigi pädeva asutuse asemele tema ülesande täitmisel, see tähendab otsustada selle lapse ema esitatud tuletatud elamisõiguse taotlusega seotud võimalike asjaolude üle.
43.
Esiteks leian, et liidu kodakondsuse juurde kuuluvaid õigusi võib kasutada ja sellega seotud tuletatud õigusi saada ainult siis, kui need on lapse huvides ning tagavad lapse põhiõiguste austamise vastavalt Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklile 24 (
16
).
44.
Tuletatud elamisõiguse taotluse läbivaatamisel, mis esitatakse seoses liidu kodanikust lapse sisenemisega lapse kodakondsusjärgsesse liikmesriiki ja seal elamisega, tuleb hindamine seega läbi viia lapse seisukohast, mitte kolmanda riigi kodanikust vanema seisukohast (
17
).
45.
Harta artikli 24 lõige 1 nõuab seega, et liikmesriigi pädev asutus võtaks kõik vajalikud meetmed, et anda lapsele tegelik ja tõhus võimalus olla ära kuulatud.
46.
Lisaks kohustab harta artikli 24 lõige 2 liikmesriigi pädevat asutust võtma arvesse lapse parimaid huve. Seega peab see asutus iga juhtumi kõiki tegelikke ja tähtsust omavaid asjaolusid arvestades kontrollima, et lapse äraviimine toimub tema huvisid arvesse võttes (
18
). See tähendab, et tuleb kontrollida, et äraviimine ei kahjusta lapse olukorda ning et see on lapse huvides, kuna see toimub konkreetse perekonnaelu ettevõtmisena ehk – kui kasutada komisjoni väljendust kohtuistungil – „usutava projektina“.
47.
Selles osas tuleb erilist tähelepanu pöörata lapse sotsiaalsele ja perekondlikule keskkonnale ning põhikohtuasja asjaoludel selle lapse äraviimise projektile ja tema ema kavatsustele selles osas.
48.
Teiseks tuleb neid erinevaid kriteeriume seega analüüsida.
1. Lapse sotsiaalne ja perekondlik keskkond
49.
Üldjuhul, nagu Euroopa on Kohus märkinud, on noore lapse keskkond peamiselt perekondlik keskkond, mille määratleb viiteisik või ‑isikud, kellega laps elab, kes teda tegelikult hoiavad ja tema eest hoolitsevad (
19
). Niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas, kus laps on kümneaastane ja seega kooliealine, peab liikmesriigi pädev asutus järelikult hindama, millist negatiivset mõju võib selle lapse äraviimine avaldada tema füüsilisele ja vaimsele heaolule ning tema lähedus‑, perekondlikele ja sotsiaalsetele suhetele või majanduslikule olukorrale tekitada (
20
).
50.
Käesoleval juhul nähtub riigisisesest toimikust, et last kasvatas sünnist saati Tais emapoolne vanaema, mistõttu lapsel on kindlasti kujunenud vanaemaga väga tugev kiindumussuhe. Laps käib ka koolis Tais, mis annab tunnistust sidemetest, mis tal on selle riigi keele- ja kultuurikeskkonnaga, kus elavad tema teised pereliikmed. Seevastu ilmneb liikmesriigi toimikust, et see laps ei ole kunagi käinud Madalmaades ega valda ei hollandi ega inglise keelt.
51.
Liikmesriigi pädev asutus peab siiski arvesse võtma ka hiljutisemaid arenguid lapse perekonnaelus. Seega peab ta võtma arvesse nende suhete laadi ja intensiivsust, mis on (võimalikult) tekkinud lapse ja tema ema vahel alates ema Taisse tagasipöördumisest. Lisaks tuleb märkida, et kuigi liikmesriigi kohtutoimiku andmetest ei saa teada nende suhete laadi, mis A-l oma lapsega on, ega ka seda, missugune on tema osalus lapse ülalpidamise kuludes, tuleb kindlaks teha, kas lapse isal on võimatu või ta on võimetu lapse eest kunagi hoolitsema ja kas laps soovib isiklikke suhteid ning otseseid kontakte oma isaga, et kasutada seega harta artikli 24 lõikest 3 tulenevat õigust.
2. Usutava eluplaani olemasolu
52.
Liikmesriigi pädev asutus peab arvesse võtma ka tingimusi ja põhjusi, miks viiakse laps kolmandast riigist, kus on tema alaline elukoht, liikmesriiki, mille kodakondsus tal on, kuid kus ta ei ole kunagi elanud (
21
). Nimelt tuleb arvesse võtta võimalikku ohtu, et seda last kasutatakse vahendina selleks, et kolmanda riigi kodanik saaks elada liidu territooriumil, mis kujutab endast ELTL artikli 20 alusel antud tuletatud elamisõiguse kuritarvitamist (
22
).
53.
Niisugune analüüs kehtib seda enam niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas, kus lapse ema geograafilise ja perekondliku päritolu koht on kolmandas riigis, kus on lapse alaline elukoht ja kus lapse ema enda väidete kohaselt suhtleb laps isaga vähe või ei suhtle üldse.
54.
Käesoleval juhul on lapse ema kavatsused, kellel näib olevat lapse suhtes ainsana hooldusõigus, seega erilise tähtsusega asjaolu.
55.
Nimelt ei olnud vaidlusaluse elamisloataotluse esitamise ajal ema tahtes Madalmaadesse jääda mingit kahtlust. Lisaks võimaldasid muud käesoleva ettepaneku punktis 33 nimetatud asjaolud sel ajal kahelda tema kindlas kavatsuses asuda koos lapsega sellesse riiki elama. Lõpuks, kuigi ema kinnitab, et ta on Taisse tagasipöördumisest alates loonud lapsega tegeliku pereelu, näib, et see ei tulene mitte küpselt läbimõeldud otsusest elada lapsega koos, vaid tema suhtes 8. mail 2019 täitmisele pööratud tagasisaatmisotsusest.
56.
Siiski ei tohi kuritarvitamise ohtu eeldada ainuüksi asjaolust, et kolmanda riigi kodanik elas mitu aastat oma lapsest kaugel. Seega ei saa kõiki neid asjaolusid pidada selliseks, millega määratakse pöördumatult kindlaks lapse elukoht Tais. Lapselt ei tohi võtta võimalust minna liikmesriiki ja elada liikmesriigis, mille kodakondsus tal on, ning ka lapse emalt ei saa võtta võimalust jätkata Madalmaades perekonnaelu, mida ta oleks võinud oma pojaga alates 2019. aastast alustada.
57.
Neil asjaoludel peab ema kavatsusi asuda koos lapsega elama liikmesriiki, mille kodakondsus lapsel on, olema võimalik otsida ja tuvastada objektiivsetest või materiaalsetest asjaoludest, mis tõendavad, et lapse äraviimine on tegelik, et ta ei asu elama liikmesriiki, mille kodakondsus tal on, ajutiselt ega juhuslikult ning et see otsus on tehtud tema parimatest huvidest lähtudes. Suhteliselt tugevad näitajad võivad olla näiteks selles liikmesriigis eluaseme ostmine või üürimine (
23
) või lapse koolis registreerimine.
58.
Kuigi need asjaolud on olulised, ei ole need kindlasti ainsad, mida tuleb arvesse võtta. Nimelt peab analüüs, mille peavad liikmesriigi ametiasutused läbi viima, alati toimuma pärast olukorra igakülgset hindamist ja kõigi asjakohaste elementide kaalumist eesmärgiga määrata kindlaks lapse perekondlik ja sotsiaalne keskkond ning tagada tema huvid.
3. Vestlus lapse ja kolmanda riigi kodanikust vanemaga
59.
Mulle näib, et lapse olukorda ei saa hinnata ilma, et lapsel oleks võimalus väljendada oma arvamust soovi kohta minna ja asuda koos emaga elama liikmesriiki, mille kodakondsus tal on, ning seda vastavalt harta artiklile 24. Kuigi käesoleval juhul on laps veel oma emast sõltuv, on ta siiski nüüdseks kümneaastane, seega kooliealine, mis võimaldab tema arvamuse ära kuulata, kui ta seda soovib, vastupidi väga väikesele lapsele. Lisaks näib mulle, et liikmesriigi pädev asutus peab andma ka isikule, kellel on ainsana hooldusõigus ja kes on lapse äraviimise algataja, võimaluse esitada oma seisukohad selle äraviimise põhjuste kohta.
60.
Neid asjaolusid arvestades leian seega, et ELTL artiklit 20 tuleb tõlgendada nii, et olukorras, kus liidu kodanikust alaealise lapse vanem, kes on kolmanda riigi kodanik, esitab vastavalt tuletatud elamisõiguse taotluse liikmesriigis, mille kodakondsus lapsel on ja kuhu laps kavatseb elama minna, peab selle liikmesriigi pädev asutus tuvastama, et selle lapse äraviimine toimub lapse parimaid huve arvestades, vastavalt harta artikli 24 lõikele 2. Selline tuvastamine peab juhtumi kõiki asjaolusid arvestades võimaldama kindlaks teha, kuidas see äraviimine võib mõjuda lapse füüsilisele ja vaimsele heaolule, tema materiaalsele olukorrale ning lapse lähedus-, perekondlikele ja sotsiaalsetele suhetele. See tuvastamine peab põhinema ka asjaoludel, mis võimaldavad kindlaks teha, et lapse äraviimine on tegelik ning et teda ei viida kõnealusesse liikmesriiki mingil juhul ajutiselt ega juhuslikult ning et selle ainus eesmärk ei ole saada ühele vanemale ELTL artikli 20 alusel tuletatud elamisluba.
C.
Kolmas eelotsuse küsimus, mis puudutab niisuguse sõltuvussuhte olemasolu hindamist, mis võib olla ELTL artiklil 20 põhineva tuletatud elamisõiguse aluseks
61.
Kolmanda eelotsuse küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul sisuliselt täpsustada erinevaid kriteeriume, mille järgi hinnatakse, kas on olemas selline sõltuvussuhe, mis võib olla aluseks tuletatud elamisõigusele ELTL artikli 20 alusel olukorras, kus liidu kodanikust alaealine laps kasutab oma õigust liikuda ja elada selle liikmesriigi territooriumil, mille kodanik ta on.
62.
Esiteks palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul täpsustada, millist tähtsust tuleb omistada sellele, millal hakkas kolmanda riigi kodanikust vanem oma liidu kodanikust lapse eest iga päev hoolt kandma või mitte, ning samuti asjaolule, et varem hoolitsesid lapse eest teised isikud ja/või nad on võimelised tema eest hoolitsema tulevikus.
63.
Teiseks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, mil määral võib liidu kodanikust laps asuda elama liidu territooriumile oma isa juurde, kes on samuti liidu kodanik. Ühelt poolt palub ta Euroopa Kohtul täpsustada, millist tähtsust tuleb omistada asjaolule, et lapse isa on (või ei ole) kandnud lapse eest hoolt või tema eest õiguslikust, rahalisest või emotsionaalsest aspektist hoolitsenud ja on (või ei ole) valmis seda tegema tulevikus. Teiselt poolt on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, kui oluline on liidu kodanikust vanema poolt oma lapse eest õiguslikust, rahalisest või emotsionaalsest aspektist hoolitsemise kriteerium juhul, kui on tõendatud, et teisel vanemal, kes on kolmanda riigi kodanik, on lapse suhtes ainuhooldusõigus.
64.
Mis puudutab esiteks ELTL artiklil 20 põhineva tuletatud elamisõiguse andmist puudutavat hinnangut, siis analüüs, mille peab liikmesriigi pädev asutus läbi viima, puudutab seda, kas on olemas sõltuvussuhe ühelt poolt liidu kodanikust alaealise lapse ja teiselt poolt kolmanda riigi kodanikust vanema vahel. Selles kontekstis meenutan, et Euroopa Kohus viitab väga erilistele olukordadele, kus liidu kodanikul ei ole muud valikut kui järgneda kolmanda riigi kodanikule, sest liidu kodanik on tema ülalpeetav ning oma ülalpidamise ja isiklike vajaduste eest hoolitsemise seisukohast täielikult temast sõltuv. Need olukorrad puudutavad eelkõige kolmanda riigi kodanikest vanemaid, kes on liidu kodanikust alaealise lapse tegelikud hooldajad või kes lapse eest õiguslikust, rahalisest või emotsionaalsest aspektist tegelikult hoolitsevad. Näiteks otsustas Euroopa Kohus selle kohtuasja kontekstis, milles tehti kohtuotsus Chavez-Vilchez jt, et „asjaolu, et teine, liidu kodanikust vanem on reaalselt võimeline ja valmis hoolitsema üksi iga päev ja tegelikult lapse eest, [on] oluline tegur, kuid ainuüksi sellest ei piisa, et saaks tuvastada, et kolmanda riigi kodanikust vanema ja lapse vahel ei ole niisugust sõltuvussuhet, mille tõttu on laps sunnitud lahkuma liidu territooriumilt, kui kõnealusele kolmanda riigi kodanikule keeldutaks andmast elamisõigust“ (
24
). Euroopa Kohus tuletas nimelt meelde, et „[s]elle tuvastamisel tuleb nimelt võtta lapse parimates huvides arvesse kõiki konkreetse juhtumi asjaolusid, eelkõige lapse vanust, tema füüsilist ja emotsionaalset arengut, lapse emotsionaalse suhte tugevust nii liidu kodanikust kui ka kolmanda riigi kodanikust vanemaga, ning viimati nimetatud vanemast lahutamise tõttu lapse heaolule tekkida võivat ohtu“ (
25
).
65.
Minu arvates on need põhimõtted kohaldatavad ka sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kus liidu kodakondsuse soovitav toime nõuab, et seda last ei jäetaks ilma võimalusest kasutada õigust liikuda ja elada selle liikmesriigi territooriumil, mille kodakondsus tal on, kui tema kolmanda riigi kodanikust vanemale keeldutakse andmast elamisõigust asjaomases liikmesriigis.
66.
Sellest tuleneb, et kuigi asjaolud, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab seoses ühelt poolt teise, liidu kodanikust vanema ja teiselt poolt lapse emapoolse vanaema, kolmanda riigi kodaniku rolli ja seotusega, võivad olla tugevad näitajad lapse perekondliku olukorra kohta, ei ole need piisavad selleks, et tuvastada, et kolmanda riigi kodanikust vanema ja liidu kodanikust lapse vahel ei ole sellist sõltuvussuhet, et elamisloa andmisest keeldumise korral jääks laps ilma võimalusest kasutada liidu kodaniku staatusest tulenevaid õigusi. Selline tuvastamine peab põhinema kriteeriumidel, mille on Euroopa Kohus välja töötanud eespool meenutatud kohtuotsuses Chavez-Vilchez jt. Niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas, kus näib, et lapse eest on esimese kümne eluaasta jooksul iga päev ja tegelikult hoolt kandnud emapoolne vanaema, tuleb arvesse võtta ka lapse ja vanaema kiindumussuhte astet ning ohtu, mida võib tekitada lapse tasakaalule tema eraldamine oma emapoolsest vanaemast.
67.
Teiseks on määravaks teguriks ajahetk, millal tekkis sõltuvussuhe, ja eelkõige hetk, millal hakkas kolmanda riigi kodanikust vanem liidu kodanikust lapse eest iga päev hoolt kandma. Minu arvates ei ole mingit kahtlust, et see suhe peab olemas olema riigis, kus asub laps, kes on liidu kodanik, ja seda vähemalt hetkel, mil kolmanda riigi kodanikust vanem taotleb tuletatud elamisõigust viimase juures.
68.
Käesoleval juhul eristab eelotsusetaotluse esitanud kohus elamisõiguse taotluse esitamisele eelnenud olukorda olukorrast, mis eelnes otsusele, millega see taotlus rahuldamata jäeti, ja olukorrast, mis eelneb selle rahuldamata jätmise otsuse peale kohtule esitatud kaebuse lahendamisele. See kohus väljendab seega soovi tagada, et liidu kodanikust lapse sõltuvussuhe tema kolmanda riigi kodanikust vanemast on tegelik ega ole tingitud üksnes ELTL artiklil 20 põhineva tuletatud elamisõiguse saamise eesmärgist.
69.
Sellega seoses tuleb märkida, et sellises olukorras nagu põhikohtuasjas vastavad nii elamisõiguse taotluse esitamisele eelnenud ajavahemik kui ka rahuldamata jätmise otsuse tegemisele eelnenud aeg perioodidele, mil liidu kodanikust laps ja tema kolmanda riigi kodanikust vanem ei elanud koos ega viibinud [koos] samas riigis, kuna last kasvatas emapoolne vanaema Tais, samas kui tema ema elas Madalmaades. Kuigi Euroopa Kohus otsustas 6. detsembri 2012. aasta kohtuotsuses O jt (
26
) ning kohtuotsuses K.A. jt (perekonna taasühinemine Belgias), et selleks, et määrata kindlaks, kas kolmanda riigi kodanikust vanema ja liidu kodanikust alaealise lapse vahel on sõltuvussuhe, ei ole vaja, et kolmanda riigi kodanikust vanem elaks liidu kodanikust alaealise lapsega koos, on see kooselu siiski eriti oluline asjaolu, eelkõige sellises olukorras nagu põhikohtuasjas, kus lisaks sellele, et see lapsevanem ei ela oma lapsega koos, elab ta teises riigis, teises maailmajaos, mistõttu eeldatavasti ei saanud ta sel ajal oma lapse eest iga päev ja tegelikult hoolt kanda.
70.
Euroopa Kohtu praktika kohaselt aga ei piisa sellest, et alaealise liidu kodaniku ja tema kolmanda riigi kodanikust vanema vahel on perekondlik – olgu siis bioloogiline või õiguslik – side, selleks et õigustada vanemale ELTL artiklil 20 põhineva tuletatud elamisõiguse andmist selle liikmesriigi territooriumil, mille kodakondsus on alaealisel lapsel (
27
).
71.
Mis puudutab praegu olukorda enne rahuldamata jätmise otsuse peale kohtusse esitatud kaebuse lahendamist, siis see vastab ajavahemikule, mille jooksul võis lapse perekonnaelu muutuda, eelkõige kolmanda riigi kodanikust vanema tagasipöördumise tõttu, mida tuleb arvesse võtta. Võttes arvesse kohtusse kaebuse esitamise tähtaega, näib mulle seega, et liikmesriigi pädev kohus peab hetkel, kui ta kavatseb teha otsuse kolmanda riigi kodaniku esitatud elamisloataotluse kohta, kontrollima, kas alates tagasisaatmisotsuse täitmisest ei ole faktilised asjaolud muutunud nii, et lapse ja tema ema vahel võis tekkida sõltuvussuhe. Selleks et vältida igasugust kuritarvitamist, näib mulle samuti vajalik, et see kohus oleks konkreetse juhtumi asjaolusid arvestades veendunud, et kolmanda riigi kodanik on lapse tegelik hooldaja või hoolitseb tema eest õiguslikust, rahalisest ja emotsionaalsest aspektist tegeliku ning stabiilse pereelu oludes.
72.
Neid kaalutlusi arvestades teen seega Euroopa Kohtule ettepaneku otsustada, et ELTL artiklit 20 tuleb tõlgendada nii, et olukorras, kus kolmanda riigi kodanik, kes on liidu kodanikust alaealise lapse vanem, esitab taotluse tuletatud elamisõiguse saamiseks selles liikmesriigis, mille kodakondsus lapsel on ja kuhu laps soovib elama minna, on selle vanema ja lapse vahel sõltuvussuhte olemasolu hindamiseks määrav asjaolu ajahetk, mil kolmanda riigi kodanikust vanem hakkas oma lapse eest iga päev hoolitsema. Liikmesriigi pädeva asutuse ülesanne on kõiki konkreetse juhtumi asjaolusid arvestades kindlaks määrata, mil määral see vanem kannab lapse eest hoolt või hoolitseb tema eest õiguslikust, rahalisest ja emotsionaalsest aspektist sel ajal, mil tema taotlus lahendatakse, ning veenduda, et see hoolitsemine toimub tegeliku ja stabiilse pereelu oludes.
73.
Seevastu asjaolu, et teine vanem, kes on liidu kodanik, ja üks teine pereliige, kes on kolmanda riigi kodanik, on varem kandnud või oleks võimeline kandma tulevikus lapse eest hoolt või tema eest õiguslikust, rahalisest ja emotsionaalsest aspektist hoolitsema, ei võimalda järeldada, et kolmanda riigi kodanikust vanema ja selle lapse vahel ei ole niisugust sõltuvussuhet, et laps jääks ilma õigusest liikuda ja elada selle liikmesriigi territooriumil, mille kodakondsus tal on, kui kolmanda riigi kodanikust vanemale ei anta elamisõigust asjaomases liikmesriigis.
IV. Ettepanek
74.
Eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata rechtbank Den Haag, zittingsplaats Utrechti (Haagi esimese astme kohus, Utrechti kohtumaja, Madalmaad) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.
ELTL artiklit 20 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille alusel keeldutakse andmast selle riigi territooriumil tuletatud elamisõigust kolmanda riigi kodanikule, kes on selle riigi kodanikust alaealise lapse vanem, kui see laps ei ole kunagi elanud liidu territooriumil, tema alaline elukoht on väljaspool liidu territooriumi ning ta ei kavatse teostada oma liidu kodaniku staatusest tulenevaid õigusi, taotledes samasse liikmesriiki sisenemist ja seal elamist koos selle vanemaga, kellest ta on sõltuv.
2.
ELTL artiklit 20 tuleb tõlgendada nii, et olukorras, kus liidu kodanikust alaealise lapse vanem, kes on kolmanda riigi kodanik, esitab vastavalt tuletatud elamisõiguse taotluse liikmesriigis, mille kodakondsus lapsel on ja kuhu laps kavatseb elama minna, peab selle liikmesriigi pädev asutus tuvastama, et selle lapse äraviimine toimub lapse parimaid huve arvestades, vastavalt Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 24 lõikele 2. Selline tuvastamine peab juhtumi kõiki asjaolusid arvestades võimaldama kindlaks teha, kuidas see äraviimine võib mõjuda lapse füüsilisele ja vaimsele heaolule, tema materiaalsele olukorrale ning lapse lähedus-, perekondlikele ja sotsiaalsetele suhetele. See tuvastamine peab põhinema ka asjaoludel, mis võimaldavad kindlaks teha, et lapse äraviimine on tegelik ning et teda ei viida kõnealusesse liikmesriiki mingil juhul ajutiselt ega juhuslikult ning et selle ainus eesmärk ei ole saada ühele vanemale ELTL artikli 20 alusel tuletatud elamisluba.
Selleks, et hinnata, kas on olemas niisugune sõltuvussuhe, mis võib olla aluseks tuletatud elamisõigusele ELTL artikli 20 alusel, on määrav ajahetk, mil kolmanda riigi kodanikust vanem hakkas oma lapse eest iga päev hoolitsema. Liikmesriigi pädeva asutuse ülesanne on kõiki konkreetse juhtumi asjaolusid arvesse võttes kindlaks määrata, mil määral see vanem kannab lapse eest hoolt või hoolitseb tema eest õiguslikust, rahalisest ja emotsionaalsest aspektist sel ajal, mil tema taotlus lahendatakse, ning veenduda, et see hoolitsemine toimub tegeliku ja stabiilse pereelu oludes.
Seevastu asjaolu, et teine vanem, kes on liidu kodanik, ja üks teine pereliige, kes on kolmanda riigi kodanik, on varem kandnud või oleks võimeline kandma tulevikus lapse eest hoolt või tema eest õiguslikust, rahalisest ja emotsionaalsest aspektist hoolitsema, ei võimalda järeldada, et kolmanda riigi kodanikust vanema ja selle lapse vahel ei ole niisugust sõltuvussuhet, et laps jääks ilma õigusest liikuda ja elada selle liikmesriigi territooriumil, mille kodakondsus tal on, kui kolmanda riigi kodanikust vanemale ei anta elamisõigust asjaomases liikmesriigis.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	C‑34/09, EU:C:2011:124.
(
3
)	C‑256/11, EU:C:2011:734.
(
4
)	C‑356/11 ja C‑357/11, EU:C:2012:776.
(
5
)	C‑133/15, edaspidi „kohtuotsus Chavez-Vilchez jt, EU:C:2017:354.
(
6
)	C‑82/16, edaspidi „kohtuotsus K.A. jt (perekonna taasühinemine Belgias), EU:C:2018:308.
(
7
)	Inglise keel on samuti üks Madalmaades üldkasutatav keel.
(
8
)	Vt mõiste „alaline elukoht“ tõlgendamise kohta nõukogu 27. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000 (ELT 2003, L 338, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 243), tõlgendamise raames 28. juuni 2018. aasta kohtuotsus HR (C‑512/17, EU:C:2018:513), milles Euroopa Kohus märgib, et „lapse [alaline elukoht selle määruse] tähenduses vastab kohale, kus faktiliselt on tema elu kese“ (punkt 42), ning 22. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Mercredi (C‑497/10 PPU, edaspidi „kohtuotsus Mercredi, EU:C:2010:829), milles Euroopa Kohus juba otsustas, et mõiste „alaline elukoht“ vastab kohale, mis väljendab lapse teatud integratsiooni sotsiaalsesse ja perekondlikku keskkonda (punkt 47).
(
9
)	C‑34/09, EU:C:2011:124.
(
10
)	C‑256/11, EU:C:2011:734.
(
11
)	C‑356/11 ja C‑357/11, EU:C:2012:776.
(
12
)	Vt kohtuotsus Chavez-Vilchez jt (punkt 64 ning seal viidatud kohtupraktika).
(
13
)	C‑230/17, EU:C:2018:497.
(
14
)	Selle kohtuotsuse punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
15
)	Vt selle kohta 27. juuni 2018. aasta kohtuotsus Altiner ja Ravn (C‑230/17, EU:C:2018:497), milles Euroopa Kohus otsustas, et „asjaolu, et elamisloa taotlust ei esitatud liidu kodaniku liikmesriiki tagasipöördumise „loomuliku jätkuna“, [on] üks olulisi tegureid, mis ei ole küll eraldi võttes määrav tegur, kuid mille alusel võib asjaomase liidu kodaniku päritoluriik jõuda kõiki asjaolusid kogumis hinnates järeldusele, et selle taotluse ja kodaniku poolt eelnevalt liikumisvabaduse kasutamise vahel puudub seos, ning seetõttu jätta elamisloa andmise taotluse rahuldamata“ (punkt 34).
(
16
)	Vt viimati 11. märtsi 2021. aasta kohtuotsus État belge (alaealise lapse vanema tagasisaatmine) (C‑112/20, EU:C:2021:197, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 14. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Stolichna obshtina, rayonPancharevo (C‑490/20, EU:C:2021:1008, punktid 59 ja 63).
(
17
)	Vt selle kohta kohtujurist Cruz Villalóni seisukohavõtt kohtuasjas Mercredi (C‑497/10 PPU, EU:C:2010:738, punkt 93). Selles kontekstis arvan nimelt, et see hinnang ei erine hinnangust, mille peavad andma liikmesriigi pädevad asutused siis, kui nad peavad võtma seisukoha hooldusõiguse küsimuses, kui laps viiakse ühest liikmesriigist teise.
(
18
)	Vt 26. märtsi 2019. aasta kohtuotsus SM (Alžeeria kafalah’ režiimi all kasuperekonda paigutatud laps) (C‑129/18, EU:C:2019:248, punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
19
)	Vt kohtuotsus Mercredi (punktid 53 ja 54).
(
20
)	Vt Euroopa Kohtu poolt välja selgitatud põhimõtete liinis 27. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus D. (C‑428/15, EU:C:2016:819, punkt 59).
(
21
)	Vt analoogia alusel 2. aprilli 2009. aasta kohtuotsus A (C‑523/07, EU:C:2009:225, punkt 44) ja kohtuotsus Mercredi (punkt 44).
(
22
)	Meenutagem, nagu õiguskirjanduses rõhutatakse, et „kolmanda riigi kodanikku võetakse lõppkokkuvõttes arvesse ainult siis, kui tema abil saab kodanik [(vanemast sõltuv alaealine)] elada liidu territooriumil“. Vt Réveillère, V., „La protection statutaire du citoyen: demeurer sur le territoire de l’Union (dans son État de nationalité)“, Revue trimestrielle de droit européen, 11/2020, nr 3, lk 721.
(
23
)	Vt analoogia alusel 2. aprilli 2009. aasta kohtuotsus A (C‑523/07, EU:C:2009:225, punkt 40) ja kohtuotsus Mercredi (punkt 50).
(
24
)	Selle kohtuotsuse punkt 71. Kohtujuristi kursiiv.
(
25
)	Vt ka kohtuotsus K.A. jt (perekonna taasühinemine Belgias) (punkt 72).
(
26
)	C‑356/11 ja C‑357/11, EU:C:2012:776.
(
27
)	Vt kohtuotsus K.A. jt (perekonna taasühinemine Belgias) (punkt 75).