62021TJ0482_RES
Asia T-482/21
TenneT TSO GmbHjaTenneT TSO BV
vastaan
Euroopan unionin energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyövirasto
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (laajennettu kolmas jaosto) 25.9.2024
Energia – Sähkön sisämarkkinat – Kapasiteetin laskenta-alue – Core-alue – ACER:n vahvistama ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyn ja vastakaupan kustannusten jakamista koskeva menetelmä – Perusteluvelvollisuus – Hyväksyttävien kiertovirtojen toleranssitason määrittäminen – Asetuksen (EU) 2019/943 16 artiklan 13 kohta
Oikeudenkäyntimenettely – Väliintulo – Väliintulokirjelmä – Muotovaatimukset – Yhteenveto kanneperusteista – Yleisluonteinen viittaus väliintulokirjelmään, jonka väliintulija on esittänyt asiaan liittyvässä asiassa – Tutkimatta jättäminen
(Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artikla; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 76 artiklan d alakohta ja 145 artiklan 2 kohdan b alakohta)
(ks. 25–27, 31 ja 32 kohta)
Energia – Sähkön sisämarkkinat – Asetus 2019/943 – Sähkön siirtoverkossa esiintyvien siirtorajoitusten hallinta – Tarjousalueiden välisten siirtorajoitusten pienentämiseksi toteutettavien korjaavien toimenpiteiden toteuttaminen – Korjaavista toimenpiteistä aiheutuvien kustannusten jakamista koskeva menetelmä – Sellaisissa sisäisissä verkkoelementeissä, joissa jännite on yhtä suuri tai suurempi kuin 220 kV, toteutettujen korjaavien toimenpiteiden huomioon ottaminen – Hyväksyttävyys
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2019/943 johdanto-osan 2 ja 35 perustelukappale, 1 artiklan a alakohta, 16 artiklan 4 kohta ja 16 artiklan 8 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohta sekä 16 artiklan 13 kohta; komission asetuksen 2015/1222 johdanto-osan 2 ja 12 perustelukappale sekä 9 artiklan 11 kohta ja 74 artiklan 2 ja 4 kohta ja komission asetuksen 2017/1485 76 artiklan 1 kohdan b alakohdan iii ja v alakohta)
(ks. 78–153 kohta)
Euroopan unionin virastot – Energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyövirasto (ACER) – Muutoksenhakumenettely – Valitus ACER:n valituslautakunnassa – Valitus ACER:n päätöksestä, jolla vahvistetaan sähkön siirtoverkossa esiintyvien siirtorajoitusten pienentämiseksi toteutetuista korjaavista toimenpiteistä aiheutuvien kustannusten jakamista koskeva menetelmä – Monitahoisia teknisiä ja taloudellisia tosiseikkoja koskeva arviointi – Valvonnan laajuus – Laillisuusvalvonta, joka ei rajoitu ilmeisten arviointivirheiden arvioimiseen
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2019/942 25, 26 ja 28 artikla ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohta; komission asetuksen 2015/1222 74 artikla)
(ks. 176 ja 177 kohta)
Euroopan unionin virastot – Energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyövirasto (ACER) – Muutoksenhakumenettely – Valitus ACER:n valituslautakunnassa – Päätösten perusteluvelvollisuus – Ulottuvuus – Laiminlyönti – Seuraukset
(SEUT 263 ja SEUT 296 artikla)
(ks. 179–186 ja 220–224 kohta)
Energia – Sähkön sisämarkkinat – Asetus 2019/943 – Sähkön siirtoverkossa esiintyvien siirtorajoitusten hallinta – Tarjousalueiden välisten siirtorajoitusten pienentämiseksi toteutettavien korjaavien toimenpiteiden toteuttaminen – Korjaavista toimenpiteistä aiheutuvien kustannusten jakamista koskeva menetelmä – Kustannusten jakaminen ei koske sellaisista kiertovirroista aiheutuvia kustannuksia, jotka eivät ylitä tiettyä toleranssitasoa – Energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston (ACER) sovellettavien oikeussääntöjen vastaisesti määrittämä toleranssitaso, jota ei voida hyväksyä – Poikkeus – ACER:n implisiittinen toimivalta vahvistaa toleranssitaso tavalla, joka ei ole sovellettavien oikeussääntöjen mukainen – Edellytykset – Edellytysten täyttymättä jääminen
(SEU 4 artiklan 3 kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2019/942 6 artiklan 10 kohdan toisen alakohdan a alakohta sekä 6 artiklan 11 ja 12 kohta ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2019/943 johdanto-osan 34 perustelukappale ja 16 artiklan 13 kohta; komission asetuksen 2015/1222 9 artiklan 11 kohta ja 74 artiklan 6 kohdan a alakohta)
(ks. 235–301, 305–310 ja 318–331 kohta)
Kumoamiskanne – Kumoamistuomio – Vaikutukset – Unionin tuomioistuinten mahdollisuus rajoittaa vaikutuksia – Edellytykset
(SEUT 264 artiklan toinen kohta)
(ks. 335 ja 338–342 kohta)
Tiivistelmä
Unionin yleinen tuomioistuin hyväksyy kansallisten sähkön siirtoverkonhaltijoiden nostaman kumoamiskanteen ja kumoaa Euroopan unionin energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston (ACER) valituslautakunnan päätöksen kiertovirtoja koskevan toleranssitason määrittelyyn liittyvän lainvastaisuuden ja perustelujen riittämättömyyden perusteella. Unionin yleinen tuomioistuin vahvistaa kuitenkin, että ACER:n vahvistaman ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyn ja vastakaupan kustannusten jakamista koskevan menetelmän soveltamisala, joka kattaa muitakin kuin kriittisiä sisäisiä verkkoelementtejä, on lainmukainen.
Euroopan komissio antoi 24.7.2015 asetuksen 2015/1222. (
1
) Kyseisessä asetuksessa säädetään useista sähköalalla sovellettavista vaatimuksista, jotka koskevat alueiden välisen kapasiteetin jakamista ja siirtorajoitusten hallintaa vuorokausi- ja päivänsisäisillä markkinoilla, mukaan lukien vaatimus vahvistaa sellaisen ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyn ja vastakaupan, jolla on rajat ylittävää merkitystä, kustannusten jakamista koskeva yhteinen menetelmä. (
2
)
Core-alueen (
3
) siirtoverkonhaltijat toimittivat kyseisen asetuksen nojalla kaikille Core-alueen kansallisille sääntelyviranomaisille ehdotuksen kustannusten jakamista koskevaksi menetelmäksi.
Koska kansalliset sääntelyviranomaiset eivät päässeet sopimukseen kyseisestä ehdotuksesta, ACER teki mainitun asetuksen nojalla 30.11.2020 päätöksen, jolla se hyväksyi kustannusten jakamista koskevan menetelmän (jäljempänä riidanalainen kustannusten jakamista koskeva menetelmä).
Tämän asian kantajat TenneT TSO GmbH ja TenneT TSO BV, jotka ovat siirtoverkonhaltijoita, jotka vastaavat sähkön siirtoverkon käytöstä tässä järjestyksessä osassa Saksaa ja Alankomaissa, valittivat ACER:n päätöksestä ACER:n valituslautakuntaan. Koska valitus hylättiin, kantajat nostivat valituslautakunnan päätöksestä (jäljempänä riidanalainen päätös) kumoamiskanteen unionin yleisessä tuomioistuimessa.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Ennen asian tutkimista aineellisesti unionin yleinen tuomioistuin jättää osittain tutkimatta Saksan liittotasavallan esittämän väliintulokirjelmän, sillä osaa siinä esitetyistä perusteista ei ole esitetty riittävän yksityiskohtaisesti, jotta unionin yleinen tuomioistuin voisi antaa niistä ratkaisun. Siten yleisluonteisella viittauksella tässä asiassa esitetyn väliintulokirjelmän liitteenä esitettyyn väliintulokirjelmään, joka on esitetty tähän asiaan liittyvässä ja niin ikään riidanalaisen päätöksen kumoamista koskevassa asiassa, ei voida korjata sitä, että väliintulokirjelmässä ei esitetä olennaisia oikeudellisia perusteluja, jotka siinä on esitettävä.
Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin tarkastelee asiaa aineellisesti ja tutkii yksi toisensa jälkeen kaikki kolme kantajien esittämää kanneperustetta, eli kanneperusteen, jonka mukaan riidanalaisen kustannusten jakamista koskevan menetelmän soveltamisalan määrittelyssä on tehty oikeudellinen virhe, kanneperusteen, jonka mukaan kyseisessä menetelmässä valittu virtausten hajottamismenetelmä on lainvastainen, ja kanneperusteen, jonka mukaan hyväksyttävien kiertovirtojen toleranssitaso on määritetty virheellisesti.
Kanneperuste, joka koskee riidanalaisen kustannusten jakamista koskevan menetelmän soveltamisalaa
Aluksi unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa, että ajojärjestyksen uudelleenmäärittely (
4
) ja vastakauppa (
5
) ovat kalliita korjaavia toimenpiteitä, (
6
) jotka toteutetaan sähkön siirtoverkossa ilmenevien fyysisten siirtorajoitusten pienentämiseksi.
Tältä osin asetuksen 2015/1222 74 artiklan 2 kohdassa edellytetään kustannustenjakoratkaisujen vahvistamista sellaisten korjaavien toimenpiteiden osalta, joilla on rajat ylittävää merkitystä, ja asetuksen 74 artiklan 4 kohdassa säädetään, että kustannusten jakamista koskevassa menetelmässä on määriteltävä, mitkä sellaiset kustannukset, jotka ovat aiheutuneet ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyn tai vastakaupan käytöstä alueiden välisen kapasiteetin sitovuuden takaamiseen, voidaan jakaa kapasiteetin laskenta-alueen kaikkien siirtoverkonhaltijoiden kesken. Tässä asiassa kapasiteetin laskenta-alue on Core-alue.
Lisäksi asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdassa säädetään kahden tarjousalueen (
7
) välisen siirtorajoituksen pienentämiseksi toteutetuista korjaavista toimenpiteistä aiheutuvien kustannusten jakamisesta sen mukaan, missä määrin kahden tarjousalueen välillä havaittu siirtorajoitus on aiheutunut tarjousalueiden sisäisistä liiketoimista aiheutuvista siirroista.
Riidanalaisen kustannusten jakamista koskevan menetelmän soveltamisala kattaa paitsi tarjousalueiden väliset verkkoelementit (yhdysjohdot) myös kaikki tarjousalueen sisäiset verkkoelementit, joissa jännite on yhtä suuri tai suurempi kuin 220 kilovolttia (kV). Kyseisen menetelmän mukaan ajojärjestyksen uudelleenmäärittely- ja vastakauppatoimenpiteitä, joilla on rajat ylittävää merkitystä, ovat nimittäin lähtökohtaisesti kaikki tällaiset toimenpiteet, joiden tarkoituksena on pienentää siirtorajoitusta verkkoelementeissä, joilla on rajat ylittävää merkitystä ja jotka määritetään muun muassa Core-alueen käyttövarmuuden alueellista koordinointia koskevan menetelmän (jäljempänä ROSC-menetelmä) mukaisesti. ROSC-menetelmän mukaan verkkoelementtejä, joilla on rajat ylittävää merkitystä, ovat kaikki kriittiset verkkoelementit, jotka otetaan huomioon alueiden välisen kapasiteetin laskennassa, ja sisäisen verkon verkkoelementit, joissa jännite on yhtä suuri tai suurempi kuin 220 kV.
Kantajien mukaan kustannusten jakaminen ei saa koskea sellaisista korjaavista toimenpiteistä aiheutuvia kustannuksia, jotka määrätään suoritettaviksi sisäisissä verkkoelementeissä, jotka eivät ole kriittisiä verkkoelementtejä, koska siirtorajoitukset tällaisissa verkkoelementeissä ovat ”tarjousalueen sisäisiä” siirtorajoituksia, jotka jäävät ”tarjousalueiden välisen” siirtorajoituksen määritelmän ulkopuolelle.
Tästä unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että asetuksen 2015/1222 74 artiklan 4 kohdan b alakohdassa säädetään sellaisten kustannusten jakamisesta, jotka aiheutuvat alueiden välisen kapasiteetin sitovuuden takaamiseksi toteutetuista korjaavista toimenpiteistä. Koska asetus 2015/1222 on täytäntöönpanoasetus, sitä on tulkittava perusasetuksen eli asetuksen 2019/943 mukaisesti, ja viimeksi mainitun asetuksen 16 artiklan 13 kohdassa puolestaan säädetään tarjousalueiden välisen kaupan turvaamiseksi aktivoitujen korjaavien toimenpiteiden kustannusten jakamisesta.
Kun siis selvitetään, onko riidanalainen kustannusten jakamista koskeva menetelmä, sellaisena kuin se pysytetään riidanalaisella päätöksellä, edellä mainittujen säännösten mukainen, on määritettävä, mitkä siirtorajoitukset ovat sellaisia, että niitä on pienennettävä koordinoidusti tarjousalueiden välisen kaupan turvaamiseksi asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdassa tarkoitetulla tavalla, minkä perusteella voidaan tämän jälkeen todeta, onko riidanalaisessa kustannusten jakamista koskevassa menetelmässä tarkoitettujen korjaavien toimenpiteiden tarkoituksena asetuksen 2015/1222 74 artiklan 4 kohdan b alakohdassa tarkoitettu alueiden välisen kapasiteetin sitovuuden takaaminen.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa ensiksi, ettei pelkästään se, että riidanalaisen kustannusten jakamista koskevan menetelmän soveltamisalaan on otettu kustannukset, joita aiheutuu siirtorajoituksista verkkoelementeissä, joissa jännite on yhtä suuri tai suurempi kuin 220 kV, voi olla ristiriidassa asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdan kanssa, koska kyseisessä säännöksessä edellytetään ainoastaan sen määrittämistä, mitkä siirtorajoitukset ovat sellaisia, että niitä on pienennettävä koordinoidusti tarjousalueiden välisen kaupan turvaamiseksi.
Toiseksi se, että siirtorajoituksia voidaan pienentää käyttämällä enintään 30 prosenttia kunkin kriittisen verkkoelementin kapasiteetista sillä edellytyksellä, että 70 prosenttia kyseisestä kapasiteetista on edelleenkin käytettävissä tarjousalueiden väliseen kauppaan, ei merkitse, että kustannusten jakamisen on koskettava ainoastaan sellaisia korjaavia toimenpiteitä, jotka aktivoidaan kyseisissä kriittisissä verkkoelementeissä. On nimittäin niin, että muissa kuin kriittisissä verkkoelementeissä toteutetuilla korjaavilla toimenpiteillä voi olla kriittisissä verkkoelementeissä esiintyviä siirtorajoituksia pienentävä vaikutus ja siten niillä voidaan taata alueiden välisen kapasiteetin sitovuus.
Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin lisää, että ajojärjestyksen uudelleenmäärittely ja vastakauppa ovat kalliita korjaavia toimenpiteitä, joita käytetään ainoastaan ROSC-menetelmällä vahvistetun käyttövarmuuden alueellisen arviointiprosessin (jäljempänä CROSA-prosessi) yhteydessä, ja CROSA-prosessin tavoitteena on muun muassa sellaisten korjaavien toimenpiteiden koordinointi, joilla on ROSC-menetelmässä tarkoitettua rajat ylittävää merkitystä. CROSA-prosessin mukainen korjaavien toimenpiteiden optimointi merkitsee sen selvittämistä, mikä on korjaavista toimenpiteistä toimivin, jotta sillä voidaan ratkaista siirtorajoitukset kaikissa verkkoelementeissä, joissa jännite on yhtä suuri tai suurempi kuin 220 kV, riippumatta siitä, ovatko kyseiset verkkoelementit kriittisiä vai eivät.
Näin ollen asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdassa tarkoitettuja ”tarjousalueiden välisiä” siirtorajoituksia ovat kaikki siirtorajoitukset, joita hallitaan koordinoidusti CROSA-prosessin avulla, ja kaikki korjaavat toimenpiteet, jotka aktivoidaan CROSA-prosessin perusteella tällaisten siirtorajoitusten pienentämistarkoituksessa, ovat osa alueiden välisen kapasiteetin sitovuuden takaamista asetuksen 2015/1222 74 artiklan 4 kohdan b alakohdan mukaisesti. Näin ollen saastuttaja maksaa -periaatteen mukaisesti tällaisista korjaavista toimenpiteistä aiheutuvat kustannukset on jaettava siirtoverkonhaltijoiden kesken.
Kanneperuste, joka koskee virtausten hajottamista
Kantajat väittävät muun muassa, ettei valituslautakunta ole tarkastellut niiden esittämiä perusteluja, jotka koskevat riidanalaisessa kustannusten jakamista koskevassa menetelmässä, sellaisena kuin se pysytetään riidanalaisella päätöksellä, valitun virtausten hajottamismenetelmän epäasianmukaisuutta.
Aluksi unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että virtausten hajottaminen, jonka tarkoituksena on selvittää virtaustyypit, jotka ovat aiheuttaneet siirtorajoituksen verkkoelementissä, on välttämätön ja tärkeä vaihe korjaavista toimenpiteistä aiheutuvien kustannusten jakamisessa, koska sen avulla selvitetään kyseisten kustannusten jakamisen edellyttämät syötetiedot. Tästä seuraa, että koska kantajien esittämät perustelut koskivat valitun virtausten hajottamismenetelmän suunnittelua ja siis myös riidanalaisen päätöksen olennaisia osia, valituslautakunnalla oli velvollisuus vastata niihin perusteluvelvollisuutensa nojalla. Riidanalaisen päätöksen perustelut ovat tältä osin riittämättömät, koska kyseisten perustelujen perusteella kantajat eivät voi saada tietoonsa kyseisen päätöksen syitä eikä unionin yleinen tuomioistuin voi harjoittaa riidanalaista päätöstä koskevaa laillisuusvalvontaansa.
Koska riittämättömien perustelujen esittämistä on pidettävä SEUT 263 artiklassa tarkoitettujen olennaisten menettelymääräysten rikkomisena, unionin yleinen tuomioistuin kumoaa riidanalaisen päätöksen tällä perusteella.
Kanneperuste, joka koskee kiertovirtoja koskevan toleranssitason määrittämistä
Kantajat riitauttavat ACER:n riidanalaisessa kustannusten jakamista koskevassa menetelmässä, sellaisena kuin valituslautakunta on pysyttänyt sen riidanalaisella päätöksellään, määrittämän kiertovirtoja koskevan toleranssitason. (
8
) Kiertovirrat kuuluvat niiden fyysisten virtaustyyppien joukkoon, jotka voivat aiheuttaa siirtorajoituksen.
Tästä unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa, että asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdan mukaan kustannukset, jotka liittyvät sisäisistä liiketoimista aiheutuviin siirtoihin, jotka osaltaan aiheuttavat kahden tarjousalueen välillä havaitun siirtorajoituksen mutta jotka jäävät alle tason, joka ilman rakenteellista siirtorajoitusta olisi odotettavissa tarjousalueella (jäljempänä toleranssitaso), (
9
) jäävät kyseisen säännöksen mukaisen korjaavista toimenpiteistä aiheutuvien kustannusten jakamisen ulkopuolelle. Saman säännöksen mukaan siirtoverkonhaltijoiden on analysoitava ja määriteltävä toleranssitaso kullekin yksittäiselle tarjousalueen rajalle.
Koska siirtoverkonhaltijat eivät tässä tapauksessa olleet suorittaneet edellytettyä analyysia, ACER on katsonut, että sillä oli oikeus tai jopa velvollisuus vahvistaa väliaikainen toleranssitaso itse ilman, että sillä oli käytettävissään kyseistä analyysia, pattitilanteen välttämiseksi riidanalaisen kustannusten jakamista koskevan menetelmän vahvistamisen yhteydessä. Näin ollen ACER on vahvistanut kaikille Core-alueen tarjousalueille yhteisen toleranssitason, jonka se on jakanut tasan niiden tarjousalueiden määrällä, joilta kiertovirtoja lähetetään.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että ACER:n vahvistama toleranssitaso ei ole niiden asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdassa säädettyjen vaatimusten mukainen, joiden mukaan toleranssitason on vastattava ”tasoa, joka ilman rakenteellista siirtorajoitusta olisi odotettavissa”, ja se on määritettävä ”kullekin yksittäiselle tarjousalueen rajalle”.
Ensimmäisen vaatimuksen osalta asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdan ensimmäisessä alakohdassa edellytetty analyysi edellyttää muun muassa sellaisten verkkoon tehtyjen sijoitusten ja tarjousalueiden mahdollisten sellaisten konfiguraatiomuutosten analysointia, joiden tarkoituksena on poistaa rakenteelliset siirtorajoitukset. ACER, joka toteaa, ettei se ole suorittanut tällaista analyysia, on vahvistanut toleranssitason 10 prosentiksi asianomaisen verkkoelementin enimmäiskapasiteetista asianomaisten siirtoverkonhaltijoiden esittämien erilaisten näkemysten ”keskiarvona”.
Toisen vaatimuksen osalta unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että ACER:n suorittamalla jakamisella tuotetaan kunkin tarjousalueen osalta oma toleranssitasonsa, koska toleranssitaso määritetään kunkin merkityksellisen verkkoelementin enimmäiskapasiteetin perusteella ja niiden tarjousalueiden määrän mukaan, joilta kyseisen verkkoelementin kautta kulkevat kiertovirrat lähetetään, mutta tämä jakaminen ei vastaa mainitussa säännöksessä edellytettyä toleranssitason yksilöllistä määrittämistä, sillä kyseisessä säännöksessä edellytetään toleranssitason määrittämistä asianomaisten tarjousalueiden ja niiden välisten eri rajojen ominaisuuksien mukaan.
Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin tutkii, oliko ACER:lla kyseessä olevassa erityistilanteessa implisiittinen toimivalta, jonka nojalla se saattoi määrittää toleranssitason eri tavalla kuin asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdassa edellytetään.
Se toteaa aluksi, että laillisuusperiaatteen vuoksi ACER:n kaltaisen unionin viraston ei voida lähtökohtaisesti katsoa voivan poiketa asiaa koskevista oikeussäännöistä. Tämän jälkeen se toteaa, että vaikka asetuksen 2019/942 nojalla ACER:lla on selvästi rajatuissa olosuhteissa mahdollisuus antaa väliaikaisia päätöksiä, toleranssitason määrittämistä korjaavista toimenpiteistä aiheutuvien kustannusten jakamista koskevassa menetelmässä ei voida pitää tällaisena olosuhteena. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa vielä, että pelkkä tehokkuuteen liittyvään intressiin vetoaminen ei voi antaa implisiittistä toimivaltaa ACER:lle, ellei kyseinen intressi vastaa todellista tarvetta varmistaa asiassa merkityksellisten säännösten tehokas vaikutus.
Tästä unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että ACER on perustellut tarvetta vahvistaa riidanalainen kustannusten jakamista koskeva menetelmä voimatta odottaa asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdassa edellytettyä analyysia muun muassa määräajalla, jota siihen sovellettiin kyseisen menetelmän vahvistamisen osalta, ja sillä, että siirtoverkonhaltijat olivat laatineet ehdotuksen kustannusten jakamista koskevaksi menetelmäksi myöhässä. Yhtäältä ACER:n määräaika kyseisen menetelmän vahvistamiselle oli kuitenkin ohjeellinen ja sitä voitiin näin ollen pidentää. Toisaalta velvollisuus määrittää toleranssitaso suorittamalla asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdassa edellytetty analyysi on tullut voimaan vasta sen jälkeen, kun Core-alueen siirtoverkonhaltijat olivat toimittaneet ehdotuksensa kustannusten jakamista koskevaksi menetelmäksi kaikille kyseisen alueen kansallisille sääntelyviranomaisille. ACER ei muutenkaan osoita auttaneensa siirtoverkonhaltijoita kyseisen analyysin suorittamisessa, vaikka sillä oli velvollisuus toimia näin vilpittömän yhteistyön periaatteen nojalla.
Koska ACER ei ole osoittanut todellista tarvetta varmistaa asiassa merkityksellisten säännösten tehokas vaikutus, se ei ole voinut määrittää toleranssitasoa riidanalaisessa kustannusten jakamista koskevassa menetelmässä implisiittisen toimivallan perusteella.
Kaiken edellä esitetyn perusteella unionin yleinen tuomioistuin kumoaa valituslautakunnan riidanalaisen päätöksen siltä osin kuin sillä pysytetään 30.11.2020 tehty ACER:n päätös ja hylätään kantajien kyseistä päätöstä koskeva valitus.
(
1
)	Kapasiteetin jakamista ja ylikuormituksen hallintaa koskevien suuntaviivojen vahvistamisesta 24.7.2015 annettu komission asetus (EU) 2015/1222 (EUVL 2015, L 197, s. 24).
(
2
)	Asetuksen 2015/1222 74 artikla.
(
3
)	Core-alue on maantieteellinen alue, joka kattaa Belgian, Tšekin tasavallan, Saksan, Ranskan, Kroatian, Luxemburgin, Unkarin, Alankomaat, Itävallan, Puolan, Romanian, Slovenian ja Slovakian, ja se on perustettu kapasiteetin laskentaa asetuksen 2015/1222 15 artiklan nojalla.
(
4
)	Sähkön sisämarkkinoista 5.6.2019 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2019/943 (EUVL 2019, L 158, s. 54) 2 artiklan 26 alakohdassa säädetyn määritelmän mukaan ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyllä tarkoitetaan toimenpidettä, jonka aktivoi yksi tai useampi siirtoverkonhaltija säätämällä tuotantoa, kuormitusjärjestelyjä tai molempia muuttaakseen fyysisiä virtauksia sähköjärjestelmässä ja vähentääkseen fyysistä siirtorajoitusta tai muuten varmistaakseen verkon käyttövarmuuden.
(
5
)	Asetuksen 2019/943 2 artiklan 27 alakohdan mukaan vastakaupankäynnillä tarkoitetaan alueiden välistä kauppaa, jonka verkonhaltijat ovat käynnistäneet kahden tarjousalueen välillä fyysisen siirtorajoituksen helpottamiseksi. Siirtorajoitus on käyttövarmuusriski, joka edellyttää korjaavaa toimenpidettä, ja sillä puolestaan tarkoitetaan asetuksen 2019/943 2 artiklan 4 alakohdassa säädetyn määritelmän mukaan tilannetta, jossa kaikkia markkinaosapuolten pyyntöjä, jotka koskevat kaupankäyntiä verkkoalueiden välillä, ei voida täyttää, koska ne vaikuttaisivat merkittävästi fyysisiin virtauksiin verkkoelementeissä, jotka eivät pysty välittämään kyseisiä virtauksia. Siirtorajoituksen aiheuttajat ovat fyysisiä virtauksia.
(
6
)	Asetuksen 2015/1222 2 artiklan 13 alakohdan mukaan korjaavalla toimenpiteellä tarkoitetaan mitä tahansa toimenpidettä, jota yksi tai useampi siirtoverkonhaltija käyttää käyttövarmuuden ylläpitämiseksi.
(
7
)	Asetuksen 2019/943 2 artiklan 65 alakohdassa säädetyn määritelmän mukaan tarjousalueella tarkoitetaan ”suurinta maantieteellistä aluetta, jonka sisällä markkinatoimijat voivat harjoittaa sähkökauppaa ilman kapasiteetinjakotoimia”.
(
8
)	Riidanalaisen kustannusten jakamista koskevan menetelmän mukaan kiertovirralla tarkoitetaan ”sellaista fyysistä virtausta verkkoelementissä, jonka lähde ja nielu sijaitsevat samalla tarjousalueella, ja verkkoelementti tai sen osa sijaitsee eri tarjousalueella”.
(
9
)	Rakenteellisella siirtorajoituksella tarkoitetaan asetuksen 2019/943 2 artiklan 6 alakohdassa säädetyn määritelmän mukaan ”siirtoverkossa esiintyvää siirtorajoitusta, joka on mahdollista määritellä yksiselitteisesti, on ennakoitavissa, koskee samaa maantieteellistä aluetta ja toistuu usein sähköverkon tavanomaisissa olosuhteissa”.