Preliminär utgåva
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
föredraget den 30 april 2026(1)
Mål C‑274/25
Alternative Payments UAB
mot
Lietuvos bankas
(begäran om förhandsavgörande från Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Högsta förvaltningsdomstolen, Litauen))
” Begäran om förhandsavgörande – Betaltjänster på den inre marknaden – Direktiv (EU) 2015/2366 – Förordning (EU) nr 260/2012 – Typer av betaltjänster – Autogireringstjänst – Medverkan av betalarens och betalningsmottagarens betalningstjänstleverantörer vid autogirering – Inlösen av betalningstransaktioner – Betalningsinitieringstjänster ”
1.        I förevarande begäran om förhandsavgörande ombeds domstolen att tolka flera bestämmelser i förordning (EU) nr 260/2012(2) och i direktiv (EU) 2015/2366,(3) för att avgöra när en viss betaltjänst kan betecknas som en ”autogireringstjänst”.
2.        Det ska i det nationella målet klargöras om en betaltjänstleverantör tillhandahåller en autogireringstjänst för vilken denne i princip saknar tillstånd från tillsynsmyndigheten, eller om denne i stället tillhandahåller en ”tjänst avseende inlösen av betalningstransaktioner” eller en ”betalningsinitieringstjänst”.
I.      Tillämpliga bestämmelser
A.      Unionsrätt
1.      Det reviderade betaltjänstdirektivet
3.        I artikel 4 finns följande definitioner:
”…
3.      betaltjänst: en eller flera av de affärsverksamheter som anges i bilaga I.
4.      betalningsinstitut: en juridisk person som i enlighet med artikel 11 har auktoriserats att tillhandahålla och genomföra betaltjänster inom unionen.
5.      betalningstransaktion: en åtgärd som initieras av betalaren eller av betalningsmottagaren på dennes vägnar vid placering, överföring eller uttag av medel, oberoende av eventuella underliggande förpliktelser mellan betalaren och betalningsmottagaren.
…
9.      betalningsmottagare: en fysisk eller juridisk person som är den avsedda mottagaren av medel som har omfattats av en betalningstransaktion.
…
11.      betaltjänstleverantör: ett organ som avses i artikel 1.1 eller en fysisk eller juridisk person som omfattas av ett undantag enligt artiklarna 32 eller 33.
12.      betalkonto: ett konto i en eller flera betaltjänstanvändares namn för användning vid genomförandet av betalningstransaktioner.
…
15.      betalningsinitieringstjänst: en tjänst för att initiera en betalningsorder på begäran av betaltjänstanvändaren med avseende på ett betalkonto hos en annan betaltjänstleverantör.
…
23.      autogiro: en betaltjänst för debitering av en betalares betalkonto, där en betalningstransaktion initieras av betalningsmottagaren på grundval av betalarens medgivande till betalningsmottagaren, betalningsmottagarens betaltjänstleverantör eller betalarens egen betaltjänstleverantör.
…
44.      inlösen av betalningstransaktioner: en betaltjänst som tillhandahålls av en betaltjänstleverantör som har ingått avtal med en betalningsmottagare om att denne ska acceptera och behandla betalningsmottagarens betalningstransaktioner och som leder till överföring av medel till betalningsmottagaren.
…”
4.        I bilaga I anges bland annat följande som verksamheter som omfattas av de betaltjänster som avses i artikel 4.3:
”…
3.      Genomförande av betalningstransaktioner, däribland överföring av medel på ett betalkonto hos användarens betaltjänstleverantör eller någon annan betaltjänstleverantör:
a)      Genomförande av autogireringar, inklusive engångsautogireringar.
b)      Genomförande av betalningstransaktioner med kontokort eller liknande utrustning.
c)      Genomförande av betalningar, inklusive stående betalningsorder.
4.      Genomförande av betalningstransaktioner, när medlen täcks genom ett kreditutrymme för en betaltjänstanvändare:
a)      Genomförande av autogireringar, inklusive engångsautogireringar.
b)      Genomförande av betalningstransaktioner med kontokort eller liknande utrustning.
c)      Genomförande av betalningar, inklusive stående betalningsorder.
5.      Utgivande av betalningsinstrument och/eller förvärv av betalningstransaktioner.
…
7.      Betalningsinitieringstjänster.
…”
5.        I artikel 81.3 föreskrivs följande:
”Om betalningstransaktionen initieras av eller via betalningsmottagaren ska betalningsmottagarens betaltjänstleverantör säkerställa att betalningsmottagaren mottar betalningstransaktionens hela belopp.”
6.        Artikel 83.3 har följande lydelse:
”Medlemsstaterna ska kräva att betalningsmottagarens betaltjänstleverantör till betalarens betaltjänstleverantör överför en betalningsorder som initierats av eller via betalningsmottagaren inom de tidsfrister som betalningsmottagaren och dennes betaltjänstleverantör avtalat om, så att för autogiro en avveckling kan ske på den överenskomna förfallodagen.”
2.      Förordning nr 260/2012
7.        I artikel 1.1 anges att i denna förordning ”fastställs regler för betalnings- och autogireringstransaktioner i euro inom unionen där såväl betalarens som betalningsmottagarens betaltjänstleverantörer är etablerade inom unionen, eller där betalningstransaktionens enda betaltjänstleverantör är etablerad inom unionen”.
8.        I artikel 2 finns följande definitioner:
”…
2.      autogirering: en nationell eller gränsöverskridande betaltjänst för debitering av en betalares betalkonto, där en betalningstransaktion initieras av betalningsmottagaren på grundval av betalarens samtycke,
3.      betalare: en fysisk eller juridisk person som är innehavare av ett betalkonto och som godkänner en betalningsorder från detta betalkonto eller, om betalaren inte har något betalkonto, en fysisk eller juridisk person som lämnar en betalningsorder till en betalningsmottagares betalkonto,
4.      betalningsmottagare: en fysisk eller juridisk person som är innehavare av ett betalkonto och som är den avsedda mottagaren av medel som har omfattats av en betalningstransaktion,
…
11.      betalningsorder: varje instruktion som en betalare eller betalningsmottagare ger sin betaltjänstleverantör om att en betalningstransaktion ska genomföras,
…
20.      inkassering: den del av en autogireringstransaktion som inleds med betalningsmottagarens initiering och avslutas genom sedvanlig debitering av betalarens betalkonto,
21.      medgivande: uttryck för betalarens samtycke och godkännande gentemot betalningsmottagaren och (direkt eller indirekt via betalningsmottagaren) gentemot betalarens betaltjänstleverantör att betalningsmottagaren har rätt att initiera en inkassering för att debitera betalarens specificerade betalkonto och att betalarens betaltjänstleverantör har rätt att följa dessa instruktioner,
…”
9.        I artikel 5.3 föreskrivs följande:
”3.      Betaltjänstleverantörer ska utföra autogireringar i enlighet med följande krav, med förbehåll för eventuella skyldigheter i den nationella lagstiftning som genomför direktiv 95/46/EG:
a)      Betalningsmottagarens betaltjänstleverantör ska tillse att
i)      betalningsmottagaren tillhandahåller de uppgifter som anges i punkt 3 a i bilagan i samband med den första autogireringen och vid engångsgireringar samt vid varje efterföljande betalningstransaktion,
ii)      betalaren ger sitt samtycke till både betalningsmottagaren och betalarens betaltjänsteleverantör (direkt eller indirekt via betalningsmottagaren), att medgivandena, tillsammans med senare ändringar eller annulleringar, sparas av betalningsmottagaren eller av en tredje part för betalningsmottagarens räkning och att betalningsmottagaren informeras om detta krav av betaltjänstleverantören i enlighet med artiklarna 41 och 42 i direktiv 2007/64/EG.
…”
B.      Litauisk rätt
10.      Det reviderade betaltjänstdirektivet införlivades med litauisk rätt, bland annat genom lagen om betalningar(4) och lagen om betalningsinstitut.(5)
1.      Lagen om betalningar
11.      Artikel 2 innehåller definitioner som liknar dem i direktiv 2009/14/EG.
12.      I artikel 5 föreskrivs att betaltjänster består av betalningstransaktioner, såsom bland annat genomförande av autogireringar, inklusive engångsautogireringar.
13.      Enligt artikel 6.3 i lagen om betalningar klassificeras betalningsinstitut som betaltjänstleverantörer.
2.      Lagen om betalningsinstitut
14.      Artikel 2.5 i lagen om betalningsinstitut föreskriver att ett betalningsinstitut är en juridisk person som har erhållit tillstånd som betalningsinstitut eller tillstånd som ett betalningsinstitut som endast tillhandahåller kontoinformationstjänster eller tillstånd som betalningsinstitut med begränsad verksamhet.
15.      Artikel 4.1 föreskriver att ett betalningsinstitut får tillhandahålla enbart betaltjänster som anges i det tillstånd som det erhåller av tillsynsmyndigheten.
II.    Faktiska omständigheter, det nationella målet och tolkningsfrågor
16.      Alternative Payments UAB är ett företag som den 16 september 2014 beviljades ett tillstånd av styrelsen för Lietuvos Bankas (Litauens centralbank) som ger företaget rätt att tillhandahålla två typer av betaltjänster, nämligen inlösen av betalningsinstrument och penningöverföringar.
17.      Alternative Payments anslöt sig 2017 till betalningssystemet CENTROlink inom det gemensamma eurobetalningsområdet (Sepa)(6) för autogirering.
18.      Den 26 augusti 2022 återkallade Litauens centralbank(7) Alternative Payments tillstånd och gjorde gällande att bolaget hade gjort sig skyldigt till sammanlagt tio överträdelser. Begäran om förhandsavgörande avser endast den femte överträdelsen, nämligen att Alternative Payments hade tillhandahållit autogireringstjänster utan att ha det erforderliga tillståndet.
19.      I punkt 5 i det överklagade beslutet anges följande:
–        Alternative Payments har tillstånd för att bedriva verksamhet som betalningsinstitut som tillhandahåller betaltjänster, såsom utgivande av betalningsinstrument eller inlösen av betalningstransaktioner (artikel 5.5 i lagen om betalningar).
–        Alternative Payments genomförde emellertid även autogireringar (artikel 5.3 i lagen om betalningar), eftersom bolaget skapade betalkonton för samtliga kunder i IBAN-format(8) och utfärdade en identifieringskod för varje kund.
–        Alternative Payments debiterade medel från betalarens betalkonto när betalningstransaktionen initierades av betalningsmottagaren (säljföretaget som är Alternative Payments kund), som hade erhållit betalarens samtycke för en sådan debitering.
–        Alternative Payments överförde de medel som debiterats från betalarens betalkonto till betalningsmottagarens konto som öppnats hos Alternative Payments i IBAN-format i betalningssystemet CENTROlink. Därefter överfördes medlen med olika intervall till betalkonton som angetts av Alternative Payments kunder och som dessa öppnat hos andra betaltjänstleverantörer.
20.      Alternative Payments överklagade beslutet till Vilniaus apygardos administracinis teismas (Regionala förvaltningsdomstolen i Vilnius, Litauen; från och med den 1 januari 2024 Regionala förvaltningsdomstolen) och yrkade att det skulle ogiltigförklaras.
21.      Domstolen i första instans ogillade överklagandet genom dom av den 14 september 2023. Den slog bland annat fast att de överträdelser som angavs i det överklagade beslutet hade begåtts och att Alternative Payments, som har tillstånd att tillhandahålla andra betaltjänster, utan berättigande hade tillhandahållit autogireringstjänster.
22.      Alternative Payments överklagade domen till Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Högsta förvaltningsdomstolen, Litauen) och yrkade att domen i första instans och det överklagade beslutet skulle upphävas. Enligt begäran om förhandsavgörande(9) gjorde Alternative Payments gällande följande i sitt överklagande:
–        Domstolen i första instans har felaktigt funnit att bolaget tillhandahöll en autogireringstjänst och att det centrala kriteriet för bedömningen av huruvida den tillhandahållna tjänsten avser autogirering inte är öppnandet av betalkonton för bolagets affärskunder utan i stället vem som initierar betalningstransaktionen.
–        Bolaget öppnar inte och bevakar inte betalkonton för säljföretag, vilket är en avgörande egenskap hos en autogireringstjänst. Inte heller genomför det autogireringstransaktioner, då dessa genomförs av betalarens betaltjänstleverantör.
–        Europeiska betalningsrådet godkände år 2017(10) Alternative Payments ansökan om att ansluta sig till SEPA Direct Debit och SEPA Credit Transfer-system. Enligt Alternative Payments är SEPA Direct Debit endast en teknisk lösning som bolaget måste använda sig av när det tillhandahåller en betaltjänst (inlösen av betalningstransaktioner).
–        De tjänster som Alternative Payments tillhandahåller är förenliga med dess tillstånd, vilket framgår av avtalet om Addressable BIC Holder, enligt vilket Litauens centralbank gav Alternative Payments möjlighet att avge betalningsorder och motta betalningar från detaljhandelsbetalningssystemet SEPA-MMS.
23.      I sitt svaromål yrkade Litauens centralbank att överklagandet skulle ogillas och att domen i första instans skulle fastställas.
24.      Mot bakgrund av detta har Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Högsta förvaltningsdomstolen i Litauen) hänskjutit följande tolkningsfrågor till EU-domstolen:
”1.      Ska artikel 2 led 2 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 260/2012 av den 14 mars 2012 om antagande av tekniska och affärsmässiga krav för betalningar och autogireringar i euro och om ändring av förordning (EG) nr 924/2009 och artikel 4 led 23 i Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/2366 av den 25 november 2015 om betaltjänster på den inre marknaden, om ändring av direktiven 2002/65/EG, 2009/110/EG och 2013/36/EU samt förordning (EU) nr 1093/2010 och om upphävande av direktiv 2007/64/EG, samt punkterna 3 a och 4 a i bilaga I till detta direktiv, tolkas på det sättet att endast betalarens betaltjänstleverantör ska anses vara leverantör av autogireringstjänsten eller tillhandahålls tjänsten av både betalarens och betalningsmottagarens betaltjänstleverantör?
2.      Ska artikel 2 led 2 i förordning (EU) nr 260/2012 och artikel 4 led 23 i direktiv (EU) 2015/2366, samt punkterna 3 a och 4 a i bilaga I till detta direktiv, under sådana omständigheter som föreligger i det nationella målet, tolkas på det sättet att ett betalningsinstitut tillhandahåller en autogireringstjänst, när det i egenskap av betalningsmottagarens betaltjänstleverantör
översänder autogireringsinstruktioner men inte självt utför autogirotransaktioner utan inkasserar medel på grundval av betalarnas tidigare samtycke som lämnats till kunderna (betalningsmottagare), och placerar dem på konton med begränsad funktionalitet?
3.      Om svaret på den första frågan är att betalningsmottagarens betaltjänstleverantör inte ska anses vara leverantör av en autogireringstjänst och svaret på den andra frågan är nekande, ska artikel 4 led 44 i direktiv (EU) 2015/2366 och punkt 5 i bilaga I till detta direktiv, tolkas på det sättet att, under sådana omständigheter som föreligger i det nationella målet, ett betalningsinstitut tillhandahåller en tjänst avseende behandling av en betalningstransaktion, när det i egenskap av betalningsmottagarens betaltjänstleverantör översänder autogireringsinstruktioner men inte självt utför autogirotransaktioner utan inkasserar medel på grundval av betalarnas tidigare samtycke som lämnats till kunderna (betalningsmottagare) och sedan överför dessa medel till kundernas konton som innehas hos andra betaltjänstleverantörer?
4.      Om svaret på den tredje frågan är nekande ska artikel 4 led 15 i direktiv 2015/2366 och punkt 7 i bilaga I till detta direktiv, under sådana omständigheter som föreligger i det nationella målet, tolkas på det sättet att ett betalningsinstitut ska anses tillhandahålla en betalningsinitieringstjänst, när det i egenskap av betalningsmottagarens betaltjänstleverantör, initierar en autogireringstjänst på grundval av betalningsmottagarens instruktion, men som inte självt genomför autogirotransaktioner, och inkasserar medel på grundval av betalarnas tidigare samtycke som getts till kunderna (betalningsmottagare)?”
III. Förfarandet vid EU-domstolen
25.      Begäran om förhandsavgörande inkom till domstolens kansli den 10 april 2025.
26.      Skriftliga yttranden har getts in av Alternative Payments, den tjeckiska, den italienska och den litauiska regeringen, samt Europeiska kommissionen.
27.      EU-domstolen ansåg det inte nödvändigt att hålla förhandling.
IV.    Bedömning
A.      Inledande överväganden
28.      För att fastställa vilken typ av betaltjänster som Alternative Payments tillhandahåller är de omständigheter som den hänskjutande domstolen anser har styrkts och som den har redogjort för i punkterna 13.1–13.6 i begäran om förhandsavgörande av betydelse. De har följande lydelse:
–        ”Varje kund (handlare) har ett konto som öppnats i IBAN-format och tilldelas en identifieringskod men dessa kontons funktionalitet är begränsad och kunderna (handlarna) har inte tillgång till dessa konton, de kan inte initiera betalningar etcetera.”
–        ”Betalaren (köparen) har lämnat samtycke till [Alternative Payments] kund (handlare, betalningsmottagare) att debitera medel från sitt konto.”
–        ”[Alternative Payments] kund (handlare), som är den slutliga mottagaren av medlen, initierar debiteringen av betalarens konto (köpare).”
–        ”[Alternative Payments] ger instruktionerna om dess kunders (handlare, betalningsmottagare) autogirering till SEPA Direct Debit-systemet som använder tjänsterna hos betalningssystemet CENTROlink och på denna grundval inkasseras medel med stöd av betalarnas tidigare samtycke som ges till kunder (handlare, betalningsmottagare) att periodiskt debitera deras betalkonton. Debiteringen av medel från betalarens konto genomförs av betalarens betaltjänstleverantör som öppnar och förvaltar kontot.”
–        ”De inkasserade medlen överförs till de begränsade konton som öppnats för kunder (handlare, betalningsmottagare) hos [Alternative Payments]. Dessa medel överförs sedan av [Alternative Payments] till betalkonton hos andra betaltjänstleverantörer, vilka angetts av kunderna (handlare, betalningsmottagare).”
–        ”[Alternative Payments] allmänna avtalsbestämmelser anger att bolaget tillhandahåller sina kunder SEPA Direct Debit-tjänster för inkassering och på andra sätt underlättar mottagande och behandling av betalningstransaktioner från konsumenter som betalar för varor och tjänster … [Alternative Payments] kund måste erhålla ett meddelande enligt SEPA Direct från dess användare (gäldenär).
Användaren kan begära att hans/hennes betaltjänstleverantör återför medel som inkasserats av SEPA Direct Debit inom åtta veckor efter inkasseringen av medlen och [Alternative Payments] får inte vägra att godta denna godkända återföring …”
B.      Den första tolkningsfrågan
29.      Den hänskjutande domstolen vill veta om artikel 2 led 2 i förordning nr 260/2012 och artikel 4 led 23 samt punkterna 3 a och 4 a i bilaga I till det reviderade betaltjänstdirektivet ska ”tolkas på det sättet att endast betalarens betaltjänstleverantör ska anses vara leverantör av autogireringstjänsten eller [om tjänsten] tillhandahålls … av både betalarens och betalningsmottagarens betaltjänstleverantör”.
30.      I bilaga I till det reviderade betaltjänstdirektivet anges de betaltjänster som avses i artikel 4 led 3 i det direktivet. I punkt 3 a i den bilagan finns ”[g]enomförande av betalningstransaktioner, däribland överföring av medel på ett betalkonto hos användarens betaltjänstleverantör eller någon annan betaltjänstleverantör” och närmare bestämt ”[g]enomförande av autogireringar, inklusive engångsautogireringar”.(11)
31.      EU-domstolen har gjort en vid tolkning av begreppet autogirering i direktiv 2007/64/EG,(12) och motsvarande begrepp i det reviderade betaltjänstdirektivet. Den har bland annat slagit fast följande:
–        Genomförandet av autogireringar som initierats av betalningsmottagaren från ett konto, vilket nämnda betalningsmottagare inte är innehavare av, omfattas av begreppet betaltjänster även om det inte finns några underliggande förpliktelser mellan betalaren och betalningsmottagaren, i de fall då betalaren som är innehavare av det betalkonto som debiteras har gett sitt medgivande till autogireringarna.(13)
–        Genomförandet av autogireringar som initierats av betalningsmottagaren från ett betalkonto, vilket nämnda betalningsmottagare inte är innehavare av, och till vilka innehavaren av det konto som således debiteras inte har gett sitt medgivande, omfattas också av begreppet betaltjänster.(14)
32.      För att bättre förstå diskussionen är det lämpligt att redogöra för de väsentliga dragen i denna tjänst, för att avgöra om endast en eller båda de berörda betaltjänstleverantörerna medverkar i genomförandet.
1.      Autogirering
33.      Förteckningen över betaltjänster i det reviderade betaltjänstdirektivet omfattar de transaktioner som traditionellt förknippas med förvaltningen av ett betalkonto, såsom genomförande av betalning och autogirering. Dessa är de grundläggande betaltjänster som används inom Sepa och som avses i förordning nr 260/2012.
34.      Vid autogirering ger betalaren och kontohavaren (betalaren) en annan person (betalningsmottagaren, betalarens borgenär) tillstånd att debitera ett betalkonto som tillhör betalaren själv.
35.      Transaktioner genom autogirering är mycket vanliga betaltjänster. Det klassiska exemplet är autogirering från ett bankkonto för räkningar avseende vatten, el, telefon eller internet, som oftast är återkommande autogireringar. Det finns även engångsautogireringar eller tillfälliga autogireringar (till exempel autogirobetalningar till skattemyndigheten).
36.      Vid autogirering a) initieras transaktionen av betalningsmottagaren, utan att betalaren ingriper direkt, även om den sistnämnde (betalaren) genom en fullmakt(15) dessförinnan ska ha gett sitt samtycke, och b) baseras tjänsten på ett bankkonto.
37.      Autogireringar inom Sepa finns i två varianter: en grundläggande form (CORE) och en annan som enbart är avsedd att användas mellan företag, egenföretagare eller yrkesutövare (B2B). Betaltjänstleverantörer som erbjuder autogirering måste ansluta sig till CORE-systemet, medan B2B-alternativet är frivilligt.
38.      Autogirering har bland annat följande egenskaper:(16)
–        Innehavaren av det konto som ska debiteras måste i förväg godkänna att betalningarna dras från det kontot. Godkännandet ska framgå av en fullmakt som innehåller de uppgifter som krävs för att borgenären ska kunna göra en autogirering.
–        Fullmakten är det medel genom vilket gäldenären a) samtycker till att borgenären initierar inkasseringar genom debitering av vederbörandes konto, och b) bemyndigar sitt betalningsinstitut att debitera hans eller hennes konto för de autogireringar som borgenärens betaltjänstleverantör lämnat in.
–        Borgenären ska förvara fullmakten tillsammans med eventuella ändringar eller uppsägningar av denna.
–        Autogireringar måste lämnas in före förfallodagen, vilket är den dag då gäldenären ska fullgöra sin betalningsskyldighet. Tidsfristen varierar beroende på om det rör sig om en engångstransaktion, den första transaktionen i en serie återkommande autogireringar eller en debitering i en serie återkommande autogireringar.
–        Borgenärens unika identifierare och fullmaktens referensnummer är obligatoriska. Båda identifierar borgenären och de autogireringar som utfärdas under dennes ansvar. För återkommande debiteringar ska dessa uppgifter vara oförändrade.
–        IBAN-koden används för att identifiera gäldenärens konto.
–        BIC‑koden identifierar gäldenärens finansinstitut.
–        Det finns maximala tidsfrister för återbetalning på gäldenärens begäran, vilka förlängs för icke-godkända betalningar.
2.      Medverkande i autogireringstjänsten
39.      I såväl det reviderade betaltjänstdirektivet (artikel 4 led 23) som förordning nr 260/2012 (artikel 2 led 2) definieras begreppet autogirering på det sätt som jag har angett ovan.(17)
40.      Enligt båda definitionerna, vilka i stort sett överensstämmer med varandra, sker följande vid autogirering: a) En debitering görs på ett betalkonto tillhörande betalaren. b) Betalningstransaktionen initieras av betalningsmottagaren. c) Betalaren har dessförinnan gett sitt samtycke till betalningsmottagaren, betalningsmottagarens betaltjänstleverantör eller betalarens egen betaltjänstleverantör.
41.      Av dessa definitioner framgår dock inte uttryckligen vilken eller vilka betaltjänstleverantörer som ska anses vara leverantörer av autogireringstjänsten.(18)
42.      Alternative Payments drar av dessa definitioner slutsatsen att endast betalarens betaltjänstleverantör tillhandahåller autogireringstjänsten.(19) Alternativ Payments anser följande:
–        En autogirobetalning kräver att medel dras från betalarens konto, vilket endast kan utföras av betalarens betaltjänstleverantör, som förvaltar det aktuella betalkontot. Betalningsmottagarens betaltjänstleverantör kan inte utföra transaktioner på betalarens betalkonto utan bara göra en rent teknisk åtgärd för att säkerställa att medlen dras.
–        Betalningsmottagarens betaltjänstleverantör tillhandahåller endast autogireringstjänsten när samma institut är både betalningsmottagarens och betalarens betaltjänstleverantör.
43.      Jag anser dock att både betalarens och betalningsmottagarens betaltjänstleverantör är inblandade i genomförandet av en autogirering. Det finns fyra skäl till att jag har denna uppfattning.
44.      För det första innebär begreppet ”medgivande” i artikel 2 led 21 i förordning nr 260/2012, som är ett uttryck för det samtycke och den fullmakt som betalaren ger betalningsmottagaren och (direkt eller indirekt via betalningsmottagaren) till betalarens betaltjänstleverantör, att två betaltjänstleverantörer är inblandade i det rättsförhållande som utgör föremål för autogireringen.
45.      I denna transaktion tillåts betalningsmottagaren, genom sin betaltjänstleverantör, att sända en betalningsinstruktion till betalarens betaltjänstleverantör, så att denna betaltjänstleverantör kan verkställa betalningen genom att debitera medlen från betalarens konto. Betalarens och betalningsmottagarens betaltjänstleverantörer tillhandahåller ur detta perspektiv gemensamt en autogireringstjänst.
46.      För det andra ålägger artiklarna 81.3 och 83.3 i det reviderade betaltjänstdirektivet, som jag redan har återgett,(20) särskilda skyldigheter för
–        betalarens betaltjänstleverantör, som ska ”se till att betalningsmottagaren erhåller hela beloppet med avseende på den betalningstransaktion som betalaren initierat”,
–        betalningsmottagarens betaltjänstleverantör, som ”[n]är betalningstransaktionen initieras av eller genom betalningsmottagaren, ska … se till att betalningsmottagaren mottar betalningstransaktionens hela belopp” (artikel 81.3),
–        betalningsmottagarens betaltjänstleverantör, som ska överföra en betalningsorder som initierats av eller via betalningsmottagaren inom de tidsfrister som betalningsmottagaren och dennes betaltjänstleverantör avtalat om (artikel 83.3).
47.      Dessa två bestämmelser ålägger, som nämnts, betalningsmottagarens betaltjänstleverantör särskilda skyldigheter för att autogireringen ska kunna genomföras korrekt. Det reviderade betaltjänstdirektivet förutsätter alltså att inte bara betalarens utan även betalningsmottagarens betaltjänstleverantör ska medverka i autogireringstjänsten. Mottagarens betaltjänstleverantörs medverkan är inte enbart en teknisk åtgärd för att medlen ska nå betalningsmottagarens betalkonto.
48.      För det tredje framgår det av kapitel 7 i Handbok om det grundläggande(21) Sepa-autogireringssystemet (nedan kallad handboken),(22) som antagits av Europeiska betalningsrådet, att såväl betalaren och dennes betaltjänstleverantör som betalningsmottagaren och dennes betaltjänstleverantör medverkar i autogireringen.
49.      Enligt handboken avses med ”autogirotransaktion” ”hela det förfarande för genomförande av en betalning genom användning av autogirering som börjar från inkassering som initieras av borgenären fram till dess slutförande, vilket är det normala genomförandet [medlen krediteras betalningsmottagarens betalkonto], eller avvisning, återsändning eller återbetalning av de inkasserade medlen [vid mottagande av en betalares instruktion att återbetala de medel som han har rätt till]”.(23)
50.      Av beskrivningen av Sepa-autogireringarnas karaktär i handboken(24) framgår följande:
–        En Sepa-autogirering är ett betalningsinstrument som regleras av handboken för inkassering i euro inom hela Sepa-området från konton som är avsedda för att ta emot inkasseringar.
–        Transaktioner för inkassering av medel från en gäldenär med konto hos dennes betaltjänstleverantör initieras av en borgenär via dennes betaltjänstleverantör, i enlighet med avtalet mellan gäldenären och borgenären. Detta avtal bygger på ett tillstånd för borgenärens och gäldenärens betaltjänstleverantörer, som gäldenären lämnar till borgenären för debitering av gäldenärens konto, vilket kallas fullmakt.
–        Både gäldenären och borgenären måste ha ett konto hos en betaltjänstleverantör inom Sepa.
–        Inkasseringar om genomförs enligt handboken är transaktioner som skiljer sig från det underliggande avtal som de bygger på.(25)
51.      Inom Sepa-systemet är autogirering en komplex betalningstransaktion där både betalarens och betalningsmottagarens betaltjänstleverantör samverkar.
52.      Sammanfattningsvis
ska artikel 2 led 2 i förordning nr 260/2012 och artikel 4 led 23 i det reviderade betaltjänstdirektivet tolkas så, att autogireringstjänsten tillhandahålls av såväl betalarens som betalningsmottagarens betaltjänstleverantör.
C.      Den andra tolkningsfrågan
53.      I sin andra fråga, som är nära kopplad till den första, vill den hänskjutande domstolen veta om betalningsmottagarens betaltjänstleverantör tillhandahåller en autogireringstjänst under sådana omständigheter som föreligger i det nationella målet.
54.      Mot bakgrund av dessa omständigheter framhåller den hänskjutande domstolen i sin fråga att betalningsmottagarens betaltjänstleverantör ”översänder autogireringsinstruktioner men inte själv utför autogirotransaktioner, utan inkasserar medel på grundval av betalarnas tidigare samtycke som lämnats till kunderna (betalningsmottagare) och placerar dem på konton med begränsad funktionalitet”.
55.      De bestämmelser i unionsrätten som den hänskjutande domstolen begär tolkning av är desamma som i den föregående tolkningsfrågan.
56.      Svaret på denna fråga kräver att man beaktar den dynamik i Alternative Payments verksamhet som beskrivs i begäran om förhandsavgörande:
–        Betalaren (konsumenten, köparen) ger genom en fullmakt sitt samtycke till att näringsidkaren (betalningsmottagaren) drar belopp från betalarens betalkonto.
–        Säljföretaget, som är kund hos Alternative Payments, är den slutliga mottagaren av medlen och initierar autogireringen från betalarens (köparens) konto.
–        Alternative Payments vidarebefordrar sina kunders (säljföretag, betalningsmottagare) instruktioner till Sepa-autogireringssystemet, med hjälp av betalsystemet CENTROlink, som förvaltas av Litauens centralbank. Autogireringarna bygger på de föregående medgivanden (fullmakter) som betalarna ger näringsidkarna för att regelbundet debitera medel från deras betalkonton.
–        Debiteringen av medel från betalarens konto genomförs av betalarens betaltjänstleverantör, som öppnar och förvaltar kontot.
–        De inkasserade medlen överförs till de begränsade konton som öppnats för kunder (säljföretag, betalningsmottagare) hos Alternative Payments. Varje kund har ett konto som öppnats i IBAN-format och tilldelas en identifieringskod men dessa kontons funktionalitet är begränsad och kunderna (säljföretagen) har inte tillgång till dem och de kan inte initiera betalningar.
–        De medel som Alternative Payments inkasserar överförs därefter av detta företag till de betalkonton som angetts av kunderna (säljföretag, betalningsmottagare) hos andra betaltjänstleverantörer.
57.      På grundval av dessa uppgifter begärs ett uttalande från EU-domstolen som beaktar de särskilda omständigheterna i de avtal som Alternative Payments har ingått och dess förbindelser med tillsynsmyndigheterna.(26) Det ankommer dock på den hänskjutande domstolen att bedöma dessa omständigheter och förbindelser.
58.      EU-domstolen kan ge den hänskjutande domstolen viss vägledning för att underlätta tolkningen av unionsrätten, men inte träda i dess ställe när det gäller dess egna uppgifter.
59.      Till att börja med måste det påpekas att Alternative Payments, enligt begäran om förhandsavgörande, ”tillhandahåller sina kunder en autogireringstjänst inom Sepa”.(27) Jag har svårt att godta att en betaltjänstleverantör som ansluter sig till Sepa-autogireringssystemet samtidigt kan anses stå utanför tillhandahållandet av autogireringstjänsten.
60.      Om jag har förstått saken rätt medverkar Alternative Payments vid inkasseringen av de autogireringar genom vilka konsumenterna betalar säljföretagen. Detta företag tillhandahåller en tjänst till de näringsidkare som tecknar avtal med dem, i syfte att underlätta inkasseringen av deras autogirobetalningar. Alternative Payments centraliserar hanteringen av dessa inkasseringar, men utan att säljföretagen har tillgång till sina konton hos Alternative Payments, eftersom de kommer att ta emot pengarna på de betalkonton de har hos sina vanliga betaltjänstleverantörer.
61.      En sådan medverkan kan anses utgöra hantering av autogireringstjänster och den begränsade funktionaliteten hos kundernas (säljföretagens) konton utgör inte något hinder för denna klassificering, vilket jag ska redogöra för nedan.
62.      För det första har säljföretagen (Alternative Payments kunder) öppnat betalkonton i IBAN-format hos Alternative Payments, med en identifieringskod och en funktion i betalsystemet CENTROlink som liknar dem hos vilken annan betaltjänstleverantör som helst som tillhandahåller autogireringstjänster på ”vanligt” sätt.
63.      För det andra måste Alternative Payments följa artikel 81.3 i det reviderade betaltjänstdirektivet i egenskap av betaltjänstleverantör för betalningsmottagaren (säljföretaget). Alternative Payments måste säkerställa att det erhåller hela beloppet för betalningstransaktionen och att de motsvarande medlen inkasseras. I sin egenskap av betalningsmottagarens betaltjänstleverantör måste Alternative Payments vidarebefordra betalningsordern till betalarens (konsumentens) betaltjänstleverantör ”… inom de tidsfrister som betalningsmottagaren och dennes betaltjänstleverantör avtalat om, så att för autogiro en avveckling kan ske på den överenskomna förfallodagen” (artikel 83.3 i det reviderade betaltjänstdirektivet).
64.      För det tredje måste Alternative Payments godta, och får inte motsätta sig, återbetalning av medel som inkasserats via Sepa-autogireringar, om betalarens betaltjänstleverantör begär detta inom åtta veckor efter inkasseringen.
65.      Att betalningsmottagarna inte har tillgång till de konton som öppnats hos Alternative Payments, med begränsad funktionalitet, hindrar inte att Alternative Payments verksamhet gör det möjligt för mottagarna att ta emot betalningar via Sepa-autogirering och underlättar överföringen av dessa medel från betalaren till betalningsmottagaren i enlighet med fullmakt för autogiro, som kan vara av engångskaraktär eller återkommande.
66.      Alternative Payments verksamhet enligt ovanstående beskrivning visar att företaget agerar som leverantör av en autogireringstjänst, för vilket det måste ha det föreskrivna tillståndet från myndigheterna.
67.      Alternative Payments hävdar till sitt försvar att det endast ”lämnar in instruktionerna om autogirering till de banksystem som ska verkställa dem”.(28) Såsom kommissionen(29) och den tjeckiska, den italienska och den litauiska regeringen(30) alla hävdar, kan emellertid de funktioner som de två betaltjänstleverantörerna (betalningsmottagarens och betalarens) utför inom ramen för autogireringstjänsterna skilja sig åt, utan att de därför ligger utanför den omtvistade betalningsmetoden.
68.      Jag instämmer med den litauiska regeringen i att när betaltjänstleverantören utfärdar instruktioner om autogirering utför denne uppgifter som är nödvändiga för att hela förfarandet för autogirering inom ramen för Sepa-systemet ska kunna genomföras, oavsett om betaltjänstleverantören själv direkt debiterar medlen eller inte.(31)
69.      Sammanfattningsvis ska artikel 2 led 2 i förordning (EU) nr 260/2012 och artikel 4 led 23 i direktiv (EU) 2015/2366, samt punkterna 3 a och 4 a i bilaga I till detta direktiv tolkas på det sättet att betalningsmottagarens betaltjänstleverantör tillhandahåller en autogireringstjänst när den översänder autogireringsinstruktioner men inte själv utför autogirotransaktioner utan inkasserar medel på grundval av betalarnas tidigare samtycke som lämnats till kunderna (betalningsmottagarna), och placerar dem på konton med begränsad funktionalitet.
D.      Den tredje och den fjärde tolkningsfrågan
70.      Den tredje och den fjärde förhandsfrågan ställs om svaret på de två första frågorna skulle vara nekande. Eftersom jag föreslår att svaret på dessa frågor ska vara jakande, skulle det inte vara nödvändigt att pröva dem. Jag kommer dock under alla förhållanden att göra det i andra hand.
71.      Med dessa två frågor vill den hänskjutande domstolen veta om betalningsmottagarens betaltjänstleverantör (det vill säga Alternative Payments), under omständigheter som de i förevarande mål,
–        tillhandahåller en tjänst avseende ”inlösen av betalningstransaktioner” (den tredje frågan),
–        eller om den, om så inte är fallet, tillhandahåller en ”betalningsinitieringstjänst” (den fjärde frågan).
1.      Inlösen av betalningstransaktioner
72.      I artikel 4 led 44 i det reviderade betaltjänstdirektivet definieras tjänsten ”inlösen av betalningstransaktioner” på det sätt som jag tidigare återgett.(32) Denna tjänst nämns dessutom bland de betaltjänster som omfattas av punkt 5 i bilaga I till det reviderade betaltjänstdirektivet.
73.      Genom tjänsten inlösen av betalningstransaktioner tillhandahåller betaltjänstleverantören de verktyg som krävs för att ett säljföretag ska kunna erbjuda sig att ta emot betalningar med kort (kredit- och betalkort) eller andra virtuella betalningsmetoder.(33)
74.      Grunden för tjänsten inlösen av betalningstransaktioner är ett avtal mellan den som tillhandahåller tjänsten (betaltjänstleverantören) och dennes kund (säljföretag, betalningsmottagare). Parterna ingår avtal om att betaltjänstleverantören ska ta emot och behandla betalningstransaktioner till förmån för betalningsmottagaren, vilket ”leder till överföring av medel till betalningsmottagaren”. Det rör sig alltså om en tjänst som tillhandahålls på mottagarsidan av betalningstransaktionen, eftersom användaren av denna betaltjänst alltid agerar som betalningsmottagare.(34)
75.      Det är ostridigt att Alternative Payments har tillstånd att tillhandahålla tjänster som avser inlösen av betalningstransaktioner. Om de omtvistade transaktionerna i målet skulle kunna klassificeras under denna rubrik, skulle de omfattas av det företagets tillstånd.
76.      Den fråga som ska avgöras, enligt begäran om förhandsavgörande, är ”huruvida autogirering kan användas som en teknisk lösning för tillhandahållande av en tjänst som avser inlösen av betalningstransaktioner och huruvida, under omständigheterna som föreligger i det nationella målet, när ett betalningsinstitut översänder autogireringsinstruktioner och inkasserar medel och sedan överför dessa medel till kundernas konton som innehas hos andra betaltjänstleverantörer, kan anses som tillhandahållande av en tjänst som avser inlösen av betalningstransaktioner”.(35)
77.      Enligt min mening omfattas den verksamhet som beskrivs i begäran om förhandsavgörande inte av begreppet tjänster som avser inlösen av betalningstransaktioner i det reviderade betaltjänstdirektivet, även om den vid en första anblick kan tyckas göra det.
78.      För det första är autogirering en annan betaltjänst än inlösen av betalningstransaktioner och det går inte att tillhandahålla den sistnämnda tjänsten genom att använda sig av Sepa-autogireringar. Autogirering är inte en ”teknisk lösning” för att tillhandahålla inlösen av betalningstransaktioner. Om så vore fallet skulle betaltjänstleverantörerna kunna genomföra dolda autogireringar under täckmantel av inlösen av betalningstransaktioner. De skulle därmed kunna kringgå den skyldighet som föreskrivs i artiklarna 76 och 77 i det reviderade betaltjänstdirektivet för det paneuropeiska systemet för autogirering, vilket kan likställas med en ovillkorlig rätt till återbetalning(36) under en period av åtta veckor från dagen för debiteringen av medlen, vilket säkerställer en hög nivå av konsumentskydd inom Sepa.
79.      För det andra bygger autogireringstjänsten på att gäldenären har gett en fullmakt till borgenären, vilken omfattar genomförandet av återkommande betalningar. Vid inlösen av betalningstransaktioner krävs det däremot ett särskilt medgivande från kunden för att varje betalningstransaktion ska kunna godkännas, även om kunden har ett gällande avtal med sin leverantör av tjänsten inlösen av betalningstransaktioner.
80.      Vid inlösen av betalningstransaktioner har säljföretaget (betalningsmottagaren), enligt definitionen av detta begrepp, ”ingått avtal med” sin leverantör av tjänsten inlösen av betalningstransaktioner. Det innebär att för den sistnämnde bygger förhållandet till de gäldenärer som är betalare inte på en fullmakt av det slag som ligger till grund för autogirering.
81.      För det tredje har Alternative Payments använt sig av Sepa-autogirering för att tillhandahålla sin tjänst till säljföretagen, vilket innebär att Alternative Payments har varit skyldigt att följa de villkor och tekniska krav som fastställs för dessa fall i artikel 5.1 och 5.3 i förordning nr 260/2012 samt i punkterna 1 och 3 i bilagan till denna förordning. Dessa villkor och tekniska krav skiljer sig från dem som gäller för inlösen av betalningstransaktioner.
82.      Sammanfattningsvis ska artikel 4 led 44 i det reviderade betaltjänstdirektivet och punkt 5 i bilaga I till det direktivet tolkas så, att en betalningsmottagares (säljföretag) betaltjänstleverantör som översänder autogireringsinstruktioner men inte själv utför autogirotransaktioner utan inkasserar medel på grundval av betalarnas tidigare samtycke som lämnats till kunderna (konsumenterna) och därefter överför dessa medel till sina kunders konton hos andra betaltjänstleverantörer, inte tillhandahåller en tjänst som avser inlösen av betalningstransaktioner.
2.      Betalningsinitieringstjänst
83.      I den fjärde tolkningsfrågan undrar den hänskjutande domstolen huruvida Alternative Payments kan anses tillhandahålla en betalningsinitieringstjänst.
84.      I artikel 4 led 15 i det reviderade betaltjänstdirektivet definieras begreppet ”betalningsinitieringstjänst” på det sätt som jag tidigare har återgett.(37) Betalningsinitieringstjänster anses även vara betaltjänster enligt punkt 7 i bilaga I till det reviderade betaltjänstdirektivet.
85.      I samband med betalningsinitieringstjänster sker följande:
–        En konsument som önskar köpa varor eller tjänster från ett säljföretag tillhandahåller en leverantör av betalningsinitieringstjänster, som använder sitt egen gränssnitt, säkerhetsuppgifterna för det betalkonto som konsumenten har hos sin vanliga betaltjänstleverantör (vanligtvis en bank).(38)
–        Leverantören av betalningsinitieringstjänsten meddelar säljföretagets betaltjänstleverantör att konsumenten är redo att genomföra betalningen och bekräftar praktiskt taget omedelbart för säljföretaget att betalningstransaktionen har initierats.
–        Efter att köparen har godkänt transaktionen levererar säljföretaget varorna eller tillhandahåller tjänsten.
86.      Betalningsinitieringstjänsten är särskilt relevant inom e-handeln, eftersom den fungerar som en bro mellan företagets webbplats och användarens betaltjänstleverantörs onlineplattform för att initiera betalningar via internet och underlätta flödet av varor och tjänster.
87.      Med hjälp av betalningsinitieringstjänsten kan personer som inte har betalkort handla på internet. För detta behöver de endast ha ett betalkonto online, vilket inte var möjligt innan denna nya betalningsmetod infördes.(39)
88.      I skäl 31 i det reviderade betaltjänstdirektivet anges att när en leverantör av betalningsinitieringstjänster uteslutande tillhandahåller betalningsinitieringstjänster, innehar denne inte användarens medel under något stadium i betalningskedjan.(40) När en leverantör av betalningsinitieringstjänster avser att tillhandahålla betaltjänster, där vederbörande innehar användarens medel, bör denne erhålla full auktorisation för dessa tjänster.
89.      Enligt 66.3 a i det reviderade betaltjänstdirektivet får leverantören av denna tjänst ”inte vid någon tidpunkt inneha betalarens medel i samband med tillhandahållandet av betalningsinitieringstjänsten”.
90.      Av de uppgifter som föreligger i målet framgår att Alternative Payments innehar medlen under transaktionens hela förlopp. Denna omständighet är inte förenlig med kännetecknen för den betalningsinitieringstjänst som avses i artikel 4 led 15 i det reviderade betaltjänstdirektivet, tolkad mot bakgrund av dess skäl, och inte heller med förbudet i artikel 66.3 a i det reviderade betaltjänstdirektivet.
91.      Alternative Payments medger att dess verksamhet inte uppfyller kraven för att kunna betecknas som en betalningsinitieringstjänst.(41)
92.      En betaltjänstleverantör som översänder autogireringsinstruktioner men inte själv utför autogirotransaktioner utan inkasserar
medel på grundval av betalarnas tidigare samtycke som lämnats till kunderna (konsumenterna) och därefter överför dessa medel till sina kunders konton hos andra betaltjänstleverantörer, tillhandahåller inte en betalningsinitieringstjänst, enligt definitionen i artikel 4 led 15 i det reviderade betaltjänstdirektivet och i punkt 7 i bilagan till det.
V.      Förslag till avgörande
93.      Mot bakgrund av vad som ovan anförts föreslår jag att domstolen svarar Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Högsta förvaltningsdomstolen, Litauen) på följande sätt:
1)      Artikel 4 led 23 i Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/2366 av den 25 november 2015 om betaltjänster på den inre marknaden och om ändring av direktiven 2002/65/EG, 2009/110/EG och 2013/36/EU samt förordning (EU) nr 1093/2010 och om upphävande av direktiv 2007/64/EG, och punkterna 3 a och 4 a i bilaga I till detta direktiv, samt artikel 2 led 2 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 260/2012 av den 14 mars 2012 om fastställande av tekniska och affärsmässiga krav för överföringar och autogireringar i euro samt om ändring av förordning (EG) nr 924/2009,
ska tolkas på följande sätt:
–        Vid genomförandet av en autogirering medverkar såväl betalarens betaltjänstleverantör som betalningsmottagarens betaltjänstleverantör.
–        En betalningsmottagares betaltjänstleverantör som översänder autogireringsinstruktioner men som inte själv utför autogirotransaktioner, utan inkasserar medel på grundval av betalarnas tidigare samtycke som lämnats till kunderna (betalningsmottagare) och placerar dem på konton med begränsad funktionalitet, tillhandahåller en autogireringstjänst.
2)      Artikel 4 led 44 i det reviderade betaltjänstdirektivet och punkt 5 i bilaga I till det direktivet ska tolkas så, att en betalningsmottagares (säljföretag) betaltjänstleverantör som översänder autogireringsinstruktioner men inte själv utför autogirotransaktioner utan inkasserar medel på grundval av betalarnas tidigare samtycke som lämnats till kunderna (betalningsmottagare) och därefter överför dessa medel till konton med begränsad funktionalitet, inte tillhandahåller en tjänst som avser inlösen av betalningstransaktioner.
3)      Artikel 4 led 15 i det reviderade betaltjänstdirektivet och punkt 7 i bilaga I till det direktivet ska tolkas så, att en betalningsmottagares betaltjänstleverantör som översänder autogireringsinstruktioner men inte själv utför autogirotransaktioner utan inkasserar medel på grundval av betalarnas tidigare samtycke som lämnats till kunderna (betalningsmottagare) och därefter överför dessa medel till konton med begränsad funktionalitet, inte tillhandahåller en betalningsinitieringstjänst.
1      Originalspråk: spanska.
2      Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 260/2012 av den 14 mars 2012 om antagande av tekniska och affärsmässiga krav för betalningar och autogireringar i euro och om ändring av förordning (EG) nr 924/2009 (EUT L 94, 2012, s. 22). Den har ändrats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2024/886 av den 13 mars 2024 om ändring av förordningarna (EU) nr 260/2012 och (EU) 2021/1230 och direktiven 98/26/EG och (EU) 2015/2366 vad gäller omedelbara betalningar i euro (EUT L, 2024/886). Förordning nr 2024/886 är av tidsmässiga skäl inte tillämplig i förevarande mål.
3      Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/2366 av den 25 november 2015 om betaltjänster på den inre marknaden, om ändring av direktiven 2002/65/EG, 2009/110/EG och 2013/36/EU samt förordning (EU) nr 1093/2010 och om upphävande av direktiv 2007/64/EG (EUT L 337, 2015, s. 35; rättelse i EUT L 153, 2016, s. 39) (nedan kallat det reviderade betaltjänstdirektivet).
4      Lietuvos Respublikos mokėjimų įstatymas Nr. VIII-1370 (Republiken Litauens lag nr VIII-1370 om betalningar) av den 28 oktober 1999 (nedan kallad lagen om betalningar).
5      Lietuvos Respublikos mokėjimo įstaigų įstatymas Nr. XI-549 (Republiken Litauens lag nr XI-549 om betalningsinstitut) av den 10 december 2009 (nedan kallad lagen om betalningsinstitut).
6      Sepa är den engelska förkortningen för Single Euro Payments Area (det gemensamma eurobetalningsområdet). Sepa är det område där medborgare, företag och andra ekonomiska aktörer kan göra och ta emot betalningar i euro i Europa, inom och utanför nationella gränser, på samma villkor och med samma rättigheter och skyldigheter, oavsett var de befinner sig. Det är en viktig del av den inre marknaden för betalningar.
7      Det rör sig om beslut nr 03‑126 av Litauens centralbanks styrelse av den 26 augusti 2022 om tillämpning av en verkställighetsåtgärd mot Alternative Payments (nedan kallat det överklagade beslutet).
8      IBAN är ett internationellt bankkontonummer som entydigt identifierar ett enskilt betalkonto i en medlemsstat.
9      Punkt 11 i begäran om förhandsavgörande.
10      EuropeanPayments Council (Europeiska betalningsrådet) är det samordnande och beslutsfattande organet inom den europeiska banksektorn när det gäller betalningar, vars uttalade mål är att stödja och främja inrättandet av Sepa.
11      I punkt 4 a i bilaga I nämns genomförande av betalningstransaktioner, när medlen täcks genom ett kreditutrymme för en betaltjänstanvändare. Bland dessa transaktioner finns även genomförande av autogireringar, inklusive engångsautogireringar.
12      Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/64/EG av den 13 november 2007 om betaltjänster på den inre marknaden och om ändring av direktiven 97/7/EG, 2002/65/EG, 2005/60/EG och 2006/48/EG samt upphävande av direktiv 97/5/EG (EUT L 319, 2007, s. 1).
13      Dom av den 11 april 2019, Mediterranean Shipping Company (Portugal) – Agentes de Navegação (C‑295/18, EU:C:2019:320, punkt 38): ”… genomförandet av autogireringar som initierats av betalningsmottagaren från ett konto, vilket nämnda betalningsmottagare inte är innehavare av, omfattas av begreppet betaltjänster i artikel 2.1 i direktiv 2007/64 även om det inte finns några underliggande förpliktelser mellan betalaren och betalningsmottagaren, i de fall då betalaren som är innehavare av det betalkonto som debiteras har gett sitt medgivande till autogireringarna …”
14      Dom av den 11 april 2019, Mediterranean Shipping Company (Portugal) – Agentes de Navegação (C‑295/18, EU:C:2019:320, punkt 48): ”…
Artikel 2.1 i direktiv 2007/64 ska tolkas så, att genomförandet av autogireringar som initierats av betalningsmottagaren från ett betalkonto, vilket nämnda betalningsmottagare inte är innehavare av, och till vilka innehavaren av det konto som således debiteras inte har gett sitt medgivande, omfattas av begreppet betaltjänster i den mening som avses i nämnda bestämmelse.”
15      Fullmakten (som även kan kallas fullmakt avseende autogiro) ska innehålla det samtycke som betalaren har lämnat för att debiteringen av hans eller hennes konto ska kunna inledas från och med ett visst datum
16      Kraven för Sepa-autogireringar fastställs huvudsakligen i artikel 5.1 och 5.3 i förordning nr 260/2012 samt i punkterna 1 och 3 i bilagan till den förordningen. Deras egenskaper beskrivs i dokumentet SEPA, PreguntasFrecuentes— Adeudosdirectos SEPA, tillgängligt på https://www.sepaesp.es/sepa/es/faqs/sdd/. Observera att i detta dokument används uttrycket ”adeudodirecto” (”directdebit”) för att hänvisa till autogireringar.
17      Punkterna 3 och 4 i detta förslag till avgörande.
18      Se, för ett liknande resonemang, kommissionens skriftliga yttrande, punkt 24, och den litauiska regeringens skriftliga yttrande, punkt 15.
19      Detta företag åberopar till stöd för sin ståndpunkt, dock utan grund enligt min mening, dom av den 22 februari 2024,
ABC Projektai (C‑661/22, EU:C:2024:148, punkt 39). I den punkten slår EU-domstolen endast fast att ”… i artikel 4 led 23 i direktivet föreskrivs … uttryckligen att autogireringar från ett betalkonto som initierats av betalningsmottagaren efter betalarens medgivande ska genomföras. Ett korrekt genomförande av en sådan betalningstransaktion förutsätter att de medel som krävs för denna transaktion finns tillgängliga på betalarens betalkonto i förväg.”
20      Punkterna 5 och 6 i detta förslag till avgörande.
21      Ett Sepa-system är en uppsättning regler, praxis och standarder som syftar till att uppnå interoperabilitet i tillhandahållandet och driften av ett Sepa-betalningsinstrument som överenskommits mellan bankerna.
22      European Payments Council: SEPA Direct Debit Core Scheme Rulebook, EPC016‑06/ 2025, versión 1.0, publiceringsdatum: 28 november 2024, tillämpningsdatum: 5 oktober 2025, https://www.europeanpaymentscouncil.eu/sites/default/files/kb/file/2024‑11/EPC016‑06%202025%20SDD%20Core%20Rulebook%20version%201.0.pdf. Handboken innehåller en uppsättning regler, rutiner och interbankstandarder för genomförande av autogireringar i euro inom Sepa av deltagarna i systemet. Syftet är att möjliggöra en direkt, helt elektronisk transaktionshantering från början till slut. Detta syfte gäller även de olika processerna för hantering av undantag, såsom avvisningar, återbetalningar, återföringar, återkrav, avslag och återkallelser. Mellan deltagarna är endast elektronisk hantering av information om autogirering tillåten. Betalaren och betalningsmottagaren kan utbyta en fullmakt avseende autogiro i pappersform eller i elektroniskt format.
23      Handboken, s. 115.
24      Handboken, s. 20.
25      Det underliggande avtalet ingås mellan gäldenären och borgenären. Detta avtal påverkar varken borgenärens eller gäldenärens betaltjänstleverantör, och är inte heller bindande för dessa, vilka endast är bundna av avtalet med sina respektive kunder vad gäller villkoren för tillhandahållandet av tjänster i samband med autogirering.
26      I sitt skriftliga yttrande har Alternative Payments gjort gällande att Litauens centralbank hade gett företaget tillstånd att tillhandahålla de omtvistade tjänsterna, men att den återkallade tillståndet år 2022.
27      Punkt 33 in fine i begäran om förhandsavgörande. Ett liknande påstående återfinns i punkt 13.6 i samma beslut, vilken återges i punkt 28 i detta förslag till avgörande.
28      Punkt 4 i Alternative Payments skriftliga yttrande. Samma påstående återkommer, i samma eller liknande ordalag, i andra punkter i dess yttrande.
29      Punkterna 35–38 i kommissionens skriftliga yttrande.
30      Punkt 13 i den tjeckiska regeringens skriftliga yttrande, punkterna 24–26 i den italienska regeringens skriftliga yttrande och punkterna 22, 23 och 26–34 i den litauiska regeringens skriftliga yttrande.
31      Punkt 26 i den litauiska regeringens skriftliga yttrande.
32      Punkt 3 i detta förslag till avgörande. Ordet ”inlösen” är missvisande i detta sammanhang: strängt taget inlöses inte betalningstransaktionen (det vill säga man erhåller den inte, man får inte äganderätten till den). Jag anser att uttrycket i den tyska versionen, ”Annahme und Abrechnung von Zahlungsvorgängen (Acquiring)”, är mer korrekt. Det skulle kunna översättas som mottagande och avräkning av betalningstransaktioner.
33      Ett typiskt exempel på tjänsten inlösen av betalningstransaktioner är kreditkortbetalningar, vilket framgår av skäl 10 i det reviderade betaltjänstdirektivet: ”Detta direktiv inför en neutral definition av inlösen av betalningstransaktioner i syfte att inte bara fånga upp de traditionella inlösenmodellerna som rör användningen av kontokort utan också olika affärsmodeller, inbegripet de modeller där mer än en inlösare medverkar. Detta bör säkerställa att säljföretag får samma skydd oavsett vilket betalningsinstrument som används om verksamheten är densamma som inlösen av korttransaktioner …”
34      På utgivarsidan av betalningstransaktionen (till exempel med kort) finns vanligtvis en annan betaltjänst, nämligen tjänsten ”utgivning av betalningsinstrument”, som i artikel 4 led 45 i det reviderade betaltjänstdirektivet definieras som ”en betaltjänst hos en betaltjänstleverantör som har ingått avtal om att tillhandahålla betalaren ett betalningsinstrument för att initiera och behandla betalarens betalningstransaktioner”.
35      Punkt 40 i begäran om förhandsavgörande. Min kursivering.
36      Så benämns den i skäl 76 i det reviderade betaltjänstdirektivet.
37      Punkt 3 i detta förslag till avgörande.
38      Konsumenten ger sitt samtycke till att den (externa) leverantören av betalningsinitieringstjänsten får tillgång till hans bankkonto för att initiera en betalning i hans namn.
39      Skäl 29 i det reviderade betaltjänstdirektivet: ”Dessa betalningsinitieringstjänster gör det möjligt för leverantören av betalningsinitieringstjänsten att försäkra en betalningsmottagare om att betalningen har initierats i syfte att ge ett incitament åt betalningsmottagaren att frigöra varan eller tillhandahålla tjänsten utan onödigt dröjsmål. Sådana tjänster är en billig lösning för både säljföretag och konsumenter och ger konsumenterna möjlighet att handla på nätet även om de inte har något kontokort …”
40      Just på grund av detta omfattas leverantörer av betalningsinitieringstjänster, eftersom de inte innehar sina kunders medel, inte av de (strängare) krav som ställs på ekonomiska aktörer som innehar dessa medel.
41      Punkterna 82 och 83 Alternative Payments skriftliga yttrande.