62021CC0558
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
JULIANE KOKOTT
föredraget den 20 april 2023 (
1
)
Mål C‑558/21 P
Global Silicones Council m.fl.
mot
Europeiska kommissionen
”Överklagande – Förordning (EG) nr 1907/2006 (Reach) – Ändring av bilaga XVII till förordning (EG) nr 1907/2006 om begränsning av framställning, utsläppande på marknaden och användning av vissa farliga ämnen, blandningar och varor – Begränsning av användningen av oktametylcyklotetrasiloxan (D4) och dekametylcyklopentasiloxan (D5) – Långlivade, bioackumulerbara och toxiska ämnen – Mycket långlivade och mycket bioackumulerbara ämnen – Oacceptabla risker – Motivering”
I. Inledning
1.
Reach-förordningen (
2
) ger kommissionen möjlighet att begränsa framställningen, användningen eller utsläppandet på marknaden av ämnen, om dessa verksamheter utgör en oacceptabel risk för människors hälsa eller miljön.
2.
Bland annat ämnen som är långlivade, bioackumulerbara och toxiska (PBT) eller mycket långlivade och mycket bioackumulerbara (vPvB står för very persistant and very bioaccumulative) innebär särskilda risker. (
3
) Sådana ämnen bryts ned endast mycket långsamt eller inte alls och kan därför ackumuleras i miljön. Effekterna av en sådan ackumulering kan inte förutses på lång sikt. Dessutom är en sådan ackumulering i praktiken svår att häva, eftersom ett stopp för utsläpp av ämnet inte nödvändigtvis leder till en minskning av koncentrationen av ämnet i miljön. Dessutom kan PBT‑ eller vPvB-ämnen kontaminera avlägsna områden som bör skyddas mot ytterligare kontaminering med farliga ämnen vilken orsakas av mänsklig verksamhet. (
4
)
3.
Genom den angripna förordningen (
5
) har kommissionen förbjudit användning av de omtvistade ämnena, det vill säga oktametylcyklotetrasiloxan (D4) och dekametylcyklopentasiloxan (D5), i kosmetiska produkter som tvättas bort, eftersom D4 är ett PBT‑/vPvB‑ämne och D5 ett vPvB-ämne.
4.
Efter det att tribunalen ogillat talan mot den angripna förordningen väcker förevarande överklagande särskilt frågor om huruvida kommissionen själv borde ha fastställt att det finns oacceptabla risker med de omtvistade ämnena, huruvida begreppet oacceptabla risker ska användas och huruvida förbudet är tillräckligt motiverat. Därutöver är det fråga om klassificeringen av de omtvistade ämnena som PBT‑/vPvB eller vPvB, men detta behandlar jag endast i förslaget till avgörande i det parallella pågående målet C‑559/21 P, Global Silicones/Echa.
II. Tillämpliga bestämmelser
5.
Reach-förordningen ger kommissionen rätt att begränsa framställningen, användningen eller utsläppandet på marknaden av ämnen (avdelning VIII).
6.
Artikel 68.1 i Reach-förordningen utgör rättslig grund för att införa begränsningar:
”Om det föreligger en oacceptabel hälso- eller miljörisk i samband med tillverkning, användning eller utsläppande på marknaden av ämnen och denna risk måste hanteras på gemenskapsnivå, skall bilaga XVII ändras i enlighet med förfarandet i artikel 133.4, genom att man fastställer nya begränsningar eller ändrar befintliga begränsningar i bilaga XVII avseende tillverkning, användning eller utsläppande på marknaden av ämnen – som sådana eller ingående i blandningar eller i varor – i enlighet med förfarandet i artiklarna 69–73. Vid alla sådana beslut skall de samhällsekonomiska effekterna av begränsningen beaktas, bland annat tillgången till alternativ.
…”
7.
I artikel 69 i Reach-förordningen regleras inledande av ett förfarande för att införa en begränsning. Artikel 69.4 avser en medlemsstats inledande av ett förfarande:
”Om en medlemsstat anser att tillverkningen, utsläppandet på marknaden eller användningen av ett ämne – som sådant eller ingående i en blandning eller i en vara – utgör en hälso- eller miljörisk som inte kontrolleras på ett adekvat sätt och behöver hanteras, skall den meddela kemikaliemyndigheten att den föreslår att det skall sammanställas dokumentation som uppfyller kraven i de relevanta avsnitten av bilaga XV.”
8.
I övrigt förskrivs allmänhetens medverkan i artikel 69 i Reach‑förordningen, och enligt artiklarna 70–72 ska yttranden inhämtas från risbedömningskommittén och kommittén för samhällsekonomisk analys.
9.
I artikel 73.1 i Reach-förordningen regleras antagandet av begränsningen:
”Om villkoren i artikel 68 är uppfyllda, skall kommissionen utarbeta ett förslag till ändring av bilaga XVII …
Om utkastet till ändring avviker från det ursprungliga förslaget eller inte beaktar kemikaliemyndighetens yttranden, skall kommissionen bifoga en detaljerad förklaring till skälen för dessa avvikelser.”
10.
Det slutgiltiga beslutet fattas enligt artiklarna 73.2 och 133 i Reach-förordningen i ett kommittéförfarande med deltagande av medlemsstaterna.
11.
I bilaga I till Reach-förordningen regleras de allmänna kraven på kemikaliesäkerhetsbedömning och kemikaliesäkerhetsrapporter. I avsnitt 4.0.1 beskrivs användningen av PBT‑ och vPvB-ämnen:
”Syftet med PBT‑ och vPvB-bedömningen är att avgöra om ämnet uppfyller kriterierna i bilaga XIII och i så fall karakterisera de möjliga utsläppen av ämnet. En farlighetsbedömning i enlighet med avsnitten 1 och 3 i denna bilaga som tar upp alla långsiktiga effekter och en uppskattning av den långsiktiga exponeringen för människor och miljön i enlighet med avsnitt 5 (exponeringsbedömning), steg 2 (uppskattningen av exponeringen) kan inte genomföras med tillräcklig tillförlitlighet för ämnen som uppfyller PBT‑ och vPvB-kriterierna i bilaga XIII. Därför krävs det en separat PBT‑ och vPvB-bedömning.”
12.
I avsnitt 6.5 i bilaga I till Reach-förordningen regleras särskilt riskhanteringen av PBT‑/vPvB-ämnen:
”…
För ämnen som uppfyller PBT‑ och vPvB-kriterierna skall tillverkare eller importörer använda den information som erhållits i avsnitt 5 steg 2, när de vid sin anläggning genomför och när de rekommenderar nedströmsanvändare att genomföra riskhanteringsåtgärder som minimerar den exponering och de utsläpp som berör människor och miljön, under ämnets hela livscykel till följd av tillverkning eller identifierade användningar.”
13.
I bilaga XV till Reach-förordningen anges kraven på dokumentation genom vilken en begränsning föreslås. Redan i inledningen hänvisas till bilaga I:
”De relevanta delarna av bilaga I skall användas för metod och format för all dokumentation enligt denna bilaga.”
14.
I ett underavsnitt i bilaga XV avsnitt 3 i Reach-förordningen finns ytterligare en hänvisning till bilaga I:
”Information om fara och risk
De risker som skall bemötas genom begränsningen skall beskrivas med utgångspunkt i en bedömning av faran och riskerna i enlighet med de relevanta delarna av bilaga I, och dokumenteras i det format som redovisas i del B av den bilagan för kemikaliesäkerhetsrapporten.
Belägg skall ges för att genomförda riskhanteringsåtgärder (inklusive de som anges vid registrering enligt artiklarna 10–14) inte är tillräckliga.”
III. Bakgrund och förfarandet
15.
Den 17 april 2015 översände Förenade kungariket dokumentation enligt bilaga XV till Reach-förordningen till Europeiska kemikaliemyndigheten (Echa) i vilken föreslogs att användningen av de omtvistade ämnena i kosmetiska produkter som under normala användningsvillkor tvättas bort med vatten efter användningen skulle begränsas. Detta är enligt Förenade kungariket nödvändigt för att förhindra att de omtvistade ämnena kommer ut i avloppsvattnet.
16.
Den 10 mars 2016 avgav Echas kommitté för riskbedömning ett yttrande enligt vilket D4 uppfyller kriterierna för PBT‑ och vPvB‑ämnen och D5 kriterierna för vPvB‑ämnen. Kommittén bekräftade de risker som uppkommer när dessa ämnen kommer ut i vattnet. Den drog också slutsatsen att den föreslagna begränsningen var en målinriktad och lämplig åtgärd som omfattar hela unionen för att minimera utsläppen av de omtvistade ämnena genom produkter som tvättas bort.
17.
Den 9 juni 2016 avgav Echas kommitté för samhällsekonomisk analys sitt yttrande och konstaterade att den föreslagna begränsningen, med hänsyn till de samhällsekonomiska för- och nackdelarna, var den mest lämpliga åtgärden för att minska utsläppen av de omtvistade ämnena i avloppsvattnet.
18.
Genom den angripna förordningen av den 10 januari 2018 ändrade kommissionen bilaga XVII till Reach-förordningen på så sätt att de omtvistade ämnena i kosmetiska produkter som tvättas bort inte får släppas ut på marknaden i en koncentration på 0,1 viktprocent eller högre efter den 31 januari 2020. (
6
) Där klargörs att med ”kosmetiska produkter som tvättas bort” avses produkter som i normala fall tvättas bort med vatten efter användningen.
19.
Enligt skäl 8 i den angripna förordningen är denna begränsning av användningen av de båda ämnena baserad på de farliga egenskaperna hos D4 som PBT‑ämne och som vPvB-ämne och hos D5 som vPvB‑ämne. Förekomsten av de omtvistade ämnena i vissa kosmetiska produkter som tvättas bort med vatten efter användningen utgör således en risk för miljön.
20.
I skäl 9 klargörs begränsningens omfattning:
”… I kosmetiska produkter som är avsedda för långvarig kontakt med hud, hår eller slemhinnor avdunstar D4 och D5 med tiden efter applicering och eventuella rester försvinner när man tvättar sig. Dokumentationen enligt bilaga XV omfattade inte dessa produkter, med tanke på att de inte utgjorde den största risken för miljön i samband med D4 och D5, vilket innebär att den eventuella risk produkterna kan utgöra för miljön ännu inte har bedömts av riskbedömningskommittén. Därför bör begränsningen endast gälla sådana kosmetiska produkter som tvättas bort och som under normala användningsförhållanden avlägsnas med vatten strax efter applicering, eftersom D4 och D5 i dessa fall släpps ut i vattenmiljön innan de har avdunstat.”
21.
Den första klaganden, Global Silicones Council, företräder företag som framställer och säljer silikonprodukter i hela världen. De andra klagandena, Wacker Chemie AG, Momentive Performance Materials GmbH, Shin-Etsu Silicones Europe BV och Elkem Silicones France SAS, är företag som är etablerade i Europeiska unionen och som säljer och levererar silikonprodukterna, särskilt D4 och D5.
22.
De väckte en talan mot den angripna förordningen vilken tribunalen ogillade genom den överklagade domen av den 30 juni 2021, Global Silicones Council m.fl./kommissionen (T‑226/18, ej publicerad, EU:T:2021:403).
23.
Den 8 september 2021 lämnade klagandena in förevarande överklagande. De har yrkat
1)
att den överklagade domen ska upphävas,
2)
att den angripna förordningen ska upphävas eller, i andra hand, att målet ska återförvisas till tribunalen, och
3)
att kommissionen ska förpliktas att bära rättegångskostnaderna, inbegripet rättegångskostnaderna vid tribunalen.
24.
American Chemicals Council (ACC) intervenerade i målet vid tribunalen till stöd för klagandena och stöder deras yrkanden.
25.
Europeiska kommissionen har bestritt överklagandet och yrkat
1)
att överklagandet ska ogillas, och
2)
att klagandena ska förpliktas att bära rättegångskostnaderna.
26.
Tyskland och Echa intervenerade till stöd för kommissionen i målet vid tribunalen. De stöder kommissionen och har yrkat att klagandena ska förpliktas att bära rättegångskostnaderna. Kommissionens övriga intervenienter vid tribunalen har inte deltagit i målet om överklagande.
27.
Deltagarna i rättegången har inkommit med skriftliga yttranden. Domstolen har avstått från att hålla muntlig förhandling med motiveringen att den inte behöver några ytterligare uppgifter, eftersom den har tillräckligt underlag efter det skriftliga förfarandet.
IV. Bedömning
28.
Klagandena och ACC har gjort gällande fem grunder för överklagandet.
29.
Den fjärde och den femte grunden avser fastställandet av de bioackumulerande egenskaperna hos D4 och D5. De motsvarar i stor utsträckning grunder för överklagande som klagandena och ACC har gjort gällande i mål C‑559 P, Global Silicones Council/Echa, och de ska ogillas av de skäl som jag anger i förslaget till avgörande av den 20 april 2023 i det målet. I de förevarande förslagen till avgörande kommer jag därför inte att gå in ytterligare på dessa grunder för överklagande.
30.
De tre första grunderna för överklagande i förevarande mål avser däremot den omständigheten att tribunalen bekräftade kommissionens uppfattning att utsläppen av de omtvistade ämnena medför en risk som motiverar en begränsning av användningen av det berörda ämnet i kosmetiska produkter som tvättas bort.
31.
I detta avseende har klagandena till att börja med formellt ifrågasatt att kommissionen inte själv konstaterade att begränsningen är nödvändig för att hantera en oacceptabel risk, utan i stor utsträckning stödde sig på bedömningar inom ramen för det administrativa förfarandet (se avsnitt B). Vad gäller innehållet har de ifrågasatt detaljer i bedömningen av denna risk (se avsnitt C). För att behandla dessa grunder för överklagande kommer jag till att börja med att beskriva det rättsliga kriterium som ska beaktas när den relevanta bestämmelsen, det vill säga artikel 68.1 i Reach-förordningen, tillämpas (se avsnitt A).
A.
Rättsligt kriterium
32.
Enligt artikel 68.1 i Reach-förordningen ska kommissionen införa begränsningar när tillverkningen, användningen eller utsläppandet på marknaden av ämnen medför en oacceptabel
risk för människors hälsa eller miljön.
33.
Vid bedömningen av huruvida en risk är oacceptabel ska kommissionen tillämpa proportionalitetsprincipen. Den säkerställer därmed att de grundläggande rättigheterna iakttas i samband med begränsningen. Skyddsåtgärder, som exempelvis den omtvistade begränsningen, får införas om de är nödvändiga och svarar mot mål och av allmänt samhällsintresse som erkänns av unionen eller av behovet av skydd för andra människors rättigheter och friheter. Om valet står mellan flera (lika (
7
)) lämpliga åtgärder ska den åtgärd som är den minst betungande väljas, och de avgifter som påläggs måste stå i rimlig proportion till de eftersträvade målen. (
8
)
34.
Det specifika målet med artikel 68.1 i Reach-förordningen är att minska eller undvika risker som är förknippade med användning eller utsläppande på marknaden av ämnen. En begränsning som införs i enlighet med denna bestämmelse måste för det första vara lämplig för att nå detta mål, och för det andra måste den vara nödvändig för detta, det vill säga vara den minst restriktiva åtgärden.
35.
För det tredje måste de bördor som är förknippade med begränsningen stå i rimlig proportion till den minskningen eller det undvikande av risken i fråga som eftersträvas.
36.
Detta förhållande har lagstiftaren konkretiserat i artikel 68.1 i Reach-förordningen med begreppet ”oacceptabel risk”. För att risken ska vara oacceptabel och kunna motivera en begränsning måste den anses vara betydande. ”Acceptabla” risker är också tänkbara, och de får inte motverkas genom en begränsning. Av artiklarna 35 och 37 i stadgan, artikel 114.3 FEUF samt artikel 1.1 och skäl 1 i Reach‑förordningen följer emellertid att en hög nivå av skydd för människors hälsa och för miljön ska eftersträvas. Detta måste även beaktas i samband med beslut om begränsningar.
37.
Det ankommer härvid på de institutioner som har tilldelats befogenhet att göra politiska val att fastställa den risknivå de anser är lämplig för samhället. Den acceptabla risken kan nämligen inte enbart grundas på en vetenskaplig bedömning i snäv bemärkelse, utan även samhälleliga faktorer ska beaktas. (
9
) I artikel 68.1 i Reach-förordningen tilldelas, när en begränsning införs, denna uppgift kommissionen, som ska utföra denna inom ramen för ett kommittéförfarande med deltagande av medlemsstaterna.
38.
Eftersom bedömningen av huruvida en risk är oacceptabel är en vetenskapligt och tekniskt mycket komplicerad fråga som dessutom kräver en politisk avvägning, har kommissionen ett stort utrymme för skönsmässig bedömning. Sådana åtgärder kan unionsdomstolarna bara pröva med avseende på uppenbart felaktiga bedömningar eller om det är uppenbart att gränserna för kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning har överskridits. I detta sammanhang ankommer nämligen bedömningen av de vetenskapliga och tekniska omständigheterna enligt lagstiftaren endast på institutionerna, och unionsdomstolen får inte ersätta institutionernas bedömning med sin egen bedömning. (
10
)
39.
Om unionens institutioner har ett sådant utrymme för skönsmässig bedömning bör dock desto större vikt läggas vid att de garantier som ges av unionens rättsordning beaktas i administrativa förfaranden. Till dessa garantier hör särskilt rätten att få en tillräcklig motivering av ett beslut. Endast på så sätt kan EU-domstolen pröva huruvida de faktiska och rättsliga omständigheter som är av betydelse för den skönsmässiga bedömningen föreligger. (
11
)
B.
Den formella ”tesen om åtskillnad”
40.
Med den första grundens första delgrund och den andra grunden har klagandena och ACC snarast gjort formella invändningar.
41.
I motiveringen förklarade kommissionen nämligen inte, att och varför den själv anser att den omtvistade användningen av de aktuella ämnena är förknippad med en oacceptabel
risk. I skäl 8 i den angripna förordningen konstaterade den tvärtom bara att förekomsten av de omtvistade ämnena i vissa kosmetiska produkter som tvättas bort med vatten efter användningen utgör en risk för miljön. Denna risk beror på att D4 är ett PBT‑ämne och ett vPvB-ämne och D5 ett vPvB-ämne.
42.
Det finns visserligen mer omfattande bedömningar och slutsatser i de yttranden som Förenade kungariket och Echas kommittéer för riskbedömning och samhällsekonomisk analys inkom med i det administrativa förfarandet, men klagandena och ACC vill inte godta dessa. Detta argument kan sammanfattningsvis kallas ”tesen om åtskillnad”.
43.
I det följande kommer jag till att börja med att motbevisa tesen om åtskillnad och därefter undersöka motiveringen för den angripna förordningen.
1. Den första grundens första delgrund – huruvida det administrativa förfarandet ska beaktas
44.
Med den första grundens första delgrund har klagandena och ACC ifrågasatt tribunalens slutsatser i punkterna 192 och 217 i den angripna domen, vilka går ut på att kommissionen underförstått kan ansluta sig till bedömningarna och slutsatserna i det administrativa förfarandet och även gjorde så i det aktuella fallet.
45.
Resultaten i det administrativa förfarandet ska enligt klagandena och ACC hållas strängt åtskilda från de bedömningar som kommissionen ska göra när den inför en begränsning. Artikel 68.1 i Reach-förordningen ger nämligen endast kommissionen rätt att införa en begränsning, och det är det strängaste ingreppet som föreskrivs i förordningen. Dessutom används begreppet oacceptabel risk bara i den bestämmelsen, medan det inte återfinns i bestämmelserna om det administrativa förfarandet.
46.
Detta argument är emellertid inte övertygande. Tribunalens slutsatser motsvarar nämligen artikel 73.1 andra stycket i Reach‑förordningen. Enligt denna bestämmelse ska kommissionen lägga fram en utförlig förklaring av skälen, om dess förslag till begränsning skiljer sig från det ursprungliga förslaget (från medlemsstaten eller Echa) eller om den inte tar hänsyn till Echas yttranden. Av detta följer e contrario att kommissionen inte behöver lägga fram någon utförlig motivering, om begränsningen motsvarar det ursprungliga förslaget och yttrandena. Tribunalen hänvisade helt riktigt till denna bestämmelse i punkt 213 i den överklagade domen.
47.
Den stränga åtskillnaden mellan kommissionens bedömning och det administrativa förfarandet verkar i vart fall orealistisk i praktiken. Kommissionen fattar beslut i ett kommittéförfarande där medlemsstaterna deltar. Enligt artikel 85 i Reach-förordningen är medlemsstaterna samtidigt nära involverade i tillsättningen av ledamöter och i arbetet i de kommittéer som yttrar sig i det administrativa förfarandet.
48.
Såsom tribunalen anförde i punkt 188 och följande punkter i den överklagade domen syftar yttrandena i det administrativa förfarandet till att påvisa (eller motbevisa) en oacceptabel risk. I de tillämpliga bestämmelserna återges nämligen denna risk helt enkelt med andra ord.
49.
Redan när en medlemsstat inleder förfarandet i enlighet med artikel 69.4 i Reach-förordningen grundar sig detta på att medlemsstaten anser att tillverkningen, utsläppandet på marknaden eller användningen av ämnet medför en risk som inte kontrolleras på ett adekvat sätt och behöver hanteras. Så länge som så är fallet är risken oacceptabel. Så snart som den kontrolleras på ett adekvat sätt är den också acceptabel.
50.
I punkt 199 i den överklagade domen slog tribunalen visserligen fast att en oacceptabel risk inte är detsamma som en risk som inte kontrolleras på ett adekvat sätt och behöver hanteras. Till skillnad från klagandenas uppfattning står detta dock inte i strid med punkterna 192 och 217, där tribunalen godtog att kommissionen vid bedömningen av om en risk är oacceptabel anslöt sig till det som fastställts i det administrativa förfarandet. I det sammanhang som avses i punkterna 198 och 199 ska den nämnda slutsatsen i punkt 199 nämligen framför allt ge uttryck för att riskbedömningen under förfarandets gång, särskilt i Echas kommittéer, ska fördjupas ytterligare, vilket Tyskland har gett stöd åt med hänvisningar till förarbetena till bestämmelsen.
51.
Detta framgår också av en närmare granskning av det administrativa förfarandet.
52.
I den dokumentation som till att börja med ska utarbetas ska medlemsstaten enligt bilaga XV avsnitt II.3 i Reach-förordningen ge belägg för att genomförda riskhanteringsåtgärder inte är tillräckliga och motivera den föreslagna begränsningen, särskilt vad gäller behovet av åtgärder på unionsnivå. Medlemsstaten ska dessutom motivera att begränsningen är lämplig för att minska riskerna till en godtagbar nivå inom rimlig tid och i proportion till risken. Detta innebär med nödvändighet att dokumentationen ska vara baserad på en risk som åtminstone ännu inte är acceptabel.
53.
Efter det att medlemsstaten har förklarat allt detta ska kommittéerna för riskbedömning (artikel 70 i Reach-förordningen) och för samhällsekonomisk analys (artikel 71) ta ställning till förslaget och dess motivering med beaktande av allmänhetens deltagande. De ska härvid inom sina respektive befogenhetsområden göra en omfattande bedömning dels av risken, dels av de samhällsekonomiska effekterna av de föreslagna begränsningarna.
54.
I punkt 217 i den överklagade domen angav tribunalen således enbart att kommissionen inte själv ännu en gång uttryckligen ska fastställa en oacceptabel risk när den inför en begränsning och härvid ansluter sig till bedömningarna i det administrativa förfarandet där denna risk redan har påvisats. Kommissionen bekräftade uttryckligen i domstolsförfarandet att detta tillvägagångssätt ligger till grund för den angripna förordningen.
55.
På grund av denna koppling mellan det administrativa förfarandet och kommissionens beslut ska för övrigt argumentet att bedömningen av en oacceptabel risk inte kan grundas på bilaga I till Reach-förordningen avvisas. Denna argumentering är nämligen också baserad på den påstådda åtskillnaden mellan det administrativa förfarandet och kommissionens bedömning. Att bilaga I är tillämplig i det administrativa förfarandet har inte bestritts.
56.
Tesen om åtskillnad som klagandena och ACC har gjort gällande i den första grundens första delgrund ska således ogillas. Resultaten i det administrativa förfarandet både vid prövningen av huruvida motiveringen för den angripna förordningen är fullständig och vid bedömningen av denna motivering ska tvärtom beaktas, om kommissionen – så som i det aktuella fallet – ansluter sig till denna.
2. Den andra grunden – otillräcklig motivering av den angripna förordningen
57.
Med utgångspunkt från tesen om åtskillnad har klagandena och ACC med den andra grunden gjort gällande att tribunalen i punkt 337 i den överklagade domen felaktigt ansåg att motiveringen för den angripna förordningen var tillräcklig.
58.
Motiveringen av en rättsakt framgår emellertid inte bara av dess lydelse, utan även av sammanhanget och samtliga rättsregler på det ifrågavarande området. (
12
) I det aktuella fallet bidrar särskilt yttrandena i det administrativa förfarandet, till vilka kommissionen har anslutit sig, till motiveringen. Klagandena kände till dessa, och de kunde till och med yttra sig om dem i det administrativa förfarandet. Överklagandet kan sålunda inte heller bifallas såvitt avser denna grund.
59.
Det skulle visserligen vara önskvärt att motiveringen för den angripna förordningen i sin helhet eller åtminstone i väsentliga delar framgick av grunderna för överklagande. Därigenom skulle kommissionen inte endast underlätta prövningen av förordningen utan även undvika risken för missförstånd. Det är ändå möjligt att rekonstruera motiveringen för den angripna förordningen om yttrandena i det administrativa förfarandet beaktas.
60.
Den angripna förordningen begränsar inte tillverkningen, användningen och utsläppandet på marknaden av de omtvistade ämnena i någon större utsträckning. Den förbjuder i stället att dessa ämnen i kosmetiska produkter som under normala användningsvillkor tvättas bort med vatten efter användningen släpps ut på marknaden.
61.
Det framgår i synnerhet av skäl 9 att det direkta målet med begränsningen är att minska utsläppen av de omtvistade ämnena i vattenmiljön. Detta är den främsta källan till de miljörisker som förknippade med dessa ämnen. Riskbedömningskommittén kom till samma resultat i sitt yttrande. (
13
)
62.
Kommittéerna för riskbedömning och för samhällsekonomisk analys behandlade i sina yttranden frågan huruvida förbudet mot den aktuella användningen var lämpligt för att nå målet och förklarade att andra åtgärder skulle vara mindre effektiva.
63.
Vad gäller förhållandet mellan målet med förbudet och de bördor som det medför är uttalandena i det administrativa förfarandet beträffande miljöriskernas betydelse visserligen motsägelsefulla, men dessa motsägelser påverkar inte innehållet i den angripna förordningen.
64.
Utgångspunkten är att effekterna av PBT‑ och vPvB‑ämnen i miljön och i slutändan även på människor inte kan förutses, eftersom dessa ämnen kan ackumuleras allt mer. (
14
)
65.
Förenade kungariket angav därför å ena sidan i sin dokumentation, för att motivera förslaget till begränsning, att varje utsläpp av de omtvistade ämnena innebär en oacceptabel risk (
15
) och ansåg å andra sidan att utsläppen i luften är ofarliga, eftersom man kan utgå från att ämnena stannar kvar där till dess att de bryts ned. (
16
)
66.
Även riskbedömningskommittén kräver i princip att varje utsläpp av de omtvistade ämnena ska minimeras, (
17
) och den motsätter sig till och med att utsläpp i luften anses som ofarliga. En nyare studie tyder tvärtom på att även utsläpp i luften innebär en risk för sedimentering i vatten eller i marken. (
18
)
67.
Både Förenade kungariket och riskbedömningskommittén föreslog, trots sina mer långtgående uttalanden om riskerna med de omtvistade ämnena, bara det förbud som infördes genom den angripna förordningen och som endast ska förhindra utsläpp i vattenmiljön. Kommittén underströk bara att risken för utsläpp i luften ska undersökas ytterligare vid den framtida översynen av begränsningen. (
19
)
68.
Förenade kungarikets förslag till förbud och riskbedömningskommitténs samtycke kan följaktligen bara förklaras med att de omtvistade ämnena förmodligen inte bryts ned helt när de släpps ut i vattendrag, utan åtminstone till en del ackumuleras i miljön.
69.
Förenade kungariket och kommittén för samhällsvetenskaplig analys undersökte slutligen förhållandet mellan fördelarna och bördorna genom den föreslagna begränsningen. Särskilt när det gäller den monetära bedömningen av fördelarna med begränsningen delade denna kommitté inte heller alla Förenade kungarikets bedömningar, men den kom ändå i likhet med denna tidigare medlemsstat fram till att fördelarna klart överväger nackdelarna.
70.
Eftersom kommissionen med den angripna förordningen följde Förenade kungarikets förslag som bekräftades av kommittéerna kan man utgå från att den särskilt genom jämförelsen av för- och nackdelarna med förbudet drog slutsatsen att den risk som den skulle hantera var oacceptabel. Så tolkar jag för övrigt också tribunalens slutsats i punkt 187 i den överklagade domen.
3. Förslag till avgörande i denna del
71.
De formella invändningarna mot hur tribunalen behandlade motiveringen för den angripna förordningen saknar således grund.
C.
Materiella invändningar mot den angripna förordningen
72.
Den första grundens andra delgrund och den tredje grunden avser materiella invändningar mot den angripna förordningen. De avser i huvudsak det första steget i den proportionalitetsprövning som krävs enligt artikel 68.1 i Reach-förordningen, nämligen en riskbedömning. De är emellertid baserade på överdrivna rättsliga krav och en felaktig tolkning av den överklagade domen och av den angripna förordningen.
1. Den första grundens andra delgrund – ett gränsvärde för en oacceptabel risk
73.
Med den första grundens andra delgrund har klagandena gjort gällande att tribunalen i punkt 202 i den överklagade domen felaktigt tillät att ingen kritisk gräns för sannolikheten för negativa effekter som inte är acceptabla för samhället definierades av kommissionen eller i yttrandena i det administrativa förfarandet. Med andra ord försummade kommissionen att fastställa gränsen mellan en acceptabel och en oacceptabel risk.
74.
Kommissionen var emellertid inte skyldig att fastställa något i detta avseende.
75.
Eftersom riskerna med de omtvistade ämnena beror på deras PBT‑ och vPvB-egenskaper, följer det av bilaga I avsnitt 4.0.1 till Reach-förordningen att ingen acceptabel risk måste definieras, vilket tribunalen förklarade i punkterna 190, 191 och 202 i den överklagade domen.
76.
I bilaga I avsnitt 4.0.1 i Reach-förordningen anges att en bedömning av skadliga effekter för människor och miljön och en uppskattning av den långsiktiga exponeringen för PBT‑/vPvB-ämnen inte kan genomföras tillräckligt tillförlitligt. Inom ramen för en kemikaliesäkerhetsbedömning och en kemikaliesäkerhetsrapport undersöks således endast med hjälp av kriterierna i bilaga XIII huruvida det är fråga om PBT‑/vPvB-ämnen, och därefter ska utsläppen av dessa ämnen beskrivas.
77.
Anledningen till denna bestämmelse är att sådana ämnen kan ackumuleras. Det är därför inte heller möjligt att grunda fastställandet av en acceptabel risk i samband med PBT‑/vPvB-ämnen på bestämda gränsvärden för utsläppen.
78.
I den mån klagandena mot detta gör gällande en metod som används av en vetenskaplig organisation för att kvantifiera riskerna med PBT‑/vPvB-ämnen kan denna metod vara vetenskapligt försvarbar. Den grundar sig dock inte på de tillämpliga bestämmelserna i Reach‑förordningen. De bestämmelserna visar att risken för ackumulering av ämnena gör det omöjligt att fastställa en mängd som kan släppas ut utan risk.
79.
Klagandena och ACC stöder dessutom skyldigheten att definiera en acceptabel risk på tribunalens dom i målet Pfizer, enligt vilken ett villkor för en försiktighetsåtgärd är att den nivå av skydd fastställs som de behöriga organen anser vara lämplig för samhället. I enlighet med denna nivå av skydd skulle dessa organ sedan vara tvungna att bestämma den risknivå som de inte längre finner acceptabel och som, om den överskrids, gör det nödvändigt att vidta försiktighetsåtgärder trots rådande vetenskaplig osäkerhet. Risknivån är den kritiska gränsen för sannolikheten för negativa effekter och för hur allvarliga dessa potentiella effekter blir. (
20
)
80.
Redan EU-domstolens dom i målet Toolex, vilken tribunalen då anförde i domen Pfizer, visar att det inte är nödvändigt att exakt bestämma gränsen mellan acceptabla och oacceptabla risker i samtliga fall. Där hade EU-domstolen nämligen, med hänsyn till svårigheterna att fastställa tröskelvärdet för en allvarlig risk, medgett att ett principiellt förbud mot användning av ämnet i fråga var befogat. (
21
)
81.
Av EU-domstolens fasta praxis beträffande försiktighetsprincipen följer således endast att det, för det första, krävs att de eventuella negativa följderna kan identifieras och, för det andra, att en helhetsbedömning av denna risk görs, grundad på de mest tillförlitliga uppgifter som finns tillgängliga och på de senaste resultaten av den internationella forskningen. (
22
) EU-domstolen kräver däremot inte att gränsen för den ännu acceptabla risken fastställs exakt.
82.
Detta är logiskt, eftersom denna gräns ofta är en del av den vetenskapliga osäkerhet som försiktighetsåtgärderna är avsedda att hantera. Det kan dessutom finnas flera ämnen med identiska risker som emellertid är förknippade med viktiga fördelar som skiljer sig åt. I sådana fall är det tänkbart att samma risk ska anses acceptabel när det gäller ett mycket fördelaktigt ämne, men däremot inte när det gäller ett mindre fördelaktigt ämne.
83.
Kommissionen var således inte heller skyldig att på grundval av allmänna överväganden exakt avgränsa i vilken omfattning risken för utsläpp av de omtvistade ämnena skulle kunna vara acceptabel.
84.
Överklagandet kan således inte heller bifallas såvitt avser den första grundens andra delgrund.
2. Den tredje grunden för överklagande – utsläpp som tecken på en risk
85.
Med den tredje grunden för överklagande har klagandena och ACC särskilt ifrågasatt punkt 196 i den överklagade domen. Den avser den omständigheten att Förenade kungariket, i den dokumentation som utarbetats i enlighet med bilaga XV, och riskbedömningskommittén kom fram till att de risker som är förknippade med de omtvistade ämnena inte skulle kunna kvantifieras tillförlitligt, men att utsläppen av dem skulle kunna anses tyda på en risk. Tribunalen ansåg inte att detta var någon uppenbar felbedömning som gjorde att den angripna förordningen skulle kunna ifrågasättas.
86.
Klagandena och ACC anser däremot att artikel 68.1 jämförd med bilagorna XV och I till Reach-förordningen inte tillåter att varje utsläpp av PBT‑/vPvB-ämnen ska anses som en oacceptabel risk. Det strider enligt dessa mot tribunalens tidigare praxis att stödja försiktighetsåtgärder på att varje risk ska uteslutas (nollrisknivå). (
23
) I samband med riskhantering räcker det dessutom inte att identifiera en risk, utan de politiskt ansvariga organen bör i ett första steg fastställa vilken nivå av skydd som ska uppnås, det vill säga vilken risk som ännu är acceptabel.
a) Nivå av skydd
87.
Vad beträffar argumenteringen om fastställande av en nivå av skydd vill jag hänvisa till prövningen ovan av den första grundens andra delgrund. Där kom jag fram till att det inte i varje fall är nödvändigt att fastställa gränsen mellan acceptabla och oacceptabla risker. Kommissionen kan tvärtom anse att en viss risk är oacceptabel utan att bestämma i vilken omfattning utsläppen av ämnet i fråga skulle utgöra en acceptabel risk.
b) Utsläpp som tecken på en risk
88.
Det är visserligen riktigt att riskbedömningskommitténs yttrande och den dokumentation som Förenade kungariket lagt fram i enlighet med bilaga XV i Reach-förordningen ytligt sett ger intrycket att begränsningen enbart stöds på att utsläppen av PBT‑/vPvB-ämnen måste förhindras.
89.
Reach-förordningen kräver emellertid inte att varje utsläpp av sådana ämnen ska förhindras. I synnerhet föreskrivs i avsnitt 6.5 i bilaga I att tillverkare och importörer av PBT‑/vPvB-ämnen ska genomföra riskhanteringsåtgärder som endast ska minimera utsläpp, men inte måste förhindra dem.
90.
För övrigt är det tänkbart att fördelarna med vissa användningsområden för PBT‑/vPvB-ämnen är så betydande att de klart överväger riskerna med utsläpp och att en begränsning därför inte är befogad. Detta kan särskilt förväntas om de ämnen som medför risker inte kan ersättas av mindre riskabla ämnen inom viktiga användningsområden.
91.
Klagandenas argumentering på denna punkt är emellertid baserad på en felaktig tolkning av den överklagade domen och den angripna förordningen. Det framgår nämligen av bestämmelserna i den angripna förordningen och av den ovan beskrivna rekonstruktionen av motiveringen för denna att den inte grundar sig på övervägandet att varje utsläpp av PBT‑/vPvB-ämnen kräver en begränsning. Anledningen till begränsningen är i stället att utsläppen av de omtvistade ämnena i vattenmiljön ska förhindras, eftersom de används i kosmetika som tvättas bort. Detta inriktade sig tribunalen också på i punkterna 194 och 195 i den överklagade domen utan att klagandena och ACC ifrågasatte detta.
c) Nollrisknivå
92.
Klagandenas och ACC:s argumentering om att kommissionen vill utesluta varje risk eller kräver bevis för att det inte föreligger någon risk är följaktligen verkningslös. Den angripna förordningen avser i stället en specifik risk, nämligen risken för utsläpp av de omtvistade ämnena i vattenmiljön.
93.
Dessutom är hänvisningen till tribunalens tidigare praxis beträffande en nollrisknivå baserad på en felaktig tolkning. Enligt tribunalen får en försiktighetsåtgärd eller, omvänt, ett återkallande eller en uppmjukning inte underkastas förutsättningen att det föreligger bevis på avsaknad av risk. Sådan bevisning är i allmänhet omöjlig att ange i vetenskapliga termer, eftersom en nollrisknivå inte finns i praktiken. (
24
)
94.
Till skillnad från klagandenas och ACC:s uppfattning avses emellertid inte med detta att det inte skulle vara tillåtet att helt utesluta en viss risk. Poängen är i stället att en risk inte kan motivera försiktighetsåtgärder enbart på grund av att den vetenskapligt inte har uteslutits helt. EU-domstolen har följaktligen vid upprepade tillfällen betonat att riskbedömningen när försiktighetsprincipen tillämpas inte får grundas på rent hypotetiska överväganden. (
25
) Med detta avses rena antaganden som ännu inte har belagts vetenskapligt. (
26
) Däremot uppfyller betänkligheter som är vetenskapligt förankrade, även om det fortfarande föreligger viss vetenskaplig osäkerhet, kraven enligt denna princip. (
27
)
95.
Risken för ackumulering av PBT/vPvB-ämnen är emellertid inte hypotetisk, utan vetenskapligt erkänd.
96.
Överklagandet kan inte heller bifallas såvitt avser den tredje grunden.
3. Förslag till avgörande i denna del
97.
Klagandena och ACC kan således inte heller vinna framgång med sina materiella invändningar.
D.
Avslutande anmärkning – en oacceptabel risk
98.
Samtliga invändningar som jag hittills har behandlat grundar sig eventuellt på klagandenas och ACC:s övertygelse om att tribunalen felaktigt, särskilt i punkterna 204 och 205 i den överklagade domen, godtog att kommissionen på grundval av det administrativa förfarandet kom fram till att risken för att de omtvistade ämnena släpps ut i vattenmiljön genom användningen av kosmetika som tvättas bort är oacceptabel.
99.
Denna övertygelse skulle dock kunna förklaras av att klagandena och ACC bara fokuserat på vissa punkter i motiveringen för den angripna förordningen, men bortsett från sammanhanget i dess helhet.
100.
Det ska i detta avseende på nytt erinras om att den överklagade förordningen endast avser en bestämd risk som är förknippad med användningen av de omtvistade ämnena, nämligen risken för utsläpp i vattenmiljön.
101.
Användningsområden som inte är förknippade med utsläpp har däremot över huvud taget inte varit föremål för förfarandet. Användning av kosmetika som inte tvättas bort efter en kort tid har visserligen behandlats, men omfattas inte av den angripna förordningen. Enligt aktuell kunskap leder denna användning nämligen i huvudsak till utsläpp i luften och bara i liten omfattning till utsläpp i vattenmiljön.
102.
Såsom framgår av skäl 9 i den angripna förordningen ansåg kommissionen att utsläppande i vattenförekomster var den ”främsta källan för miljörisker” och att det således var underförstått att de var oacceptabla. Anledningen till denna bedömning är att de omtvistade ämnena kan ackumuleras i miljön när de släpps ut i vattenförekomster, vilket är skälet till att de klassificeras som mycket bioackumulerbara.
103.
Klagandena och ACC har inom ramen för den femte grundens fjärde delgrund ifrågasatt denna klassificering som mycket bioackumulerbara ämnen. Av de skäl som jag angav i mitt förslag till avgörande av den 20 april 2023 i mål C‑559/21 P, Global Silicones Council/Echa, anser jag att dessa grunder för överklagande inte kan vinna bifall.
104.
Då bortser man emellertid från frågan huruvida bedömningen att risken för ackumulering i miljön är oacceptabel beror på en uppenbar felbedömning. Eftersom klagandena inte har framfört några konkreta invändningar i detta avseende ska jag bara erinra om två punkter.
105.
För det första har kommissionen, när den bedömer denna fråga, ett stort utrymme för skönsmässig bedömning som unionsdomstolarna bara kan pröva med avseende på uppenbara fel. (
28
)
106.
Och för det andra var åtgärden föremål för en fördjupad analys i det administrativa förfarandet. I synnerhet drog kommittén för samhällsekonomisk analys slutsatsen att fördelarna med förbudet i hög grad överväger nackdelarna, (
29
) och klagandena eller ACC har inte ifrågasatt detta.
107.
Det är således inte fråga om någon uppenbar felbedömning. Överklagandet ska därför också ogillas om det tolkas så, att det innehåller den kritik som jag har tagit upp i detta avsnitt.
V. Rättegångskostnader
108.
Enligt artikel 184.2 i rättegångsreglerna ska domstolen besluta om rättegångskostnaderna när överklagandet ogillas.
109.
Enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 184.1 ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
110.
Eftersom klagandena är tappande parter och kommissionen har yrkat att klagandena ska bära rättegångskostnaderna ska klagandena förpliktas att bära dessa kostnader.
111.
Tyskland och Echa, vilka intervenerade i första instans, ska enligt artikel 140.1 i rättegångsreglerna bära sina rättegångskostnader. (
30
)
112.
I övrigt följer av artikel 184.4 i rättegångsreglerna att domstolen får förplikta en intervenient i första instans att bära sina kostnader, om denna inte själv har överklagat men har deltagit i det skriftliga eller i det muntliga förfarandet vid domstolen. Eftersom ACC har deltagit i förfarandet och inte har vunnit framgång med sina yrkanden ska det förpliktas att bära sina rättegångskostnader. (
31
)
VI. Förslag till avgörande
113.
Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen beslutar enligt följande:
1)
Överklagandet ogillas.
2)
Global Silicones Council och de andra klagandena ska bära sina rättegångskostnader och Europeiska unionens rättegångskostnader på grund av överklagandet.
3)
Förbundsrepubliken Tyskland, Europeiska kemikaliemyndigheten och American Chemistry Council, Inc. (ACC) ska bära sina rättegångskostnader.
(
1
)	Originalspråk: tyska.
(
2
)	Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 av den 18 december 2006 om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reach), inrättande av en europeisk kemikaliemyndighet, ändring av direktiv 1999/45/EG och upphävande av rådets förordning (EEG) nr 793/93 och kommissionens förordning (EG) nr 1488/94 samt rådets direktiv 76/769/EEG och kommissionens direktiv 91/155/EEG, 93/67/EEG, 93/105/EG och 2000/21/EG (EUT L 396, 2006, s. 1), i dess relevanta lydelse enligt kommissionens förordning (EU) 2017/1510 av den 30 augusti 2017 (EUT L 224, 2017, s. 110).
(
3
)	Skäl 3 i kommissionens förordning (EG) nr 253/2011 av den 15 mars 2011 om ändring av bilaga XIII till förordning (EG) nr 1907/2006 (EUT L 69, 2011, s. 7).
(
4
)	Echa, Guidance on Information Requirements and Chemical Safety Assessment, PBT Assessment (Chapter R.11) (28.06.2017), s. 11.
(
5
)	Kommissionens förordning (EU) 2018/35 av den 10 januari 2018 om ändring av bilaga XVII till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reach) vad gäller oktametylcyklotetrasiloxan (D4) och dekametylcyklopentasiloxan (D5) (EUT L 6, 2018, s. 45).
(
6
)	Genom kommissionens förordning (EU) 2019/831 av den 22 maj 2019 om ändring av bilagorna II, III och V till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1223/2009 om kosmetiska produkter (EUT L 137, 2019, s. 29) förbjöds användning av D4 i kosmetika helt.
(
7
)	Se dom av den 23 december 2015, Scotch Whisky Association m.fl. (C‑333/14, EU:C:2015:845, punkt 49), dom av den 26 september 2018, Van Gennip m.fl. (C‑137/17, EU:C:2018:771, punkt 64), och dom av den 26. april 2022, Polen/parlamentet och rådet (Uploadfilter) (C‑401/19, EU:C:2022:297, punkt 83).
(
8
)	Dom av den 11 juli 1989, Schräder HS Kraftfutter (265/87, EU:C:1989:303, punkt 21), dom av den 9 mars 2010, ERG m.fl. (C‑379/08 och C‑380/08, EU:C:2010:127, punkt 86), och dom av den 4 juni 2020, Ungern/kommissionen (C‑456/18 P, EU:C:2020:421, punkt 41).
(
9
)	Dom av den 6 maj 2021, Bayer CropScience och Bayer/kommissionen (C‑499/18 P, EU:C:2021:367, punkt 155).
(
10
)	Dom av den 15 oktober 2009, Enviro Tech (Europe) (C‑425/08, EU:C:2009:635, punkt 47), och dom av den 21 juli 2011, Etimine (C‑15/10, EU:C:2011:504, punkt 60), samt, särskilt beträffande Reach-förordningen, beslut av den 27 mars 2014, Polyelectrolyte Producers Group m.fl./kommissionen (C‑199/13 P, ej publicerat, EU:C:2014:205, punkt 26), beslut av den 22 maj 2014, Bilbaína de Alquitranes m.fl./Echa (C‑287/13 P, ej publicerat, EU:C:2014:599, punkt 19), och beslut av den 4 september 2014, Rütgers Germany m.fl./Echa (C‑290/13 P, ej publicerat, EU:C:2014:2174, punkt 25).
(
11
)	Dom av den 21 november 1991, Technische Universität München (C‑269/90, EU:C:1991:438, punkt 14), och dom av den 6 november 2008, Nederländerna/kommissionen (C‑405/07 P, EU:C:2008:613, punkt 56).
(
12
)	Dom av den 25 oktober 1984, Interfacultair Instituut Electronenmicroscopie der Rijksuniversiteit te Groningen (185/83, EU:C:1984:331, punkt 39), dom av den 12 juli 2005, Alliance for Natural Health m.fl. (C‑154/04 och C‑155/04, EU:C:2005:449, punkt 109), och dom av den 29 september 2022, ABLV Bank/SRB (C‑202/21 P, EU:C:2022:734, punkt 193).
(
13
)	Riskbedömningskommitténs yttrande av den 10 mars 2016(ECHA/RAC/RES-O-0000001412–86–97/D, s. 6).
(
14
)	Riskbedömningskommitténs yttrande av den 10 mars 2016(ECHA/RAC/RES-O-0000001412–86–97/D, s. 19).
(
15
)	Annex XV Restriction report från juni 2015 (s. 16 och följande sidor).
(
16
)	Annex XV Restriction report från juni 2015 (s. 20).
(
17
)	Riskbedömningskommitténs yttrande av den 10 mars 2016(ECHA/RAC/RES-O-0000001412–86–97/D, s. 6).
(
18
)	Riskbedömningskommitténs yttrande av den 10 mars 2016(ECHA/RAC/RES-O-0000001412–86–97/D, s. 9 och 10).
(
19
)	Riskbedömningskommitténs yttrande av den 10 mars 2016(ECHA/RAC/RES-O-0000001412–86–97/D, s. 26).
(
20
)	Tribunalens dom av den 11 september 2002, Pfizer Animal Health/rådet (T‑13/99, EU:T:2002:209, punkt 151).
(
21
)	Dom av den 11 juli 2000, Toolex (C‑473/98, EU:C:2000:379, punkt 45).
(
22
)	Dom av den 28 januari 2010, kommissionen/Frankrike (C‑333/08, EU:C:2010:44, punkt 92), och dom av den 1 oktober 2019, Blaise m.fl. (C‑616/17, EU:C:2019:800, punkt 46).
(
23
)	Klagandena har särskilt åberopat tribunalens dom av den 11 september 2002, Pfizer Animal Health/rådet (T‑13/99, EU:T:2002:209, punkterna 145 och 152), och dom av den 17 maj 2018, Bayer CropScience m.fl./kommissionen (T‑429/13 och T‑451/13, EU:T:2018:280, punkt 116).
(
24
)	Se, särskilt, tribunalens dom av den 17 maj 2018, Bayer CropScience m.fl./kommissionen (T‑429/13 och T‑451/13, EU:T:2018:280, punkt 116).
(
25
)	Dom av den 9 september 2003, Monsanto Agricoltura Italia m.fl. (C‑236/01, EU:C:2003:431, punkt 106), dom av den 28 januari 2010, kommissionen/Frankrike (C‑333/08, EU:C:2010:44, punkt 91), och dom av den 19 januari 2017, Queisser Pharma (C‑282/15, EU:C:2017:26, punkt 60). Se även tribunalens dom av den 11 september 2002, Pfizer Animal Health/rådet (T‑13/99, EU:T:2002:209, punkt 145).
(
26
)	Dom av den 9 september 2003, Monsanto Agricoltura Italia m.fl. (C‑236/01, EU:C:2003:431, punkt 106), dom av den 8 september 2011, Monsanto m.fl. (C‑58/10–C‑68/10, EU:C:2011:553, punkt 77), och dom av den 13 september 2017, Fidenato m.fl. (C‑111/16, EU:C:2017:676, punkt 51).
(
27
)	Dom av den 22 december 2010, Gowan Comércio Internacional e Serviços (C‑77/09, EU:C:2010:803, punkterna 78 och 79).
(
28
)	Se ovan, punkt 38.
(
29
)	Se ovan, punkt 69.
(
30
)	Se, beträffande Tyskland, dom av den 9 mars 2023, PlasticsEurope/Echa (C‑119/21 P, EU:C:2023:180, punkt 155), och, beträffande Echa, dom av den 13 juli 2017, VECCO m.fl./kommissionen (C‑651/15 P, EU:C:2017:543, punkt 50).
(
31
)	Dom av den 6 maj 2021, Bayer CropScience och Bayer/kommissionen (C‑499/18 P, EU:C:2021:367, punkterna 182 och 183).