62013TO0539(01)
TRIBUNALENS BESLUT (fjärde avdelningen)
den 20 april 2021 (
*1
)
”Talan om ogiltigförklaring och skadestånd – Sjunde ramprogrammet för verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration (2007–2013) – Projekten MARE, Senior och ECRN – Kommissionens beslut om återkrav av felaktigt utbetalda belopp – Sökanden besvarar inte längre tribunalens uppmaningar – Anledning saknas att döma i saken”
I mål T‑539/13 RENV,
Inclusion Alliance for Europe GEIE, Bukarest (Rumänien),
sökande,
mot
Europeiska kommissionen, företrädd av F. Moro, i egenskap av ombud,
svarande,
angående dels ett yrkande enligt artikel 263 FEUF om ogiltigförklaring av kommissionens beslut C(2013) 4693 final av den 17 juli 2013 om återkrav från sökanden av ett belopp på totalt 212411,89 euro jämte ränta, som betalats ut till sökanden inom ramen för projekten MARE, Senior och ECRN, dels ett yrkande enligt artikel 268 FEUF om ersättning för den ekonomiska och ideella skada som sökanden påstår sig ha lidit till följd av detta beslut,
meddelar
TRIBUNALEN (fjärde avdelningen)
sammansatt av ordföranden S. Gervasoni samt domarna L. Madise och P. Nihoul (referent),
justitiesekreterare: E. Coulon,
följande
Beslut
1
Sökanden i målet, Inclusion Alliance for Europe GEIE, är ett bolag etablerat i Rumänien med verksamhet inom sektorn för hälsa och social integration.
2
Den 19 december 2007 och den 2 september 2008 ingick Europeiska kommissionen och sökanden, enligt Europaparlamentets och rådets beslut nr 1982/2006/EG av den 18 december 2006 om Europeiska gemenskapernas sjunde ramprogram för verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration (2007–2013) (EUT L 412, 2006, s. 1), ett bidragsavtal rubricerat ”Senior – Social Ethical and Privacy Needs in ICT for Older People: a dialogue roadmap” (Seniorer – Behoven av social etik och konfidentialitet i IKT för äldre personer: en strategi för dialog) (nedan kallat Senioravtalet) och ett bidragsavtal med rubriken ”Market Requirements, Barriers and Cost-Benefits Aspects of Assistive Technologies” (Marknadskrav, hinder och kostnads-nyttoaspekter av stödjande teknik) (nedan kallat MARE-avtalet).
3
Inom ramen för ett av de tre särskilda programmen i ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation (CIP), som antogs genom Europaparlamentets och rådets beslut 1639/2006/EG av den 24 oktober 2006 om inrättande av ett ramprogram för innovation och konkurrenskraft (2007–2013) (EUT L 310, 2006, s. 15), ingick kommissionen den 6 oktober 2008 en tredje bidragsöverenskommelse med sökanden med rubriken ”European Civil Registry Network” (Europeiska nätverket för personaktsregister) (nedan kallat ECRN-avtalet).
4
Efter flera revisioner av vilka det framgick att den ekonomiska förvaltningen av projekten i fråga inte hade genomförts i enlighet med villkoren i MARE-, Senior- och ECRN-avtalen samt de allmänna villkoren för motsvarande ramprogram, antog kommissionen den 17 juli 2013 beslut C(2013) 4693 final om återkrav från Inclusion Alliance for Europe GEIE av ett belopp på totalt 212411,89 EUR jämte ränta (nedan kallat det angripna beslutet).
5
Enligt artikel 299 FEUF utgör det angripna beslutet en exekutionstitel för återkrav av en del av de ekonomiska bidrag som sökanden uppburit inom ramen för MARE-, Senior- och ECRN-avtalen samt dröjsmålsränta på dessa belopp.
6
Genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 2 oktober 2013 väckte sökanden talan och yrkade uppskov med verkställigheten av det angripna beslutet, ogiltigförklaring av ”alla andra utredningsförfaranden som genomförts av kommissionen eller av andra organisationer på kommissionens begäran” och ogiltigförklaring av det angripna beslutet med stöd av artikel 263 FEUF. Sökanden yrkade även att kommissionen med stöd av artikel 268 FEUF skulle förpliktas att utge skadestånd för den ekonomiska och ideella skada som sökanden lidit till följd av tillämpningen av nämnda beslut.
7
Genom beslut av den 21 april 2016, Inclusion Alliance for Europe/kommissionen (T‑539/13, ej publicerat, EU:T:2016:235) (nedan kallat det ursprungliga beslutet), avvisade tribunalen talan, eftersom det var uppenbart att den delvis inte kunde tas upp till prövning och i övriga delar helt saknade rättslig grund. Vad gäller yrkandet om ogiltigförklaring av det angripna beslutet fann tribunalen att det var uppenbart att flera grunder inte kunde tas upp till prövning, eftersom de inte syftade till en prövning av den angripna rättsaktens lagenlighet mot bakgrund av en unionsrättslig bestämmelse, utan grundade sig på tolkningen och åsidosättandet av avtalsbestämmelser, bestridanden som omfattas av artikel 272 FEUF och inte av artikel 263 FEUF.
8
Sökanden överklagade det ursprungliga beslutet genom handling som inkom till domstolens kansli den 7 juli 2016.
9
Genom separat handling som gavs in till domstolens kansli samma dag ansökte sökanden om interimistiska åtgärder enligt artikel 278 FEUF och yrkade uppskov med verkställigheten av det ursprungliga beslutet och av det angripna beslutet.
10
Ansökan om interimistiska åtgärder avslogs genom beslut av den 6 september 2016, Inclusion Alliance for Europe/kommissionen (C‑378/16 P-R, ej publicerat, EU:C:2016:668).
11
I dom av den 16 juli 2020, Inclusion Alliance for Europe/kommissionen (C‑378/16 P, EU:C:2020:575) (nedan kallad domen i målet om överklagande) upphävde domstolen det ursprungliga beslutet med motiveringen att tribunalen hade gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den fann att unionsdomstolen, i ett mål som anhängiggjorts med stöd av artikel 263 FEUF, ska pröva den angripna rättsaktens lagenlighet enbart mot bakgrund av unionsrätten och att bristande uppfyllelse av villkoren i det berörda avtalet eller ett åsidosättande av den lag som är tillämplig på detta avtal endast kan åberopas inom ramen för en talan som väckts med stöd av artikel 272 FEUF.
12
Eftersom målet inte var färdigt för avgörande återförvisade domstolen målet till tribunalen (domen i målet om överklagande, punkterna 117–119) och förordnade att beslutet om rättegångskostnaderna skulle anstå. I enlighet med artikel 88 i domstolens rättegångsregler delgavs parterna domen i målet om överklagande. Vad gäller sökanden riktades delgivningen till A. D’Amico, som inte var sökandens advokat, utan dess rättsliga ställföreträdare.
13
Den 31 juli 2020 anmodade tribunalen parterna att i enlighet med artikel 217.1 i tribunalens rättegångsregler, inkomma med skriftliga yttranden över de slutsatser som borde dras av domen i målet om överklagande med avseende på målets avgörande. Eftersom denna dom hade delgetts A. D’Amico riktades denna anmodan till honom.
14
Den 18 augusti 2020 skickade tribunalens kansli ett e-postmeddelande till sökanden för att denna skulle bekräfta mottagandet av skrivelsen av den 31 juli 2020.
15
E-post-meddelandet besvarades inte.
16
Genom skrivelse av den 28 september 2020 anmodade tribunalen återigen sökanden att yttra sig över de slutsatser som borde dras av domen i målet om överklagande med avseende på målets avgörande.
17
Denna skrivelse besvarades inte heller.
18
Mot den bakgrunden sände tribunalens kansli, den 16 oktober 2020, ett e‑postmeddelande till S. Famiani, som hade varit sökandens advokat i de förfaranden som ledde fram till det ursprungliga beslutet och beslutet av den 6 september 2016, Inclusion Alliance for Europe/kommissionen (C‑378/16 P-R, ej publicerat, EU:C:2016:668), liksom i det inledande skedet av det förfarande som ledde fram till domen i målet om överklagande, för att fråga om han fortfarande företrädde sökanden.
19
Inte heller detta e-postmeddelande besvarades.
20
Efter dessa olika åtgärder anmodade tribunalen parterna genom skrivelse av den 21 december 2020, som en åtgärd för processledning enligt artikel 89 i rättegångsreglerna, att inkomma med yttrande om huruvida tribunalen på eget initiativ kunde fastställa, genom särskilt uppsatt beslut som är motiverat, att det inte längre fanns anledning att döma i saken i enlighet med artikel 131.2 i rättegångsreglerna.
21
I denna anmodan fastställdes en svarsfrist till den 8 januari 2021. Vad gäller sökanden sändes anmodan dels till dess rättsliga ställföreträdare A. D’Amico, dels till sökandens advokat S. Famiani.
22
Vid den tidpunkt som angetts i punkt 21 ovan hade tribunalen mottagit svar från kommissionen. Däremot hade varken A. D’Amico eller S. Famiani reagerat på tribunalens anmodan.
23
Under dessa omständigheter ska artikel 131.2 i rättegångsreglerna tillämpas. Enligt denna bestämmelse får tribunalen, om sökanden inte längre besvarar tribunalens uppmaningar, efter att ha hört parterna, genom särskilt uppsatt beslut som är motiverat på eget initiativ fastställa att det inte längre finns anledning att döma i saken.
24
I den mån det är nödvändigt kan det konstateras att tribunalen den 18 januari 2021 mottog en skrivelse avfattad på engelska, således på ett annat språk än rättegångsspråket, från en advokat som påstod sig företräda sökanden och begärde att få yttra sig i sökandens namn inom en tidsfrist som skulle fastställas, och förklarade att sökanden inte hade underrättats om tribunalens senaste delgivningar på grund av ”kommunikationsproblem” och ”följderna av pandemin”. Advokaten uppgav dessutom att han hade mottagit skrivelsen av den 21 december 2020 först den 18 januari 2021 och begärde en förlängning av fristen för att bättre kunna sätta sig in i handlingarna i ärendet.
25
Denna skrivelse kan inte påverka konstaterandet i punkt 23 ovan.
26
Det ska inledningsvis konstateras att skrivelsen inte skickades till tribunalen inom den frist som angetts i punkt 21 ovan, utan tio dagar efter det att den hade löpt ut.
27
Vidare har sökandens nya advokat nöjt sig med att allmänt hänvisa till ”kommunikationsproblem” och ”följderna av pandemin”, utan att ange några precisa och konkreta faktorer som gör det möjligt att anse att nämnda omständigheter skulle ha kunnat hindra att tribunalens uppmaningar efter delgivningen av domen i målet om överklagande besvarades.
28
Mot denna bakgrund beslutar tribunalen på eget initiativ, i enlighet med artikel 131.2 i rättegångsreglerna, att det med hänsyn till sökandens passivitet och till den omständigheten att sökanden inte har gett någon konkret förklaring som kan motivera denna passivitet eller någon annan omständighet till stöd för skälen för passiviteten, inte längre finns anledning att döma i saken i förevarande mål (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 22 juni 2016, Marcuccio/Europeiska unionen, T‑409/14, ej publicerat, EU:T:2016:398, punkterna 24 och 25).
Rättegångskostnader
29
Enligt artikel 219 i rättegångsreglerna ska tribunalen, i avgöranden som meddelas efter upphävande och återförvisning, besluta om rättegångskostnader som uppkommit dels i förfarandena vid tribunalen, dels i målet om överklagande vid domstolen.
30
I beslut av den 6 september 2016, Inclusion Alliance for Europe/kommissionen (C‑378/16 P-R, ej publicerat, EU:C:2016:668) och därefter i domen i målet om överklagande, beslutades att frågan om rättegångskostnader skulle anstå.
31
Det ankommer således på tribunalen att i förevarande beslut besluta om rättegångskostnaderna i målet och om rättegångskostnaderna i de mål som avgjordes genom det ursprungliga beslutet, beslutet av den 6 september 2016, Inclusion Alliance for Europe/kommissionen (C‑378/16 P-R, ej publicerat, EU:C:2016:668), och genom domen i målet om överklagande.
32
Enligt artikel 134.3 i rättegångsreglerna ska vardera rättegångsdeltagaren bära sina rättegångskostnader, om deltagarna ömsom tappar målet på en eller flera punkter. Därutöver gäller enligt artikel 137 i rättegångsreglerna att tribunalen i mål där det saknas anledning att döma i saken ska besluta om rättegångskostnaderna enligt vad den finner skäligt.
33
I förevarande fall har sökanden tappat målet inom ramen för det förfarande som ledde fram till beslutet av den 6 september 2016, Inclusion Alliance for Europe/kommissionen (C‑378/16 P-R, ej publicerat, EU:C:2016:668).
34
Det framgår vidare av det ursprungliga beslutet och av domen i målet om överklagande att domstolen inte följde kommissionens argumentation i fråga om möjligheten att i sak pröva ett antal av de grunder som åberopades till stöd för det yrkande om ogiltigförklaring som hade framställts vid tribunalen.
35
Det framgår däremot inte av dessa avgöranden att kommissionen inte fick medhåll i sina argument vad gäller frågan huruvida dessa grunder var väl underbyggda, vad gäller ansökan om uppskov med verkställigheten, yrkandet om ogiltigförklaring av ”alla andra utredningsförfaranden som genomförts av [kommissionen] eller av andra organisationer på kommissionens begäran” samt vad gäller yrkandet om skadestånd.
36
Slutligen framgår det av punkterna 13–27 ovan att beslutet att det inte längre finns anledning att döma i saken i förevarande mål följer direkt av sökandens uppträdande, det vill säga sökandens underlåtenhet att inom den föreskrivna fristen besvara tribunalens olika uppmaningar.
37
Mot denna bakgrund beslutar tribunalen att vardera parten ska bära sina rättegångskostnader i förevarande förfarande och i de förfaranden som ledde fram till det ursprungliga beslutet, beslutet av den 6 september 2016, Inclusion Alliance for Europe/kommissionen (C‑378/16 P-R, ej publicerat, EU:C:2016:668), och i domen i målet om överklagande.
Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (fjärde avdelningen)
följande:
1)
Det finns inte längre anledning att döma i saken.
2)
Europeiska kommissionen och Inclusion Alliance for Europe GEIE ska vardera bära sina rättegångskostnader i målen T‑539/13, C‑378/16 P-R, C‑378/16 P och T‑539/13 RENV.
Luxemburg den 20 april 2021.
Justitiesekreterare
E. Coulon
Ordförande
S. Gervasoni
(
*1
)	Rättegångsspråk: italienska.