62021TJ0485_RES
Asia T‑485/21
Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (BNetzA)
vastaan
Euroopan unionin energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyövirasto
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (laajennettu kolmas jaosto) 25.9.2024
Energia – Sähkön sisämarkkinat – Kapasiteetin laskenta-alue – Core-alue – ACER:n vahvistama ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyn ja vastakaupan kustannusten jakamista koskeva menetelmä – Hyväksyttävien kiertovirtojen toleranssitason määrittäminen – Asetuksen (EU) 2019/943 16 artiklan 13 kohta
Energia – Sähkön sisämarkkinat – Asetus 2019/943 – Sähkön siirtoverkossa esiintyvien siirtorajoitusten hallinta – Tarjousalueiden välisten siirtorajoitusten pienentämiseksi toteutettavien korjaavien toimenpiteiden toteuttaminen – Korjaavista toimenpiteistä aiheutuvien kustannusten jakamista koskeva menetelmä – Sellaisissa sisäisissä verkkoelementeissä, joissa jännite on yhtä suuri tai suurempi kuin 220 kV, toteutettujen korjaavien toimenpiteiden huomioon ottaminen – Hyväksyttävyys
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2019/943 johdanto-osan 2 ja 35 perustelukappale, 1 artiklan a alakohta, 2 artiklan 3 alakohta, 16 artiklan 4 kohta ja 16 artiklan 8 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohta sekä 16 artiklan 13 kohta; komission asetuksen 2015/1222 johdanto-osan 2 ja 12 perustelukappale sekä 2 artiklan 2 alakohta, 9 artiklan 11 kohta ja 74 artiklan 2 ja 4 kohta ja komission asetuksen 2017/1485 76 artiklan 1 kohdan b alakohdan iii ja v alakohta)
(ks. 53–113 ja 119–133 kohta)
Euroopan unionin virastot – Energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyövirasto (ACER) – Toimivalta – Ulottuvuus – Sähkön siirtoverkossa ilmenevien siirtorajoitusten pienentämiseksi toteutetuista korjaavista toimenpiteistä aiheutuvien kustannusten jakamista koskevan menetelmän vahvistaminen – ACER:n toimivallan rajaaminen täsmällisesti sellaisten objektiivisten arviointiperusteiden perusteella, joita tuomioistuimet voivat valvoa – Hyväksyttävyys
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2019/942 5 artiklan 3 kohta, 6, 28 ja 29 artikla ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohta; komission asetuksen 2015/1222 9 artiklan 11 kohta)
(ks. 114–117 kohta)
Energia – Sähkön sisämarkkinat – Asetus 2019/943 – Sähkön siirtoverkossa esiintyvien siirtorajoitusten hallinta – Tarjousalueiden välisten siirtorajoitusten pienentämiseksi toteutettavien korjaavien toimenpiteiden toteuttaminen – Korjaavien toimenpiteiden kustannusten jakamista koskeva menetelmä – Kiertovirtojen huomioon ottaminen ensisijaisesti sisäisiin siirtoihin nähden – Hyväksyttävyys
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2019/943 johdanto-osan 27 perustelukappale ja 16 artiklan 8 ja 13 kohta)
(ks. 142–157 ja 167 kohta)
Energia – Sähkön sisämarkkinat – Asetus 2019/943 – Sähkön siirtoverkossa esiintyvien siirtorajoitusten hallinta – Tarjousalueiden välisten siirtorajoitusten pienentämiseksi toteutettavien korjaavien toimenpiteiden toteuttaminen – Korjaavista toimenpiteistä aiheutuvien kustannusten jakamista koskeva menetelmä – Kustannusten jakaminen ei koske sellaisista kiertovirroista aiheutuvia kustannuksia, jotka eivät ylitä tiettyä toleranssitasoa – Energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston (ACER) sovellettavien oikeussääntöjen vastaisesti määrittämä toleranssitaso, jota ei voida hyväksyä – Poikkeus – ACER:n implisiittinen toimivalta vahvistaa toleranssitaso tavalla, joka ei ole sovellettavien oikeussääntöjen mukainen – Edellytykset – Edellytysten täyttymättä jääminen
(SEU 4 artiklan 3 kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2019/942 6 artiklan 10 kohdan toisen alakohdan a alakohta sekä 6 artiklan 11 ja 12 kohta ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2019/943 johdanto-osan 34 perustelukappale ja 16 artiklan 13 kohta; komission asetuksen 2015/1222 9 artiklan 11 kohta ja 74 artiklan 6 kohdan a alakohta)
(ks. 180–246, 250–256 ja 263–276 kohta)
Kumoamiskanne – Kumoamistuomio – Vaikutukset – Unionin tuomioistuinten mahdollisuus rajoittaa vaikutuksia – Edellytykset
(SEUT 264 artiklan toinen kohta)
(ks. 281 ja 284–288 kohta)
Tiivistelmä
Unionin yleinen tuomioistuin hyväksyy kansallisen sääntelyviranomaisen nostaman kumoamiskanteen ja kumoaa Euroopan unionin energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston (ACER) valituslautakunnan päätöksen kiertovirtoja koskevan toleranssitason määrittelyyn liittyvän lainvastaisuuden perusteella. Unionin yleinen tuomioistuin vahvistaa kuitenkin yhtäältä, että ACER:n vahvistaman ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyn ja vastakaupan kustannusten jakamista koskevan menetelmän soveltamisala, joka kattaa muitakin kuin kriittisiä sisäisiä verkkoelementtejä, on lainmukainen, ja toisaalta, että kustannusten jakamisen yhteydessä kiertovirroille voidaan antaa etusija.
Euroopan komissio antoi 24.7.2015 asetuksen 2015/1222. (
1
) Kyseisessä asetuksessa säädetään useista sähköalalla sovellettavista vaatimuksista, jotka koskevat alueiden välisen kapasiteetin jakamista ja siirtorajoitusten hallintaa vuorokausi- ja päivänsisäisillä markkinoilla, mukaan lukien vaatimus vahvistaa sellaisen ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyn ja vastakaupan, jolla on rajat ylittävää merkitystä, kustannusten jakamista koskeva yhteinen menetelmä. (
2
)
Core-alueen (
3
) siirtoverkonhaltijat toimittivat kyseisen asetuksen nojalla kaikille Core-alueen kansallisille sääntelyviranomaisille ehdotuksen kustannusten jakamista koskevaksi menetelmäksi.
Koska kansalliset sääntelyviranomaiset eivät päässeet sopimukseen kyseisestä ehdotuksesta, ACER teki mainitun asetuksen nojalla 30.11.2020 päätöksen, jolla se hyväksyi kustannusten jakamista koskevan menetelmän (jäljempänä riidanalainen kustannusten jakamista koskeva menetelmä).
Tämän asian kantaja Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (BNetzA), joka on Saksan kansallinen sääntelyviranomainen, valitti ACER:n päätöksestä ACER:n valituslautakuntaan. Koska valitus hylättiin, kantaja nosti valituslautakunnan päätöksestä (jäljempänä riidanalainen päätös) kumoamiskanteen unionin yleisessä tuomioistuimessa.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin yleinen tuomioistuin tutkii kolme kantajan esittämää kanneperustetta, eli kanneperusteen, joka koskee riidanalaisen kustannusten jakamista koskevan menetelmän soveltamisalan lainvastaista laajentamista, kanneperusteen, joka koskee virheellistä etusijan antamista kiertovirroille sisäisiin siirtoihin nähden kustannusten jakamisen yhteydessä, ja kanneperusteen, jonka mukaan hyväksyttäviä kiertovirtoja koskeva toleranssitaso on määritetty virheellisesti.
Kanneperuste, joka koskee riidanalaisen kustannusten jakamista koskevan menetelmän soveltamisalaa
Aluksi unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa, että ajojärjestyksen uudelleenmäärittely (
4
) ja vastakauppa (
5
) ovat kalliita korjaavia toimenpiteitä, (
6
) jotka toteutetaan sähkön siirtoverkossa ilmenevien fyysisten siirtorajoitusten pienentämiseksi.
Tältä osin asetuksen 2015/1222 74 artiklan 2 kohdassa edellytetään kustannustenjakoratkaisujen vahvistamista sellaisten korjaavien toimenpiteiden osalta, joilla on rajat ylittävää merkitystä, ja asetuksen 74 artiklan 4 kohdassa säädetään, että kustannusten jakamista koskevassa menetelmässä on määriteltävä, mitkä sellaiset kustannukset, jotka ovat aiheutuneet ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyn tai vastakaupan käytöstä alueiden välisen kapasiteetin sitovuuden takaamiseen, voidaan jakaa kapasiteetin laskenta-alueen kaikkien siirtoverkonhaltijoiden kesken. Tässä asiassa kapasiteetin laskenta-alue on Core-alue.
Lisäksi asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdassa säädetään kahden tarjousalueen (
7
) välisen siirtorajoituksen pienentämiseksi toteutetuista korjaavista toimenpiteistä aiheutuvien kustannusten jakamisesta sen mukaan, missä määrin kahden tarjousalueen välillä havaittu siirtorajoitus on aiheutunut tarjousalueiden sisäisistä liiketoimista aiheutuvista siirroista.
Riidanalaisen kustannusten jakamista koskevan menetelmän soveltamisala kattaa paitsi tarjousalueiden väliset verkkoelementit (yhdysjohdot) myös kaikki tarjousalueen sisäiset verkkoelementit, joissa jännite on yhtä suuri tai suurempi kuin 220 kilovolttia (kV). Kyseisen menetelmän mukaan ajojärjestyksen uudelleenmäärittely- ja vastakauppatoimenpiteitä, joilla on rajat ylittävää merkitystä, ovat nimittäin lähtökohtaisesti kaikki tällaiset toimenpiteet, joiden tarkoituksena on pienentää siirtorajoitusta verkkoelementeissä, joilla on rajat ylittävää merkitystä ja jotka määritetään muun muassa Core-alueen käyttövarmuuden alueellista koordinointia koskevan menetelmän (jäljempänä ROSC-menetelmä) mukaisesti. ROSC-menetelmän mukaan verkkoelementtejä, joilla on rajat ylittävää merkitystä, ovat kaikki kriittiset verkkoelementit, jotka otetaan huomioon alueiden välisen kapasiteetin laskennassa, ja sisäisen verkon verkkoelementit, joissa jännite on yhtä suuri tai suurempi kuin 220 kV.
Kantajan mukaan kustannusten jakaminen ei saa koskea sellaisista korjaavista toimenpiteistä aiheutuvia kustannuksia, jotka määrätään suoritettaviksi sisäisissä verkkoelementeissä, jotka eivät ole yhdysjohtoja tai korkeintaan kriittisiä verkkoelementtejä, koska siirtorajoitukset tällaisissa verkkoelementeissä ovat ”tarjousalueen sisäisiä” siirtorajoituksia, jotka jäävät ”tarjousalueiden välisen” siirtorajoituksen määritelmän ulkopuolelle.
Tästä unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että asetuksen 2015/1222 74 artiklan 4 kohdan b alakohdassa säädetään sellaisten kustannusten jakamisesta, jotka aiheutuvat alueiden välisen kapasiteetin sitovuuden takaamiseksi toteutetuista korjaavista toimenpiteistä. Koska asetus 2015/1222 on täytäntöönpanoasetus, sitä on tulkittava perusasetuksen eli asetuksen 2019/943 mukaisesti, ja viimeksi mainitun asetuksen 16 artiklan 13 kohdassa puolestaan säädetään tarjousalueiden välisen kaupan turvaamiseksi aktivoitujen korjaavien toimenpiteiden kustannusten jakamisesta.
Kun siis selvitetään, onko riidanalainen kustannusten jakamista koskeva menetelmä, sellaisena kuin se pysytetään riidanalaisella päätöksellä, edellä mainittujen säännösten mukainen, on määritettävä, mitkä siirtorajoitukset ovat sellaisia, että niitä on pienennettävä koordinoidusti tarjousalueiden välisen kaupan turvaamiseksi asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdassa tarkoitetulla tavalla, minkä perusteella voidaan tämän jälkeen todeta, onko riidanalaisessa kustannusten jakamista koskevassa menetelmässä tarkoitettujen korjaavien toimenpiteiden tarkoituksena asetuksen 2015/1222 74 artiklan 4 kohdan b alakohdassa tarkoitettu alueiden välisen kapasiteetin sitovuuden takaaminen.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa ensiksi, ettei pelkästään se, että riidanalaisen kustannusten jakamista koskevan menetelmän soveltamisalaan on otettu kustannukset, joita aiheutuu siirtorajoituksista verkkoelementeissä, joissa jännite on yhtä suuri tai suurempi kuin 220 kV, voi olla ristiriidassa asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdan kanssa, koska kyseisessä säännöksessä edellytetään ainoastaan sen määrittämistä, mitkä siirtorajoitukset ovat sellaisia, että niitä on pienennettävä koordinoidusti tarjousalueiden välisen kaupan turvaamiseksi.
Toiseksi se, että siirtorajoituksia voidaan pienentää käyttämällä enintään 30 prosenttia kunkin kriittisen verkkoelementin kapasiteetista sillä edellytyksellä, että 70 prosenttia kyseisestä kapasiteetista on edelleenkin käytettävissä tarjousalueiden väliseen kauppaan, ei merkitse, että kustannusten jakamisen on koskettava ainoastaan sellaisia korjaavia toimenpiteitä, jotka aktivoidaan kyseisissä kriittisissä verkkoelementeissä. On nimittäin niin, että muissa kuin kriittisissä verkkoelementeissä toteutetuilla korjaavilla toimenpiteillä voi olla kriittisissä verkkoelementeissä esiintyviä siirtorajoituksia pienentävä vaikutus ja siten niillä voidaan taata alueiden välisen kapasiteetin sitovuus.
Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin lisää, että ajojärjestyksen uudelleenmäärittely ja vastakauppa ovat kalliita korjaavia toimenpiteitä, joita käytetään ainoastaan ROSC-menetelmällä vahvistetun käyttövarmuuden alueellisen arviointiprosessin (jäljempänä CROSA-prosessi) yhteydessä, ja CROSA-prosessin tavoitteena on muun muassa sellaisten korjaavien toimenpiteiden koordinointi, joilla on ROSC-menetelmässä tarkoitettua rajat ylittävää merkitystä. CROSA-prosessin mukainen korjaavien toimenpiteiden optimointi merkitsee sen selvittämistä, mikä on korjaavista toimenpiteistä toimivin, jotta sillä voidaan ratkaista siirtorajoitukset kaikissa verkkoelementeissä, joissa jännite on yhtä suuri tai suurempi kuin 220 kV, riippumatta siitä, ovatko kyseiset verkkoelementit kriittisiä vai eivät.
Näin ollen asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdassa tarkoitettuja ”tarjousalueiden välisiä” siirtorajoituksia ovat kaikki siirtorajoitukset, joita hallitaan koordinoidusti CROSA-prosessin avulla, ja kaikki korjaavat toimenpiteet, jotka aktivoidaan CROSA-prosessin perusteella tällaisten siirtorajoitusten pienentämistarkoituksessa, ovat osa alueiden välisen kapasiteetin sitovuuden takaamista asetuksen 2015/1222 74 artiklan 4 kohdan b alakohdan mukaisesti. Näin ollen saastuttaja maksaa ‑periaatteen mukaisesti tällaisista korjaavista toimenpiteistä aiheutuvat kustannukset on jaettava siirtoverkonhaltijoiden kesken.
Kanneperuste, joka koskee etusijan antamista kiertovirroille
Kantaja väittää, että riidanalaisessa kustannusten jakamista koskevassa menetelmässä määrätään virheellisesti etusijan antamisesta kiertovirroille siirtorajoitusten aiheuttajina verrattuna sisäisiin siirtoihin, eikä tämä ole asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdan mukaista, jonka mukaan kustannukset on jaettava kyseisten virtausten ”siirtorajoitukseen kohdistuvan vaikutuksen perusteella”.
Riidanalaisen kustannusten jakamista koskevan menetelmän nojalla sen jälkeen, kun todetaan ylikuormitus (
8
) asianomaisessa verkkoelementissä, todetaan erityyppisten virtausten etusijajärjestys, jossa siirtorajoitukseen vaikuttavat kiertovirrat, jotka ylittävät tietyn toleranssitason, ovat mahdollisen ylikuormituksen ensisijaisia aiheuttajia, kun taas siirtorajoitukseen vaikuttavat sisäiset siirrot ovat kyseisen ylikuormituksen toissijaisia aiheuttajia.
Unionin yleinen tuomioistuin huomauttaa, että nämä virtaukset aiheuttavat osaltaan ylikuormitusta vain siltä osin kuin ne ylittävät kyseisen verkkoelementin enimmäiskapasiteetin, ja toteaa, että kyseisiin sisäisiin siirtoihin ja kiertovirtoihin liittyvä osa kustannuksista määritetään kyseisen verkkoelementin enimmäiskapasiteetin ylittävien virtausten tason mukaan riidanalaisessa kustannusten jakamista koskevassa menetelmässä määritetyssä etusijajärjestyksessä.
Unionin yleinen tuomioistuin arvioi lisäksi, että asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdassa käytettyä ilmaisua ”missä määrin – – vaikuttavat siirtorajoitukseen” voidaan tulkita siten, että kaikki virtaukset asianomaisessa verkkoelementissä osaltaan aiheuttavat samalla tavalla mahdollisen siirtorajoituksen. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa kuitenkin, että asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdassa säädetään erottelusta sisäisten siirtojen ja kiertovirtojen välillä, koska siinä edellytetään toleranssitason määrittämistä tarjousalueiden sisäisistä liiketoimista johtuville siirroille, jotka alittavat tason, joka ilman rakenteellista siirtorajoitusta olisi odotettavissa tarjousalueella (jäljempänä toleranssitaso). Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan vaikuttaa siltä, että kyseinen toleranssitaso on määritettävä ainoastaan kiertovirtojen osalta, koska se on määritettävä kullekin yksittäiselle tarjousalueen rajalle. Lisäksi on niin, että ilman rakenteellista siirtorajoitustakin kiertovirtoja koskevan toleranssitason määrittäminen olisi perusteltua, koska niitä ilmenee jossain määrin väistämättä yhteenliitetyssä sähköverkossa, joka on erittäin ristiinverkotettu, joten kun tällaiset kiertovirrat eivät ylitä toleranssitasoa, ne on rajattava korjaavista toimenpiteistä aiheutuvien kustannusten jakamisen ulkopuolelle.
Näin ollen asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohtaa on tulkittava siten, että sen nojalla on sallittua kohdella sisäisiä siirtoja ja kiertovirtoja, jotka ylittävät toleranssitason, eri tavalla korjaavista toimenpiteistä aiheutuvien kustannusten jakamisen yhteydessä, sillä tällainen erottelu vaikuttaa oikeutetulta, kun otetaan huomioon kiertovirtojen ja sisäisten siirtojen erilainen luonne kyseisen asetuksen asiayhteydessä.
Kanneperuste, joka koskee kiertovirtoja koskevaa toleranssitasoa
Kantaja riitauttaa myös ACER:n riidanalaisessa kustannusten jakamista koskevassa menetelmässä, sellaisena kuin valituslautakunta on pysyttänyt sen riidanalaisessa päätöksessään, määrittämän kiertovirtoja koskevan toleranssitason. (
9
)
Tästä unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa, että asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdan mukaan kustannukset, jotka liittyvät sisäisistä liiketoimista aiheutuviin siirtoihin, jotka osaltaan aiheuttavat kahden tarjousalueen välillä havaitun siirtorajoituksen mutta jotka jäävät alle tason, joka ilman rakenteellista siirtorajoitusta olisi odotettavissa tarjousalueella, (
10
) jäävät kyseisen säännöksen mukaisen korjaavista toimenpiteistä aiheutuvien kustannusten jakamisen ulkopuolelle. Saman säännöksen mukaan siirtoverkonhaltijoiden on analysoitava ja määriteltävä toleranssitaso kullekin yksittäiselle tarjousalueen rajalle.
Koska siirtoverkonhaltijat eivät tässä tapauksessa olleet suorittaneet edellytettyä analyysia, ACER on katsonut, että sillä oli oikeus tai jopa velvollisuus vahvistaa väliaikainen toleranssitaso itse ilman, että sillä oli käytettävissään kyseistä analyysia, pattitilanteen välttämiseksi riidanalaisen kustannusten jakamista koskevan menetelmän vahvistamisen yhteydessä. Näin ollen ACER on vahvistanut kaikille Core-alueen tarjousalueille yhteisen toleranssitason, jonka se on jakanut tasan niiden tarjousalueiden määrällä, joilta kiertovirtoja lähetetään.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että ACER:n vahvistama toleranssitaso ei ole niiden asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdassa säädettyjen vaatimusten mukainen, joiden mukaan toleranssitason on vastattava ”tasoa, joka ilman rakenteellista siirtorajoitusta olisi odotettavissa”, ja se on määritettävä ”kullekin yksittäiselle tarjousalueen rajalle”.
Ensimmäisen vaatimuksen osalta asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdan ensimmäisessä alakohdassa edellytetty analyysi edellyttää muun muassa sellaisten verkkoon tehtyjen sijoitusten ja tarjousalueiden mahdollisten sellaisten konfiguraatiomuutosten analysointia, joiden tarkoituksena on poistaa rakenteelliset siirtorajoitukset. ACER, joka toteaa, ettei se ole suorittanut tällaista analyysia, on vahvistanut toleranssitason 10 prosentiksi asianomaisen verkkoelementin enimmäiskapasiteetista asianomaisten siirtoverkonhaltijoiden esittämien erilaisten näkemysten ”keskiarvona”.
Toisen vaatimuksen osalta unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että ACER:n suorittamalla jakamisella tuotetaan kunkin tarjousalueen osalta oma toleranssitasonsa, koska toleranssitaso määritetään kunkin merkityksellisen verkkoelementin enimmäiskapasiteetin perusteella ja niiden tarjousalueiden määrän mukaan, joilta kyseisen verkkoelementin kautta kulkevat kiertovirrat lähetetään, mutta tämä jakaminen ei vastaa mainitussa säännöksessä edellytettyä toleranssitason yksilöllistä määrittämistä, sillä kyseisessä säännöksessä edellytetään toleranssitason määrittämistä asianomaisten tarjousalueiden ja niiden välisten eri rajojen ominaisuuksien mukaan.
Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin tutkii, oliko ACER:lla kyseessä olevassa erityistilanteessa implisiittinen toimivalta, jonka nojalla se saattoi määrittää toleranssitason eri tavalla kuin asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdassa edellytetään.
Se toteaa aluksi, että laillisuusperiaatteen vuoksi ACER:n kaltaisen unionin viraston ei voida lähtökohtaisesti katsoa voivan poiketa asiaa koskevista oikeussäännöistä. Tämän jälkeen se toteaa, että vaikka asetuksen 2019/942 nojalla ACER:lla on selvästi rajatuissa olosuhteissa mahdollisuus antaa väliaikaisia päätöksiä, toleranssitason määrittämistä korjaavista toimenpiteistä aiheutuvien kustannusten jakamista koskevassa menetelmässä ei voida pitää tällaisena olosuhteena. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa vielä, että pelkkä tehokkuuteen liittyvään intressiin vetoaminen ei voi antaa implisiittistä toimivaltaa ACER:lle, ellei kyseinen intressi vastaa todellista tarvetta varmistaa asiassa merkityksellisten säännösten tehokas vaikutus.
Tästä unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että ACER on perustellut tarvetta vahvistaa riidanalainen kustannusten jakamista koskeva menetelmä voimatta odottaa asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdassa edellytettyä analyysia muun muassa määräajalla, jota siihen sovellettiin kyseisen menetelmän vahvistamisen osalta, ja sillä, että siirtoverkonhaltijat olivat laatineet ehdotuksen kustannusten jakamista koskevaksi menetelmäksi myöhässä. Yhtäältä ACER:n määräaika kyseisen menetelmän vahvistamiselle oli kuitenkin ohjeellinen ja sitä voitiin näin ollen pidentää. Toisaalta velvollisuus määrittää toleranssitaso suorittamalla asetuksen 2019/943 16 artiklan 13 kohdassa edellytetty analyysi on tullut voimaan vasta sen jälkeen, kun Core-alueen siirtoverkonhaltijat olivat toimittaneet ehdotuksensa kustannusten jakamista koskevaksi menetelmäksi kaikille kyseisen alueen kansallisille sääntelyviranomaisille. ACER ei muutenkaan osoita auttaneensa siirtoverkonhaltijoita kyseisen analyysin suorittamisessa, vaikka sillä oli velvollisuus toimia näin vilpittömän yhteistyön periaatteen nojalla.
Koska ACER ei ole osoittanut todellista tarvetta varmistaa asiassa merkityksellisten säännösten tehokas vaikutus, se ei ole voinut määrittää toleranssitasoa riidanalaisessa kustannusten jakamista koskevassa menetelmässä implisiittisen toimivallan perusteella.
Kaiken edellä esitetyn perusteella unionin yleinen tuomioistuin kumoaa valituslautakunnan riidanalaisen päätöksen siltä osin kuin sillä pysytetään 30.11.2020 tehty ACER:n päätös ja hylätään kantajan kyseistä päätöstä koskeva valitus.
(
1
)	Kapasiteetin jakamista ja ylikuormituksen hallintaa koskevien suuntaviivojen vahvistamisesta 24.7.2015 annettu komission asetus (EU) 2015/1222 (EUVL 2015, L 197, s. 24).
(
2
)	Asetuksen 2015/1222 74 artikla.
(
3
)	Core-alue on maantieteellinen alue, joka kattaa Belgian, Tšekin tasavallan, Saksan, Ranskan, Kroatian, Luxemburgin, Unkarin, Alankomaat, Itävallan, Puolan, Romanian, Slovenian ja Slovakian, ja se on perustettu kapasiteetin laskentaa asetuksen 2015/1222 15 artiklan nojalla.
(
4
)	Sähkön sisämarkkinoista 5.6.2019 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2019/943 (EUVL 2019, L 158, s. 54) 2 artiklan 26 alakohdassa säädetyn määritelmän mukaan ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyllä tarkoitetaan toimenpidettä, jonka aktivoi yksi tai useampi siirtoverkonhaltija säätämällä tuotantoa, kuormitusjärjestelyjä tai molempia muuttaakseen fyysisiä virtauksia sähköjärjestelmässä ja vähentääkseen fyysistä siirtorajoitusta tai muuten varmistaakseen verkon käyttövarmuuden.
(
5
)	Asetuksen 2019/943 2 artiklan 27 alakohdan mukaan vastakaupankäynnillä tarkoitetaan alueiden välistä kauppaa, jonka verkonhaltijat ovat käynnistäneet kahden tarjousalueen välillä fyysisen siirtorajoituksen helpottamiseksi. Siirtorajoitus on käyttövarmuusriski, joka edellyttää korjaavaa toimenpidettä, ja sillä puolestaan tarkoitetaan asetuksen 2019/943 2 artiklan 4 alakohdassa säädetyn määritelmän mukaan tilannetta, jossa kaikkia markkinaosapuolten pyyntöjä, jotka koskevat kaupankäyntiä verkkoalueiden välillä, ei voida täyttää, koska ne vaikuttaisivat merkittävästi fyysisiin virtauksiin verkkoelementeissä, jotka eivät pysty välittämään kyseisiä virtauksia. Siirtorajoituksen aiheuttajat ovat fyysisiä virtauksia.
(
6
)	Asetuksen 2015/1222 2 artiklan 13 alakohdan mukaan korjaavalla toimenpiteellä tarkoitetaan mitä tahansa toimenpidettä, jota yksi tai useampi siirtoverkonhaltija käyttää käyttövarmuuden ylläpitämiseksi.
(
7
)	Asetuksen 2019/943 2 artiklan 65 alakohdassa säädetyn määritelmän mukaan tarjousalueella tarkoitetaan ”suurinta maantieteellistä aluetta, jonka sisällä markkinatoimijat voivat harjoittaa sähkökauppaa ilman kapasiteetinjakotoimia”.
(
8
)	Ylikuormituksella tarkoitetaan lähtökohtaisesti sitä virtamäärää, joka ylittää kyseisen verkkoelementin enimmäiskapasiteetin.
(
9
)	Riidanalaisen kustannusten jakamista koskevan menetelmän mukaan kiertovirralla tarkoitetaan ”sellaista fyysistä virtausta verkkoelementissä, jonka lähde ja nielu sijaitsevat samalla tarjousalueella, ja verkkoelementti tai sen osa sijaitsee eri tarjousalueella”.
(
10
)	Rakenteellisella siirtorajoituksella tarkoitetaan asetuksen 2019/943 2 artiklan 6 alakohdassa säädetyn määritelmän mukaan ”siirtoverkossa esiintyvää siirtorajoitusta, joka on mahdollista määritellä yksiselitteisesti, on ennakoitavissa, koskee samaa maantieteellistä aluetta ja toistuu usein sähköverkon tavanomaisissa olosuhteissa”.