62020CC0562
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
GIOVANNI PITRUZZELLA
12 päivänä toukokuuta 2022 (
1
)
Asia C-562/20
SIA ”Rodl & Partner”
vastaan
Valsts ieņēmumu dienests
(Ennakkoratkaisupyyntö – Administratīvā rajona tiesa (alueellinen hallintotuomioistuin, Latvia))
Ennakkoratkaisupyyntö – Rahoitusjärjestelmän käytön estäminen rahanpesuun tai terrorismin rahoitukseen – Direktiivi (EU) 2015/849 – Ilmoitusvelvollisen suorittama riskiarvio – Tehostettujen asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden automaattinen toteuttaminen – Korruption kannalta suuririskinen kolmas maa – Seuraamusten julkisuus
1.
Tämä administratīvā rajona tiesan (alueellinen hallintotuomioistuin, Latvia) esittämä ennakkoratkaisupyyntö koskee eräiden rahoitusjärjestelmän käytön estämisestä rahanpesuun tai terrorismin rahoitukseen annetun direktiivin (EU) 2015/849 keskeisten säännösten tulkintaa ja pätevyyttä. (
2
)
2.
Se tarjoaa unionin tuomioistuimelle tilaisuuden selventää useita tässä direktiivissä säädetyn riskiperusteiseen lähestymistapaan perustuvan rahanpesun ja terrorismin rahoittamisen torjuntajärjestelmän keskeisiä piirteitä ja erityisesti jäsenvaltioille tässä asiassa annetun harkintavallan rajoja sekä niiden ilmoitusvelvollisille kuuluvien velvollisuuksien laajuutta, jotka liittyvät niiden asiakkaasta tekemään riskiarvioon, ja näihin sovellettavien asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden asianmukaista tasoa.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Unionin oikeus
3.
Direktiivin 2015/849 13 artiklan 1 kohdan c ja d alakohdan mukaan ”asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskeviin toimenpiteisiin on kuuluttava
c)
liikesuhteen tarkoituksen ja aiotun luonteen arvioiminen ja tarvittaessa tietojen hankkiminen niistä;
d)
liikesuhteen jatkuva seuranta, mukaan luettuna liiketoimien tarkasteleminen koko liikesuhteen aikana sen varmistamiseksi, että suoritettavat liiketoimet ovat yhdenmukaiset niiden tietojen kanssa, jotka ilmoitusvelvollisella on asiakkaasta, tämän liiketoiminnasta ja riskiprofiilista ja tarvittaessa varojen alkuperästä, sekä sen varmistaminen, että hallussa olevat asiakirjat ja tiedot pidetään ajan tasalla.”
4.
Direktiivin 2015/849 14 artiklan 5 kohdan mukaan, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2018/843, ”jäsenvaltioiden on edellytettävä, että ilmoitusvelvolliset soveltavat asiakkaan tuntemisvelvoitetta koskevia toimenpiteitä kaikkien uusien asiakkaiden lisäksi tarkoituksenmukaisissa tilanteissa olemassa oleviin asiakkaisiin riskialttiuden perusteella tai silloin, kun asiakkaan merkitykselliset olosuhteet muuttuvat tai kun ilmoitusvelvollisella on lakisääteinen velvollisuus ottaa kyseisen kalenterivuoden aikana yhteyttä asiakkaaseen tosiasiallista omistajaa ja edunsaajaa koskevien merkityksellisten tietojen tarkistamista varten tai jos ilmoitusvelvollisella on ollut tällainen velvollisuus neuvoston direktiivin 2011/16/EU nojalla”.
5.
Direktiivin 2015/849 18 artiklan 1 ja 3 kohdassa. sellaisina kuin ne ovat muutettuina direktiivillä 2018/843, säädetään seuraavaa:
”1.   Tämän direktiivin 18 a–24 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa sekä muissakin jäsenvaltioiden tai ilmoitusvelvollisten yksilöimissä suuririskisemmissä tapauksissa jäsenvaltioiden on edellytettävä, että ilmoitusvelvolliset soveltavat tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä hallitakseen ja vähentääkseen näitä riskejä asianmukaisesti. – –
3.   Arvioidessaan rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskejä jäsenvaltioiden ja ilmoitusvelvollisten on otettava huomioon ainakin liitteessä III mainittuihin mahdollisesti suuririskisempiin tilanteisiin liittyvät tekijät.”
6.
Direktiivin 2015/849 60 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ja 2 kohdan sanamuoto on seuraava:
”1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaiset viranomaiset julkaisevat virallisella verkkosivustollaan päätökset, joilla määrätään hallinnollinen seuraamus tai toimenpide tämän direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä annettujen kansallisten säännösten rikkomisesta ja joihin ei saa hakea muutosta, välittömästi sen jälkeen, kun päätöksestä on ilmoitettu seuraamuksen kohteena olevalle henkilölle. Julkaistuissa tiedoissa on oltava vähintään tiedot rikkomisen luonteesta sekä rikkomisesta vastuussa olevien henkilöiden nimet. – –
2.   Jos jäsenvaltiot sallivat sellaisten päätösten julkaisemisen, joihin saa hakea muutosta, toimivaltaisten viranomaisten on välittömästi julkaistava verkkosivustollaan myös ilmoitus muutoksenhaun mahdollisuudesta ja mahdolliset myöhemmät tiedot sen tuloksesta. – –”
7.
Direktiivin 2015/849 liitteessä III olevan 3 kohdan b alakohdan ”ei-tyhjentävässä luettelossa esitetään 18 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun mahdollisesti suuremman riskin osatekijät ja näyttötyypit”, joiden joukossa yhtenä ”maantieteellisenä riskitekijänä” mainitaan ”maat, joissa luotettavien lähteiden mukaan on huomattavasti lahjontaa tai muuta rikollista toimintaa”.
B Latvian oikeus
8.
Direktiivi 2015/849 on saatettu osaksi Latvian lainsäädäntöä 17.7.2008 annetulla rahanpesun sekä terrorismin ja ydinasevarustelun rahoittamisen estämisestä annetulla lailla (Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma un proliferācijas finansēšanas novēršanas likums) (
3
) (jäljempänä Latvian rahanpesulaki).
II Tosiseikat, pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymykset
9.
Pääasian kantaja, SIA ”Rodl & Partner” (jäljempänä Rodl & Partner), on Latviaan sijoittautunut yhtiö, jonka toimialaan kuuluvat muun muassa kirjanpito, tilintarkastus ja veroneuvonta. Se on direktiivissä 2015/849 tarkoitettu ilmoitusvelvollinen.
10.
Valsts ieņēmumu dienestsin (Latvian verohallinto, jäljempänä VID) Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas pārvalde (rahanpesun vastainen yksikkö) teki 3.4.2019 ja 6.6.2019 välisenä aikana Rodl & Partnerille tarkastuksen. Tämän tarkastuksen yhteydessä VID totesi muun muassa, että ilmoitusvelvollinen Rodl & Partner oli jättänyt tekemättä ja dokumentoimatta Latvian rahanpesulain mukaisen rahanpesua ja terrorismin rahoitusta koskevan riskiarvion kahden asiakkaansa, It izglītības fonds ‑säätiön (jäljempänä säätiö) ja SIA RBA Consulting ‑yhtiön (jäljempänä RBA Consulting), osalta.
11.
Ensimmäinen asiakas, toisin sanoen säätiö, on sijoittautunut Latviaan ja sen tarkoituksena on edistää opiskelijoiden informaatioteknologia-alan tuntemusta. Säätiöstä tuli Rodl & Partnerin asiakas 25.10.2016. Asiakasta koskevan asiakirjan allekirjoitti 7.3.2017 VR, Venäjän federaation kansalainen, jolla on oleskelulupa Latviassa ja joka johtaa säätiötä palkkatyöntekijänä. Tässä asiakirjassa säätiön tosiasiallisena omistajana ja edunsaajana mainitaan koko Latvian yhteiskunta.
12.
Rodl & Partner katsoi, että tämän asiakkaan rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riski oli arvioitava vähäiseksi. VID sen sijaan totesi, että edellä mainitun VID:n yksikön internetsivustolla 22.6.2018 julkaistusta raportista sekä myös kansainvälisestä käytännöstä kävi ilmi, että valtiosta riippumattomien organisaatioiden mahdollinen käyttö on yksi terrorismin rahoituksen suurimmista uhkista. Näin ollen VID katsoi, että Rodl & Partner oli velvollinen tutkimaan asiakkaan yksityiskohtaisesti ja ottamaan arviossaan huomioon myös asiakkaan sidoksen korruption kannalta suuririskiseen kolmanteen maahan, tässä tapauksessa Venäjän federaatioon.
13.
Toinen asiakas, RBA Consulting, on Latviaan sijoittautunut PR- ja tiedotuspalveluita tarjoava yhtiö. Tämän yhtiön ainoa osakas sekä tosiasiallinen omistaja ja edunsaaja on Latvian kansalainen. Yhtiö on ollut Rodl & Partnerin asiakas 28.12.2017 lähtien. Myös tämän asiakkaan osalta Rodl & Partner arvioi riskin vähäiseksi.
14.
Tarkasteltuaan tämän asiakkaan tiliotteita VID sen sijaan totesi sen vastaanottavan kuukausittain 25000 euron tilisiirron Nord Stream 2 AG:ltä, joka on venäläisen Gazprom-yhtiön tytäryhtiö. Lisäksi kävi ilmi, että tähän liittyvät laskut oli laadittu RBA Consultingin ja Nord Stream 2 AG:n välillä 1.1.2018 tehdyn sopimuksen nojalla. VID pyysi saada nähtäväkseen jäljennöksen tästä sopimuksesta, mutta Rodl & Partner ei toimittanut sitä vaan ilmoitti tutkineensa alkuperäisen sopimuksen asiakkaan tiloissa. Tässä asiayhteydessä VID totesi, että tarkastellessaan liikesuhdettaan tämän asiakkaan kanssa Rodl & Partner ei ollut kiinnittänyt riittävästi huomiota liiketoimiin, jotka RBA Consulting oli toteuttanut korruption kannalta suuririskiseen kolmanteen maahan sijoittautuneeseen yhtiöön kuuluvan Nord Stream 2 AG:n kanssa.
15.
VID:n 11.7.2019 antamalla määräyksellä Rodl & Partnerille määrättiin 3000 euron seuraamus Latvian rahanpesulaissa tarkoitettujen velvoitteiden rikkomisesta. Tämän menettelyn perusteella VID julkaisi omalla verkkosivullaan 11.8.2019 Rodl & Partnerin rikkomusta koskevia tietoja. Seuraamustoimenpide vahvistettiin VID:n pääjohtajan 13.11.2019 antamalla päätöksellä. Rodl & Partner vaati ennakkoratkaisua pyytäneeltä tuomioistuimelta päätöksen kumoamista sekä sille määrättyjä seuraamuksia koskevien internetissä julkaistujen tietojen poistamista.
16.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa ensinnäkin, ettei direktiivissä 2015/849 eikä Latvian rahanpesulaissa edellytetä, että valtiosta riippumattomat organisaatiot olisi pelkästään oikeudellisen muotonsa perusteella katsottava suuririskisemmiksi tapauksiksi, joihin olisi pelkästään tästä syystä sovellettava tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä. Se huomauttaa Rodl & Partnerin vedonneen siihen, että mikäli VID katsoisi, että ilmoitusvelvollisen olisi sovellettava tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä aina, kun sen asiakas on oikeudelliselta muodoltaan valtiosta riippumaton organisaatio tai kun joku sen työntekijöistä on korruption kannalta suuririskisen kolmannen maan kansalainen, olisi kysyttävä, eikö tällainen vaatimus ole kohtuuton ja eikö siitä pitäisi säätää laissa.
17.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa myös, ettei Venäjän federaatiota mainita rahanpesunvastaisen toimintaryhmän (Financial Action Task Force, jäljempänä FATF) laatimassa suuririskisten maiden luettelossa eikä Euroopan komission suuririskisten kolmansien maiden luettelossa. Mainitun tuomioistuimen mukaan Venäjän federaatiota voidaan pitää direktiivin 2015/849 liitteessä III olevan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna korruption kannalta suuririskisenä kolmantena maana. (
4
) Se kuitenkin korostaa, ettei direktiivin 2015/849 eikä Latvian rahanpesulain säännöksissä suoraan edellytetä, että asiakkaaseen on sovellettava tehostettuja tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä, mikäli Venäjän federaation kansalainen on pelkästään asiakkaan työntekijä. Näissä olosuhteissa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että direktiivin 2015/849 18 artiklan 1 ja 3 kohdan, luettuna yhdessä saman direktiivin liitteessä III olevan 3 kohdan b alakohdan kanssa, tulkinnasta vallitsee epävarmuutta.
18.
Toiseksi, jos näitä säännöksiä tulkittaisiin siten, että niissä säädetään automaattisesta velvollisuudesta toteuttaa tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä aina, kun on todettavissa riski, joka liittyy asiakkaan oikeudelliseen muotoon (valtiosta riippumaton organisaatio) ja siihen, että asiakkaan valtuuttama luonnollinen henkilö ja sen työntekijä on korruption kannalta suuririskisen kolmannen maan kansalainen, olisi arvioitava, onko tällainen tulkinta yhteensopiva SEU 5 artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen kanssa.
19.
Kolmanneksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin epäilee, että VID on tässä tapauksessa saattanut ylittää asiassa merkityksellisen lainsäädännön rajat katsoessaan, että RBA Consultingin kauppakumppanuus venäläisen yhtiön tytäryhtiön kanssa olisi itsessään tekijä, joka lisää asiakkaaseen liittyvää riskiä. Tällaisesta olettamuksesta ei näet säädetä Latvian rahanpesulaissa eikä direktiivissä 2015/849.
20.
Neljänneksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin epäilee, että VID on tässä tapauksessa saattanut ylittää asiassa merkityksellisen lainsäädännön mukaisen toimivaltansa rajat pyytäessään jäljennöstä RBA Consultingin ja Nord Stream 2 AG:n sopimuksesta. Näin ollen mainittu tuomioistuin pohtii, onko direktiivin 2015/849 13 artiklan 1 kohdan c ja d alakohtaa tulkittava siten, että jäljennös asiakkaan ja kolmannen osapuolen välisestä sopimuksesta on niiden nojalla esitettävä.
21.
Viidenneksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pitää nyt tarkasteltavassa asiassa tarpeellisena selvittää, onko direktiivin 2015/849 14 artiklan 5 kohtaa tulkittava siten, että ilmoitusvelvollisen on sen nojalla sovellettava asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä olemassa oleviin asiakkaisiinsa myös siinä tapauksessa, että mainitun asiakkaan olosuhteissa ei ole tapahtunut merkittävää muutosta – ja mikäli vastaus on myöntävä, onko tämä perusteltua ja oikeasuhteista –, ja onko tätä velvollisuutta sovellettava ainoastaan asiakkaisiin, joihin katsotaan liittyvän suuri riski.
22.
Kuudenneksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että eräät VID:n omalla internetsivustollaan julkaisemat Rodl & Partnerin rikkomuksia koskevat tiedot olivat epätäsmällisiä. Näin ollen se pohtii direktiivin 2015/849 60 artiklan 1 ja 2 kohdan tulkintaa.
23.
Tässä asiayhteydessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko direktiivin 2015/849 18 artiklan 1 ja 3 kohtaa, luettuna yhdessä saman direktiivin liitteessä III olevan 3 kohdan b alakohdan kanssa, tulkittava siten, että i) näissä säännöksissä edellytetään automaattisesti, että ulkoistettujen kirjanpitopalveluiden tarjoajan on toteutettava tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä, jos asiakas on valtiosta riippumaton organisaatio ja jos asiakkaan valtuuttamalla ja palkkaamalla henkilöllä on oleskelulupa Latviassa, mutta hän on korruption kannalta suuririskisen kolmannen maan, tässä tapauksessa Venäjän federaation, kansalainen, ja että ii) näissä säännöksissä edellytetään automaattisesti, että kyseiseen asiakkaaseen on liitettävä suurempi riski?
2)
Jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, voidaanko direktiivin 2015/849 18 artiklan 1 ja 3 kohdan tällaista tulkintaa pitää oikeasuhteisena ja siten Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisena?
3)
Onko direktiivin 2015/849 18 artiklaa, luettuna yhdessä saman direktiivin liitteessä III olevan 3 kohdan b alakohdan kanssa, tulkittava siten, että siinä säädetään automaattisesta velvollisuudesta toteuttaa tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä kaikissa tapauksissa, joissa asiakkaan liikekumppani – ei kuitenkaan asiakas itse – on jollakin tavalla sidoksissa korruption kannalta suuririskiseen kolmanteen maahan, tässä tapauksessa Venäjän federaatioon?
4)
Onko direktiivin 2015/849 13 artiklan 1 kohdan c ja d alakohtaa tulkittava siten, että niiden mukaan tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä toteuttaessaan ilmoitusvelvollisen on hankittava asiakkaalta jäljennös kyseisen asiakkaan ja kolmannen välisestä sopimuksesta, minkä perusteella kyseisen sopimuksen tutkimista in situ ei pidetä riittävänä?
5)
Onko direktiivin 2015/849 14 artiklan 5 kohtaa tulkittava siten, että ilmoitusvelvollisen on sovellettava tehostettuja tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä olemassa oleviin kaupallisiin asiakkaisiin myös silloin, kun merkittäviä muutoksia asiakkaan olosuhteissa ei voida havaita ja kun jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen asettama määräaika uusien seurantatoimenpiteiden toteuttamiselle ei ole vielä päättynyt, ja että kyseistä velvollisuutta sovelletaan vain suhteessa asiakkaisiin, joihin katsotaan liittyvän suuri riski?
6)
Onko direktiivin 2015/849 60 artiklan 1 ja 2 kohtaa tulkittava siten, että kun toimivaltainen viranomainen julkaisee tietoja päätöksestä, johon ei saa hakea muutosta ja jolla määrätään hallinnollinen seuraamus tai toimenpide kyseisen direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä annettujen kansallisten säännösten rikkomisesta, sillä on velvollisuus taata, että julkaistut tiedot vastaavat täysin päätöksessä todettuja tietoja?”
III Oikeudellinen tarkastelu
24.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen nyt tarkasteltavassa asiassa esittämät kuusi ennakkoratkaisukysymystä koskevat erinäisten direktiivin 2015/849 keskeisten säännösten tulkintaa ja pätevyyttä. Ennen niihin vastaamista pidän aiheellisena esittää eräitä alustavia huomautuksia direktiivin 2015/849 ajallisesti sovellettavasta versiosta sekä järjestelmästä, jonka tarkoituksena on estää rahoitusjärjestelmän käyttäminen rahanpesuun tai terrorismin rahoitukseen.
A Alustavat huomautukset
1.
Direktiivin 2015/849 ajallisesti sovellettava versio
25.
Tapauksen asiakirja-aineistosta ilmenee, että Rodl & Partner teki riskianalyysin säätiön osalta 1.9.2017 ja RBA Consultingin osalta 8.2.2018. VID:n tarkastus tehtiin 3.4.2019 ja 6.6.2019 välisenä aikana ja VID:n riidanalainen päätös tehtiin 13.11.2019. Direktiivi 2018/843, jolla direktiiviä 2015/849 muutettiin, tuli voimaan 9.7.2018. Sen 4 artiklan 1 kohdassa todetaan, että jäsenvaltioille asetettu täytäntöönpanon määräaika päättyy 10.1.2020.
26.
Edellä todetusta voidaan päätellä, että riskiarvio, johon Rodl & Partner perusti riskitasoa koskevan arvionsa ja näin ollen kahteen asiakkaaseensa sovellettavat asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevat toimenpiteensä, tehtiin ennen vuonna 2018 annetun muutosdirektiivin voimaantuloa. VID:n tarkastukset sen sijaan tehtiin direktiivin tultua voimaan mutta ennen sen täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymistä.
27.
Tässä yhteydessä yhdyn komission suullisessa käsittelyssä esittämiin huomautuksiin, joiden mukaan, kuten jäljempänä 63 kohdassa yksityiskohtaisemmin selvennetään, direktiivissä 2015/849 säädetyssä rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjuntajärjestelmässä riskien arviointi ja siitä seuraava tunnistettua riskitasoa vastaavien asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden soveltaminen on jatkuva prosessi. Tästä mielestäni seuraa, että toisin kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin näyttää olettavan unionin tuomioistuimen kysymyksiin antamassaan vastauksessa, ei voida katsoa, että lainsäädännön, jonka nojalla ilmoitusvelvollisen suorittaman riskiarvion lainmukaisuutta on tarkasteltava, olisi välttämättä oltava se, jota sovellettiin alkuperäisen arvion tekoaikaan. Direktiivillä 2015/849 luodussa järjestelmässä riskiarvio on näet luonteeltaan vääjäämättä dynaaminen, ja ilmoitusvelvollisilla on velvollisuus pitää riskiarvionsa ajantasaisina. (
5
) Näin ollen ilmoitusvelvollisen suorittaman asiakasta koskevan riskiarvion – jolla perustellaan määrätty asiakkaaseen sovellettavien asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden taso – on oltava viranomaisen suorittaman tarkastuksen ajankohtana sovellettavan lainsäädännön mukainen. Ilmoitusvelvollinen ei voi perustella riskiarvionsa ja sen nojalla toteutettujen asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden epäsuhtaa vetoamalla siihen, että sen alkuperäinen arvio on tehty eri lainsäädännön nojalla.
28.
Näistä huomauksista mielestäni seuraa, että nyt tarkasteltavassa asiassa sovellettava direktiivin versio on se, joka oli voimassa VID:n tarkastuksen ajankohtana, toisin sanoen direktiivillä 2018/843 muutettu versio.
29.
On kuitenkin huomattava, että direktiivit on osoitettu jäsenvaltioille. (
6
) Ilmoitusvelvollisille kuuluvat velvollisuudet johtuvat lähtökohtaisesti direktiivin täytäntöönpanolainsäädännöstä. VID:n tehdessä riidanalaiseen menettelyyn johtaneet tarkastuksensa direktiivin 2018/843 täytäntöönpanon määräaika ei ollut vielä päättynyt. Tapauksen asiakirja-aineistosta ei ilmene, oliko Latvian rahanpesulakia jo näiden tarkastusten aikaan mukautettu kyseisellä direktiivillä tehtyjen muutosten saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä. Joka tapauksessa Rodl & Partnerin velvollisuudet olivat ne, joista säädetään tarkastusajankohtana sovellettavassa Latvian lain versiossa, jonka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin mainitsee ennakkoratkaisupyyntöpäätöksessään. (
7
)
30.
Katson kuitenkin, etteivät direktiivillä 2018/843 direktiivin 2015/849 säännöksiin tehdyt muutokset, jotka mainitaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämissä ennakkoratkaisukysymyksissä, vaikuta olennaisesti näihin kysymyksiin annettaviin vastauksiin. (
8
) Lisäksi huomautan, etteivät nämä kysymykset koske sitä, onko kansallinen lainsäädäntö ristiriidassa direktiivin 2015/849 säännösten kanssa.
2.
Direktiivillä 2015/849 luotu järjestelmä, jolla estetään rahoitusjärjestelmän käyttö rahanpesuun tai terrorismin rahoitukseen
a)
Riskiperusteiseen lähestymistapaan perustuva torjuntajärjestelmä
31.
Unionin tuomioistuin on jo aiemmin todennut, että tällä direktiivillä pyritään – kuten sen 1 artiklasta, luettuna yhdessä johdanto-osan ensimmäisen perustelukappaleen kanssa, käy ilmi – estämään rahoitusjärjestelmän käyttö rahanpesuun tai terrorismin rahoitukseen sen välttämiseksi, että laittoman rahan virrat voisivat vahingoittaa unionin rahoitusalan eheyttä, vakautta ja mainetta sekä uhata sisämarkkinoita ja kansainvälistä kehitystä. (
9
) Tämä direktiivi on annettu kansainvälisessä asiayhteydessä, jotta unionissa sovellettaisiin FATF:n antamia suosituksia ja tehtäisiin niistä sitovia. (
10
)
32.
Direktiivin 2015/849 säännökset ovat siten luonteeltaan ennaltaehkäiseviä, koska niillä pyritään vahvistamaan riskiperusteisen lähestymistavan mukaisesti ennaltaehkäisevien ja varoittavien säännösten kokonaisuus rahanpesun ja terrorismin rahoittamisen tehokkaaksi torjumiseksi ja rahoitusjärjestelmän vakauden ja koskemattomuuden säilyttämiseksi. (
11
)
33.
Kuten direktiivin 2015/849 johdanto-osan 22 ja 23 perustelukappaleesta ilmenee, mainittu kokonaisvaltainen riskiperusteinen lähestymistapa (
12
) on välttämätön, jotta jäsenvaltiot voivat tunnistaa ja ymmärtää niihin kohdistuvat rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskit ja vähentää niitä. Riskiperusteinen lähestymistapa edellyttää näiden riskien arviointia, joka direktiivin 2015/849 järjestelmässä (
13
) toteutetaan kolmella tasolla: unionissa komission (6 artikla), (
14
) kunkin jäsenvaltion (7 artikla) ja ilmoitusvelvollisten (8 artikla) tasolla.
34.
Erityisesti direktiivin 2015/849 7 artiklan mukaan kukin jäsenvaltio on velvollinen toteuttamaan asianmukaiset toimet tunnistaakseen siihen vaikuttavat rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskit arvioidakseen, ymmärtääkseen ja vähentääkseen niitä ja pitämään tämän riskiarvion ajan tasalla.
35.
Mainitun direktiivin 8 artiklan nojalla ilmoitusvelvollisten on toteutettava asianmukaiset, luonteeseensa ja kokoonsa nähden oikeasuhteiset toimet tunnistaakseen ja arvioidakseen rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskit ottaen huomioon riskitekijät, joita ovat muun muassa asiakkaat, maat ja maantieteelliset alueet.
36.
Tällainen riskiarvio on edellytys sille, että asianmukaiset torjuntatoimenpiteet – toisin sanoen asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevat toimenpiteet –, joiden tarkoituksena on estää tai ainakin vaikeuttaa rahanpesua ja terrorismin rahoittamista, voidaan toteuttaa. (
15
) Ilman arviointia kyseinen jäsenvaltio tai tarvittaessa henkilö ei voi päättää, mitä toimenpiteitä kussakin tapauksessa olisi toteutettava. (
16
)
37.
Riski itsessään on vaihteleva, ja muuttujat voivat yksin tai yhdessä lisätä tai vähentää mahdollista riskiä, mikä puolestaan vaikuttaa siihen, mikä on ennalta ehkäisevien toimenpiteiden asianmukainen taso. (
17
) Näin ollen riskiarvion ja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden on vastattava toisiaan siten, että asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien riittävien toimenpiteiden taso riippuu siitä, arvioidaanko riski suureksi vai pieneksi. (
18
) Tältä osin unionin tuomioistuin on todennut selkeästi, että näiden toimenpiteiden on liityttävä konkreettisesti rahanpesun ja terrorismin rahoittamisen riskiin ja oltava siihen nähden oikeasuhteisia. (
19
)
38.
Tässä asiayhteydessä direktiivissä 2015/849 säädetään kolmenlaisista asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevista toimenpiteistä eli tavanomaisista, yksinkertaistetuista ja tehostetuista toimenpiteistä. (
20
)
39.
Tavanomaisista asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevista toimenpiteistä säädetään erityisesti direktiivin 2015/849 13 ja 14 artiklassa. Direktiivin 13 artiklan 1 kohdan mukaan näihin toimenpiteisiin on kuuluttava asiakkaan tunnistaminen (a alakohta), tosiasiallisen omistajan ja edunsaajan tunnistaminen (b alakohta), liikesuhteen tarkoituksen ja aiotun luonteen arvioiminen ja tarvittaessa tietojen hankkiminen niistä (c alakohta) sekä liikesuhteen jatkuva seuranta (d alakohta). Saman artiklan 2 kohdan mukaan ilmoitusvelvolliset voivat päättää näiden toimenpiteiden laajuudesta riskialttiuden perusteella.
40.
Yksinkertaistetuista asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevista toimenpiteistä todetaan direktiivin 2015/849 15 artiklan 1 ja 2 kohdassa, että jos jäsenvaltio tai ilmoitusvelvollinen yksilöi aloja, joilla riski on vähäisempi tai jos ilmoitusvelvollinen on varmistunut siitä, että liikesuhteeseen tai liiketoimeen liittyy vähäisempi riski, ilmoitusvelvollisten voidaan sallia soveltavan yksinkertaistettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä.
41.
Lopuksi direktiivin 2015/849 18 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tehostettujen toimenpiteiden osalta ilmenee, että saman direktiivin 18 a–24 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa, joihin liittyy jäsenvaltioiden tai ilmoitusvelvollisten havaitsemia suurempia riskejä, viimeksi mainittujen on sovellettava tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä hallitakseen ja vähentääkseen näitä riskejä asianmukaisesti.
42.
Tästä seuraa, että lukuun ottamatta direktiivin 2015/849 18 a–24 artiklassa tarkoitettuja erityisiä tapauksia – joissa tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä sovelletaan automaattisesti – edellä 37 kohdassa mainitun rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskitason arvioinnin ja ehkäisevien toimenpiteiden on välttämättä vastattava toisiaan, joten tehostettujen toimenpiteiden soveltaminen edellyttää, että jäsenvaltio tai ilmoitusvelvollinen havaitsee riskitason kohonneen. Täsmällisemmin sanoen tehostettujen asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden on perustuttava rahanpesuriskin tai terrorismin rahoitusriskin olemassaolon ja suuruuden arviointiin. (
21
)
43.
Tältä osin direktiivin 2015/849 18 artiklan 1 kohdasta, luettuna yhdessä saman artiklan 3 kohdan kanssa, käy ilmi, että määritellessään muita kuin saman direktiivin 18 a–24 artiklassa tarkoitettuja tapauksia, joihin liittyy suurempi riski, jäsenvaltioiden ja ilmoitusvelvollisten on otettava huomioon ainakin mainitun direktiivin liitteessä III esitetyt tekijät, jotka viittaavat mahdollisesti korkeampaan riskitasoon. Mainitussa liitteessä on ei-tyhjentävä luettelo tällaisen riskin osatekijöistä ja näyttötyypeistä.
b)
Jäsenvaltioiden tehtävä direktiivin 2015/849 mukaisessa riskiperusteisessa lähestymistavassa
1) Jäsenvaltioiden laaja harkintavalta
44.
Direktiivillä 2015/849 toteutetaan vain vähimmäistason yhdenmukaistaminen rahanpesun torjunnan alalla. (
22
) Kuten jo edellä esitetyistä huomautuksista voidaan päätellä, jäsenvaltioille jätetään laaja harkintavalta sekä rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskien määrittämisen että tällaista toimintaa estävien, ehkäisevien tai ainakin vaikeuttavien asianmukaisten toimenpiteiden osalta.
45.
Yhtäältä direktiivissä 2015/849 tunnustetaan nimenomaisesti, että erilaiset rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskit koskevat jäsenvaltioita eri tavoin. (
23
) Kuten komissio suullisessa käsittelyssä ja Latvian tasavalta huomautuksissaan esittivät, nämä erilaiset riskit johtuvat kunkin jäsenvaltion erityisestä tilanteesta ja ne voivat vaihdella monien muuttujien, kuten maantieteellisen sijainnin tai taloudellisen tai sosiaalisen tilanteen mukaan.
46.
Toisaalta direktiivissä jätetään kullekin jäsenvaltiolle mahdollisuus määritellä suojelun taso, jota se pitää asianmukaisena suhteessa havaittuun rahanpesun tai terrorismin rahoituksen riskiin. (
24
)
47.
Tämä direktiivillä 2015/849 jäsenvaltioille suojan tason osalta myönnetty harkintavalta koskee sekä mahdollisuutta sallia yksinkertaistetut asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevat toimenpiteet tapauksissa, joissa riskitasoa pidetään matalana, että – saman direktiivin 18 a–24 artiklassa nimenomaisesti mainittuja tapauksia lukuun ottamatta – vaatimusta soveltaa tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä tapauksissa, joissa tunnistetaan korkeampi riskitaso.
48.
Erityisesti tehostettujen toimenpiteiden osalta unionin tuomioistuin on jo nimenomaisesti tunnustanut, että jäsenvaltioilla on merkittävä harkintavalta kyseisen direktiivin täytäntöönpanossa sen osalta, mikä on asianmukainen tapa panna täytäntöön velvollisuus säätää tehostetuista asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevista toimenpiteistä ja määritellä sekä ne tilanteet, joissa tällainen suurempi riski on olemassa, että asiakkaan tehostettua tuntemisvelvollisuutta koskevat toimenpiteet. (
25
) Lisäksi tämä harkintavalta ilmenee nimenomaisesti direktiivin 2015/849 18 artiklan 1 kohdan sanamuodosta. (
26
)
49.
Lisäksi on muistutettava, että direktiivin 2015/849 5 artiklalla jäsenvaltioille annetaan nimenomaisesti mahdollisuus antaa tai pitää voimassa ankarampia rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjuntaa koskevia säännöksiä unionin oikeuden rajoissa. (
27
) Unionin tuomioistuin on selventänyt, että tässä säännöksessä tarkoitetut ”ankarammat säännökset” voivat koskea tilanteita, joiden osalta mainitussa direktiivissä säädetään tietyntyyppisestä asiakkaan tuntemisvelvollisuudesta, ja myös muita tilanteita, joita jäsenvaltiot pitävät riskialttiina. (
28
) Lisäksi kyseistä artiklaa sovelletaan kaikkiin rahanpesun ja terrorismin rahoituksen estämisestä annetun direktiivin 2015/849 soveltamisalaan kuuluviin säännöksiin. (
29
)
50.
Edellä esitetyn perusteella voidaan todeta, että direktiivillä 2015/849 jäsenvaltioille annetaan laaja harkintavalta ja ne voivat joko säätää korkeammasta suojan tasosta kuin unionin lainsäätäjä ja sallia tai määrätä muita kuin kyseisessä direktiivissä säädettyjä asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä kyseisen direktiivin 5 artiklassa säädetyn toimivallan perusteella tai yksilöidä muita tilanteita, jotka aiheuttavat suuremman riskin, kyseisen direktiivin 18 artiklassa niille jätetyn harkintavallan puitteissa. Näin toimiessaan jäsenvaltiot voivat muun muassa yksilöidä erityistoimenpiteet, joita on sovellettava tietyissä täsmällisissä tilanteissa, tai antaa kyseiseen riskiin nähden tietyssä yksittäistapauksessa oikeasuhteisiksi arvioitujen toimenpiteiden toteuttamisen ilmoitusvelvollisten harkintaan asianmukaisen riskiarvion perusteella. (
30
)
2) Jäsenvaltioiden laajan harkintavallan ulottuvuus ja rajat
51.
Kuten suullisessa käsittelyssä käydyssä keskustelussa kävi ilmi, tässä yhteydessä on kuitenkin selvitettävä direktiivillä 2015/849 jäsenvaltioille annetun laajan harkintavallan ulottuvuus ja rajat unionin oikeuden yleisten periaatteiden valossa. Itse direktiivin tekstissä ja erityisesti sen 5 artiklassa muistutetaan, että jäsenvaltioiden on joka tapauksessa toimittava ”unionin oikeuden rajoissa”.
52.
Erityisesti yleisen oikeusvarmuuden periaatteen osalta on kysyttävä, mikä on asianmukainen oikeusperusta, jonka nojalla jäsenvaltiot voivat – mainitun direktiivin puitteissa – tunnistaa muita riskitekijöitä, jotka voivat oikeuttaa tehostettujen asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden toteuttamisen tai jopa velvoittaa siihen.
53.
On näet selvitettävä, edellyttääkö oikeusvarmuuden yleinen periaate, että kaikki jäsenvaltion tunnistamat riskitekijät määritetään nimenomaisesti lain tasoisella säännöksellä, jossa mainitaan nimenomaisesti esimerkiksi tehostettujen toimenpiteiden soveltamiseen oikeuttavat suuririskisemmät maat tai organisaatiotyypit.
54.
Tältä osin katson, että laillisuus- ja oikeusvarmuusperiaatteen nojalla riskiin yleisesti vaikuttavien tekijöiden määrittämisen, joka voi mahdollisesti vaikuttaa subjektiivisiin tilanteisiin tai jopa perusoikeuksiin, on lähtökohtaisesti perustuttava lain tasoisiin säännöksiin. Olen kuitenkin myös sitä mieltä, että laissa ei pidä eikä voida säätää tyhjentäviä puitteita kaikille erityisille riskitekijöille.
55.
Niin kauppasuhteiden kuin rikollisen toiminnankin dynaaminen luonne huomioon ottaen on mielestäni mahdotonta määritellä etukäteen tyhjentävästi kaikkia mahdollisia tekijöitä, jotka saattavat vaikuttaa rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskiarvioon. Kuten direktiivin 2015/849 johdanto-osan 30 perustelukappaleessa nimenomaisesti todetaan, riski itsessään on luonteeltaan vaihteleva. Näin ollen järjestelmässä on tarpeen varmistaa tietty joustavuus, jotta se voi mukautua dynaamisesti näiden tekijöiden tunnistamiseen, samalla kun noudatetaan oikeusvarmuuden periaatetta ja unionin oikeudessa taattujen perusoikeuksien suojaa.
56.
Näin ollen unionin oikeus ei mielestäni ole esteenä sille, että lainsäädännössä vahvistetaan yleiset riskiluokat, joita täsmennetään kunkin jäsenvaltion perustuslailliset vaatimukset asianmukaisesti huomioon ottaen myöhemmissä säädöksissä, jotka eivät välttämättä ole lain tasoisia. (
31
) Näistä säädöksistä on kuitenkin tiedotettava riittävästi, koska yleisön ja erityisesti ilmoitusvelvollisten, jotka riskiarviointeja tehdessään soveltavat näitä arviointiperusteita käytännössä, on tunnettava ne.
57.
Näitä riskitekijöitä ja niiden vähentämiseksi sovellettavia toimenpiteitä määritettäessä on lisäksi noudatettava muitakin unionin oikeuden yleisiä periaatteita. Näistä periaatteista on mainittava toisen ennakkoratkaisukysymyksen yhteydessä mainittu suhteellisuusperiaate ja perusoikeuskirjan 21 artiklassa erityisesti vahvistettu syrjintäkielto, jonka nojalla kaikenlaiset syrjinnän muodot – muun muassa kansalliseen vähemmistöön kuulumiseen perustuva syrjintä – on kielletty. Näin ollen jäsenvaltiot eivät saa käyttää niille direktiivissä 2015/849 annettua harkintavaltaa siten, että ylitetään se, mikä on tarpeen rahanpesun ja terrorismin rahoituksen estämistä ja torjuntaa koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi, eikä se saa johtaa syrjintään.
c)
Ilmoitusvelvollisten tehtävä direktiivin 2015/849 mukaisessa riskiperusteisessa lähestymistavassa
58.
Kuten edellä 35 kohdassa todetaan ja kuten direktiivin 2015/849 8 artiklasta ja 11–18 artiklasta ilmenee, tällä direktiivillä luodussa riskiperusteiseen lähestymistapaan perustuvassa rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjuntajärjestelmässä ilmoitusvelvollisilla on keskeinen asema näihin toimintoihin liittyviä riskejä arvioitaessa. Kuten komissio suullisessa käsittelyssä huomautti, tämä perustavanlaatuinen asema selittyy sillä, että ilmoitusvelvolliset ovat lähellä liiketoimintaa ja siten myös mahdollista laitonta toimintaa, minkä vuoksi näillä toimijoilla on parhaat mahdollisuudet havaita mahdolliset epäilyttävät liiketoimet.
59.
Tältä osin direktiivissä 2015/849 säädetään tällaisten toimijoiden velvollisuudesta toteuttaa asianmukaiset rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskien tunnistamis- ja arviointitoimenpiteet ja ottaa tässä tehtävässään huomioon merkitykselliset riskitekijät ja velvollisuudesta soveltaa asianmukaisia asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä.
60.
Ilmoitusvelvollisten suorittamaan riskiarvioon ja siitä seuraaviin asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskeviin toimenpiteisiin sisältyy tosiseikkoja koskevaan näyttöön perustuvia päätöksentekoprosesseja, joiden tarkoituksena on rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskien tehokkaampi tunnistaminen. (
32
) Tällaisessa arviossa viitataan täsmällisiin tilanteisiin eikä sitä näin ollen tule tehdä abstraktisti. Mainitun kokonaisvaltaisen lähestymistavan mukaan siinä on otettava huomioon kaikki riskien tunnistamiseen mahdollisesti vaikuttavat tekijät.
61.
Tältä osin direktiivin 2015/849 8 artiklan 2 kohdasta ilmenee nimenomaisesti, että ilmoitusvelvollisten suorittamat riskiarvioinnit on dokumentoitava, pidettävä ajan tasalla ja asetettava asiaankuuluvien toimivaltaisten viranomaisten ja itsesääntelyelinten saataville.
62.
Ilmoitusvelvollisten velvollisuudesta esittää viranomaisille arvioita ja niiden nojalla asiakkaan tuntemisvelvollisuudesta tehtyjä päätöksiä koskeva dokumentaatio ja näyttö säädetään myös direktiivin 2015/849 13 artiklan 4 kohdassa. Tämän säännöksen mukaan ilmoitusvelvollisten on kyettävä todistamaan toimivaltaisille viranomaisille tai itsesääntelyelimille, että niiden asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevat toimenpiteet ovat todettuihin rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskeihin nähden asianmukaisia. (
33
)
63.
Lisäksi riskien arviointi on dynaaminen ja kohtuuden rajoissa myös jatkuva prosessi. Tämä voidaan päätellä yhtäältä edellä mainitun direktiivin 2015/849 8 artiklan 2 kohdasta johtuvasta velvollisuudesta pitää riskiarviot ajan tasalla ja toisaalta direktiivin 2015/849 13 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaisesta velvollisuudesta valvoa jatkuvasti liikesuhdetta ja tuntea asiakkaan riskiprofiili ajantasaisten asiakirjojen, tilastotietojen ja tietojen avulla.
64.
Lisäksi on muistutettava suhteellisuusperiaatteen edellyttävän, etteivät ilmoitusvelvollisille asetetut velvollisuudet saa olla suhteettomia. Tämä edellytys todetaan nimenomaisesti direktiivin 2015/849 8 artiklan 1 kohdan viimeisessä virkkeessä, jonka mukaan ilmoitusvelvollisiin tämän direktiivin nojalla sovellettavien toimien on oltava oikeassa suhteessa ilmoitusvelvollisten luonteeseen ja kokoon nähden. Tämä vaatimus on pääteltävissä myös saman direktiivin johdanto-osan toisen perustelukappaleen sanamuodosta, jossa korostetaan tasapainoa ja mainitaan nimenomaisesti tarve ”luoda sääntely-ympäristö, jossa yritykset voivat kasvattaa liiketoimintaansa ilman, että sääntelyn noudattamisesta syntyy suhteettoman suuret kustannukset”.
65.
Edellä esitetystä mielestäni seuraa, että direktiivillä 2015/849 luodussa torjuntajärjestelmässä ilmoitusvelvollisen on voitava osoittaa viranomaisille yhtäältä, että se on tehnyt luonteeseensa ja kokoonsa nähden kohtuullisen ja oikeasuhteisen, mahdollisimman kattavan rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskejä koskevan riskiarvion, jossa se on ottanut huomioon kaikki merkitykselliset tekijät ja lähteet, ja toisaalta, että se on soveltanut asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä, jotka ovat tapauskohtaisesti asianmukaisia suhteessa havaittuun riskitasoon.
66.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiä ennakkoratkaisukysymyksiä on tarkasteltava kaikkien edellä esitettyjen näkökohtien nojalla.
B Ensimmäinen ja toinen ennakkoratkaisukysymys
67.
Ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko direktiivin 2015/849 18 artiklan 1 ja 3 kohtaa, luettuna yhdessä saman direktiivin liitteessä III olevan 3 kohdan b alakohdan kanssa, tulkittava siten, että näissä säännöksissä edellytetään automaattisesti, että ilmoitusvelvollisen on liitettävä asiakkaaseen suurempi riski ja näin ollen sovellettava tähän tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä sen vuoksi, että asiakas on valtiosta riippumaton organisaatio ja että asiakkaan valtuuttama luonnollinen henkilö ja sen työntekijä on korruption kannalta suuririskisen kolmannen maan kansalainen.
68.
Toisella ennakkoratkaisukysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, voidaanko, mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, mainittujen säännösten tällaista tulkintaa pitää SEU 5 artiklan 4 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun suhteellisuusperiaatteen mukaisena.
69.
Kuten edellä 41 kohdassa todetaan, direktiivin 2015/849 18 artiklan 1 kohdan mukaan tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä on sovellettava kahdessa tilanteessa: yhtäältä saman direktiivin 18 a–24 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa ja toisaalta muissa tilanteissa, joihin liittyy jäsenvaltioiden tai ilmoitusvelvollisten havaitsemia suurempia riskejä. Koska ennakkoratkaisupyyntöpäätöksestä ei ilmene, että nyt tarkasteltava asia kuuluisi direktiivin 2015/849 18 a–24 artiklassa tarkoitettuihin tapauksiin, ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen on katsottava koskevan toista tilannetta.
70.
Tältä osin direktiivin 2015/849 18 artiklan 1 kohdasta, luettuna yhdessä saman artiklan 3 kohdan kanssa, ilmenee, että jäsenvaltioiden ja ilmoitusvelvollisten on suuremman riskin tapausten määrittämiseksi otettava huomioon ainakin ne tekijät, jotka viittaavat mahdollisesti suuremman riskin tilanteisiin ja jotka mainitaan mainitun direktiivin liitteessä III olevassa ei-tyhjentävässä luettelossa.
71.
Kuten edellä 42 ja 43 kohdassa todetaan, direktiivin 2015/849 18 a–24 artiklassa tarkoitettuja tapauksia lukuun ottamatta mainitulla direktiivillä luodun torjuntajärjestelmän perustana oleva riskiperusteinen lähestymistapa merkitsee sitä, että asiakkaan mahdollisen suuririskiseksi toteamisen ja siitä seuraavan tehostettujen asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden soveltamisen on perustuttava kyseiseen asiakkaaseen liittyvän riskin yksityiskohtaiseen arviointiin. Lisäksi edellä 60 kohdassa todetaan, että tällaisessa arviossa on otettava huomioon kaikki osatekijät, jotka saattavat vaikuttaa asiakkaan riskitason arviointiin.
72.
Tästä seuraa, että direktiivin 2015/849 18 a–24 artiklassa tarkoitettuja tapauksia lukuun ottamatta asiakkaan toteaminen suuririskiseksi ja se, että häneen näin ollen sovelletaan tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä, ei ole automaattista. Tehostettujen toimenpiteiden soveltamisen on sen sijaan perustuttava kyseiseen asiakkaaseen liittyvän riskin tapauskohtaiseen arviointiin, jonka ilmoitusvelvollinen suorittaa kyseisen jäsenvaltion tai ilmoitusvelvollisen itsensä määrittämien arviointiperusteiden nojalla kaikkien asiaankuuluvien riskitekijöiden perusteella.
73.
Ensimmäisessä ennakkoratkaisukysymyksessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa kahteen erityiseen riskitekijään: yhtäältä siihen, että asiakas on valtiosta riippumaton organisaatio, ja toisaalta siihen, että asiakkaan valtuuttama luonnollinen henkilö ja sen työntekijä on korruption kannalta suuririskisen kolmannen maan, tässä tapauksessa Venäjän federaation, kansalainen.
74.
Näistä tekijöistä ensimmäisen osalta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, ettei direktiivissä 2015/849 eikä Latvian rahanpesulaissa säädetä, että valtiosta riippumattomat organisaatiot olisi oikeudellisen muotonsa perusteella katsottava sellaisenaan suuririskisemmiksi tapauksiksi.
75.
Tältä osin, kuten tämän ratkaisuehdotuksen 44 kohdasta ja sitä seuraavista kohdista ilmenee, direktiivillä 2015/849 luodussa järjestelmässä jäsenvaltiolla on laaja harkintavalta sille ominaisten rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskien määrittämisessä. Näin ollen jäsenvaltiot voivat yksilöidä muita tilanteita, joihin liittyy suurempi riski. (
34
)
76.
Tässä yhteydessä on korostettava, että erityisesti Latvian rahanpesulain 6 §:n 12 momentin 1 kohdasta seuraa, että rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskiä arvioidessaan ilmoitusvelvollisen on tarkasteltava asiakkaan oikeudelliseen muotoon liittyvää riskiä riskitasoon vaikuttavana seikkana. Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen, jolla on yksinomainen toimivalta soveltaa kansallista lainsäädäntöä, tarkastelusta muuta johdu, näyttäisi näin ollen siltä, että Latvian rahanpesulaissa säädetään nimenomaan asiakkaan oikeudellisesta muodosta riskitekijänä, joka on otettava ilmoitusvelvollisen suorittamassa riskiarvioissa huomioon.
77.
Lisäksi Latvian hallitus totesi huomautuksissaan, että VID:n rahanpesun vastaisen yksikön vuonna 2019 laatiman raportin (
35
) mukaan valtiosta riippumattomat organisaatiot ovat erityisen alttiita rahanpesulle ja terrorismin rahoittamiselle, erityisesti sellaiset kansalaisjärjestöt, joita ei ole rekisteröity yleishyödyllisiksi järjestöiksi. Latvian hallitus viittasi myös muihin erityisesti Latviaa koskeviin lähteisiin, (
36
) joista voidaan päätellä, että säätiön ja valtiosta riippumattoman organisaation oikeudellinen muoto on seikka, joka on otettava riskiarviossa huomioon yhtenä mahdollisena tekijänä, johon liittyy suurempi riski.
78.
Tältä osin huomautin edellä 56 kohdassa, että unionin oikeus ei mielestäni ole esteenä sille, että yleiset riskiluokat (kuten asiakkaan oikeudellinen muoto nyt tarkasteltavassa asiassa) mainitaan laissa ja täsmennetään myöhemmin (tässä tapauksessa erityisesti valtiosta riippumattoman organisaation tai säätiön oikeudellinen muoto) täydentävissä ja myöhemmissä säännöksissä, jotka eivät välttämättä ole lain tasoisia. On kuitenkin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä määritellä käytännössä, onko Latvian oikeusjärjestyksessä se, että asiakas on oikeudelliselta muodoltaan säätiö tai valtiosta riippumaton organisaatio, todellakin katsottava mahdolliseksi suuremmaksi riskitekijäksi, joka ilmoitusvelvollisen on kansallisen oikeuden nojalla otettava huomioon kustakin asiakkaasta tekemässään riskiarviossa.
79.
Jos näin on, on pääteltävä, että vaikka se, että asiakas on oikeudelliselta muodoltaan valtiosta riippumaton organisaatio, ei automaattisesti johda siihen, että kyseiselle asiakkaalle määritetään korkea riskiprofiili – mistä seuraisi, että tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuuteen liittyviä toimenpiteitä sovellettaisiin automaattisesti –, tämän seikan huomiotta jättämistä voidaan kuitenkin pitää laiminlyöntinä asiakkaaseen liittyvässä rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskiä koskevassa arvioinnissa. Lisäksi, kuten edellä 61 ja 62 kohdassa todetaan, ilmoitusvelvollisen on kyettävä osoittamaan toimivaltaisille viranomaisille, että sen riskiarvio on asianmukainen ja että se on ottanut arviossaan huomioon kaikki merkitykselliset tekijät.
80.
Toisen edellä 73 kohdassa mainitun tekijän osalta – toisin sanoen sen, että asiakkaan valtuuttama luonnollinen henkilö ja sen työntekijä on korruption kannalta suuririskisen kolmannen maan kansalainen – on todettava, että kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, Venäjän federaatiota ei mainita, eikä sitä mainittu myöskään asian kannalta merkityksellisten tosiseikkojen tapahtuma-aikaan, FATF:n laatimassa suuririskisten maiden luettelossa (
37
) eikä komission laatimassa suuririskisten kolmansien maiden luettelossa. (
38
)
81.
Direktiivin 2015/849 18 artiklan 3 kohdassa mainitusta saman direktiivin liitteessä III olevan 3 kohdan b alakohdasta käy kuitenkin ilmi, että mahdollisesti riskialttiisiin tilanteisiin viittaavina maantieteellisinä tekijöinä mainitaan ”maat, joissa luotettavien lähteiden mukaan on huomattavasti lahjontaa tai muuta rikollista toimintaa”.
82.
Lisäksi on korostettava, että Latvian rahanpesulain 111 §:n 3 momentin mukaan asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä toteuttaessaan ilmoitusvelvollisten on otettava huomioon ainakin tietyt riskiä lisäävät tekijät, mukaan lukien 2 kohdan b alakohdassa mainittu asiakkaan tai sen tosiasiallisen omistajan ja edunsaajan sidos maahan tai alueeseen, johon liittyy suuri korruption riski.
83.
Tässä yhteydessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että Venäjän federaatiota voidaan pitää maana tai alueena, johon liittyy suuri korruption riski. (
39
) Lisäksi Latvian hallitus viittasi suullisessa käsittelyssä VID:n verkkosivustolla julkaistuihin ohjeisiin ja muuhun tiedotusmateriaaliin, joissa korostetaan erityisesti, että Latviassa on käytäntönä pitää sidosta Venäjän federaatioon tekijänä, joka saattaa lisätä rahanpesun riskiä. Lisäksi lienee kohtuullista katsoa, että edellä 44 kohdassa todetun mukaisesti Latvian tasavallan maantieteelliseen sijaintiin ja sen taloudelliseen ja sosiaaliseen tilanteeseen liittyvät seikat voivat oikeuttaa sen, että jäsenvaltio soveltaa Venäjän federaatioon erityistä lähestymistapaa direktiivillä 2015/849 jäsenvaltioille myönnetyn harkintavallan puitteissa. Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen, jolla on yksinomainen toimivalta soveltaa kansallista lainsäädäntöä, tarkastelusta muuta johdu, näyttäisi näin ollen siltä, että asiakkaan tai tosiasiallisen omistajan ja edunsaajan ”sidosta” Venäjän federaatioon pidetään Latvian oikeudessa sellaisena mahdollisena suurempana riskitekijänä, joka ilmoitusvelvollisen on otettava huomion asiakasta koskevassa riskianalyysissa.
84.
Jos näin on, olisi pääteltävä – samoin kuin valtiosta riippumattoman organisaation oikeudelliseen muotoon liittyvästä tekijästä tehdyssä päätelmässä –, että vaikka asiakkaan sidos Venäjän federaatioon ei automaattisesti johda siihen, että asiakkaalle määritetään korkeampi riskiprofiili – ja sovelletaan näin ollen tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä –, se on kuitenkin riskitekijä, joka ilmoitusvelvollisen on otettava huomioon asiakasta koskevassa riskianalyysissaan. Näin ollen tällaisen seikan mahdollinen huomiotta jättäminen olisi sekin laiminlyönti asiakkaaseen liittyvässä rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskiä koskevassa arvioinnissa.
85.
Rajoittamatta arvioita, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tehtävä Latvian oikeuden nojalla, on kuitenkin vielä syytä esittää muutamia huomautuksia ”sidoksen” käsitteestä. Suhteellisuusperiaate näet edellyttää, että tällaisen sidoksen on oltava merkityksellinen ja liityttävä jollakin tavoin rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskiin.
86.
Näissä olosuhteissa se, että asiakkaan pelkkä työntekijä on rahanpesun osalta suuririskisen valtion kansalainen, ei minusta ole sellainen riittävä yhteys, jonka nojalla riskitason voitaisiin katsoa nousseen. Tällainen lähestymistapa saattaisi johtaa myös edellä 57 kohdassa mainitun syrjintäkiellon vastaiseen syrjintään. Tilanne voisi sen sijaan olla toinen, jos tällainen sidos olisi esimerkiksi asiakkaan tosiasiallisella omistajalla ja edunsaajalla tai työntekijällä, jonka asema antaa hänelle mahdollisuuden harjoittaa mahdollisesti rahanpesuun liittyvää toimintaa.
87.
Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevassa päätöksessä etenkään VR:n, joka on Venäjän federaation kansalainen, asemasta säätiössä ei esitetä riittävästi tietoja, jotta tähän seikkaan voitaisiin ottaa kantaa. En kuitenkaan voi olla huomauttamatta, että tämän päätöksen mukaan säätiön tosiasialliseksi omistajaksi ja edunsaajaksi on nimetty koko Latvian yhteiskunta, mikä on ilmeisessä ristiriidassa direktiivissä 2015/849 käytetyn tosiallisen omistajan ja edunsaajan käsitteen kanssa. (
40
) Näiden seikkojen selvittäminen on joka tapauksessa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä.
88.
Lopuksi, jotta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle voitaisiin antaa mahdollisimman kattava vastaus, on mielestäni tarpeen korostaa, että ensinnäkin, kuten edellä 61 ja 62 kohdassa huomautetaan ja kuten komissio totesi suullisessa käsittelyssä, on Rodl & Partnerin tehtävä osoittaa, miksi se oli asiakkaan tilanteen ja tiettyjen mahdollisesti suureen riskiin viittaavien tekijöiden perusteella päätellyt, että kyseessä olevan asiakkaan riski oli vähäinen ja että sen vuoksi riitti, että sovellettiin yksinkertaistettuja toimenpiteitä.
89.
Toiseksi tapauksen asiakirja-aineisto näyttää osoittavan, että kun VID määräsi Rodl & Partnerille seuraamuksia, tämä ei perustunut siihen, että se ei ollut soveltanut asiakkaaseensa tehostettuja toimenpiteitä sen VID:n kansallisen käytännön nojalla, jonka mukaan ilmoitusvelvollisen on sovellettava asiakkaaseen tehostettuja tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä aina, kun asiakas on oikeudelliselta muodoltaan valtiosta riippumaton organisaatio tai kun joku sen työntekijöistä on korruption kannalta suuririskisen kolmannen maan kansalainen. (
41
) Latvian hallitus kiistää tällaisen käytännön olemassaolon. Asiakirja-aineiston perusteella vaikuttaa pikemminkin siltä, että VID määräsi Rodl & Partnerille seuraamuksen, koska sen suorittama tarkastelu oli riittämätön ja se oli tässä tarkastelussaan laiminlyönyt tekijöitä, jotka olisivat saattaneet muuttaa näitä kahta asiakasta koskevaa riskiarviota. Tämän seikan tarkastaminen on tietenkin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä.
90.
Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen tämän ratkaisuehdotuksen IV jakson 1 kohdassa esitetyllä tavalla. Näin ollen en pidä tarpeellisena vastata toiseen ennakkoratkaisukysymykseen, joka esitetään vain siinä tapauksessa, että ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi.
C Kolmas ennakkoratkaisukysymys
91.
Kolmannella ennakkoratkaisukysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko direktiivin 2015/849 18 artiklaa, luettuna yhdessä saman direktiivin liitteessä III olevan 3 kohdan b alakohdan kanssa, tulkittava siten, että siinä säädetään automaattisesta velvollisuudesta toteuttaa tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä kaikissa tapauksissa, joissa asiakkaan liikekumppani – ei kuitenkaan asiakas itse – on jollakin tavalla sidoksissa korruption kannalta suuririskiseen kolmanteen maahan, tässä tapauksessa Venäjän federaatioon.
92.
Ensimmäisestä ennakkoratkaisukysymyksestä esitetyistä huomautuksista ja erityisesti edellä olevista 69–72 kohdasta ilmenee, että direktiivin 2015/849 18 a–24 artiklassa tarkoitettuja tapauksia lukuun ottamatta se, että asiakkaan riskiprofiili määritetään korkeammaksi ja tähän sovelletaan näin ollen tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä, ei ole automaattista, vaan sen on perustuttava kyseiseen asiakkaaseen liittyvän riskin tapauskohtaiseen arviointiin, jonka ilmoitusvelvollinen suorittaa kyseisen jäsenvaltion tai ilmoitusvelvollisen itsensä määrittämien arviointiperusteiden nojalla kaikkien asiaankuuluvien riskitekijöiden perusteella.
93.
Näistä huomautuksista, joita voidaan soveltuvin osin soveltaa tähän tehostettujen asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden automaattista soveltamista koskevaan ennakkoratkaisukysymykseen, seuraa, että myös kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen on mielestäni vastattava kieltävästi.
94.
Jotta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle voitaisiin antaa mahdollisimman hyödyllinen vastaus, on kuitenkin tutkittava yksityiskohtaisemmin, miten merkityksellisiä direktiivissä 2015/849 säädetyn rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjuntajärjestelmän kannalta ovat tilanteet, joissa asiakkaan kauppakumppanilla, mutta ei asiakkaalla itsellään, on jokin sidos suuririskiseen kolmanteen maahan.
95.
Tässä yhteydessä on todettava, että kuten edellä on jo esitetty, direktiivissä 2015/849 olevassa liitteessä III luetellaan mahdollisesti suuririskisiä tilanteita osoittavia maantieteellisiä riskitekijöitä, joiden joukossa mainitaan ”maat, joissa luotettavien lähteiden mukaan on huomattavasti lahjontaa tai muuta rikollista toimintaa”. Tässä liitteessä tilanteita ei erotella sen mukaan, koskevatko maantieteelliset riskitekijät asiakasta vai sen liikekumppaneita. Direktiivin 2015/849 8 artiklan 1 kohdasta ilmenee lisäksi, että riskiarviossa, joka ilmoitusvelvolliset ovat velvollisia tekemään, on otettava huomioon paitsi asiakkaisiin myös muun muassa ”liiketoimiin” liittyvät riskitekijät. Lähestymistapa, jossa riskitekijöiden tarkastelu ei rajoitu vain asiakkaaseen toimijana vaan myös asiakkaan liiketoimiin, vahvistetaan lisäksi direktiivin 2015/849 13 artiklan 1 kohdan d alakohdan asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä koskevassa säännöksessä. Tämän säännöksen mukaan velvollisuus liikesuhteen jatkuvaan seurantaan kattaa myös asiakkaan kaupallisen toiminnan.
96.
Toisaalta direktiivin pääasiallinen tavoite, josta muistutetaan edellä 31 kohdassa, puoltaa sellaista maantieteellisen riskitekijän käsitteen laajaa tulkintaa, jossa ei oteta huomioon vain sitä, onko asiakkaan alkuperämassa ”luotettavien lähteiden mukaan on huomattavasti lahjontaa tai muuta rikollista toimintaa”, vaan myös muut mahdolliset yhteydet kyseiseen maahan, kuten siihen liittyvän liiketoiminnan tai merkittävät liiketoimintatulot. Tässä yhteydessä huomautan, että FATF:n laatimista kirjanpidon ammattilaisten riskiperusteista lähestymistapaa koskevista ohjeista (
42
) – joilla voi olla merkitystä direktiivin 2015/849 tulkinnan kannalta (
43
) – ilmenee, että riskitekijänä, joka kirjanpitopalveluita tarjoavien toimijoiden on otettava huomioon, on pidettävä sitä, että asiakkaan varallisuuden lähde (source of wealth), joka sisältää myös kaupankäynnistä saatavat tulot, on peräisin korkean riskin maasta. (
44
)
97.
Kuten jo edellä 29 kohdassa todetaan, ilmoitusvelvollisten velvollisuudet johtuvat kuitenkin lähtökohtaisesti kansallisesta täytäntöönpanolaista, eivät suoraan direktiivistä 2015/849. Edellä 82 kohdassa mainitun Latvian rahanpesulain 111 §:n 3 kohdan mukaan se, että asiakkaalla tai sen tosiasiallisella omistajalla ja edunsaajalla on sidos korruption kannalta suuririskiseen kolmanteen maahan, on riskiarviossa huomioon otettava tekijä. Vaikuttaa näin ollen siltä, että direktiivin 2015/849 liitteestä III poiketen tässä säännöksessä maantieteellisen tekijän merkitys rajoitetaan henkilöllisesti asiakkaaseen itseensä tai sen tosiasialliseen omistajaan ja edunsaajaan.
98.
Tätä säännöstä on kuitenkin tulkittava direktiivin 2015/849 mukaisesti, mikä on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä. Tältä osin huomautan edellä esitetystä ilmenevän, että mainitun direktiivin mukainen tulkinta edellyttäisi tämän säännöksen tulkitsemista siten, että maantieteellisenä riskitekijänä pidetään myös asiakkaan sidosta maahan tai alueeseen, johon liittyy suuri korruption riski, suhteessa asiakkaan liiketoimintatuloihin ja siten asiakkaan kyseiseen maahan liittyviin liiketoimiin, mukaan lukien tulot, jotka ovat peräisin sellaisten liikekumppaneiden kanssa harjoitetusta liiketoiminnasta, joilla on yhteyksiä kolmanteen valtioon, jossa korruptioaste on korkea.
99.
Oikeasuhteisuuden vaatimus, johon viittasin edellä 64 kohdassa, edellyttää kuitenkin, että on otettava huomioon suuririskiseen maahan liittyvän liiketoimen tai liiketoimintatulon koko ja merkitys, mikä puolestaan välttämättä riippuu tapauskohtaisesta tarkastelusta. Tästä seuraa, ettei mikä hyvänsä suuririskiseen kolmanteen maahan sidoksissa olevan liikekumppanin kanssa toteutettavasta liiketoimesta saatava tuotto ole riskitekijä, joka olisi otettava huomioon asiakasta koskevaa riskiarviota laadittaessa. Ainoastaan merkittävät liiketoimet ja liiketoimintatulot ovat tässä suhteessa merkityksellisiä ja niiden voidaan katsoa olevan sidoksia kyseiseen maahan. Näin voisi olla esimerkiksi siinä tapauksessa, että asiakas saa osan – jota voidaan pitää huomattavana suhteessa sen kokonaisliikevaihtoon – tuloistaan tällaiselta korruption kannalta suuririskiseen kolmanteen maahan sidoksissa olevalta liikekumppanilta, tai tapauksessa, jossa liiketoimet ovat omiaan tekemään asiakkaasta jollakin tavalla riippuvaisen tällaisesta liikekumppanista.
100.
Joka tapauksessa on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä arvioida käytännössä, onko asia RBA Consultingin ja sen erittäin korruptoituneeseen kolmanteen maahan sidoksissa olevan liikekumppanin osalta näin nyt tarkasteltavassa asiassa ja olisiko Rodl & Partnerin näin ollen pitänyt ottaa tämä liiketoimi huomioon asiakastaan koskevassa riskiarviossa. Edellä 88 ja 89 kohdassa esittämiäni huomautuksia voidaan tässä yhteydessä soveltaa soveltuvin osin myös RBA Consultingin koskevaan riskiarvioon.
101.
Edellä esitetyn valossa ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen tämän ratkaisuehdotuksen IV jakson 2 kohdassa esitetyllä tavalla.
D Neljäs ennakkoratkaisukysymys
102.
Neljännellä ennakkoratkaisukysymyksellä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko direktiivin 2015/849 13 artiklan 1 kohdan c ja d alakohtaa tulkittava siten, että niiden mukaan ilmoitusvelvollisen on asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä toteuttaessaan hankittava asiakkaalta jäljennös kyseisen asiakkaan ja kolmannen välisestä sopimuksesta, vai voidaanko kyseisen sopimuksen tutkimista in situ pitää riittävänä.
103.
Kolmannen ennakkoratkaisukysymyksen tavoin myös neljäs kysymys liittyy VID:n väitteisiin, jotka koskevat Rodl & Partnerin arviota sen toisen kyseessä olevan asiakkaan eli RBA Consultingin riskitasosta.
104.
Kuten edellä 39 kohdassa huomautetaan, direktiivin 2015/849 13 artiklan 1 kohdassa todetaan asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevat tavanomaiset toimenpiteet, joita ilmoitusvelvollisten on sovellettava tapauksissa, joissa riskitaso todetaan tavanomaiseksi. Näihin kuuluvat tämän säännöksen c ja d alakohdassa tarkoitetut toimenpiteet.
105.
Kuten edellä 61 ja 62 kohdasta ja niissä mainitusta direktiivin 2015/849 8 artiklan 2 kohdasta ja 13 artiklan 4 kohdasta ilmenee, ilmoitusvelvollisten on noudatettava toimivaltaisille viranomaisille esitettävää näyttöä ja dokumentaatiota koskevia vaatimuksia sekä niiden asiakkaita koskeva riskiarvion osalta että sen osalta, että niiden toteuttamat asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevat toimenpiteet ovat asianmukaisia suhteessa tunnistettuun riskitasoon. (
45
)
106.
Lisäksi direktiivin 2015/849 40 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan tällaisten toimijoiden on säilytettävä jäljennökset asiakirjoista ja tiedoista, jotka ovat tarpeen direktiivissä tarkoitettujen asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskeviin toimenpiteisiin liittyvien velvollisuuksien täyttämiseksi.
107.
Edellä mainituissa direktiivin 2015/849 säännöksissä ei kuitenkaan määritellä täsmällisesti, millä tavoin ilmoitusvelvolliset noudattavat näitä toimivaltaisille viranomaisille esitettäviä näyttö- ja asiakirjavaatimuksia. Tässä yhteydessä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämä kysymys koskee juuri näitä menettelytapoja.
108.
Tältä osin katson, että VID:n suorittaman tarkastuksen kaltaisen tarkastuksen yhteydessä Rodl & Partnerin kaltaisen ilmoitusvelvollisen on esitettävä asianmukainen dokumentaatio ja näytettävä toteen, että asiakasta koskevassa riskiarviossa on otettu huomioon kaikki merkitykselliset riskitekijät ja että tämä arvio perustuu johdonmukaisesti asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden tasosta tehtyyn päätelmään.
109.
Mikäli tällaisessa riskiarviossa on otettava huomioon liikesuhde tai ‑toimi korruption kannalta suuririskiseen kolmanteen maahan sidoksissa olevan liikekumppanin kanssa, ilmoitusvelvollisen on toimitettava toimivaltaiselle viranomaiselle asianmukainen dokumentaatio, joka osoittaa ilmoitusvelvollisen tarkastelleen tätä tointa tai liikesuhdetta ja ottaneen sen asianmukaisesti huomioon asiakkaan riskitasoa koskevissa päätelmissään.
110.
Ilmoitusvelvollisen näyttö- ja dokumentointivelvollisuus ei kuitenkaan mielestäni aina välttämättä edellytä sopimuksen jäljennöksen esittämistä. Tapauskohtaisesti asia voidaan näyttää toteen muilla tavoin, mutta näiden tapojen on kuitenkin oltava asianmukaisia. Tämä voitaisiin tehdä esimerkiksi, kuten komissio totesi, esittämällä sopimusta koskevat riskinarviointiraportit, jotka sisältävät tarpeelliset tiedot, joiden nojalla tällaiseen liikesuhteeseen liittyvän riskin tosiasiallinen arviointi on mahdollista, ja joilla voidaan osoittaa, että ilmoitusvelvollinen todella on tarkastellut kyseistä sopimusta ja ottanut sen huomioon asiakasta koskevassa riskiarviossaan.
111.
Ilmoitusvelvollinen ei kuitenkaan mielestäni voi selittää tällaisen liikesuhteen huomiotta jättämistä asiakasta koskevassa riskiarviossa sillä, että kyseisen sopimuksen esittäminen on mahdotonta. Asiakasta koskevan riskiarvion kannalta merkityksellistä liikesuhdetta koskevan näytön täydellinen puuttuminen on ristiriidassa edellä 105 kohdassa mainittujen velvollisuuksien kanssa. On tietenkin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä arvioida käytännössä, onko asia näin nyt tarkasteltavassa asiassa.
112.
Kaiken edellä esitetyn nojalla ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa neljänteen ennakkoratkaisukysymykseen tämän ratkaisuehdotuksen IV jakson 3 kohdassa esitetyllä tavalla.
E Viides ennakkoratkaisukysymys
113.
Viidennellä ennakkoratkaisukysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko 2015/849 14 artiklan 5 kohtaa tulkittava siten, että ilmoitusvelvollisen on sovellettava tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä olemassa oleviin kaupallisiin asiakkaisiin siinäkin tapauksessa, että asiakkaan olosuhteissa ei havaita merkittäviä muutoksia eikä jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten asettama määräaika uusien seurantatoimenpiteiden toteuttamiselle ei ole vielä päättynyt, ja sovelletaanko tätä velvollisuutta vain suhteessa asiakkaisiin, joihin katsotaan liittyvän suuri riski.
114.
Tämä kysymys on esitetty sen vuoksi, että pääasiassa VID totesi Rodl & Partnerin rikkoneen Latvian rahanpesulakia, jonka mukaan ilmoitusvelvollisen on saatettava asiakkaita koskevat tietonsa ajan tasalle säännöllisin väliajoin ja joka tapauksessa ainakin kerran 18 kuukaudessa. (
46
) Ajankohtana, jona VID tarkasti Rodl & Partnerin toimintaa, RBA Consultingin tulosta sen asiakkaaksi ei kuitenkaan ollut kulunut 18:aa kuukautta.
115.
Direktiivin 2015/849 14 artiklan 5 kohdassa säädetään, että ilmoitusvelvolliset soveltavat asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä kaikkien uusien asiakkaiden lisäksi myös olemassa oleviin asiakkaisiin riskialttiuden perusteella asianmukaisissa tilanteissa muun muassa silloin, kun asiakkaan merkitykselliset olosuhteet muuttuvat (tai muissa direktiivillä 2018/843 tehdyillä muutoksilla lisätyissä tilanteissa).
116.
Tältä osin muistutan, että unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemiseksi on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös on. (
47
)
117.
Direktiivin 2015/849 14 artiklan 5 kohdan sanamuodosta ilmenee, että ilmoitusvelvollisilla on velvollisuus soveltaa asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä olemassa oleviin asiakkaisiin ”asianmukaisissa tilanteissa””riskialttiuden perusteella”. Lisäksi siitä käy ilmi, että yksi, vaikka ei ainoa, tapaus, jossa tämä on asianmukaista, on tilanne, jossa ”asiakkaan merkitykselliset olosuhteet muuttuvat”. Direktiivissä 2015/849 ei selvennetä, mitä ”asianmukaisella tilanteella” tarkoitetaan. Säännöksen sanamuodosta voidaan kuitenkin päätellä, että ilmoitusvelvollisen on sovellettava asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä tai saatettava ne ajan tasalle silloinkin, kun se ei ole suorastaan välttämätöntä vaan vain suotavaa suhteessa asiakkaaseen liittyvän rahanpesuriskin arviointiin, joka, kuten edellä on jo todettu, riippuu kaikkien asiaankuuluvien tekijöiden arvioinnista. Sanamuodon tarkastelun osalta on lisäksi huomauttava, ettei tätä velvoitetta rajoiteta kyseisessä säännöksessä vain asiakkaisiin, joihin katsotaan liittyvän suuri riski.
118.
Systemaattinen tarkastelu vahvistaa tämän tulkinnan. Yhtäältä on korostettava, että direktiivin 2015/849 14 artiklan 5 kohta kuuluu asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevan II luvun 1 jaksoon, jonka otsikko on ”Yleiset säännökset”. Tästä seuraa, että ilmoitusvelvollisille tämän säännöksen nojalla kuuluvaa velvollisuutta sovelletaan kaikkiin asiakkaisiin riippumatta siitä, onko niiden riskitaso tavanomainen, matala vai korkea.
119.
Toisaalta, kuten jo edellä 63 kohdassa todettiin, direktiivillä 2015/849 luodussa järjestelmässä riskiarvio on dynaaminen ja – kohtuuden rajoissa – jatkuva prosessi. Ilmoitusvelvollisten on siten periaatteessa valvottava asiakkaidensa liiketoimia – kohtuuden rajoissa – jatkuvasti. Tästä seuraa, että mikäli ilmoitusvelvolliset saavat tietoonsa liiketointen kaltaisia seikkoja, jotka saattavat vaikuttaa asiakasta koskevaan riskiarvioon, niiden on otettava nämä seikat huomioon ja tarvittaessa tarkistettava riskiarviotaan ja mahdollisesti tällaiseen asiakkaaseen sovellettavien asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden tasoa.
120.
Lisäksi kyseessä olevan säännöksen laaja tulkinta, toki kohtuuden rajoissa, on mielestäni direktiivin 2015/849 31 kohdassa mainitun direktiivin 2015/849 päätavoitteen mukainen.
121.
Nyt tarkasteltavan asian osalta huomautan ennen kaikkea, että kuten Latvian hallitus ja ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin itse korostavat, Latvian oikeudessa säädetään ilmoitusvelvollisen velvollisuudesta saattaa asiakkaitaan koskevat tiedot ajan tasalle säännöllisin väliajoin, mutta 18 kuukauden määräaika on vain enimmäisaika, jonka kuluessa tällainen ajan tasalle saattaminen on suoritettava. Kun tätä säännöstä tulkitaan direktiivin 2015/849 14 artiklan 5 kohdan mukaisesti, sitä ei mielestäni voida ymmärtää niin, että ilmoitusvelvollisella ei olisi velvollisuutta tarkastella ja mahdollisesti muuttaa asiakastaan koskevaa riskiarviota – ja näin ollen muokata tarpeen mukaan siihen sovellettavia toimenpiteitä – aina, kun se saa tietoa seikoista, jotka saattavat vaikuttaa mainittuun riskiarvioon.
122.
On ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä selvittää, olivatko RBA Consultingin ja korruption kannalta suuririskiseen kolmanteen maahan sidoksissa olevan yhtiön liiketoimet, joiden osalta ei ole kiistetty, että ne olivat Rodl & Partnerin tiedossa, sellaisia, että Rodl & Partnerin olisi pitänyt saattaa RBA Consultingia koskeva riskiarvio – myös näiden liiketoimien valossa – ajan tasalle ja mahdollisesti muokata asiakastaan koskevia tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä Latvian lainsäädännössä säädetyn 18 kuukauden määräajasta huolimatta.
123.
Edellä esitetyn nojalla ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa viidenteen ennakkoratkaisukysymykseen tämän ratkaisuehdotuksen IV jakson 4 kohdassa esitetyllä tavalla.
F Kuudes ennakkoratkaisukysymys
124.
Kuudennella ennakkoratkaisukysymyksellä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko direktiivin 2015/849 60 artiklan 1 ja 2 kohtaa tulkittava siten, että kun toimivaltainen viranomainen julkaisee tietoja päätöksestä, jolla määrätään hallinnollinen seuraamus tai toimenpide kyseisen direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä annettujen kansallisten säännösten rikkomisesta, sillä on velvollisuus taata, että julkaistut tiedot vastaavat täysin päätöksessä olevia tietoja.
125.
Tässä yhteydessä on ensinnäkin torjuttava Latvian hallituksen väitteet, joiden mukaan tämä kysymys on hypoteettinen eikä siten täytä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä. (
48
) Yhtäältä näet vain se, että unionin tuomioistuimelta kysytään direktiivin 2015/849 60 artiklan sekä 1 että 2 kohdan tulkintaa, jotka liittyvät toisiinsa jälkimmäisen kohdan sanamuodon perusteella, ei tee kysymyksestä hypoteettista. Toisaalta ennakkoratkaisupyyntöpäätöksestä käy nimenomaisesti ilmi, että riidanalaista päätöstä koskevassa julkaisussa oli virheellisyyksiä jo näiden päätösten tekohetkellä.
126.
Asiasisällön osalta 60 artiklan 2 kohdasta ilmenee, että internetissä on julkaistu juuri ne päätöksen sisältämät tiedot, jotka ovat riidanalaisia. Näiden tietojen on siten vastattava mainittujen päätösten sisältöä. Näin ollen ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa kuudenteen ennakkoratkaisukysymykseen tämän ratkaisuehdotuksen IV jakson 5 kohdassa esitetyllä tavalla.
IV Ratkaisuehdotus
127.
Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa administratīvā rajona tiesan (alueellinen hallintotuomioistuin, Latvia) esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
1)
Direktiivin (EU) 2015/849 18 artiklan 1 ja 3 kohtaa, luettuna yhdessä saman direktiivin liitteessä III olevan 3 kohdan b alakohdan kanssa, on tulkittava siten, ettei näissä säädöksissä edellytetä automaattisesti, että ilmoitusvelvollisen on todettava asiakas suuririskiseksi ja näin ollen sovellettava tähän tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä sen vuoksi, että tämä asiakas on valtiosta riippumaton organisaatio ja asiakkaan valtuuttama luonnollinen henkilö ja asiakkaan työntekijä on korruption kannalta suuririskisen kolmannen maan kansalainen. Direktiivillä 2015/849 jäsenvaltioille jätetyn harkintavallan nojalla jäsenvaltio voi kuitenkin säätää kansallisessa oikeudessaan, että tällaisiin olosuhteisiin liittyy korkeampi riski, joka ilmoitusvelvollisen on otettava huomioon asiakasta koskevassa riskiarviossaan.
2)
Direktiivin 2015/849 18 artiklaa, luettuna yhdessä saman direktiivin liitteessä III olevan 3 kohdan b alakohdan kanssa, on tulkittava siten, ettei näissä säännöksissä säädetä automaattisesta velvollisuudesta toteuttaa tehostettuja asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä kaikissa tapauksissa, joissa asiakkaan liikekumppani – ei kuitenkaan asiakas itse – on jollakin tavalla sidoksissa korruption kannalta suuririskiseen kolmanteen maahan. Se, että asiakas saa huomattavan osan tuloistaan tällaisesta maasta tai harjoittaa merkittäviä liiketoimia tällaisen maan kanssa, on kuitenkin suurempaan riskiin viittaava tekijä, joka ilmoitusvelvollisen on otettava huomioon asiakasta koskevassa riskiarviossaan.
3)
Direktiivin 2015/849 13 artiklan 1 kohdan c ja d alakohtaa on tulkittava siten, että niiden mukaan ilmoitusvelvollisen ei asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevia toimenpiteitä toteuttaessaan välttämättä tarvitse hankkia jäljennöstä kyseisen asiakkaan ja kolmannen välisestä sopimuksesta. Ilmoitusvelvollisen on kuitenkin tarpeen vaatiessa toimitettava toimivaltaiselle viranomaiselle asianmukainen dokumentaatio, joka osoittaa, että se on tarkastellut tätä liiketointa tai ‑suhdetta ja ottanut sen asianmukaisesti huomioon asiakkaan riskitasoa koskevissa päätelmissään.
4)
Direktiivin 2015/849 14 artiklan 5 kohtaa on tulkittava siten, että ilmoitusvelvollisen on valvottava asiakkaidensa liiketoimia ja ‑suhteita kohtuuden rajoissa jatkuvasti myös silloin, kun jäsenvaltion oikeudessa säädetty asiakkaan olosuhteiden uusien seurantatoimenpiteiden toteuttamiselle säädetty määräaika ei ole vielä päättynyt tai kun asiakkaan olosuhteissa ei havaita merkittäviä muutoksia. Mikäli ilmoitusvelvollinen saa tietoonsa seikkoja, jotka voivat mahdollisesti vaikuttaa asiakasta koskevaan riskiarvioon, sen on otettava tällaiset seikat huomioon ja tarvittaessa tarkistettava riskiarviotaan ja mahdollisesti tähän asiakkaaseen sovellettavien tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden tasoa. Tämä velvollisuus ei koske vain asiakkaita, joihin katsotaan liittyvän suuri riski.
5)
Direktiivin 2015/849 60 artiklan 1 ja 2 kohtaa on tulkittava siten, että kun toimivaltainen viranomainen julkaisee tietoja päätöksestä, jolla määrätään hallinnollinen seuraamus tai toimenpide kyseisen direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä annettujen kansallisten säännösten rikkomisesta, sillä on velvollisuus taata, että julkaistut tiedot vastaavat täysin päätöksessä todettuja tietoja.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: italia.
(
2
)	Rahoitusjärjestelmän käytön estämisestä rahanpesuun tai terrorismin rahoitukseen, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/60/EY ja komission direktiivin 2006/70/EY kumoamisesta 20.5.2015 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2015/849 (EUVL 2015, L 141, s. 73). Direktiiviä 2015/849 on muutettu direktiivin 2015/849 ja direktiivien 2009/138/EY ja 2013/36/EU muuttamisesta 30.5.2018 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä (EU) 2018/843 (EUVL 2018, L 156, s. 43).
(
3
)	Latvijas Vēstnesis, 2008, nro 116.
(
4
)	Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa Transparency Internationalin Venäjästä tekemään arvioon (www.transparency.org/en/countries/russia).
(
5
)	Ks. direktiivin 2015/849 8 artiklan 2 kohta ja tämän ratkaisuehdotuksen 63 kohta jäljempänä.
(
6
)	Ks. tarkasteltavassa asiassa direktiivin 2018/843 6 artikla.
(
7
)	Ks. ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevan päätöksen 3 alaviite.
(
8
)	Direktiivillä 2018/843 direktiivin 2015/849 18 artiklaan (jota kolme ensimmäistä ennakkoratkaisukysymystä koskevat) tehdyt muutokset eivät liity nyt tarkasteltavaan asiaan. Direktiivin 2015/849 13 artiklan 1 kohdan c ja d alakohtaa ja 60 artiklan 1 ja 2 kohtaa (jotka mainitaan neljännessä ja kuudennessa ennakkoratkaisukysymyksessä) ei ole muutettu direktiivillä 2018/843. Direktiivin 2015/849 14 artiklan 5 kohtaa (joka mainitaan viidennessä ennakkoratkaisukysymyksessä) on muutettu direktiivillä 2018/843, mutta muutokset eivät vaikuta viidenteen ennakkoratkaisukysymykseen annettavan vastauksen kannalta merkityksellisiltä.
(
9
)	Tuomio 6.10.2021, ECOTEX BULGARIA (C‑544/19, EU:C:2021:803, 44 kohta).
(
10
)	Rahoitusjärjestelmän käytön estämisestä rahanpesutarkoituksiin sekä terrorismin rahoitukseen 26.10.2005 annetusta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivistä 2005/60/EY (EUVL 2005, L 309, s. 15), joka on sittemmin kumottu direktiivillä 2015/849, ks. tuomio 2.9.2021, LG ja MH (Itsepesu) (C‑790/19, EU:C:2021:661, 68 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
11
)	Näiden toimien tarkoitus on estää tällainen toiminta tai ainakin vaikeuttaa sitä mahdollisimman paljon luomalla tätä varten rahanpesijöihin ja terrorismin rahoittajiin kohdistuvia esteitä kaikkiin vaiheisiin, joita mainittuun toimintaan voi liittyä (ks. tästä direktiivin 2005/60 osalta tuomio 2.9.2021, LG ja MH (Itsepesu) (C‑790/19, EU:C:2021:661, 69 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)).
(
12
)	Riskiperusteinen lähestymistapa mainitaan nimenomaisesti myös direktiivin 2015/849 4 artiklan 1 kohdassa, 18 artiklan 1 kohdan 2 alakohdassa, 30 artiklan 8 kohdassa, 31 artiklan 6 kohdassa ja 48 artiklan 6 ja 10 kohdassa.
(
13
)	Ks. erityisesti direktiivin 2015/849 I luvun 2 jakso.
(
14
)	Direktiivin 2015/849 6 artiklan mukaan komissio laatii arvion sisämarkkinoihin vaikuttavista rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskeistä, jotka liittyvät rajat ylittäviin toimiin.
(
15
)	Ks. direktiivin 2015/849 II luvun, jonka otsikko on ”Asiakkaan tuntemisvelvollisuus”, 1–3 jakso.
(
16
)	Ks. tästä direktiivin 2005/60 osalta tuomio 10.3.2016, Safe Interenvios (C‑235/14, EU:C:2016:154, 107 kohta; jäljempänä tuomio Safe Interenvios).
(
17
)	Ks. direktiivin 2015/849 johdanto-osan 30 perustelukappale.
(
18
)	Ks. vastaavasti tuomio Safe Interenvios, 64 kohta sekä 107 kohta.
(
19
)	Ks. direktiivin 2005/60 osalta tuomio Safe Interenvios, 87 kohta.
(
20
)	Ks. direktiivin 2005/60 osalta tuomio Safe Interenvios, 59 kohta.
(
21
)	Ks. vastaavasti direktiivin 2005/60 osalta tuomio Safe Interenvios, 107 kohta.
(
22
)	Ks. direktiivin 2005/60 osalta tuomio 25.4.2013, Jyske Bank Gibraltar (C‑212/11, EU:C:2013:270, 61 kohta) ja tuomio Safe Interenvios, 76 kohta.
(
23
)	Direktiivin 2015/849 7 artiklan 1 kohdan sanamuodosta näet ilmenee, että kunkin jäsenvaltion on toteutettava asianmukaiset toimet tunnistaakseen siihen vaikuttavat rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskit arvioidakseen, ymmärtääkseen ja vähentääkseen niitä (kursivointi tässä).
(
24
)	Ks. direktiivin 2005/60 osalta tuomio Safe Interenvios, 105 kohta.
(
25
)	Ks. direktiivin 2005/60 osalta tuomio Safe Interenvios, 73 kohta.
(
26
)	Tällä säännöksellä annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus yksilöidä kansallisessa oikeudessaan riskialttiuden perusteella muita tilanteita, joissa riski voi tilanteen luonteen vuoksi olla suurempi, mikä oikeuttaa tehostettujen asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden soveltamisen tavanomaisen asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden lisäksi tai jopa velvoittaa siihen. Ks. direktiivin 2005/60 osalta tuomio Safe Interenvios, 74 kohta.
(
27
)	Tältä osin ks. vastaavasti direktiivin 2005/60 5 artiklan osalta tuomio 25.4.2013, Jyske Bank Gibraltar (C‑212/11, EU:C:2013:270, 61 kohta) ja Safe Interenvios, 76 kohta.
(
28
)	Ks. direktiivin 2005/60 osalta tuomio Safe Interenvios, 77 kohta.
(
29
)	Itse asiassa se sisältyy direktiivin I lukuun, jonka otsikko on ”Kohde, soveltamisala ja määritelmät”. Ks. direktiivin 2005/60 osalta tuomio Safe Interenvios, 78 kohta.
(
30
)	Ks. direktiivin 2005/60 osalta tuomio Safe Interenvios, 106 kohta.
(
31
)	Tästä näkökulmasta voi olla hyödyllistä palauttaa mieleen eräissä perustuslaillisissa järjestelmissä vallitseva ero absoluuttisen lakisääteisen varauman (jolloin laissa on säädettävä tyhjentävästi kaikista asian osa-alueista) ja suhteellisen lakisääteisen varauman (jolloin laissa voidaan rajoittua määrittelemään sääntöjen yleiset osatekijät, joita sitten täsmennetään myöhemmissä säädöksissä, jotka eivät välttämättä ole lain tasoisia) välillä.
(
32
)	Ks. direktiivin 2015/849 johdanto-osan 22 perustelukappale.
(
33
)	Ks. tästä direktiivin 2005/60 osalta tuomio Safe Interenvios, 86 kohta.
(
34
)	Ks. edellä 50 kohta ja tuomio Safe Interenvios, 106 kohta.
(
35
)	Kysymyksessä on selonteko, jonka otsikko on ”Juridisko personu un nevalstisko organizāciju noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma finansēšanas riski” (Oikeushenkilöihin ja valtiosta riippumattomiin organisaatioihin liittyvät rahanpesun ja terrorismin rahoituksen riskit). Kuten edellä 12 kohdassa todetaan, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevassa päätöksessä olevassa tosiseikkojen kuvauksessa todetaan lisäksi, että VID viittasi 22.6.2018 julkaistuun raporttiin. Ei ole selvää, onko kyseessä sama asiakirja vai eri asiakirjat.
(
36
)	Latvian hallitus viittaa Euroopan neuvoston asiantuntijakomitean (Moneyval) raporttiin, jonka otsikko on ”Anti-money laundering and counter-terrorist financing measures Latvia Fifth Round Mutual Evaluation Report”.
(
37
)	www.fatf-gafi.org/countries/#high-risk
(
38
)	Ks. direktiivin 2015/849 9 artiklan 2 kohta ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/849 täydentämisestä yksilöimällä suuririskiset kolmannet maat, joilla on strategisia puutteita, 14.7.2016 annettu komission delegoitu asetus (EU) 2016/1675 (EUVL 2016 L 254, s. 1).
(
39
)	Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa Transparency Internationalin tarkasteluun ”luotettavana lähteenä”. Ks. www.transparency.org/en/countries/russia.
(
40
)	Ks. direktiivin 2015/849 3 artiklan 6 kohta.
(
41
)	Kuten edellä 16 kohdassa huomautetaan, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin näyttää ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevassa päätöksessään ottavan kantaa Rodl & Partnerin väitteeseen, jossa viitataan ainoastaan olettamukseen tällaisen käytännön olemassaolosta. Tästä syystä en pidä tarpeellisena tarkastella Rodl & Partnerin esiin nostamaa kysymystä tällaisen kansallisen käytännön ja SEUT 56 artiklan mahdollisesta yhteensopivuudesta.
(
42
)	Guidance for a risk-based approach – Accounting Profession, kesäkuu 2019, luettavissa verkkosivustolla https://www.fatf-gafi.org/media/fatf/documents/reports/RBA-Accounting-Profession.pdf (ks. s. 22 ja seuraavat sivut sekä erityisesti s. 27).
(
43
)	Tarpeesta saattaa unionin rahanpesua koskevat säännökset yhdenmukaisiksi FATF:n suositusten kanssa ks. direktiivin 2015/849 johdanto-osan neljännen perustelukappaleen viimeinen virke.
(
44
)	Ks. edellä mainittujen FATF:n ohjeiden 71 kohdan a alakohta ja ”Box 2” sivulla 26.
(
45
)	Ks. direktiivin 2005/60 osalta tuomio Safe Interenvios, 86 kohta.
(
46
)	Ks. Latvian rahanpesulain 8 §:n 2 momentti.
(
47
)	Ks. mm. tuomio 24.3. 2021, MCP (C‑603/20 PPU, EU:C:2021:231, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
48
)	Latvian hallitus vetoaa yhtäältä siihen, että direktiivin 2015/849 60 artiklan 1 ja 2 kohtaan viittaava ennakkoratkaisukysymys koskee kahta tilannetta, jotka eivät voi toteutua yhtä aikaa, toisin sanoen yhtäältä tilannetta, jossa julkaistu päätös ei ole riidanalainen, ja toisaalta tilannetta, jossa julkaistu päätös on riidanalainen. Toisaalta pääasian riita-asian ratkaisu ei sen mukaan riipu aiemmin julkaisussa olleen mahdollisen epätäsmällisyyden arvioinnista.