62020CO0504
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (kahdeksas jaosto)
14 päivänä huhtikuuta 2021 (
*1
)
Muutoksenhaku – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 181 artikla – Euroopan unionin taloudellisten etujen suojaaminen – Petosten torjunta – Eurooppa-neuvoston kokoukset – Monivuotinen rahoituskehys – Pyyntö estää Tšekin tasavallan edustajan osallistuminen väitetyn eturistiriidan vuoksi – Vastaus, jossa vahvistetaan toimivallan puuttuminen – Laiminlyöntikanne – Väite siitä, että Eurooppa-neuvosto ei ole ryhtynyt toimenpiteisiin – Tutkimatta jättäminen – Kannanmäärittely – Asiavaltuus – Oikeussuojan tarve
Asiassa C‑504/20 P,
jossa on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklaan perustuvasta valituksesta, joka on pantu vireille 28.9.2020,
Lukáš Wagenknecht, kotipaikka Pardubice (Tšekki), edustajanaan A. Koller, advokátka,
valittajana,
ja jossa muuna osapuolena on
Eurooppa-neuvosto,
vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja N. Wahl sekä tuomarit F. Biltgen (esittelevä tuomari) ja J. Passer,
julkisasiamies: H. Saugmandsgaard Øe,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian perustellulla määräyksellä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 181 artiklan mukaisesti,
on antanut seuraavan
määräyksen
1
Lukáš Wagenknecht vaatii valituksellaan unionin tuomioistuinta kumoamaan yhtäältä unionin yleisen tuomioistuimen 17.7.2020 antaman määräyksen Wagenknecht v. Eurooppa-neuvosto (T-715/19, EU:T:2020:340; jäljempänä valituksenalainen määräys), jossa unionin yleinen tuomioistuin jätti tutkimatta ja hylkäsi joka tapauksessa selvästi täysin perusteettomana hänen SEUT 265 artiklan nojalla nostamansa laiminlyöntikanteen, jossa vaadittiin toteamaan, että Eurooppa-neuvosto oli jättänyt lainvastaisesti ryhtymättä kantajan vaatimuksesta toimenpiteisiin, joilla Tšekin tasavallan pääministeri Andrej Babišia estettäisiin osallistumasta väitetyn eturistiriidan vuoksi Eurooppa-neuvoston 20.6.2019 pidettyyn kokoukseen ja sen myöhempiin kokouksiin, joissa neuvoteltiin rahoitusnäkymistä, ja toisaalta unionin yleisen tuomioistuimen presidentin 23.7.2020 antaman määräyksen Wagenknecht v. neuvosto (T‑715/19 R, ei julkaistu; jäljempänä välitoimimääräys), jossa määrättiin, että lausunnon antaminen hänen SEUT 279 artiklaan perustuvasta välitoimihakemuksestaan raukeaa.
Asian tausta
2
Asian tausta, sellaisena kuin se on esitetty valituksenalaisen määräyksen 1–3 kohdassa, voidaan tätä oikeudenkäyntiä varten tiivistää seuraavasti.
3
Valittaja Lukáš Wagenknecht, joka on Senát parlamentu České republikyn (Tšekin tasavallan senaatti) jäsen, vaati 5.6.2019 päivätyssä ja Eurooppa-neuvostoon 10.6.2019 saapuneessa kirjeessä Eurooppa-neuvostoa estämään Tšekin tasavallan pääministeriä osallistumasta Eurooppa-neuvoston 20.6.2019 pidettyyn kokoukseen ja sen myöhempiin kokouksiin, joissa neuvoteltiin rahoitusnäkymistä (monivuotinen rahoituskehys (MRK) 2021/2027) (jäljempänä 5.6.2019 esitetty toimintakehotus), sen vuoksi, että tällä Tšekin tasavallan edustajalla oli väitetysti eturistiriita, joka johtui hänen omista ja hänen perheensä intresseistä liiketoimintaa erityisesti maatalous- ja elintarviketuotannon alalla harjoittavassa Agrofert-yritysryhmässä.
4
Eurooppa-neuvosto vastasi tähän kirjeeseen 24.6.2019. Täsmentäen, ettei se ottanut kantaa valittajan väitteiden asiasisältöön, ja vakuuttaen hänelle samalla pitävänsä petosten ja muun Euroopan unionin taloudellisiin etuihin vaikuttavan laittoman toiminnan torjuntaa erittäin tärkeänä, se totesi, että Eurooppa-neuvoston kokoonpano on vahvistettu SEU 15 artiklan 2 kohdassa määräämällä, että siihen ”kuuluvat jäsenvaltioiden valtion- tai hallitusten päämiehet sekä Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja ja [Euroopan] komission puheenjohtaja”, ja että tätä kokoonpanoa ei voida muuttaa, koska perussopimuksissa ei ole määräystä, jossa määrättäisiin tällaisesta mahdollisuudesta. Eurooppa-neuvosto mainitsi lisäksi, että kysymys siitä, edustaako kutakin unionin jäsenvaltiota valtion- vai hallituksen päämies, kuuluu yksinomaan kansallisen valtiosääntöoikeuden alaan, joten Eurooppa-neuvoston tai sen puheenjohtajan harkintavallan piiriin ei kuulu päättää siitä, kenen on edustettava kutakin jäsenvaltiota tässä toimielimessä, tai siitä, onko Eurooppa-neuvoston eri kokouksiin kutsuttava valtion- vai hallituksen päämies.
5
Valittaja kääntyi uudelleen Eurooppa-neuvoston puoleen 2.7.2019 ja pyysi tämän toimielimen pääsihteeriltä sähköpostitse selvennystä hänelle 24.6.2019 annettuun vastaukseen. Hän ei saanut vastausta tähän sähköpostiviestiin.
Kanne unionin yleisessä tuomioistuimessa, valituksenalainen määräys ja välitoimimääräys
6
Unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 21.10.2019 toimittamallaan kannekirjelmällä valittaja nosti SEUT 265 artiklan nojalla kanteen, jossa vaadittiin toteamaan Eurooppa-neuvoston syyllistyneen laiminlyöntiin, koska tämä toimielin oli jättänyt lainvastaisesti ryhtymättä toimenpiteisiin 5.6.2019 esitetyn toimintakehotuksen johdosta.
7
Eurooppa-neuvosto esitti 19.3.2020 unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 130 artiklan 1 kohdan nojalla oikeudenkäyntiväitteen, jossa se vaati, että unionin yleinen tuomioistuin jättää kanteen tutkimatta, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, ja velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
8
Unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 27.5.2020 toimittamallaan erillisellä asiakirjalla valittaja pyysi SEUT 279 artiklan nojalla, että unionin yleisen tuomioistuimen presidentti määrää välitoimesta, jonka mukaan Eurooppa-neuvoston päätelmiin on sisällytettävä lausuma pääasiallisesti siitä, että yksikään Tšekin tasavallan pääministeriin etuyhteydessä oleva oikeushenkilö ei saa vastaanottaa varoja MRK 2021/2027:stä.
9
Unionin yleinen tuomioistuin jätti kanteen tutkimatta työjärjestyksensä 126 ja 130 artiklan nojalla antamallaan valituksenalaisella määräyksellä todettuaan ensin mainitun määräyksen 25–27 kohdassa yhtäältä, ettei valittajalla ollut oikeussuojan tarvetta eikä asiavaltuutta, ja saman määräyksen 28–33 kohdassa toisaalta, että Eurooppa-neuvosto oli 24.6.2019 päivätyssä kirjeessään määrittänyt kantansa 5.6.2019 esitettyyn toimintakehotukseen. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen määräyksen 34–38 kohdassa kuitenkin aiheelliseksi tutkia myös kanteen aineellisen kysymyksen, ja se hylkäsi kanteen joka tapauksessa selvästi täysin perusteettomana.
10
Unionin yleisen tuomioistuimen presidentti määräsi välitoimimääräyksellä, että lausunnon antaminen välitoimihakemuksesta raukeaa.
Valittajan vaatimukset unionin tuomioistuimessa
11
Valittaja vaatii valituksellaan, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen määräyksen
–
hyväksyy ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyt vaatimukset ja
–
kumoaa välitoimimääräyksen.
Valituksen tarkastelu
12
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 181 artiklan mukaan on niin, että jos valituksen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat kokonaan tai osaksi taikka valitus on kokonaan tai osaksi selvästi perusteeton, unionin tuomioistuin voi esittelevän tuomarin ehdotuksesta julkisasiamiestä kuultuaan milloin tahansa perustellulla määräyksellä jättää sen tutkimatta tai hylätä sen kokonaan tai osaksi.
13
Tätä määräystä on sovellettava nyt käsiteltävässä valitusasiassa.
14
Valittaja vetoaa valituksensa tueksi yhtäältä viiteentoista kanneperusteeseen, joista ensimmäisen mukaan luottamusta unionin toimielinten lainmukaisiin toimintatapoihin koskevaa periaatetta on loukattu; toisen mukaan unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 130 artiklan 3 ja 7 kohtaa ja Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 6 artiklaa on rikottu; kolmannen mukaan SEUT 265 artiklan kolmatta kohtaa luettuna yhdessä SEUT 263 artiklan neljännen kohdan kanssa on rikottu; neljännen mukaan SEU 4 artiklan 2 kohtaa ja jäsenvaltioiden valtiosääntöjen asettamia yhteisiä vaatimuksia on rikottu; viidennen mukaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 2 artiklaa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 2 artiklaa on rikottu; kuudennen mukaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaa ja perusoikeuskirjan 47 artiklaa on rikottu; seitsemännen mukaan SEU 13 artiklaa on rikottu; kahdeksannen mukaan SEU 15 artiklan 2 kohtaa on rikottu; yhdeksännen mukaan SEUT 325 artiklan 1 kohtaa on rikottu; kymmenennen mukaan unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä, asetusten (EU) N:o 1296/2013, (EU) N:o 1301/2013, (EU) N:o 1303/2013, (EU) N:o 1304/2013, (EU) N:o 1309/2013, (EU) N:o 1316/2013, (EU) N:o 223/2014, (EU) N:o 283/2014 ja päätöksen N:o 541/2014/EU muuttamisesta sekä asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 kumoamisesta 18.7.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 2018/1046 (EUVL 2018, L 193, s. 1) 61 artiklaa on rikottu; yhdennentoista, kahdennentoista, kolmannentoista ja neljännentoista mukaan SEU 2 artiklaa on rikottu ja viidennentoista mukaan oikeudellisen ennustettavuuden periaatetta on loukattu silloin, kun hänet velvoitettiin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
15
Valittaja pyrkii toisaalta kuudennellatoista valitusperusteellaan valittamaan välitoimimääräyksestä ja tekemään uuden välitoimihakemuksen.
16
Aluksi on käsiteltävä ensimmäistä, kolmatta, viidettä, kuudetta, yhdettätoista ja kahdettatoista valitusperustetta, jotka koskevat valituksenalaiseen määräykseen sisältyviä kanteen tutkittavaksi ottamista koskevia perusteluja, ja sen jälkeen valituksen tueksi esitettyjä muita valitusperusteita.
Ensimmäinen valitusperuste
17
Ensimmäinen valitusperuste koskee valituksenalaisen määräyksen 29–33 kohtaa, joissa unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että Eurooppa-neuvosto oli määritellyt kantansa 5.6.2019 päivättyyn toimintakehotukseen 24.6.2019 päivätyssä kirjeessään, joten kanne ei täyttänyt SEUT 265 artiklassa vahvistettuja laiminlyöntikanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä.
Valittajan lausumat
18
Valittaja väittää ensinnäkin, että luottamusta unionin toimielinten lainmukaisiin toimintatapoihin koskevaa periaatetta on loukattu siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin on moniselitteisesti todennut, ettei hänen olisi pitänyt luottaa Eurooppa-neuvoston toimivan asetuksen 2018/1046 61 artiklan ja SEUT 325 artiklan mukaisesti; kyseinen toimielin oli 24.6.2019 päivätyssä kirjeessään todennut nimittäin ristiriitaisesti, että se noudatti velvollisuuttaan torjua petoksia ja korruptiota mutta että sillä ei ollut toimivaltaa toimia niin.
19
Valittaja väittää toiseksi, että Eurooppa-neuvosto oli jättänyt 24.6.2019 päivätyssä kirjeessään – jota kantaja luonnehtii ”epävastaukseksi” – noudattamatta velvollisuuttaan viestiä selkeästi ja ymmärrettävästi ja että kumoamiskanteen nostaminen SEUT 263 artiklan nojalla kyseisestä kirjeestä, sellaisena kuin unionin yleinen tuomioistuin siihen valituksenalaisen määräyksen 32 kohdassa viittaa, olisi osoittautunut hyödyttömäksi.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
20
Kuten unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin muistutti perustellusti valituksenalaisen määräyksen 29–31 kohdassa, että SEUT 265 artiklassa vahvistetut laiminlyöntikanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset eivät täyty, jos toimielin, jota on kehotettu toimimaan, on ennen kanteen nostamista määritellyt kantansa tähän kehotukseen (määräys 8.2.2018, CBA Spielapparate- und Restaurantbetrieb v. komissio, C‑508/17 P, ei julkaistu, EU:C:2018:72, 15 kohta ja tuomio 3.12.2019, WB v. komissio, C‑270/19 P, ei julkaistu, EU:C:2019:1038, 13 kohta), ja että asianosaisten toivomasta tai tarpeelliseksi katsomasta toimesta poikkeavan toimen – kuten asianmukaisesti perusteltu kieltäytyminen toimimasta toimintakehotuksen mukaisesti – antaminen merkitsee laiminlyönnin lopettavaa kannanmäärittelyä (ks. vastaavasti tuomio 19.11.2013, komissio v. neuvosto, C-196/12, EU:C:2013:753, 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
21
Tämä viimeksi mainittu toteamus pätee erityisesti silloin, kun asianomainen toimielin kieltäytyy toimivallan puuttumisen vuoksi toimimasta toimintakehotuksen mukaisesti (ks. vastaavasti määräys 3.12.2019, WB v. komissio, C‑270/19 P, ei julkaistu, EU:C:2019:1038, 12 kohta).
22
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen määräyksen 32 kohdassa tämän määräyksen 20 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti lähinnä, että laiminlyönti oli lopetettu 24.6.2019 päivätyllä Eurooppa-neuvoston kirjeellä, joka oli lähetetty vastauksena 5.6.2019 esitettyyn toimintakehotukseen ja joka sisälsi kyseisen toimielimen päätöksen olla ryhtymättä toimenpiteisiin kyseisessä kehotuksessa esitetyllä tavalla, ja että kantajan SEUT 265 artiklan nojalla nostama kanne oli tämän vuoksi jätettävä tutkimatta. Unionin yleinen tuomioistuin lisäsi, että jollei siitä, pystyykö valittaja osoittamaan asiavaltuutensa, muuta johdu, hän olisi voinut nostaa mainitusta päätöksestä kanteen SEUT 263 artiklan nojalla.
23
On kuitenkin muistutettava, että SEUT 265 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetussa kannanmäärittelyssä on vahvistettava selkeästi ja lopullisesti asianomaisen toimielimen kanta valittajan vaatimukseen ja että kyseisen toimielimen tähän vaatimukseen antaman vastauksen luonnehtiminen ”kannanmäärittelyksi”, jolla väitetty laiminlyönti lopetetaan, on oikeuskysymys, joka voidaan tutkia muutoksenhakuvaiheessa (ks. vastaavasti määräys 16.6.2020, CJ v. Euroopan unionin tuomioistuin, C‑634/19 P, ei julkaistu, EU:C:2020:474, 29 ja 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
24
Nyt käsiteltävässä asiassa valittajan ensimmäisen valitusperusteensa yhteydessä esittämillä perusteluilla ei voida kyseenalaistaa Eurooppa-neuvoston 24.6.2019 päivätyn kirjeen luonnehtimista ”kannanmäärittelyksi” eikä siten myöskään unionin yleisen tuomioistuimen päätelmää, jonka mukaan kanne oli tällä perusteella jätettävä tutkimatta.
25
Ensinnäkin väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin olisi todennut, ettei valittajan olisi pitänyt luottaa siihen, että Eurooppa-neuvosto toimii asetuksen 2018/1046 61 artiklan ja SEUT 325 artiklan mukaisesti, perustuu selvästi valituksenalaisen määräyksen virheelliseen tulkintaan. Unionin yleinen tuomioistuin nimittäin totesi sen 32 kohdassa vain, että Eurooppa-neuvosto oli 24.6.2019 päivätyssä kirjeessään selittänyt selvästi syyt, joiden vuoksi se ei voinut toimia valittajan vaatimalla tavalla, mutta se ei tehnyt tästä päätelmää, jonka valittaja väittää sen tehneen.
26
Siltä osin kuin valittajan väite on ymmärrettävä siten, että siinä arvostellaan unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei se katsonut mainitun kirjeen perustelujen olleen ristiriitaisia, on todettava, että samaan kirjeeseen sisältyvän vakuuttelun, jonka mukaan Eurooppa-neuvosto pitää petosten ja muun Euroopan unionin taloudellisiin etuihin vaikuttavan laittoman toiminnan torjuntaa erittäin tärkeänä, ja toisaalta sen, että kyseinen toimielin kieltäytyi toimivallan puuttumisen vuoksi toimimasta valittajan vaatimalla tavalla, välillä ei selvästikään ole ristiriitaa.
27
Tästä seuraa, että tämä väite on selvästi perusteeton.
28
Toiseksi valittajan väitteestä, jonka mukaan Eurooppa-neuvosto oli 24.6.2019 päivätyssä kirjeessään jättänyt noudattamatta velvollisuuttaan viestiä selkeästi ja ymmärrettävästi, on todettava, että SEUT 256 artiklasta, Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisestä kohdasta ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 169 artiklan 2 kohdasta ilmenee, että valituksessa on yksilöitävä täsmällisesti, mitkä unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun perustelujen kohdat riitautetaan, ja esitettävä perustelut, joilla tätä vaatimusta erityisesti tuetaan (tuomio 16.9.2020, BP v. FRA, C‑669/19 P, ei julkaistu, EU:C:2020:713, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29
Nyt käsiteltävässä asiassa valittaja esittää ainoastaan hyvin yleisen väitteen esittämättä niitä oikeudellisia perusteluja, joilla pyrittäisiin osoittamaan, miltä osin Eurooppa-neuvoston 24.6.2019 päivätyssä kirjeessään esittämä toteamus ei olisi selkeä tai ymmärrettävä, ja vielä vähemmän, miten unionin yleinen tuomioistuin olisi tehnyt tässä yhteydessä oikeudellisen virheen. Tämä väite on näin ollen jätettävä tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.
30
Lisäksi on muistutettava, että laiminlyöntikanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskeva kysymys on erillinen kysymyksestä, voiko pyynnön vastaanottaneen unionin toimielimen toteuttama toimi, jolla sen toimimatta jättäminen on lopetettu, olla kumoamiskanteen kohteena (ks. vastaavasti tuomio, CJ v. Euroopan unionin tuomioistuin, C‑634/19 P, ei julkaistu, EU:C:2020:474, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Valittajan väite, jonka mukaan kanteen nostaminen SEUT 263 artiklan nojalla kyseisestä Eurooppa-neuvoston kirjeestä olisi hyödytöntä, on näin ollen tehoton.
31
Edellä esitetyn perusteella ensimmäinen valitusperuste on jätettävä osaksi tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, ja osaksi hylättävä selvästi perusteettomana.
Kolmas, viides ja kahdestoista valitusperuste
32
Valittaja väittää kolmannessa valitusperusteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisen määräyksen 25–27 kohdassa ottanut valittajan asiavaltuuden osoittamisen osalta lainvastaisesti käyttöön kaksi lisäedellytystä, jotka eivät sisälly SEUT 265 artiklan kolmanteen kohtaan, luettuna yhdessä SEUT 263 artiklan neljännen kohdan kanssa, ja tehnyt oikeudellisen virheen päätellessään, ettei valittajalla ole asiavaltuutta eikä oikeussuojan tarvetta.
33
Valittaja väittää viidennessä valitusperusteessaan, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 2 artiklaa ja perusoikeuskirjan 2 artiklaa on rikottu siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin on katsonut valituksenalaisen määräyksen 39 kohdassa, ettei väitetty laiminlyönti koskenut valittajaa suoraan eikä erikseen, huolimatta siitä, että hänen fyysistä koskemattomuuttaan on uhattu Tšekin tasavallan pääministerin hänestä esittämien lausumien vuoksi.
34
Valittaja väittää kahdennessatoista valitusperusteessaan, että valituksenalaisen määräyksen 27 ja 38 kohdassa on loukattu perustavanlaatuista oikeutta yhdenvertaisuuteen lain edessä, sellaisena kuin se on vahvistettu SEU 2 artiklassa. Valittajan mukaan näistä kahdesta kohdasta seuraa, että ainoastaan niillä, jotka ovat unionin jäsenvaltioissa käytössä olevista varoista suoritettujen maksujen vastaanottajia, on asiavaltuus riitauttaa niiden sääntöjenmukaisuus.
35
Valittaja riitauttaa näillä kolmella valitusperusteella siten lähinnä unionin yleisen tuomioistuimen päätelmän, jonka mukaan hänen kanteensa tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuivat, koska hänellä ei ollut asiavaltuutta eikä oikeussuojan tarvetta.
36
Koska unionin yleinen tuomioistuin ei tämän määräyksen 20–31 kohdassa esitetyistä syistä tehnyt oikeudellista virhettä jättäessään kanteen tutkimatta sillä perusteella, että Eurooppa-neuvosto oli määritellyt kantansa 5.6.2019 esitettyyn toimintakehotukseen ennen kyseisen kanteen nostamista, ei ole tarpeen tutkia, onko edellisessä kohdassa mainittu unionin yleisen tuomioistuimen päätelmä oikeudellisesti virheellinen. Koska kyseinen kanne on jätetty tutkimatta, tällaisella mahdollisella virheellä ei siten olisi mitään vaikutusta riidan ratkaisun kannalta eikä se vaikuttaisi valituksenalaisen määräyksen määräysosaan (ks. analogisesti tuomio 3.10.2013, Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. parlamentti ja neuvosto, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 74 kohta ja määräys 25.10.2016, VSM Geneesmiddelen v. komissio, C‑637/15 P, ei julkaistu, EU:C:2016:812, 54 ja 55 kohta).
37
Kolmas, viides ja kahdestoista valitusperuste on näin ollen hylättävä tehottomina.
Kuudes ja yhdestoista valitusperuste
38
Valittaja vetoaa kuudennessa valitusperusteessaan siihen, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaa ja perusoikeuskirjan 47 artiklaa on rikottu, ja yhdennessätoista valitusperusteessaan siihen, että oikeuden toteutumisen perusarvoa, sellaisena kuin se on vahvistettu SEU 2 artiklassa, on loukattu, koska unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että hänen kanteensa oli valituksenalaisessa määräyksessä esitetyistä syistä jätettävä tutkimatta.
39
Tästä on riittävää todeta, että vaikka unionin tuomioistuimessa nostetun kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä on tulkittava unionin oikeuden arvojen ja perusoikeuksien valossa, ne eivät kuitenkaan voi muuttaa perussopimuksissa määrättyä tuomioistuinvalvontaa koskevaa järjestelmää eivätkä etenkään niitä sääntöjä, jotka koskevat unionin tuomioistuimissa suoraan nostettujen kanteiden tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä (ks. vastaavasti tuomio 3.10.2013, Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. parlamentti ja neuvosto, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 97 kohta ja määräys 8.2.2018, CBA Spielapparate- und Restaurantbetrieb v. komissio, C‑508/17 P, ei julkaistu, EU:C:2018:72, 20 kohta).
40
Kuudes ja yhdestoista valitusperuste on näin ollen hylättävä selvästi perusteettomina.
Neljäs, seitsemäs, kahdeksas, yhdeksäs, kymmenes, kolmastoista ja neljästoista valitusperuste
41
Neljäs, seitsemäs, kahdeksas, yhdeksäs, kymmenes, kolmastoista ja neljästoista valitusperuste koskevat valituksenalaisen määräyksen 34–38 kohtaan sisältyviä perusteluja, joissa on kyse unionin yleisessä tuomioistuimessa nostetun kanteen aineellisesta kysymyksestä.
42
Koska tämän määräyksen 20–31 kohdasta ilmenee, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi perustellusti valituksenalaisen määräyksen 39 kohdassa, että sen käsiteltäväksi saatettu kanne oli jätettävä tutkimatta, kyseiset perustelut ovat ylimääräisiä perusteluja.
43
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun ylimääräisiä perusteluja koskevat väitteet on muutoksenhaun yhteydessä hylättävä tehottomina, koska ne eivät voi johtaa kyseisen ratkaisun kumoamiseen (ks. vastaavasti tuomio 12.11.2020, Gollnisch v. parlamentti, C‑676/19 P, ei julkaistu, EU:C:2020:916, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
44
Näin ollen neljäs, seitsemäs, kahdeksas, yhdeksäs, kymmenes, kolmastoista ja neljästoista valitusperuste, jotka koskevat aineellista kysymystä, josta ei ollut tarpeen lausua, koskevia valituksenalaisen määräyksen perusteluja, on hylättävä tehottomina.
Toinen valitusperuste
45
Valittaja väittää toisessa valitusperusteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi työjärjestyksensä 130 artiklan 3 ja 7 kohtaa sekä Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaa sisällyttäessään valituksenalaisen määräyksen 34–38 kohtaan toteamuksia, jotka koskivat kanteen aineellista kysymystä ja jotka olisi pitänyt esittää tuomiossa.
46
Kuten tämän määräyksen 41–43 kohdasta ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin tutki valituksenalaisen määräyksen mainituissa kohdissa kanteen aineellisen kysymyksen vain ylimääräisenä seikkana.
47
Tästä seuraa, että toinen valitusperuste on hylättävä tehottomana.
Kuudestoista valitusperuste
48
Valittaja pyrkii kuudennellatoista valitusperusteellaan valittamaan välitoimimääräyksestä ja tekemään uuden välitoimihakemuksen.
49
Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 39 ja 57 artiklasta, luettuina yhdessä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 160 artiklan 4 kohdan ja 190 artiklan 1 kohdan kanssa, ilmenee kuitenkin, että tällainen valitus ja tällainen välitoimihakemus on tehtävä erillisellä asiakirjalla.
50
Koska mainittuja valitusta ja välitoimihakemusta ei ole nyt käsiteltävässä asiassa tehty tällä tavalla, niiden tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.
Viidestoista valitusperuste
51
Valittaja väittää viidennessätoista valitusperusteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin loukkasi oikeudellisen ennakoitavuuden periaatetta, kun se velvoitti hänet korvaamaan oikeudenkäyntikulut, vaikka niiden määrää ei ilmoitettu valituksenalaisessa määräyksessä ja vaikka oikeudenkäyntikuluja koskevissa unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 133–141 artiklassa ei ole aineellisoikeudellista sääntöä, jonka perusteella oikeudenkäyntikulut voidaan määrittää.
52
Tästä on riittävää muistuttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun kaikki muut valitusperusteet on hylätty, oikeudenkäyntikuluja koskevan unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun väitettyyn virheellisyyteen kohdistuva vaatimus on jätettävä tutkimatta Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan toisen kohdan nojalla, jonka mukaan muutosta ei voida hakea vain oikeudenkäyntikulujen määrän osalta tai siltä osin, kuka vastaa oikeudenkäyntikuluista (määräys 12.1.2017, Europäischer Tier- und Naturschutz ja Giesen v. komissio, C‑343/16 P, ei julkaistu, EU:C:2017:10, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
53
Kun muut valitusperusteet on hylätty, viidestoista valitusperuste on jätettävä tutkimatta, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.
54
Kaiken edellä esitetyn perusteella valitus on hylättävä kokonaisuudessaan, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat osaksi ja koska se on osaksi selvästi perusteeton.
Oikeudenkäyntikulut
55
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 137 artiklassa, jota kyseisen työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla sovelletaan muutoksenhakuun, määrätään, että oikeudenkäyntikuluja koskeva ratkaisu annetaan tuomiossa tai määräyksessä, jolla asian käsittely päätetään.
56
Koska tämä määräys annetaan ennen kuin valitus on annettu tiedoksi vastapuolelle ja näin ollen ennen kuin vastapuolelle on voinut aiheutua oikeudenkäyntikuluja, on määrättävä, että valittaja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on määrännyt seuraavaa:
1)
Valitus hylätään, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat osaksi ja koska se on osaksi selvästi perusteeton.
2)
Lukáš Wagenknecht vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.