FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
ELEANOR SHARPSTON
föredraget den 17 januari 2008 1(1)
Mål C‑456/06
Peek & Cloppenburg KG
mot
Cassina S.p.A.
”Upphovsrätt och närstående rättigheter – Möbler som förvärvats lagligt i en medlemsstat – Samma möbler som görs tillgängliga för tillfällig användning eller visas för allmänheten i en annan medlemsstat – ’Spridning till allmänheten’”1.        Genom förevarande begäran om förhandsavgörande från Bundesgerichtshof (federal domstol) i Tyskland efterfrågas domstolens
vägledning om tolkningen av artikel 4.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/29/EG av den 22 maj 2001 om harmonisering
av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället (nedan kallat direktivet om upphovsrätt
eller direktivet).(2)
2.        Målet gäller möbler som vid den aktuella tiden inte åtnjöt upphovsrättsligt skydd i den medlemsstat där de tillverkats och
där de köptes av Peek & Cloppenburg KG (nedan kallat Peek & Cloppenburg), men som omfattades av sådant skydd i den medlemsstat
där detta företag gjorde dem tillgängliga för tillfällig användning i offentliga kundutrymmen i en av sina affärer och visade
dem i skyltfönstret i en annan. Domstolen tillfrågas om en sådan användning av möblerna utgör ”spridning till allmänheten,
genom försäljning eller på annat sätt” i den mening som avses i artikel 4.1 i direktivet om upphovsrätt. Om så är fallet har
domstolen tillfrågats om detta utövande av spridningsrätten under de omständigheter som föreligger i förevarande mål är förenligt
med artikel 28 EG.
Tillämpliga bestämmelser
Direktivet om upphovsrätt
3.        Direktivet om upphovsrätt syftar som titeln anger till att harmonisera vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter,(3) däribland rätten att tillåta spridning av verk som skyddas av sådana rättigheter, eller kopior av sådana verk, till allmänheten.
4.        I ingressen till direktivet återfinns följande skäl:
”3)      Den föreslagna harmoniseringen kommer att underlätta genomförandet av den inre marknadens fyra friheter och har samband med
efterlevnaden av de grundläggande rättsprinciperna och särskilt avseende äganderätt, inklusive immaterialrätt, samt yttrandefrihet
och allmänintresset.
4)      Harmoniserade rättsliga ramar för upphovsrätt och närstående rättigheter kommer genom ökad klarhet i rättsligt hänseende och
genom att en hög skyddsnivå skapas inom området för immaterialrätt att uppmuntra till betydande investeringar i kreativ och
innovativ verksamhet ...
…
9)      Utgångspunkten för en harmonisering av upphovsrätt och närstående rättigheter måste vara en hög skyddsnivå, eftersom dessa
rättigheter har en avgörande betydelse för det intellektuella skapandet. Skyddet av dem bidrar till att bevara och utveckla
kreativiteten och gagnar upphovsmän, utövande konstnärer, producenter, konsumenter, kultur, näringsliv och allmänhet. Immaterialrätt
har därför erkänts som en integrerad del av äganderätten.
10)      För att upphovsmännen och de utövande konstnärerna skall kunna fortsätta med sin skapande och konstnärliga verksamhet måste
de få en skälig ersättning för utnyttjandet av sina verk och detsamma gäller producenterna som måste kunna finansiera denna
verksamhet. De investeringar som krävs för att producera varor, t.ex. fonogram, filmer eller multimedieprodukter, och tjänster,
t.ex. sådana som tillhandahålls på begäran, är betydande. Ett tillfredsställande rättsligt skydd av immateriella rättigheter
är nödvändigt för att säkerställa sådan ersättning och för att möjliggöra en tillfredsställande avkastning på investeringarna.
11)      Ett effektivt och strikt system för skydd av upphovsrätten och närstående rättigheter är ett av de viktigaste sätten för att
se till att det europeiska kulturskapandet och den europeiska kulturproduktionen får nödvändiga resurser och för att värna
om skapande och utövande konstnärers självständighet och värdighet.
…
15)      Den diplomatkonferens som hölls under ledning av Världsorganisationen för den intellektuella äganderätten (WIPO) i december 1996
utmynnade i att två nya fördrag antogs, WIPO-fördraget om upphovsrätt och WIPO-fördraget om framföranden och fonogram, som
behandlar skydd för upphovsmän respektive skydd för utövande konstnärer och fonogramproducenter. Genom dessa fördrag uppdateras
det internationella skyddet av upphovsrätt och närstående rättigheter i betydande utsträckning, inte minst i fråga om den
så kallade digitala agendan, och möjligheterna för att bekämpa piratkopieringen runt om i världen förbättras. Gemenskapen
och en majoritet av medlemsstaterna har redan undertecknat fördragen, och förberedelseprocessen för gemenskapens och medlemsstaternas
ratificering av fördragen pågår. Genom detta direktiv uppfylls också ett antal av dessa nya internationella förpliktelser.
…
21)      I detta direktiv bör området fastställas för de handlingar som omfattas av mångfaldiganderätten i fråga om de olika rättsinnehavarna.
Detta bör göras i överensstämmelse med gemenskapens regelverk. En vid definition av dessa handlingar krävs för att säkerställa
klarhet i rättsligt avseende på den inre marknaden.
…
23)      I detta direktiv bör upphovsmannens rätt till överföring till allmänheten harmoniseras ytterligare. Denna rätt bör förstås
i vid mening och omfatta all överföring till allmänheten som inte är närvarande på den plats varifrån överföringen sker. Denna
rätt bör omfatta all sådan sändning eller vidaresändning av ett verk till allmänheten på trådbunden eller trådlös väg, inklusive
radio- och televisionssändningar. Denna rätt omfattar inga andra åtgärder.
…
28)      I det upphovsrättsliga skyddet enligt detta direktiv ingår ensamrätt att bestämma över spridning av verk som ingår i en fysisk
vara. Genom den första försäljningen inom gemenskapen av originalet eller kopior av ett verk, om den görs av rättsinnehavaren
eller med dennes samtycke, konsumeras bestämmanderätten över vidareförsäljningen av föremålet inom gemenskapen. Denna rätt
bör dock inte vara konsumerad då det gäller original eller kopior av ett verk som säljs utanför gemenskapen av rättsinnehavaren
eller med dennes samtycke. Upphovsmannens uthyrnings- och utlåningsrättigheter fastställs i direktiv 92/100/EEG. Den spridningsrätt
som föreskrivs i det här direktivet påverkar inte de bestämmelser om uthyrnings- och utlåningsrättigheter som återfinns i
kapitel I i det direktivet.
…
60)      Det skydd som föreskrivs i detta direktiv bör inte påverka nationella bestämmelser eller gemenskapsbestämmelser på andra områden,
t.ex. industriell äganderätt, dataskydd, villkorad tillgång, tillgång till allmänna handlingar och regeln om kronologi för
utnyttjande i media, som kan påverka skyddet av upphovsrätt eller närstående rättigheter.”
5.        Artikel 4 har följande lydelse:
”1.   Medlemsstaterna skall ge upphovsmän en ensamrätt att tillåta eller förbjuda all slags spridning till allmänheten, genom försäljning
eller på annat sätt, av originalet av deras verk eller av kopior av detta.
2.     Spridningsrätten för originalet eller kopior av verket skall inte konsumeras inom gemenskapen förutom i de fall då den första
försäljningen av exemplaret i fråga, eller då den första gången någon annan form av överföring av äganderätten till detta,
görs inom gemenskapen av rättsinnehavaren eller med dennes samtycke.”
6.        I artikel 9 föreskrivs att direktivet bland annat inte påverkar bestämmelser om mönsterrätt. Historiskt sett inbegreps dylika
rättigheter i vissa medlemsstater i det upphovsrättsliga skyddet, i andra skyddades de enligt nationell speciallagstiftning
och i andra skyddades de inte alls.(4)
Internationella konventioner
7.        Artikel 4.1 i direktivet om upphovsrätt liknar artikel 6.1 i WIPO:s(5) fördrag om upphovsrätt (nedan kallat WCT).(6) Av fast rättspraxis följer att bestämmelser i gemenskapens sekundärrätt i den mån det är möjligt skall tolkas på ett sätt
som överensstämmer med internationella avtal som ingåtts av gemenskapen.(7)
8.        WCT trädde i kraft den 6 december 2001. Trots att gemenskapen har undertecknat WCT, har denna ännu inte ratificerat det.(8) Det fördraget är inte desto mindre av betydelse för tolkningen av direktivet om upphovsrätt. I skäl 15 i ingressen till direktivet
anges nämligen att genom direktivet ”uppfylls också ett antal av dessa nya internationella förpliktelser” som härrör från
WCT.
9.        Artikel 6 i WCT, med rubriken ”Spridningsrätten”, har följande lydelse
”1)      Upphovsmän till litterära och konstnärliga verk äger uteslutande rätt att låta göra originalet och exemplar av verket tillgängligt
för allmänheten genom försäljning eller annan överlåtelse.
2)      Detta fördrag påverkar inte möjligheten för de fördragsslutande parterna att bestämma under vilka omständigheter rätten enligt
första stycket skall upphöra efter en första försäljning eller annan överlåtelse av originalet eller exemplar av verket som
företagits med upphovsmannens medgivande.”
Nationell lagstiftning
10.      Artikel 4 i direktivet om upphovsrätt har genomförts i Tyskland genom 15 och 17 §§ i tyska Urheberrechtsgesetz (lag om upphovsrätt)
(nedan kallad UrhG).(9)
11.      I 15 § första stycket föreskrivs att upphovsmannens ensamrätt inbegriper de spridningsrättigheter som definieras i 17 §.
12.      I 17 § första stycket definieras spridningsrätt som ”rätten att erbjuda ett original eller kopior därav till allmänheten eller
att släppa ut originalet eller kopior därav på marknaden”.
Bakgrund till målet vid den nationella domstolen
13.      Följande redogörelse för de faktiska omständigheterna har, om inte annat anges nedan, hämtats från begäran om förhandsavgörande.
14.      Det i Italien etablerade bolaget Cassina SpA (nedan kallat Cassina) tillverkar möbler, däribland sådana som är designade av
Charles Edouard Jeanneret (Le Corbusier). Utgångspunkten(10) för begäran om förhandsavgörande är att Cassina enligt tysk upphovsrätt(11) har ensamrätt att tillverka och sälja möbler designade av Le Corbusier på grund av ett licensavtal mellan Cassina och innehavaren
av upphovsrätten till dessa möbler och att denna rätt motsvarar spridningsrätten enligt 17 § UrhG.
15.      Det i Tyskland etablerade kommanditbolaget Peek & Cloppenburg säljer kläder i affärer över hela Tyskland. I bolagets affär
i Frankfurt-am-Main har kundutrymmen iordningställts med fåtöljer, soffor och satsbord designade av Le Corbusier. Man har
även ställt en fåtölj som dekoration i ett skyltfönster i affären i Düsseldorf.
16.      Peek & Cloppenburg köpte dessa möbler från ett italienskt företag med firman Dimensione, som tillverkat dem. Cassina har förklarat
att för att ett verk skall skyddas enligt italiensk upphovsrättslag, så krävdes fram till nyligen att det var möjligt att
skilja dess konstnärliga värde från dess kommersiella värde. Följaktligen åtnjöt inte mönster, såsom Le Corbusiers möbelmodeller,
upphovsrättsligt skydd. Lagen ändrades år 2001 för att införliva direktiv 98/71 om mönsterskydd,(12) så att mönster av konstnärlig och kreativ karaktär kom att omfattas. Genom en övergångsbestämmelse uteslöts under tio år möjligheten
att åberopa de nya rättigheterna mot en person som före ändringen lagenligt hade tillverkat eller distribuerat ett verk som
omfattas av rättigheten.(13)
17.      Cassina väckte talan mot Peek & Cloppenburg vid Landgericht (regional domstol) och yrkade skadestånd, ett förbudsföreläggande
och ett editionsföreläggande, varigenom svaranden åläggs att förete uppgifter om möblernas ursprung. Landgericht biföll Cassinas
talan. Peek & Cloppenburg har med hänvisning till en rättsfråga överklagat till Bundesgerichtshof.
18.      Den domstolen har förklarat att avgörandet i målet (förutsatt att de faktiska omständigheterna är sådana som den antagit)
är beroende av om Peek & Cloppenburg, genom att placera ut möblerna i sina för allmänheten tillgängliga försäljningsytor och
i skyltfönster i Tyskland, har gjort intrång i Cassinas spridningsrätt. 17 § första stycket UrhG skall tolkas på ett sätt
som överensstämmer med direktivet om upphovsrätt. Frågan är således om detta handlande utgör ”spridning till allmänheten,
genom försäljning eller på annat sätt” i den mening som avses i artikel 4.1 i det direktivet. Om den frågan besvaras jakande
uppkommer även frågan huruvida artiklarna 28 EG och 30 EG begränsar utövandet av spridningsrätten, om detta annars kunde leda
till en uppdelning av nationella marknader. En uppdelning av de nationella marknaderna i medlemsstaterna kan uppstå i en situation
där konst eller konsthantverksprodukter med ett funktionellt syfte kan erbjudas upphovsrättsligt skydd i Tyskland även om
de kan tillverkas lagenligt i Italien.
Förfarandet vid domstolen
19.      Under dessa omständigheter har Bundesgerichtshof hänskjutit följande tolkningsfrågor till domstolen för förhandsavgörande:
”1 a) Skall det förhållande att tredje man ges rätt att använda upphovsrättsligt skyddade verk, utan att denna upplåtelse för bruk
innebär en överföring av den faktiska förfoganderätten till dessa verk, anses som spridning till allmänheten genom försäljning
eller på annat sätt i den mening som avses i artikel 4.1 i direktivet om upphovsrätt?
b)      Skall spridning i den mening som avses i artikel 4.1 i direktivet om upphovsrätt även anses föreligga när upphovsrättsligt
skyddade verk visas offentligt, utan att tredje man ges rätt att använda verken i fråga?
2.      Om den första frågan skall besvaras jakande:
Kan skyddet för den fria rörligheten för varor utgöra hinder mot att utöva spridningsrätten i ovannämnda fall när de visade
verken inte omfattas av något upphovsrättsligt skydd i den medlemsstat där de tillverkats och sålts?”
20.      Cassina, Peek & Cloppenburg, den polska regeringen och kommissionen har inkommit med skriftliga yttranden och samtliga, med
undantag för den polska regeringen, var närvarande vid förhandlingen.
Bedömning
Fråga 1 a)
21.      Den hänskjutande domstolen har ställt den första delen av sin fråga för att få klarhet i huruvida spridning till allmänheten
i den mening som avses i artikel 4.1 i direktivet om upphovsrätt föreligger när upphovsrättsligt skyddade möbler(14) görs tillgängliga för tillfällig användning av tredje man, utan att tredje man har rätt att förfoga över dem.
22.      Den frågan gäller möbler som görs tillgängliga för allmänheten i kundutrymmen i ett varuhus, men som inte erbjuds till försäljning.
23.      Cassina och den polska regeringen anser att den hänskjutande domstolens första tolkningsfråga skall besvaras jakande. Peek
& Cloppenburg och kommissionen har intagit motsatt ståndpunkt.
24.      Cassina respektive den polska regeringen har framfört följande argument.
25.      För det första är artikel 4.1 (”all slags spridning till allmänheten, genom försäljning eller på annat sätt”(15)) extensivt formulerad. En vid tolkning är dessutom motiverad av hänsyn till direktivets syften. Av skälen framgår att dess
syfte är att ge rättighetsinnehavarna ett omfattande skydd(16) för att säkerställa att de får en skälig ersättning(17) och för att främja rättssäkerheten.(18)
26.      För det andra skulle en sådan tolkning överensstämma med den extensiva utformning av begreppet spridningsrätt som använts
i andra upphovsrättsliga instrument före direktivet om upphovsrätt, som exempelvis direktiven om uthyrnings- och utlåningsrättigheter,(19) om rättsligt skydd för datorprogram(20) och om rättsligt skydd för databaser.(21)
27.      För det tredje har domstolen i en rad mål givit begreppet ”spridning” en vid tolkning.(22)
28.      Slutligen skulle en strikt tolkning strida mot rådets förordning (EG) nr 1383/2003(23) om tullmyndigheternas skyldigheter i fråga om förfalskade varor. Den förordningen är visserligen tillämplig på varor med
ursprung i länder utanför EU, men förordningens betydelse skulle undergrävas om pirattillverkade varor (definierade som kopior
som tillverkats utan medgivande från innehavaren av upphovsrätten) från tredjeland, genom en snäv tolkning av begreppet spridning,
inte kunde övergå till fri omsättning eller återexporteras, medan pirattillverkade varor från andra medlemsstater kunde importeras
utan påföljder.
29.      Jag finner inte dessa argument övertygande.
30.      Som domstolen konstaterade i domen i målet SGAE skall gemenskapsrättsakter så långt som möjligt tolkas mot bakgrund av folkrätten,
i synnerhet när dessa rättsakter just syftar till att genomföra ett internationellt avtal som gemenskapen har ingått.(24) Av skäl 15 i ingressen framgår att direktivet om upphovsrätt syftar till att uppfylla ett antal av de internationella förpliktelser
som följer av WCT. Enligt artikel 6.1 i det fördraget utgör den spridningsrätt som stadgas däri en rätt att låta göra originalet
och exemplar av ett skyddat verk tillgängligt för allmänheten ”genom försäljning eller annan överlåtelse”. Jag delar Peek
& Cloppenburgs och kommissionens uppfattning att den formuleringen är entydig och uppenbart inte omfattar åtgärden att göra
något tillgängligt för tillfällig användning.
31.      Den tolkningen stöds, som kommissionen har påpekat, av systematiken i direktivet om upphovsrätt, och särskilt av artikel 4
läst i sin helhet. I artikel 4.2 definieras konsumtionen av spridningsrätten huvudsakligen som ”den första försäljningen ...
eller ... någon annan form av överföring av äganderätten”. Det bör förväntas att konsumtionens räckvidd skall definieras med
utgångspunkt från handlingar som till sin art liknar de handlingar som utgör spridning. Skäl 28 i ingressen till direktivet
talar i än högre utsträckning för en sådan tolkning.
32.      Jag är inte övertygad om att någon ledning kan hämtas från de övriga direktiv som Cassina hänvisat till. Det är riktigt att
det både i direktivet om rättsligt skydd för datorprogram och i direktivet om rättsligt skydd för databaser hänvisas till
”[a]lla former av spridning till allmänheten” för att definiera rättsinnehavarens ensamrätt.(25) Eftersom ”spridning till allmänheten” i sig dock inte definieras anser jag att detta argument är ett cirkelresonemang. På
motsvarande sätt hänvisas i direktivet om uthyrnings- och utlåningsrättigheter till ”ensamrätten att ställa [definierade]
föremål, samt kopior av dessa, till allmänhetens förfogande genom försäljning eller på annat sätt”.(26) Inte heller detta tycks leda framåt.
33.      Det är förstås riktigt att direktivet om upphovsrätt syftar till att säkerställa en hög skyddsnivå för immateriella rättigheter.(27) Jag anser dock att det skulle vara alltför förenklat att anta att alla oklarheter angående räckvidden av begreppet ”spridning
till allmänheten” automatiskt skall avgöras till rättsinnehavarens fördel. Detta gäller i synnerhet när en sådan tolkning,
såsom i förevarande mål, skulle strida mot såväl den uttryckliga lydelsen av WCT, vilket (som jag nämnt) är av betydelse vid
tolkningen av direktivet om upphovsrätt, som mot den fria rörligheten för varor. Man måste erinra sig att direktivet även
syftar till att genomföra de fyra friheterna på den inre marknaden.(28)
34.      Den nationella domstolen har visserligen ställt en specifik fråga angående reglerna om den fria rörligheten för varor, men
den frågan har endast ställts för det fall att den första tolkningsfrågan besvaras jakande. Jag anser dock att dessa regler
kan vara av betydelse i ett tidigare skede av bedömningen, nämligen för att fastställa om de första frågorna skall besvaras jakande. Som kommissionen har påpekat är artiklarna 28 EG och 30 EG av betydelse för att
komma fram till en korrekt tolkning av artikel 4.1 i direktivet om upphovsrätt i fall som – såsom det förevarande – gäller
en reproduktion av ett verk som åtnjuter upphovsrättsligt skydd i en medlemsstat, men inte i en annan, där upphovsmannens
möjlighet att förhindra att reproduktionen används kan påverka handeln inom gemenskapen. Jag konstaterar i det sammanhanget
att före direktiv 98/71(29) var det rättsliga skyddet för mönster inte harmoniserat(30) och att hänskjutandet i förevarande mål bygger på förutsättningen att möblerna inte var skyddade vare sig upphovsrättsligt
eller som mönster då de köptes av Peek & Cloppenburg.
35.      Genom att tolka artikel 4.1 i direktivet på så sätt att ”spridning till allmänheten” inbegriper åtgärden att göra skyddade
möbler tillgängliga för tillfällig användning, så att rättsinnehavaren kan förhindra en sådan användning, skulle den fria
rörligheten för varor kunna begränsas. Enligt artikel 30 EG kan sådana begränsningar bland annat grundas på hänsyn till intresset
att skydda industriell och kommersiell äganderätt. Av fast rättspraxis följer dock att avvikelser på den grunden endast är
motiverade i den mån de syftar till att värna om de rättigheter som utgör det särskilda föremålet för äganderätten i fråga.(31)
36.      En vid tolkning av artikel 4.1 i direktivet, som föreslagits av Cassina och den polska regeringen, skulle därför endast vara
förenlig med artikel 30 EG om utövandet av den spridningsrätt som följer av artikel 4.1, när den tolkas på det sättet, skyddar
upphovsrättens särskilda föremål. Som kommissionen har gjort gällande har domstolen, när den bedömt lagligheten i undantag
från den fria rörligheten för varor som grundas på det upphovsrättsliga skyddet, fokuserat på frågan om en handling, som påstås
utgöra ett intrång, är av kommersiell art och genererar en intäkt som rättsinnehavaren går miste om. Det påstådda upphovsrättsintrånget
i fall som det förevarande är däremot av en helt annan karaktär. Jag anser inte alls att det är uppenbart att man genom att
ge rättsinnehavaren rätt att under sådana omständigheter förhindra en person som lagligen köpt de skyddade varorna i en annan
medlemsstat, från att göra dem tillgängliga för allmänheten för tillfällig användning, värnar om de rättigheter som utgör
upphovsrättens särskilda föremål.
37.      Inte heller godtar jag Cassinas mer allmänna argument att eftersom domstolen tolkat begreppet spridningsrätt extensivt i ett
antal mål som gäller upphovsrätt, så bör det tolkas så i samband med artikel 4.1 i direktivet. Av de tre mål som åberopats
av Cassina till stöd för dess argument,(32) gällde målen Warner Brothers och Metronome Musik frågan om förenligheten mellan artikel 30 EG och nationell lagstiftning
respektive gemenskapslagstiftning,(33) enligt vilken upphovsmannen eller producenten av ett musik- eller filmverk (bland annat) ges exklusiv rätt att tillåta uthyrning
av inspelningar av sådana verk. Frågan var, i huvudsak, särskilt om en sådan rätt stred mot den allmänna principen att rättsinnehavarens
spridningsrätt konsumeras vid den första försäljningen. Domstolen fann att detta, med tanke på de relevanta marknadernas särskilda
karaktär, inte var fallet. Jag kan inte se på vilket sätt domstolens bedömning i det målet kan vara till hjälp vid definitionen
av ”spridning till allmänheten” i ett helt annat sammanhang. Domen i målet Foreningen af danske Videogramdistributører gällde
frågan huruvida ensamrätten till uthyrning konsumerats i hela gemenskapen när innehavaren tillåtit uthyrning i en medlemsstat.
Domstolen fann att detta, mot bakgrund av den särskilda karaktären på den exklusiva uthyrningsrätten, inte var fallet. Inte
heller i detta fall kan jag se på vilket sätt det avgörandet kan vara till hjälp för domstolen i förevarande mål.
38.      Cassina anser att om domstolen tolkade den spridningsrätt som följer av artikel 4.1 i direktivet om upphovsrätt snävare än
den tolkade den spridningsrätt som behandlades i de mål som gällde immaterialrättigheter i en immateriell tillgång som musik,
skulle det leda till att immateriella verk utan fog erbjöds ett starkare skydd än materiella verk. Även om så vore fallet
anser jag inte att det är ett bra skäl för en extensiv tolkning av artikel 4.1. På grund av sin natur kan immateriella verk
spridas på andra sätt än materiella verk. Just därför har domstolen i sin rättspraxis och därefter gemenskapslagstiftaren
i direktivet om uthyrnings- och utlåningsrättigheter föreskrivit ett mer långtgående upphovsrättsligt skydd för immateriella
verk.
39.      Slutligen har jag svårt att förstå Cassinas argument angående förordning nr 1383/2003.(34) Den är, vilket Cassina har vitsordat, endast tillämplig på varor som förts in i gemenskapens tullområde från tredjeland.
I förevarande mål är förutsättningen dessutom att de berörda möblerna inte pirattillverkats, utan tillverkats och köpts lagligt i Italien.
40.      Jag finner följaktligen att tolkningsfråga 1 a) skall besvaras på följande sätt. Det är inte är fråga om spridning till allmänheten
i den mening som avses i artikel 4.1 i direktivet om upphovsrätt när upphovsrättsligt skyddade möbler görs tillgängliga för
tillfällig användning av tredje man, utan att tredje man har rätt att förfoga över dem.
Fråga 1 b)
41.      Den hänskjutande domstolen har ställt den andra delen av sin första fråga för att få klarhet i huruvida en spridning till
allmänheten i den mening som avses i artikel 4.1 i direktivet om upphovsrätt föreligger när upphovsrättsligt skyddade möbler(35) visas i ett skyltfönster utan att allmänheten kan använda eller förvärva dem.
42.      Jag anser, av ovan angivna skäl, att svaret på den frågan a fortiori följer av det svar jag föreslagit på den första tolkningsfrågans första del.
43.      Enligt mitt synsätt är det således inte fråga om spridning till allmänheten i den mening som avses i artikel 4.1 i direktivet
om upphovsrätt, när upphovsrättsligt skyddade möbler visas i ett skyltfönster utan att allmänheten kan använda eller förvärva
dem.
Fråga 2
44.      Den nationella domstolens andra huvudfråga har endast ställts för det fall att den första tolkningsfrågan besvaras jakande,
nämligen på så sätt att det är fråga om spridning till allmänheten i den mening som avses i artikel 4.1 i direktivet om upphovsrätt
när upphovsrättsligt skyddade möbler görs tillgängliga för tillfällig användning av tredje man, utan att tredje man kan förfoga
över dem eller när de visas i ett skyltfönster utan att allmänheten kan använda eller förvärva dem. Den hänskjutande domstolen
har för det fallet frågat om skyddet för den fria rörligheten för varor utgör hinder mot att utöva rätten att förbjuda spridning,
när de visade verken inte omfattas av något upphovsrättsligt skydd i den medlemsstat där de tillverkats och sålts.
45.      Jag anser inte att någon del av den nationella domstolens första tolkningsfråga skall besvaras jakande, och jag har därför
inte för avsikt att föreslå ett svar på den andra tolkningsfrågan. Jag kommer dock att kommentera den kort.
46.      Av begäran om förhandsavgörande framgår att den nationella domstolen befarar att utövandet i Tyskland av rätten att förbjuda
spridning till allmänheten i den mening som avses i artikel 4.1 i direktivet kan leda till en uppdelning av nationella marknader
i ett mål som det förevarande, som gäller verk som omfattas av upphovsrättsligt skydd i Tyskland trots att de tillverkats
lagligt i Italien utan rättsinnehavarens medgivande. Om så vore fallet kan inte utövandet av den rätten, som prima facie strider mot artikel 28 EG, vara motiverat med hänvisning till artikel 30 EG.
47.      Cassina och den polska regeringen anser att den andra tolkningsfrågan skall besvaras nekande. Peek & Cloppenburg och kommissionen
har intagit motsatt ståndpunkt.
48.      Cassina anser att rätten att förbjuda att möbler som köpts lagligt i Italien används i Tyskland inte är sådan att den utgör
hinder för handeln mellan medlemsstater. Även om så vore fallet, skulle den vara motiverad enligt artikel 30 EG. Den bestämmelsen
kan visserligen inte motivera åtgärder som innebär en artificiell uppdelning av nationella marknader. Innehavaren av industriell
äganderätt eller annan immaterialrätt kan därför inte åberopa den för att förbjuda import av varor som lagligen släppts ut
på marknaden i en annan medlemsstat av den rättsinnehavaren eller med dennes samtycke. Cassina anser att detta inte är situationen
i detta fall, eftersom företaget inte lämnade sitt samtycke till att möblerna släpptes ut på marknaden i Italien.
49.      Den polska regeringen har påpekat att räckvidden av det upphovsrättsliga skyddet inte är harmoniserat på gemenskapsnivå. Skyddets
omfattning är, i avsaknad av harmonisering, en fråga för den nationella lagstiftningen.
50.      Jag finner inte något av dessa påståenden vara till särskilt stor hjälp. Begäran om förhandsavgörande som helhet, och den
andra tolkningsfrågan i synnerhet, utgår från förutsättningen att möblerna tillverkats lagligt i Italien. Cassinas argument
är följaktligen irrelevanta. Jag anser att den polska regeringens påståenden bygger på en missuppfattning. Även om frågan
om skyddets räckvidd ankom på den nationella lagstiftningen, måste denna naturligtvis överensstämma med artiklarna 28 EG och
30 EG.
51.      Kommissionen har förklarat att det inte är rimligt att tolka spridningsrätten, såsom den definieras i artikel 4.1, på så sätt
att principen om fri rörlighet för varor utgör hinder för dess utövande. Den utgår således från att den andra tolkningsfrågan
gäller frågeställningen huruvida artiklarna 28 EG och 30 EG utgör hinder för att en bestämmelse i nationell rätt tolkas så att handlingssätt, som de i förevarande mål berörda, utgör en upphovsrättsligt skyddad spridning.
52.      Jag anser dock att även detta argument bygger på en missuppfattning. Den andra tolkningsfrågan har uttryckligen ställts med
utgångspunkt från att de berörda handlingssätten faktiskt utgör en spridning i den mening som avses i artikel 4.1. Om så är fallet så kommer nationell lagstiftning genom vilken den
bestämmelsen införlivas ofrånkomligen (givet att artikel 4 är tvingande) att ha samma verkan. Jag förstår därför inte vilken
distinktion kommissionen försöker göra gällande.
53.      Följaktligen anser jag att såväl artikel 4.1 i direktivet som nationell lagstiftning genom vilken den införlivas skall bedömas
på samma sätt. Om den ena strider mot fördragets bestämmelser om fri rörlighet för varor, så måste detta gälla även den andra.
Jag har redan i samband med den första tolkningsfrågans första del förklarat varför jag anser att artiklarna 28 EG och 30 EG
förutsätter en snäv tolkning av begreppet ”spridning till allmänheten” i artikel 4.1.(36)
54.      Jag anser därför att bedömningen av den andra tolkningsfrågan bekräftar att det svar jag har föreslagit på den första tolkningsfrågan
måste vara korrekt. Såsom underförstått framgår av min tidigare bedömning av den första tolkningsfrågan godtar jag i stort
sett Peek & Cloppenburgs ståndpunkt(37) att en alltför vid tolkning av begreppet ”spridning till allmänheten” i artikel 4.1 inte skulle vara förenlig med den fria
rörlighet för varor som följer av artikel 28 EG och inte skulle vara motiverad i enlighet med artikel 30 EG. Ett undantag
medges enligt artikel 30 EG endast om utövandet av den berörda spridningsrätten värnar om upphovsrättens särskilda föremål.
Det villkoret är inte uppfyllt i förevarande mål. De berörda handlingarna gäller inte försäljning eller återförsäljning eller
jämställbara transaktioner, utan helt enkelt (på sin höjd) tillfällig användning för möblernas avsedda ändamål.
55.      Avslutningsvis vill jag än en gång påpeka att det faktum att möblerna ursprungligen släpptes ut på marknaden i gemenskapen
utan rättsinnehavarens samtycke saknar betydelse inom ramen för förevarande mål. Av fast rättspraxis följer att på gemenskapsrättens
nuvarande stadium, och i avsaknad av gemenskapsrättsliga bestämmelser om harmonisering av de nationella lagstiftningarna,
ankommer det på medlemsstaterna att – med förbehåll för att tillämpliga internationella konventioner iakttas – fastställa
villkoren och de närmare bestämmelserna för skyddet för äganderätten till litterära och konstnärliga verk.(38) Som jag påpekat var det rättsliga skyddet för mönster inte harmoniserat innan direktiv 98/71(39) genomfördes och något sådant skydd krävdes inte heller enligt Bernkonventionen.(40) Det faktum att det rättsliga skyddet för mönster vid den aktuella tiden inte var detsamma i Tyskland som i Italien är helt
enkelt en konsekvens av det förhållandet.
Förslag till avgörande
56.      Av ovan angivna skäl anser jag att domstolen skall besvara de tolkningsfrågor som har ställts av Bundesgerichtshof på följande
sätt:
Det är inte fråga om ”spridning till allmänheten, genom försäljning eller på annat sätt” i den mening som avses i artikel 4.1
i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/29/EG av den 22 maj 2001 om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och
närstående rättigheter i informationssamhället när upphovsrättsligt skyddade möbler antingen görs tillgängliga för tillfällig
användning av tredje man, utan att tredje man har rätt att förfoga över dem eller visas i ett skyltfönster utan att allmänheten
kan använda eller förvärva dem.
1 –	Originalspråk: engelska.
2 –	EGT L 167, s. 10.
3 –	Inom ramen för gemenskapsrätten omfattar upphovsrätten (droit d’auteur) de ensamrättigheter som tillerkänns författare, kompositörer, konstnärer etcetera, medan närstående rättigheter (droits voisins) omfattar de analoga rättigheter som tillerkänns utövande konstnärer (musiker, skådespelare etcetera) och entreprenörer (förlag,
filmproducenter etcetera).
4 –	På det internationella planet är det enligt Bernkonventionen för skydd av litterära och konstnärliga verk av den 9 september
1886 förbehållet de avtalsslutande parterna ”att fastställa tillämpningsområdet för lagar om verk av brukskonst samt om industriella
mönster och modeller ävensom att … bestämma under vilka villkor sådana verk, mönster och modeller skall skyddas”: Artikel
2.7. På gemenskapsnivån infördes en partiell harmonisering av mönsterrätter genom Europaparlamentets och rådets direktiv 98/71/EG
av den 13 oktober 1998 om mönsterskydd (EGT L 289, s. 28).
5 –	Världsorganisationen för den intellektuella äganderätten.
6 –	Antaget i Genève den 20 december 1996.
7 –	Dom av den 10 september 1996 i mål C-61/94, kommissionen mot Tyskland (REG 1996, s. I‑3989), punkt 52.
8 –	Det framgår att gemenskapen kan ratificera fördraget först när alla medlemsstater, efter att direktivet om upphovsrätt
är genomfört, har ratificerat WCT. Gemenskapen och de länder som då var medlemsstater förklarade vid avslutningen av diplomatkonferensen
avseende vissa frågor om upphovsrätt och närstående rättigheter, i Genève den 2–20 december 1996, sin avsikt att deponera
sina ratificeringsinstrument samtidigt. Se Ficsor, M., The Law of Copyright and the Internet, 2002, s. 68, punkt 2.41.
9 –	Lag av den 9 september 1965 (BGBl. I, s. 1273), i dess lydelse efter den senaste ändringen genom lag av den 10 november
2006 (BGBl. I, s. 2587).
10 –	Vilket sedermera skall fastställas av den nationella domstolen.
11 –	Enligt Cassina följer det, vilket inte motsagts av Peek & Cloppenburg i detta avseende, av fast rättspraxis i Tyskland
att Le Corbusiers möbelmodeller åtnjuter upphovsrättsligt skydd.
12 –	Ovan fotnot 4.
13 –	Noteras skall att Cassina har ifrågasatt om den italienska lagstiftningen är förenlig med gemenskapsrätten (och faktiskt
även med den italienska konstitutionen). Den hänskjutande domstolen har dock ställt sina frågor med utgångspunkt i att de
i förevarande mål berörda möblerna tillverkades och köptes lagligt i Italien, och Cassinas redogörelse för den italienska
lagstiftningen tycks förklara hur det gick till.
14 –	Jag anser att det är lämpligt att besvara tolkningsfrågorna i förevarande mål med utgångspunkt från det specifika sammanhanget.
Om ett mer generellt svar lämnas finns det en risk att det kan bestämma utgången i tvister som uppkommer i andra sammanhang
där andra faktorer, som inte diskuterats vid domstolen i förevarande mål, är av betydelse. Jag har därför omformulerat frågorna
så att de får en snävare lydelse än dem som ställts av den hänskjutande domstolen.
15 –	Min kursivering.
16 –	Se skälen 9 och 11.
17 –	Se skälen 10 och 11.
18 –	Skälen 21 och 23.
19 –	Rådets direktiv 92/100/EEG av den 19 november 1992 om uthyrnings- och utlåningsrättigheter och vissa upphovsrätten närstående
rättigheter inom det immaterialrättsliga området (EGT L 346, s. 61).
20 –	Rådets direktiv 91/250/EEG av den 14 maj 1991 om rättsligt skydd för datorprogram (EGT L 122, s. 42; svensk specialutgåva, område 17, volym 1, s. 111).
21 –	Europaparlamentets och rådets direktiv 96/9/EG av den 11 mars 1996 om rättsligt skydd för databaser (EGT L 77, s. 20).
22 –	Dom av den 17 maj 1988 i mål 158/86, Warner Brothers (REG 1988, s. 2605; svensk specialutgåva, volym 9, s. 465), av den
28 april 1998 i mål C-200/96, Metronome Musik (REG 1998, s. I-1953), och av den 22 september 1998 i mål C-61/97, Foreningen
af danske Videogramdistributører (REG 1998, s. I-5171).
23 –	Rådets förordning (EG) nr 1383/2003 av den 22 juli 2003 om tullmyndigheternas ingripande mot varor som misstänks göra intrång
i vissa immateriella rättigheter och om vilka åtgärder som skall vidtas mot varor som gör intrång i vissa immateriella rättigheter
(EUT L 196, s. 7).
24 –	Dom av den 7 december 2006 i mål C-306/05, SGAE (REG 2006, s. I-11519), punkt 35, och där angiven rättspraxis. Se även
domen i målet kommissionen mot Tyskland (ovan fotnot 7), punkt 52.
25 –	Artikel 4 c samt artikel 5 c
26 –	Artikel 9.1.
27 –	Se skälen 4, 9 och 11.
28 –	Se skäl 3.
29 –	Ovan fotnot 4.
30 –	Se punkt 6 och fotnot 4 ovan.
31 –	Se, exempelvis, domen i det ovannämnda målet Foreningen af danske Videogramdistributører, (ovan fotnot 22), punkt 13.
32 –	Se fotnot 22 ovan.
33 –	Direktivet om uthyrnings- och utlåningsrättigheter (ovan fotnot 19).
34 –	Ovan fotnot 23.
35 –	Se fotnot 14 ovan.
36 –	Se punkterna 35 och 36 ovan.
37 –	I andra hand, beroende på det svar som föreslås på den första tolkningsfrågan.
38 –	Dom av den 20 oktober 1993 i de förenade målen C-92/92 och C-326/92, Phil Collins (REG 1993, s. I-5145; svensk specialutgåva, volym 14, s. I-351), punkt 19.
39 –	Ovan fotnot 12.
40 –	Se fotnot 4 ovan.