Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (suuri jaosto)
14 päivänä huhtikuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Sosiaalipolitiikka – Direktiivi 1999/70/EY – EAY:n, UNICE:n ja CEEP:n puitesopimus määräaikaisesta työstä – Julkisen sektorin määräaikaiset työsopimukset – 5 lauseke – Toimenpiteet perättäisten määräaikaisten työsopimusten tai
‑suhteiden väärinkäytön estämiseksi ja sanktioimiseksi – Perättäisten määräaikaisten sopimusten muuttaminen toistaiseksi voimassa olevaksi sopimukseksi – Kansallinen säännöstö, jossa ei mahdollisteta tällaista muuttamista vaan jossa säädetään muista toimenpiteistä kyseisen väärinkäytön estämiseksi ja sanktioimiseksi – Tehokkaat, ennalta ehkäisevät ja oikeasuhteiset seuraamustoimenpiteet
Asiassa C‑418/24 [Obadal](i),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Tribunal Supremo (ylin tuomioistuin, Espanja) on esittänyt 30.4.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 12.6.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
TJ
vastaan
Comunidad de Madrid,
jossa asian käsittelyyn osallistuu
Ministerio Fiscal,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (suuri jaosto),
toimien kokoonpanossa: presidentti K. Lenaerts, varapresidentti T. von Danwitz, jaostojen puheenjohtajat F. Biltgen, K. Jürimäe ja L. Arastey Sahún sekä tuomarit S. Rodin, E. Regan, N. Piçarra, A. Kumin (esittelevä tuomari), D. Gratsias, M. Gavalec, Z. Csehi, S. Gervasoni, N. Fenger ja R. Frendo,
julkisasiamies: R. Norkus,
kirjaaja: hallintovirkamies R. Stefanova-Kamisheva,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 24.6.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        TJ, edustajinaan J. Salvador Rebolleda ja
M. Á. Santalices Romero, abogados,
–        Comunidad de Madrid, edustajanaan A. Caro Sánchez, letrado,
–        Ministerio Fiscal, asiamiehinään E. Carrascoso López ja L. M. López Sanz-Aránguez,
–        Espanjan hallitus, asiamiehinään A. Gavela Llopis ja A. Pérez-Zurita Gutiérrez,
–        Italian hallitus, asiamiehenään S. Fiorentino, avustajanaan L. Fiandaca, avvocato dello Stato,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään I. Galindo Martín, D. Recchia ja N. Ruiz García,
kuultuaan julkisasiamiehen 9.10.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY (EYVL 1999, L 175, s. 43) liitteenä olevan 18.3.1999 tehdyn määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen (jäljempänä puitesopimus) 5 lausekkeen tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain TJ ja Comunidad de Madrid (Madridin itsehallintoalue, Espanja) ja joka koskee asianomaisen henkilön ja kyseisen julkishallinnon välisen työsuhteen luokittelua.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 1999/70
3        Direktiivin 1999/70 2 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan [ja] toteutettava tarvittavat toimenpiteet, joiden avulla ne voivat jatkuvasti taata tässä direktiivissä säädettyjen tulosten saavuttamisen. – –”
Puitesopimus
4        Puitesopimuksen johdanto-osan toisessa kohdassa todetaan seuraavaa:
”Tämän sopimuksen osapuolet tunnustavat, että toistaiseksi voimassa olevat työsopimukset ovat ja tulevat olemaan vallitseva työsuhdemuoto työnantajien ja työntekijöiden välillä. Ne tunnustavat myös, että määräaikaiset työsopimukset vastaavat tietyissä olosuhteissa sekä työnantajien että työntekijöiden tarpeita.”
5        Puitesopimuksessa olevien yleisten huomioiden 6 ja 8 kohdassa todetaan seuraavaa:
”6.      toistaiseksi voimassa olevat työsopimukset ovat vallitseva työsuhdemuoto, jolla vaikutetaan kyseisten työntekijöiden elämän laatuun ja parannetaan toimintakykyä;
– –
8.      määräaikaiset työsopimukset ovat tyypillisiä tietyillä toimialoilla sekä tietyissä ammateissa ja toiminnoissa, ja ne voivat sopia sekä työnantajalle että työntekijöille.”
6        Puitesopimuksen 5 lausekkeessa, jonka otsikkona on ”Väärinkäytöksiä ehkäisevät toimenpiteet”, määrätään seuraavaa:
”1.      Perättäisten määräaikaisten työsopimusten tai työsuhteiden väärinkäytösten estämiseksi jäsenvaltiot kuultuaan työmarkkinaosapuolia kansallisen lainsäädännön, työehtosopimusten tai käytännön mukaan ja/tai työmarkkinaosapuolten on otettava käyttöön erityisten alojen ja/tai työntekijäryhmien tarpeiden mukaan yksi tai useita seuraavista toimenpiteistä, jos käytettävissä ei ole vastaavia oikeudellisia toimenpiteitä väärinkäytösten estämiseksi:
a)      perustellut syyt tällaisen työsopimuksen tai työsuhteen uudistamista varten;
b)      perättäisten määräaikaisten työsopimusten tai työsuhteiden enimmäiskokonaiskesto;
c)      tällaisten työsopimusten tai työsuhteiden uudistamisten lukumäärä.
2.      Jäsenvaltiot kuultuaan työmarkkinaosapuolia ja/tai työmarkkinaosapuolet määrittävät tarvittaessa, millä edellytyksillä määräaikaisia työsopimuksia tai työsuhteita
a)      pidetään perättäis[i]nä;
b)      pidetään toistaiseksi voimassa olevina työsopimuksina tai työsuhteina.”
Espanjan oikeus
Perustuslaki
7        Espanjan perustuslain (Constitución española, jäljempänä perustuslaki) 23 §:n 2 momentissa säädetään, että kansalaisilla ”on oikeus päästä yhdenvertaisin edellytyksin julkishallinnon virkoihin ja tehtäviin laissa säädettyjen vaatimusten mukaisesti”.
8        Perustuslain 103 §:n 3 momentissa säädetään muun muassa, että lailla määritellään viranhaltijoiden asema ja säännellään pääsyä julkishallinnon palvelukseen ansioihin ja soveltuvuuteen perustuvien periaatteiden mukaisesti.
Laki työntekijöihin sovellettavista säännöistä
9        Työntekijöihin sovellettavista säännöistä annetun lain (Ley del Estatuto de los Trabajadores), sellaisena kuin se on konsolidoidun toisinnon hyväksymisestä 23.10.2015 annetussa kuninkaan asetuksessa 2/2015 (Real Decreto Legislativo 2/2015, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores; BOE nro 255, 24.10.2015, s. 100224) ja sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin (jäljempänä työntekijöihin sovellettavista säännöistä annettu laki), 15 §:n 3 momentissa säädetään, että ”lain vastaisesti tehtyjä määräaikaisia sopimuksia pidetään toistaiseksi voimassa olevina”.
10      Työntekijöihin sovellettavista säännöistä annetun lain 15 §:n 5 momentissa säädetään seuraavaa:
”Jollei tämän pykälän 1 momentin a kohdan sekä 2 ja 3 momentin säännöksistä muuta johdu, työntekijät, jotka on otettu palvelukseen keskeytyksin tai keskeytyksettä yli 24 kuukaudeksi 30 kuukauden ajanjaksolla samanlaiseen tai erilaiseen työtehtävään samassa yrityksessä tai konsernissa ja jotka ovat tehneet vähintään kaksi määräaikaista sopimusta joko suoraan tai siten, että työvoiman vuokrausyritys on asettanut heidät käyttöön samanlaisten tai erilaisten määräaikaisten sopimusjärjestelyjen mukaisesti, saavat vakituisten työntekijöiden aseman. – –”
11      Työntekijöihin sovellettavista säännöistä annetun lain 15. lisäsäännöksessä, joka koskee ”voimassaoloaikaa koskevien rajoitusten soveltamista tiettyä tehtävää tai palvelua varten tehtyyn sopimukseen ja perättäisiin sopimuksiin julkishallinnossa”, täsmennetään, että näiden rajojen rikkominen ”julkishallinnossa ja julkiselimissä, jotka ovat sidoksissa ensin mainittuun tai siitä riippuvaisia”, ei voi estää ”perustuslaillisten yhdenvertaisuutta, ansioita ja soveltuvuutta julkishallinnon palvelukseen ottamisessa koskevien periaatteiden soveltamista, eikä se ole esteenä velvoitteelle täyttää kyseisiä toimia tavanomaisissa menettelyissä sovellettavan säännöstön mukaisesti”, joten ”työntekijä säilyttää hoitamansa toimen siihen asti, kunnes se täytetään edellä mainittujen menettelyjen mukaisesti, mikä merkitsee työsuhteen päättymistä, ellei kyseinen työntekijä siirry julkishallinnon palvelukseen läpäistyään sitä koskevan valintamenettelyn.”
EBEP
12      Julkishallinnon työntekijöihin sovellettavista perussäännöistä annetun lain konsolidoidun toisinnon hyväksymisestä 30.10.2015 annettua kuninkaan asetusta 5/2015 (Real Decreto Legislativo 5/2015, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto Básico del Empleado Público; BOE nro 261, 31.10.2015, s. 103105), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin (jäljempänä EBEP), on muutettu muun muassa kiireellisistä toimenpiteistä julkisen sektorin määräaikaisuuksien vähentämiseksi 28.12.2021 annetulla lailla 20/2021 (Ley 20/2021, de medidas urgentes para la reducción de la temporalidad en el empleo público; BOE nro 312, 29.12.2021; jäljempänä laki 20/2021).
13      EBEP:n 8 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Julkishallinnon työntekijöitä ovat henkilöt, jotka hoitavat julkishallinnon palveluksessa yleisen edun mukaisia tehtäviä palkkaa vastaan.
2.      Julkishallinnon työntekijät jaetaan seuraaviin luokkiin:
a)      vakinaiset viranhaltijat
b)      väliaikaiset viranhaltijat
c)      sopimussuhteinen henkilöstö vakituisessa, toistaiseksi voimassa olevassa tai määräaikaisessa työsuhteessa ja
d)      ylimääräinen henkilöstö.”
14      EBEP:n 11 §:n 1 ja 3 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.      Sopimussuhteisella työntekijällä tarkoitetaan henkilöä, joka työlainsäädännön mukaisesta palvelukseen ottamista koskevasta menettelystä riippumatta tekee kirjallisen työsopimuksen perusteella palkkatyötä julkishallinnolle. Työsopimus voi olla kestoltaan vakituinen, toistaiseksi voimassa oleva tai määräaikainen.
– –
3.      Sopimussuhteisen henkilöstön valintamenettelyt ovat julkisia, ja niihin sovelletaan kaikissa tapauksissa yhdenvertaisuuden, ansioiden ja soveltuvuuden periaatteita. Määräaikaisen sopimussuhteisen henkilöstön osalta sovelletaan myös nopeuden periaatetta, jotta voidaan vastata nimenomaisesti perusteltuihin tarpeellisuuteen ja kiireellisyyteen liittyviin syihin.”
15      EBEP:n 55 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Kaikki kansalaiset voivat hakea työtä julkishallinnon palveluksessa perustuslaillisten yhdenvertaisuutta, ansioita ja soveltuvuutta koskevien periaatteiden, näiden perussääntöjen ja muiden oikeusjärjestyksen sääntöjen mukaisesti.”
16      EBEP:n 70 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Henkilöstötarpeet, joiden vuoksi palvelukseen on otettava uutta henkilöstöä ja joihin on talousarviossa osoitettu määräraha, on ilmoitettava julkishallinnon avoimina työpaikkoina tai täytettävä jollain muulla samankaltaisella henkilöstötarpeen kattamisen hallinnointikeinolla, mikä edellyttää, että kyseisiä työpaikkoja varten järjestetään vastaavat palvelukseenottomenettelyt 10 lisäprosenttiin saakka ja vahvistetaan enimmäisaika ilmoitusten julkaisemiselle. Julkishallinnon avoimia työpaikkoja koskeva ilmoitus tai samankaltainen keino on joka tapauksessa pantava täytäntöön kolmen vuoden määräajassa, jota ei voida pidentää.
2.      Julkishallinnon johtoelinten vuosittain hyväksymä työpaikkaa koskeva ilmoitus tai sitä vastaava muu toimi julkaistaan asianomaisessa virallisessa lehdessä.
– –”
17      Lain 20/2021 1 §:n 3 momentilla EBEP:hen lisättiin 17. lisäsäännös. Tässä 17. lisäsäännöksessä säädetään seuraavaa:
”1.      Julkishallinnon yksiköt ovat vastuussa näissä perussäännöissä säädettyjen säännösten noudattamisesta, ja niiden on huolehdittava etenkin siitä, että vältetään kaikenlaiset sääntöjenvastaisuudet määräaikaisen sopimussuhteisen henkilöstön palvelukseen ottamisessa ja väliaikaisten viranhaltijoiden nimityksissä.
– –
2.      Näitä kysymyksiä koskevien sääntöjenvastaisten toimien seurauksena syntyy vastuu kussakin julkishallinnossa voimassa olevien säännösten mukaisesti.
3.      Kaikki toimet, sopimukset, yhteisymmärrykset tai säännökset tai niiden nojalla tai täytäntöön panemiseksi toteutetut toimenpiteet, joiden sisällöstä seuraa suoraan tai välillisesti, ettei hallinto noudata määräaikaisena työntekijänä työskentelyn enimmäiskestoa, ovat pätemättömiä suoraan lain nojalla.
– –
5.      Määräaikaisen sopimussuhteisen henkilöstön tapauksessa työskentelyn enimmäiskestoa koskevien sääntöjen noudattamatta jättämisen perusteella työntekijällä on oikeus saada tässä momentissa tarkoitettu taloudellinen hyvitys tämän rajoittamatta työntekijän mahdollista oikeutta korvaukseen erityisen työlainsäädännön rikkomisen perusteella.
Tällainen hyvitys vastaa tapauksen mukaan 20 päivän kiinteää palkkaa kultakin palvelusvuodelta vastaavan enimmäismäärän, joka voi olla korkeintaan 12 kuukauden palkka ja joka lasketaan alle vuoden mittaisten jaksojen osalta suhteessa toteutuneisiin työskentelykuukausiin, ja sen korvauksen erotusta, johon sopimussuhteisella työntekijällä olisi oikeus sopimuksensa päättämisen perusteella. Oikeus tähän hyvitykseen syntyy sinä päivänä, jona työskentely tosiasiallisesti päättyy, ja sen määrä lasketaan ainoastaan sen sopimuksen perusteella, jota sääntöjenvastaisuus koskee. Jos kyseinen korvaus vahvistetaan tuomioistuimessa, sen määrästä vähennetään kyseisen hyvityksen määrä.
Oikeutta tässä kuvattuun hyvitykseen ei ole, jos työsuhde päättyy oikeutetuksi katsotun kurinpidollisen irtisanomisen tai työntekijän irtisanoutumisen vuoksi.”
Laki 20/2021
18      Lain 20/2021 2 §:ssä, jonka otsikko on ”Määräaikaisen työn vakiinnuttamismenettely”, säädetään seuraavaa:
”1.      Valtion talousarviosta vuodelle 2017 27.6.2017 annetun lain 3/2017 [(Ley 3/2017 de Presupuestos Generales del Estado para el año 2017; BOE nro 153, 28.6.2017, s. 53787)] 19 §:n 1 momentin 6 kohdan ja valtion talousarviosta vuodelle 2018 3.7.2018 annetun lain 6/2018 [(Ley 6/2018 de Presupuestos Generales del Estado para el año 2018; BOE nro 161, 4.7.2018, s. 66621)] 19 §:n 1 momentin 9 kohdan säännösten lisäksi tällä lailla annetaan lupa nostaa prosenttiosuutta, jonka mukaisesti määräaikaisten työntekijöiden hoitamia tehtäviä muunnetaan vakituisiksi ja johon sisältyvät talousarviossa vahvistettuun henkilöstörakenteeseen kuuluvat tehtävät, joita on hoidettu keskeytyksettä määräaikaisina vähintään kolmen vuoden ajan ennen 31.12.2020, riippumatta siitä, onko nämä tehtävät mainittu työpaikoista laadituissa luetteloissa, henkilöstötaulukoissa tai muissa eri julkishallinnon yksikköjen henkilöstönsä osalta soveltamissa organisaatiomuodoissa.
– –
2.      Avoimet työpaikat, joilla 1 momentissa tarkoitettuja vakiinnuttamismenettelyjä ja uutta vakiinnuttamismenettelyä toteutetaan, on hyväksyttävä ja julkaistava alaa koskevissa virallisissa lehdissä ennen 1.6.2022, ja niitä koordinoivat toimivaltaiset julkishallinnon yksiköt.
Julkishallinnon avoimiin työpaikkoihin sisällytettyjen toimien täyttämiseksi toimitettavia valintamenettelyjä koskevat hakuilmoitukset on julkaistava ennen 31.12.2022.
Valintamenettelyt on saatettava päätökseen ennen 31.12.2024.
3.      Määräaikaisilla työntekijöillä täytettävien toimien prosenttiosuuden on oltava alle 8 prosenttia henkilöstörakenteen vakituisista toimista.
4.      Valintamenettelyjen toimeenpanosta, jossa taataan kaikissa tilanteissa vapaan kilpailun, yhdenvertaisuuden, ansioiden, soveltuvuuden ja julkisuuden periaatteiden noudattaminen, voidaan neuvotella kaikilla valtion keskushallinnon, itsehallintoalueiden ja paikallisten julkiyhteisöjen toimialoilla, ja julkishallinnon työpaikkoja koordinoiva komitea [(Comisión de Coordinación del Empleo Público, Espanja)] voi ryhtyä toimenpiteisiin näiden menettelyjen toimeenpanon koordinoimiseksi eri hallinnonalojen välillä.
– –
6.      Väliaikaisilla viranhaltijoilla tai sopimussuhteisella määräaikaisella henkilöstöllä, joiden palvelussuhteet hallinto on irtisanonut vakiinnuttamista koskevassa valintamenettelyssä epäonnistumisen vuoksi silloin, kun nämä viranhaltijat tai tämä henkilöstö oli väliaikaisessa tai määräaikaisessa palvelussuhteessa, on oikeus kultakin palvelusvuodelta taloudelliseen hyvitykseen, joka vastaa 20 päivän kiinteää palkkaa – kuitenkin enintään 12 kuukauden palkkaa –, ja alle vuoden mittaisten jaksojen osalta hyvitys lasketaan suhteessa toteutuneisiin työskentelykuukausiin.
Määräaikaisen sopimussuhteisen henkilöstön osalta tämä hyvitys vastaa 20 päivän kiinteää palkkaa kultakin palvelusvuodelta vastaavan enimmäismäärän, joka voi olla korkeintaan 12 kuukauden palkka ja joka lasketaan alle vuoden mittaisten jaksojen osalta suhteessa toteutuneisiin työskentelykuukausiin, ja sen korvauksen erotusta, joka sopimussuhteisella työntekijällä on oikeus saada sopimuksensa päättämisen perusteella. Siinä tapauksessa, että korvaus myönnetään oikeusteitse, sen määrästä vähennetään kyseisen hyvityksen määrä.
Se, ettei hakija ole osallistunut valintamenettelyyn vakiinnuttamismenettelyssä, ei anna hänelle missään tilanteessa oikeutta minkäänlaiseen taloudelliseen hyvitykseen.
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
19      TJ on 2.3.2016 lähtien toiminut sopimussuhteisena työntekijänä lastenhoitajana julkisessa oppilaitoksessa. Hänen työsuhteensa on perustunut kuuteen perättäiseen määräaikaiseen työsopimukseen, joilla kaikilla on katettu vapaa virka tai järjestetty työntekijän sijaisuus. Viimeinen tällainen sopimus tehtiin 8.9.2017.
20      TJ nosti 19.7.2021 Juzgado de lo Social no 13 de Madridissa (Madridin työ- ja sosiaaliasioiden tuomioistuin, Espanja) kanteen, jossa hän vaati työsuhteensa toteamista vakituiseksi tai toissijaisesti toistaiseksi voimassa olevaksi muttei vakituiseksi työsuhteeksi.
21      Kyseinen tuomioistuin hyväksyi 13.3.2023 antamallaan tuomiolla kyseisen kanteen osittain ja luokitteli TJ:n työsuhteen toistaiseksi voimassa olevaksi muttei vakituiseksi työsuhteeksi, koska se oli jatkunut yli kolme vuotta ilman, että työnantaja olisi täyttänyt hänen hoitamansa tehtävän Espanjan säännöstössä edellytetyllä tavalla.
22      Sala de lo Social del Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Madridin itsehallintoalueen ylioikeuden työ- ja sosiaaliasioiden jaosto, Espanja) hylkäsi TJ:n tekemän valituksen 27.11.2023 antamallaan tuomiolla. TJ on sitten tehnyt valituksen Tribunal Supremoon (ylin tuomioistuin, Espanja), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, ja väittää, että hänen työsuhteensa on luokiteltava vakituiseksi työsuhteeksi.
23      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että 22.2.2024 annettua tuomiota Consejería de Presidencia, Justicia e Interior de la Comunidad de Madrid ym. (C‑59/22, C‑110/22 ja C‑159/22, EU:C:2024:149), jossa unionin tuomioistuin lausui muun muassa puitesopimuksen 5 lausekkeesta johtuvista velvoitteista, on sovellettu eri tavoin espanjalaisissa tuomioistuimissa niiden käsitellessä pääasiassa kyseessä olevien kaltaisia asioita, jotka ovat koskeneet työsuhteen luokittelua tilanteissa, joille on ollut ominaista perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäyttö.
24      Tribunal Supremo, joka on – kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee – toimivaltainen yhtenäistämään sen, miten kaikki espanjalaiset tuomioistuimet ovat tulkinneet ja soveltaneet voimassa olevia työoikeudellisia säännöksiä, katsoo, että unionin tuomioistuimen olisi hyvä esittää selvennyksiä, jotta Tribunal Supremo voisi pääasian ratkaisemiseksi selvittää, onko Espanjan säännöstö, sellaisena kuin sitä on tulkittu Tribunal Supremon oikeuskäytännössä, kyseisen 5 lausekkeen mukainen.
25      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää tältä osin ensinnäkin, että Espanjan säännöstössä vakituisen työntekijän asema julkisella sektorilla tunnustetaan vain henkilöille, jotka pääsevät julkishallinnon palvelukseen läpäistyään valintamenettelyn yhdenvertaisuutta, ansioita ja soveltuvuutta koskevien periaatteiden, sellaisina kuin niistä säädetään perustuslaissa, sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 20 ja 21 artiklassa vahvistettujen yhdenvertaisuutta ja syrjintäkieltoa koskevien periaatteiden mukaisesti. Kyseisiä periaatteita sovelletaan sitä paitsi sekä viranhaltijoihin että sopimussuhteiseen henkilöstöön. Lisäksi pääsy vakituisen työntekijän asemaan julkisella sektorilla kyseisten periaatteiden vastaisesti voisi johtaa siihen, että muiden jäsenvaltioiden kansalaisilta evätään mahdollisuus päästä julkishallinnon palvelukseen samoin edellytyksin kuin ne, joita sovelletaan Espanjan kansalaisiin, mikä olisi vastoin työntekijöiden vapaata liikkuvuutta, sellaisena kuin se vahvistetaan SEUT 45 artiklassa.
26      Kyseisessä säännöstössä luokitellaan sitä vastoin toistaiseksi voimassa olevaksi muttei vakituiseksi työsuhteeksi asianomaisen henkilön alkuperäisen palvelukseenoton ajankohdasta alkaen suhde julkishallinnon ja sellaisen henkilön välillä, joka on otettu palvelukseen ilman valintamenettelyä ja jonka perättäiset määräaikaiset työsopimukset
merkitsevät väärinkäyttöä.
27      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa toiseksi, että tällaisen luokittelun oikeudellisena vaikutuksena on sopimussuhteen jatkuminen, kunnes asianomaisen hoitama toimi on lopullisesti täytetty valintamenettelyllä. Lisäksi toistaiseksi voimassa olevassa muttei vakituisessa työsuhteessa olevalla työntekijällä on samat oikeudet kuin vakituisilla työntekijöillä kaikkien työsuhteeseen liittyvien näkökohtien, kuten palkan ja urakehityksen, osalta.
28      Kun kyseinen toimi on lopullisesti täytetty valintamenettelyllä, toistaiseksi voimassa oleva muttei vakituinen työsuhde päättyy, minkä johdosta myönnetään 20 päivän palkan mutta kuitenkin enintään 12 kuukauden palkan suuruinen korvaus kultakin palvelusvuodelta. Asianomaisella työntekijällä ei ole oikeutta tähän korvaukseen siinä tapauksessa, että perättäisten määräaikaisten työsopimusten käyttö oli hyväksyttävää eikä väärinkäytösluonteista, mikä osoittaa, ettei kyseistä korvausta voida pitää riippumattomana näkökohdista, jotka koskevat sitä, onko kyseessä tällaisten sopimusten hyväksyttävä käyttö vai niiden väärinkäyttö.
29      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kuitenkin korostaa, että korvaus, joka vastaa 20 päivän palkkaa kultakin palvelusvuodelta mutta enintään 12 kuukauden palkkaa, vastaa korvausta, josta Espanjan oikeudessa säädetään siinä tapauksessa, että työsopimus irtisanotaan yrityksen tarpeista johtuvista objektiivisista syistä, mikä voisi olla esteenä sille, että kyseistä korvausta pidetään riittävänä toimenpiteenä perättäisten määräaikaisten sopimusten käytöstä johtuvien väärinkäytösten estämiseksi ja sanktioimiseksi. Tällaisen tilanteen varalta kyseinen tuomioistuin pohtii, voitaisiinko tällaisena riittävänä toimenpiteenä pitää Espanjan oikeudessa lainvastaisen irtisanomisen tapauksessa maksettavaksi säädetyn enimmäiskorvauksen suorittamista, kun kyseinen korvaus vastaa 33 päivän palkkaa kultakin palvelusvuodelta mutta enintään 24 kuukauden palkkaa.
30      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mielestä toistaiseksi voimassa olevan muttei vakituisen työsuhteen käsitteeseen liittyvä oikeudellinen järjestelmä, sellaisena kuin se on kuvattuna tämän tuomion 26–28 kohdassa ja kehitettynä kyseisen tuomioistuimen oikeuskäytännössä, on puitesopimuksen 5 lausekkeen mukainen, koska kyseisessä oikeudellisessa järjestelmässä säädetään toimenpiteistä perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytön sanktioimiseksi.
31      Kyseinen tuomioistuin katsoo lisäksi, että laki 20/2021 sisältää muita toimenpiteitä tällaisen käytön estämiseksi ja sanktioimiseksi.
32      Yhtäältä tällä lailla, jossa säädetään julkishallinnon
palvelussuhteiden vakiinnuttamismenettelystä, on otettu Espanjan oikeudessa käyttöön erityisiä toimenpiteitä etenkin siinä tarkoituksessa, ettei valintamenettelyjen järjestäminen jäisi täysin riippumattomaksi seikoista, jotka koskevat perättäisten määräaikaisten sopimusten käytön väärinkäytösluonteisuutta. Vaikka myös hakijat, joiden tapauksessa tällaisia sopimuksia ei ole käytetty väärin, voivat osallistua kyseisiin valintamenettelyihin, lainsäätäjä on antanut kyseisissä menettelyissä ratkaisevaa merkitystä asianomaisten määräaikaisten työntekijöiden aiemmalle työkokemukselle ja palvelusajalle, jonka nämä työntekijät ovat käyttäneet tehtäviensä hoitamiseen, millä hyvitetään riittävästi väärinkäytöksiä samalla kun helpotetaan työntekijöiden pääsyä lopullisesti tehtäviinsä vakituisina työntekijöinä.
33      Toisaalta mainitulla lailla otettiin EBEP:hen myös uusi lisäsäännös, jossa säädetään julkishallinnon vastuujärjestelmästä siinä tapauksessa, että erityisesti määräaikaisen sopimussuhteisen henkilöstön palvelukseenottosäännöksiä ei noudateta.
34      Tässä tilanteessa Tribunal Supremo on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Ensisijainen kysymys: Onko puitesopimuksen 5 lausekkeen vastainen sellainen oikeuskäytäntö, jossa puolustetaan yhdenvertaisuuden, ansioiden, soveltuvuuden ja syrjintäkiellon periaatteita työntekijöiden vapaan liikkuvuuden yhteydessä, kun siinä samalla evätään toistaiseksi voimassa olevassa muttei vakituisessa työsuhteessa olevilta työntekijöiltä julkisen sektorin vakituisen työntekijän asema?
2)      Toissijainen kysymys siltä varalta, että edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi: Voidaanko ennalta ehkäisevää korvausta, joka myönnetään toistaiseksi voimassa olevassa muttei vakituisessa työsuhteessa olevalle työntekijälle hänen työsuhteensa päättyessä, pitää puitesopimuksen 5 lausekkeessa tarkoitettuna riittävänä toimenpiteenä, jolla ehkäistään perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytökset julkisella sektorilla ja tarvittaessa määrätään niistä seuraamuksia?”
Menettely unionin tuomioistuimessa
35      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyysi unionin tuomioistuinta käsittelemään nyt kyseessä olevan asian unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 105 artiklassa määrätyssä nopeutetussa menettelyssä.
36      Unionin tuomioistuimen presidentti hylkäsi pyynnön 4.9.2024 antamallaan määräyksellä Obadal (C‑418/24, EU:C:2024:717). Hän kuitenkin katsoi, että asian luonteen ja asiassa esiin tulleiden kysymysten merkityksen vuoksi oli perusteltua, että unionin tuomioistuin antaa asian käsittelylle etusijan työjärjestyksen 53 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
37      Espanjan hallitus pyysi 8.1.2025 Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 16 artiklan kolmannen kohdan nojalla, että unionin tuomioistuin antaisi ratkaisunsa suuren jaoston kokoonpanossa.
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Alustavia huomautuksia
38      Vakiintuneessa oikeuskäytännössä katsotaan, että kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välille SEUT 267 artiklalla luodussa yhteistyömenettelyssä unionin tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. Unionin tuomioistuimen on tätä silmällä pitäen tarvittaessa muotoiltava sille esitetyt kysymykset uudelleen. Unionin tuomioistuimen on tältä osin poimittava kaikista kansallisen tuomioistuimen esittämistä seikoista ja erityisesti ennakkoratkaisupyynnön perusteluista ne unionin oikeutta koskevat seikat, joita on syytä tulkita, kun otetaan huomioon riidan kohde
(ks. tuomio 29.11.1978, Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, 26 kohta ja tuomio 2.12.2025, Russmedia Digital ja Inform Media Press, C‑492/23, EU:C:2025:935, 44 kohta).
39      Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytön takia TJ:n ja Madridin itsehallintoalueen välinen työsuhde on luokiteltu toistaiseksi voimassa olevaksi muttei vakituiseksi työsuhteeksi. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii tässä yhteydessä selvittämään kysymyksillään, ovatko toistaiseksi voimassa olevan muttei vakituisen työsuhteen käsitettä koskevat kansallinen säännöstö ja kansallinen oikeuskäytäntö puitesopimuksen 5 lausekkeesta johtuvien vaatimusten mukaisia eli sisältävätkö ne riittäviä toimenpiteitä seuraamusten määräämiseksi perättäisten määräaikaisten työsopimusten tai
‑suhteiden väärinkäytöksistä julkisella sektorilla.
40      Kyseinen tuomioistuin toteaa tältä osin, että kansallinen säännöstö, sellaisena kuin sitä on tulkittu kansallisessa oikeuskäytännössä, on esteenä sille, että TJ:n kaltaisille työntekijöille, joiden tapauksessa on käytetty väärin perättäisiä määräaikaisia sopimuksia, myönnetään julkisen sektorin vakituisen työntekijän asema. Se katsoo kuitenkin, että tämä oikeuskäytäntö on puitesopimuksen 5 lausekkeen mukainen, koska tällaisen työntekijän työsuhde luokitellaan toistaiseksi voimassa olevaksi muttei vakituiseksi työsuhteeksi ja koska tällainen luokittelu on toimenpide, jolla kyseinen väärinkäyttö voidaan sanktioida. Kyseisen tuomioistuimen mukaan kansallinen säännöstö sisältää lisäksi muita toimenpiteitä, joilla on sama kohde, muun muassa toimenpiteen, jossa on kyse siitä, että kyseisen työsuhteen päättyessä maksetaan korvaus, joka vastaa 20 päivän palkkaa kultakin palvelusvuodelta mutta enintään 12 kuukauden palkkaa, tai jopa korvaus, joka vastaa 33 päivän palkkaa kultakin palvelusvuodelta mutta enintään 24 kuukauden palkkaa. Kyseisiin muihin toimenpiteisiin kuuluvat myös laissa 20/2021 säädetyt toimenpiteet eli julkishallinnon vastuujärjestelmä ja valintamenettelyjen järjestäminen.
41      Sama tuomioistuin täsmentää kuitenkin, että kun otetaan huomioon yhtäältä vastaukset, jotka unionin tuomioistuin antoi 22.2.2024 annettuun tuomioon Consejería de Presidencia, Justicia e Interior de la Comunidad de Madrid ym. (C‑59/22, C‑110/22 ja C‑159/22, EU:C:2024:149) johtaneessa asiassa esitettyihin kysymyksiin, ja toisaalta se, että tätä tuomiota on sovellettu eri tavoin Espanjan tuomioistuimissa niiden käsitellessä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisia riita-asioita, jotka koskivat työsuhteen luokittelua perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytön tapauksessa julkisella sektorilla, on edelleen epävarmaa, ovatko kaikki edellisessä kohdassa tarkoitetut toimenpiteet puitesopimuksen 5 lausekkeen mukaisia.
42      Näin ollen on katsottava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään, jotka on tutkittava yhdessä, pääasiallisesti, onko puitesopimuksen 5 lauseketta tulkittava siten, että yhtäältä se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa, sellaisena kuin se on tulkittuna kansallisessa oikeuskäytännössä, säädetään perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytösten sanktioimiseen tarkoitettuna toimenpiteenä
näiden sopimusten muuttamisesta toistaiseksi voimassa olevaksi muttei vakituiseksi työsuhteeksi, ja että toisaalta tällaisten väärinkäytösten estämisen ja sanktioimisen kannalta riittävinä toimenpiteinä on joukko toimenpiteitä, joissa on kyse kiinteämääräisten korvausten maksamisesta, johon sovelletaan kahta ylärajaa, kyseisen työsuhteen päättyessä, julkishallinnon vastuujärjestelmästä ja valintamenettelyjen järjestämisestä.
43      Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdassa osoitetaan jäsenvaltioille yleinen tavoite estää perättäisten määräaikaisten työsopimusten tai ‑suhteiden väärinkäytökset, mutta annetaan niiden valita keinot tämän tavoitteen saavuttamiseksi, kunhan niillä ei vaaranneta puitesopimuksen tavoitetta tai tehokasta vaikutusta (ks. vastaavasti tuomio 15.4.2008, Impact, C‑268/06, EU:C:2008:223, 70 kohta ja tuomio 4.9.2025, Pelavi, C‑253/24, EU:C:2025:660, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
44      Kuten unionin tuomioistuin on täsmentänyt, puitesopimuksella ei aseteta jäsenvaltioille yleistä velvollisuutta säätää määräaikaisten työsopimusten muuttamisesta toistaiseksi voimassa oleviksi sopimuksiksi. Puitesopimuksen 5 lausekkeen 2 kohdassa jätetään nimittäin lähtökohtaisesti jäsenvaltioiden tehtäväksi määrittää, millä edellytyksillä määräaikaisia työsopimuksia tai ‑suhteita pidetään toistaiseksi voimassa olevina. Tästä seuraa, että puitesopimuksessa ei määrätä siitä, missä olosuhteissa toistaiseksi voimassa olevia sopimuksia voidaan käyttää (tuomio 4.7.2006, Adeneler ym., C‑212/04, EU:C:2006:443, 81 ja 91 kohta ja tuomio 4.9.2025, Pelavi, C‑253/24, EU:C:2025:660, 56 kohta).
45      Puitesopimuksen 5 lausekkeessa ei myöskään määrätä erityisistä seuraamuksista sitä tilannetta varten, että väärinkäytöksiä todetaan tapahtuneen. Tällaisessa tapauksessa kansallisten viranomaisten tehtävänä on toteuttaa toimenpiteet, joiden on oltava oikeasuhteisia ja tämän lisäksi riittävän tehokkaita ja ennalta ehkäiseviä, jotta niillä voidaan taata puitesopimuksen mukaisesti annettujen sääntöjen täysi tehokkuus, millä voidaan siis varmistaa puitesopimuksen tehokas vaikutus (tuomio 4.7.2006, Adeneler ym., C‑212/04, EU:C:2006:443, 93 ja 94 kohta ja tuomio 13.1.2022, MIUR ja Ufficio Scolastico Regionale per la Campania, C‑282/19, EU:C:2022:3, 81 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
46      Jos perättäisiä määräaikaisia työsopimuksia tai työsuhteita on käytetty väärin, toimenpidettä, jolla tehokkuus- ja vastaavuusperiaatteen mukaisesti taataan työntekijöiden suojelu, on voitava soveltaa, jotta tästä väärinkäytöksestä seuraisi asianmukainen seuraamus ja jotta unionin oikeuden rikkomisen seuraukset poistettaisiin. Direktiivin 1999/70 2 artiklan ensimmäisen kohdan sanamuodonkin mukaan nimittäin jäsenvaltioiden on ”toteutettava tarvittavat toimenpiteet, joiden avulla ne voivat jatkuvasti taata tässä direktiivissä säädettyjen tulosten saavuttamisen” (tuomio 4.7.2006, Adeneler ym., C‑212/04, EU:C:2006:443, 102 kohta ja tuomio 13.1.2022, MIUR ja Ufficio Scolastico Regionale per la Campania, C‑282/19, EU:C:2022:3, 84 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
47      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että jotta kansallista lainsäädäntöä, jossa – mahdollisesti sellaisena kuin sitä on tulkittu kansallisessa oikeuskäytännössä – julkisen sektorin osalta kielletään perättäisten määräaikaisten työsopimusten muuttaminen toistaiseksi voimassa olevaksi työsopimukseksi, voidaan pitää puitesopimuksen mukaisena, kyseisen jäsenvaltion sisäiseen oikeusjärjestykseen on sisällyttävä julkista sektoria koskevia muita tehokkaita toimenpiteitä perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytön estämiseksi ja tarvittaessa seuraamusten määräämiseksi tällaisesta väärinkäytöstä (tuomio 7.9.2006, Marrosu ja Sardino, C‑53/04, EU:C:2006:517, 49 kohta ja tuomio 7.4.2022, Ministero della Giustizia ym. (Italialaisten rauhantuomarien asema), C‑236/20, EU:C:2022:263, 62 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
48      Tältä osin on palautettava mieleen, että unionin tuomioistuimen tehtävänä ei ole lausua kansallisen oikeuden säännösten tulkinnasta, sillä tämä tehtävä kuuluu toimivaltaisille kansallisille tuomioistuimille, joiden on määritettävä, täyttyvätkö puitesopimuksen 5 lausekkeen vaatimukset ja varmistetaanko tämän lausekkeen tehokkuus kansallisessa säännöstössä, sellaisena kuin kansalliset tuomioistuimet ovat sitä tulkinneet (ks. vastaavasti tuomio 13.1.2022, MIUR ja Ufficio Scolastico Regionale per la Campania, C‑282/19, EU:C:2022:3, 86 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
49      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on siis arvioitava, missä määrin pääasiassa kyseessä olevien kansallisten säännösten soveltamisedellytykset ja tosiasiallinen täytäntöönpano tekevät niistä riittäviä toimenpiteitä eli tehokkaita, ennalta ehkäiseviä ja oikeasuhteisia toimenpiteitä seuraamusten määräämiseksi asianmukaisesti perättäisten määräaikaisten työsopimusten tai
‑suhteiden väärinkäytöstä ja unionin oikeuden rikkomisesta aiheutuvien seurausten poistamiseksi (ks. vastaavasti tuomio 13.1.2022, MIUR ja Ufficio Scolastico Regionale per la Campania, C‑282/19, EU:C:2022:3, 87 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
50      Unionin tuomioistuin voi kuitenkin ennakkoratkaisupyyntöä käsitellessään tehdä tarvittaessa täsmennyksiä ohjatakseen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen arviointia asiassa (tuomio 13.1.2022, MIUR ja Ufficio Scolastico Regionale per la Campania, C‑282/19, EU:C:2022:3, 88 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Perättäisten määräaikaisten sopimusten muuttaminen toistaiseksi voimassa olevaksi muttei vakituiseksi työsuhteeksi
51      Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että kun Espanjan julkishallinto käyttää väärin perättäisiä määräaikaisia sopimuksia, kansalliset tuomioistuimet, joiden käsiteltävänä on asianomaisen työntekijän ja kyseisen hallinnon välinen riita, luokittelevat tällaisen väärinkäytön sanktioivana toimenpiteenä kyseiset sopimukset toistaiseksi voimassa olevaksi muttei vakituiseksi työsuhteeksi. Tällaisella asianomaisten välisen työsuhteen luokittelulla on vaikutuksia kyseisen työntekijän alkuperäisen palvelukseenoton ajankohdasta alkaen, ja se voidaan tehdä ainoastaan tuomioistuinratkaisulla.
52      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että toistaiseksi voimassa olevan muttei vakituisen työsuhteen käsite otettiin käyttöön oikeuskäytännössä, koska kansallisessa oikeudessa oli mahdoton antaa työntekijöille, jotka olivat olleet perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytön kohteena, vakituisten sopimussuhteisten työntekijöiden asema, koska nämä työntekijät eivät olleet päässeet julkishallinnon palvelukseen sellaisen valintamenettelyn päätteeksi, jossa olisi noudatettu yhdenvertaisuutta, ansioita ja soveltuvuutta koskevia periaatteita, sellaisina kuin ne on vahvistettu kansallisessa oikeudessa, erityisesti perustuslaissa.
53      Luokittelulla toistaiseksi voimassa olevaksi muttei vakituiseksi työsuhteeksi on se oikeudellinen vaikutus, että työntekijän ja asianomaisen julkishallinnon välillä tehtyä viimeistä määräaikaista sopimusta ei voida päättää, joten asianomaisten välinen sopimussuhde pysyy voimassa, kunnes asianomaisen työntekijän hoitama toimi on lopullisesti täytetty valintamenettelyllä. On siis niin, että –
kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pääasiallisesti toteaa
– sopimussuhde päättyy tiettyyn tapahtumaan eli valintamenettelyn loppuun saattamiseen.
54      Näin ollen työntekijää, jonka työsuhde on luokiteltu toistaiseksi voimassa olevaksi muttei vakituiseksi työsuhteeksi, on pidettävä puitesopimuksessa tarkoitettuna määräaikaisena työntekijänä (ks. vastaavasti tuomio 22.2.2024, Consejería de Presidencia, Justicia e Interior de la Comunidad de Madrid ym., C‑59/22, C‑110/22 ja C‑159/22, EU:C:2024:149, 66 kohta), joten kyseisen työntekijän ja asianomaisen julkishallinnon välinen suhde pysyy puitesopimuksessa tarkoitettuna määräaikaisena työsuhteena.
55      Unionin tuomioistuin on myös katsonut, että puitesopimuksen 5 lausekkeessa olevaa ilmaisua ”perättäisten määräaikaisten työsopimusten tai työsuhteiden käyttö” on tulkittava siten, että se kattaa tilanteen, jossa siitä syystä, että kyseinen hallinto ei ole järjestänyt säädetyssä määräajassa valintamenettelyä, jolla toistaiseksi voimassa olevan työsopimuksen perusteella työskentelevän ei-vakituisen työntekijän hoitama tehtävä täytettäisiin lopullisesti, kyseisen työntekijän ja kyseisen hallinnon välistä määräaikaista työsuhdetta on jatkettu automaattisesti (tuomio 22.2.2024, Consejería de Presidencia, Justicia e Interior de la Comunidad de Madrid ym., C‑59/22, C‑110/22 ja C‑159/22, EU:C:2024:149, 82 kohta)
56      Tästä seuraa, että perättäisten määräaikaisten sopimusten muuttaminen toistaiseksi voimassa olevaksi muttei vakituiseksi työsuhteeksi ei estä tällaisten sopimusten väärinkäytön jatkumista, koska asianomaisten välinen sopimussuhde on edelleen tilapäinen ja pitää siten asianomaisen työntekijän epävarmassa tilanteessa.
57      Tältä osin on palautettava mieleen, että puitesopimuksen 5 lausekkeen tarkoituksena on panna täytäntöön yksi puitesopimuksella tavoitelluista päämääristä eli säännellä perättäisten määräaikaisten työsopimusten tai
‑suhteiden käyttöä, jota pidetään työntekijöihin kohdistuvien väärinkäytösten mahdollisena alkusyynä, ottamalla käyttöön tietty määrä vähimmäissuojasäännöksiä, joilla pyritään estämään työntekijöiden aseman heikkeneminen (ks. vastaavasti tuomio 19.3.2020, Sánchez Ruiz ym., C‑103/18 ja C‑429/18, EU:C:2020:219, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
58      Kuten puitesopimuksen johdanto-osan toisesta kohdasta ja puitesopimuksen yleisten huomioiden 6 ja 8 kohdasta ilmenee, työpaikan pysyvyyttä pidetään nimittäin työntekijöiden suojelun keskeisenä osatekijänä, kun taas määräaikaisilla työsopimuksilla kyetään vain tietyissä olosuhteissa vastaamaan sekä työnantajien että työntekijöiden tarpeisiin (tuomio 19.3.2020, Sánchez Ruiz ym., C‑103/18 ja C‑429/18, EU:C:2020:219, 54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
59      Näin ollen tuomioistuinratkaisulla toteutettua kansallista toimenpidettä, jolla perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytön sanktioimiseksi muutetaan nämä sopimukset luonteeltaan tilapäiseksi työsuhteeksi, kuten toistaiseksi voimassa olevaksi muttei vakituiseksi työsuhteeksi, ei voida pitää toimenpiteenä, jolla voitaisiin asianmukaisesti sanktioida tällainen käyttö ja poistaa unionin oikeuden rikkomisen seuraukset tämän tuomion 45 ja 46 kohdassa mieleen palautettujen vaatimusten mukaisesti. Tällaisella toimenpiteellä nimittäin asianomainen työntekijä pysytetään epävarmassa tilanteessa ja kyseenalaistetaan täten puitesopimuksen tehokas vaikutus.
60      Kuten julkisasiamies on pääasiallisesti korostanut ratkaisuehdotuksensa 97 kohdassa, nyt käsiteltävässä asiassa on niin, kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että vaikka toistaiseksi voimassa olevassa muttei vakituisessa työsuhteessa olevilla työntekijöillä olisikin oikeuksia, jotka vastaavat vakituisten työntekijöiden oikeuksia muun muassa palkkauksen ja urakehityksen osalta, tällainen vastaavuus ei kuitenkaan mahdollista sitä, että toistaiseksi voimassa olevassa muttei vakituisessa työsuhteessa olevilla työntekijöillä
olisi vakituisten työntekijöiden tavoin pysyvä työpaikka, jota pidetään, kuten tämän tuomion 58 kohdassa muistutettiin, puitesopimuksen mukaisen työntekijöiden suojelun keskeisenä osatekijänä.
61      Edellä esitetystä seuraa, että puitesopimuksen 5 lauseketta on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa, sellaisena kuin se on tulkittuna kansallisessa oikeuskäytännössä, säädetään mainitussa 5 lausekkeessa tarkoitettuna toimenpiteenä, jolla on tarkoitus sanktioida perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytökset, näiden sopimusten muuttamisesta toistaiseksi voimassa olevaksi muttei vakituiseksi työsuhteeksi, koska tällaisella toimenpiteellä ei siltä osin kuin se merkitsee luonteeltaan tilapäisen työsuhteen jatkumista ja siis asianomaisen työntekijän epävarman tilanteen pysyttämistä voida sanktioida asianmukaisesti kyseistä väärinkäyttöä eikä myöskään poistaa unionin oikeuden rikkomisen seurauksia.
Korvausten maksaminen
62      Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Espanjan oikeuden mukaan toistaiseksi voimassa olevassa muttei vakituisessa työsuhteessa olevalle työntekijälle on maksettava kiinteämääräinen korvaus, joka vastaa 20 päivän palkkaa kultakin palvelusvuodelta mutta enintään 12 kuukauden palkkaa, kun hänen työsuhteensa päättyy sen johdosta, että asianomaiseen toimeen on valintamenettelyn päätteeksi rekrytoitu toinen henkilö, mikä merkitsee joko sitä, että kyseinen työntekijä on osallistunut kyseiseen valintamenettelyyn ja epäonnistunut siinä, tai sitä, ettei hän ole osallistunut kyseiseen menettelyyn.
63      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, että asianomaisella työntekijällä on oikeus mainittuun korvaukseen vain, jos hänellä on hallintoon toistaiseksi voimassa oleva muttei vakituinen työsuhde, jollaiseksi luokittelu johtuisi siitä, että kyseinen hallinto on käyttänyt perättäisiä määräaikaisia sopimuksia perusteettomasti ja väärin. Niinpä kyseisen tuomioistuimen mielestä mainittua korvausta ei voida pitää riippumattomana näkökohdista, jotka koskevat sitä, onko kyseessä tällaisten sopimusten hyväksyttävä käyttö vai niiden väärinkäyttö. Näin ollen korvaus on toimenpide, jolla voidaan estää ja sanktioida perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäyttö.
64      Kyseinen tuomioistuin korostaa kuitenkin, että korvaus, joka vastaa 20 päivän palkkaa kultakin palvelusvuodelta mutta enintään 12 kuukauden palkkaa, vastaa korvausta, joka Espanjan oikeudessa on säädetty maksettavaksi siinä tapauksessa, että työsopimus irtisanotaan yrityksen tarpeista johtuvista objektiivisista syistä, mikä voisi olla esteenä sille, että kyseistä korvausta pidetään riittävänä toimenpiteenä tällaisesta käytöstä johtuvien väärinkäytösten estämiseksi ja sanktioimiseksi. Tällaisen tilanteen varalta kyseinen tuomioistuin pohtii, voitaisiinko tällaisena riittävänä toimenpiteenä pitää Espanjan oikeudessa lainvastaisen irtisanomisen tapauksessa maksettavaksi säädetyn enimmäiskorvauksen suorittamista, kun kyseinen korvaus vastaa 33 päivän palkkaa kultakin palvelusvuodelta mutta enintään 24 kuukauden palkkaa.
65      Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, toistaiseksi voimassa olevan muttei vakituisen työsuhteen päättyessä maksettava kiinteämääräinen korvaus edellyttää tosin, että asianomainen työntekijä on joutunut perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytön ja perusteettoman käytön kohteeksi.
66      Kyse on kuitenkin kiinteämääräisestä korvauksesta, joka maksetaan asianomaiselle työntekijälle ainoastaan silloin, kun mainittu työsuhde päättyy sen johdosta, että tämän työntekijän aikaisemmin hoitamaan toimeen on rekrytoitu toinen henkilö.
67      On myös täsmennettävä, että kun rahallinen korvaus on toimenpide, jonka jäsenvaltio on valinnut estääkseen ja sanktioidakseen puitesopimuksen 5 lausekkeen nojalla perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytön, kyseisen valtion on hyvitettävä täysimääräisesti vahinko, joka tällaisen väärinkäytön kohteeksi joutuneelle työntekijälle on aiheutunut. Tältä osin unionin tuomioistuin on katsonut, että aiheutuneen vahingon täysimääräistä korvausta koskeva periaate ja suhteellisuusperiaate
edellyttävät, että jäsenvaltiot säätävät riittävästä korvauksesta, joka ylittää puhtaasti symbolisen korvauksen mutta jonka ei kuitenkaan tarvitse ylittää täysimääräistä korvausta kyseiselle työntekijälle aiheutuneesta vahingosta (tuomio 8.5.2019, Rossato ja Conservatorio di Musica F.A. Bonporti, C‑494/17, EU:C:2019:387, 42 ja 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
68      Perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytöstä aiheutuneen vahingon korvaamiseen tarkoitetun korvauksen määrän määrittämiseksi on lähtökohtaisesti otettava huomioon kaikki asiaan liittyvät seikat, erityisesti kyseessä olevan työntekijän hoitamien tehtävien luonne sekä kyseessä olevien sopimusten lukumäärä ja yhteenlaskettu kesto. Korvauksen määrää olisi arvioitava myös niiden taloudellisten etujen perusteella, joita asianomainen olisi voinut vaatia, jos väärinkäytöstä ei olisi tapahtunut, ja sen vahingon perusteella, joka on aiheutunut siitä epävarmasta tilanteesta, johon asianomainen on joutunut.
69      Vaikka jäsenvaltiot, joiden tehtävänä on toteuttaa oikeasuhteisia, tehokkaita ja ennalta
ehkäiseviä toimenpiteitä puitesopimuksen nojalla annettujen säännösten täyden tehokkuuden takaamiseksi, voivat vapaasti suunnitella kiinteämääräisten maksujen muodossa olevia seuraamus- ja korvausjärjestelmiä, näillä järjestelmillä on kuitenkin paitsi voitava taata riittävä korvaus perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytöstä aiheutuneista vahingoista myös voitava sanktioida todetut laiminlyönnit asianmukaisella tasolla.
70      Nyt käsiteltävässä asiassa on niin, että toistaiseksi voimassa olevassa muttei vakituisessa työsuhteessa olevalle työntekijälle hänen työsuhteensa päättyessä maksettavalle kiinteämääräiselle korvaukselle on asetettu kaksi ylärajaa, eli se vastaa 20 päivän palkkaa kultakin palvelusvuodelta mutta enintään 12 kuukauden palkkaa. Näin ollen tällainen korvaus ei voi olla oikeasuhteinen ja tehokas korvaus väärinkäyttötilanteista, jotka ylittävät kestoltaan tietyn vuosimäärän, eikä myöskään riittävä ja täysimääräinen korvaus tällaisista väärinkäytöksistä aiheutuneista vahingoista (ks. vastaavasti tuomio 13.6.2024, DG de la Función Pública, Generalitat de Catalunya ja Departamento de Justicia de la Generalitat de Catalunya, C‑331/22 ja C‑332/22, EU:C:2024:496, 81 kohta). Sama pätee korvaukseen, joka vastaa 33 päivän palkkaa kultakin palvelusvuodelta mutta enintään 24 kuukauden palkkaa, joka on säädetty maksettavaksi lainvastaisen irtisanomisen tapauksessa ja jonka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo voivan olevan omiaan estämään ja sanktioimaan perättäisten määräaikaisten sopimusten käytöstä johtuvat väärinkäytökset, sillä tämänkin korvauksen osalta säädetään kahdesta ylärajasta.
71      Kuten julkisasiamies on pääasiallisesti korostanut ratkaisuehdotuksensa 111 ja 117 kohdassa, lisäksi on niin, että koska tällaisia korvauksia maksetaan vasta silloin, kun työsuhde päättyy valintamenettelyn loppuun saattamisen johdosta, niiden maksamisella ei voida tosiasiallisesti korjata kaikkia väärinkäyttötapauksia, koska työntekijät, jotka siirtyvät eläkkeelle, irtisanoutuvat tai tulevat irtisanotuiksi ennen valintamenettelyn päättymistä, eivät näytä voivan saada niitä.
72      Tästä seuraa, että tällaiset korvaukset eivät ole omiaan poistamaan kaikissa perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäyttötilanteissa unionin oikeuden rikkomisen seurauksia, mikä on vastoin tämän tuomion 45 ja 46 kohdassa mainittuja vaatimuksia.
73      Edellä esitetystä seuraa, että puitesopimuksen 5 lauseketta on tulkittava siten, että tässä 5 lausekkeessa tarkoitettuna perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytösten estämisen ja sanktioimisen kannalta riittävänä toimenpiteenä ei ole työntekijän, jonka työnantaja on käyttänyt kyseisiä sopimuksia väärin,
työsuhteen päättyessä kiinteämääräisten korvausten maksaminen, johon sovelletaan kahta ylärajaa, kun tällaisilla korvauksilla ei voida sanktioida asianmukaisesti kyseistä väärinkäyttöä eikä myöskään poistaa unionin oikeuden rikkomisen seurauksia.
Julkishallinnon vastuujärjestelmä
74      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että jotta voitiin säätää tehokkaista toimenpiteistä perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytön estämiseksi ja sanktioimiseksi, lailla 20/2021 muun muassa lisättiin EBEP:hen uusi eli 17. lisäsäännös, jossa säädetään julkishallinnon vastuujärjestelmästä silloin, kun on jätetty noudattamatta erityisesti säännöksiä määräaikaisen sopimussuhteisen henkilöstön palvelukseenotosta. Mainitun uuden lisäsäännöksen mukaan ”julkishallinnon yksiköt ovat vastuussa [EBEP:ssä] säädettyjen säännösten noudattamisesta ja niiden on huolehdittava etenkin siitä, että vältetään kaikenlaiset sääntöjenvastaisuudet määräaikaisen sopimussuhteisen henkilöstön palvelukseen ottamisessa ja väliaikaisten viranhaltijoiden nimityksissä”. Kyseisessä uudessa lisäsäännöksessä säädetään myös, että ”näitä kysymyksiä koskevien sääntöjenvastaisten toimien seurauksena syntyy vastuu kussakin julkishallinnossa voimassa olevien säännösten mukaisesti”.
75      Tältä osin on korostettava, että unionin tuomioistuin katsoi 7.3.2018 antamassaan tuomiossa Santoro (C‑494/16, EU:C:2018:166), että hallinnon kansallinen vastuujärjestelmä on siltä osin kuin se sisältää muita tehokkaita ja ennalta
ehkäiseviä toimenpiteitä, joilla voidaan estää ja sanktioida perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäyttö, omiaan takaamaan puitesopimuksen nojalla annettujen sääntöjen täyden tehokkuuden, jollei kansallisten tuomioistuinten tehtävänä olevista tarkastuksista muuta johdu.
76      Mainitussa tuomiossa unionin tuomioistuin perusti arviointinsa kansallisiin säännöksiin, joiden nojalla hallinnolla on velvollisuus periä palvelukseenottoa tai työsuhdetta koskevien säännösten rikkomisesta vastuussa olevilta johtajilta määrät, jotka työntekijöille on maksettu korvauksena mainitusta rikkomisesta aiheutuneesta vahingosta, mikäli rikkominen on ollut tahallista tai se on johtunut vakavasta virheestä. Kyseiseen tuomioon johtaneessa asiassa unionin tuomioistuimen käytettävissä olleesta asiakirja-aineistosta ilmeni myös, että tällainen rikkominen otettiin lisäksi huomioon arvioitaessa kyseisten johtajien työskentelyä, eikä heille voitu kyseisen rikkomisen takia myöntää tulospalkkioita. Mainitussa asiassa kyseessä olleessa kansallisessa oikeudessa säädettiin lisäksi, että julkishallinnon yksiköt, jotka olivat rikkoneet palvelukseenottoa tai työsuhdetta koskeneita säännöksiä, eivät voineet ottaa palvelukseen henkilöstöä missään ominaisuudessa rikkomista seuranneiden kolmen vuoden aikana (ks. tuomio 7.3.2018, Santoro, C‑494/16, EU:C:2018:166, 52 kohta).
77      Kuten julkisasiamies on pääasiallisesti korostanut ratkaisuehdotuksensa 78 ja 79 kohdassa, kansallinen mekanismi, jonka perusteella julkishallinnon henkilöstön henkilökohtainen vastuu voi syntyä, voi olla toimenpide, jolla sanktioidaan asianmukaisesti perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäyttö, kunhan tähän mekanismiin liittyy muitakin tehokkaita, ennalta ehkäiseviä ja oikeasuhteisia toimenpiteitä, joilla unionin oikeuden rikkomisen seuraukset voidaan poistaa. Tältä osin tällainen mekanismi ei voi rajoittua pelkkään abstraktiin tai puhtaasti teoreettiseen mahdollisuuteen, vaan sen on erityisesti perustuttava täsmällisiin kansallisiin säännöksiin sekä oltava ennakoitava ja käytännössä sovellettavissa. Jos kyseinen mekanismi perustuu tällaisiin säännöksiin sekä on ennakoitava ja käytännössä sovellettavissa, kansallisessa oikeudessa säädetään tällöin
nimittäin tämän tuomion 46 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti unionin oikeudessa edellytetyistä seuraamustoimenpiteistä, joilla taataan tehokkaasti työntekijöiden suojelu.
78      Unionin tuomioistuin katsoi asiassa, jossa kyseessä olleet kansalliset säännökset olivat samankaltaisia tai
– kuten Madridin itsehallintoalue korosti istunnossa – jopa identtisiä
pääasiassa riidanalaisten säännösten kanssa, että riidanalaisten säännösten sanamuoto näytti olleen niin moniselitteinen ja abstrakti, ettei se ollut rinnastettavissa kansallisiin säännöksiin
Italian viranomaisten vastuujärjestelmästä, johon unionin tuomioistuin viittasi 7.3.2018 antamassaan tuomiossa Santoro (C‑494/16, EU:C:2018:166) (ks. tuomio 22.2.2024, Consejería de Presidencia, Justicia e Interior de la Comunidad de Madrid ym., C‑59/22, C‑110/22 ja C‑159/22, EU:C:2024:149, 113 kohta).
79      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on kuitenkin tarkastaa yhtäältä, perustuuko Espanjan oikeudessa säädetty julkishallinnon vastuujärjestelmä täsmällisiin, ennakoitaviin ja käytännössä sovellettavissa oleviin kansallisiin säännöksiin niin, että se on toimenpide, jolla asianomaiselle julkishallinnolle voidaan määrätä asianmukainen seuraamus, ja toisaalta, liittyykö kyseiseen järjestelmään muitakin tehokkaita, ennalta ehkäiseviä ja oikeasuhteisia toimenpiteitä, joilla unionin oikeuden rikkomisen seuraukset voidaan poistaa.
80      Edellä esitetystä seuraa, että puitesopimuksen 5 lauseketta on tulkittava siten, että tässä 5 lausekkeessa tarkoitettuna perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytösten estämisen ja sanktioimisen kannalta riittävänä toimenpiteenä ei ole julkishallinnon vastuujärjestelmä, kun yhtäältä kyseinen järjestelmä ei moniselitteisen, abstraktin ja ennakoimattoman luonteensa takia mahdollista kyseisen väärinkäytön asianmukaista sanktioimista ja kun toisaalta siihen ei liity muitakaan tehokkaita, ennalta ehkäiseviä ja oikeasuhteisia toimenpiteitä, joilla unionin oikeuden rikkomisen seuraukset voitaisiin poistaa.
Valintamenettelyt
81      Kuten tämän tuomion 32 kohdassa mainittiin, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan lailla 20/2021, jossa säädetään julkishallinnon palvelussuhteiden vakiinnuttamismenettelystä, on otettu Espanjan oikeudessa käyttöön erityisiä toimenpiteitä etenkin siinä tarkoituksessa, ettei valintamenettelyjen järjestäminen jäisi täysin riippumattomaksi seikoista, jotka koskevat perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäyttöä. Vaikka myös hakijat, joiden tapauksessa tällaisia sopimuksia ei ole käytetty väärin, voivat osallistua kyseisiin valintamenettelyihin, lainsäätäjä on antanut kyseisissä menettelyissä ratkaisevaa merkitystä asianomaisten määräaikaisten työntekijöiden aiemmalle työkokemukselle ja palvelusajalle, jonka nämä työntekijät ovat käyttäneet tehtäviensä hoitamiseen, millä hyvitetään riittävästi väärinkäytöksiä ja helpotetaan samalla työntekijöiden pääsyä lopullisesti asianomaisiin tehtäviinsä vakituisina työntekijöinä.
82      Tältä osin on korostettava, että asiassa, joka koski lain 20/2021 2 §:ssä säädettyjen valintamenettelyjen yhteensopivuutta puitesopimuksen 5 lausekkeen kanssa, unionin tuomioistuin muistutti, että valintamenettelyjen järjestäminen ja loppuun saattaminen tarjoavat työntekijöille, jotka on palkattu väärinkäyttöä merkitsevällä tavalla perättäisillä määräaikaisilla työsopimuksilla tai työsuhteilla, mahdollisuuden yrittää saada pysyvä työpaikka, koska he voivat lähtökohtaisesti osallistua näihin menettelyihin (ks. vastaavasti tuomio 13.6.2024, DG de la Función Pública, Generalitat de Catalunya ja Departamento de Justicia de la Generalitat de Catalunya, C‑331/22 ja C‑332/22, EU:C:2024:496, 75 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
83      Lisäksi se, että Espanjan lainsäätäjä on antanut tällaisissa menettelyissä ratkaisevan arvon kyseisen, perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytön kohteeksi joutuneen työntekijän aikaisemmalle työkokemukselle ja palvelusajalle, jonka hän on käyttänyt tehtäviensä suorittamiseen, vaikuttaa olevan omiaan edistämään kyseisen työntekijän pääsyä pysyvään työpaikkaan, kunhan hän päättää osallistua valintamenettelyyn ja hänen hakemuksensa hyväksytään.
84      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä kuitenkin ilmenee, että tällaiset seikat eivät voi riittää päätelmään, että laissa 20/2021 säädettyjen kaltaisten valintamenettelyjen järjestämisellä ja loppuun saattamisella voitaisiin sanktioida asianmukaisesti perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäyttö ja poistaa unionin oikeuden rikkomisen seuraukset (ks. vastaavasti tuomio 13.6.2024, DG de la Función Pública, Generalitat de Catalunya ja Departamento de Justicia de la Generalitat de Catalunya, C‑331/22 ja C‑332/22, EU:C:2024:496, 75, 76 ja 78 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
85      On nimittäin niin, että tilanteessa, jossa asianomainen työntekijä ei osallistu tällaiseen valintamenettelyyn tai jossa hänen hakemustaan ei hyväksytä, valintamenettelyn järjestämisellä ei voitaisi sanktioida asianmukaisesti väärinkäytöstä, jonka kohteeksi kyseinen työntekijä on joutunut, eikä myöskään poistaa unionin oikeuden rikkomisen seurauksia.
86      Lisäksi on todettava, että jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä olevista tarkastuksista muuta johdu, asianomaisten määräaikaisten työntekijöiden aikaisemman kokemuksen ja heidän tehtäviensä hoitamiseen käyttämänsä palvelusajan huomioon ottaminen ei näytä rajoittuvan ainoastaan työntekijöihin, jotka ovat joutuneet perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytön kohteeksi, vaan se hyödyttää kaikkia määräaikaisia työntekijöitä, joilla on tällainen kokemus, mukaan lukien ne, jotka eivät ole joutuneet tällaisen väärinkäytöksen kohteeksi. Näin ollen kyseisen kokemuksen ja kyseisen palvelusajan huomioon ottamisella ei voida katsoa pyrittävän sanktioimaan
tällaista väärinkäyttöä tai poistamaan siitä johtuvan unionin oikeuden rikkomisen seurauksia.
87      Niinpä on katsottava, että puitesopimuksen 5 lauseketta on tulkittava siten, että tässä 5 lausekkeessa tarkoitettuna perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytösten estämisen ja sanktioimisen kannalta riittävänä toimenpiteenä ei ole sellaisten valintamenettelyjen järjestäminen, joissa siitä huolimatta, että niissä otetaan huomioon asianomaisen työntekijän aikaisempi kokemus ja hänen tehtäviensä hoitamiseen käyttämänsä palvelusaika, ei rajoiteta tällaista huomioon ottamista hakijoihin, jotka ovat joutuneet kyseisen väärinkäytöksen kohteeksi, kun tällaisella toimenpiteellä ei voida sanktioida asianmukaisesti kyseistä väärinkäyttöä eikä myöskään poistaa unionin oikeuden rikkomisen seurauksia.
88      Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että puitesopimuksen 5 lauseketta on tulkittava siten, että
–        yhtäältä se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa, sellaisena kuin se on tulkittuna kansallisessa oikeuskäytännössä, säädetään mainitussa 5 lausekkeessa tarkoitettuna toimenpiteenä, jolla on tarkoitus sanktioida perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytökset, näiden sopimusten muuttamisesta toistaiseksi voimassa olevaksi muttei vakituiseksi työsuhteeksi, koska tällaisella toimenpiteellä ei siltä osin kuin se merkitsee luonteeltaan tilapäisen työsuhteen jatkumista ja siis asianomaisen työntekijän epävarman tilanteen pysyttämistä voida sanktioida asianmukaisesti kyseistä väärinkäyttöä eikä myöskään poistaa unionin oikeuden rikkomisen seurauksia, ja
–        toisaalta tällaisten väärinkäytösten estämisen ja sanktioimisen kannalta riittävinä toimenpiteinä ei ole joukko toimenpiteitä, joissa on kyse ensinnäkin kyseisen työsuhteen päättyessä kiinteämääräisten korvausten maksamisesta, johon sovelletaan kahta ylärajaa; toiseksi julkishallinnon vastuujärjestelmästä, joka on luonteeltaan moniselitteinen, abstrakti ja ennakoimaton; ja kolmanneksi sellaisten valintamenettelyjen järjestämisestä, joissa siitä huolimatta, että niissä otetaan huomioon asianomaisen työntekijän aikaisempi kokemus ja hänen tehtäviensä hoitamiseen käyttämänsä palvelusaika, ei rajoiteta tällaista huomioon ottamista hakijoihin, jotka ovat joutuneet kyseisen väärinkäytöksen kohteeksi, kun tällaisilla toimenpiteillä ei voida sanktioida asianmukaisesti kyseistä väärinkäyttöä eikä myöskään poistaa unionin oikeuden rikkomisen seurauksia.
Oikeudenkäyntikulut
89      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY liitteenä olevan 18.3.1999 tehdyn määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 5 lauseketta
on tulkittava siten, että
–        yhtäältä se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa, sellaisena kuin se on tulkittuna kansallisessa oikeuskäytännössä, säädetään mainitussa 5 lausekkeessa tarkoitettuna toimenpiteenä, jolla on tarkoitus sanktioida perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytökset, näiden sopimusten muuttamisesta toistaiseksi voimassa olevaksi muttei vakituiseksi työsuhteeksi, koska tällaisella toimenpiteellä ei siltä osin kuin se merkitsee luonteeltaan tilapäisen työsuhteen jatkumista ja siis asianomaisen työntekijän epävarman tilanteen pysyttämistä voida sanktioida asianmukaisesti kyseistä väärinkäyttöä eikä myöskään poistaa unionin oikeuden rikkomisen seurauksia, ja
–        toisaalta tällaisten väärinkäytösten estämisen ja sanktioimisen kannalta riittävinä toimenpiteinä ei ole joukko toimenpiteitä, joissa on kyse ensinnäkin kyseisen työsuhteen päättyessä kiinteämääräisten korvausten maksamisesta, johon sovelletaan kahta ylärajaa; toiseksi julkishallinnon vastuujärjestelmästä, joka on luonteeltaan moniselitteinen, abstrakti ja ennakoimaton; ja kolmanneksi sellaisten valintamenettelyjen järjestämisestä, joissa siitä huolimatta, että niissä otetaan huomioon asianomaisen työntekijän aikaisempi kokemus ja hänen tehtäviensä hoitamiseen käyttämänsä palvelusaika, ei rajoiteta tällaista huomioon ottamista hakijoihin, jotka ovat joutuneet kyseisen väärinkäytöksen kohteeksi, kun tällaisilla toimenpiteillä ei voida sanktioida asianmukaisesti kyseistä väärinkäyttöä eikä myöskään poistaa unionin oikeuden rikkomisen seurauksia.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: espanja.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.