62008CC0116
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
JULIANE KOKOTT
föredraget den 14 maj 2009 (
1
)
Mål C-116/08
Christel Meerts
mot
Proost NV
”Direktiv 96/34/EG — Ramavtal om föräldraledighet undertecknat av UNICE, CEEP och EFS — Tolkning av 2 § punkterna 6 och 7 — Föräldraledighet på deltid — Uppsägning av arbetstagare före föräldraledighetens slut utan att lagstadgad uppsägningstid iakttagits — Beräkning av ersättningen”
I — Inledning
1.
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av rådets direktiv 96/34/EG av den 3 juni 1996 om ramavtalet om föräldraledighet, undertecknat av UNICE, CEEP och EFS. (
2
) Denna begäran ger tillfälle att precisera föräldralediga arbetstagares rättsliga ställning.
II — Tillämpliga bestämmelser
A — Gemenskapsrätten
2.
Rådets direktiv 96/34 av den 3 juni 1996 om ramavtalet om föräldraledighet, undertecknat av UNICE, CEEP och EFS syftar till att genomföra det ramavtal om föräldraledighet som ingicks den 14 december 1995 mellan de allmänna branschövergripande organisationerna.
3.
I det ramavtal över föräldraledighet som är bifogat till direktiv 96/34 görs följande uttalande i skäl 9:
”Detta avtal är ett ramavtal som ger minimiföreskrifter och bestämmelser för föräldraledighet, till skillnad från mammaledighet, och för frånvaro från arbetet på grund av force majeure, och det ankommer på medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter att införa kvalifikationskrav och tillämpningsföreskrifter med hänsyn till situationen i varje medlemsstat.
…”
4.
Ramavtalets syfte och tillämpningsområde läggs fast i 1 § i ramavtalet:
”I detta avtal anges minimiföreskrifter som avser att underlätta för föräldrar som arbetar att förena åtaganden i arbetsliv och familjeliv.”
5.
I 2 § punkt 1 i ramavtalet under rubriken ”Föräldraledighet” föreskrivs följande:
”Om inte annat följer av punkt 2.2 ges arbetstagare, kvinnor och män, genom detta avtal en individuell rätt till föräldraledighet med anledning av ett barns födelse eller vid adoption av ett barn för att vårda detta barn under minst tre månader och upp till en bestämd ålder som får vara upp till åtta år och som skall fastställas av medlemsstaterna och/eller av arbetsmarknadens parter.”
6.
I 2 § punkt 4 i ramavtalet om föräldraledighet föreskrivs följande:
”För att säkerställa arbetstagarnas möjlighet att utnyttja föräldraledigheten skall medlemsstaterna och/eller arbetsmarknadens parter, i enlighet med nationell lagstiftning, nationella kollektivavtal eller nationell praxis, vidta alla nödvändiga åtgärder för att skydda arbetstagarna mot uppsägning på grund av att de begär eller tar i anspråk sin rätt till föräldraledighet.”
7.
I 2 § punkt 5 anges följande:
”Vid föräldraledighetens utgång har arbetstagaren rätt att återgå till sitt arbete eller, om detta är omöjligt, till ett likvärdigt eller likartat arbete som överensstämmer med dennes anställningsavtal eller anställningsförhållande.”
8.
I 2 § punkt 6 bestäms följande:
”De rättigheter som arbetstagaren förvärvat eller står i begrepp att förvärva när föräldraledigheten börjar skall bevaras oförändrade fram till och med föräldraledighetens slut. Vid föräldraledighetens slut skall dessa rättigheter inklusive de ändringar som härrör från nationell lagstiftning, nationella kollektivavtal eller nationell praxis vara gällande.”
B — Nationell rätt
9.
Det belgiska rättsläget beskrivs på följande sätt av den hänskjutande domstolen.
10.
I Belgien införlivades direktiv 96/34 genom kunglig förordning av den 29 oktober 1997, genom vilken det infördes en rätt till föräldraledighet.
11.
Enligt artikel 2.1 i denna förordning kan en arbetstagare välja mellan följande alternativ för att ta ut föräldraledighet:
—
Antingen avbryta fullgörandet av anställningsavtalet under tre månader,
—
eller halvera arbetstiden under sex månader,
—
eller under femton månader minska arbetstiden med en femtedel.
12.
En arbetstagare som tar ut föräldraledighet erhåller ett statligt stöd.
13.
Bestämmelserna om föräldraledighet infördes i redan befintlig lagstiftning om uppehåll i yrkeskarriären. Begreppet ”uppehåll i yrkeskarriären” betecknar lagstiftning som ger rätt att tillfälligt avbryta arbetsprestationen eller att arbeta deltid. De tillämpliga bestämmelserna finns huvudsakligen i kapitel 5 i lagen av den 22 januari 1985 om ekonomisk återhämtning, som innehåller sociala bestämmelser.
14.
I artikel 101 i denna lag bestäms att arbetsgivaren inte får vidta någon åtgärd som syftar till att ensidigt bringa anställningen att upphöra när arbetstiden minskas, förutom om det föreligger sådana tvingande skäl som avses i artikel 35 i lagen om anställningsavtal eller ett tillräckligt allvarligt skäl.
15.
I artikel 103 i samma lag anges att fristen för att säga upp en arbetstagare som har gått ned i arbetstid ska beräknas som om arbetstagaren inte hade gått ned i arbetstid för det fall arbetsgivaren ensidigt bringar anställningsavtalet att upphöra.
16.
I nämnda lagbestämmelse anges vidare att denna uppsägningstid också ska beaktas vid fastställandet av den ersättning som avses i artikel 39 i lagen om anställningsavtal.
17.
Det finns inte någon bestämmelse i lagen om ekonomisk återhämtning som föreskriver vilken lön som ska beaktas vid beräkningen av avgångsvederlaget. I detta avseende är den allmänna arbetsrätten tillämplig, särskilt artikel 39 i lagen om anställningsavtal.
18.
I artikel 39, 1 § punkt 1 i lagen om anställningsavtal föreskrivs att när det rör sig om en tillsvidareanställning ska den part som bringar avtalet att upphöra utan att några tvingande skäl föreligger och utan att iaktta den enligt lag fastställda uppsägningstiden vara skyldig att till den andra parten utge en ersättning som uppgår till samma belopp som den löpande lön som överensstämmer med antingen uppsägningstiden eller den återstående delen av uppsägningstiden.
19.
När arbetstagaren går ned i arbetstid beräknas uppsägningstiden i detta avseende även som om arbetstagaren inte hade gått ned i arbetstid.
20.
När det gäller beräkningen av det ersättningsbelopp som föreskrivs i artikel 39, 1 § i lagen om anställningsavtal har däremot ingen undantagsregel införts enligt vilken uppsägningsersättningen till en arbetstagare som har gått ned i arbetstid ska beräknas med beaktande av den lön som klaganden faktiskt var berättigad till vid tidpunkten för uppsägningen av anställningsavtalet, för det fall arbetsgivaren ensidigt bringar anställningsavtalet att upphöra.
21.
Enligt den hänskjutande domstolen är dessa bestämmelser även tillämpliga när en arbetstagare tar ut sin föräldraledighet genom att gå ned i arbetstid.
III — Faktiska omständigheter och målet vid den nationella domstolen
22.
Följande faktiska omständigheter framgår av begäran om förhandsavgörande samt av parternas kompletterande yttranden.
23.
Christel Meerts hade varit tillsvidareanställd vid NV Proost sedan 1992. Mellan den 18 november 2002 och den 17 maj 2003 tog hon ut föräldraledighet genom att gå ned till halvtid.
24.
Den 8 maj 2003, nio dagar innan hennes föräldraledighet skulle upphöra, sade NV Proost upp Christel Meerts av ekonomiska skäl med omedelbar verkan. Tvisten mellan parterna rör inte uppsägningen som sådan, utan endast avgångsvederlagets storlek. Christel Meerts erhöll ett avgångsvederlag från arbetsgivaren, vilket hade beräknats utifrån den lön hon hade erhållit under föräldraledigheten när hon arbetade deltid. Hon anser emellertid att avgångsvederlaget borde beräknas utifrån den lön hon hade före föräldraledigheten och vilken hon skulle ha haft igen efter föräldraledigheten.
25.
Följaktligen väckte Christel Meerts talan vid Arbeidsrechtbank Turnhout för att erhålla ett högre avgångsvederlag. Denna talan ogillades. Ett överklagande av denna dom till Arbeidshof Antwerpen lämnades likaledes utan bifall. Christel Meerts överklagade ytterligare en gång till den hänskjutande domstolen.
26.
Tvisten mellan parterna rör endast frågan om huruvida det avgångsvederlag som klaganden har rätt till ska beräknas utifrån deltidslönen, som hon efter att ha gått ned i arbetstid erhöll under sin föräldraledighet, eller utifrån den heltidslön som hon hade innan hon tog ut sin föräldraledighet.
IV — Begäran om förhandsavgörande och förfarandet inför domstolen
27.
Genom beslut av den 25 februari 2008, som inkom till domstolens kansli den 17 mars 2008, har Hof van Cassatie förklarat målet vilande och hänskjutit följande fråga till domstolen:
Ska 2 § punkterna 4, 5, 6 och 7 i det ramavtal om föräldraledighet som ingicks den 14 december 1995 mellan de allmänna branschövergripande organisationerna UNICE, CEEP och EFS och som återfinns i bilagan till rådets direktiv 96/34/EG av den 3 juni 1996 om ramavtalet om föräldraledighet, undertecknat av UNICE, CEEP och EFS, tolkas så, att [det avgångsvederlag] som ska utges till arbetstagaren för det fall arbetsgivaren, under en period då regler om minskad arbetstid tillämpas, ensidigt bringar anställningsavtalet att upphöra utan att några tvingande skäl föreligger och utan att iaktta den enligt lag fastställda uppsägningstiden ska beräknas utifrån grundlönen som om arbetstagaren inte hade tagit ut sin föräldraledighet genom att gå ned i arbetstid i den mening som avses i [2] § punkt 3 a i ramavtalet?
28.
Vid förfarandet inför domstolen har förutom Christel Meerts och NV Proost den belgiska, den franska och den grekiska regeringen samt Europeiska gemenskapernas kommission avgett skriftliga och muntliga yttranden.
V — Bedömning
A — Huruvida begäran om förhandsavgörande kan tas upp till sakprövning
29.
Kommissionen anser att begäran om förhandsavgörande inte kan tas upp till sakprövning. I begäran återges endast klagandens anmärkningar, utan att det tillräckligt klart anges varför den hänskjutande domstolen anser att det är nödvändigt att tolka ramavtalet.
30.
Enligt fast rättspraxis ankommer det uteslutande på den nationella domstolen att bedöma huruvida ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken. Följaktligen är domstolen i princip skyldig att meddela ett förhandsavgörande när de frågor som har ställts avser tolkningen av gemenskapsrätten. (
3
) Det finns en allmän presumtion att de frågor angående vilka nationella domstolar begär förhandsavgörande är relevanta, vilken endast bryts i undantagsfall, nämligen i de fall där det är uppenbart att den begärda tolkningen av unionsrätten inte har något samband med de verkliga omständigheterna eller föremålet för tvisten i målet vid den nationella domstolen. (
4
) Domstolen kan även neka att meddela ett förhandsavgörande när den inte har tillgång till sådana uppgifter om de faktiska eller rättsliga omständigheterna som är nödvändiga för att den ska kunna lämna ett användbart svar på de frågor som har ställts. (
5
)
31.
Vad gäller begäran om förhandsavgörande från Hof van Cassatie är det inte uppenbart att denna saknar relevans för avgörandet av tvisten. I direktiv 96/34 ställs det nämligen vissa minimikrav avseende arbetstagarnas rätt till föräldraledighet, vilka kan vara relevanta i målet vid den nationella domstolen avseende beräkningen av avgångsvederlaget för en arbetstagare som är föräldraledig. Dessutom framgår de faktiska eller rättsliga omständigheterna som är nödvändiga för att ett användbart svar ska kunna lämnas på de frågor som har ställts av begäran om förhandsavgörande.
32.
Begäran om förhandsavgörande kan följaktligen tas upp till sakprövning.
B — Prövning av tolkningsfrågan
33.
Den hänskjutande domstolens frågor avser tolkningen av 2 § punkterna 4, 5, 6 och 7 i ramavtalet om föräldraledighet i samband med nationella bestämmelser avseende avgångsvederlag vid en uppsägning med omedelbar verkan.
34.
Kommissionen har med rätta påpekat att det i förevarande fall huvudsakligen rör sig om tolkningen av 2 § punkt 6 i ramavtalet. De övriga punkterna i 2 § är däremot inte direkt tillämpliga.
35.
I 2 § punkt 4 i ramavtalet föreskrivs att medlemsstaterna och/eller arbetsmarknadens parter ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att skydda arbetstagarna mot uppsägning på grund av att de begär eller tar i anspråk sin rätt till föräldraledighet. Denna bestämmelse avser följaktligen uppsägningen som sådan och inte dess direkta följder. Enligt uppgifter från den hänskjutande domstolen tvistar parterna i målet vid den nationella domstolen uteslutande om det avgångsvederlag som utgår på grund av uppsägningen. 2 § punkt 4 kan därför på sin höjd vara av betydelse vid tolkningen av 2 § punkt 6.
36.
Av 2 § punkt 5 i ramavtalet är det inte heller möjligt att dra några slutsatser vad gäller avgångsvederlagets storlek vid en uppsägning under föräldraledigheten. Denna bestämmelse reglerar endast utformningen av arbetsförhållandet efter föräldraledighetens utgång. Där förutsätts följaktligen att anställningsförhållandet fortsätter medan i förevarande fall ska däremot en utformning som är en följd av uppsägningen bedömas.
37.
2 § punkt 7, där det föreskrivs att medlemsstaterna och/eller arbetsmarknadens parter ska fastställa vad som ska gälla för anställningsförhållandet under föräldraledigheten, kan på sin höjd tillämpas indirekt vid bedömningen av en nationell bestämmelse om avgångsvederlag.
38.
I det följande ska därför undersökas när en bestämmelse avseende avgångsvederlagets storlek påverkar de rättigheter som arbetstagaren har förvärvat, i den mening som avses i 2 § punkt 6. I denna bestämmelse föreskrivs nämligen att de rättigheter som arbetstagaren har förvärvat eller står i begrepp att förvärva när föräldraledigheten börjar ska bevaras oförändrade fram till och med föräldraledighetens slut.
1. Skyddad rättslig ställning
39.
Den uppsägningstid som arbetsgivaren måste beakta är enligt belgisk rätt knuten till anställningstidens längd. Med anställningstidens längd förlängs även uppsägningstiden. Denna av arbetstagaren ”förvärvade” längd på uppsägningstiden omfattas otvivelaktigt av skyddet i 2 § punkt 6. Om arbetstagaren är föräldraledig när denne sägs upp ska således samma uppsägningstid tillämpas på arbetsförhållandet som gällde när föräldraledigheten påbörjades.
40.
Enligt belgisk rätt bestämmer uppsägningstidens längd även storleken på det avgångsvederlag som arbetstagaren har rätt till vid en uppsägning med omedelbar verkan. Vederlaget beräknas nämligen på grundval av den aktuella lönen under uppsägningstiden. Den av arbetstagaren ”förvärvade” uppsägningstiden påverkar följaktligen avgångsvederlagets storlek. Denna sammankoppling av anställningstidens längd och storleken på avgångsvederlaget vid en uppsägning med omedelbar verkan leder till att man i samband med en arbetstagares anspråk på avgångsvederlag kan tala om en ”förvärvad rättighet”, i den mening som avses i 2 § punkt 6. (
6
)
41.
Det är dock oklart vad en sådan ”förvärvad rättighet” egentligen innebär. Det finns två tolkningsalternativ.
42.
För det första kan med en ”förvärvad rättighet” avses arbetstagarens rättsliga ställning, med dess ekonomiska värde, innan föräldraledigheten påbörjades. Då får ett avgångsvederlag vid en uppsägning under föräldraledigheten inte vara mindre än om vederbörande hade sagts upp dagen innan denne påbörjade sin föräldraledighet. I ett sådant fall har arbetstagaren nämligen förvärvat rätten till ett avgångsvederlag i denna storlek innan föräldraledigheten påbörjas. Enligt en sådan tolkning är det enligt 2 § punkt 6 förbjudet för arbetsgivaren att betala ett lägre avgångsvederlag under föräldraledigheten.
43.
För det andra kan en tolkning av ”förvärvad rättighet” även göras med det konkreta inkomstbortfallet som utgångspunkt. I den mån avgångsvederlaget endast syftar till att kompensera för att uppsägningen har skett med omedelbar verkan kan den förvärvade rättigheten även förstås som att arbetstagaren genom avgångsvederlaget enbart ska kompenseras som om denne hade sagts upp under iakttagande av laga uppsägningstid. Enligt denna tolkning skulle det enligt 2 § punkt 6 endast vara otillåtet att vid en uppsägning med omedelbar verkan under föräldraledigheten erbjuda ett avgångsvederlag som är lägre än den lön som annars skulle ha uppburits under uppsägningstiden. Det förhållande att detta avgångsvederlag är avsett för uppsägningar med omedelbar verkan och beräknas efter den lön som skulle ha uppburits under uppsägningstiden, kan tyda på att dess syfte är att kompensera för att uppsägningen sker utan iakttagande av uppsägningstiden.
44.
Innan dessa båda möjliga tolkningsalternativ diskuteras närmare ska de konkreta följderna, med målet vid den nationella domstolen som utgångspunkt, först utredas med.
45.
Enligt den tolkning som är knuten till arbetstagarens ställning innan föräldraledigheten påbörjades skulle Christel Meerts ha rätt till minst det avgångsvederlag som hon hade erhållit om hon hade sagts upp med omedelbar verkan dagen innan hon påbörjade sin föräldraledighet. Det förhållandet att hon i samband med föräldraledigheten endast uppbar deltidslön när hon sades upp påverkar följaktligen inte avgångsvederlagets storlek. Detta ska fortfarande beräknas på grundval den heltidslön hon uppbar dessförinnan.
46.
Om begreppet ”förvärvad rättighet” ska tolkas med det konkreta inkomstbortfallet som utgångspunkt blir beräkningen av det avgångsvederlag som skyddas enligt 2 § punkt 6 något mer komplicerat. I så fall skulle Christel Meerts avgångsvederlag motsvara den lön som hon hade uppburit under uppsägningstiden om uppsägningen inte hade skett med omedelbar verkan. För den del av uppsägningstiden som omfattas av föräldraledigheten ska avgångsvederlaget beräknas på grundval av hennes deltidslön. För den del av uppsägningstiden som skulle ha infallit när Christel Meerts hade återgått till sin heltidstjänstgöring efter föräldraledigheten hade denna heltidslön varit avgörande för beräkningen. Eftersom Christel Meerts sades upp nio dagar innan hennes föräldraledighet upphörde motsvarar avgångsvederlaget följaktligen halvtidslönen för dessa nio dagar och för resten av uppsägningstiden den lön hon uppbar när hon arbetade heltid.
47.
Ekonomiskt sett är skillnaden mellan dessa båda tolkningsalternativ följaktligen liten vad gäller målet vid den nationella domstolen. Emellertid blir skillnaden i resultat mellan de båda tolkningsalternativen tydligare ju tidigare under föräldraledigheten en arbetstagare sägs upp med omedelbar verkan.
48.
Som resultat i denna del kan det därför redan här slås fast att beräkningen av avgångsvederlaget enligt en bestämmelse som den förevarande inte får ske enbart på grundval av den deltidslön som uppburits under föräldraledigheten. Detta skulle nämligen innebära ett åsidosättande av en förvärvad rättighet enligt båda tolkningsalternativen.
49.
Den belgiska regeringen har hävdat att beräkningen av avgångsvederlaget enbart ska ske på grundval av deltidslönen genom att hänvisa till att när en arbetstagare går ned i arbetstid på grund av föräldraledighet, omvandlas enligt belgisk rätt detta arbetsförhållande till en tjänst på deltid för den tid som föräldraledigheten pågår. I 2 § punkt 7 bekräftas visserligen att medlemsstaterna ska fastställa vad som ska gälla för anställningsförhållandet under föräldraledigheten. Detta får dock inte inskränka arbetstagarens förvärvade rättigheter i strid med den klara bestämmelsen i 2 § punkt 6.
2. Diskussion om tolkningsalternativen
50.
För tolkningen att 2 § punkt 6 syftar till att reparera det konkreta inkomstbortfallet talar framför allt det faktum att det på detta sätt går att undvika att föräldralediga arbetstagare som sägs upp med omedelbar verkan gynnas jämfört med sådana som sägs upp under iakttagande av uppsägningstiden. Om avgångsvederlaget endast ska utgöra kompensation för att en uppsägning har skett utan iakttagande av uppsägningstiden skulle det kunna hävdas att det vore konsekvent om arbetstagaren finansiellt sett endast kompenserades som om uppsägningstiden hade iakttagits. Om avgångsvederlaget även hade tjänat andra syften skulle det inte redan från början krävas likabehandling i förhållande till en arbetstagare som har sagts upp under iakttagande av uppsägningstiden.
51.
Frågan om huruvida avgångsvederlaget enligt belgisk rätt faktiskt endast ska kompensera för att uppsägningen har skett med omedelbar verkan, vilket har bestridits av Christel Meerts vid den muntliga förhandlingen, ska besvaras i enlighet med nationella bestämmelser, vilket det slutgiltigt ankommer på den nationella domstolen att avgöra.
52.
Jag anser emellertid att det ekonomiska synsättet, vilket i det konkreta fallet att avgångsvederlaget ska beräknas utifrån den heltidslön som har uppburits före föräldraledigheten, är att föredra. Endast denna tolkning säkerställer på ett effektivt sätt syftet med 2 § punkt 6, som är att skydda arbetstagare som tar ut föräldraledighet.
53.
Syftet med ramavtalet är, såsom framgår av inledningen, att göra det möjligt att förena arbetsliv och familjeliv och att främja rätten till lika möjligheter för kvinnor och män samt principen om likabehandling av kvinnor och män. I ramavtalet hänvisas därvid till gemenskapens stadga om arbetstagares grundläggande sociala rättigheter där det fastställs i punkt 16, som gäller principen om likabehandling av kvinnor och män, att åtgärder måste utarbetas för att kvinnor och män ska kunna förena sina åtaganden i arbetsliv och familjeliv.
54.
Den omständigheten att en arbetstagare erhåller ett lägre avgångsvederlag under föräldraledigheten än denne skulle ha haft rätt till innan föräldraledigheten påbörjades kan avhålla arbetstagare från att utnyttja föräldraledigheten. Detta skulle motverka det ovannämnda syftet med ramavtalet, eftersom möjligheten att utnyttja föräldraledigheten främjar möjligheten att förena åtaganden i arbetsliv och familjeliv.
55.
Det ekonomiska synsättet säkerställer det syfte som eftersträvas med ramavtalet. Dels missgynnas inte arbetstagaren på grund av sin föräldraledighet, dels är det inte mer förmånligt för arbetsgivaren att säga upp en arbetstagare som är föräldraledig jämfört med andra arbetstagare. Arbetstagaren behöver därför inte vara rädd att förlora sin arbetsplats på grund av att föräldraledigheten utnyttjas. Särskilt i målet vid den nationella domstolen verkar det ligga nära till hands att arbetsgivaren sade upp Christel Meerts ”i rättan tid” endast några få dagar innan föräldraledigheten skulle upphöra, eftersom detta ansågs ekonomiskt förmånligare än att säga upp henne efter det att föräldraledigheten hade löpt ut eller att säga upp en annan arbetstagare.
56.
Denna tolkning missgynnar inte heller arbetsgivaren, eftersom den endast innebär att arbetsgivaren inte kan gynnas av att arbetstagaren var föräldraledig när denne sades upp. Tvärtom måste arbetsgivaren vid en uppsägning med omedelbar verkan betala ett lika högt avgångsvederlag oavsett om den berörde arbetstagaren var föräldraledig när denne sades upp eller inte.
C — Resultat i denna del
57.
Direktivet utgör följaktligen hinder mot en nationell bestämmelse, enligt vilken endast den lägre deltidslön som arbetstagaren erhåller vid tiden för uppsägningen på grund av föräldraledigheten är avgörande för beräkningen av avgångsvederlaget.
D — Konsekvenserna för målet vid den nationella domstolen
58.
Vilka följder detta fastställande får för målet vid den nationella domstolen ankommer det på den hänskjutande domstolen att bedöma.
59.
I detta avseende vill jag emellertid erinra om att ett direktiv enligt fast rättspraxis inte i sig kan medföra skyldigheter för en enskild och inte som sådant kan åberopas gentemot denne. Härav följer att även om en direktivsbestämmelse som syftar till att tillerkänna enskilda rättigheter eller ålägga dem skyldigheter är klar, precis och ovillkorlig kan den inte som sådan tillämpas inom ramen för en tvist som enbart berör enskilda. (
7
) Följaktligen kan direktivet inte medföra någon skyldighet för arbetsgivaren att betala ut ett högre avgångsvederlag. Den nationella rätten ska dock, i den utsträckning det är möjligt, tolkas i överensstämmelse med gemenskapsrätten. (
8
) Det faktum att en gemenskapsrättskonform tolkning av nationell rätt kan vara till nackdel för de enskilda talar inte emot en sådan tolkning. (
9
) Skyldigheten att tolka nationell rätt direktivskonformt gäller nämligen som bekant även i horisontella rättsförhållanden, där den automatiskt är till nackdel för en enskild. (
10
)
60.
Principen om direktivkonform tolkning innebär att de nationella domstolarna ska göra allt som ligger inom deras behörighet, med hänsyn till den nationella rätten i sin helhet och med tillämpning av dess erkända tolkningsmetoder, för att säkerställa att det aktuella direktivet ges full verkan och för att uppnå ett resultat som är förenligt med direktivets syfte. (
11
)
61.
Den nationella domstolens skyldighet att åberopa direktivets innehåll vid tolkningen och tillämpningen av de nationella bestämmelserna i fråga begränsas visserligen av allmänna rättsprinciper, särskilt av principerna om rättssäkerhet och förbud mot retroaktiv tillämpning och av att nationell rätt inte får tolkas contra legem. (
12
)
62.
Följaktligen måste den hänskjutande domstolen pröva huruvida den föreskrivna tolkningen av direktivet kan åstadkommas genom en tolkning av den nationella rätten.
VI — Förslag till avgörande
63.
Med anledning av ovanstående resonemang föreslår jag att domstolen besvarar begäran om förhandsavgörande från Hof van Cassatie på följande sätt:
2 § punkt 6 i ramavtalet om föräldraledighet i bilagan till rådets direktiv 96/34/EG av den 3 juni 1996 ska tolkas så, att det avgångsvederlag som ska utges till arbetstagaren för det fall arbetsgivaren, under en period då regler om minskad arbetstid tillämpas, ensidigt bringar anställningsavtalet att upphöra utan att några tvingande skäl föreligger och utan att iaktta den enligt lag fastställda uppsägningstiden, ska beräknas utifrån grundlönen, som om arbetstagaren inte hade tagit ut sin föräldraledighet genom att gå ned i arbetstid.
(
1
)	Originalspråk: tyska.
(
2
)	EGT L 145, s. 4 (nedan kallat direktiv 96/34 eller ramavtal om föräldraledighet).
(
3
)	Dom av den 15 december 1995 i mål C-415/93, Bosman (REG 1995, s. I-4921), punkt 59, av den 18 juli 2007 i mål C-119/05, Lucchini (REG 2007, s. I-6199), punkt 43, och av den 17 april 2008 i mål C-404/06, Quelle (REG 2008, s. I-2685), punkt 19.
(
4
)	Dom av den 28 juni 2007 i mål C-467/05, Dell’Orto (REG 2007, s. I-5557), punkt 40, och av den 1 april 2008 i mål C-212/06, Gouvernement de la Communauté française och Gouvernement wallon (REG 2008, s. I-1683), punkt 29. Avseende presumtionen att begäran om förhandsavgörande är nödvändig för att kunna döma i sak, se bland annat även dom av den 4 oktober 2007 i mål C-429/05, Rampion och Godard (REG 2007, s. I-8017), punkt 23.
(
5
)	Fast rättspraxis, se bland annat dom av den 10 januari 2006 i mål C-344/04, IATA och ELFAA (REG 2006, s. I-403), punkt 24, av den 11 september 2008 i mål C-11/07, Eckelkamp m.fl. (REG 2008. s. I-6845), punkterna 27 och 28, och av den 16 december 2008 i mål C-213/07, Michaniki (REG 2008. s. I-9999), punkterna 32–34.
(
6
)	På den punkten skiljer sig omständigheterna i förevarande fall från dem i målet Lewen, i vilket domstolen uttalade sig om 2 § punkt 6 i ramavtalet. I det målet rörde det sig om en frivillig gratifikation och alltså ingen rättighet som arbetstagaren hade förvärvat, se dom av den 21 oktober 1999 i mål C-333/97 (REG 1999, s. I-7243), punkt 32.
(
7
)	Dom av den 26 februari 1986 i mål 152/84, Marshall (REG 1986, s. 723; svensk specialutgåva, volym 8, s. 457), punkt 48, av den 14 juli 1994 i mål C-91/92, Faccini Dori (REG 1994, s. I-3325; svensk specialutgåva, volym 16, s. I-1), punkt 20, av den 5 oktober 2004 i de förenade målen C-397/01–C-403/01, Pfeiffer m.fl. (REG 2004, s. I-8835), punkterna 108 och 109, och dom av den 7 juni 2007 i mål C-80/06, Carp (REG 2007, s. I-4473), punkt 20. Oklar i detta avseende är dom av den 22 november 2005 i mål C-144/04, Mangold (REG 2005, s. I-9981), punkterna 74–77.
(
8
)	Se domstolens fasta rättspraxis angående nationella domstolars skyldighet att tolka nationell rätt direktivskonformt, dom av den 10 april 1984 i mål 14/83, von Colson och Kamann (REG 1984, s. 1891; svensk specialutgåva, volym 7, s. 577), punkt 26, domen i målet Pfeiffer m.fl. (ovan fotnot 7), punkterna 113–119 och där angiven rättspraxis, samt dom av den 4 juli 2006 i mål C-212/04, Adeneler (REG 2006, s. I-6057), punkterna 108, 109 och 111.
(
9
)	Se mitt förslag till avgörande av den 8 februari 2007 i mål C-321/05, Kofoed (REG 2007, s. I-5795), punkt 65 och där angiven rättspraxis.
(
10
)	Se dom av den 13 november 1990 i mål C-106/89, Marleasing (REG 1990, s. I-4135; svensk specialutgåva, volym 10, s. 575), punkterna 6 och 8, och i målet Faccini Dori (ovan fotnot 7), punkterna 20, 25 och 26.
(
11
)	Se domen i målet Pfeiffer (ovan fotnot 7), punkt 115 och följande punkter, domen i målet Adeneler (ovan fotnot 8), punkt 111, dom av den 15 april 2008 i mål C-268/06, Impact (REG 2008, s. I-2483), punkt 101, och dom av den 23 april 2009 i mål C-378/08, Angelidaki (ej publicerad i rättsfallssamlingen).
(
12
)	Se dom av den 8 oktober 1987 i mål 80/86, Kolpinghuis (REG 1987, s. 3969), punkt 13, och domen i målet Adeneler (ovan fotnot 8), punkt 110, och domen i målet Impact (ovan fotnot 11), punkt 100.