62012CC0060
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
ELEANOR SHARPSTON
18 päivänä heinäkuuta 2013 (
1
)
Asia C‑60/12
Marián Baláž
(Ennakkoratkaisupyyntö – Vrchní soud v Praze (Tšekin tasavalta))
”Poliisiyhteistyö ja rikosasioissa tehtävä oikeudellinen yhteistyö — Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta taloudellisiin seuraamuksiin tehty puitepäätös 2005/214/YOS — Tilaisuus saattaa asia sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”
1.
Puitepäätöksellä 2005/214/YOS (
2
) (jäljempänä puitepäätös) laajennetaan vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisalaa taloudellisiin seuraamuksiin. Siinä velvoitetaan jäsenvaltiot panemaan täytäntöön toisen jäsenvaltion tekemä päätös taloudellisen seuraamuksen määräämisestä muun muassa, jos kyseisen päätöksen on tehnyt muu viranomainen kuin tuomioistuin, edellyttäen, että kyseisellä henkilöllä on ollut ”tilaisuus saattaa asia sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”. Tällä ennakkoratkaisupyynnöllä unionin tuomioistuinta pyydetään ratkaisemaan, miten tätä ilmaisua on tulkittava. Kysymykseen vastaaminen edellyttää, että unionin tuomioistuin löytää sopivan tasapainon tällaisten seuraamusten vastavuoroisen tunnustamisen ja täytäntöönpanon sekä perusoikeuksien tehokkaan suojan välille.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
EU:n lainsäädäntö
Puitepäätös
2.
Puitepäätöksen johdanto-osan ensimmäisessä, toisessa, neljännessä ja viidennessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(1)
Tampereella 15 ja 16 päivänä lokakuuta 1999 kokoontunut Eurooppa-neuvosto hyväksyi vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen, josta olisi tultava unionin oikeudellisen yhteistyön peruskivi sekä riita- että rikosasioissa.
(2)
Vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta olisi sovellettava myös oikeus- tai hallintoviranomaisten määräämiin taloudellisiin seuraamuksiin niiden täytäntöönpanon helpottamiseksi muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa seuraamukset on määrätty.
– –
(4)
Tähän puitepäätökseen olisi kuuluttava tieliikennerikkomusten johdosta määrätyt sakkorangaistukset.
(5)
Tässä puitepäätöksessä kunnioitetaan perusoikeuksia ja noudatetaan Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklassa tunnustettuja ja Euroopan unionin perusoikeuskirjasta, erityisesti sen VI luvusta, kuvastuvia periaatteita. – –”
3.
Puitepäätöksen nojalla tunnustettavat päätökset on määritelty 1 artiklan a alakohdan i–iv alakohdassa. Puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa säädetään seuraavaa:
”’päätöksellä’ [tarkoitetaan] lopullista päätöstä, jossa luonnollinen tai oikeushenkilö velvoitetaan taloudellisen seuraamuksen suorittamiseen ja jonka on antanut:
– –
iii)
päätöksen antaneen valtion muu viranomainen kuin tuomioistuin mainitun valtion kansallisen lainsäädännön nojalla lainrikkomuksina rangaistavien tekojen johdosta edellyttäen, että kyseisellä henkilöllä on ollut tilaisuus saattaa asia sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”.
4.
Puitepäätöksen 1 artiklan b alakohdassa säädetään seuraavaa:
”’taloudellisella seuraamuksella’ [tarkoitetaan] velvollisuutta maksaa:
i)
rahasumma, joka on päätöksessä määrätty maksettavaksi jonkin rangaistavan teon johdosta”.
5.
Päätöksen antaneella valtiolla tarkoitetaan 1 artiklan c alakohdan mukaan ”jäsenvaltiota, jossa tässä puitepäätöksessä tarkoitettu päätös on annettu”.
6.
Täytäntöönpanovaltiolla tarkoitetaan 1 artiklan d alakohdan mukaan ”jäsenvaltiota, johon päätös on siirretty täytäntöönpanoa varten”.
7.
Puitepäätöksen 3 artiklan otsikko on ”Perusoikeudet”, ja siinä todetaan seuraavaa:
”Tämä puitepäätös ei aiheuta muutoksia velvoitteeseen kunnioittaa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklassa vahvistettuja perusoikeuksia ja oikeudellisia perusperiaatteita.”
8.
Puitepäätöksen 4 artiklan mukaan päätös on lähetettävä yhdessä mallin mukaisen todistuksen (
3
) kanssa jäsenvaltioon, ”jossa sillä luonnollisella tai oikeushenkilöllä, jota vastaan päätös on annettu, on omaisuutta tai tuloja taikka asuinpaikkansa tai, jos on kyse oikeushenkilöstä, rekisteröity kotipaikkansa”.
9.
Puitepäätöksen 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, luetellaan ne rangaistavat teot, joita koskevat päätökset on tunnustettava ja pantava täytäntöön puitepäätöksen nojalla. Puitepäätöksen 5 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Seuraavat rangaistavat teot, mikäli ne ovat päätöksen antaneessa valtiossa rangaistavia ja sellaisina kuin ne on määritelty päätöksen antaneen valtion lainsäädännössä, edellyttävät päätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa tämän puitepäätöksen mukaisesti ja ilman kaksoisrangaistavuuden tutkimista:
– –
—
tieliikennerikkomukset
– –”
10.
Puitepäätöksen 6 artiklassa, jonka otsikko on ”Päätösten tunnustaminen ja täytäntöönpano”, säädetään seuraavaa:
”Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisten viranomaisten on tunnustettava ja pantava täytäntöön 4 artiklan mukaisesti lähetetty päätös ilman muita muodollisuuksia ja toteutettava viipymättä kaikki sen täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet, jollei toimivaltainen viranomainen päätä vedota johonkin 7 artiklan mukaisista perusteista tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kieltäytymiselle.”
11.
Puitepäätöksen 7 artiklassa luetellaan perusteet tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle. Sen 7 artiklan 3 kohdassa säädetään tietyistä näistä perusteista seuraavaa:
”Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on – –, ennen kuin se tekee päätöksen olla tunnustamatta päätöstä ja panematta sitä täytäntöön joko kokonaan tai osittain, kuultava päätöksen antaneen valtion toimivaltaista viranomaista asianmukaisin keinoin ja tarvittaessa pyydettävä sitä toimittamaan mahdolliset tarvittavat tiedot viipymättä.”
12.
Puitepäätöksen 20 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kukin jäsenvaltio voi, mikäli 4 artiklassa tarkoitetun todistuksen perusteella on aihetta olettaa, että Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklassa vahvistettuja perusoikeuksia tai oikeudellisia perusperiaatteita on rikottu, päättää olla tunnustamatta ja panematta täytäntöön päätöksiä. Sovelletaan 7 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä.”
Euroopan unionin perusoikeuskirja (jäljempänä perusoikeuskirja)
13.
Perusoikeuskirjan 47 artiklassa määrätään oikeudesta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin.
14.
Perusoikeuskirjan 48 artiklassa määrätään syyttömyysolettamasta ja oikeudesta puolustukseen. Näiden oikeuksien merkitys ja ulottuvuus ovat samat kuin ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 6 artiklan 2 ja 3 kappaleessa taattujen oikeuksien. (
4
)
15.
Perusoikeuskirjan 49 artiklan 3 kohdassa määrätään, että ”rangaistus ei saa olla epäsuhteessa rikoksen vakavuuteen”.
16.
Perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdassa määrätään, että siltä osin kuin perusoikeuskirjan oikeudet vastaavat Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattuja oikeuksia, ”niiden merkitys ja ulottuvuus ovat samat kuin [Euroopan ihmisoikeussopimuksessa].”
Euroopan ihmisoikeussopimus
17.
Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa määrätään oikeudesta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa. Sopimuksen 6 artiklan 2 kappaleen mukaan ”jokaisella rikoksesta syytetyllä” on oikeus tulla pidetyksi ”syyttömänä, kunnes hänen syyllisyytensä on laillisesti näytetty toteen”, ja sen 6 artiklan 3 kappaleessa luetellaan syytetylle taattavat vähimmäisoikeudet:
”a)
oikeus saada viipymättä yksityiskohtainen tieto häneen kohdistettujen syytteiden sisällöstä ja perusteista hänen ymmärtämällään kielellä;
b)
oikeus saada riittävästi aikaa ja edellytykset valmistella puolustustaan;
c)
oikeus puolustautua henkilökohtaisesti tai itse valitsemansa oikeudenkäyntiavustajan välityksellä, ja jos hän ei pysty itse maksamaan saamastaan oikeusavusta, hänen on saatava se korvauksetta oikeudenmukaisuuden niin vaatiessa;
d)
oikeus kuulustella tai kuulustuttaa todistajia, jotka kutsutaan todistamaan häntä vastaan, ja saada hänen puolestaan esiintyvät todistajat kutsutuiksi ja kuulustelluiksi samoissa olosuhteissa kuin häntä vastaan todistamaan kutsutut todistajat;
e)
oikeus saada maksutta tulkin apua, jos hän ei ymmärrä tai puhu tuomioistuimessa käytettyä kieltä.”
Tšekin lainsäädäntö
18.
Tšekin lainsäädännössä säädetään toisen jäsenvaltion tuomioistuinten määräämien taloudellisten seuraamusten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta rikosprosessilain mukaisesti. Kyseisenä ajankohtana voimassa olleen rikosprosessilain version 460 o §:ssä säädettiin seuraavaa:
”(1)
Tämän luvun säännöksiä sovelletaan menettelyyn, joka koskee rikoksen tai muun lainrikkomuksen perusteella määrätyn sellaisen lainvoimaisen tuomion tunnustamista ja täytäntöönpanoa taikka muun tällaisen tuomion perusteella ja Euroopan unionin lainsäädännön mukaisesti annetun sellaisen päätöksen tunnustamista ja täytäntöönpanoa, jolla
a)
määrätään rahamääräinen seuraamus,
– –
jos kyseisen päätöksen on antanut Tšekin tasavallan tuomioistuin rikosoikeudenkäyntimenettelyssä – – tai muun Euroopan unionin jäsenvaltion tuomioistuin rikosoikeudenkäyntimenettelyssä taikka tällaisen valtion hallintoviranomainen sillä edellytyksellä, että hallintoviranomaisen päätökseen, joka koskee rikosta tai muuta rikkomusta, voidaan hakea muutosta sellaisessa tuomioistuimessa, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa – –”.
19.
Rikosoikeudenkäyntilain 460 r §:ssä säädettiin seuraavaa:
”(1) Virallisen syyttäjän toimitettua kirjalliset huomautuksensa Krajský soud ratkaisee julkisessa oikeudenkäynnissä antamassaan tuomiossa, tunnustetaanko toisen Euroopan unionin jäsenvaltion tekemä taloudellista seuraamusta tai sakkorangaistusta koskeva päätös, jonka kyseisen valtion toimivaltaiset viranomaiset ovat sille toimittaneet, vai kieltäydytäänkö sen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta. Tuomio annetaan tiedoksi asianomaiselle henkilölle ja viralliselle syyttäjälle.”
Itävallan lainsäädäntö
20.
Itävallan oikeusjärjestelmässä erotetaan toisistaan hallintorikosoikeudellisen lainsäädännön rikkomiseen ja rikosoikeudellisen lainsäädännön rikkomiseen perustuvat rangaistavat teot. Molemmissa tapauksissa rangaistavasta teosta syytetyllä on oikeus saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa. Hallinnolliset rikkomukset, joihin kuuluu monia tieliikennerikkomuksia, käsittelee Bezirkshauptmannschaft (alueellinen hallintoviranomainen) ensimmäisessä oikeusasteessa. Sen jälkeen kun kaikki muutoksenhakukeinot Bezirkshauptmannschaftissa on käytetty, sen päätökseen voi hakea muutosta Unabhängiger Verwaltungssenatissa (riippumaton hallintotuomioistuin).
21.
Hallinnollisia rikkomuksia koskevasta menettelystä säädetään hallinnollisista seuraamusmaksuista vuonna 1991 annetussa laissa (Verwaltungsstrafgesetz). Vakavat rangaistavat teot sitä vastoin käsitellään vain tuomioistuimissa. Kyseisiin tekoihin sovelletaan vuodelta 1975 olevaa rikosprosessilakia (Strafprozessordnung).
Tosiseikat, menettely ja ennakkoratkaisukysymykset
22.
Poliisi pysäytti Marián Balážin, joka asuu Tšekin tasavallassa, 22.10.2009 kello 00.40 Itävallassa lähellä Kufsteinia hänen ollessaan kuljettamassa Tšekin tasavallassa rekisteröityä nivellettyä tavarankuljetusajoneuvoa. Baláž sai jatkaa matkaansa Itävallan poliisin punnittua ajoneuvon ajoneuvovaa’alla.
23.
Bezirkshauptmannschaft Kufstein (Itävalta) teki 25.3.2010 päätöksen, jossa se totesi Balážin syyllistyneen 22.10.2009 tieliikennerikkomukseen kuljettamalla yli 3,5 tonnia painavaa ajoneuvoa tiellä, jolla tällainen kuljettaminen oli kielletty liikennemerkillä. Päätöksessä määrättiin Balážille 220 euron suuruinen sakko, jonka maksamatta jättämisestä seuraisi 60 tunnin vankeusrangaistus.
24.
Okresní soud Teplice (Teplicen alioikeus, Tšekin tasavalta) ilmoitti Balážille päätöksestä 2.7.2010. Kansallisesta asiakirja-aineistosta ilmenee, että Balážille annettiin (todennäköisesti) jäljennös tšekin kielelle käännetystä päätöksestä (, jossa todettiin, että siihen on haettava muutosta kahden viikon kuluessa), ja sen yhteydessä asiakirja, josta ilmenivät hänen Tšekin lainsäädännön mukaiset oikeutensa. On epäselvää, saiko hän mitään lisätietoa (ja jos sai, tarkkaan ottaen mitä) Itävallan lainsäädännön mukaisista oikeuksistaan joko riitauttaa päätös tai toimittaa lieventäviä seikkoja koskevaa aineistoa, taikka siitä, että päätös oli riitautettava kahden viikon kuluessa 2.7.2010 lukien (eikä suinkaan Bezirkshauptmannschaftin päätöksen tekopäivämäärästä 25.3.2010 lukien). (
5
)
25.
Bezirkshauptmannschaft pyysi Krajský soud v Ústí nad Labemilta (Ústí nad Labemin alueellinen tuomioistuin, jäljempänä Krajský soud) (Tšekin tasavalta) 19.1.2011 päivätyllä kirjeellä päätöksen tunnustamista ja täytäntöönpanoa Tšekin tasavallassa. Kirjeen liitteenä oli mallin mukainen todistus, jossa todettiin, että kyseessä oli muun viranomaisen kuin tuomioistuimen tekemä päätös, joka koski kansallisen lainsäädännön mukaan lainrikkomuksena rangaistavia tekoja, tässä tapauksessa tieliikennerikkomuksia. Todistuksen mukaan Balážille oli ilmoitettu hänen oikeudestaan riitauttaa päätös sellaisessa tuomioistuimessa, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa, ja riitauttamisen määräajoista. Todistuksen mukaan Baláž ei myöskään ollut riitauttanut päätöstä, josta oli näin ollen tullut kirjallisen menettelyn jälkeen lainvoimainen 17.7.2010.
26.
Krajský soudin 17.5.2011 pitämässä istunnossa Balážin asiamies väitti, ettei päätöstä voitu panna täytäntöön, koska sitä koskeva muutoksenhaku olisi Itävallan lainsäädännön mukaan käsitelty Unabhängiger Verwaltungssenatissa, joka ei ole erityisesti rikosasioissa toimivaltainen tuomioistuin.
27.
Krajský soud hylkäsi väitteen ja katsoi, että päätös on tunnustettava ja pantava täytäntöön Tšekin tasavallassa. Baláž valitti tuomiosta Vrchní soud v Prazeen (korkein oikeus, Praha). Kyseinen tuomioistuin pitää tarpeellisena ratkaista, kuuluuko päätös puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohdan soveltamisalaan ja täyttääkö se siksi tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevat edellytykset. Se on kuitenkin epävarma ilmausten ”sellainen tuomioistuin, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa” ja ”tilaisuus saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi” tulkinnasta. Näin ollen se on lykännyt asian käsittelyä ja esittänyt seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [puitepäätöksen] 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa olevaa käsitettä ’tuomioistuin, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa’ pidettävä unionin oikeuden itsenäisenä käsitteenä?
2a)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, mitä yleisiä tunnusomaisia piirteitä on oltava valtion sellaisella tuomioistuimella, joka voi asianomaisen henkilön aloitteesta tutkia tietyn hänen asiansa suhteessa muun viranomaisen kuin tuomioistuimen (hallintoviranomainen) antamaan päätökseen, jotta sitä voidaan pitää puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa tarkoitettuna ’tuomioistuimena, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa’?
2b)
Voidaanko Itävallan riippumatonta hallintotuomioistuinta (Unabhängiger Verwaltungssenat) pitää puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa tarkoitettuna ’tuomioistuimena, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa’?
2c)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko täytäntöönpanevan valtion toimivaltaisen viranomaisen tulkittava puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa olevaa käsitettä ’tuomioistuin, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa’ sen valtion lain perusteella, jonka viranomainen on antanut puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa tarkoitetun päätöksen, vai tällaisen päätöksen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta päättävän valtion lain perusteella?
3)
Onko henkilöllä puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa tarkoitettu ’tilaisuus saattaa asia sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa’ siinäkin tapauksessa, ettei asianomainen henkilö saa asiaa suoraan ’sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa’, vaan hänen on ensiksi riitautettava muun viranomaisen kuin tuomioistuimen (hallintoviranomaisen) antama päätös, mikä merkitsee sitä, että kyseisen viranomaisen päätöksestä tulee riitauttamisen perusteella tehoton ja että samassa viranomaisessa käynnistetään tavanomainen muutoksenhakumenettely, sekä sitä, että vasta mainitussa tavanomaisessa muutoksenhakumenettelyssä annettuun päätökseen voidaan hakea muutosta ’sellaisessa tuomioistuimessa, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa’?
Kun on kyse siitä, että henkilöllä säilyy ’tilaisuus saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi’, onko tarpeen ratkaista kysymyksiä siitä, onko muutoksenhaussa ’tuomioistuimessa, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa’ kyse tavanomaisesta muutoksenhausta (muutoksenhaku sellaiseen päätökseen, joka ei ole lainvoimainen) vai ylimääräisestä muutoksenhausta (muutoksenhaku lainvoimaiseen päätökseen) ja onko ’tuomioistuimella, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa’ kyseisen muutoksenhaun perusteella toimivalta tutkia asia kokonaan uudelleen sekä tosi- että oikeusseikkojen osalta?”
28.
Kirjallisia huomautuksia unionin tuomioistuimelle ovat esittäneet Alankomaiden, Italian, Itävallan, Ruotsin ja Tšekin tasavallan hallitukset sekä Euroopan komissio. Itävallan ja Tšekin tasavallan hallitukset ja komissio esittivät suullisia huomautuksia 12.3.2013 pidetyssä istunnossa ja vastasivat unionin tuomioistuimen kysymyksiin. Baláž ei esittänyt kirjallisia huomautuksia eikä ollut edustettuna istunnossa.
Asian tarkastelu
Alustavat huomautukset
29.
Puitepäätös 2002/514 on yksi niistä viime vuosina käyttöön otetuista toimenpiteistä, joissa sovelletaan vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta rikosoikeuteen liittyvissä asioissa. Sen tarkoituksena on helpottaa taloudellisten seuraamusten täytäntöönpanoa muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa seuraamukset on määrätty. Asianomaisen henkilön suojelu – vastapainona taloudellisen seuraamuksen vastavuoroiselle tunnustamiselle – varmistetaan takaamalla (1 artikla), että puitepäätöksen nojalla tapahtuva vastavuoroinen tunnustaminen ja siten myös täytäntöönpano koskevat vain sellaisia päätöksiä, jotka on tehnyt i) ”päätöksen antaneen valtion tuomioistuin teon johdosta, joka mainitun valtion lainsäädännön nojalla on rikos” (1 artiklan a alakohdan i alakohta) tai ii) ”tuomioistuin, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa” (1 artiklan a alakohdan iv alakohta) taikka joiden osalta on ollut ”tilaisuus saattaa asia sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa” (1 artiklan a alakohdan ii ja iii alakohta).
30.
Käytännön syistä käytän jäljempänä nimitystä ”taloudellista seuraamusta koskeva päätös” sellaisesta lainvoimaisesta päätöksestä, jossa velvoitetaan taloudellisen seuraamuksen suorittamiseen jonkin 5 artiklassa luetellun rangaistavan teon johdosta. Puitepäätöstä noudatellen käytän nimitystä ”päätöksen antanut valtio” siitä jäsenvaltiosta, jossa taloudellinen seuraamus on määrätty, ja nimitystä ”täytäntöönpanovaltio” siitä jäsenvaltiosta, jossa seuraamuksen täytäntöönpanoa vaaditaan.
31.
Puitepäätös perustuu vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen (johdanto-osan ensimmäinen perustelukappale), ja siinä kunnioitetaan perusoikeuksia ja noudatetaan SEU 6 artiklassa tunnustettuja ja perusoikeuskirjasta kuvastuvia periaatteita (johdanto-osan viides perustelukappale). Puitepäätöksen 3 artiklassa säädetään lisäksi nimenomaisesti seuraavaa: ”Tämä puitepäätös ei aiheuta muutoksia velvoitteeseen kunnioittaa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklassa vahvistettuja perusoikeuksia ja oikeudellisia perusperiaatteita.” Lainsäätäjän tarkoituksena on siis selvästi ollut helpottaa taloudellisten seuraamusten rajat ylittävää täytäntöönpanoa ja samalla säilyttää asianmukaiset takeet niiden henkilöiden osalta, joita seuraamusten täytäntöönpano koskee.
32.
Tämän näennäisen neutraalin toteamuksen taustalla on useita varsin ristiriitaisia kysymyksiä, joita on käsiteltävä. Herää ensinnäkin kysymys, perustuuko puitepäätöksen soveltamisalaan kuuluvien taloudellisia seuraamuksia koskevien päätösten luettelo johonkin erityiseen logiikkaan. Toinen kysymys kuuluu, millainen tarkkaan ottaen on se suoja, joka henkilölle olisi lainsäätäjän mukaan annettava. Kun otetaan huomioon se ilmeinen tosiseikka, että rahallisen seuraamuksen määräämisestä aiheutuva varsinainen taloudellinen sanktio määräytyy sen kohteena olevan henkilön tilanteen mukaan, on kolmanneksi kysyttävä, missä järjestelmän vaiheessa on tarkoitus arvioida seuraamuksen oikeasuhteisuutta.
33.
Puitepäätöksen 5 artiklan luettelo niistä rangaistavista teoista, joiden johdosta taloudellisia seuraamuksia koskevia päätöksiä voidaan panna täytäntöön, on epäyhtenäinen kokoelma, joka näyttää perustuvan pääasiassa eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen 2002/584/YOS (
6
) 2 artiklassa säädettyihin rikoksiin. Kyseiseen 5 artiklan luetteloon on kuitenkin lisätty useita rangaistavia tekoja: salakuljetus, aineettomien oikeuksien loukkaaminen, henkilöihin kohdistuvat uhkaukset ja väkivallanteot, vahingonteko, varkaus ja – olennaisimpana nyt käsiteltävän asian kannalta – ”tieliikennerikkomukset”.
34.
Myönnän, että minun on hieman vaikea ymmärtää, minkä logiikan perusteella lainsäätäjä on sisällyttänyt tämän viimeisen elementin puitedirektiiviin, jossa muuten käsitellään lähtökohtaisesti niin kutsuttuja ”rikosoikeuden pääsuuntauksia” (lukuun ottamatta sitä ilmeistä hyötyä, jota jäsenvaltiot saavat varmistaessaan, että tällaisia seuraamuksia voidaan määrätä muista jäsenvaltioista tuleville autoilijoille). On joka tapauksessa selvää, että puitepäätöksessä tarkoitetussa menettelyssä viitataan laajasti rikosoikeudellisiin käsitteisiin, (
7
) ja sen tarkoituksena on varmistaa täysimääräisten ja asianmukaisten takeiden – sellaisten, joita rikosoikeudenkäyntimenettelyssä on perusteltua edellyttää – noudattaminen ennen kuin taloudellista seuraamusta koskeva päätös voidaan panna täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltiossa. Koska myös ”tieliikennerikkomukset” on mainittu rangaistavien tekojen luettelossa, tästä seuraa, että tieliikennelainsäädännön rikkomisesta johtuvan taloudellista seuraamusta koskevan päätöksen täytäntöönpanon yhteydessä olisi oltava saatavilla samat takeet kuin vaikkapa lahjonnasta, huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laittomasta kaupasta tai salakuljetuksesta johtuvan taloudellista seuraamusta koskevan päätöksen yhteydessä.
35.
Puitepäätöksellä käyttöön otettu taloudellisia seuraamuksia koskevien päätösten vastavuoroinen tunnustamisjärjestelmä edellyttää toisin sanoen jäsenvaltioiden vahvaa keskinäistä luottamusta. Eurooppa-neuvosto on kuitenkin Tukholman ohjelmassaan todennut, että ”epäiltyjen ja syytettyjen oikeuksien suojelu rikosoikeudellisissa menettelyissä kuuluu unionin perusarvoihin, ja se on keskeinen pyrittäessä säilyttämään jäsenvaltioiden keskinäinen luottamus ja kansalaisten luottamus unionia kohtaan”. (
8
) Tästä nimenomaisesta syystä kansalaisille annettavan suojan, jonka nojalla heillä ”on ollut tilaisuus saattaa asia sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa” (puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan ii ja iii alakohdan mukaisesti), on todennäköisesti tarkoitus vastata suojaa, jonka antaa ”päätöksen antaneen valtion tuomioistuin teon johdosta, joka mainitun valtion lainsäädännön nojalla on rikos” (1 artiklan a alakohdan i alakohta) tai sitä tosiseikkaa, että päätöksen on tehnyt ”tuomioistuin, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa” (1 artiklan a alakohdan iv alakohta).
36.
On ehkä houkutteleva ajatus, että koska ”tieliikennerikkomukset” eivät sinänsä ole yhtä tuomittavia kuin terrorismi tai tahalliset henkirikokset, ei henkilö, joka on velvoitettu suorittamaan ensin mainittuun liittyvän taloudellisen seuraamuksen, tarvitse yhtä kipeästi kaikkia niitä rikosoikeudellisia suojakeinoja kuin viimeksi mainituista tuomittu henkilö. Mielestäni tällainen lähestymistapa on hylättävä. Puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdassa täsmennetään vain hieman toisistaan poikkeavin sanamuodoin, että päätöksen täytäntöönpanon edellytyksenä on suoja, joka perustuu siihen, että henkilöllä on ollut pääsy ”päätöksen antaneen valtion tuomioistui[mee]n teon johdosta, joka – – on rikos” tai ”tuomioistui[mee]n, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”. Lähden siitä, että nämä kaksi sanamuotoa vastaavat käytännössä toisiaan ja ettei suojan taso voi samassa oikeudellisessa välineessä (puitepäätös) vaihdella merkittävästi sen mukaan, miten vakavana luettelossa mainittua rangaistavaa tekoa, jonka johdosta taloudellista seuraamusta koskeva päätös on tehty, pidetään. Tukholman ohjelman mukaan ”[on] ensiarvoisen tärkeää, että toisaalta lainvalvontatoimia sekä toisaalta henkilöiden oikeuksien suojaamiseen ja oikeusvaltioperiaatteen ja kansainvälistä suojelua koskevien sääntöjen noudattamiseen tähtääviä toimia toteutetaan samanaikaisesti ja samansuuntaisesti ja että nämä toimet vahvistavat toisiaan”. (
9
)
37.
Vrchní soudin esittämissä kysymyksissä tiedustellaan pääasiassa, miten puitepäätöstä pitäisi tulkita, jotta varmistetaan niiden unionin kansalaisten tehokas oikeussuoja, joille, kuten Balážille, määrätään taloudellisia seuraamuksia muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa heidän vakituinen asuinpaikkansa on, heidän käyttäessään oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen unionissa. (
10
)
38.
Tutkiessani nyt käsiteltävässä asiassa esiin tulleita kysymyksiä otan huomioon, ettei Baláž ole esittänyt kirjallisia huomautuksia eikä ollut edustettuna istunnossa. Kun otetaan huomioon, miten voimakkaasti hän kiisti kansallisen täytäntöönpanomenettelyn esittäessään tapahtumista version (jota ainakin yhden todistajan kertomus tukee), joka oli täysin ristiriidassa (
11
) sen version kanssa, johon tieliikennerikkomuksia koskeva hallinnollinen menettely ja Bezirkshauptmannschaftin hänelle hänen poissa ollessaan määräämä taloudellinen seuraamus perustuvat, on huolestuttavaa, ettei hän ollut edustettuna unionin tuomioistuimessa. Vaikka taloudellinen seuraamus saatettiin määrätä hallinnollisessa menettelyssä, täytäntöönpano perustuu kuitenkin rikosoikeuteen. En sulje pois mahdollisuutta, että rekka-auton kuljettajana työskentelevä Baláž, jonka ansiot ovat Tšekin palkkatason mukaiset ja joka saattaa olla erittäin huolestunut jo pelkästä mahdollisuudesta, että joutuu hyvin todennäköisesti maksamaan 220 euron suuruisen sakon, on saattanut ajatella, ettei hänellä ole varaa maksaa häntä unionin tuomioistuimessa edustavasta asiamiehestä koituvia lisäkustannuksia. Olen myös hyvin epävarma siitä, olisiko hän välttämättä ollut tietoinen (rajoitetuista) mahdollisuuksista hakea oikeusapua unionin tuomioistuimelta.
39.
Näistä syistä minulla on mielestäni velvollisuus ainakin nimetä joitakin seikkoja, jotka saattavat olla merkityksellisiä sen kannalta, oliko (vai eikö) Balážilla tosiasiassa ”tilaisuus” saattaa asia ”sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa” (puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohdan mukainen edellytys hänelle määrättyä taloudellista seuraamusta koskevan päätöksen täytäntöönpanolle). Teen sen jäljempänä tässä ratkaisuehdotuksessani ja mainitsen ne vain periaatteellisina seikkoina. (
12
) Ne ovat käytännön seikkoja, jotka ovat puolustuksen työn perusasioita rikosasioissa. Niihin kuuluvat esimerkiksi tarvittavat tiedot, jotta voidaan käyttää oikeutta hakea muutosta rikostuomioistuimessa, sekä henkilölle määrätyn seuraamuksen oikeasuhteisuuden arviointi. Ainoana tosiseikkoja tarkastelevana tuomioistuimena kansallisen tuomioistuimen asiana on tehdä tarvittavat tarkastukset asian palauduttua sen käsittelyyn.
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
40.
Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa käytettyä käsitettä ”tuomioistuin, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa” pidettävä unionin oikeuden itsenäisenä käsitteenä.
41.
Alankomaiden ja Ruotsin hallitukset katsovat, että kyseisen säännöksen merkitys on määritettävä päätöksen antaneen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan. Sitä vastoin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin sekä Italian, Itävallan ja Tšekin hallitukset ja komissio pitävät sitä unionin oikeuden itsenäisenä käsitteenä, jota on tulkittava yhdenmukaisesti.
42.
Olen jälkimmäisen näkemyksen kannalla.
43.
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sekä unionin oikeuden yhdenmukainen soveltaminen että yhdenvertaisuusperiaate edellyttävät, että unionin oikeuden sellaisen säännöksen sanamuotoa, joka ei sisällä nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden oikeuteen säännöksen sisällön ja ulottuvuuden määrittämiseksi, on tavallisesti tulkittava koko Euroopan unionissa itsenäisesti ja yhdenmukaisesti ja että tässä tulkinnassa on otettava huomioon säännöksen asiayhteys ja kyseisellä lainsäädännöllä tavoiteltu päämäärä. (
13
)
44.
Puitepäätöksellä tavoiteltu päämäärä on jo määritelty: taloudellisia seuraamuksia koskevien päätösten täytäntöönpano vastavuoroisella tunnustamisella. (
14
) Puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa käytetyllä käsitteellä ”tuomioistuin, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa” on ratkaiseva merkitys puitepäätöksen soveltamisalan määrittämisessä, koska siinä määritellään sellainen taloudellisia seuraamuksia koskevien päätösten ryhmä, jota vastavuoroinen tunnustaminen ja näin ollen täytäntöönpano koskevat. Vaikka puitepäätöksen muissa osissa viitataan kansalliseen lainsäädäntöön, (
15
) tässä kohdassa ei ole mainintaa siitä.
45.
Siksi ehdotan, että puitepäätöksen tavoitellun päämäärän ja ulottuvuuden saavuttamiseksi unionin tuomioistuimen pitäisi omaksua samanlainen lähestymistapa, jonka se on jo hyväksynyt eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehdyn puitepäätöksen tulkinnasta; (
16
) myös kyseinen puitepäätös koskee rikosoikeudellisten päätösten vastavuoroista tunnustamista. Unionin tuomioistuin totesi sekä asiassa Mantello (
17
) että asiassa Kozłowski (
18
) antamissaan tuomioissa, että käsitteitä, joiden perusteella kyseisen puitepäätöksen soveltamisala määräytyy, on tulkittava yhdenmukaisesti; (
19
) ei ollut mahdollista antaa kunkin jäsenvaltion oikeusviranomaisten päättää niistä harkintansa mukaan kansallisen lainsäädännön pohjalta.
46.
Yhdenmukaista tulkintaa koskeva vaatimus on erityisen tärkeä, jos (kuten käsiteltävässä asiassa) kyseessä olevaan säännökseen sisältyy yksilölle annettavia takeita. Oikeus saattaa asia ”sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”, takaa yksilölle asianmukaisen ja tehokkaan oikeussuojan ennen kuin häneen voidaan soveltaa taloudellista seuraamusta koskevaa päätöstä, joka voidaan panna täytäntöön häntä vastaan missä tahansa Euroopan unionin jäsenvaltiossa. Siksi ei voida hyväksyä sitä, että takeet olisivat eri jäsenvaltioissa huomattavan erilaisia. Keskinäinen luottamus rikoksista syytetyille annettaviin takeisiin tukee rikosoikeudellisten päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta. Käsitteen ”tuomioistuin, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa” yhdenmukainen tulkinta synnyttää vastavuoroisen tunnustamisen perustana olevan keskinäisen luottamuksen ja varmuuden.
47.
Ongelmat, joita liittyy kyseisen säännöksen yhdenmukaisen tulkinnan asettamiseen sellaisen tulkinnan edelle, jossa nojaudutaan kansallisen lain mukaiseen määritelmän tulkintaan, ovat nähdäkseni pikemminkin teoreettisia kuin todellisia. On tietenkin totta, että kullakin jäsenvaltiolla on oma erityinen tuomioistuinrakenteensa ja ettei tässä tai missään muussakaan puitepäätöksessä ole pyritty millään tavoin yhdenmukaistamaan niitä. Huomautan kuitenkin, että käytännössä sillä, pidetäänkö ”tuomioistuinta, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”, itsenäisenä käsitteenä vai viitataanko sen tulkinnassa päätöksen antaneen jäsenvaltion lakiin, ei ole mitään todellista merkitystä täytäntöönpanovaltion tuomioistuimelle. Sen perusongelmana on edelleen se, ettei se (todennäköisesti) tunne päätöksen antaneen valtion tuomioistuinrakennetta. Siksi se ei välttämättä pysty ilman lisätutkimuksia varmistumaan riittävällä tavalla siitä, vastaako päätöksen tehneen valtion tuomioistuin kyseistä määritelmää.
48.
Näin ollen ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen, että puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa käytetty käsite ”tuomioistuin, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa” on unionin oikeuden itsenäinen käsite.
Ennakkoratkaisukysymys 2a
49.
Kysymyksellään 2a ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, mitkä ovat ne tunnusomaiset piirteet, joita tuomioistuimella on oltava, jotta sitä voidaan pitää 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa tarkoitettuna ”tuomioistuimena, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”.
50.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ja Tšekin hallitus katsovat, että käsitettä on tulkittava siten, että se tarkoittaa elintä (jonka on oltava tuomioistuin), jonka noudattama menettely on luonteeltaan rikosoikeudellinen. Italian ja Itävallan hallitusten mukaan tuomioistuimen on oltava sellainen, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa annetut takeet ovat asianomaisen henkilön saatavilla. Ruotsin hallitus katsoo, että (jos käsiteltävässä asiassa on kyse unionin oikeudesta eikä kansallisesta oikeudesta) se, onko tietty tuomioistuin ”toimivaltainen erityisesti rikosasioissa”, on määriteltävä pikemminkin aineellisten kuin muodollisten tunnuspiirteiden perusteella. Alankomaiden hallitus katsoo, että päätöksen antaneen valtion asiana on arvioida, vastaako sen tuomioistuin kyseistä määritelmää. Komission näkemyksen mukaan 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa tarkoitetaan tuomioistuinta, jolla on toimivalta sellaisissa asioissa, jotka on muodollisesti luokiteltu rikosasioiksi päätöksen antaneessa valtiossa. Kyseisellä tuomioistuimella voi olla toimivalta myös muissa kuin rikosasioissa. Täyttääkseen puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa säädetyt edellytykset sen on kuitenkin oltava sen tuomioistuimen rikosoikeusjaosto, joka valvoo taloudellista seuraamusta koskevaa päätöstä.
51.
Olen samaa mieltä kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ja ne hallitukset, joiden mukaan ”tuomioistuimen, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”, ratkaiseva ominaispiirre on se, että se noudattaa rikosoikeudellista menettelyä ja takeita riippumatta siitä, onko sillä toimivalta myös muissa kuin rikosasioissa.
52.
Kuten olen jo todennut, (
20
) puitepäätöksen 5 artiklassa lueteltuihin rangaistaviin tekoihin, jotka edellyttävät päätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa, kuuluu sekä kaikissa jäsenvaltioissa rikoksena pidettäviä tekoja, kuten terrorismi, että tekoja, joita pidetään rikoksena joissakin jäsenvaltioissa mutta ei toisissa (joissa ne käsitellään hallintolainsäädännön eikä rikoslainsäädännön nojalla). ”Tieliikennerikkomukset” kuuluvat jälkimmäiseen ryhmään. Lainsäätäjän tarkoituksena oli näin ollen helpottaa näistä rangaistavista teoista määrättäviä taloudellisia seuraamuksia koskevien päätösten vastavuoroista tunnustamista yhdenmukaistamatta rikoksena rangaistavan teon käsitettä. Jos rangaistava teko on mainittu 5 artiklan luettelossa, se voi edellyttää vastavuoroista tunnustamista riippumatta siitä, luokitellaanko se päätöksen antaneen valtion tai täytäntöönpanovaltion lainsäädännössä rikokseksi.
53.
Siitä, ettei rikoksena rangaistavan teon käsitettä ole yhdenmukaistettu, seuraa, ettei käsite ”tuomioistuin, jolla on toimivalta rikosasioissa”, voi edellyttää yhdenmukaista tulkintaa siitä, mikä on rikosasia.
54.
Tästä syystä komission ehdottamaa tulkintaa ei mielestäni voida hyväksyä. Jos vain ne tuomioistuimet, jotka käsittelevät päätöksen antaneen valtion lainsäädännössä määriteltyjä ”rikosasioita”, sisällytettäisiin käsitteen ”tuomioistuin, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”, määritelmään, rajoitettaisiin tahattomasti puitepäätöksen soveltamisalaa. Ne jäsenvaltiot, joissa kaikkia 5 artiklassa lueteltuja rangaistavia tekoja ei pidetä rikoksena rangaistavina ja joiden tuomioistuinrakenne on sellainen, että kyseisiä rangaistavia tekoja koskevat hallinnolliset päätökset tutkitaan uudelleen tuomioistuimissa, jotka ovat erillisiä kansallisessa lainsäädännössä määriteltyjä rikosasioita käsittelevistä tuomioistuimista, eivät pystyisi hyödyntämään kyseisistä rangaistavista teoista määrättävien taloudellisia seuraamuksia koskevien päätösten vastavuoroisen tunnustamisen menettelyä. Minusta tämä on vastoin tarkoitusta, jonka lainsäätäjä on ilmaissut sisällyttämällä kyseisen kaltaiset rangaistavat teot 5 artiklassa olevaan luetteloon, ja siten ristiriidassa puitepäätöksen tarkoituksen kanssa.
55.
Samalla kun lainsäätäjä helpotti taloudellisia seuraamuksia koskevien päätösten vastavuoroista tunnustamista, se myös nimenomaisesti takasi asianomaisen henkilön perusoikeuksien kunnioittamisen (ks. puitepäätöksen johdanto-osan viides perustelukappale ja 3 artikla).
56.
Kun nämä kaksi tarkoitusta yhdistetään, minusta vaikuttaa siltä, että 1 artiklan a alakohdan iii alakohtaa on tulkittava siten, että hallintoviranomaisen tekemä taloudellista seuraamusta koskeva päätös edellyttää vastavuoroista tunnustamista ja sitä seuraavaa täytäntöönpanoa edellyttäen, että asianomaisella henkilöllä on ollut asianmukainen tilaisuus riitauttaa päätös sellaisessa tuomioistuimessa, joka takaa hänen perusoikeuksiensa kunnioittamisen. Se puolestaan edellyttää, että tuomioistuimen, jolle on annettu taloudellisista seuraamuksista tehtäviä päätöksiä koskeva toimivalta päätöksen antaneessa valtiossa, on oltava sellainen, jonka kokoonpano, menettelyt ja valvonnan laajuus turvaavat syytetylle perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklan nojalla sovellettavat vähimmäistakeet. Vaikka toimivaltaisen tuomioistuimen ei toisin sanoen välttämättä tarvitse olla se päätöksen antaneen valtion tuomioistuin, joka käsittelee kyseisen jäsenvaltion lain mukaan muodollisesti ”rikosasioiksi” luokiteltuja asioita, sen on kuitenkin annettava samat menettelylliset ja aineelliset takeet.
57.
Perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklassa turvattuihin oikeuksiin kuuluvat nimenomaisesti oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa, joka on etukäteen laillisesti perustettu, mahdollisuus saada neuvoja ja antaa toisen henkilön puolustaa ja edustaa itseään sekä rajalliset oikeudet oikeusapuun ja yleinen määräys, jossa todetaan, että ”Jokaiselle – – taataan oikeus puolustukseen”. Perusoikeuskirjan 53 artiklan 3 kohdassa määrätään nimenomaisesti, että ”siltä osin kuin perusoikeuskirjan oikeudet vastaavat [Euroopan ihmisoikeussopimuksessa] taattuja oikeuksia, niiden merkitys ja ulottuvuus ovat samat kuin [Euroopan ihmisoikeussopimuksessa]”. Perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklaa koskevissa selittävissä huomautuksissa vahvistetaan, että näissä artikloissa viitataan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaan. (
21
)
58.
Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan kolmeen ensimmäiseen kappaleeseen sisältyy rikoksesta syytetyn kannalta tärkeitä takeita. Näin ollen muutoksenhakuelimen on oltava laillisesti perustettu, riippumaton ja puolueeton. Sen on varmistettava jäljempänä lueteltujen takeiden noudattaminen. Rikoksesta syytetyllä on oltava seuraavat oikeudet: häntä on pidettävä syyttömänä, kunnes hänen syyllisyytensä on laillisesti näytetty toteen; oikeus saada viipymättä yksityiskohtainen tieto häneen kohdistettujen syytteiden sisällöstä ja perusteista hänen ymmärtämällään kielellä; oikeus saada riittävästi aikaa ja edellytykset valmistella puolustustaan; oikeus puolustautua henkilökohtaisesti tai itse valitsemansa oikeudenkäyntiavustajan välityksellä, ja jos hän ei pysty itse maksamaan saamastaan oikeusavusta, hänen on saatava se korvauksetta oikeudenmukaisuuden niin vaatiessa; oikeus kuulustella tai kuulustuttaa todistajia, jotka kutsutaan todistamaan häntä vastaan, ja saada hänen puolestaan esiintyvät todistajat kutsutuiksi ja kuulustelluiksi samoissa olosuhteissa kuin häntä vastaan todistamaan kutsutut todistajat; sekä oikeus saada maksutta tulkin apua, jos hän ei ymmärrä tai puhu tuomioistuimessa käytettyä kieltä.
59.
Missä määrin rikoksesta syytetylle kuuluvia perusoikeuksia voidaan pitää välttämättöminä myös niille, joiden rangaistava teko luokitellaan kansallisessa lainsäädännössä pikemminkin hallinnolliseksi rikkomukseksi kuin rikokseksi mutta joiden ainoa suoja heille määrättävän taloudellisia seuraamuksia koskevan päätöksen lähes automaattista tunnustamista ja täytäntöönpanoa (
22
) vastaan on puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohtaan sisältyvä tae, jonka mukaan heillä on oltava ”tilaisuus saattaa asia sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”?
60.
Minusta vaikuttaa siltä, että suppea tulkinta, jonka ulkopuolelle jätettäisiin viittaus Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1, 2 ja 3 kappaleeseen sisältyviin rikosoikeudellista menettelyä koskeviin takeisiin, olisi virheellinen useista syistä.
61.
Jo puitepäätöksen sanamuoto on ristiriidassa tällaisen tulkinnan kanssa. Puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa puhutaan nimenomaisesti sellaisesta tuomioistuimesta, jolla on toimivalta rikosasioissa. Mitä merkitystä noilla sanoilla olisi, ellei kyseinen tuomioistuin olisi velvollinen käyttämään toimivaltaansa ja antamaan yksilölle tällaisen rikosoikeudellisen toimivallan edellyttämiä takeita?
62.
Mahdollisuus uudelleen tutkimiseen tällaisessa tuomioistuimessa on yksilön ainoa suoja taloudellista seuraamusta koskevan päätöksen myöhempää vastavuoroista tunnustamista ja täytäntöönpanoa vastaan. Tämä puhuu sen puolesta, että annettavaa suojaa on tulkittava pikemminkin laajasti kuin suppeasti.
63.
Kolmas mahdollisuus on, että taloudellisen seuraamuksen kohteena olevan henkilön versio tapahtumista on erilainen kuin se, johon kyseinen taloudellinen seuraamus perustuu. Jos hänen versionsa hyväksytään, lopputuloksena saattaa olla, ettei hänen maksettavakseen tule lainkaan seuraamusta tai että se pienenee merkittävästi. Jotta vastavuoroisen tunnustamisen perustana olevaa keskinäistä luottamusta ei horjutettaisi (eikä yleistä luottamusta ja hyväksyntää tällaista vastavuoroista tunnustamista ja täytäntöönpanoa kohtaan heikennettäisi vakavasti), on välttämätöntä antaa tilaisuus taloudellista seuraamusta koskevan päätöksen asianmukaiseen uudelleen tarkasteluun tuomioistuimessa (jolloin on oikeusseikkojen lisäksi tarkasteltava uudelleen myös tosiseikkoja ja joka saattaa edellyttää todistajien kutsumista kuultaviksi).
64.
Neljänneksi kielelliset vaatimukset ovat mielestäni erityisen tärkeitä oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin takeita silloin, kun kyse on taloudellista seuraamusta koskevien päätösten vastavuoroisesta tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta rajat ylittävissä tilanteissa. Jo määritelmän mukaan taloudellista seuraamusta koskeva päätös tunnustetaan ja pannaan täytäntöön puitepäätöksen nojalla ainoastaan, jos asianomainen henkilö oli rangaistavan teon tehdessään muussa jäsenvaltiossa (päätöksen antanut valtio) kuin missä hän parhaillaan oleskelee (täytäntöönpanovaltio). Kroaatin kielestä (
23
) on äskettäin tullut unionin uusi virallinen kieli niiden 23 virallisen kielen lisäksi, jotka jo kuvastavat unionin kansojen monimuotoisuutta ja kulttuurista rikkautta. (
24
) Kuten unionin tuomioistuin on asiassa Bickel ja Franz antamassaan tuomiossa (
25
) jo todennut, yksilöiden kielellisten oikeuksien ja mahdollisuuksien suojeleminen on erityisen tärkeää henkilöiden vapaan liikkuvuuden ja sijoittautumisvapauden periaatteet kattavassa unionissa.
65.
Juuri sen vuoksi, että sisämarkkinat ovat toteutuneet onnistuneesti, poliisi voi pysäyttää liettualaisen rekka-autonkuljettajan hänen kuljettaessaan tavaroita Puolan tai Saksan läpi Belgiaan. Jos asiat johtavat siihen, että kuljettajalle määrätään taloudellinen seuraamus, on ymmärrettävää ja jäsenvaltion näkökulmasta tärkeää, että hänelle määrättävän seuraamuksen on oltava täytäntöönpanokelpoinen Vilnassa. Aivan yhtä tärkeää on turvata asianmukaisesti rekka-autonkuljettajan perusoikeudet.
66.
Näin ollen katson, että puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa tarkoitetun ”tuomioistuimen, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”, tunnusomaiset piirteet ovat seuraavat: a) valvontaelimen on oltava tuomioistuin, ja b) sen on varmistettava Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1, 2 ja 3 kappaleessa määrättyjen vähimmäistakeiden kunnioittaminen.
67.
Ilmauksesta ”erityisesti” on todettava, että kun otetaan huomioon, ettei tuomioistuinrakenteita ole yhdenmukaistettu unionissa ja jotta puitepäätökselle annettaisiin täysi vaikutus, tätä ilmausta on tulkittava siten, että jos tuomioistuimella on sen toimivallan lisäksi, jossa se soveltaa rikosoikeudellista menettelyä, toimivalta muissa kuin rikosasioissa, ei ole pois suljettua, että se kuuluu 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa esitetyn määritelmän soveltamisalaan. Taloudellista seuraamusta koskevan päätöksen uudelleenkäsittelyssä tuomioistuimen on kuitenkin välttämätöntä soveltaa menettelyä, jossa noudatetaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1, 2 ja 3 kappaleessa määrättyjä vähimmäistakeita.
68.
Ehdottamani määritelmän saatetaan sanoa rajoittavan vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta, jonka Tampereella vuonna 1999 kokoontunut Eurooppa-neuvosto hyväksyi ja josta on määrä tulla unionin oikeudellisen yhteistyön peruskivi sekä riita- että rikosasioissa. Rikosoikeudellisten päätösten vastavuoroinen tunnustaminen kuitenkin edellyttää, että jäsenvaltiot luottavat toistensa rikosoikeudellisiin järjestelmiin ja erityisesti siihen, että epäiltyjen tai syytettyjen oikeudet turvataan yhteisten vähimmäisvaatimusten mukaisesti. Tätä varten on palautettava mieleen, että Tampereella tehtyjen päätelmien mukaan ”olisi myös aloitettava – – niiden prosessioikeudellisten seikkojen käsittely, joiden osalta yhteiset vähimmäisvaatimukset katsotaan tarpeellisiksi, jotta helpotettaisiin vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamista jäsenvaltioiden keskeisiä oikeusperiaatteita noudattaen”. (
26
)
69.
Vaikka puitepäätöksen lisäksi on otettu käyttöön useita toimenpiteitä, joissa säädetään oikeusviranomaisten päätösten vastavuoroisesta tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta, menettelyllisiä takeita koskevien yhteisten vähimmäisvaatimusten vahvistamisessa ei ole edistytty yhtä pitkälle. Vuonna 2009 neuvosto antoi yksilön oikeuksien vahvistamista rikosoikeudellisessa menettelyssä koskevan etenemissuunnitelman, (
27
) jolle Eurooppa-neuvosto antoi tukensa ja jonka todettiin olevan osa Tukholman ohjelmaa. Toistaiseksi on toteutettu kaksi kyseiseen etenemissuunnitelmaan kuuluvaa toimenpidettä: direktiivi 2010/64/EU (
28
) oikeudesta tulkkaukseen ja käännöksiin rikosoikeudellisissa menettelyissä ja direktiivi 2012/13/EU (
29
) tiedonsaantioikeudesta rikosoikeudellisissa menettelyissä. Lisäksi on annettu ehdotus direktiiviksi oikeudesta asianajajaan rikosoikeudenkäyntimenettelyissä ja oikeudesta ilmoittaa pidätyksestään. (
30
)
70.
Molempia direktiivejä on tarkoitus soveltaa menettelyihin ”tuomioistuimessa, jolla on toimivalta rikosasioissa” ja jossa voi hakea muutosta muun viranomaisen kuin tuomioistuimen tekemiin päätöksiin, jotka koskevat vähäisistä rikkomuksista määrättäviä seuraamuksia: katso direktiivin 2010/64 johdanto-osan 16 perustelukappale ja direktiivin 2012/13 johdanto-osan 17 perustelukappale. Kun määräaika kyseisten direktiivien saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä on päättynyt (edellisen direktiivin määräaika päättyy 27.10.2013 ja jälkimmäisen 2.6.2014), 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa tarkoitetun tuomioistuimen, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa, on sovellettava kyseisissä direktiiveissä säädettyjä yhteisiä vähimmäisvaatimuksia käyttäessään rikosoikeudellista toimivaltaansa hallinnollista seuraamusta koskevassa muutoksenhakumenettelyssä. (
31
)
71.
Siksi ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa kysymykseen 2a toteamalla, että puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohtaa on tulkittava siten, että ”tuomioistuin, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”, on tuomioistuin, jossa asianomaiselle turvataan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1, 2 ja 3 kappaleessa taatut oikeudet asian käsittelyssä.
Ennakkoratkaisukysymys 2b
72.
Kysymyksellään 2b ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko Itävallan Unabhängiger Verwaltungssenatia pidettävä puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa tarkoitettuna ”tuomioistuimena, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”.
73.
Täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen tarkistaa aluksi taloudellista seuraamusta koskevan päätöksen ja kyseisen päätöksen mukana puitepäätöksen 4 artiklan mukaisesti toimitettavan todistuksen perusteella, onko taloudellista seuraamusta koskeva päätös sellainen, että se edellyttää vastavuoroista tunnustamista ja näin ollen täytäntöönpanoa puitepäätöksen 6 artiklan nojalla (ellei ole sovellettava jotakin 7 artiklassa luetelluista tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteista). Puitepäätöksen 11 artiklan 2 kohdan nojalla täytäntöönpanovaltio voi joko tunnustaa päätöksen ja panna sen täytäntöön tai kieltäytyä sen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta. Sen sijaan päätöksen uudelleenkäsittely ei ole mahdollista: vain päätöksen tehnyt jäsenvaltio voi ottaa käsiteltäväksi uudelleenkäsittelyä koskevan hakemuksen. Tarkistusprosessi on näin ollen keskeinen, jotta säilytetään yhtäältä vastavuoroisen tunnustamisen ja täytäntöönpanon ja toisaalta perusoikeuksien suojelun välinen tasapaino.
74.
Puitepäätöksen 7 artiklan 1 ja 2 kohdassa esitetään luettelo niistä tilanteista, joissa täytäntöönpanovaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat kieltäytyä päätöksen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta. Puitepäätöksen 7 artiklan 3 kohdassa säädetään tietyistä artiklassa mainituista perusteista seuraavaa: ”Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on – –, ennen kuin se tekee päätöksen olla tunnustamatta päätöstä ja panematta sitä täytäntöön joko kokonaan tai osittain, kuultava päätöksen antaneen valtion toimivaltaista viranomaista asianmukaisin keinoin ja tarvittaessa pyydettävä sitä toimittamaan mahdolliset tarvittavat tiedot viipymättä.”
75.
Puitepäätöksen soveltamisalaan kuuluvat kuitenkin lähtökohtaisesti vain sellaiset ”päätökset”, jotka täyttävät edellytykset, jotka on täsmennetty jossakin 1 artiklan a alakohdassa tyhjentävästi luetelluista neljästä luokasta ja jotka liittyvät siihen, että on syyllistytty johonkin 5 artiklassa tyhjentävästi luetteloiduista rangaistavista teoista. Vain kyseisen kaltainen päätös on tunnustettava vastavuoroisesti ja pantava täytäntöön. Jos toimivaltainen viranomainen on epävarma tästä (koska sillä on esimerkiksi epäilyksiä siitä, onko asianomaisella henkilöllä ollut 1 artiklan a alakohdan iii alakohdan edellytysten mukaisesti ”tilaisuus saattaa asia sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”), sen on nähdäkseni samalla tavalla (toisin sanoen analogisesti 7 artiklan 3 kohdan kanssa) otettava yhteyttä päätöksen tehneen jäsenvaltion toimivaltaiseen viranomaiseen ja pyydettävä siltä tarvittavat tiedot. Saatuaan tiedot toimivaltaisen viranomaisen on tehtävä kaikki asianmukaiset päätelmät sen määritelmän valossa, jonka unionin tuomioistuin on omaksunut ennakkoratkaisukysymykseen 2a antamassaan vastauksessa, ja ratkaistava, onko kyseessä oleva viranomainen ”tuomioistuin, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”. (
32
) Tarvittaessa voidaan kääntyä myös Euroopan oikeudellisen verkoston yhteysviranomaisten puoleen. (
33
)
76.
Unionin tuomioistuimelle esittämissään kirjallisissa huomautuksissa Itävallan hallitus on tuonut esiin tiettyjä seikkoja, joiden perusteella unionin tuomioistuin voi auttaa ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta sen päätelmien tekemisessä. Itävallan hallitus vahvistaa erityisesti, että Unabhängiger Verwaltungssenatin on sovellettava hallinnollisista seuraamusmaksuista annettua Itävallan lakia (Verwaltungsstrafgesetz 1991) ja että sen on turvattava Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa määrätyt oikeudet, mukaan lukien ne takeet, joita sovelletaan henkilön ollessa syytettynä rikoksesta (6 artiklan 2 ja 3 kappale). Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on todennut Unabhängiger Verwaltungssenatin olevan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleessa tarkoitettu tuomioistuin (
34
) ja sen noudattavan syyttömyysolettamaa. (
35
) Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin panee myös merkille, että asiassa Kammerer antamassaan tuomiossa (
36
) Euroopan ihmisoikeustuomioistuin totesi, että oikeutta henkilökohtaiseen kuulemiseen ei aina ollut taattu. Tästä Itävallan hallitus toteaa, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen päätelmät kyseisessä asiassa eivät merkitse sitä, että Unabhängiger Verwaltungssenat olisi yleisesti jättänyt soveltamatta kyseistä oikeutta.
77.
Se, että tuomioistuin saattaa joskus jättää noudattamatta jotakin niistä menettelyllisistä takeista, joita on sovellettava, ei johda siihen, ettei sitä voitaisi pitää ”tuomioistuimena, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”. Tällaisen takeen noudattamatta jättäminen taloudellista seuraamusta koskevaan päätökseen liittyvässä yksittäistapauksessa tarkoittaa kuitenkin mielestäni, ettei täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen ole velvollinen tunnustamaan kyseistä päätöstä ja panemaan sitä täytäntöön puitepäätöksen nojalla. Tunnustaessaan ja pannessaan täytäntöön tällaisia päätöksiä toimivaltainen viranomainen panee täytäntöön unionin lainsäädäntöä, ja sen on näin ollen kunnioitettava perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklassa turvattuja oikeuksia, jotka kuvastavat Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa vahvistettuja oikeuksia. (
37
) Jos jotakin noista oikeuksista on loukattu, toimivaltainen viranomainen voi sen 7 artiklan 3 kohdan mukaisen menettelyn päätteeksi, jota se noudattaa saadakseen tietoja päätöksen tehneeltä valtiolta, päättää puitepäätöksen 20 artiklan 3 kohdan nojalla olla tunnustamatta ja panematta täytäntöön päätöstä. (
38
)
78.
Siksi ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa kysymykseen 2b, että kansallisen tuomioistuimen asiana on määrittää sen saatavilla olevien tietojen valossa, onko Unabhängiger Verwaltungssenat puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa tarkoitettu ”tuomioistuin, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”.
Ennakkoratkaisukysymys 2c
79.
Ensimmäiseen kysymykseen ehdottamani vastauksen valossa kysymykseen 2c ei ole tarpeen vastata.
Kolmas ennakkoratkaisukysymys
80.
Kolmannella kysymyksellään kansallinen tuomioistuin tiedustelee ensimmäiseksi, onko puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohtaa tulkittava siten, että ”tilaisuus saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi” annetaan tilanteessa, jossa asianomaisen henkilön on ensin riitautettava hallintoviranomaisen päätös samassa viranomaisessa, ja vasta kun kyseinen viranomainen on tehnyt uuden päätöksen, hän voi hakea siihen muutosta ”tuomioistuimessa, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”. Se tiedustelee toiseksi, onko muutoksenhakutuomioistuimen käsiteltävä asia ennen kuin päätöksestä tulee lainvoimainen ja onko sen voitava tutkia asia kokonaan uudelleen sekä tosi- että oikeusseikkojen osalta.
81.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ja kaikki tästä kysymyksestä huomautuksensa esittäneet osapuolet katsovat, ettei ole estettä sille, että oikeus saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi myönnetään vasta uuden hallinnollisen vaiheen jälkeen. Italian ja Tšekin hallitukset sekä komissio lisäävät, että tuomioistuimella on oltava täysi toimivalta ratkaista sekä tosi- että oikeusseikkoihin liittyviä riitakysymyksiä. Tšekin hallitus katsoo myös, että päätös voi tulla lainvoimaiseksi vasta, kun henkilölle on myönnetty oikeus saada asia tuomioistuimen käsiteltäväksi. Italian hallituksen mielestä asianomaisen henkilön tehokkaan oikeussuojan varmistaminen ei sitä vastoin välttämättä edellytä, ettei päätös tule lainvoimaiseksi hallinnollisessa vaiheessa.
82.
Katson ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ja huomautuksensa esittäneiden hallitusten tavoin tästä kysymyksestä, että edellytys, jonka mukaan asianomaisella henkilöllä on oltava ”tilaisuus saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi”, täyttyy silloinkin, kun hän saa kyseisen tilaisuuden vasta käytyään läpi hallinnollisen menettelyn muut vaiheet. Edellytykset, joita asetetaan tilaisuudelle saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi, eivät kuitenkaan saa olla sellaisia, että ne tekevät kyseisen tilaisuuden käyttämisestä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa. Jos asia olisi niin, asianomaisen henkilön tehokasta oikeussuojaa ei taattaisi. (
39
)
83.
Nyt käsiteltävässä asiassa on pidettävä mielessä, että SEU 6 artiklassa ja perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklassa taatuissa perusoikeuksissa ei ole kyse teoreettisesta mahdollisuudesta saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi. Niissä on kyse yksityisen kansalaisen tehokkaasta suojasta. Samoin kuin on tärkeää määritellä ”tuomioistuin, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa” siten, että varmistetaan riittävä ja tehokas suoja, on myös välttämätöntä tulkita käsitettä ”tilaisuus saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi” siten, että varmistetaan, ettei kyseinen tae ole merkityksetön ja kyseinen oikeus teoreettinen tai näennäinen. (
40
)
84.
Täytäntöönpanovaltion kansallisen tuomioistuimen asiana on tarvittaessa (
41
) tehdä noudatettavaan menettelyyn liittyvät asianmukaiset tutkimukset, jotta se voi varmistua asian olleen näin. Ehdotan, että kansallisen tuomioistuimen on vähintään tarkistettava, että taloudellisen seuraamuksen määräämistä koskeva päätös on asetettu sen adressaatin saataville hänen ymmärtämällään kielellä, että hänelle on annettu muutoksenhakua ja sen määräaikaa koskevat selkeät ohjeet, että muutoksenhaun määräajan alkamispäivä on ilmoitettu selvästi, (
42
) että adressaatille on ilmoitettu, pitääkö hänellä olla edustaja vai voiko hän edustaa itseään, että hänelle on kerrottu, onko hänellä mahdollisuus saada oikeusapua (ja jos, millä edellytyksillä), (
43
) ja että kieleen liittyviä kysymyksiä (tuomioistuimen kanssa käytettävä viestintäkieli ja virallisten kirjallisten ja/tai suullisten vaatimusten esittämiskieli) on käsitelty selkeästi ja ymmärrettävästi. (
44
)
85.
Olen samaa mieltä myös ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ja niiden jäsenvaltioiden sekä komission kanssa, joiden mukaan asiaa käsittelevällä tuomioistuimella on oltava täysi toimivalta ratkaista sekä oikeus- että tosiseikkoihin liittyvät riitakysymykset, joita käsiteltävässä asiassa ilmenee. Vain jos tuomioistuimella on täysi toimivalta, se voi varmistaa, että asianomaisen henkilön Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1, 2 ja 3 kappaleessa taattuja oikeuksia kunnioitetaan kaikilta osin. Se, että päätöksestä tulee lainvoimainen menettelyn hallinnollisessa vaiheessa (mutta muutoksenhaku tuomioistuimessa on myöhemmin edelleen mahdollinen), ei heikennä asianomaisen henkilön tehokasta oikeussuojaa edellyttäen, että hänellä on mainitun kaltainen tilaisuus asian käsittelyyn tuomioistuimessa. Tällä varauksella käsittelyn hallinnollisessa vaiheessa lainvoimaiseksi tuleva päätös ei mielestäni jää puitepäätöksen soveltamisalan ulkopuolelle.
86.
Näin ollen ehdotan, että puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohtaa on tulkittava siten, että asianomaisella henkilöllä on ”tilaisuus saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi” silloinkin, kun hänen on ensin käytävä läpi hallinnollinen menettely, edellyttäen, ettei asian saattamiselle tuomioistuimen käsiteltäväksi aseteta edellytyksiä, jotka tekevät siitä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa. Asiaa käsittelevällä tuomioistuimella on toiseksi oltava täysi toimivalta määrittää sekä tosi- että oikeusseikat. Puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohdasta on kolmanneksi todettava, ettei se estä taloudellista seuraamusta koskevan hallintoviranomaisen päätöksen tulemista lainvoimaiseksi ennen asian käsittelyä tuomioistuimessa.
Jälkihuomautus: määrättävän seuraamuksen oikeasuhteisuus
87.
Määrättävän seuraamuksen oikeasuhteisuus kuuluu olennaisena osana kansalaisen perusoikeuksien suojaan, joka taataan 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa säädetyllä edellytyksellä, että hänellä on oltava ”tilaisuus saattaa asia sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”. Tällä on erityisen suuri merkitys, kun otetaan huomioon, että puitepäätöksen 11 artiklan 2 kohdassa todetaan selvästi, ettei täytäntöönpanovaltio voi käsitellä taloudellista seuraamusta koskevaa päätöstä uudelleen. Siksi tällaisen päätöksen adressaatin on mahdotonta kääntyä ”paikallisen” tuomioistuimensa puoleen esittääkseen perusteita, jotka koskevat rangaistavaan tekoon liittyviä lieventäviä olosuhteita tai siitä määrätyn seuraamuksen alentamista.
88.
On jo kulunut toteamus, että keskiansiot ovat Euroopan unionin alueella hyvin erilaiset. Yhdelle henkilölle (esimerkiksi sellaisen jäsenvaltion kansalaiselle, jossa tulot ovat suhteellisen korkeat) määrättävä suuruudeltaan epämiellyttävä mutta kuitenkin kohtuuden rajoissa oleva sakko voi tuntua ankaralta ja suhteettomalta rangaistukselta, jos se määrätään henkilölle, jonka kuukausiansiot ovat paljon pienemmät ja johon kohdistuu taloudellista seuraamusta koskeva päätös sellaisen tapauksen johdosta, joka sattuu hänen ollessaan matkalla omaan asuin- ja työskentelyjäsenvaltioonsa tai sieltä pois kyseisen jäsenvaltion kautta. Mielestäni lauseesta ”tilaisuus saattaa asia sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa” käy näin ollen epäsuorasti ilmi, että henkilöllä täytyy olla tilaisuus riitauttaa hallintoviranomaisen määräämän seuraamuksen määrä mainitun kaltaisessa tuomioistuimessa ennen kuin taloudellista seuraamusta koskeva päätös tunnustetaan vastavuoroisesti ja siitä tulee täytäntöönpanokelpoinen.
89.
Tämän sanoessani korostan, etten tarkoita, että hallinnollisen sakon määräävän viranomaisen on tehtävä ero sen mukaan, mistä asianomainen henkilö on lähtöisin. Se lähenisi kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää, joka on (selvästi) ristiriidassa unionin oikeuden kanssa. Palautan vain mieleen, että rikosoikeuden perusperiaatteen mukaan – jota sovelletaan tietääkseni kaikkien jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmissä – tuomioistuimen, jolla on toimivalta rikosasioissa, on seuraamuksen asianmukaisuutta arvioidessaan otettava huomioon sekä rangaistavan teon että siihen syyllistyneen olosuhteet.
Ratkaisuehdotus
90.
Ehdotan kaiken edellä esitetyn perusteella, että unionin tuomioistuin vastaa Vrchní soud v Prazen (korkein oikeus, Praha) esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin, että vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta taloudellisiin seuraamuksiin 24.2.2005 tehtyä neuvoston puitepäätöstä 2005/214/YOS on tulkittava seuraavasti:
1)
Puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa olevaa käsitettä ”tuomioistuin, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa” on pidettävä unionin oikeuden itsenäisenä käsitteenä.
2a)
Puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohtaa on tulkittava siten, että ”tuomioistuin, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”, on tuomioistuin, jossa asianomaiselle turvataan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1, 2 ja 3 kappaleessa taatut oikeudet asian käsittelyn yhteydessä.
2b)
Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen asiana on määrittää, pidetäänkö Itävallan riippumatonta hallintotuomioistuinta (Unabhängiger Verwaltungssenat) puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa tarkoitettuna ”tuomioistuimena, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”.
3)
Asianomaisella on ”tilaisuus saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi” silloinkin, kun hän joutuu ensin käymään läpi hallinnollisen menettelyn, edellyttäen, ettei asian saattamiselle tuomioistuimen käsiteltäväksi aseteta edellytyksiä, jotka tekevät siitä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa. Asiaa käsittelevällä tuomioistuimella on oltava täysi toimivalta määrittää sekä tosi- että oikeusseikat. Puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohta ei estä taloudellista seuraamusta koskevan hallintoviranomaisen päätöksen tulemista lainvoimaiseksi ennen asian käsittelyä tuomioistuimessa.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta taloudellisiin seuraamuksiin 24.2.2005 tehty neuvoston puitepäätös 2005/214/YOS (EUVL L 76, s. 16), sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätösten 2002/584/YOS, 2005/214/YOS, 2006/783/YOS, 2008/909/YOS ja 2008/947/YOS muuttamisesta henkilöiden prosessuaalisten oikeuksien parantamiseksi sekä vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisen edistämiseksi sellaisten päätösten osalta, jotka on tehty vastaajan ollessa poissa oikeudenkäynnistä, 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS (EUVL L 81, s. 24).
(
3
)	Puitepäätöksen 4 artiklassa tarkoitettu todistuksen malli on puitepäätöksen liitteessä.
(
4
)	Ks. perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohta ja perusoikeuskirjan selitykset, EUVL 2007, C 303, s. 30.
(
5
)	Koska Baláž ei ollut edustettuna tässä tuomioistuimessa, näitä (varsin merkittäviä) seikkoja ei ollut mahdollista selvittää paremmin.
(
6
)	Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä tehty neuvoston puitepäätös 2002/584/YOS (EYVL L 190, s. 1).
(
7
)	Ks. esim. 1 artiklan b alakohdan toteamus, jonka mukaan ”taloudelliseen seuraamukseen eivät sisälly – – yksityisoikeudelliset määräykset – –”; se, ettei teon kaksoisrangaistavuutta tutkita luettelossa mainittujen rikkomusten osalta (5 artiklan 1 kohta); se, että ”oikeushenkilöä vastaan langetettu taloudellinen seuraamus on pantava täytäntöön, vaikka täytäntöönpanovaltio ei tunnusta oikeushenkilöiden rikosoikeudellisen vastuun periaatetta” (9 artiklan 3 kohta); mahdollisuus soveltaa vaihtoehtoisia seuraamuksia, vapausrangaistukset mukaan lukien, jos päätöstä ei voida panna täytäntöön (10 artikla), ja amnestiaa, armahdusta ja tuomion uudelleen käsittelyä koskevan toimivallan jakaminen päätöksen tehneen valtion ja täytäntöönpanovaltion välillä (11 artikla).
(
8
)	EUVL 2010, C 115, s. 1 ja s. 10, 2.4 kohta.
(
9
)	Mainittu edellä alaviitteessä 8, s. 4, 1.1 kohta: Poliittiset painopisteet.
(
10
)	Ks. 4 artiklan 1 kohta. Unionin tuomioistuimella on nyt ensimmäistä kertaa ratkaistavanaan puitepäätöksen 2005/214 tulkintaa koskeva asia. Aiempi ennakkoratkaisupyyntö (asia C‑27/11, Vinkov, tuomio 7.6.2012) jätettiin tutkimatta.
(
11
)	Tämä ilmenee selvästi ennakkoratkaisupyynnöstä. Tiivistetysti Baláž väittää, että hänet pysäyttäneet itävaltalaispoliisit käskivät hänen jatkaa ajoaan kyseistä tietä pitkin ajoneuvovaa’alle, jotta hänen kuljettamansa rekka voitaisiin tarkastaa.
(
12
)	Ks. jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 84 kohta.
(
13
)	Ks. asia C-66/08, Kozłowski, tuomio 17.7.2008 (Kok., s. I-6041, 42 kohta); asia C-261/09, Mantello, tuomio 16.11.2010 (Kok., s. I-11477, 38 kohta) ja asia C-195/06, Österreichischer Rundfunk, tuomio 18.10.2007 (Kok., s. I-8817, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
14
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 31 kohta.
(
15
)	Ks. esim. 2 artiklan 1 kohta (toimivaltaisten viranomaisten määrittäminen), 5 artikla (kunkin luettelossa mainitun rangaistavan teon määritelmä) ja tietyt 7 artiklan osat (perusteet tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle).
(
16
)	Mainittu edellä alaviitteessä 6.
(
17
)	Mainittu edellä alaviitteessä 13.
(
18
)	Mainittu edellä alaviitteessä 13.
(
19
)	Asia Kozłowski koski ilmausten ”oleskelee” ja ”asuu vakinaisesti” tulkintaa kyseisen päätöksen 4 artiklan 6 kohdan mukaisesti (ks. päätöksen 43 kohta). Asia Mantello koski kyseisen päätöksen 3 artiklan 2 kohdassa olevaa ”saman teon” käsitettä (ks. päätöksen 38 kohta).
(
20
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 33 kohta.
(
21
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 14 kohta. Perusoikeuskirjan 47 artiklan osa, jossa käsitellään oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin, heijastelee Euroopan ihmisoikeussopimuksen 13 artiklaa; sikäli kuin olen ennakkoratkaisupyynnöstä ymmärtänyt, sillä ei kuitenkaan ole välitöntä merkitystä nyt käsiteltävässä asiassa, enkä siksi käsittele sitä tässä enempää.
(
22
)	Puitepäätöksen 7 artiklassa on säädetty rajoitetut perusteet tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle.
(
23
)	Kroatia liittyi Euroopan unioniin 1.7.2013.
(
24
)	Tämän lisäksi on tietenkin lukuisia muita kieliä, jotka eivät ole EU:n virallisia kieliä mutta joilla on tärkeä asema kansalaisten elämässä ja heidän yhteyksissään hallinto- ja lainvalvontaviranomaisiin koko unionissa; näitä kieliä ovat esimerkiksi baski, katalaani, kymri ja luxemburg.
(
25
)	Asia C-274/96, tuomio 24.11.1998 (Kok., s. I-7637).
(
26
)	Päätelmä 37.
(
27
)	Neuvoston päätöslauselma etenemissuunnitelmasta epäiltyjen tai syytettyjen henkilöiden prosessuaalisten oikeuksien vahvistamiseksi rikosoikeudellisissa menettelyissä (EUVL C 295, s. 1).
(
28
)	Oikeudesta tulkkaukseen ja käännöksiin rikosoikeudellisissa menettelyissä 20.10.2010 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2010/64/EU (EUVL L 280, s. 1).
(
29
)	Tiedonsaantioikeudesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 22.5.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2012/13/EU (EUVL L 142, s. 1).
(
30
)	KOM(2011) 326 lopullinen.
(
31
)	Ks. direktiivin 2010/64 1 artiklan 3 kohta ja direktiivin 2012/13 2 artiklan 2 kohta.
(
32
)	Ks. analogisesti täytäntöönpanevan jäsenvaltion toimivaltaisen oikeusviranomaisen määritelmä siitä, koskeeko eurooppalainen pidätysmääräys ”samaa tekoa” kuin aiempi syyte: edellä alaviitteessä 13 mainittu asia Mantello, tuomion 50 kohta.
(
33
)	Ks. neuvoston 29.6.1998 hyväksymä yhteinen toiminta 98/428/YOS Euroopan oikeudellisen verkoston perustamisesta (EYVL L 191, s. 4).
(
34
)	Ks. asia Hubner v. Itävalta, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 31.8.1999, valitus nro 34311/96 ja asia Baischer v. Itävalta, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 20.12.2001, valitus nro 32381/96. Itävallan hallitus viittaa myös seuraaviin tuomioihin: asia Yavus v. Itävalta, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 27.5.2004, valitus nro 46549/99; asia Liedermann v. Itävalta, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 5.12.2005, valitus nro 54272/00; asia Blum v. Itävalta, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 3.2.2005, valitus nro 31655/02; asia Kaya v. Itävalta, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 8.6.2006, valitus nro 54698/00; asia Müller v. Itävalta, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 5.10.2006, valitus nro 12555/03; asia Hauser-Sporn v. Itävalta, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 7.12.2006, valitus nro 37301/03 ja asia Stempfer v. Itävalta, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 26.7.2007, valitus nro 18294/03.
(
35
)	Asia Krumpholz v. Itävalta, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 18.3.2010, valitus nro 13201/05. Kyseisessä asiassa Euroopan ihmisoikeustuomioistuin kuitenkin katsoi, että Unabhängiger Verwaltungssenat oli rikkonut Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 ja 2 kappaletta todetessaan, että ”johtopäätösten tekeminen tilanteessa, joka ei selvästi edellytä hakijalta selvitystä, ja ilman riittävien menettelyllisten takeiden soveltamista loukkasi hakijan oikeutta vaieta ja rikkoi syyttömyysolettamaa” (tuomion 42 kohta).
(
36
)	Asia Kammerer v. Itävalta, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 12.5.2010, valitus nro 32435/06. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin katsoi, ettei Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 ja 3 kappaletta ollut rikottu kyseisessä asiassa.
(
37
)	Ks. puitepäätöksen 3 artikla; asia 5/88, Wachauf, tuomio 13.7.1989 (Kok., s. 2609, 19 kohta) ja asia C-241/07, JK Otsa Talu, tuomio 4.6.2009 (Kok., s. I-4323, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen); ks. myös julkisasiamies Botin 7.9.2010 esittämä ratkaisuehdotus edellä alaviitteessä 13 mainitussa asiassa Mantello, ratkaisuehdotuksen 88 kohta.
(
38
)	Ks. myös julkisasiamies Botin edellä alaviitteessä 13 mainitussa asiassa Mantello esittämän ratkaisuehdotuksen 77 ja 78 kohta, jossa hän katsoo, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen yhteydessä pidätysmääräyksen antaneen viranomaisen oletetaan varmistavan, että pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön oikeuksia kunnioitetaan (kyseisessä asiassa soveltamalla ne bis in idem ‑periaatetta), mutta täytäntöönpanoviranomaisen on varmistettava myös kyseisen oikeuden suoja.
(
39
)	Ks. asia C-279/09, DEB, tuomio 22.10.2010 (Kok., s. I-13849, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen); asia C-69/10, Samba Diouf, tuomio 28.7.2011 (Kok., s. I-7151, 57 kohta) ja asia C-506/04, Wilson, tuomio 19.9.2006 (Kok., s. I-8613, 60–62 kohta).
(
40
)	Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan yhteydessä ks. asia Artico v. Italia, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 13.5.1980, valitus nro 6649/74.
(
41
)	Monissa taloudellisia seuraamuksia koskevan päätöksen rajat ylittävään tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon liittyvissä tapauksissa päätösten täytäntöönpanokelpoisuutta ei riitauteta lainkaan – tai ainakaan perustellusti. On kuitenkin tärkeää, että jos muutosta haetaan perustellusti perusoikeuksia koskevien perusteiden nojalla, täytäntöönpanovaltion tuomioistuin suhtautuu riitauttamiseen vakavasti, tekee tarvittavat tutkimukset ja ratkaisee saamiensa tietojen perusteella, onko päätös täytäntöönpanokelpoinen.
(
42
)	Näin ollen kansallisen tuomioistuimen on esimerkiksi nyt käsiteltävässä asiassa varmistettava, että kun 25.3.2010 päivätty seuraamuksen määräämistä koskeva päätös annettiin tiedoksi Balážille 2.7.2010, hänelle ilmoitettiin selvästi, että hänen oli kahden viikon kuluessa tiedoksiannosta (eikä kahden viikon kuluessa päätöksen tekemisestä) haettava muutosta päätökseen Unabhängiger Verwaltungssenatissa. Hyvin lyhyt määräaika saattaa olla riittämätön rajat ylittävässä muutoksenhaussa. Määräaika on tehokkaan oikeussuojan periaatteen mukainen vain, jos se on käytännössä riittävä niin, että asianomainen henkilö ehtii tehokkaasti valmistella kanteensa ja jättää sen tuomioistuimeen, ja jos se on kohtuullinen ja oikeasuhteinen kyseessä oleviin oikeuksiin ja intresseihin nähden: ks. edellä alaviitteessä 39 mainittu asia Samba Diouf, tuomion 66–68 kohta.
(
43
)	Oikeusavun myöntämisestä ks. mm. asia Benham v. Yhdistynyt kuningaskunta, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 10.6.1996, valitus nro 19380/92 ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio edellä alaviitteessä 40 mainitussa asiassa Artico v. Italia. Tiedossani ei tällä hetkellä ole ehdotuksia oikeusavun saatavuuden yhdenmukaistamisesta asioissa, jotka käsitellään rikosoikeudellista lainkäyttövaltaa käyttävissä tuomioistuimissa (se on kuitenkin kirjattu edellä alaviitteessä 27 mainitun etenemissuunnitelman toimenpiteeseen C).
(
44
)	Ks. edellä alaviitteessä 25 mainittu asia Bickel ja Franz, ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleen osalta ks. kääntämiseen ja tulkkaukseen liittyvistä kysymyksistä käyty laaja keskustelu asiassa Kamasinski v. Itävalta, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 19.12.1989, valitus nro 9738/82. Ks. myös direktiivi 2010/64 ja direktiivi 2012/13 (mainittu edellä 69 kohdassa ja alaviitteissä 28 ja 29) ja ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi oikeudesta asianajajaan rikosoikeudenkäyntimenettelyissä ja oikeudesta ilmoittaa pidätyksestään (mainittu edellä alaviitteessä 30).