62024CJ0379
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (втори състав)
22 януари 2026 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Данъчно облагане — Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Доставки на услуги, извършвани от самостоятелни групи лица, чиито дейности са освободени от ДДС — Услуги, които са пряко необходими за осъществяване на освободената от ДДС дейност — Опасност от нарушаване на конкуренцията — Услуги за почистване в здравния сектор и образователния сектор — Национална правна уредба, която изисква услугите да са пряко и изключително свързани с освободената от ДДС дейност и да са необходими за нейното осъществяване“
По съединени дела C‑379/24 и C‑380/24
с предмет две преюдициални запитвания, отправени на основание член 267 ДФЕС от Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Висш съд Каталония, Испания) с актове от 22 и 29 април 2024 г., постъпили в Съда на 28 май 2024 г., в рамките на производства по дела
Agrupació de Neteja Sanitària, AIE (C‑379/24),
Educat Serveis Auxiliars SCCL (C‑380/24)
срещу
Tribunal Económico-Administrativo Regional de Cataluña (TEARC),
СЪДЪТ (втори състав),
състоящ се от: K. Jürimäe, председател на състава, K. Lenaerts, председател на Съда, изпълняващ функцията на съдия от втори състав, F. Schalin (докладчик), M. Gavalec и Z. Csehi, съдии,
генерален адвокат: J. Kokott,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–
за испанското правителство, от P. Pérez Zapico, в качеството на представител,
–
за Европейската комисия, от A. Cabrera Ruiz и P. Carlin, в качеството на представители,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 10 юли 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалните запитвания се отнасят до тълкуването на член 132, параграф 1, буква е) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (OВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7, наричана по-нататък „Директивата за ДДС“).
2
Запитванията са отправени в рамките на два отделни спора по повод на отхвърлянето от Tribunal Económico-Administrativo Regional de Cataluña (Регионален административно-икономически съд Каталония, Испания) на жалбите, подадени съответно от Agrupació de Neteja Sanitaria, AIE (наричано по-нататък „ANS“) и Educat Serveis Auxiliars SCCL (наричано по-нататък „Educat“) срещу отнасящите се до тях решения за събиране на данък върху добавената стойност (ДДС).
Правна уредба
Правото на Съюза
3
Съображения 25 и 35 от Директивата за ДДС гласят:
„(25)
Данъчната основа следва да бъде хармонизирана, така че прилагането на ДДС за облагаеми сделки да води до съпоставими резултати във всичките държави членки.
[…]
(35)
Следва да бъде изготвен общ списък с освобождаванията, така че собствените ресурси на Общностите да могат да се събират по еднообразен начин във всичките държави членки“.
4
В дял IX от тази директива, озаглавен „Освобождавания“ се съдържа глава 1, озаглавена „Общи разпоредби“, в която се намира член 131, който гласи:
„Освобождаванията, предвидени в глави 2—9, се прилагат, без да се засягат други общностни разпоредби и в съответствие с условията, които държавите членки определят, за да осигурят правилно и ясно прилагане на тези освобождавания, и да предотвратят всякакво възможно отклонение от данъчно облагане, избягване на данъци или злоупотреба“.
5
В същия дял IX, глава 2, озаглавена „Освобождавания за някои дейности от обществен интерес“, съдържа член 132, който предвижда в параграф 1:
„Държавите членки освобождават следните сделки:
[…]
б)
болничната и медицинската помощ, и тясно свързаните с тях дейности, извършвани от публичноправни субекти, или при социални условия, сравними с приложимите за публичноправните субекти, от болници, терапевтични или диагностични медицински центрове и други надлежно признати заведения с подобен характер;
[…]
е)
доставката на услуги, извършвани от самостоятелни групи лица, чийто дейности са освободени от ДДС или във връзка с които те не са данъчнозадължени лица, с цел предоставяне на техните членове на услугите, които са пряко необходими за осъществяване на тяхната дейност, когато такива групи изискват от своите членове само възстановяване на дела им от общите разходи, при условие че освобождаването не би довело до нарушаване на конкуренцията.
[…]
и)
предоставянето на детското или младежкото образование, […]“.
Испанското право
6
Член 20, параграф 1 от Ley 37/1992 del Impuesto sobre el Valor Añadido (Закон 37/1992 за данъка върху добавената стойност) от 28 декември 1992 г. (BOE бр. 312 от 29 декември 1992 г., стр. 44247), в редакцията, приложима към фактите по споровете в главните производства, предвижда:
„От [ДДС] се освобождават следните сделки:
[…]
6.o Доставките на услуги, пряко извършвани от сдружения, обединения или самостоятелни образувания, включително от обединения по икономически интереси, учредени изключително от лица, чиито дейности са освободени или необлагаеми с ДДС и по отношение на които не може да се приспада ДДС, в полза на техните членове, когато са изпълнени следните условия:
a)
услугите се използват пряко и изключително за посочената дейност и са необходими за нейното осъществяване;
b)
членовете възстановяват само дела им от общите разходи.
Освобождаването се прилага и когато условието по буква b) е изпълнено, подлежащата на приспадане част не надвишава 10 % и услугата не се използва пряко и изключително при сделки, по отношение на които ДДС може да се приспада.
Освобождаването не се прилага за доставки на услуги, извършвани от търговски дружества.
[…]“.
Споровете в главните производства и преюдициалните въпроси
7
Жалбоподателят по дело C‑379/24 — ANS, е учреден на 11 февруари 2017 г. като Agrupación de Interés Económico (AIE) (обединение по икономически интереси), чиято цел е да се създаде в полза на членовете обща инфраструктура за предоставянето на комплексна услуга по почистване в болници, центрове и сгради като цяло, в които членовете на ANS извършват своята здравна и социално-здравна дейност.
8
Жалбоподателят по дело C‑380/24 — Educat, е учреден на 15 юли 2010 г. като Sociedad Cooperativa Catalana Limitada (SCCL) (каталонско кооперативно дружество с ограничена отговорност), чиято цел е да се създаде в полза на членовете обща инфраструктура за предоставянето на комплексна услуга по почистване в заведенията и съоръженията на членовете на Educat, в които те извършват своята образователна дейност, като учебни заведения за предучилищно, основно, задължително средно и средно образование и за професионална квалификация.
9
Всеки от жалбоподателите по главното производство сключва с трети лица договор за управление на наетия от него персонал. На това основание третите лица разпределят персонала по обекти, както и задачите, подбират персонала, изготвят фишовете за заплати, решават проблеми (включително проверка и прекратяване на трудовите правоотношения), провеждат подходящи обучения с оглед на нормативните изисквания и доставят материали, необходими за изпълнението на тези задачи. Възлагането на трети лица на дейността по почистване се обосновава в тези договори с опита, познанията и ресурсите на тези лица, необходими за управлението на услугите по почистване, които жалбоподателите в главното производство предоставят на своите членове.
10
След данъчна проверка във връзка с ДДС Dependencia Regional de Inspección de la Agencia Española de Administración Tributaria (регионална данъчна служба към испанската данъчна администрация) облага Educat и ANS с ДДС за извършените от тях сделки при предоставянето на услуги по почистване в полза на съответните си членове. Прието е, че освобождаването, предвидено в член 20, параграф 1, точка 6 от Закон 37/1992, не се прилага, тъй като жалбоподателите в главното производство не са предоставили пряко тези услуги, а са ги възложили на външни предприятия, които на практика са осъществили по-голямата част от услугите. Въз основа на тези проверки е установено, че разглежданите услуги по почистване не са пряко и изключително свързани с освободената от ДДС дейност, извършвана от съответните членове на ANS и Educat, поради което прилагането на освобождаването може да доведе до нарушаване на конкуренцията.
11
Tribunal Económico-Administrativo Regional de Cataluña (Регионален административно-икономически съд, Каталония) потвърждава двете решения за събиране на ДДС, постановени срещу ANS и Educat. Последните подават съответно жалби срещу тези решения пред запитващата юрисдикция — Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Висш съд Каталония, Испания). Те изтъкват, че разглежданото освобождаване от ДДС не може да бъде отказано поради възлагането на административното управление на персонала на външно дружество, което е в съответствие със смисъла и целта на освобождаването.
12
При тези обстоятелства Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Висш съд Каталония) решава да спре производството по делото и да постави на Съда следните преюдициални въпроси, формулирани идентично по дела C‑379/24 и C‑380/24:
„1)
Противоречи ли на смисъла и общностната цел на освобождаването по член 132, параграф 1, буква е) от [Директивата за ДДС] национална разпоредба — член 20, параграф 1, точка 6 от [Закон 37/1992] — която предвижда условие съответните услуги да се използват пряко и изключително за освободената от ДДС дейност […], ако това условие се тълкува в смисъл, че услуга по почистване в здравния сектор [(C‑379/24)] и съответно в сектора на образованието [(C‑380/24)] не се използва изключително за освободената от ДДС дейност, въпреки че с оглед на нейната организация и структура тя е особена, техническа и сложна, както и абсолютно необходима?
2)
Противоречи ли на смисъла и общностната цел на освобождаването по член 132, параграф 1, буква е) от [Директивата за ДДС] тълкуване на член 20, параграф 1, точка 6 от [Закон 37/1992], съгласно което неизвършването на доставка на услуги изключително за дейността се свързва с нарушаване на конкуренцията, което съгласно условията на Общността е основание то да бъде отказано, като по този начин към условията на Общността се добавят национални условия като основание за отказа му? Трябва ли условието за „ненарушаване на конкуренцията“ да се тълкува в смисъл, че освобождаването следва да бъде отказано, независимо от степента на действително нарушаване на конкуренцията, ако не е оспорена от страните [решение от 20 ноември 2003 г., Taksatorringen, C‑8/01, EU:C:2003:621, т. 48], тъй като всяко освобождаване е изключение от признатия от Съда общ принцип на облагане с ДДС?“.
13
С решение от 10 юли 2024 г. председателят на Съда съединява дела C‑379/24 и C‑380/24 за целите на писмената и устната фаза на производството и на съдебното решение.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
14
С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 132, параграф 1, буква е) от Директивата за ДДС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, съгласно която доставката на услуги, извършвани от самостоятелна група лица, не може да се квалифицира като доставка на „пряко необходими“ услуги по смисъла на посочената разпоредба, когато тези услуги са необходими за освободената от ДДС дейност, осъществявана от посочените лица, но поради общия си характер не са свързани изключително с тази дейност.
15
Най-напред следва да се отбележи, че от съображения 25 и 35 от Директивата за ДДС е видно, че тя цели да хармонизира данъчната основа на ДДС и че освободените от този данък доставки представляват самостоятелни понятия на правото на Съюза, които, както Съдът вече е постановил, трябва да намерят своето място в цялостния контекст на общата система на ДДС, създадена с тази директива (вж. по аналогия решение от 20 ноември 2019 г., Infohos, C‑400/18, EU:C:2019:992, т. 29).
16
Съгласно постоянната съдебна практика при тълкуването на разпоредба на правото на Съюза следва да се вземат предвид не само текстът на тази разпоредба, но и нейният контекст и целите на правната уредба, от която тя е част (решения от 17 ноември 1983 г., Merck_292/82, EU:C:1983:335, т. 12, и от 1 август 2025 г., Alace и Canpelli, C‑758/24 и C‑759/24, EU:C:2025:591, т. 91).
17
Що се отнася до текста на член 132, параграф 1, буква е) от Директивата за ДДС, тази разпоредба освобождава доставката на услуги, извършвани от самостоятелни групи лица, чиито дейности са освободени от ДДС или във връзка с които те не са данъчнозадължени лица, с цел предоставяне на членовете на тези групи на услугите, които са пряко необходими за осъществяване на тяхната дейност, когато такива групи изискват от своите членове само възстановяване на дела им от общите разходи, при условие че освобождаването не води до нарушаване на конкуренцията.
18
В това отношение, от постоянната съдебна практика следва, че формулировките, използвани за определяне на случаите на освобождаване от ДДС, посочени в член 132 от Директивата за ДДС, подлежат на стриктно тълкуване, като се има предвид, че тези случаи на освобождаване са изключение от общия принцип, че всяка доставка на услуги, извършена възмездно от данъчнозадължено лице, се облага с този данък. Все пак тълкуването на тези формулировки трябва да бъде съобразено с преследваните с освобождаването цели и да зачита присъщия на общата система на ДДС принцип на данъчен неутралитет. В този смисъл правилото за стриктно тълкуване не означава, че формулировките, използвани в посочения член 132 за определяне на случаите на освобождаване, трябва да бъдат тълкувани по начин, който би ги лишил от действието им. Практиката на Съда не цели да наложи тълкуване, което би направило посочените случаи на освобождаване почти неприложими на практика (решения от 11 декември 2008 г., Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing, C‑407/07, EU:C:2008:713, т. 30, от 4 май 2017 г., Комисия/Люксембург, C‑274/15, EU:C:2017:333, т. 50, и от 18 ноември 2020 г., Kaplan International colleges UK, C‑77/19, EU:C:2020:934 и т. 37).
19
Следва още да се отбележи, че макар член 132, параграф 1, букви а)—р) от Директивата за ДДС да изброява „сделки“, освободени от държавите членки, член 132, параграф 1, буква е) от тази директива се отнася по-конкретно до доставката на услуги, които, от една страна, са извършвани от самостоятелни групи лица в полза на техните членове, чиито дейности са освободени от ДДС или във връзка с които те не са данъчнозадължени лица, и от друга страна, са „пряко необходими“ за тези дейности.
20
Ето защо следва да се констатира, че макар текстът на член 132, параграф 1, буква е) от Директивата за ДДС да изисква връзка между доставката на услуги от самостоятелната група лица и освободената от ДДС дейност на нейните членове, тази разпоредба не изисква посочените услуги да са специфични услуги, които да допринасят от съществено значение за тази дейност или за конкретна сделка. Всъщност е достатъчно извършваните от такава група услуги да са пряко необходими за осъществяване на освободената от ДДС дейност на нейните членове.
21
Що се отнася до контекста, в който се вписва член 132, параграф 1, буква е) от Директивата за ДДС, тази разпоредба се съдържа в глава 2 от дял IX от посочената директива, като в същата глава се намира и член 134, буква а), съгласно който „[д]оставката на стоки или услуги не се освобождава, както е предвидено в разпоредбите на член 132, параграф 1, букви б), ж), з), и), л), м) и н), […] когато доставката не е от съществено значение за освободените сделки“. Така този член 134, буква а) изрично поставя доставката на услуги, посочена в изброените в него разпоредби, в зависимост от условието тя да е от съществено значение за освободените сделки. В това отношение трябва да се констатира, че доставката на услуги по член 132, параграф 1, буква е) от тази директива не се съдържа сред посочените в този член 134, буква а) хипотези.
22
От това следва, както отбелязва генералният адвокат в точка 27 от заключението си, че не може да извършваните услуги по член 132, параграф 1, буква е) от Директивата за ДДС да са толкова специфични, че да допринасят от съществено значение за освободената от ДДС дейност или дори за някои от освободените сделки. Освен това само фактът, че разглежданите в главното производство дейности, освободени от ДДС, са посочени в член 132, параграф 1, букви б) и и) от тази директива, не може да опровергае това тълкуване.
23
За разлика от това, не се ползват от предвиденото в член 132, параграф 1, буква е) от Директивата за ДДС освобождаване доставките на услуги, които допринасят пряко не за упражняването на дейностите от обществен интерес, посочени в този член 132, а за упражняването на други дейности (вж. в този смисъл решение от 21 септември 2017 г., Комисия/Германия, C‑616/15, EU:C:2017:721, т. 50).
24
Изложеното в точки 20 и 22 от настоящото решение тълкуване на член 132, параграф 1, буква е) от Директивата за ДДС също е съвместимо с целта на тази разпоредба да бъдат освободени от ДДС някои дейности от обществен интерес, за да се улесни достъпът до някои услуги, както и доставката на някои стоки, като се избегнат допълнителните разходи, които биха възникнали в резултат на облагането им с този данък (вж. по аналогия решение от 20 ноември 2019 г., Infohos, C‑400/18, EU:C:2019:992, т. 37). В този смисъл към доставката на услуги, предоставяни от самостоятелна група лица, се прилага предвиденото в посочената разпоредба освобождаване, когато тези доставки на услуги допринасят пряко за осъществяването на посочените в член 132 от тази директива дейности от обществен интерес (решение от 21 септември 2017 г., Комисия/Германия, C‑616/15, EU:C:2017:721, т. 48).
25
Всъщност такъв е случаят, когато услугите обикновено се предоставят от такава група на нейните членове, доколкото са необходими за осъществяване на освободената от ДДС дейност. В това отношение „общите“ услуги като почистването биха могли да се считат за пряко необходими както за здравния сектор, така и за образователния сектор, в които освен това съществуват специфични хигиенни изисквания за операторите в тези сектори. Впрочем запитващата юрисдикция уточнява, че разглежданите в главното производство услуги по почистване са уникални, технически и сложни с оглед на разглежданите дейности.
26
С оглед на изложените по-горе съображения на първия въпрос следва да се отговори, че член 132, параграф 1, буква е) от Директивата за ДДС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, съгласно която доставката на услуги, извършвани от самостоятелна група лица, не може да се квалифицира като доставка на „пряко необходими“ услуги по смисъла на посочената разпоредба, когато тези услуги са необходими за освободената от ДДС дейност, осъществявана от посочените лица, но поради общия си характер не са свързани изключително с тази дейност.
По втория въпрос
27
С втория си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 132, параграф 1, буква е) от Директивата за ДДС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска тълкуване на национална правна уредба, съгласно което по принцип е налице нарушаване на конкуренцията или опасност от нарушаване на конкуренцията, когато поради общия си характер услугите, извършвани от самостоятелна група лица в полза на нейните членове, могат да се използват за каквато и да било облагаема дейност, а не изключително за осъществяваната от тях дейност, освободена от ДДС.
28
Съгласно разглежданата в главното производство национална разпоредба освобождаването от ДДС, предвидено в член 132, параграф 1, буква е) от Директивата за ДДС, е поставено в зависимост от изискването услугите, предоставяни пряко на членовете на самостоятелни групи лица, учредени от лица, чиито дейности са освободени или необлагаеми с ДДС и по отношение на които не може да се приспада ДДС в полза на техните членове, да се използват пряко и изключително за тази дейност и да са необходими за осъществяването ѝ.
29
В това отношение от отговора на първия въпрос следва, че тази разпоредба не допуска национална правна уредба, съгласно която доставката на услуги, извършвани от самостоятелна група лица, не може да се квалифицира като доставка на „пряко необходими“ услуги по смисъла на посочената разпоредба, когато тези услуги са необходими за освободената от ДДС дейност, осъществявана от посочените лица, но поради общия си характер не са свързани изключително с тази дейност.
30
Испанското правителство обаче посочва, че същата разпоредба допуска изискването за изключителност, наложено от разглежданата в главното производство правна уредба, доколкото целта на това изискване е да гарантира, че условието за липса на нарушения на конкуренцията, предвидено в член 132, параграф 1, буква е) от Директивата за ДДС, може да се приложи ясно и правилно.
31
Следователно трябва да бъде разгледан въпросът дали с оглед на условието за липса на нарушения на конкуренцията държава членка може чрез националното законодателство да ограничи доставката на услуги, които дават право на предвиденото в тази разпоредба освобождаване.
32
Най-напред следва да се отбележи, че държавите членки нямат задължение да транспонират дословно това условие в националното си законодателство (решение от 21 септември 2017 г., Комисия/Германия, C‑616/15, EU:C:2017:721, т. 64).
33
Освен това, за да се определи дали прилагането на освобождаването по член 132, параграф 1, буква е) от Директивата за ДДС може да доведе до нарушения на конкуренцията, националният законодател безспорно би могъл да предвиди правила, които компетентните органи лесно да прилагат и контролират. Всъщност съгласно член 131 от Директивата за ДДС държавите членки определят условията, които се прилагат към случаите на освобождаване, за да осигурят правилното и ясното прилагане на последните и да предотвратят всяка възможна данъчна измама, избягване на данъци или злоупотреба. Все пак тези условия не биха могли да се отнасят до определянето на съдържанието на предвидените в тази директива случаи на освобождаване (вж. в този смисъл решения от 21 март 2013 г., Комисия/Франция, C‑197/12, EU:C:2013:202, т. 31, от 25 февруари 2016 г., Комисия/Нидерландия, C‑22/15, EU:C:2016:118, т. 28 и 29, и от 21 септември 2017 г., Комисия/Германия, C‑616/15, EU:C:2017:721, т. 65).
34
Такова обаче е по-специално действието на разглежданото национално законодателство, с което националният законодател възнамерява да изключи всички услуги, предоставяни от самостоятелни групи лица, които могат да бъдат използвани и за дейности, несвързани изключително с освободената от ДДС дейност, осъществявана от членовете на тези групи.
35
Освен това е необходимо да се припомни, че целта на предвиденото в член 132, параграф 1, буква е) от Директивата за ДДС освобождаване е да спести задължението за плащане на ДДС за лицето, предлагащо определени услуги, когато то е трябвало да сътрудничи с други професионалисти посредством обща структура, която предприема необходимите дейности за извършване на тези услуги (решения от 11 декември 2008 г., Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing, C‑407/07, EU:C:2008:713, т. 37, и от 21 септември 2017 г., Комисия/Германия (C‑616/15, EU:C:2017:721, т. 56). Следователно, както бе припомнено в точка 24 от настоящото решение, тази разпоредба има за цел да бъдат освободени от ДДС някои дейности от обществен интерес, за да се улесни достъпът до някои услуги, както и доставката на някои стоки, като се избегнат допълнителните разходи, които биха възникнали в резултат на облагането им с ДДС.
36
Ако обаче на самостоятелна група лица, която отговаря на всички условия по член 132, параграф 1, буква е) от Директивата за ДДС, се откаже — само защото доставката на услуги в полза на членовете на тази група е доставка на услуги с общ характер, които могат за се предоставят и на други лица — правото на предвиденото в тази разпоредба освобождаване, това би ограничило приложното поле на посочената разпоредба, изключвайки по принцип услугите, които тази група предоставя на членовете си, от обхвата на освобождаването от ДДС, като такова ограничаване на приложното поле не намира потвърждение в припомнената в предходната точка от настоящото решение цел на тази директива (вж. по аналогия решения от 11 декември 2008 г., Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing, C‑407/07, EU:C:2008:713, т. 36 и 37, и от 20 ноември 2019 г., Infohos, C‑400/18, EU:C:2019:992, т. 40).
37
За разлика на това, както отбелязва генералният адвокат в точка 49 от заключението си, в случай на злоупотреба по смисъла на член 131 от Директивата за ДДС може да възникне нарушение на конкуренцията. Такава злоупотреба обаче не може да се основава на обща и необорима презумпция (вж. в този смисъл решение от 20 ноември 2019 г., Infohos, C‑400/18, EU:C:2019:992, т. 53).
38
С оглед на изложеното по-горе на втория въпрос следва да се отговори, че член 132, параграф 1, буква е) от Директивата за ДДС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска тълкуване на национална правна уредба, съгласно което по принцип е налице нарушаване на конкуренцията или опасност от нарушаване на конкуренцията, когато поради общия си характер услугите, извършвани от самостоятелна група лица в полза на нейните членове, могат да се използват за каквато и да било облагаема дейност, а не изключително за осъществяваната от тях дейност, освободена от ДДС.
По съдебните разноски
39
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:
1)
Член 132, параграф 1, буква е) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност
трябва да се тълкува в смисъл, че
не допуска национална правна уредба, съгласно която доставката на услуги, извършвани от самостоятелна група лица, не може да се квалифицира като доставка на „пряко необходими“ услуги по смисъла на посочената разпоредба, когато тези услуги са необходими за освободената от данък върху добавената стойност дейност, осъществявана от посочените лица, но поради общия си характер не са свързани изключително с тази дейност.
2)
Член 132, параграф 1, буква е) от Директива 2006/112
трябва да се тълкува в смисъл, че
не допуска тълкуване на национална правна уредба, съгласно което по принцип е налице нарушаване на конкуренцията или опасност от нарушаване на конкуренцията, когато поради общия си характер услугите, извършвани от самостоятелна група лица в полза на нейните членове, могат да се използват за каквато и да било облагаема дейност, а не изключително за осъществяваната от тях дейност, освободена от данък върху добавената стойност.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: испански.