62001TO0085_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål T-85/01,
IAMA Consulting Srl,
Milano (Italien), företrätt av advokaten V. Salvatore,
sökande,
mot
Europeiska gemenskapernas kommission,
företrädd av E. de March, i egenskap av ombud, biträdd av A.Dal Ferro, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande,
angående en talan om ogiltigförklaring av kommissionens rättsakter av den 12 respektive den 21 februari 2001 om kostnader som kan bli föremål för gemenskapsfinansiering med avseende på projekten REGIS 22337 och Refiag 23200, vilka verkställts inom ramen för det strategiska gemenskapsprogrammet för forskning och utveckling inom området informationsteknik (Esprit),
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (fjärde avdelningen i utökad sammansättning),
sammansatt, vid överläggningen, av ordföranden V. Tiili samt domarna
P. Mengozzi, M. Vilaras, J. Pirrung och A.W.H. Meij,
justitiesekreterare: H. Jung,
meddelar
Beslut
Domskäl
Bakgrund och förfarande
1. Den 24 maj 1996 ingick kommissionen ett avtal med bolagen IAMA International Management Advisors Srl (nedan kallat IAMA International), Capa Conseil, Diagramma och Società Reale Mutua di Assicurazioni om fastställande av kommissionens finansiella stöd till ett projekt inom ramen för det strategiska gemenskapsprogrammet för forskning och utveckling inom området informationsteknik (Esprit), kallat ”det flexibla kontoret, hjälpmedel för omstrukturering av företag inom försäkringsbranschen” (the flexible agency; tools supported business reenginering of the insurance services distribution) (nedan kallat REGIS‑avtalet). IAMA International hade enligt avtalet utsetts till projektsamordnare. Projektet skulle pågå i 27 månader, från och med den 1 maj 1996 till och med den 31 juli 1998.
2. Den 14 oktober 1996 ingick kommissionen ett motsvarande avtal med IAMA International i dess egenskap av projektsamordnare och fyra andra bolag i Italien, Frankrike och Förenade kungariket, om fastställande av kommissionens finansiella stöd till ett annat projekt inom ramen för programmet Esprit kallat ”omstrukturering av finansinstitutet” (Reenginering of the Financial Agency) (nedan kallat Refiag-avtalet). Projektet skulle enligt avtalet pågå i 24 månader, från och med den 1 november 1996 till och med den 31 oktober 1998.
3. Enligt artikel 10 i båda avtalen var italiensk rätt tillämplig.
4. Avtalen hade två bilagor, varav den ena innehöll en teknisk beskrivning av projektet (bilaga 1) och den andra de allmänna villkor som var tillämpliga på avtalet (bilaga 2). Bilaga 2 till avtalen hade exakt samma innehåll.
5. I artikel 2 i bilaga 2, under rubriken ”Förvaltningen av projektet”, föreskrevs särskilt vilka skyldigheter projektsamordnaren och övriga avtalsparter hade. Projektsamordnaren var bland annat skyldig att se till att upprätthålla kontakten mellan kommissionen och övriga avtalsparter. De senare var i likhet med projektsamordnaren skyldiga att bestämma vem eller vilka av sina anställda som skulle ansvara för förvaltning och projektledning. I händelse av att denna uppgift tilldelades tredje man krävdes godkännande av kommissionen. Kommissionen skulle omedelbart underrättas om samtliga ändringar i ägarstruktur och ledarskap hos en avtalspart, ansluten juridisk person eller associerad avtalspart.
6. I artikel 3 i bilaga 2 föreskrevs en möjlighet för tredje man att delta i genomförandet av avtalet mot tecknande av ett underavtal eller ett associeringsavtal. Vad gäller avtal ingångna med anslutna juridiska personer, ett begrepp som bland annat avser enheter som kontrolleras av något av de avtalsslutande bolagen, ålades avtalsparterna enligt artikel 3.2 att underrätta kommissionen om dessa. Något godkännande från kommissionen krävdes inte för sådana avtal som inte påverkade de villkor på vilka finansieringsavtalen var slutna.
7. I artikel 18 i bilaga 2, under rubriken ”Ekonomisk förvaltning”, föreskrevs att kostnader med anledning av de två finansieringsavtalen var ersättningsgilla om de faktiskt uppkommit, varit nödvändiga för att genomföra projektet, varit motiverade samt bestridits under den i avtalen fastställda perioden.
8. Enligt artikel 7 i bilaga 2 var förstainstansrätten ensam behörig att pröva samtliga tvister mellan kommissionen och de avtalsslutande parterna angående avtalens giltighet, tillämpning och tolkning. Vid överklagande var domstolen behörig.
9. Genom skrivelse av den 7 oktober 1997 till kommissionen meddelade David, som är ledamot i IAMA Internationals styrelse, att IAMA Internationals styrelses samtliga verksamheter hade överförts till IAMA Consulting Srl (nedan kallat sökanden eller IAMA Consulting). Denna överföring var en följd av att den koncern som IAMA International ledde hade omstrukturerats i syfte att ombilda IAMA International till ett holdingbolag, genom att hela den operativa delen av verksamheten överfördes på andra bolag inom koncernen. David förklarade även i nämnda skrivelse att all forskningsverksamhet med anknytning till REGIS- och Refiag-avtalen skulle utföras av IAMA Consulting, trots att avtalen i fråga hade ingåtts av IAMA International. Denna situation innebar att kommissionens finansiella stöd måste överföras till IAMA Consulting mot fakturor enligt vilka det förelåg betalningsskyldighet för mervärdesskatt. Eftersom det visade sig vara synnerligen svårt att få tillbaka denna skatt bad David kommissionen att låta IAMA Consulting genomföra de projekt som avsågs i REGIS- och Refiag‑avtalen i stället för IAMA International.
10. David hade i en tidigare skrivelse av den 26 september 1997 enbart hänvisat till REGIS-avtalet och bett kommissionen om tillstånd att låta IAMA Consulting inträda i IAMA Internationals ställe såsom egentlig avtalspart.
11. Genom skrivelse av den 8 maj 1998 till kommissionen inkom sökanden med de nödvändiga handlingarna för att inträda som ny avtalspart till REGIS‑avtalet. Sökanden anhöll om att bytet av avtalspart skulle äga giltighet från och med den 1 november 1997.
12. Den 24 juni 1998 skickade kommissionen, i syfte att göra ett tillägg till Refiag‑avtalet, ett e-postmeddelande till sökanden, vari denne uppmanades att uppge vid vilket datum IAMA Consulting hade inträtt i IAMA Internationals ställe.
13. Sökanden svarade i ett e-postmeddelande av den 29 juni 1998 att bytet i fråga hade trätt i kraft den 1 november 1997.
14. Kommissionen utarbetade därefter ett förslag till tillägg till Refiag-avtalet, vilket underställdes sökanden för godkännande. Enligt artikel 2.1 i detta förslag trädde bytet av avtalspart i kraft den 1 november 1997.
15. Den 28 oktober 1998 skickade sökanden fyra vederbörligt undertecknade exemplar i original av nämnda tillägg till kommissionen. Enligt följebrevet hade inga ändringar gjorts i tillägget. Kommissionen undertecknade tillägget till Refiag-avtalet den 18 december 1998.
16. I REGIS-avtalet hade inga ändringar gjorts, trots att sökanden hade uppmanat till detta i sina skrivelser av den 26 september 1997 respektive den 8 maj 1998.
17. Kommissionen fullföljde avtalen genom att betala ut 1 357 216 782 italienska lire (ITL), eller 700 944 euro, för REGIS-projektet och 1 041 774 438 ITL, eller 538 032 euro, för Refiag-projektet.
18. Genom att utnyttja sin rätt enligt artikel 24 i REGIS- och Refiag-avtalen, beslutade kommissionen att granska räkenskaperna med avseende på de kostnader som de avtalsslutande bolagen hade redovisat. Revisionsbolaget GDA Revisori Indipendenti fick i uppdrag att genomföra granskningen.
19. Beträffande Refiag-avtalet framgår det av revisionsrapporten att samtliga kostnader som IAMA International redovisat för perioden från och med den dag då projektet inleddes fram till och med den 31 oktober 1997 bestridits av IAMA Consulting. Under den perioden var inte IAMA Consulting avtalspart. IAMA Consulting inträdde nämligen inte i IAMA Internationals ställe förrän den 1 november 1997. I rapporten anges att IAMA International bara fakturerats för vissa av dessa kostnader och att det därför enbart är de sistnämnda kostnaderna som kan anses vara ersättningsgilla.
20. Beträffande REGIS-avtalet framgår det av revisionsrapporten att, i avsaknad av ändring genom vilken IAMA Consulting träder in som ny avtalspart i IAMA Internationals ställe, enbart de kostnader som IAMA Consulting bestridit och IAMA International fakturerats kan anses vara ersättningsgilla.
21. Med hänvisning till revisionsrapporten informerade kommissionen sökanden, i en skrivelse av den 12 februari 2001 angående Refiag-avtalet, om att enbart de kostnader som IAMA International bestridit under perioden 1 november 1996─31 oktober 1997 och dem som IAMA Consulting bestridit under perioden 1 november 1997–31 oktober 1998 var ersättningsgilla.
22. Kommissionen tillstod i denna skrivelse att den omständigheten att REGIS‑avtalet inte hade ändrats med avseende på sökandens inträde i IAMA Internationals ställe berodde på dess egen underlåtenhet att agera. Kommissionen informerade följaktligen sökanden om att bytet av avtalspart, även utan tilläggsavtal, skulle äga giltighet från och med det datum som angetts i sökandens skrivelse av den 8 maj 1998, det vill säga den 1 november 1997. Kommissionen frångick i det avseendet revisionsrapportens slutsatser och uppgav att enbart de kostnader som IAMA International bestridit under perioden 1 maj 1996–31 oktober 1997 och dem som IAMA Consulting bestridit under perioden 1 november 1997─23 juli 1998 var ersättningsgilla.
23. I en skrivelse till sökanden av den 21 februari 2001 bekräftade kommissionen sina slutsatser i skrivelsen av den 12 februari 2001. Sökanden informerades samtidigt om att kommissionen avsåg att återkräva de belopp som utbetalats för REGIS- och Refiag-projekten, i den mån de överskred de ersättningsgilla kostnaderna.
24. I ett telefaxmeddelande av den 8 mars 2001 tillbakavisade sökanden kommissionens slutsatser och anmodade den sistnämnda att, med avseende på såväl REGIS- som Refiag-avtalet, godta de kostnader som IAMA Consulting bestridit från och med avtalens ikraftträdande som ersättningsgilla.
25. Kommissionen svarade sökanden i ett rekommenderat brev av den 5 april 2001 som enbart avsåg Refiag-avtalet att den, i avsaknad av handlingar i vilka det fastställs att avtalsändringen som genomfördes i december 1998 var felaktig beträffande den tidpunkt vid vilken IAMA Consulting inträdde i IAMA Internationals ställe, saknade anledning att i något avseende ompröva sina slutsatser i skrivelserna av den 12 respektive den 21 februari 2001.
26. I ett telefaxmeddelande av den 9 april 2001 upplyste sökanden kommissionen om att den, med hänsyn till att den inte fått något svar beträffande REGIS-avtalet, ansåg att dess begäran av den 5 april 2001 om att kommissionen skulle godta de kostnader som IAMA Consulting redovisat inom ramen för detta avtal som ersättningsgilla tyst accepterats. Beträffande Refiag-avtalet förnyade sökanden sin begäran om omprövning av slutsatserna i kommissionens skrivelser av den 12 respektive den 21 februari 2001.
Förfarandet och parternas yrkanden
27. Sökanden har väckt förevarande talan genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 11 april 2001.
28. Kommissionen har i sitt svaromål som inkom till förstainstansrättens kansli den 17 juli 2001 inkommit med ett genkäromål.
29. Förstainstansrätten har som en åtgärd för processledning anmodat parterna att besvara en skriftlig fråga. Parterna har även med stöd av artikel 78 i förstainstansrättens rättegångsregler anmodats att yttra sig beträffande en eventuell vilandeförklaring av målet med tillämpning av artikel 54 i stadgan för domstolen och artikel 77 a i rättegångsreglerna. Parterna har efterkommit dessa uppmaningar inom de föreskrivna tidsfristerna.
30. Sökanden har i sin ansökan yrkat att förstainstansrätten skall
– i första hand, ogiltigförklara rättsakterna i kommissionens skrivelser av den 12 respektive den 21 februari 2001, i den mån det fastställs att de kostnader som sökanden bestridit under perioden 1 maj–31 oktober 1997, inom ramen för REGIS-avtalet, och under perioden 1 november–31 oktober 1997, inom ramen för Refiag-avtalet, inte är ersättningsgilla,
– i andra hand, efter fastställande av att kommissionen är medansvarig för ett eventuellt felaktigt genomförande av avtalet, ompröva de belopp som fastställts i beslutet av den 21 februari 2001 och minska de belopp som till nackdel för sökanden inte har ansetts vara ersättningsgilla med minst 600 000 000 ITL, och fastställa det exakta beloppet efter en skälighetsbedömning, och
– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
31. Kommissionen har yrkat att förstainstansrätten skall
– avvisa eller ogilla sökandens förstahandsyrkanden,
– ogilla sökandens andrahandsyrkanden,
– i genkäromålet, förklara att sökanden är skyldig att utge ett belopp motsvarande 1 099 405 866 ITL, eller 567 796 euro, till kommissionen,
– i genkäromålet, förplikta sökanden att betala nämnda belopp jämte dröjsmålsränta enligt artikel 94 i kommissionens förordning (Euratom, EKSG, EG) nr 3418/93 av den 9 december 1993 om närmare bestämmelser för genomförandet av vissa bestämmelser i budgetförordningen av den 21 december 1977 (EGT L 315, s. 1; svensk specialutgåva, område 1, volym 3, s. 43), vilken upphävts och ersatts av kommissionens förordning (EG, Euratom) nr 2342/2002 av den 23 december 2002 om genomförandebestämmelser för rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 om budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget (EGT L 357, s. 1), och
– förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
32. Sökanden har i sin replik yrkat att förstainstansrätten skall
– avvisa genkäromålet,
– bifalla sökandens krav på ersättning i enlighet med de yrkanden som framställts i ansökan.
Rättslig bedömning
33. Enligt artikel 113 i rättegångsreglerna kan förstainstansrätten när som helst på eget initiativ pröva om talan skall avvisas till följd av att det föreligger rättegångshinder. Ett sådant beslut skall fattas i enlighet med bestämmelserna i artikel 114.3 och 114.4 i rättegångsreglerna (förstainstansrättens beslut av den 15 september 1998 i mål T-100/94, Michailidis m.fl. mot kommissionen, REG 1998, s. II-3115, punkt 49, av den 25 oktober 2001 i mål T-354/00, M 6 mot kommissionen, REG 2001, s. II‑3177, punkt 27, och av den 10 juli 2002 i mål T‑387/00, Comitato organizzatore del convegno internazionale mot kommissionen, REG 2002, s. II-3031, punkt 36, och förstainstansrättens dom av den 17 juni 1998 i mål T‑174/95, Svenska journalistförbundet mot rådet, REG 1998, s. II-2289, punkt 80).
34. Förstainstansrätten finner att handlingarna i förevarande mål innehåller tillräckliga upplysningar. Rätten beslutar därför, med stöd av förstnämnda artikel, att avgöra målet utan ytterligare behandling.
35. Sökanden har åberopat fyra grunder till stöd för sin talan. De två första grunderna avser åsidosättande och felaktig tillämpning av artiklarna 1362, 1366, 1368, 1370 och 1375 i italienska civillagen. Den tredje grunden avser maktmissbruk och den fjärde bristande motivering till rättsakterna i kommissionens skrivelser av den 12 respektive den 21 februari 2001.
36. Kommissionen har i sitt svaromål genstämningsvis yrkat att förstainstansrätten skall förplikta sökanden att återbetala den del av det finansiella stödet till ovannämnda projekt som motsvarar de icke ersättningsgilla kostnaderna. Kommissionen kräver i synnerhet återbetalning av dels det belopp på 913 874 209 ITL som motsvarar de kostnader som sökanden, inom ramen för båda avtalen, redovisat för perioden före den 1 november 1997, dels det belopp på totalt 185 531 657 ITL som följer av rättelser gjorda med anledning av den av svaranden begärda granskningen av sökandens redovisning av ersättningsgilla kostnader.
Huruvida talan kan tas upp till sakprövning och förstainstansrättens behörighet
Parternas argument
37. Svaranden har påpekat att skrivelserna av den 12 respektive den 21 februari 2001, genom vilka sökanden informerades om att vissa kostnader inte skulle ersättas, följer av det avtalsrättsliga förhållandet mellan sökanden och kommissionen och utgör inte ett sådant beslut som gemenskapsdomstolarna ensamma är behöriga att pröva enligt artikel 230 fjärde stycket EG. När det, som i förevarande fall, ankommer på gemenskapsdomstolarna att lösa en tvist med stöd av en skiljedomsklausul i ett avtal som en institution ingått följer inte deras behörighet av artikel 230 EG, som rör talan om ogiltigförklaring av offentligrättsliga rättsakter på grund av vissa felaktigheter såsom åsidosättande av en rättsregel eller maktmissbruk. Av detta följer, enligt kommissionen, att sökandens förstahandsyrkanden skall avvisas, eftersom de avser ogiltigförklaring av rättsakter på vilka privaträttsliga regler skall tillämpas.
38. Vad gäller de yrkanden som kommissionen genstämningsvis har anfört har kommissionen, som svar på en skriftlig fråga från förstainstansrätten, gjort gällande att rättens behörighet att pröva dessa yrkanden följer av dess behörighet såsom första instans.
39. Sökanden har hävdat att de omtvistade avtalen innehåller offentligrättsliga inslag som inte bara följer av den ena avtalspartens, det vill säga kommissionens, ställning, utan även av det förhållandet att den senare har sökt uppnå mål av allmänintresse med privaträttsliga medel. Härav följer enligt sökanden att kommissionen i en situation som den i förevarande fall, inom ramen för samma avtalsrättsliga förhållande, har skyldigheter som följer av såväl parternas lagstiftning som kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning. Fullgörandet av dessa olika skyldigheter kan bli föremål för domstolsprövning i syfte att kontrollera om de privaträttsliga och offentligrättsliga principer som är tillämpliga i målet har iakttagits.
40. Sökanden har gjort gällande att kommissionens genkäromål inte kan tas upp till sakprövning.
Förstainstansrättens bedömning
41. Gemenskapsdomstolarna skall i den mening som avses i artikel 238 EG vara behöriga att träffa avgöranden med stöd av en skiljedomsklausul i ett offentligrättsligt eller privaträttsligt avtal, som ingåtts av gemenskapen eller för dess räkning.
42. Förstainstansrättens behörighet att avgöra en tvist som uppkommit på grund av ett avtal som gemenskapen ingått grundar sig på ovannämnda bestämmelse och den skiljedomsklausul som införts i avtalet.
43. I förevarande mål föreskrivs i artikel 7 i bilaga 2 till de omtvistade avtalen att ”förstainstansrätten … och, vid överklagande, domstolen … ensamma är behöriga att avgöra samtliga tvister mellan kommissionen och de avtalsslutande bolagen angående giltigheten, tillämpningen och tolkningen av detta avtal”.
44. Det skall inledningsvis konstateras att förevarande talan rör tolkningen av vissa bestämmelser i de omtvistade avtalen. Frågan rör bland annat tredje mans delaktighet i genomförandet av avtalsparternas åtaganden och huruvida kostnader som dessa tredje män redovisat är ersättningsgilla. Sökanden har vidare gjort gällande att den med hänsyn till de kontakter den haft med kommissionen sedan de aktuella avtalen träffades redan från början innehaft ställning som avtalspart.
45. Trots att det rättsförhållande som utgör föremålet för denna talan följer av ett avtal, skall det konstateras att sökanden faktiskt inte i första hand har väckt talan vid förstainstansrätten med stöd av artikel 238 EG. Sökanden har i stället väckt talan om ogiltigförklaring med stöd av artikel 230 EG.
46. Detta framgår tydligt av ansökan genom vilken talan anhängiggjorts och av andra handlingar som sökanden ingett.
47. Sökanden har nämligen rubricerat sitt agerande som en talan om ogiltigförklaring och i första hand yrkat att förstainstansrätten skall fastställa att de rättsakter som kommissionens skrivelser av den 12 respektive den 21 februari 2001 påstås innehålla är felaktiga och, följaktligen, ogiltigförklara dem. Genom dessa skrivelser informerades sökanden om att vissa kostnader som denne redovisat inte kunde bli föremål för gemenskapsfinansiering. Sökanden har således begärt att förstainstansrätten skall granska lagenligheten av rättsakter antagna av en institution, vilka, även om de omfattas av ett avtalsförhållande, enligt sökanden är offentligrättsliga. Sökanden har till stöd för sina yrkanden åberopat grunder som syftar till att fastställa att de aktuella rättsakterna innehåller felaktigheter som är typiska för offentligrättsliga rättsakter, såsom åsidosättande av rättsregler, maktmissbruk och bristande motivering.
48. Sökanden har, i samband med sin utveckling av grunder och argument och sitt bemötande av kommissionens invändning om rättegångshinder, vidhållit att de omtvistade rättsakterna är offentligrättsliga med hänsyn dels till identiteten på den som antagit dem, vilken inom ramen för avtalsförhållandet agerat i egenskap av myndighet, dels till de mål av allmänintresse som svarandeinstitutionen sökt uppnå genom att träffa de omtvistade avtalen. Sökanden har på denna grund vidhållit sina yrkanden om ogiltigförklaring.
49. Sökanden har slutligen hävdat att kommissionens genkäromål inte kan tas upp till sakprövning, eftersom det bland annat syftar till att förplikta sökanden att utbetala belopp som kommissionen, förutsatt att de omtvistade rättsakterna har fattats i laga ordning, självständigt kan kräva in genom att fatta ett verkställbart beslut riktat till sökanden.
50. Sökandens uppfattning, som utgör grunden för dess talan om ogiltigförklaring, att kommissionens skrivelser av den 12 respektive den 21 februari 2001 är offentligrättsliga rättsakter, kan inte godtas.
51. Det finns nämligen ingenting i dessa skrivelser som tyder på att kommissionen i förevarande mål skulle ha agerat inom ramen för sina offentligrättsliga maktbefogenheter. Svarandeinstitutionen har genom dessa skrivelser på grundval av faktiska omständigheter och relevanta bestämmelser i de omtvistade avtalen endast underrättat sökanden om dess ovilja att ersätta vissa av de kostnader som sökanden redovisat. Kommissionen har därmed enbart agerat i enlighet med de rättigheter och skyldigheter som följer av de omtvistade avtalen. Denna slutsats vederläggs inte av den omständigheten att de mål som kommissionen sökt uppnå genom att träffa nämnda avtal ingår som ett led i den uppgift av allmänintresse som ålagts kommissionen inom ramen för programmet Esprit.
52. De två aktuella skrivelserna ingår således inte alls i kommissionens myndighetsutövning. Såsom kommissionen med rätta har understrukit är, i motsats till vad sökanden hävdat, varken skrivelserna eller de rättsakter som den i förekommande fall kan komma att anta framöver i syfte att återkräva stöd som utbetalats för kostnader som inte är ersättningsgilla verkställbara.
53. Det framgår av det ovan anförda att kommissionens skrivelser, som utgör föremålet för denna talan, ingår i ett rent avtalsförhållande som de inte kan skiljas ifrån och att de, på grund av sin karaktär, inte finns upptagna bland de rättsakter som avses i artikel 249 EG, mot vilka en talan om ogiltigförklaring kan väckas vid gemenskapsdomstolarna i den mening som avses i artikel 230 fjärde stycket EG (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens beslut av den 3 oktober 1997 i mål T-186/96, Mutual Aid Administration Services mot kommissionen, REG 1997, s. II-1633, punkterna 50 och 51, och av den 9 januari 2001 i mål T‑149/99, Innova mot kommissionen, REG 2001, s. II-1, punkt 28).
54. Sökandens förstahandsyrkanden kan följaktligen inte tas upp till sakprövning, eftersom de syftar till att ogiltigförklara rättsakter som är rent avtalsenliga.
55. Sökandens förstahandsyrkanden skall således avvisas.
56. Sökanden har i andra hand yrkat att förstainstansrätten, för det fall förstahandsyrkandena ogillas, skall fastställa ”att kommissionen är medansvarig för ett eventuellt felaktigt genomförande av avtalet” och på den grunden ”ompröva de belopp som fastställts i [kommissionens beslut] av den 21 februari 2001 och minska de belopp som [är hänförliga till de kostnader som] till nackdel för IAMA Consulting inte har ansetts vara ersättningsgilla med minst 600 000 000 ITL, och fastställa det exakta beloppet efter en skälighetsbedömning”.
57. Förstainstansrätten måste konstatera att den inte kan utröna den exakta innebörden av sökandens andrahandsyrkanden med stöd av ovannämnda ordalydelse.
58. Det skall i det avseendet påpekas att enligt artikel 21 i stadgan för domstolen och artikel 44.1 c i rättegångsreglerna skall ansökan med vilken målet anhängiggjorts innehålla uppgifter om föremålet för talan samt en kortfattad framställning av grunderna för denna. Oberoende av terminologin skall denna framställning vara tillräckligt klar och precis för att svaranden skall kunna förbereda sitt försvar och förstainstansrätten skall kunna utöva sin prövningsrätt (förstainstansrättens beslut av den 28 mars 1994 i mål T‑515/93, B mot kommissionen, REGP 1994, s. I‑A‑115 och s. II-379, punkt 12). För att garantera rättssäkerheten och en riktig rättskipning krävs, för att yrkanden skall kunna tas upp till sakprövning, att de väsentligaste faktiska och rättsliga omständigheterna som yrkandena grundas på åtminstone kortfattat, men på ett sammanhängande och begripligt sätt, framgår av innehållet i själva ansökan (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 13 december 1990 i mål C-347/88, kommissionen mot Grekland, REG 1990, s. I-4747, punkt 28, och av den 31 mars 1992 i mål C-52/90, kommissionen mot Danmark, REG 1992, s. I-2187, punkt 17 och följande punkter, förstainstansrättens dom av den 18 september 1996 i mål T-387/94, Asia Motor France m.fl. mot kommissionen, REG 1996, s. II‑961, punkt 106, av den 29 januari 1998 i mål T-113/96, Dubuis et Fils mot rådet och kommissionen, REG 1998, s. II-125, punkt 29, och av den 15 juni 1999 i mål T-277/97, Ismeri Europa mot revisionsrätten, REG 1999, s. II-1825, punkt 29).
59. Det skall i förevarande mål konstateras att varken ansökan eller för den delen repliken, förutom den enkla framställan av andrahandsyrkandena, innehåller någon som helst uppgift som gör det möjligt att avgöra på vilka grunder sökanden har anfört dessa yrkanden eller hur de skall kunna stödjas. Det framgår i synnerhet varken av yrkandenas ordalydelse eller av sökandens skrivelser om begäran om omprövning av de belopp som enligt kommissionens bedömning inte kan bli föremål för gemenskapsfinansiering grundar sig på de omtvistade avtalen eller på det påstådda rättsstridiga agerandet från kommissionens sida, vilket i så fall kan leda till att gemenskaperna ådrar sig utomobligatoriskt skadeståndsansvar.
60. Under dessa omständigheter skall det konstateras att sökandens andrahandsyrkanden inte är tillräckligt klara och precisa för att förstainstansrätten skall kunna utöva sin prövningsrätt. Yrkandena skall således avvisas.
61. Av det ovan anförda följer att talan skall avvisas i sin helhet.
62. Vad gäller de yrkanden som kommissionen framställt i sitt genkäromål anser förstainstansrätten, med stöd av artikel 225.1 EG jämförd med artikel 51 i domstolens stadga, att den med hänsyn till omständigheterna i förevarande mål saknar behörighet att pröva och avgöra saken och beslutar med stöd av artikel 54 andra stycket i domstolens stadga att hänskjuta målet till domstolen för avgörande.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
63. Enligt artikel 87.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att sökanden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom sökanden har tappat målet skall kommissionens yrkande bifallas.
Domslut
På dessa grunder fattar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (fjärde avdelningen i utökad sammansättning)
följande beslut:
1) Yrkandena som sökanden har framställt i första och i andra hand avvisas.
2) Kommissionens genkäromål hänskjuts till domstolen för avgörande.
Sökanden skall ersätta rättegångskostnaderna.