62000CJ0156_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-156/00,
Alankomaiden kuningaskunta, asiamiehenään aluksi M. A. Fierstra ja myöhemmin M. A. Fierstra ja J. van Bakel,
kantajana,
vastaan
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään C. van der Hauwaert ja R. Tricot, prosessiosoite Luxemburgissa,
vastaajana,
"jossa kantaja vaatii yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan komission 23.2.2000 tekemän päätöksen C(2000) 485 lopullinen, jossa eräässä yksittäistapauksessa todetaan, että tuontitullien peruuttamishakemus on tietyn määrän osalta jätettävä tutkimatta ja että tuontitullien peruuttamishakemus on erään toisen määrän osalta perusteeton.
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: C. W. A. Timmermans, neljännen jaoston puheenjohtaja, joka hoitaa viidennen jaoston puheenjohtajan tehtäviä, sekä tuomarit D. A. O. Edward, P. Jann, S. von Bahr (esittelevä tuomari) ja A. Rosas,
julkisasiamies: P. Léger,
kirjaaja: johtava hallintovirkamies M.-F. Contet,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan suulliset huomautukset, jotka asianosaiset ovat esittäneet 16.5.2002 pidetyssä istunnossa, jossa Alankomaiden kuningaskunnan asiamiehenä on ollut N. A. J. Bel ja komission asiamiehenä H. M. H. Speyart,
kuultuaan julkisasiamiehen 11.7.2002 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Alankomaiden kuningaskunta on yhteisöjen tuomioistuimeen 27.4.2000 toimittamallaan kanteella vaatinut EY 230 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan komission 23.2.2000 tekemän päätöksen C(2000) 485 lopullinen, jossa eräässä yksittäistapauksessa todetaan, että tuontitullien peruuttamishakemus on tietyn määrän osalta jätettävä tutkimatta ja tuontitullien peruuttamishakemus on erään toisen määrän osalta perusteeton (jäljempänä riidanalainen päätös).
Asiaa koskevat oikeussäännöt
2 Yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2913/92 (EYVL L 302, s. 1; jäljempänä tullikoodeksi) kodifioitiin yhteisön tullioikeuden alalla sovellettava säännöstö. Tullikoodeksin soveltamista koskevat säännökset sisältyvät tietyistä asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2 päivänä heinäkuuta 1993 annettuun komission asetukseen (ETY) N:o 2454/93 (EYVL L 253, s. 1; jäljempänä soveltamisasetus). Nämä säännökset tulivat voimaan 1.1.1994.
3 Ne asiassa merkitykselliset aikaisemmat säännökset, jotka soveltuvat käsiteltävänä olevan tapauksen ennen 1.1.1994 tapahtuneisiin tosiseikkoihin, mainitaan jäljempänä tullikoodeksia tai soveltamisasetusta koskevassa osassa.
Tullikoodeksi
4 Tullikoodeksin 220 artikla koskee mahdollista jälkikäteen tapahtuvaa tullivelan tileihin kirjaamista. Sanotun artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan eräitä sellaisia tuossa säännöksessä yksilöityjä tapauksia lukuun ottamatta, joilla ei ole merkitystä käsiteltävänä olevassa asiassa, tileihin kirjaaminen ei tapahdu jälkikäteen, jos
"lain mukaan kannettavien tullien määrät ovat jääneet kirjaamatta tileihin tulliviranomaisten erehdyksen vuoksi, jota osaltaan vilpittömässä mielessä toiminut ja kaikkia voimassa olevia tulli-ilmoitusta koskevia säännöksiä noudattanut velan maksamisesta vastuussa ollut ei ole voinut kohtuudella havaita".
5 Tullikoodeksin 221 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
"1 Tullien määrä on aiheellisella tavalla annettava velalliselle tiedoksi heti, kun se on kirjattu tileihin.
- -
3 Tiedoksiantoa ei voida toimittaa velalliselle enää, kun kolmen vuoden määräaika on kulunut siitä päivästä, jona tullivelka on syntynyt. Jos tulliviranomaiset eivät kuitenkaan ole voineet tarkasti määrittää lain mukaan kannettavaa tullien määrää sellaisen tapahtuman vuoksi, joka voi johtaa rikosoikeudenkäyntiin, tiedoksianto toimitetaan kolmen vuoden määräajan päätyttyä, jos voimassa olevat säännökset sen sallivat."
6 Tammikuun 1 päivää 1994 edeltävän ajanjakson osalta edellä mainittua 221 artiklan 1 ja 3 kohdan säännöstä vastaava säännös sisältyi tuonti- tai vientitullien maksamisvelvoitteen sisältävään tullimenettelyyn ilmoitetuista tavaroista velalliselta kantamatta jääneiden tuonti- tai vientitullien kantamisesta jälkitullauksin 24 päivänä heinäkuuta 1979 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1697/79 (EYVL L 197, s. 1) 2 artiklan 1 kohtaan. Tämä säännös on pääosin toistettu tullikoodeksin 221 artiklan 1 ja 3 kohdassa.
7 Tullikoodeksin 239 artiklan 1 kohdan toisen luetelmakohdan nojalla tuontitullit voidaan peruuttaa tilanteissa, jotka "johtuvat olosuhteista, joissa ei voida osoittaa asianomaisen syyllistyneen vilpilliseen menettelyyn tai ilmeiseen laiminlyöntiin". Peruuttamiselle voidaan asettaa erityisehtoja.
8 Tullikoodeksin 239 artiklan 2 kohdan mukaan "tullit on - - peruutettava 1 kohdassa tarkoitetuista syistä hakemuksesta, joka on esitettävä kyseiselle tullitoimipaikalle 12 kuukauden määräajassa siitä päivästä, jona tullit on annettu tiedoksi velalliselle".
9 Tullikoodeksin 239 artiklalla korvattiin tuonti- tai vientitullien palauttamisesta tai peruuttamisesta 2 päivänä heinäkuuta 1979 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1430/79 (EYVL L 175, s. 1) 13 artikla. Tämän 13 artiklan, sellaisena kuin se on muutettuna 7.10.1986 annetulla neuvoston asetuksella N:o 3069/86 (EYVL L 286, s. 1), 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään seuraavaa:
"Tuontitullit voidaan palauttaa taikka peruuttaa muissa kuin A ja D osassa tarkoitetuissa erityistilanteissa, jotka johtuvat olosuhteista, joissa ei voida osoittaa asianomaisen syyllistyneen vilpilliseen menettelyyn tai ilmeiseen laiminlyöntiin. - - "(1)
Soveltamisasetus
10 Soveltamisasetuksen 569 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
"Korvaaminen vastaavilla tavaroilla edellyttää, että vastaavien tavaroiden on kuuluttava samaan yhdistetyn nimikkeistön koodin kahdeksannumeroiseen alanimikkeeseen, niiden kaupallisen laadun ja teknisten ominaisuuksien on oltava samat kuin tuontitavaroilla - - ".
11 Ennen soveltamisasetuksen voimaantuloa edellä mainittua 569 artiklan 1 kohtaa vastannut säännös oli tietyistä sisäisestä jalostusmenettelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 1999/85 soveltamista koskevista säännöksistä 26 päivänä kesäkuuta 1991 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2228/91 (EYVL L 210, s. 1) 9 artikla, jonka sisältö on pääosin toistettu soveltamisasetuksessa.
12 Soveltamisasetuksen 589 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
"1. Jalostetuista tuotteista tai samassa tilassa olevista tavaroista syntyvän tullivelan osalta on kannettavista tuontitulleista maksettava hyvityskorkoa."
13 Soveltamisasetuksen 589 artiklan 2 kohdan viidennen luetelmakohdan mukaan tullivelasta ei ole maksettava tällaista korkoa, jos "[sisäistä jalostusta koskevan] luvan haltija pyytää vapaaseen liikkeeseen luovutusta ja todistaa, että erityisolosuhteiden johdosta, jotka eivät aiheudu luvanhaltijan laiminlyönnistä tai vilpillisestä menettelystä, aiotun viennin toteuttaminen on mahdotonta tai taloudellisesti mahdotonta luvanhaltijan olettamissa ja lupaa haettaessa asianmukaisesti perustelluissa olosuhteissa".
14 Soveltamisasetuksen 589 artiklan 3 kohdassa säädetään tarkemmin menettelystä, jonka noudattaminen on edellytys tämän artiklan 2 kohdan viidennen luetelmakohdan säännösten soveltamiselle. Tämän menettelyn mukaisesti asiaa koskeva hakemus on osoitettava sisäistä jalostusta koskevan luvan antaneen jäsenvaltion tulliviranomaisille. Näillä on toimivalta myöntää vapautus hyvityskoron maksamisesta silloin, kun hyvityskoron laskentaperusteena käytettävä määrä ei ylitä tiettyä summaa. Silloin kun määrä ylittää tuon summan, ja siltä osin kuin tulliviranomaiset aikovat hyväksyä esitetyn hakemuksen, niiden on toimitettava komissiolle hakemus ja siihen liittyvät asiapaperit, jotka sisältävät täydelliseen tutkimiseen tarvittavat tiedot, jotta komissio voi tehdä hakemusta koskevan päätöksen.
15 Ennen soveltamisasetuksen voimaantuloa edellä mainitun 589 artiklan 1, 2 ja 3 kohtaa vastaavat säännökset sisältyivät asetuksen N:o 2228/91
62 artiklan 1, 2 ja 3 kohtaan, joiden sisältö on pääosin toistettu soveltamisasetuksessa.
16 Soveltamisasetuksen 859 artiklassa, joka kuuluu asetuksen IV osaan, jonka otsikkona on "Tullivelka", säädetään, että seitsemäntyyppisiä laiminlyöntejä on pidettävä sellaisina, jotka eivät tosiasiallisesti vaikuta tullimenettelyn asianmukaiseen toimintaan, jos niillä ei yritetä luvatta siirtää tavaraa pois tullivalvonnasta, jos ne eivät osoita asianomaisen ilmeistä huolimattomuutta ja jos tavaran edellyttämien toimenpiteiden toteuttamiseksi tarvittavat muodollisuudet suoritetaan jälkikäteen. Artiklassa luetellaan nämä laiminlyönnit, ja niitä ovat muun muassa tiettyjen määräaikojen ylittäminen, tullimenettelyyn asetetun tavaran siirto ilman lupaa ja tavaran vienti yhteisön tullialueen ulkopuolelle tarvittavia muodollisuuksia suorittamatta.
17 Soveltamisasetuksen 905 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa, joka koskee niitä päätöksiä, joita komissio tekee tullikoodeksin 239 artiklan soveltamisen puitteissa, säädetään seuraavaa:
"Jos [tulli]koodeksin 239 artiklan 2 kohdan mukaisesti tehtyä - - peruutushakemusta käsittelevä päätöksen tekevä tulliviranomainen ei voi - - tehdä päätöstä ja jos hakemukseen on liitetty todisteita erityistilanteesta, joka johtuu muista kuin asianomaisen vilpillistä menettelyä tai ilmeistä välinpitämättömyyttä osoittavista olosuhteista, jäsenvaltion, johon edellä mainittu viranomainen kuuluu, on lähetettävä tapaus komissiolle ratkaistavaksi 906-909 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen."
18 Soveltamisasetuksen 907 artiklan mukaan komissio tekee päätöksen, jolla vahvistetaan joko se, että tutkittu erityistilanne oikeuttaa peruutuksen myöntämiseen tai ettei se oikeuta siihen.
19 Soveltamisasetuksen 908 artiklan 2 kohdassa säädetään, että päätöksen tekevä tulliviranomainen tekee ratkaisunsa sille esitetyn hakemuksen osalta komission päätöksen perusteella.
20 Ennen soveltamisasetuksen voimaantuloa edellä mainittuja 905, 907 ja 908 artiklaa vastaavat säännökset sisältyivät asetuksen N:o 1430/79
4 a, 6 a, 11 a ja 13 artiklan soveltamista koskevista säännöksistä 12 päivänä joulukuuta 1986 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3799/86 (EYVL L 352, s. 19) 6, 8 ja 9 artiklaan. Soveltamisasetuksessa on pääosin toistettu asetuksen N:o 3799/86 edellä mainittujen 6, 8 ja 9 artiklan sisältö.
Asian tosiseikat ja riidanalainen päätös
21 Alankomaiden oikeuden mukaan perustettu yhtiö Cargill BV (jäljempänä Cargill) valmistaa tärkkelystä ja glukoosisiirappia. Sillä oli sisäistä jalostusta koskeva lupa, jonka nojalla se saattoi tuoda kolmannesta maasta maissia tullivapaasti edellyttäen, että maissi jalostettiin glukoosiksi, joka on pääasiallinen jalostettu tuote, sekä eräiksi muiksi toissijaisiksi jalostetuiksi tuotteiksi, ja edellyttäen, että nämä tuotteet vietiin yhteisön tullialueen ulkopuolelle. Vuosina 1992-1994 Cargill asetti 65 000 tonnia maissia sisäiseen jalostukseen liittyvään tullimenettelyyn.
22 Cargill saattoi sille myönnetyn sisäistä jalostusta koskevan luvan nojalla käyttää vientiin tarkoitetun glukoosin valmistuksessa kolmansista maista tuotua maissia vastaavia yhteisötavaroita.
23 Algemene Inspectiedienst van het Ministerie van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij (Alankomaiden maatalous-, luonnonvara- ja kalastusministeriön yleinen tarkastusvirasto; jäljempänä yleinen tarkastusvirasto) havaitsi vuosina 1994 ja 1995 suorittamissaan tarkastuksissa, että Cargillin viemää pääasiallista jalostettua tuotetta ei ollut kokonaisuudessaan valmistettu tuontimaissista, vaan 25 prosenttisesti tuontimaissista ja 75 prosenttisesti yhteisöstä peräisin olevasta vehnästä. Näitä kahta tuotetta ei ole luokiteltu samaan tariffialanimikkeeseen yhdistetyn nimikkeistön säännöissä.
24 Näiden tarkastusten johdosta Alankomaiden viranomaiset tiedustelivat komissiolta, hyväksyisikö se kolmansista maista tuodun maissin ja yhteisöstä peräisin olevan vehnän olevan toisiaan vastaavia. Komissio vastasi 23.11.1995 päivätyllä kirjeellään, että se ei voinut hyväksyä tällaista vastaavuutta, ja korosti erityisesti erovaisuuksia kyseessä oleviin kahteen tuotteeseen sovellettavassa tariffisuojassa.
25 Komissio pyysi 18.11.1996 päivätyllä kirjeellään Alankomaiden viranomaisia luettelemaan kaikki Cargillin vuosina 1992-1995 suorittamat sisäiseen jalostusmenettelyyn asettamiset ja ilmoittamaan komissiolle uudestaan säännönvastaisuuksia tai petoksia koskevat tapaukset.
26 Alankomaiden viranomaiset antoivat 3.12.1996 päivätyllä kirjeellä Cargillille tiedoksi tältä vuosien 1992-1994 osalta kannettavien tuontitullien määrän, joka hyvityskorolla korotettuna oli yhteensä 17 491 244,45 Alankomaiden guldenia (NLG).
27 Cargill valitti näin tiedoksi annetusta tullista toimivaltaisille tulliviranomaisille. Lisäksi se vaati kyseisiä viranomaisia keskeyttämään tullivelan perimisen määrätyn tullin suuruisen takuun asettamista vastaan, mihin suostuttiin.
28 Cargill jätti 2.12.1997 edellä mainituille viranomaisille tuontitullien palauttamista tai peruuttamista koskevan hakemuksen.
29 Alankomaiden hallitus toimitti 22.4.1999 päivätyllä kirjeellään tämän hakemuksen komissiolle, joka asiakirja-aineiston täydellisen tutkimisen jälkeen teki riidanalaisen päätöksen.
30 Komissio toteaa riidanalaisen päätöksen 14 kohdassa ensinnäkin, että peruuttamishakemus on jätettävä tutkimatta siltä osin kuin se koskee hyvityskorkoa, joka on määrältään 732 093,78 NLG. Komissio toteaa, että tämä ei ole erottamaton osa tullivelkaa, eikä komission tehtävänä näin ollen ole päättää sen mahdollisesta peruuttamisesta. Komissio katsoo, että tämän päätöksen tekeminen kuuluu kansallisille viranomaisille.
31 Toiseksi komissio toteaa riidanalaisen päätöksen 15 kohdassa, että edellä mainittu hakemus on jätettävä tutkimatta myös siltä osin kuin se koskee niitä 15 679 301,49 NLG:n määräisiä tulleja, jotka liittyvät maahantuonteihin, jotka on toteutettu ennen 3.12.1993 eli yli kolme vuotta ennen sitä, kun Alankomaiden tulliviranomaiset 3.12.1996 toimittivat Cargillille tiedoksiannon asiasta. Komission mukaan nämä tullit ovat tullikoodeksin 221 artiklan 3 kohdan mukaan vanhentuneet, eikä niitä voida enää vaatia asianomaiselta yhtiöltä.
32 Kolmanneksi riidanalaisen päätöksen 17-35 kohdasta käy ilmi, että komission mukaan peruuttamishakemus ei ole perusteltu siltä osin kuin se koskee sellaista tullien määrää, joka ei kuulu vanhentuneeseen tullivelkaan, eli 1 079 849,18 NLG:n suuruista määrää. Komissio toteaa, että Cargillin noudattama menettely ei ollut voimassa olleiden määräysten eikä sille myönnetyn sisäistä jalostusta koskevan luvan sisällön mukainen. Komissio toteaa, että yhteisöstä peräisin olevaa vehnää ei voitu käyttää vastaavilla tavaroilla korvaamiseen sellaisen sisäistä jalostusta koskevan luvan puitteissa, joka koski maissin jalostamista glukoosiksi.
33 Komissio sen sijaan myöntää, että muita sovellettavia tullisäännöksiä on noudatettu. Se toteaa niin ikään, että toimivaltaiset tulliviranomaiset eivät ole useiden vuosien aikana ja merkittävien tavaramäärien osalta riitauttaneet Cargillin noudattamaa menettelyä. Komissio katsoo, että olosuhteet kokonaisuudessaan ovat sen luontoiset, että ne luovat tullikoodeksin 239 artiklassa tarkoitetun erityistilanteen. Se huomauttaa kuitenkin, että tällaisen tilanteen johdosta tuontitullit voidaan peruuttaa ainoastaan sillä edellytyksellä, että asianomainen ei ole syyllistynyt vilpilliseen menettelyyn eikä ilmeiseen laiminlyöntiin.
34 Komissio toteaa, että vaikka Cargill ei ole menetellyt mitenkään vilpillisesti, se on sitä vastoin syyllistynyt ilmeiseen laiminlyöntiin.
Alustavat huomiot
35 Ensinnäkin on syytä todeta, että ne käsiteltävänä olevaan asiaan liittyvät tapahtumat, joihin tullivelka liittyy, ovat tapahtuneet osin ennen 1.1.1994 eli ennen tullikoodeksin ja soveltamisasetuksen voimaantuloa, ja osin tuon päivämäärän jälkeen.
36 Näin ollen näiden kahden säännöksen lisäksi on yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistetun mukaisesti tukeuduttava 1.1.1994 edeltävän ajanjakson osalta myös tullikoodeksia edeltävän lainsäädännön aineellisiin säännöksiin (ks. asia C-61/98, De Haan, tuomio 7.9.1999, Kok. 1999, s. I-5003, 14 kohta).
Ensimmäinen kanneperuste
Asianosaisten lausumat
37 Ensimmäisellä kanneperusteellaan Alankomaiden kuningaskunta väittää, että riidanalaisella päätöksellä rikotaan soveltamisasetuksen 589 artiklaa tai toissijaisesti EY 253 artiklassa määrättyä perusteluvelvollisuutta siltä osin kuin siinä jätetään tutkimatta peruuttamishakemus hyvityskorkojen osalta.
38 Alankomaiden kuningaskunta väittää, että soveltamisasetuksen 589 artiklan 1 kohdan mukaan jalostetuista tuotteista syntyvän tullivelan osalta on kannettavista tuontitulleista maksettava hyvityskorkoa. Se lisää, että samaisen artiklan 3 kohdan nojalla tulliviranomaisten, jotka tietyissä olosuhteissa aikovat hyväksyä tällaisten korkojen soveltamatta jättämistä koskevan hakemuksen, on toimitettava tämä hakemus komissiolle. Jos komissio ei esitä vastaväitteitä kahden kuukauden kuluessa edellä mainitun hakemuksen vastaanottoilmoituksen päivämäärästä, kyseinen jäsenvaltio myöntää vapautuksen.
39 Alankomaiden kuningaskunnan mukaan tästä seuraa, että hyvityskorko on osa tullivelkaa, ja että komissio ei voinut lisätutkimuksia suorittamatta tai esittämättä vähintäänkin lisäperusteluja päättää, että hyvityskorkojen määrää koskeva peruuttamishakemus oli jätettävä tutkimatta.
40 Alankomaiden kuningaskunta lisää, että tullikoodeksin 239 artiklan nojalla komissio voi oikeuttaa tuontitullien peruuttamisen ja että tällaisella päätöksellä on vaikutuksia myös näistä tulleista johtuville hyvityskoroille.
41 Komissio sitä vastoin väittää, että sillä ei ole toimivaltaa ratkaista hyvityskorkojen peruuttamishakemusta.
42 Se korostaa ensinnäkin, että sanamuoto "on - - (maksetta)va", joka esiintyy soveltamisasetuksen 589 artiklan 1 kohdassa, jossa säädetään, että "jalostetuista tuotteista syntyvän tullivelan osalta on kannettavista tuontitulleista maksettava hyvityskorkoa", merkitsee sitä, että kyseessä oleva korko ei ole erottamaton osa tullivelkaa sellaisena kuin se on määritelty yhteisön oikeudessa.
43 Seuraavaksi komissio väittää, että soveltamisasetuksen 589 artiklan 3 kohdasta seuraa, että sillä on toimivalta ratkaista hyvityskoron peruuttamishakemus ainoastaan mainitun säännöksen 2 kohdan viidennessä luetelmakohdassa tarkoitetussa tapauksessa eli silloin kun tullivelka syntyy luovutettaessa kyseessä olevat tavarat vapaaseen liikkeeseen. Komission mukaan tästä ei ole kyse nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa, koska on riidatonta, että maahantuotu maissi on jälleenviety yhteisön tullialueen ulkopuolelle sen jälkeen, kun se on jalostettu glukoosiksi.
44 Komissio toteaa lopuksi tullikoodeksin 239 artiklan osalta, että komissiolla on tuon säännöksen mukaan toimivalta antaa ratkaisu tullivelan peruuttamisesta. Sitä vastoin komissio katsoo, että tämän samaisen säännöksen nojalla sen tehtävänä ei ole antaa ratkaisua hyvityskoron mahdollisesta peruuttamisesta, koska komission mukaan hyvityskorko ei ole erottamaton osa tullivelkaa. Komissio katsoo, että yhteisön tullilainsäädännössä säädetyn toimivaltajaon mukaan yksittäisten päätösten tekeminen kuuluu lähtökohtaisesti kansallisille viranomaisille, paitsi silloin kun komissiolle on annettu erityinen toimivalta.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
45 Ensinnäkin on huomattava, että soveltamisasetuksen 589 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan se pääsääntö, että jalostetuista tuotteista syntyvän tullivelan osalta on kannettavista tuontitulleista maksettava hyvityskorkoa.
46 Soveltamisasetuksen 589 artiklan 2 kohdassa säädetään poikkeukset pääsäännöstä. Alankomaiden kuningaskunta vetoaa tämän säännöksen viidennessä luetelmakohdassa säädettyyn poikkeukseen sekä siihen samaisen artiklan 3 kohdassa säädettyyn menettelyyn, jonka noudattaminen on edellytys tuon poikkeuksen soveltamiselle, ja päättelee, että komission tehtävänä oli antaa ratkaisu hyvityskoron peruuttamista koskevasta hakemuksesta.
47 On kuitenkin todettava, että edellä mainitussa 3 kohdassa tarkoitettu menettely, joka tosin edellyttää komission osallistumista tietyissä tapauksissa, koskee ainoastaan tapauksia, joissa tavarat luovutetaan vapaaseen liikkeeseen yhteisössä. Kuten komissio on perustellusti huomauttanut, on riidatonta, että nyt kyseessä olevia tavaroita ei luovutettu vapaaseen liikkeeseen, vaan ne vietiin yhteisön tullialueen ulkopuolelle. Tästä seuraa, että se säännös, johon Alankomaiden kuningaskunta on vedonnut ensimmäisen kanneperusteensa tueksi, ei tule sovellettavaksi käsiteltävänä olevassa tapauksessa ja on näin ollen vailla merkitystä.
48 Tämän jälkeen on syytä todeta tullikoodeksin 239 artiklan osalta, että pelkästään se seikka, että tuontitullien mahdollinen peruuttaminen komission soveltamisasetuksen 905 ja 907 artiklan nojalla tekemän päätöksen johdosta vaikuttaa niihin hyvityskorkoihin, joita toimivaltaiset tulliviranomaiset soveltavat näihin tulleihin, ei mitenkään merkitse sitä, että komissio voisi peruuttaa nämä korot.
49 Päinvastoin on katsottava, että soveltamisasetuksen 905 artiklan mukaan komissiolla on ainoastaan toimivalta tehdä tuontitullien peruuttamista koskeva päätös, eikä se voi päättää hyvityskoroista. Se, mitä tapahtuu näille tulliviranomaisten soveltamisasetuksen 589 artiklan 1 kohdan mukaisesti määräämille koroille, seuraa yksinkertaisesti siitä, mitä tuontitulleille tapahtuu, ilman, että komission pitäisi tehdä päätös tältä osin.
50 Tämä perustelu soveltuu mutatis mutandis ennen 1.1.1994 sovellettuihin säännöksiin, eli asetuksen N:o 2228/91
62 artiklan 1, 2 ja 3 kohtaan, asetuksen N:o 1430/79
13 artiklaan, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 3069/86, sekä asetuksen N:o 3799/86
6 ja 8 artiklaan.
51 Tästä seuraa, että vastoin Alankomaiden kuningaskunnan väitettä komissio on riidanalaisen päätöksen 14 kohdassa perustellusti jättänyt hyvityskorkojen peruuttamista koskevan hakemuksen tutkimatta.
52 Lopuksi sen väitteen osalta, että riidanalainen päätös olisi EY 253 artiklasta seuraaviin vaatimuksiin nähden puutteellisesti perusteltu, on todettava, että Alankomaiden kuningaskunta tyytyy vain viittaamaan tällaiseen puutteellisuuteen tukematta väitettään millään tavoin. Joka tapauksessa riidanalaisen päätöksen 14 kohdasta käy ilmi, että komissio esittää ne syyt, joiden perusteella se katsoo, että hyvityskorkojen peruuttamista koskeva hakemus on jätettävä tutkimatta, ja täsmentää erityisesti, ettei se voi päättää näiden korkojen mahdollisesta peruuttamisesta ja että koroista päättäminen kuuluu kansallisille tulliviranomaisille. Näin ollen väitettä riidanalaisen päätöksen perustelujen puuttumisesta ei voida hyväksyä.
53 Ensimmäinen kanneperuste on näin ollen hylättävä perusteettomana.
Toinen kanneperuste
Asianosaisten lausumat
54 Alankomaiden kuningaskunta väittää toisessa kanneperusteessaan, että riidanalainen päätös rikkoo tullikoodeksin 221 artiklaa siltä osin kuin peruuttamishakemus jätetään vanhentumisen vuoksi tutkimatta siltä osin kuin se koskee 3.12.1993 edeltävältä ajalta kannettavia tuontitulleja.
55 Alankomaiden kuningaskunta katsoo, että komissio tulkitsee virheellisesti tullikoodeksin 221 artiklaa eikä ota huomioon sitä, että tullivelan vanhentumista koskeva kysymys kuuluu kansallisen tuomioistuimen toimivaltaan eikä komission toimivaltaan.
56 Alankomaiden kuningaskunnan mukaan komissio ei ota huomioon sitä seikkaa, että tullikoodeksin 221 artiklan 3 kohdan sanamuoto osoittaa, että jos tulliviranomaiset eivät ole voineet tarkasti määrittää lain mukaan kannettavaa tullien määrää sellaisen tapahtuman vuoksi, joka voi johtaa rikosoikeudenkäyntiin, tullien määrä voidaan antaa velalliselle tiedoksi tullivelan syntymispäivästä laskettavan kolmen vuoden määräajan päättymisen jälkeen.
57 Alankomaiden kuningaskunnan mukaan sen kansallisen tuomioistuimen, jossa on nostettu kanne tullivelan määrää koskevaa tiedoksiantoa vastaan, tehtävänä on ratkaista, täyttyvätkö edellytykset, joiden nojalla tällainen tiedoksianto voidaan suorittaa tullikoodeksin 221 artiklan 3 kohdan viimeisessä virkkeessä säädetyn kolmen vuoden määräajan päättymisen jälkeen. Vanhentumista ja erityisesti mahdollisuutta sen keskeyttämiseen sekä tapaa, jolla tämä keskeyttäminen voi mahdollisesti tapahtua, ei säännellä yhteisön oikeudessa, vaan nämä kysymykset kuuluvat kansallisen tuomioistuimen harkintavaltaan.
58 Alankomaiden kuningaskunta ei yhdy komission näkemykseen, jonka mukaan peruuttamispäätösten täytyy koskea sellaisia tullivelkoja, jotka voidaan tosiasiallisesti periä. Alankomaiden kuningaskunnan mukaan tällaiselle tulkinnalle ei ole mitään oikeudellista perustaa.
59 Alankomaiden kuningaskunnan mukaan myöskään soveltamisasetuksen 908 artiklan 2 kohdasta ei seuraa, että komissio voi itse tehdä päätöksen siitä, onko tullivelka vanhentunut, tai että komissiolla on toimivalta tehdä tällainen päätös.
60 Komissio väittää, että päätöksen, jota tarkoitetaan tullikoodeksin 239 artiklassa, luettuna yhdessä soveltamisasetuksen 905 artiklan kanssa, täytyy koskea sellaista tullivelkaa, joka voidaan tosiasiallisesti periä, eikä teoreettisia tai hypoteettisia tapauksia. Komissio toteaa, että kun se tutkii peruutushakemusta ja toteaa sille toimitettujen tietojen perusteella, että oikeutta tuontitulliin ei ole lainkaan tai ei enää ole, tai että tuontitulleja ei voida lainkaan tai ei enää voida tosiasiallisesti periä esimerkiksi siksi, että tullit on maksettu tai annettu tiedoksi vanhentumisajan päättymisen jälkeen, komissiolla on oltava oikeus olla tekemättä päätöstä asiassa ja jättää hakemus tutkimatta.
61 Komissio toteaa, että kansallisesta asiakirja-aineistosta ilmenee, että tullikoodeksin 221 artiklan 3 kohdan toisen virkkeen mukaiset edellytykset eivät täyty. Silloin kun on selvää, kuten on asianlaita käsiteltävänä olevassa tapauksessa, että peruuttamishakemus koskee sellaista tuontitullimäärää, jota ei lain mukaan enää voida antaa tiedoksi velalliselle ja jota ei siis lain mukaan voida periä, komission ei pidä tehdä päätöstä tällaisia tulleja koskevasta peruuttamishakemuksesta, vaan sen on jätettävä hakemus tutkimatta.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
62 Tullikoodeksin 221 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kannettavien tullien määrä on annettava velalliselle tiedoksi aiheellisella tavalla heti kun tämä määrä on kirjattu tileihin. Samaisen säännöksen 3 kohdan nojalla tiedoksiannossa on noudatettava tullivelan syntymispäivästä alkavaa kolmen vuoden vanhentumisaikaa, paitsi silloin jos tulliviranomaiset eivät ole voineet tarkasti määrittää lain mukaan kannettavaa tullien määrää sellaisen tapahtuman vuoksi, joka voi johtaa rikosoikeudenkäyntiin.
63 Tullikoodeksin tullivelan perimistä koskevan VII osastossa olevan 3 luvun - johon sisältyy edellä mainittu 221 artikla tullivelan tiedoksiannosta velalliselle - yleisestä rakenteesta seuraa, että tämän luvun säännökset on pääasiassa osoitettu jäsenvaltioille ja niiden tulliviranomaisille.
64 Koska tullikoodeksiin tai soveltamisasetukseen ei sisälly mitään säännöksiä, joilla komissiolle annettaisiin toimivalta soveltaa vanhentumista koskevaa sääntöä, on todettava, että tämän säännön soveltaminen kuuluu yksin jäsenvaltioille ja niiden toimivaltaisille viranomaisille ja että komissiolla ei ole toimivaltaa ratkaista kysymystä siitä, onko tullivelan periminen suoritettu kyseisen säännön mukaisesti.
65 Niinpä kun komissio ottaa kantaa sellaiseen tuontitullien peruttamishakemusta koskevaan asiakirjaan, jonka jäsenvaltio on toimittanut komissiolle tullivelallisen toimivaltaisille tulliviranomaisille esittämän hakemuksen johdosta, komission on tutkittava tämä hakemus sellaisenaan, eikä se voi asettaa kyseenalaiseksi niitä määräaikoja, joiden kuluessa tulliviranomaiset ovat ryhtyneet perimään velkaa.
66 Näin ollen komissio ei nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa voinut kieltäytyä tekemästä päätöstä peruuttamishakemuksesta tai sen osasta sillä perusteella, että vaaditut tullit oli komission mukaan annettu tullikoodeksin 221 artiklan 3 kohdan vastaisesti velalliselle liian myöhään tiedoksi.
67 Tämä perustelu soveltuu mutatis mutandis 1.1.1994 edeltävään ajanjaksoon sovellettaviin säännöksiin eli asetuksen N:o 1697/79
2 artiklan 1 kohtaan.
68 Näin ollen Alankomaiden kuningaskunta on perustellusti moittinut komissiota siitä, että tämä on jättänyt peruuttamishakemuksen tutkimatta siltä osin kuin se koskee tuontitulleja, jotka on kannettu 3.12.1993 edeltävän ajan osalta eli sitä päivämäärää edeltävältä ajalta, josta lukien on kulunut kolme vuotta siihen, kun kannettavien tuontitullien määrä annettiin Cargillille tiedoksi.
69 Edellä esitettyjen seikkojen perusteella on syytä hyväksyä Alankomaiden kuningaskunnan esittämä toinen kanneperuste ja kumota riidanalaisen päätöksen perusteluosan 1 artiklan 1 kohta siltä osin kuin siinä jätetään 15 679 301,49 NLG:n suuruisen määrän osalta tutkimatta Cargillin esittämä tuontitullien peruuttamishakemus, jonka Alankomaiden kuningaskunta on toimittanut komissiolle 22.4.1999.
Kolmas kanneperuste
Asianosaisten lausumat
70 Kolmannella kanneperusteellaan Alankomaiden kuningaskunta väittää, että riidanalainen päätös rikkoo tullikoodeksin 239 artiklaa ja soveltamisasetuksen 905 artiklaa. Se väittää toissijaisesti, että riidanalainen päätös loukkaa myös suhteellisuusperiaatetta ja vieläkin vaihtoehtoisemmin, että päätöksessä ei ole noudatettu EY 253 artiklassa määrättyä perusteluvelvollisuutta.
71 Alankomaiden kuningaskunta ei kiistä komission arviota, jonka mukaan edellytykset vastaavilla tavaroilla korvaamiselle eivät täyttyneet.
72 Sen sijaan Alankomaiden kuningaskunta kiistää komission väitteen, jonka mukaan Cargill olisi syyllistynyt ilmeiseen laiminlyöntiin. Vaikka tällä onkin merkittävä ammatillinen kokemus maataloustuotteiden osalta, tästä ei välttämättä seuraa, että tämän olisi pitänyt käsittää, että se ei voinut käyttää vehnää maissin sijasta vientiin tarkoitetun glukoosin valmistuksessa.
73 Alankomaiden kuningaskunnan mukaan komissio on ensinnäkin vaatinut Cargillilta laajempia tietoja kuin tullivirkailijoilta. Kuten komissio itsekin toteaa, toimivaltaiset tulliviranomaiset eivät nimittäin olleet esittäneet mitään väitteitä asianomaisen liiketoimia vastaan, vaikka ne oli toteutettu useiden vuosien kuluessa.
74 Toiseksi Alankomaiden kuningaskunta väittää, että Cargill saattoi oikeutetusti katsoa, että käytetyt tuotteet olivat toisiaan vastaavia sen näkemyksen perusteella, jonka komissio esitti 15.12.1994 päivätyssä, Alankomaiden viranomaisille osoitetussa kirjeessä, josta ilmenee, että kahta erityyppistä maissia voitiin pitää toisiaan vastaavina glukoosin valmistamisessa. Tämän päättelyn mukaisesti Alankomaiden kuningaskunta katsoo, että asiassa oli sallittua katsoa, että myös maissi ja vehnä olivat toisiaan korvaavia raaka-aineita.
75 Kolmanneksi Alankomaiden kuningaskunta väittää, että Cargillin käyttämä menettely on yleinen Euroopassa. Näin ollen ei ole mahdollista määritellä Cargillin käyttäytymistä "laiminlyönniksi" ja vielä vähemmän syyttää tätä ilmeisestä laiminlyönnistä.
76 Alankomaiden kuningaskunta katsoo, että riidanalainen päätös loukkaa joka tapauksessa suhteellisuusperiaatetta, koska menettelystä seuraa 17 491 244,45 NLG:n suuruinen tullivelka, kun taas Cargill teki koko kyseisen ajanjakson ajan voittoa varsin rajallisesti eli arviolta 710 700 NLG. Alankomaiden kuningaskunta lisää, että riidanalainen päätös on puutteellisesti perusteltu siltä osin kuin siinä ei käsitellä kysymystä vaadittujen tullien oikeasuhtaisuudesta.
77 Komissio toteaa, että sen ratkaisemiseksi, onko Cargill syyllistynyt ilmeiseen laiminlyöntiin, on syytä viitata yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistettuihin, tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan ja 239 artiklan 1 kohdan soveltamista koskeviin arviointiperusteisiin.
78 Komission mukaan kolme keskeistä arviointiperustetta ovat virheen laatu, kyseisillä toimijoilla oleva käytännön kokemus sekä se huolellisuus, jota nämä ovat näyttäneet noudattaneensa.
79 Ensinnäkin virheen laadun osalta on komission mukaan otettava huomioon säännösten monimutkaisuuden aste.
80 Komissio katsoo tältä osin, että käsiteltävänä olevassa tapauksessa sovellettava lainsäädäntö on hyvin yksinkertaista. Komission mukaan ratkaiseva kysymys on se, onko yhteisöstä peräisin oleva vehnä kolmannesta maasta tuotua maissia vastaava tavara. Tältä osin riittää, että tutkitaan tullikoodeksin 114 artiklan 2 kohdan e alakohtaa, luettuna yhdessä soveltamisasetuksen 569 artiklan 1 kohdan kanssa, ja tarkistetaan etenkin, kuuluvatko yhteisöstä peräisin olevat tavarat ja tuontitavarat samaan yhdistetyn nimikkeistön kahdeksannumeroiseen alanimikkeeseen.
81 Komissio toteaa, että kyseessä olevat kaksi tavaraa eivät kuulu samaan tariffialanimikkeeseen, ja korostaa, että vastaavuuden puuttuminen näiden tavaroiden välillä on erityisen ilmeistä sen vuoksi, että kussakin Cargillille myönnetyssä sisäistä jalostusta koskevassa luvassa täsmennettiin nimenomaisesti, että vastaavilla tavaroilla korvaamista koskeva menettely oli sallittu vain siltä osin kuin kyseessä oli "maissi, poislukien siemen". Ajanjaksoa 1.1.1994-31.12.1995 koskeneessa luvassa mainittiin jopa se tariffialanimike, johon tämä tavara kuuluu, eli 1005 90 00.
82 Lisäksi komissio katsoo, että se lainaus, jonka Alankomaiden kuningaskunta on esittänyt komission sille osoittamasta kirjeestä, joka koski eri maissityyppien käyttämistä glukoosin valmistuksessa, on irrotettu asiayhteydestä. Komissio huomauttaa, että se totesi 8.8.1995 päivätyssä kirjeessään, että vastaavuutta ei ole arvioitava lopputuotteen eli glukoosin perusteella, vaan maahantuodun tavaran eli maissin perusteella.
83 Komissio toteaa tämän jälkeen sen arviointiperusteen osalta, joka koskee toimijalla olevaa käytännön kokemusta, että Alankomaiden kuningaskunta ei ole kiistänyt sitä, että Cargill, joka on osa suurta monikansallista yritystä, on useiden vuosien ajan osallistunut moninaisiin tullimenettelyihin ja että sillä näin ollen voidaan olettaa olevan laaja käytännön kokemus. Näin ollen ilmeistä, että tämä kriteeri täyttyy.
84 Komissio toteaa lopuksi sen arviointiperusteen osalta, joka koskee taloudellisen toimijan noudattamaa huolellisuutta, että vielä senkään jälkeen, kun toimivaltaiset tulliviranomaiset olivat kiinnittäneet Cargillin huomiota sovellettavan lainsäädännön tulkintaan, yritys ei pyytänyt näitä toimittamaan näkemyksiään kirjallisesti. Komissio korostaa, että kaikki näyttää viittaavan siihen, että Cargill jatkoi moitittua menettelyään entistäkin intensiivisemmin vielä senkin jälkeen, kun se sai vuoden 1994 ensimmäisen vuosipuoliskon aikana tietoonsa tulliviranomaisten esittämät moitteet. Niinpä elokuussa 1994 tuotiin maahan merkittäviä maissieriä tarkoituksena jalostaa ne sisäisen jalostusmenettelyn puitteissa. Komission mukaan tämä suhtautuminen on merkki ilmeisestä laiminlyönnistä, vaikka myös Alankomaiden tulliviranomaisten toiminta antaa aihetta tietyille kysymyksille.
85 Komissio torjuu yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön vedoten Alankomaiden kuningaskunnan esittämän väitteen, jonka mukaan maahantuojille asetettiin tiukempia vaatimuksia kuin tulliviranomaisille.
86 Suhteellisuusperiaatteen loukkaamista koskevan väitteen osalta komissio viittaa soveltamisasetuksen 859 ja 860 artiklaan sellaisina kuin yhteisöjen tuomioistuin on niitä tulkinnut. Komissio katsoo, että koska 859 artiklassa tyhjentävästi luetellut tapaukset eivät kata käsiteltävänä olevan tapauksen tosiseikkoja, Alankomaiden kuningaskunnan väite on perusteeton.
87 Komissio kiistää myös riidanalaisen päätöksen puutteellista perustelua koskevan väitteen vedoten EY 253 artiklan määräyksiin sellaisina kuin yhteisöjen tuomioistuin on niitä tulkinnut.
88 Vastauksena siihen väitteeseen, että Cargill ei ole noudattanut vaadittavaa huolellisuutta, Alankomaiden kuningaskunta toteaa, että yleisen tarkastusviraston suorittama tarkastus koski lokakuuhun 1994 ulottuvaa ajanjaksoa. Tarkastaja pyysi 16.6.1994 toimivaltaiselta viranomaiselta kyseessä olevan säännöstön tulkintaa maissin ja vehnän välisen vastaavuuden osalta. Tarkastaja sai kirjallisen vastauksen 29.6.1994. Tarkastaja keskusteli 5.10.1994 ensimmäistä kertaa Cargillin kanssa tarkastuksensa tuloksista. Viimeinen tuontimaissierä asetettiin sisäiseen jalostusmenettelyyn vastaavuussäännön nojalla viimeisen kerran 16.8.1994. Lisäksi toimivaltainen viranomainen antoi 11.1.1995 päivätyllä kirjeellään Cargillille tiedoksi ne menettelytavat, joita sisäisessä jalostusmenettelyssä oli noudatettava, ja nämä menettelytavat otettiin käyttöön 15.6.1995. Alankomaiden kuningaskunta katsoo, että komission päätelmä, jonka mukaan Cargillin suhtautuminen on merkki ilmeisestä laiminlyönnistä, ei näin ollen ole perusteltu.
89 Sen hakemuksen osalta, joka koskee vaadittujen tullien osittaista peruuttamista niiden suhteettomuuden vuoksi, Alankomaiden kuningaskunta toteaa, että tämä hakemus ei perustu soveltamisasetuksen 859 artiklan säännöksiin, vaan tullikoodeksin 239 artiklan 1 kohdan ja soveltamisasetuksen 905 artiklan 1 kohdan säännöksiin perustuvaan kohtuullisuusperusteeseen.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
90 On syytä tarkastella erikseen kanneperusteen kahta eri osaa, jotka koskevat sitä, että Cargill ei ole syyllistynyt ilmeiseen laiminlyöntiin, sekä sitä, että suhteellisuusperiaatetta on loukattu ja että riidanalainen päätös on puutteellisesti perusteltu.
Väite, jonka mukaan kyseessä ei ole ilmeinen laiminlyönti
91 Ensinnäkin on huomautettava, että tuonti- tai vientitullien palauttaminen tai peruuttaminen, johon voidaan ryhtyä vain tiettyjen edellytysten täyttyessä ja nimenomaisesti säädetyissä tilanteissa, muodostaa poikkeuksen tavanomaisesta tuonti- ja vientimenettelystä, joten säännöksiä, joissa säädetään tällaisesta palauttamisesta tai peruuttamisesta, on tulkittava suppeasti (asia C-48/98, Söhl & Söhlke, tuomio 11.11.1999, Kok. 1999, s. I-7877, 52 kohta).
92 Sen arvioimiseksi, onko Cargill syyllistynyt tullikoodeksin 239 artiklan 1 kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitettuun "ilmeiseen laiminlyöntiin", on yhteisöjen tuomioistuimen aiemman oikeuskäytännön mukaisesti syytä soveltaa analogisesti tullikoodeksin 220 artiklan yhteydessä käytettyjä arviointiperusteita sen toteamiseksi, onko tulliviranomaisen virhe sellainen, että taloudellinen toimija pystyy sen havaitsemaan (ks. em. asia Söhl & Söhlke, tuomion 55 ja 56 kohta). Komissio on näin ollen perustellusti soveltanut näitä arviointiperusteita käsiteltävänä olevassa tapauksessa.
93 Soveltuvien säännösten monimutkaisuutta koskevan ensimmäisen arviointiperusteen osalta on syytä viitata vastaavien tavaroiden käsitteen määritelmään sellaisena kuin se on soveltamisasetuksen 569 artiklan 1 kohdassa. Tämän säännöksen mukaan vastaavien tavaroiden on kuuluttava samaan yhdistetyn nimikkeistön kahdeksannumeroiseen alanimikkeeseen kuin tuontitavaroiden ja niiden kaupallisen laadun ja teknisten omaisuuksien on oltava samat kuin tuontitavaroilla. Kuten asiassa C-103/96, Eridania Beghin-Say, 13.3.1997 annetusta tuomiosta (Kok. 1997, s. I-1453, 23 kohta) käy ilmi, näiden kolmen edellytyksen pitää täyttyä samanaikaisesti.
94 On syytä todeta, että tämän säännöstön soveltaminen ei ollut vaikeaa käsiteltävänä olevassa tapauksessa, koska sen toteamiseksi, että kyse ei ollut vastaavista tavaroista, riitti, kun todettiin, että kyseessä olevat tavarat eli kolmansista maista tuotu maissi ja yhteisöstä peräisin oleva vehnä eivät kuulu samaan tariffialanimikkeeseen.
95 Tästä seuraa, että Alankomaiden kuningaskunnan väitettä soveltuvien säännösten monimutkaisuudesta ei ole hyväksyttävä.
96 Toimijalla olevaa kokemusta koskevan toisen arviointiperusteen osalta on todettava, kuten komissio perustellusti huomauttaa, että Cargill on monikansallinen yritys, joka on usean vuoden ajan tottunut soveltamaan tullisäännöksiä ja erityisesti eri tullimenettelyihin liittyviä sääntöjä.
97 Tästä seuraa, että tämä toinen kriteeri selvästi täyttyy.
98 Toimijan huolellisuutta koskevan kolmannen arviointiperusteen osalta on syytä todeta, että kun otetaan huomioon käsillä olevassa tapauksessa sovellettavan säännöstön yksinkertaisuus, Cargillin kaltainen kokenut toimija ei voinut olla havaitsematta sitä, että kyseessä olevat tavarat eivät vastanneet toisiaan. Alankomaiden kuningaskunta ei näin ollen voi perustellusti vedota siihen, että toimivaltaiset tulliviranomaiset eivät esittäneet huomautuksia pitkän ajanjakson aikana.
99 Lisäksi yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, jos taloudellisella toimijalla itsellään on epäilyjä kyseessä olevien tavaroiden tariffiluokituksen oikeellisuudesta, tämän on tutkittava asiaa ja hankittava kaikki mahdolliset selvitykset todetakseen, ovatko epäilyt perusteluja vai eivät (ks. asia C-64/89, Deutsche Fernsprecher, tuomio 26.6.1990, Kok. 1990, s. I-2535, 22 kohta ja asia C-250/91, Hewlett Packard France, tuomio 1.4.1993, Kok. 1993, s. I-1819, 24 kohta).
100 Käsiteltävänä olevassa asiassa vaikuttaa epätodennäköiseltä, että Cargill olisi voinut olla epävarma siitä, että kyseessä olevat tavarat eivät vastanneet toisiaan. Vaikka näin olisikin ollut, sen tehtävänä oli joka tapauksessa hankkia kaikki mahdolliset selvitykset todentaakseen, ovatko epäilyt perusteluja vai eivät.
101 On todettava, että kun Cargill ei suorittanut tällaisia tutkimuksia ja vain odotti Alankomaiden tulliviranomaisten reaktiota ennen kuin muutti tavaroidensa sisäisen jalostusmenettelyyn asettamista koskevia menettelytapojaan, se ei ole näyttänyt noudattaneensa vaadittavaa huolellisuutta.
102 Näin ollen on syytä katsoa, että komissio ei ole rikkonut tullikoodeksin 239 artiklaa ja soveltamisasetuksen 905 artiklaa katsoessaan riidanalaisen päätöksen 26 kohdassa, että Cargill oli syyllistynyt ilmeiseen laiminlyöntiin.
103 Tämä päätelmä soveltuu mutatis mutandis 1.1.1994 edeltävään ajanjaksoon sovellettaviin säännöksiin, eli asetuksen N:o 1430/79
13 artiklaan, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 3069/86, ja asetuksen N:o 3799/86
6 artiklaan.
Suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen ja riidanalaisen päätöksen puutteellinen perustelu
104 Alankomaiden kuningaskunnan mukaan komissio on loukannut suhteellisuusperiaatetta ja samalla tullikoodeksin 239 artiklan säännöksiä, luettuna yhdessä soveltamisasetuksen 905 artiklan säännösten kanssa, kun se ei ole katsonut, että Cargillilta vaaditut tullit olivat suhteettomia tämän saamaan hyötyyn nähden, eikä ole määrännyt niitä peruutettaviksi osittain.
105 Tältä osin on syytä todeta, että tullikoodeksin 239 artiklassa, luettuna yhdessä soveltamisasetuksen 905 artiklan säännösten kanssa, ei mitenkään edellytetä, että taloudelliselta toimijalta vaadittava tullimäärä rajoittuu sen hyödyn määrään, jonka tämä on voinut saada sääntöjenvastaisen toimintansa johdosta.
106 Kuten komissio perustellusti toteaa, ne ainoat tapaukset, joissa toimivaltaiset viranmaiset voivat katsoa, että tullisäännösten laiminlyönnit eivät tosiasiallisesti vaikuta tullimenettelyn toimintaan eivätkä aiheuta tullivelan syntyä, on lueteltu tyhjentävästi soveltamisasetuksen 859 artiklassa. Tämän säännöksen toisessa luetelmakohdassa suljetaan nimenomaisesti soveltamisalan ulkopuolelle sellaiset tapaukset, jotka osoittavat "asianomaisen ilmeistä huolimattomuutta".
107 Tästä seuraa, että komissio ei ole loukannut suhteellisuusperiaatetta eikä rikkonut tullikoodeksin 239 artiklan säännöksiä, luettuna yhdessä soveltamisasetuksen 905 artiklan säännösten kanssa, kun se ei ole rajoittanut tullivelan määrää siihen taloudelliseen etuun, jonka Cargillin väitetään saaneen.
108 Tämä päätelmä soveltuu mutatis mutandis 1.1.1994 edeltävään ajanjaksoon sovellettaviin säännöksiin, eli asetuksen N:o 1430/79
13 artiklaan, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 3069/86, ja asetuksen N:o 3799/86
6 artiklaan.
109 Alankomaiden kuningaskunnan esittämän sen väitteen osalta, että riidanalainen päätös on EY 253 artiklan vastaisesti puutteellisesti perusteltu vaadittujen tullien oikeasuhtaisuutta koskevan kysymyksen osalta, riittää, kun todetaan, että koska tullikoodeksin 239 artiklasta tai asetuksen N:o 1430/79
13 artiklasta, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 3069/86, ei mitenkään seuraa, että asianomaiselta vaadittujen tuontitullien määrä on rajoitettava tämän saamaan hyödyn määrään, on todettava, että riidanalaisella päätöksellä ei ole mitenkään laiminlyöty EY 253 artiklassa määrättyä perusteluvelvollisuutta.
110 Näin ollen on syytä hylätä Alankomaiden kuningaskunnan esittämä kolmas kanneperuste.
111 Kaikki edellä esitetyt seikat huomioon ottaen on kumottava riidanalainen päätös siltä osin kuin siinä jätetään 15 679 301,49 NLG:n suuruisen määrän osalta tutkimatta Cargillin esittämä tuontitullien peruuttamishakemus, jonka Alankomaiden kuningaskunta on toimittanut komissiolle 22.4.1999, ja hylättävä kanne muilta osin.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
112 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Alankomaiden kuningaskunnan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska tämä on hävinnyt asian ensimmäisen ja kolmannen kanneperusteensa osalta ja koska sen toisen kanneperusteen hyväksymisellä on vain vähäisiä käytännön seurauksia, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto)
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1) Komission 23.2.2000 tekemä päätös C(2000) 485 lopullinen, jossa eräässä yksittäistapauksessa todetaan, että tuontitullien peruuttamishakemus on tietyn määrän osalta jätettävä tutkimatta ja että tuontitullien peruuttamishakemus on erään toisen määrän osalta perusteeton, kumotaan siltä osin kuin siinä jätetään 15 679 301,49 NLG:n suuruisen määrän osalta tutkimatta Cargill BV:n esittämä tuontitullien peruuttamishakemus, jonka Alankomaiden kuningaskunta on toimittanut Euroopan yhteisöjen komissiolle 22.4.1999.
2) Kanne hylätään muilta osin.
3) Alankomaiden kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1) - Suomennettu yhteisöjen tuomioistuimessa, koska EUVL:ssä ei ole julkaistu suomenkielistä tekstiä.