62013CC0413
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
NILS WAHL
11 päivänä syyskuuta 2014 (
1
)
Asia C‑413/13
FNV Kunsten Informatie en Media
vastaan
Staat der Nederlanden
(Ennakkoratkaisupyyntö – Gerechtshof ’s‑Gravenhage (Alankomaat))
”Työehtosopimus — Toimeksiantosopimukset — Vähimmäiskorvaukset — Kilpailu — SEUT 101 artikla — Sosiaalisen polkumyynnin estäminen — Asioissa Albany ym. vahvistettu poikkeus”
1.
Asioihin Albany ym. (
2
) pohjautuvassa vakiintuneessa oikeuskäytännössä on todettu erityisesti, että työmarkkinaosapuolten kollektiivisten neuvottelujen tuloksena tekemät sopimukset, joilla pyritään parantamaan työllisyyttä ja työehtoja, jäävät SEUT 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle.
2.
Käsiteltävässä asiassa esitetty keskeinen kysymys liittyy siihen, kattaako kyseinen poikkeus työehtosopimusten määräykset, joissa määrätään itsenäisten ammatinharjoittajien ja heidän asiakkaidensa ammatillisen suhteen näkökohdista, ja jos kattaa, millä edellytyksin.
I Merkityksellinen Alankomaiden lainsäädäntö
3.
Työehtosopimuksista annetun lain (Wet op de collectieve arbeidsovereenkomst, jäljempänä WCAO) 1 §:ssä määritellään kansallisessa oikeudessa tarkoitetut työehtosopimukset ja säädetään seuraavaa:
”Työehtosopimus on yhden tai useamman työnantajan taikka yhden tai useamman oikeustoimikelpoisen työnantajain yhdistyksen ja yhden tai useamman oikeustoimikelpoisen työntekijäin yhdistyksen välinen sopimus, joka koskee pääasiallisesti tai yksinomaisesti työsopimuksissa noudatettavia työsuhteen ehtoja.
2.   Työehtosopimus voi myös koskea urakkasopimuksia ja toimeksiantosopimuksia. Tämän lain työsopimuksia, työnantajia ja työntekijöitä koskevia säännöksiä sovelletaan silloin soveltuvin osin.
– –”
4.
Kilpailulain (Mededingingswet, jäljempänä Mw) 6 §:n 1 momentissa kielletään ”sellaiset yritysten väliset sopimukset, yritysten yhteenliittymien päätökset sekä yritysten yhdenmukaistetut menettelytavat, joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua Alankomaiden markkinoilla tai niiden osalla tai joista seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy näillä markkinoilla tai niiden osalla”.
5.
Mw:n 16 §:n a kohdassa säädetään, ettei tätä lakia sovelleta WCAO:n 1 §:n 1 momentissa tarkoitettuihin työehtosopimuksiin.
II Tosiseikat, oikeudenkäyntimenettely ja ennakkoratkaisukysymykset
6.
Työntekijöitä ja itsenäisiä ammatinharjoittajia edustavat järjestöt FNV Kunsten Informatie en Media (jäljempänä FNV) ja Nederlandse toonkunstenaarsbond (jäljempänä Ntb) ja työnantajajärjestö Vereniging van Stichtingen Remplaçanten Nederlandse Orkesten (jäljempänä VSR) tekivät vuosina 2006–2007 työehtosopimuksen, joka koski muusikoiden sijaisia (CAO Remplaçanten Nederlandse Orkesten Alankomaiden orkestereissa) (jäljempänä kyseessä oleva CLA). Sopimuksessa määrättiin muun muassa vähimmäiskorvauksesta, joka on maksettava orkesterin jäsenten sijaisina orkestereissa toimiville muusikoille (jäljempänä sijaiset), jotka ryhtyvät tässä tarkoituksessa palvelussuhteeseen kyseisen orkesterin kanssa. Kyseessä oleva CLA sisälsi myös määräyksiä ”sijaisina toimivista itsenäisistä ammatinharjoittajista”.
7.
Alankomaiden kilpailuviranomainen (Nederlandse Mededingingsautoriteit, jäljempänä NMa) julkaisi kuitenkin joulukuussa 2007 tarkasteluasiakirjan, (
3
)jossa se katsoi yleisesti, että Mw 6 §:ssä määrättyä kieltoa sovelletaan myös itsenäisille ammatinharjoittajille maksettavia vähimmäiskorvauksia koskevien työehtosopimusten määräyksiin.
8.
Kilpailuviranomaisen kyseisen kannanoton jälkeen VSR ja Ntb irtisanoivat kyseessä olevan CLA:n ja kieltäytyivät tekemästä FNV:n kanssa uutta työehtosopimusta, joka sisältäisi määräyksen sijaisina toimivista itsenäisistä ammatinharjoittajista.
9.
Näiden tapahtumien vuoksi FNV nosti kanteen Rechtbank’s Gravenhagessa (alueellinen tuomioistuin, Haag), jossa se vaati lähinnä i) toteamaan, ettei kilpailulainsäädäntö ole esteenä työehtosopimuksen määräykselle, jossa työnantaja velvoitetaan maksamaan tiettyjä vähimmäiskorvauksia ilman omaa henkilöstöä toimiville itsenäisille ammatinharjoittajille, ja että tarkasteluasiakirjan julkaiseminen oli laitonta FNV:tä kohtaan, ja ii) velvoittamaan Alankomaiden valtio oikaisemaan tarkasteluasiakirjassa esitetty kanta.
10.
Rechtbank hylkäsi FNV:n väitteet, ja FNV valitti tästä Gerechtshof ’s‑Gravenhageen (Haagin muutoksenhakutuomioistuin).
11.
Valitus koskee Mw:n 6 §:n tulkintaa. Gerechtshof ’s‑Gravenhage huomautti, että Mw:n 6 §:n perustuu kuitenkin suurelta osin SEUT 101 artiklaan ja että kansallinen lainsäätäjä on päättänyt soveltaa näitä kahta säännöstä yhdenmukaisesti.
12.
Tästä syystä ja koska SEUT 101 tulkinnasta oli epäselvyyttä, Gerechtshof ’s‑Gravenhage päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko unionin oikeuden kilpailusääntöjä tulkittava siten, että työnantajajärjestöjen ja työntekijäjärjestöjen välillä tehdyn työehtosopimuksen määräys, jonka mukaan itsenäisille ammatinharjoittajille, jotka toimeksiantosopimuksen perusteella tekevät työnantajan hyväksi samaa työtä kuin työntekijät, joihin sovelletaan työehtosopimusta, on maksettava tietty vähimmäiskorvaus, jää SEUT 101 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle jo sen takia, että kyseinen määräys sisältyy työehtosopimukseen?
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, jääkö mainittu työehtosopimuksen määräys SEUT 101 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle siinä tapauksessa, että kyseisen määräyksen tarkoituksena on (myös) työehtosopimuksen alaan kuuluvien työntekijöiden työehtojen parantaminen, ja onko tältä osin merkitystä vielä sillä, parantuvatko kyseiset työehdot kyseisen määräyksen johdosta välittömästi vai ainoastaan välillisesti?”
13.
Käsiteltävässä asiassa kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet FNV, Alankomaiden ja Tšekin hallitukset sekä komissio, jotka Tšekin hallitusta lukuun ottamatta esittivät suulliset huomautuksensa 18.6.2014 pidetyssä istunnossa.
III Asian tarkastelu
14.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kahdella kysymyksellään lähinnä, jäävätkö työnantajajärjestöjen ja työntekijöitä ja itsenäisiä ammatinharjoittajia edustavien ammattiliittojen välillä tehdyn työehtosopimuksen määräykset (jäljempänä kyseessä olevat määräykset), joiden mukaan itsenäisille ammatinharjoittajille, jotka toimeksiantosopimuksen perusteella tekevät työantajan hyväksi samaa työtä kuin työntekijät, joihin sovelletaan työehtosopimusta, on maksettava tietty vähimmäiskorvaus, SEUT 101 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle.
15.
Aluksi haluan käsitellä lyhyesti tutkittavaksi ottamista. Nähdäkseni ei ole epäilystäkään siitä, etteikö tätä ennakkoratkaisupyyntöä voida ottaa tutkittavaksi siitäkin huolimatta, että tarkasteltava asia jäisi SEUT 101 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on nimittäin niin, että unionin tuomioistuimella on toimivalta ratkaista unionin oikeuden säännöksiä tai määräyksiä koskevat ennakkoratkaisupyynnöt sellaisissa tapauksissa, joissa pääasian tosiseikat jäävät unionin oikeuden soveltamisalan ulkopuolelle mutta joissa unionin oikeuden säännöksiä tai määräyksiä sovelletaan kansallisen lainsäädännön nojalla, kun kansallisessa lainsäädännössä noudatetaan unionin oikeudessa annettuja ratkaisuja täysin jäsenvaltion sisäisten tilanteiden ratkaisemiseksi. (
4
)
16.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää käsiteltävän asian sisällön osalta opastusta lähinnä siihen, voidaanko asioissa Albany ym. vahvistettua poikkeusta (
5
) sovelletaan kyseessä olevan CLA:n kaltaiseen työehtosopimukseen.
17.
Tšekin ja Alankomaiden hallitukset sekä komissio katsovat huomautuksissaan, että unionin tuomioistuimen olisi vastattava tähän kysymykseen kieltävästi, kun taas FNV katsoo, että unionin tuomioistuimen olisi vastattava siihen myöntävästi.
18.
Seuraavassa pyrin havainnollistamaan, miksi en voi täysin hyväksyä kumpaakaan näkemystä. Katson nimittäin, ettei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämään kysymykseen voida antaa näin suoraviivaista ja helppoa vastausta.
19.
Kuten edellä 1 kohdassa todettiin, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan työmarkkinaosapuolten kollektiivisten neuvottelujen tuloksena tekemien sopimusten, joilla pyritään parantamaan työllisyyttä ja työehtoja, on luonteensa ja kohteensa vuoksi katsottava jäävän SEUT 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle. (
6
)
20.
Tämän vuoksi on tarpeen tutkia kyseessä olevan CLA:n luonnetta ja kohdetta (ja tarkemmin kyseessä olevien määräysten luonnetta ja kohdetta), jotta voidaan varmistaa, onko sen jättäminen kokonaan SEUT 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle oikeutettua. (
7
)
21.
Tätä taustaa vasten tutkin kyseistä kysymystä selkeyden vuoksi kahdesta täydentävästä näkökulmasta. Koska Alankomaiden lainsäädännön mukaan ammattiliitot voivat edustaa sekä työntekijöitä että itsenäisiä ammatinharjoittajia, on erotettava toisistaan kaksi erilaista oikeudellista tilannetta. Tarkastelen yhtäältä sitä, käsittääkö asioissa Albany ym. vahvistettu poikkeus määräykset, joista on neuvoteltu ja jotka on sisällytetty työehtosopimukseen itsenäisten ammatinharjoittajien puolesta ja heidän etujensa mukaisesti. Toisaalta tutkin, sovelletaanko kyseistä poikkeusta silloin, kun niistä on neuvoteltu ja ne sisällytetty työehtosopimuksen työntekijöiden puolesta ja heidän etujensa mukaisesti, siitä huolimatta, että kyseessä olevilla määräyksillä säännellään itsenäisten ammatinharjoittajien työehtoja. Tämä systematiikkaan perustuva analyysi noudattaa pääpiirteittäin Gerechtshof ’s‑Gravenhagen muotoilemien kahden ennakkoratkaisukysymyksen rakennetta.
A Määräykset, joista on neuvoteltu ja jotka on sisällytetty työehtosopimukseen itsenäisten ammatinharjoittajien puolesta ja etujen mukaisesti
22.
Yksi FNV:n esittämistä väitteistä on se, että kyseessä olevan CLA:n kaltainen sopimus kuuluu kokonaisuudessaan asioissa Albany ym. vahvistetun poikkeuksen alaan – ja jää siten SEUT 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle – jo siksi, että se on tehty työehtosopimuksen muodossa. Tässä yhteydessä on FNV:n mukaan merkityksetöntä, että joillakin sopimuksen määräyksillä säännellään itsenäisten ammatinharjoittajien työehtoja.
23.
En ole samaa mieltä.
1. Asioissa Albany ym. vahvistettu poikkeus ei kata itsenäisten ammatinharjoittajien puolesta ja heidän etujensa mukaisesti vahvistettuja sopimusmääräyksiä.
24.
Asioihin Albany ym. perustuvassa oikeuskäytännössä on todettu, että työehtosopimukset jäävät SEUT 101 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle kahden kumulatiivisen edellytyksen täyttyessä: i) ne on tehty työnantajien ja työntekijöiden välisissä kollektiivisissa neuvotteluissa (jäljempänä ensimmäinen edellytys) ja ii) niillä vaikutetaan välittömästi työntekijöiden työehtojen parantamiseen (jäljempänä toinen edellytys).
25.
Epäilen Alankomaiden hallituksen ja komission tapaan vahvasti sitä, täyttyykö ensimmäinen edellytys tilanteissa, joissa sopimus on kyllä tehty kollektiivisen neuvotteluprosessin tuloksena mutta se on (kokonaan tai osittain) neuvoteltu ja tehty itsenäisten ammatinharjoittajien puolesta.
26.
Kun ammattiliitot nimittäin toimivat itsenäisten ammatinharjoittajien eivätkä työntekijöiden puolesta, niitä tuskin voidaan pitää ”työntekijäjärjestöinä”. Näyttääkin siltä, että ne toimivat tällaisissa tapauksissa eri ominaisuudessa, nimittäin ammattijärjestönä tai yritysten yhteenliittymänä. (
8
) Tämän vuoksi olisi ongelmallista katsoa näiden ammattiliittojen edustavan tuomiossa Albany tarkoitettua työvoimaa. (
9
)
27.
Tätä kysymystä on joka tapauksessa tarpeetonta tutkia sen syvällisemmin, koska mielestäni on selvää, ettei toinen edellytys täyty. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on käsitelty toistuvasti työntekijöiden työehtoja. Tähän saakka unionin tuomioistuin ei kuitenkaan ole koskaan – implisiittisesti tai eksplisiittisesti – lausunut sopimusmääräyksistä, joilla pyritään parantamaan itsenäisten ammatinharjoittajien työehtoja.
28.
Ennen kaikkea ei voi mielestäni olla epäilystäkään siitä, että tällaiset sopimusmääräykset jäävät asioissa Albany ym. vahvistetun poikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle.
29.
Tähän on kaksi pääasiallista syytä.
30.
Ensinnäkin itsenäisten ammatinharjoittajien asema ja työntekijöiden asema ovat unionin kilpailusääntöjen yhteydessä täysin erilaiset eikä niitä voida ipso facto rinnastaa toisiinsa.
31.
Työntekijät eivät ole yrityksiä unionin kilpailusääntöjen valossa (
10
) eikä SEUT 101 artiklaa ole laadittu työsuhteiden sääntelyä varten.
32.
Itsenäiset ammatinharjoittajat sen sijaan ovat yrityksiä unionin kilpailusääntöjen valossa. (
11
) Kuten edellä on todettu, itsenäisten ammatinharjoittajien puolesta toimivaa ammattiliittoa on siten pidettävä SEUT 101 artiklassa tarkoitettuna yritysten yhteenliittymänä. (
12
)
33.
On epäilemättä olemassa hyvät sosioekonomiset syyt rajoittaa kollektiivisten neuvottelujen avulla työntekijöiden keskinäistä palkkakilpailua tai jopa poistaa se kokonaan. (
13
) Tilanne on kuitenkin erilainen, kun kyseessä ovat sopimukset, joiden tarkoituksena on rajoittaa tai estää kilpailua yritysten välillä tai joista seuraa, että kilpailu rajoittuu tai estyy yritysten välillä.
34.
Juuri tällaisiin sopimuksiin SEUT 101 artiklaa on tarkoitus soveltaa.
35.
Lisäksi vaikka työntekijöiden työehtoja koskevista kollektiivisista sopimuksista mahdollisesti aiheutuva kilpailun rajoittuminen on usein satunnaista tai vaikutuksiltaan vähäistä, (
14
) näin ei välttämättä ole sellaisten sopimusten kohdalla, joilla säännellään itsenäisten ammatinharjoittajien työehtoja. Niin ei etenkään ole niiden sopimusten kohdalla, joilla säännellään itsenäisten ammatinharjoittajien keskinäistä hintakilpailua.
36.
Hinta on yksi tärkeimmistä yritysten kilpailutekijöistä ellei tärkein. Tämän vuoksi SEUT 101 artiklan 1 kohdassa vahvistetussa ”mustassa listassa”viitataan sopimuksiin, joilla ”suoraan tai välillisesti vahvistetaan osto- tai myyntihintoja taikka muita kauppaehtoja”. Sopimuksia, joilla vahvistetaan tavaroiden tai palvelujen vähimmäishinnat, onkin johdonmukaisesti pidetty kilpailun merkittävinä rajoituksina. (
15
)
37.
Unionin tuomioistuimen vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön perustuva SEUT 101 artiklan tulkinta viittaa näin ollen siihen, että itsenäisten ammatinharjoittajien puolesta neuvotellut ja sopimukseen sisällytetyt määräykset eivät voi lähtökohtaisesti jäädä unioni kilpailusääntöjen mukaisen arvioinnin ulkopuolelle.
38.
Toiseksi, kuten Alankomaiden hallitus korosti, itsenäisten ammatinharjoittajien asema eroaa selvästi työntekijöiden asemasta paitsi unionin kilpailusääntöjen näkökulmasta myös yleisemmin unionin perussopimuksilla luodun järjestelmän näkökulmasta. Tästä seuraa, ettei asioissa Albany ym. vahvistetun poikkeuksen perusteluina olevien sosiaalipoliittisten näkökohtien voida katsoa pätevän itsenäisiin ammatinharjoittajiin.
39.
Asioihin Albany ym. perustuvaa oikeuskäytäntöä ohjaa keskeisesti näkemys siitä, ettei unionin perussopimusten voida katsoa kannustavan työmarkkinaosapuolten välisiin kollektiivisiin neuvotteluihin sosiaalisten tavoitteiden näkökulmasta, koska niissä samalla kielletään yleisesti tällaiset työehtosopimukset.
40.
Sosiaaliset päämäärät, joihin tuomiossa Albany viitattiin, liittyvät työntekijöihin. Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen työllisyyttä (SEUT 145–150 artikla) ja sosiaalipolitiikkaa (SEUT 151–161 artikla) koskevissa määräyksissä keskitytään työntekijän käsitteeseen.
41.
Itsenäisten ammatinharjoittajien harjoittaman elinkeinon kehittäminen kuuluu toisaalta SEUT 173 artiklan mukaisesti Euroopan unionin teollisuuspolitiikan alan toimivaltaan.
42.
SEUT 173 artiklan ja edellä mainittujen työllisyyttä ja sosiaalipolitiikkaa koskevien määräysten välillä on kaksi olennaista eroa. Toisin kuin SEUT 151 ja SEUT 155 artiklassa, SEUT 173 artiklassa ei (eikä missään muussakaan perussopimuksen määräyksessä) ensinnäkään kannusteta itsenäisiä ammatinharjoittajia tekemään työehtosopimuksia työehtojensa parantamiseksi. (
16
) Toiseksi SEUT 173 artiklassa todetaan selvästi, että sitä sovelletaan ilman rajoituksia kilpailusääntöjen sovellettavuuteen. SEUT 173 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan nojalla jäsenvaltioiden on nimittäin toteutettava teollisuuden alalla toimia ”avointen markkinoiden ja kilpailumarkkinoiden järjestelmän mukaisesti”. EUT-sopimuksessa lisäksi täsmennetään 173 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa, että teollisuuteen liittyvät määräykset (osasto XVII) eivät muodosta oikeusperustaa Euroopan ”unionille – – toteuttaa toimenpiteitä, jotka voivat johtaa kilpailun vääristymiseen”. Työllisyyttä tai sosiaalipolitiikkaa koskevista EUT-sopimuksen määräyksistä ei löydy viittauksia vastaavaan.
43.
Syy, miksi perussopimusten laatijat ovat tehneet eron työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien välillä, on melko selvä: näiden kahden ryhmän ammatillisen toiminnan rakenne ja ammatinharjoittaminen eroavat yleensä merkittävästi toisistaan.
44.
Työsuhteen yksi keskeisistä piirteistä on työntekijän alisteinen suhde työnantajaansa. (
17
) Työnantajalla on valtuudet opastaa ja ohjata työntekijöidensä toimintaa, minkä lisäksi se voi myös käyttää heihin tiettyä auktoriteettista valtaa ja valvoa heitä. Itsenäinen ammatinharjoittaja noudattaa asiakkaidensa ohjeita, mutta asiakkailla ei yleensä ole laajoja valtuuksia valvoa häntä. Alisteisen suhteen puuttumisen vuoksi itsenäinen ammatinharjoittaja voi itsenäisemmin valita, millaista työtä ja millaisia tehtäviä hän tekee, miten hän tämän työn tai tehtävät suorittaa, työskentelyaikansa ja -paikkansa sekä henkilöstönsä jäsenet. (
18
)
45.
Itsenäisen ammatinharjoittajan on lisäksi vastattava liiketoimintansa kaupallisista ja rahoituksellisista riskeistä, kun taas työntekijä ei tavanomaisesti vastaa tällaisista riskeistä, koska hänellä on oikeus saada korvaus työstään liiketoiminnan tuloksesta riippumatta. (
19
) Työnantaja on lähtökohtaisesti vastuussa ulkopuolisille toimista, joita sen työntekijät palvelussuhteessa tekevät. Itsenäiseen ammatinharjoittajaan kohdistuvilla suuremmilla riskeillä ja vastuilla on toisaalta tarkoitus kompensoida sitä, että heillä on mahdollisuus saada itselleen kaikki liiketoiminnan voitot.
46.
Lopuksi lienee tuskin tarpeellista huomauttaa, että itsenäiset ammatinharjoittajat tarjoavat tavaroita tai palveluja markkinoilla, kun taas työntekijät tarjoavat ainoastaan työtään yhdelle (tai harvinaisissa tapauksissa useammalle) työnantajalle.
47.
Itsenäisen ammatinharjoittajan asemaan kuuluu näin ollen olennaisesti se, että itsenäiset ammatinharjoittajat voivat toimia riippumattomammin ja joustavammin ainakin työntekijöihin verrattuna. Vastaavasti ne joutuvat kuitenkin väistämättä kantamaan suuremman taloudellisen riskin ja kestämään usein epävakaampia ja epävarmempia palvelussuhteita. Kaikki nämä seikat vaikuttavat liittyvän läheisesti toisiinsa.
48.
Asioissa Albany ym. vahvistetun poikkeuksen perusteena olevat oikeudelliset ja taloudelliset seikat eivät näin ollen päde itsenäisiin ammatinharjoittajiin. (
20
) Tämän vuoksi on mielestäni mahdotonta sulkea itsenäisten ammatinharjoittajan puolesta ja etujen mukaisesti neuvotellut työehtosopimukset lähtökohtaisesti SEUT 101 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle.
49.
Myös toista FNV:n esittämää perustetta on tarkasteltava.
2. Työntekijät ja itsenäiset ammatinharjoittajat eivät ole samanlaisia toimijoita, vaikka niiden perinteiset erot ovat hämärtymässä.
50.
FNV korosti kirjallisissa huomautuksissaan, että kyseessä olevalla CLA:lla säännellään ainoastaan niiden itsenäisten ammatinharjoittajien korvauksia, joilla ei ole palkattua henkilöstöä ja joilla on melko lailla samankaltainen neuvotteluasema kuin työntekijöilläkin.
51.
On totta, että nykytaloudessa ero perinteisten työntekijäryhmien ja itsenäisten ammatinharjoittajien välillä on toisinaan hieman epäselvä. Unionin tuomioistuin on itse asiassa jo joutunut tutkimaan useita asioita, joissa kahden henkilön (tai yhden henkilön ja yksikön) välinen työsuhde ei – erityispiirteidensä vuoksi – kuulunut selvästi kumpaankaan ryhmään, vaan sillä oli niiden molempien piirteitä. (
21
)
52.
Otan lisäksi huomioon sen, että jotkut itsenäiset ammatinharjoittajat ovat sen ammatillisen suhteen vuoksi, joka heillä on todellisiin tai mahdollisiin asiakkaisiinsa, melko samanlaisessa asemassa kuin jollaisessa yleensä työntekijä on suhteessa työnantajaansa. Esimerkiksi jotkut itsenäiset ammatinharjoittajat eivät voi juurikaan päättää itsenäisesti, milloin, missä ja miten he suorittavat saamansa toimeksiannot. Lisäksi heidän neuvotteluasemansa voi olla heikko erityisesti korvauksen ja työehtojen osalta. Näin on erityisesti ”näennäisesti itsenäisten ammatinharjoittajien” kohdalla: nämä työntekijät esiintyvät itsenäisinä ammatinharjoittajina välttääkseen tietyn työnantajan kannalta epäsuotuisan lainsäädännön (esimerkiksi työ- tai verosäännösten) soveltamisen. Toinen esimerkki tällaisista henkilöistä ovat itsenäiset ammatinharjoittajat, jotka ovat taloudellisesti riippuvaisia yhdestä ainoasta (tai tärkeimmästä) asiakkaasta. (
22
)
53.
Vaikka kuitenkin jätettäisiin syrjään tapaukset, joissa työ- tai verosäännöksiä, jotka on annettava kunkin jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä, kierretään tai vältellään jollain tavalla, en edelleenkään näe päteviä syitä sille, että työntekijöitä ja itsenäisiä ammatinharjoittajia kohdeltaisiin aina samalla tavalla.
54.
Työehtosopimuksissa on tarkoitus asettaa tietyt standardit, joita sovelletaan sellaisinaan kaikkiin niiden soveltamisalaan kuuluviin tilanteisiin. Niiden on siten tarkoitus kattaa kyseinen ammattiryhmä kokonaisuudessaan riippumatta yksilön erityistilanteesta tai erityisolosuhteista, joissa hän ottaa vastaan töitä.
55.
Itsenäiset ammatinharjoittajat ovat kuitenkin tunnetusti laaja ja heterogeeninen ryhmä. Jotkut heistä ovat saattaneet tehdä tietoisen valinnan siitä, että he tarjoavat palveluja tietyssä sääntelyjärjestelmässä, kun taas toiset ovat joutuneet tekemään näin siksi, ettei muita vakaampia työmahdollisuuksia ole tarjolla. Itsenäisten ammatinharjoittajien taidoista, pätevyydestä, kokemuksesta ja maineesta sekä kunkin tilanteen erityisolosuhteista (kuten asiakkaan koosta ja taloudellisesta vaikutusvallasta, tarjottavan palvelun kiireellisyydestä ja/tai monimutkaisuudesta sekä saatavilla olevien muiden ammattilaisten lukumäärästä) riippuen heidän neuvotteluasemansa voi olla asiakkaitaan vahvempi tai heikompi. Tässä on merkittävä ero työntekijöihin, joiden katsotaan perinteisesti olevan epätasa-arvoisessa asemassa työnantajiinsa nähden, kun he neuvottelevat näiden kanssa työehdoista, sillä työvoiman tarjonta on suurempi kuin sen kysyntä kaikissa länsimaisissa nyky-yhteiskunnissa.
56.
Ennen kaikkea itsenäisillä ammatinharjoittajilla voi olla myös hyvin erilaiset kannat siihen, että heitä säänneltäisiin yhtenä ryhmänä. Käsiteltävässä asiassa esimerkiksi jotkut itsenäisinä ammatinharjoittajina toimivat muusikot voivat suhtautua myönteisesti vähimmäiskorvausten vahvistamiseen, kun taas toiset eivät. Tällaisella sääntelyllä nimittäin estettäisiin nuorempia tai vähemmän mainetta saaneita ammattilaisia kilpailemasta tehokkaasti kokeneempien tai nimekkäiden kollegojensa kanssa ja tarjoamasta palvelujaan tämän vuoksi heitä edullisemmin. Ilman hintakilpailun mahdollisuutta joillakin itsenäisillä ammatinharjoittajilla olisi hyvin heikot mahdollisuudet saada sopimuksia ja vaarana olisi, että he syrjäytyisivät työmarkkinoilta kokonaan.
57.
Tässä yhteydessä on nähdäkseni olemassa myös legitimiteettiongelma, kun ainoastaan osaa itsenäisistä ammatinharjoittajista edustavat ammattiliitot tekevät työehtosopimuksia, jotka sitovat työnantajia kaikkiin itsenäisiin ammatinharjoittajiin nähden.
58.
Näin olen pelkästään se seikka, että jotkut itsenäiset ammatinharjoittajat saattavat olla asemassa, joka taloudellisesta näkökulmasta muistuttaa joiltain piirteitään työntekijöiden asemaa, ei oikeuta sitä, että nämä kaksi taloudellisten toimijoiden ryhmää lähtökohtaisesti rinnastettaisiin kokonaisuudessaan toisiinsa.
59.
Tätä taustaa vasten olisi ehkä mahdollista väittää, että asioissa Albany ym. vahvistetun poikkeuksen pitäisi kattaa itsenäisten ammatinharjoittajien puolesta ja etujen mukaisesti tehtyyn työehtosopimukseen sisältyvät määräykset silloin, kun niitä sovelletaan itsenäisiin ammatinharjoittajiin, jotka ovat työntekijöihin rinnastettavassa tilanteessa, mutta poikkeuksen ei pidä kattaa näitä määräyksiä silloin, kun niitä sovelletaan päinvastoin tilanteisiin, joissa tilanteita ei voida rinnastaa toisiinsa.
60.
Mielestäni tällainen ratkaisu ei kuitenkaan olisi kestävä.
61.
Kuten Alankomaiden hallitus huomauttaa, kyseessä olevassa CLA:ssa ei käsitellä näennäisesti itsenäisiä ammatinharjoittajia. Osapuolten kesken onkin kiistatonta, että nämä henkilöt vastaavat unionin oikeudessa tarkoitettua työntekijän määritelmää, ja koska näin on, heidän asemaansa säänteleviin mahdollisiin työehtosopimuksiin sovelletaan lähtökohtaisesti asioissa Albany ym. vahvistettua poikkeusta.
62.
Kyseessä olevassa CLA:ssa käsitellään todellisia itsenäisiä ammatinharjoittajia. Jos näin ollen yleinen poissulkeminen SEUT 101 artiklan soveltamisalasta ulotettaisiin koskemaan myös heitä, se olisi – edellä esitetyistä syistä – vastoin kilpailuoikeutta koskevia perussopimuksen määräyksiä, ja sillä lisättäisiin epävarmuutta ja ennakoimattomuutta työsuhdejärjestelmän alalla, jolla eritoten tarvitaan vakautta, selkeyttä ja avoimuutta.
63.
Katsonkin, että yksityishenkilöt ja yrittäjät, puhumattakaan kansallisista hallinnoista ja tuomioistuimista, tarvitsevat säännön, jonka merkitys on yksiselitteinen ja jonka soveltaminen on ennakoitavaa. Työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien välinen ero on kaiken kaikkiaan melko suoraviivainen, minkä vuoksi mikä tahansa viranomainen pystyy siltä tätä pyydettäessä määrittämään kohtuullisella varmuudella, milloin jonkin ammattiryhmän tekemä sopimus jää SEUT 101 artiklan ulkopuolelle ja milloin ei.
64.
En ymmärrä, miksi olisi työmarkkinaosapuolten etujen mukaista neuvotella ja tehdä työehtosopimuksia, joiden pätevyys on tietyissä tapauksessa parhaimmillaankin epävarmaa ja siten hyvin mahdollinen riitojen lähde ja joissa ei näin ollen pystytä vahvistamaan sen kohteena olevan alan työehtoja.
65.
Kaiken edellä esitetyn perusteella katson, että itsenäisten ammatinharjoittajien puolesta ja etujen mukaisesti neuvoteltuja määräyksiä sisältävät työehtosopimukset, eivät kuulu eikä niiden pitäisikään kuulua asioissa Albany ym. vahvistetun poikkeuksen soveltamisalaan. Tällaisia sopimusmääräyksiä ei siten nähdäkseni voida jättää suoralta kädeltä unionin kilpailusääntöjen soveltamisalan ulkopuolelle.
B Määräykset, joista on neuvoteltu ja jotka on sisällytetty työehtosopimukseen työntekijöiden puolesta ja heidän etujensa mukaisesti
66.
Kuten edellä 21 kohdassa on todettu, on tarpeen tutkia myös sitä, täyttyvätkö asioissa Albany ym. vahvistetun poikkeuksen soveltamisedellytykset siinä tapauksessa, että kyseisistä työehtosopimukseen sisällytetyistä määräyksistä on neuvoteltu työntekijöiden puolesta ja heidän etujensa mukaisesti.
67.
FNV väittää nimittäin, että kyseessä olevilla määräyksillä oli tarkoitus parantaa asianomaisten työntekijöiden työehtoja. Määräysten erityisenä tavoitteena oli estää sosiaalinen polkumyynti. FNV väittää, että toimimalla vastapainona sille, että työnantajilla on mahdollisuus alentaa kustannuksiaan korvaamalla työntekijät itsenäisillä ammatinharjoittajilla, kyseessä olevilla määräyksillä on tarkoitus varmistaa, etteivät työnantajat menetä kaikkia kannustimia työntekijöiden palkkaamiseen.
68.
Tšekin ja Alankomaiden hallitukset sekä komissio korostavat, että asioissa Albany ym. vahvistettu poikkeus kattaa ainoastaan määräykset, joilla on tarkoitus parantaa välittömästi työntekijöiden työehtoja. Niiden mukaan tämä edellytys ei täyty kyseessä olevien sopimusmääräysten kohdalla. Niillä nimittäin voidaan vaikuttaa korkeintaan välillisesti työehtojen parantamiseen luomalla työntekijöille uusia työmahdollisuuksia.
69.
Haluan aluksi huomauttaa, että asioissa Albany ym. vahvistetun poikkeuksen soveltamisen ensimmäinen edellytys selvästikin täyttyy, kun ammattiliitot neuvottelevat kollektiivisesti sopimusmääräyksistä työntekijöiden puolesta ja heidän etujensa mukaisesti.
70.
Toisesta edellytyksestä olen Tšekin ja Alankomaiden hallitusten sekä komission kanssa samaa mieltä siitä, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö käsittää ainoastaan sopimusmääräykset, joilla parannetaan työehtoja välittömästi.
71.
Tätä vaatimusta on korostettu tuomioissa Albany, (
23
) Bjentjens (
24
) ja Drijvende Bokken. (
25
) Pitää paikkansa, ettei myöhemmissä tuomioissa Van der Woude ja AG2R Prévoyance ole mainittu termiä ”välittömästi”. Se oli kuitenkin mielestäni tarpeetonta, koska kummassakaan mainitussa asiassa ei ollut epäselvyyttä siitä, että kyseessä olleet toimenpiteet – sairausvakuutusjärjestelmä ja terveydenhuoltokulujen täydentävä korvausjärjestelmä – hyödyttäisivät välittömästi ja selvästi työntekijöitä.
72.
Kuten edellä on todettu, asioihin Albany ym. perustuvan oikeuskäytännön tarkoituksena ei ole tehdä työmarkkinaosapuolten kollektiivisista neuvotteluista vähemmän houkuttelevaa tai vähentää niiden merkitystä. Tämän vuoksi unionin tuomioistuin on viitannut määräyksiin, joilla välittömästi parannetaan työntekijöiden työehtoja. Palkkauksen, työaikojen, vuosilomien, eläkkeiden, vakuutusten ja terveydenhuollon kaltaiset asiat ovat kollektiivisten neuvottelujen ytimessä. Jos työntekijöiltä viedään mahdollisuus neuvotella näistä asioista vapaasti, heidän oikeutensa kollektiivisiin neuvotteluihin tehdään tyhjäksi. (
26
)
73.
Vastaavasti ei ole pätevää syytä myöntää näin laajaa oikeudellista suojaa (eli jääminen täysin kartellinvastaisten sääntöjen soveltamisalan ulkopuolelle) tilanteissa, joissa työntekijät neuvottelevat työnantajien kanssa asioista, jotka vaikuttavat ainoastaan välillisesti heidän työehtoihinsa. Työntekijät (ja työnantajat) säilyttävät mielenkiintonsa kollektiivisiin neuvotteluihin, vaikka siitä, mitä sovitaan asioista, jotka eivät vaikuta välittömästi ja merkittävästi heidän työehtoihinsa, voidaan mahdollisesti tarkastella kartellilainsäädännön valossa.
74.
Joudun kuitenkin toteamaan olevani samaa mieltä FNV:n kanssa siitä, että työntekijöiden työmahdollisuuksien suojeleminen nyt ja tulevaisuudessa on asia, jonka voidaan katsoa parantavan välittömästi heidän työehtojaan. Nähdäkseni sosiaalisen polkumyynnin riski voi selvästi ja välittömästi vaikuttaa työehtoihin kahdesta syystä.
75.
Ensimmäinen syy on se, että turvallinen ja vakaa työllisyys on työntekijöille selvästi jopa tärkeämpää kuin esimerkiksi heidän työaikojensa tai vuosilomaoikeuksiensa parantaminen. Jos työnantajille olisi taloudellisesta näkökulmasta kannattavaa korvata työntekijät itsenäisillä ammatinharjoittajilla, vaarana olisi, että monet työntekijät menettäisivät välittömästi työpaikkansa tai syrjäytyisivät vähitellen ajan kuluessa.
76.
Työntekijöiden keskinäisen palkkakilpailun poistaminen – joka on nimenomaan kollektiivisten neuvotteluiden perimmäinen tarkoitus – tarkoittaa sitä, ettei työnantaja voi missään olosuhteissa palkata muita työntekijöitä, joiden palkka on alhaisempi kuin työehtosopimuksessa vahvistettu palkka. Tämän perusteella työntekijän näkökulmasta ei oikeastaan ole eroa sillä, korvataanko hänet halvemmalla työntekijällä vai halvemmalla itsenäisellä ammatinharjoittajalla.
77.
Toinen syy on se, että työnantajien mahdollisuus korvata työntekijöitä muilla henkilöillä, joihin heillä ei ole velvollisuutta soveltaa kyseisen työehtosopimuksen mukaisia työehtoja, voi heikentää merkittävästi työntekijöiden neuvotteluasemaa. Miten esimerkiksi työntekijät voisivat uskottavasti pyytää palkankorotusta, jos he tietävät, että heidät voidaan helposti ja nopeasti korvata itsenäisillä ammatinharjoittajilla, jotka todennäköisesti tekisivät saman työn pienempää korvausta vastaan?
78.
Ellei työntekijöillä näin ollen ole jonkintasoista suojaa sosiaaliselta polkumyynniltä, heidän mahdollisuuksiaan ja kannustimiaan ryhtyä kollektiivisiin neuvotteluihin työnantajansa kanssa heikennetään olennaisesti. Tästä näkökulmasta työntekijöiden mahdollisuutta sisällyttää työehtosopimuksiin määräyksiä, joilla on tarkoitus varmistaa, että tietty määrä työntekijöitä säilyy työnantajan liiketoiminnassa, voidaan pitää välttämättömänä edellytyksenä sille, että he voivat tehokkaasti neuvotella muista työehtojen parannuksista.
79.
Kaikista näistä syistä katson, että sosiaalisen polkumyynnin estäminen on tavoite, jollainen voi legitiimisti olla työehtosopimuksella, joka sisältää itsenäisiin ammatinharjoittajiin vaikuttavia määräyksiä, ja että polkumyynnin estäminen voi olla myös yksi keskeisistä neuvoteltavista asioista.
80.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö tukee tätä näkemystä, joka käy ilmi periaatteen tasolla ilmaistuna myös unionin lainsäädännöstä. Unionin tuomioistuin on toistuvasti todennut, että sosiaalisen polkumyynnin estäminen voi lähtökohtaisesti olla yleistä etua koskeva pakottava vaatimus, joka on omiaan oikeuttamaan perusvapauksien rajoittamisen. Tämä pätee sekä jäsenvaltion toimenpiteen (
27
) että työntekijöiden työtaistelutoimen seurauksena syntyneisiin rajoituksiin. (
28
)
81.
Huomautan vielä, että unionin lainsäätäjä on paljonpuhuvasti vaatinut useissa oikeusvälineissä jäsenvaltioita ottamaan käyttöön työehtojen vähimmäisvaatimuksia (ja erityisesti vähimmäispalkkaa) koskevat säännöt – myös työehtosopimusten muodossa – nimenomaan sosiaalisen polkumyynnin estämiseksi.
82.
Esimerkiksi vuokratyödirektiivissä (
29
) säädetään periaatteesta, jonka mukaan vuokratyöntekijöihin sovellettavien keskeisten työehtojen olisi oltava heille vähintään yhtä edulliset kuin ne, joita heihin sovellettaisiin, jos käyttäjäyritys olisi palkannut heidät samaan tehtävään. (
30
) Jäsenvaltiot voivat tässä yhteydessä yhtäältä sallia työmarkkinaosapuolten määrittää työehdot ja toisaalta sallia tietyt poikkeukset yhdenvertaisen kohtelun periaatteesta työmarkkinaosapuolten työehtosopimusten perusteella. (
31
)
83.
Tämän perusteella todettakoon, että sosiaalisen polkumyynnin estämiseen tarkoitettujen määräysten, jotka on neuvoteltu ja sisällytetty työehtosopimukseen työntekijöiden puolesta ja heidän etujensa mukaisesti, on lähtökohtaisesti katsottava parantavan välittömästi työntekijöiden työehtoja asioihin Albany ym. perustuvan oikeuskäytännön mukaisesti.
1. Käsiteltävän tilanteen tarkastelu
84.
Kansallisten kilpailuviranomaisten ja tuomioistuinten tehtävänä on lähtökohtaisesti arvioida, täyttyvätkö asioissa Albany ym. vahvistetun poikkeuksen kaksi soveltamisedellytystä. Tämä arviointi voidaan selvästi tehdä ainoastaan tapauskohtaisesti työehtosopimukseen sisältyvien erityismääräysten sekä kyseisten markkinoiden ominaispiirteiden ja olosuhteiden perusteella.
85.
Gerechtshof ’s‑Gravenhagen on näin ollen kaikkien asianosaisten sille käsiteltävässä asiassa esittämien tietojen ja todisteiden perusteella määritettävä, sovelletaanko asioissa Albany ym. vahvistettua poikkeusta kyseessä oleviin määräyksiin.
86.
Korostan kuitenkin, että unionin tuomioistuimen aiemmin tarkastelemista asioista poiketen käsiteltävä asia koskee – kuten edellä on korostettu – sekä työnantajia että itsenäisiä ammatinharjoittajia edustavien ammattiliittojen tekemää työehtosopimusta. Lisäksi käsiteltävässä asiassa tarkastelun kohteena olevan sopimuksen määräyksillä ei säännellä työnantajan ja työntekijän työsuhteen perinteisiä näkökohtia (kuten palkkausta, työaikoja ja lomia) vaan työnantajan ja toisen ammattiryhmän, nimittäin itsenäisten ammatinharjoittajien, välistä suhdetta.
87.
Nämä erityispiirteet epäilemättä hankaloittavat ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamaa oikeudellista analyysia, koska asioissa Albany ym. vahvistetun poikkeuksen soveltamisedellytysten – ja erityisesti toisen soveltamisedellytyksen – täyttyminen ei ole yhtä ilmeistä kuin muissa asioissa. Jotta ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta voidaan näin ollen auttaa sen suorittamassa analyysissa, tarkastelen seuraavaksi joitakin lisänäkökohtia, jotka liittyvät seikkoihin, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen olisi mielestäni otettava huomioon ratkaistessaan, ketkä tosiasiassa hyötyvät kyseessä olevasta CLA:sta.
88.
Koska tällä CLA:lla on kahtalainen luonne, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on pohjimmiltaan ratkaistava, onko kyseinen sopimus tehty hyödyttämään muusikkoja, jotka työskentelevät VSR:n edustamissa orkestereissa – ja onko sopimus siten lähtökohtaisesti omiaan parantamaan työehtoja välittömästi – vai onko kyseessä olevalla CLA:lla ensisijaisesti tarkoitus rajoittaa kilpailua itsenäisten ammatinharjoittajien keskuudessa ja onko se siksi jätettävä asioissa Albany ym. vahvistetun poikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Tätä ei voida määrittää in abstracto pelkästään sopimuksen allekirjoittaneiden osapuolten esittämien väitteiden perusteella, vaan se on määritettävä in concreto. Tätä varten ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen olisi mielestäni erityisen hyödyllistä tutkia seuraavaa kahta näkökohtaa.
89.
Sen olisi ensiksi määritettävä, onko olemassa todellinen ja vakava sosiaalisen polkumyynnin riski ja, jos on, ovatko kyseessä olevat määräykset tarpeen sosiaalisen polkumyynnin estämiseksi. On oltava aidosti mahdollista, että ilman kyseessä olevia määräyksiä merkittävä määrä työntekijöitä korvataan halvemmilla itsenäisillä ammatinharjoittajilla. Tämä ilmiö voi tapahtua joko työntekijöiden välittömän irtisanomisen muodossa tai asteittaisilla säästötoimenpiteillä, joissa työntekijöitä ei heidän sopimustensa päättyessä korvata uusilla.
90.
Jos sosiaalisen polkumyynnin riski ei nimittäin ole todellinen ja vakava, mahdolliset parannukset työntekijän asemaan eivät olisi välittömiä vaan pikemminkin epävarmoja ja pelkästään spekulatiivisia. Se, onko tällainen riski riittävän todellinen kulloinkin kyseessä olevassa tapauksessa, riippuu nähdäkseni pääasiassa siitä, mihin talouden alaan ja toimialaan työehtosopimusta sovelletaan.
91.
Käsiteltävässä asiassa keskeinen kysymys tässä yhteydessä vaikuttaa olevan se, olisivatko VSR:n jäseniä olevat orkesterit yleensä taipuvaisia korvaamaan, välittömästi tai vähitellen, huomattavan määrän työntekijöinään olevia muusikkoja itsenäisinä ammatinharjoittajina toimivilla muusikoilla, jos viimeksi mainittujen vähimmäiskorvausta ei olisi sisällytetty kyseessä olevaan CLA:han.
92.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava toiseksi kyseessä olevien määräysten ulottuvuutta ja vaikuttavuutta eli toisin sanoen, ylitetäänkö määräyksillä se, mikä on tarpeen sosiaalisen polkumyynnin estämistä koskevan tavoitteen saavuttamiseksi. Sopimusmääräysten, joilla ylitetään niiden ilmaistu tavoite, tuskin voidaan katsoa hyödyttävän aidosti ja tehokkaasti työntekijöitä. Joidenkin tällaisten – kohtuuttomien ja tarpeettomien – määräysten ei voida katsoa parantavan välittömästi kyseisten työntekijöiden työehtoja.
93.
Esimerkkinä määräyksestä, joka ylittää mielestäni sen, mikä on tarpeen, voisi olla sopimusmääräys, jolla työntekijöille myönnetään korkeampi suoja itsenäisiin ammatinharjoittajiin nähden kuin muihin työntekijöihin nähden. Katson toisin sanoen, että määräykset, joissa itsenäisille ammatinharjoittajille maksettavat vähimmäiskorvaukset asetetaan huomattavasti työntekijöiden vähimmäispalkkoja suuremmiksi, osoittavat sen, että niiden taustalla oleva tarkoitus oli jokin muu kuin sosiaalisen polkumyynnin estäminen.
94.
Edellä esitetyn perusteella katson, että kyseessä olevaan CLA:han sisältyvien kaltaiset määräykset olisi sallittava ehdoitta niiden kilpailun vastaisista vaikutuksista riippumatta, jos voidaan osoittaa, että ne todella ovat tarpeen sosiaalisen polkumyynnin estämiseksi. Muussa tapauksessa kyseisillä määräyksillä heikennetään itsenäisten ammatinharjoittajien välistä (ja mahdollisesti työnantajien välistä) kilpailua ja luodaan vain vähän tai ei lainkaan hyötyä työntekijöille.
95.
Kiintoisaa lienee sekin, että unionin tuomioistuimelle ehdottamani SEUT 101 artiklan tulkinta vaikuttaa olevan pitkälti yhdenmukainen monien Yhdysvaltojen Supreme Courtin (korkein oikeus) antamien sellaisten tuomioiden kanssa, jotka koskevat Sherman Actin sovellettavuutta työriitoihin ja joihin FNV viittasi kirjallisissa huomautuksissaan.
96.
Ennen kuin siirryn tarkastelemaan näitä tapauksia, on kuitenkin huomautettava, että vaikka unionin ja Yhdysvaltojen lainsäädännöt olisivat kuinka samankaltaiset, ne eivät kuitenkaan ole identtisiä. Unionin oikeusjärjestyksessä ei erityisesti ole nimenomaisia oikeussääntöjä, jotka vastaisivat Clayton Actin (
32
) tai Norris-La Guardia Actin (
33
) säännöksiä, joissa säädetään nimenomaisesta kartellisääntöjä koskevasta poikkeuksesta, joka koskee ”ammattiliittoja, kun nämä toimivat omien etujensa mukaisesti eivätkä yhdessä muiden ryhmien kuin ammattiryhmien kanssa”. Tästä erosta huolimatta joitakin yhtäläisyyksiä niillä mielestäni on. (
34
)
97.
Tuomiossa AFM vastaan Carroll (
35
) Supreme Court pysytti voimassa vähimmäishinnat (jäljempänä hintaluettelo), jota ammattiliitto (joka edusti muusikkoja ja orkesterinjohtajia) (
36
) vaati orkesterinjohtajia soveltamaan ostosopimusten tekemisen yhteydessä. Vaikka Federal Court of Appeal (liittovaltion muutoksenhakutuomioistuin) oli katsonut hintaluettelon rikkovan per se Sherman Actia, koska se koski hintoja eikä palkkoja (orkesterinjohtajat olivat itsenäisiä ammatinharjoittajia eivätkä työntekijöitä), Supreme Court hylkäsi tämän näkemyksen, koska siinä laiminlyötiin ”tarve ulottaa tutkinta muodollisten seikkojen ulkopuolelle”. Supreme Court katsoi, ettei kyseisessä asiassa ratkaisevaa ollut se, koskiko hintaluettelo hintoja vai palkkoja, vaan se, suojeltiinko luettelolla orkesterinjohtajien palkkaamien muusikkojen palkkoja. Todettuaan, että kyse oli tosiaankin viimeksi mainitusta, Supreme Court katsoi, että hintaluettelo sisältyi Sherman Actia koskevan työvoimapoikkeuksen (labour exemption) alaan. (
37
)
98.
Tuomiossaan Allen Bradley Co. vastaan Local Union no. 3 Supreme Court korosti kuitenkin, ettei Sherman Actissa anneta ammattiliitoille mahdollisuutta ”auttaa muita kuin ammattiryhmiä luomaan liiketoimintamonopoleja ja valvomaan tavaroiden ja palvelujen markkinointia”. (
38
) Tuomiossa United Mine Workers vastaan Pennington Supreme Court totesi lisäksi, että ”liittoon ei voida soveltaa kartellisääntöjen soveltamatta jättämistä koskevaa poikkeusta, kun on selvästi osoitettu, että se on sopinut jonkin työnantajaryhmän kanssa tietystä palkka-asteikosta muita neuvottelun kohteena olevia seikkoja vastaan. – – Tämä pätee siinäkin tapauksessa, että unionin tehtävänä on tässä järjestelyssä varmistaa samat palkat, työajat ja muut työehdot kuin muillakin saman toimialan työntekijöillä. (
39
)
99.
Tulkitsen näiden tuomioiden tukevan näkemystä siitä, ettei työntekijöiden työehtojen välitöntä parantamista koskevaa käsitettä pidä tulkita liian suppeasti. Se seikka, että työehtosopimuksen sopimusmääräyksessä vahvistetaan vähimmäiskorvaukset itsenäisille ammatinharjoittajille, jotka kilpailevat samoista työpaikoista työntekijöiden kanssa, ei sinänsä ole riittävä peruste soveltaa niihin kartellilainsäädäntöä. Kyseisillä sopimusmääräyksillä on aidosti pyrittävä niissä asetettuun tavoitteeseen eikä niillä pidä pyrkiä auttamaan yrityksiä rajoittamaan keskinäistä kilpailuaan. Lisäksi kyseiset tuomiot viittaavat varovaiseen lähestymistapaan tarkasteltaessa kilpailusääntöjen valossa sellaisten ammattiliittojen toimintaa, jotka yrittävät saada neuvottelemansa työehdot koskemaan myös muita ammattiryhmiä, jotka eivät kuulu näiden ammattiliittojen työehtosopimusten soveltamisalaan.
100.
Katson näin ollen, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on määritettävä, täyttyvätkö CLA:n merkitykselliset määräykset asioissa Albany ym. vahvistetun poikkeuksen soveltamisedellytykset. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tätä varten erityisesti todettava, parannetaanko kyseisillä määräyksillä välittömästi työntekijöiden työehtoja estämällä aidosti ja tehokkaasti sosiaalista polkumyyntiä ja ylittämättä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi.
IV Ratkaisuehdotus
101.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Gerechtshof ’s‑Gravenhagen esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
Työnantajajärjestöjen ja työntekijöitä ja itsenäisiä ammatinharjoittajia edustavien ammattiliittojen välillä tehdyn työehtosopimuksen määräykset, joiden mukaan itsenäisille ammatinharjoittajille, jotka toimeksiantosopimuksen perusteella tekevät työantajan hyväksi samaa työtä kuin työntekijät, joihin sovelletaan työehtosopimusta, on maksettava tietty vähimmäiskorvaus,
—
kuuluvat SEUT 101 artiklan soveltamisalaan, jos ne on tehty itsenäisten ammatinharjoittajien etujen mukaisesti ja heidän puolestaan;
—
jäävät SEUT 101 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle, jos ne on tehty sellaisten työntekijöiden etujen mukaisesti ja heidän puolestaan, joiden työehtoja niillä välittömästi parannetaan. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava, parannetaanko kyseessä olevilla määräyksillä työntekijöiden työehtoja välittömästi estämällä aidosti ja tehokkaasti sosiaalista polkumyyntiä ja ylittämättä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	C‑67/96, EU:C:1999:430. Ks. myös tuomiot Brentjens’ (C‑115/97–C‑117/97, EU:C:1999:434); Drijvende Bokken (C‑219/97, EU:C:1999:437); Pavlov ym. (C-180/98–C‑184/98, EU:C:2000:428); van der Woude (C‑222/98, EU:C:2000:475) ja AG2R Prévoyance (C‑437/09, EU:C:2011:112).
(
3
)	Visiedocument, 5.12.2007.
(
4
)	Ks. erityisesti tuomio Allianz Hungária Biztosító ym. (C‑32/11, EU:C:2013:160, 17–23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös ratkaisuehdotukseni yhdistetyissä asioissa Venturini (C‑159/12–C‑161/12, EU:C:2013:529, 46–52 kohta).
(
5
)	Ks. tästä ilmaisusta julkisasiamies Fennellyn ratkaisuehdotus asiassa van der Woude (EU:C:2000:226, 30 kohta), jossa viitattiin nimenomaisesti tuomioon Albany (EU:C:1999:430, 59 ja 60 kohta).
(
6
)	Tuomiot Albany (EU:C:1999:430, 60 kohta); Brentjens’ (EU:C:1999:434, 57 kohta), Drivjvende Bokken (EU:C:1999:437, 47 kohta); Pavlov ym. (EU:C:2000:428, 67 kohta); van der Woude (EU:C:2000:475, 22 kohta) ja AG2R Prévoyance (EU:C:2011:112, 29 kohta).
(
7
)	Ks. vastaavasti tuomio AG2R Prévoyance (EU:C:2011:112, 30 kohta).
(
8
)	Palaan tähän kysymykseen jäljempänä 32 kohdassa.
(
9
)	Ks. erityisesti EU:C:1999:430, 56–60 kohta.
(
10
)	Ks. mm. tuomio Becu ym. (C-22/98, EU:C:1999:419, 26 kohta).
(
11
)	Ks. vastaavasti tuomiot Pavlov ym. (EU:C:2000:428, 73–77 kohta) ja Wouters ym. (C‑309/99, EU:C:2002:98, 49 kohta).
(
12
)	Ks. analogisesti tuomio Pavlov ym. (EU:C:2000:428, 84–89 kohta).
(
13
)	Yleisesti katsotaankin, että kollektiivisilla neuvotteluilla autetaan työntekijöitä ja työnantajia saavuttamaan tasapainoisia ja kummankin hyväksymiä tuloksia ja saadaan samalla aikaan myönteisiä vaikutuksia koko yhteiskuntaan. Kuten julkisasiamies Jacobs korosti asiassa Albany antamassaan ratkaisuehdotuksessa, on laajalti tunnustettua, että työmarkkinaosapuolten kollektiiviset sopimukset estävät kalliita työriitoja, pienentävät liiketoiminnan kuluja kollektiivisen ja säännellyn neuvotteluprosessin avulla ja lisäävät ennustettavuutta ja läpinäkyvyyttä (EU:C:1999:28, 181 ja 232 kohta). Nähdäkseni myös yhteiskuntarauhan ja kaikille kansalaisille oikeudenmukaisen sosiaaliturvajärjestelmän vakiinnuttaminen ovat jokaisen modernin yhteiskunnan tärkeimpiä tavoitteita.
(
14
)	Ks. vastaavasti julkisasiamies Jacobsin ratkaisuehdotus asiassa Albany (EU:C:1999:28, 182 kohta).
(
15
)	Ks. mm. tuomiot Clair (123/83, EU:C:1985:33, 22 kohta); Verband der Sachversicherer v. komissio (45/85, EU:C:1987:34, 39–42 kohta) ja Binon (243/83, EU:C:1985:284, 44 kohta).
(
16
)	Ks. tuomio Pavlov ym. (EU:C:2000:428, 69 kohta).
(
17
)	Ks. erityisesti tuomio Jany ym. (C‑268/99, EU:C:2001:616, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
18
)	Ks. tuomio komissio v. Italia (C‑596/12, EU:C:2014:77, 16 kohta ja sitä seuraavat kohdat). Ks. myös vastaavasti tuomiot Agegate (C‑3/87, EU:C:1989:650, 36 kohta); Asscher (C-107/94, EU:C:1996:251, 25 ja 26 kohta) ja ratkaisuehdotukseni asiassa Haralambidis (C‑270/13, EU:C:2014:1358, 32 kohta).
(
19
)	Ks. vastaavasti tuomio komissio v. Italia (C‑35/96, EU:C:1998:303, 37 kohta).
(
20
)	Samanlaisen näkemyksen on esittänyt julkisasiamies Jacobs ratkaisuehdotuksessaan asiassa Pavlov ym. (EU:C:2000, 99 kohta) ja julkisasiamies Fennelly asiassa van der Woude (EU:C:2000:226, 30 kohta).
(
21
)	Ks. esim. tuomiot Allonby (C‑256/01, EU:C:2004:18) ja Haralambidis [tuomio 10.9.2014].
(
22
)	Tästä Euroopan komission vihreä kirja – Työlainsäädäntö 2000-luvun haasteiden tasalle, KOM(2006) 708 lopullinen, s. 10–12. Ks. myös Barnard, C., EU Employment Law, Oxford University Press, Oxford: 2012 (4. painos), s. 144–154.
(
23
)	EU:C:1999:430, 63 kohta.
(
24
)	EU:C:1999:434, 60 kohta.
(
25
)	EU:C:1999:437, 50 kohta.
(
26
)	Vrt. tuomio komissio v. Saksa (C‑271/08, EU:C:2010:426, 49 kohta).
(
27
)	Ks. vastaavasti tuomiot komissio v. Belgia (C‑577/10, EU:C:2012:814, 45 kohta) ja Wolff & Müller (C‑60/03, EU:C:2004:610, 41 kohta).
(
28
)	Ks. tuomio Laval un Partneri (C‑341/05, EU:C:2007:809, 103 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
29
)	Vuokratyöstä 19.11.2008 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/104/EY (EUVL L 327, s. 9).
(
30
)	Direktiivin 2008/104 johdanto-osan 14 perustelukappale.
(
31
)	Ks. vastaavasti em. direktiivin johdanto-osan 16 ja 17 perustelukappale.
(
32
)	Clayton Antitrust Act, 15 U.S.C. 12–27 §.
(
33
)	Norris-La Guardia Act, 29 U.S.C. 101–115 §.
(
34
)	Koska julkisasiamies Jacobs on asiassa Albany esittämässään ratkaisuehdotuksessa (EU:C:1999:28, 96–107 kohta) analysoinut kattavasti Yhdysvaltojen tämän alan lainsäädäntöä, viittaan sen yleiskuvauksen osalta kyseiseen ratkaisuehdotukseen. Mainitsen tässä ainoastaan joitakin Supreme Courtin tuomioita, joita FNV toi erityisesti esiin.
(
35
)	391 U.S. 99 (1968).
(
36
)	Orkesterinjohtajat määriteltiin muusikoiksi, jotka sopivat järjestelyistä orkesteripalvelujen ostajan kanssa.
(
37
)	Sherman Antitrust Act, 15 U.S.C. 1–7 §.
(
38
)	325 U.S. 797 (1945).
(
39
)	381 U.S. 657 (1965).