62017CJ0703_RES
Mål C‑703/17
Adelheid Krah
mot
Universität Wien
(begäran om förhandsavgörande framställt av Oberlandesgericht Wien)
Domstolens dom (andra avdelningen) av den 10 oktober 2019
”Begäran om förhandsavgörande – Fri rörlighet för personer – Artikel 45 FEUF – Arbetstagare – Förordning (EU) nr 492/2011 – Artikel 7.1 – Universitetslektor med doktorsexamen – Begränsning av beaktandet av tidigare relevanta anställningsperioder i en annan medlemsstat – Lönesystem enligt vilket högre lön ges på grundval av antalet anställningsår hos den nuvarande arbetsgivaren”
Fri rörlighet för personer – Arbetstagare – Likabehandling – Lön – Universitetslektor med doktorsexamen – Partiellt beaktande av tidigare relevanta anställningsperioder i en annan medlemsstat – Tillämpligt på alla anställda – Direkt diskriminering grundad på nationalitet – Föreligger inte
(Artikel 45.2 FEUF; Europaparlamentets och rådets förordning nr 492/2011, artikel 7.1)
(se punkterna 21, 25 och 28)
Fri rörlighet för personer – Arbetstagare – Likabehandling – Lön – Universitetslektor med doktorsexamen – Partiellt beaktande av tidigare relevanta anställningsperioder i en annan medlemsstat – Skillnad i behandling grundad på vilket universitet som anställt arbetstagaren – Indirekt diskriminering grundad på nationalitet – Föreligger inte
(Artikel 45.2 FEUF; Europaparlamentets och rådets förordning nr 492/2011, artikel 7.1)
(se punkterna 23, 24, 29–32 och 38)
Fri rörlighet för personer – Arbetstagare – Likabehandling – Lön – Universitetslektor med doktorsexamen – Partiellt beaktande av tidigare relevanta anställningsperioder i en annan medlemsstat – Tidigare likvärdig verksamhet – Hinder – Skäl – Föreligger inte – Tidigare verksamhet som inte är likvärdig, men som är av nytta för att fullgöra tjänsten – Avsaknad av hinder
(Artikel 45.2 FEUF; Europaparlamentets och rådets förordning nr 492/2011, artikel 7.1)
(se punkterna 40–43, 47–51, 54 och 55–63 samt domslutet)
Resumé
Bestämmelser vid ett universitet i en medlemsstat vilket som, vid lönegradsplaceringen av sina lärare, begränsar beaktandet av likvärdiga anställningsperioder som fullgjorts i en annan medlemsstat utgör ett hinder för den fria rörligheten för arbetstagare
I domen Krah (C‑703/17), som meddelades den 10 oktober 2019, slog domstolen fast att regleringen vid ett universitet i en medlemsstat vilket som, vid lönegradsplaceringen av sina universitetslektorer med doktorsexamen, begränsar beaktandet av tidigare likvärdiga anställningsperioder som fullgjorts av dessa i en annan medlemsstat utgör ett hinder för den fria rörligheten för arbetstagare, som garanteras i artikel 45 FEUF. Däremot utgör inte artikel 45 FEUF och artikel 7.1 i förordning nr 492/2011 om arbetskraftens fria rörlighet (
1
) hinder för en sådan reglering om de arbetsuppgifter som arbetstagaren hade i en annan medlemsstat inte var likvärdiga, utan endast till nytta för utövandet av tjänsten som universitetslektor med doktorsexamen vid universitetet i fråga.
I det mål som pågår vid den hänskjutande domstolen har en tysk medborgare, som har en doktorsexamen i historia, arbetat under fem år som lärare vid Münchens universitet. Sedan slutet av år 2000 arbetade hon vid Wiens universitet, först som lärare och därefter som universitetslektor, och från och med den 1 oktober 2010 som universitetslektor med doktorsexamen. Genom beslut av den 8 november 2011 beslutade Wiens universitet att vid lönegradsplaceringen av universitetslektorer med doktorsexamen beakta tidigare relevanta anställningsperioder med en total längd på högst fyra år, utan att göra någon åtskillnad mellan de perioder som fullgjorts vid andra universitet i Österrike och de som fullgjorts utomlands. Denna gräns på fyra år är däremot inte tillämplig på den yrkeserfarenhet som förvärvats vid Wiens universitet i egenskap av universitetslektor med doktorsexamen. I enlighet med detta beslut fastställdes sökandens lönegradsplacering på grundval av tidigare yrkeserfarenhet på fyra år.
När domstolen tillfrågades om huruvida beslutet av den 8 november 2011 var förenligt med förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet, konstaterade domstolen först att beslutet varken utgjorde diskriminering på grund av nationalitet eller indirekt diskriminering av arbetstagare som var medborgare i andra medlemsstater. Domstolen ansåg emellertid att beslutet utgjorde ett hinder för den fria rörligheten för arbetstagare som garanteras i artikel 45.1 FEUF, eftersom det kunde göra utövandet av denna frihet mindre attraktiv.
I beslutet av den 8 november 2011 beaktas den relevanta tidigare yrkesverksamheten upp till en period av högst fyra år. Detta begrepp omfattar inte endast arbetsuppgifter som är likvärdiga eller identiska med de som ingår i tjänsten som universitetslektor med doktorsexamen vid postdoktorandläkare vid Wiens universitet, utan även varje annan typ av verksamhet som är till nytta för denna tjänst.
Domstolen slog fast att begränsningen till fyra år av beaktandet av likvärdig tidigare yrkesverksamhet utgjorde ett hinder för den fria rörligheten. Denna begränsning är nämligen av sådan art att den kan avskräcka en universitetslektor med doktorsexamen som har förvärvat likvärdig yrkeserfarenhet under en period som är längre än fyra år från att lämna sin ursprungsmedlemsstat och från att söka en sådan anställning vid Wiens universitet. Domstolen understryker i detta avseende att en sådan universitetslektor är underkastad vissa mindre förmånliga lönevillkor än dem som är tillämpliga på universitetslektorer med doktorsexamen som har innehaft samma tjänst under perioder med samma längd vid Wiens universitet.
Vad däremot gäller underlåtenheten att fullständigt beakta den erfarenhet som är till nytta har domstolen funnit att det inte förelåg något hinder för den fria rörligheten för arbetstagare, eftersom en sådan frånvaro inte kan ha en avskräckande verkan på den fria rörligheten.
När det slutligen gäller motiveringen av det hinder för den fria rörligheten som följer av att likvärdig yrkeserfarenhet delvis beaktas, har domstolen bekräftat att det är ett legitimt lönepolitiskt mål att belöna erfarenhet som gör det möjligt för arbetstagaren att bättre kunna utföra sina uppgifter. Med hänsyn till de konkreta omständigheterna i det nationella målet föreföll emellertid beslutet av den 8 november 2011 inte vara ägnat att säkerställa förverkligandet av detta syfte, varför domstolen slog fast att artikel 45 FEUF hade åsidosatts.
(
1
)	Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 492/2011 av den 5 april 2011 om arbetskraftens fria rörlighet inom unionen (EUT L 141, 2011, s. 1). Artikel 7.1 i denna förordning utgör ett särskilt uttryck för den icke-diskrimineringsprincip som slås fast i artikel 45.2 FEUF på det specifika området anställnings- och arbetsvillkor.