Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (yhdeksäs jaosto)
26 päivänä maaliskuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Sosiaaliturva – Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittaminen – Asetus (EU) N:o 883/2004 – 1 artiklan q alakohdan iv alakohta – Toimivaltaisen laitoksen käsite – Työnantaja – 3 artiklan 1 kohdan
a alakohta – Sairausetuuksien käsite – Palkanmaksun jatkaminen tilapäisen työkyvyttömyyden perusteella – 85 artiklan 1 kohta – Jäsenvaltion lainsäädännön nojalla toisen jäsenvaltion alueella sattuneista tapaturmista
maksettavat etuudet – Työnantajan oikeus nostaa kanne vastuussa olevaa kolmatta osapuolta vastaan – Vahingonkärsijän oikeudet – Sijaantulo – Rajat
Asiassa C‑357/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Visoki trgovački sud (ylempi kauppatuomioistuin, Kroatia) on esittänyt 3.5.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 16.5.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Freistaat Bayern
vastaan
Euroherc osiguranje d.d.,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. Condinanzi sekä tuomarit N. Jääskinen ja A. Kornezov (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: J. Richard de la Tour,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet:
–        Euroherc osiguranje d.d., edustajanaan D. Lauc, odvjetnik,
–        Kroatian hallitus, asiamiehenään G. Vidović Mesarek,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään B.-R. Killmann ja A. Koričić,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 (EUVL 2004, L 166, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 22.5.2012 annetulla parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 465/2012 (EUVL 2012, L 149, s. 4) (jäljempänä asetus N:o 883/2004), 1 artiklan q alakohdan iv alakohdan, 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 85 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Freistaat Bayern (Baijerin osavaltio, Saksa) ja kroatialainen vakuutusyhtiö Euroherc osiguranje d.d. (jäljempänä Euroherc) ja jossa vaaditaan Euroherciä korvaamaan palkkaetuudet, jotka Baijerin osavaltio on maksanut työntekijälleen X:lle Kroatiassa tapahtuneesta liikenneonnettomuudesta johtuneen tilapäisen työkyvyttömyyden perusteella.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3        Asetuksen N:o 883/2004 1 artiklan q alakohdan
iv alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
– –
q)      ’toimivaltaisella laitoksella’
– –
iv)      järjestelmässä, jossa on kysymys työnantajan velvoitteista 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin etuuksiin nähden, joko työnantajaa tai asianomaista vakuuttajaa, tai jos sellaista ei ole, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen nimeämää elintä tai viranomaista”.
4        Tämän asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a ja f alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä asetusta sovelletaan kaikkeen seuraavia sosiaaliturvan aloja koskevaan lainsäädäntöön:
a)      sairausetuudet;
– –
f)      työtapaturma- ja ammattitautietuudet”.
5        Mainitun asetuksen 9 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on ilmoitettava Euroopan komissiolle kirjallisesti 1 artiklan l alakohdan mukaisista ilmoituksista, 3 artiklassa tarkoitetuista lainsäädännöstä ja järjestelmistä, – –”
6        Saman asetuksen 85 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos henkilö saa etuuksia jäsenvaltion lainsäädännön nojalla tapaturmasta, joka johtui toisessa jäsenvaltiossa sattuneesta tapahtumasta, etuuksien myöntämisestä vastuussa olevan laitoksen oikeudet kolmanteen osapuoleen nähden, joka on velvollinen suorittamaan korvausta tapaturmasta, määritetään seuraavien sääntöjen mukaisesti:
a)      jos etuuksien myöntämisestä vastaava laitos saa soveltamansa lainsäädännön perusteella oikeudet, jotka etuuden saajalla on kolmanteen osapuoleen nähden, tällainen sijaantulo-oikeus tunnustetaan kaikissa jäsenvaltioissa;
b)      jos etuuksien myöntämisestä vastaavalla laitoksella on välittömiä oikeuksia kolmanteen osapuoleen nähden, kaikki jäsenvaltiot tunnustavat tällaiset oikeudet.”
Saksan oikeus
7        Pyhäpäivinä ja sairaustapauksissa maksettavien palkkaetuuksien maksamisesta 26.5.1994 annetun lain (Gesetz über die Zahlung des Arbeitsentgelts an Feiertagen und im Krankheitsfall (Entgeltfortzahlungsgesetz)) (BGBl. I s. 1014, 1065; jäljempänä palkanmaksun jatkamisesta annettu Saksan laki) 6 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Jos työntekijä lain säännösten mukaan voi vaatia kolmannelta osapuolelta korvausta työkyvyttömyyden aiheuttamasta ansionmenetyksestä, siirtyy saatava työnantajalle siltä osin kuin työnantaja on lain mukaisesti jatkanut työntekijän palkanmaksua ja maksanut työnantajamaksuja, jotka työnantaja maksaa liittovaltion työvoimatoimistolle, työnantajan osuuden sosiaaliturva- ja hoitovakuutusmaksuista sekä maksuja lisäeläkevakuutuksista ja perhe-eläkkeistä huolehtiville laitoksille.”
Kroatian oikeus
8        Pakollisesta liikennevakuutuksesta 9.12.2005 annetun lain (Zakon o obveznim osiguranjima u prometu; NN 151/05), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (NN 36/09, 75/09, 76/13 ja 152/14), 27 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”(1)      Vakuutusyhtiö on velvollinen korvaamaan sairaus-, eläke- tai työkyvyttömyysvakuutustoimintaa harjoittaville laitoksille tosiasiallisen vahingon vakuutetun vastuun puitteissa ja vakuutussopimuksessa määrättyjen velvoitteiden rajoissa.
(2)      Tämän pykälän 1 momentissa tarkoitetulla tosiasiallisella vahingolla tarkoitetaan sairausvakuutusta koskevien säännösten mukaisesti aiheutuneita sairaanhoitokuluja ja muita välttämättömiä kuluja sekä vahinkoa kärsineen henkilön tai hänen perheenjäsentensä eläkkeen suhteellista määrää.”
9        Pakollisesta sairausvakuutuksesta 21.6.2013 annetun lain (Zakon o obveznom zdravstvenom osiguranju; NN 80/13), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (NN 137/13; jäljempänä sairausvakuutuslaki), 36 §:n 1 momentin 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Pakollisesta sairausvakuutuksesta johtuvan oikeuden nojalla vakuutetuilla on oikeus:
1.      palkkaetuuksiin tilapäisen työkyvyttömyyden eli sellaisen työnteon esteen ajalta, joka johtuu terveydenhuollon palvelujen käytöstä tai muista tämän lain 39 §:ssä tarkoitetuista olosuhteista (jäljempänä palkkaetuus) – –”
10      Tämän lain 39 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Vakuutetulla on oikeus saada palkkaetuuksia pakolliseen sairausvakuutukseen liittyvien terveydenhuollon palvelujen käytön osalta tai muissa tässä laissa vahvistetuissa olosuhteissa, jos hän:
1.      on tilapäisesti työkyvytön sairauden tai vamman vuoksi tai jos hänet on sijoitettu hoitolaitokseen hoitoa tai lääketieteellisiä tutkimuksia varten – –”
11      Mainitun lain 40 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Tämän lain 39 §:n [1 momentissa] tarkoitetun terveydenhuollon palvelujen käyttämisen osalta maksettavan palkkaetuuden maksaa vakuutetulle omista varoistaan:
1.      työnantaja – oikeushenkilö tai luonnollinen henkilö – tilapäisen työkyvyttömyyden 42 ensimmäisen päivän ajalta sekä sellaiselta ajalta, jona vakuutettu on oikeushenkilön tai luonnollisen henkilön lähettämänä töissä kolmannessa maassa tai jona hän työskentelee kolmannessa maassa.”
12      Saman lain 41 §:n 3 momentissa säädetään seuraavaa:
”Tämän lain 39 §:n [1 momentissa] tarkoitetun tilapäisen työkyvyttömyyden ajalta maksettavan palkkaetuuden laskee ja maksaa 43. päivästä – – alkaen työnantaja – oikeushenkilö tai luonnollinen henkilö – ja Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje [(Kroatian sairausvakuutuslaitos, jäljempänä laitos)] on tältä osin velvollinen korvaamaan maksetun palkkaetuuden 45 päivän kuluessa korvaushakemuksen vastaanottamisesta.”
13      Sairausvakuutuslain 136 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Laitos on velvollinen vaatimaan korvausta aiheutuneesta vahingosta henkilöltä, joka on aiheuttanut vakuutetun henkilön sairastumisen, loukkaantumisen tai kuoleman.”
14      Tämän lain 140 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Laitos on velvollinen vaatimaan korvausta aiheutuneesta vahingosta tämän lain 136 §:ssä tarkoitetuissa tapauksissa myös suoraan siltä vakuutuksenantajalta, joka on vakuuttanut kyseiset henkilöt kolmansille osapuolille aiheutuneiden vahinkojen varalta tätä riskiä koskevaa pakollista vakuutusta koskevien säännösten mukaisesti.”
15      Mainitun lain 142 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Laitos on velvollinen vaatimaan korvausta tässä laissa säädetyissä tapauksissa riippumatta siitä, johtuuko vahinko siitä, että henkilölle on maksettu etuuksia, jotka vakuutetuilla henkilöillä on oikeus saada pakollisen sairausvakuutuksen perusteella, eli valtion varoista.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
16      Baijerin osavaltion työntekijä X joutui pyöräillessään Šibenikissä (Kroatia) 18.4.2015 liikenneonnettomuuteen, jossa oli osallisena Y:n kuljettama ja Eurohercissä vakuutettu moottoriajoneuvo. Y:n todettiin olevan vastuussa tästä onnettomuudesta. Toimivaltaiset tuomioistuimet eivät ole vielä ratkaisseet kysymystä siitä, onko X myötävaikuttanut hänelle aiheutuneen vahingon syntymiseen.
17      X:ää hoidettiin Saksassa. Hän oli tilapäisesti työkyvytön 21.4.–21.5.2015, 16.2.2016–15.4.2016 ja 8.11.2016–5.1.2017. Näiden ajanjaksojen aikana Baijerin osavaltio maksoi X:lle tämän työnantajana palkkaetuuksia, joiden kokonaismäärä on 28 825,83 euroa.
18      Lisäksi Euroherc maksoi sovintomenettelyssä X:lle onnettomuuden aiheuttamasta tosiasiallisesta vahingosta korvauksen, joka kattoi avustus- ja hoitopalvelujen kustannukset, varallisuusvahingon, edustuskulut ja muut kulut sekä aineettoman vahingon ja jonka kokonaismäärä on 43 433,43 Kroatian kunaa (HRK) (n. 5 764,61 euroa).
19      Baijerin osavaltio nosti Trgovački sud u Zagrebussa (Zagrebin kauppatuomioistuin, Kroatia) kanteen, jossa se vaati Eurohercin velvoittamista korvaamaan sille palkkaetuudet, jotka se oli maksanut X:lle.
20      Kanteensa tueksi Baijerin osavaltio väitti, että X:n työnantajana sitä on pidettävä asetuksen N:o 883/2004
1 artiklan q alakohdan iv alakohdassa tarkoitettuna toimivaltaisena laitoksena, koska sen X:lle maksamat palkkaetuudet sisältyvät asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuun sairausetuuksien käsitteeseen.
21      Baijerin osavaltio väitti myös, että pääasiassa on katsottava sen tulleen asetuksen N:o 883/2004
85 artiklan 1 kohdan nojalla työntekijänsä X:n sijaan Euroherciin kohdistuvien oikeuksien osalta, sellaisena kuin sijaantulosta säädetään Saksan oikeudessa.
22      Se vetoaa tältä osin Saksan palkanmaksun jatkamisesta annetun lain 6 §:n 1 momenttiin, jonka mukaan työnantajalle siirtyvät työntekijän oikeudet vaatia kolmannelta osapuolelta korvausta tulonmenetyksestä, joka työntekijälle on aiheutunut työkyvyttömyyden vuoksi, kun työnantaja on jatkanut kyseisen työntekijän palkan maksamista ja velvollisuuksiensa mukaisten maksujen suorittamista.
23      Baijerin osavaltio väitti näin ollen, että palkkaetuuksien maksaminen X:lle tarkoitti, että tämä sai kyseisen lain mukaisia etuuksia Kroatiassa sattuneessa onnettomuudessa saamiensa vammojen vuoksi, ja että sillä on siis oltava sijaantulo-oikeus niiden oikeuksien osalta, jotka sen työntekijällä on kolmansiin
nähden.
24      Euroherc kiisti tämän perustelun ja väitti, että käsiteltävän asian tosiseikat eivät kuulu asetuksen N:o 883/2004 soveltamisalaan erityisesti sillä perusteella, että asetuksella säännellään sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista eikä työnantajalle siitä aiheutuneen välillisen vahingon korvaamista, että työnantaja on maksanut tilapäisen työkyvyttömyyden perusteella työntekijälleen palkkaetuuksia tämän tapaturmasta johtuneen sairausloman aikana. Se väittää lisäksi, että ainoastaan jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmien hallinnoinnista vastaavat laitokset ovat kyseisessä asetuksessa tarkoitettuja ”toimivaltaisia laitoksia”.
25      Trgovački sud u Zagrebu hyväksyi Baijerin osavaltion kanteen 21.11.2023 antamallaan tuomiolla. Euroherc valitti tästä tuomiosta Visoki trgovački sudiin (ylempi kauppatuomioistuin, Kroatia), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
26      Kyseinen tuomioistuin pohtii ensinnäkin, sisältyykö Baijerin osavaltion kaltainen työnantaja asetuksen N:o 883/2004
1 artiklassa tarkoitettuun toimivaltaisen laitoksen käsitteeseen. Toiseksi se pohtii, kattaako kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu sairausetuuksien käsite palkkaetuudet, jotka on maksettu tilapäisen työkyvyttömyyden perusteella sairausloman aikana, joka johtui toisessa jäsenvaltiossa sattuneesta tapaturmasta,
joka ei ole työtapaturma eikä ammattitauti. Kolmanneksi se pohtii, voidaanko Eurohercin kaltainen liikennevakuutusyhtiö velvoittaa korvaamaan sellaiset palkkaetuudet, jotka työnantaja on maksanut vahingonkärsijälle, kuten Baijerin osavaltion X:lle maksamat etuudet.
27      Jos näihin kysymyksiin vastataan myöntävästi, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää lisäksi tulkintaa asetuksen N:o 883/2004
85 artiklan 1 kohdasta. Se toteaa, että Kroatian oikeuden mukaan silloin, kun työntekijä saa työnantajaltaan sairausetuuksia, työnantajalla ei ole mitään oikeussuojakeinoja tapaturman aiheuttajaa tai tämän vakuutuksenantajaa vastaan. Työnantaja ei myöskään voi tulla vahingonkärsijän oikeuksien sijaan
tapaturman aiheuttajaa tai tämän vakuutusyhtiötä vastaan. Se lisää, että Vrhovni sudin (ylin tuomioistuin, Kroatia) viimeaikaisessa oikeuskäytännössä vahvistetaan, että tällaisesta oikeudesta korvaukseen on säädettävä nimenomaisesti laissa ja ettei missään pakollisesta sairausvakuutuksesta annetun lain säännöksessä anneta työnantajalle oikeutta nostaa kannetta tapaturman aiheuttajaa tai tämän vakuutuksenantajaa vastaan saadakseen korvauksen palkkaetuuksista, jotka se on maksanut työntekijälleen tällaisen tilapäisen työkyvyttömyyden vuoksi.
28      Tässä tilanteessa Visoki trgovački sud on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko asetuksen N:o 883/2004 85 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että
työnantajan oikeus etuuksien myöntämisestä vastaavana laitoksena vaatia toisessa jäsenvaltiossa sattuneen tapaturman vuoksi työntekijälleen maksamansa sairausetuudet takaisin kolmannelta osapuolelta, joka on korvausvelvollinen tapaturmasta, tai kyseiselle
kolmannelle osapuolelle vastuuvakuutuksen antaneelta vakuutusyhtiöltä, edellyttää oikeusperustaa tällaisen korvauksen vaatimiselle jäsenvaltiossa, jossa tapaturma sattui?”
Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
29      Unionin tuomioistuimen presidentin 3.10.2024 tekemällä päätöksellä tämän asian käsittelyä lykättiin asiassa C‑7/24 annettavan tuomion julistamiseen saakka. Kun asiassa Deutsche Rentenversicherung Nord ja BG Verkehr (C‑7/24, EU:C:2025:439) annettiin tuomio 12.6.2025, tätä menettelyä jatkettiin unionin tuomioistuimen presidentin 18.6.2025 tekemällä päätöksellä.
30      Unionin tuomioistuin antoi kyseisen tuomion tiedoksi ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle 18.6.2025 päivätyllä kirjeellä ja tiedusteli siltä, aikooko se pysyttää ennakkoratkaisupyyntönsä nyt käsiteltävässä asiassa.
31      Kyseinen tuomioistuin ilmoitti unionin tuomioistuimen kirjaamoon 22.7.2025 saapuneessa kirjeessä pysyttävänsä pyyntönsä. Se täsmensi, että käsiteltävässä asiassa tulee esiin asetuksen N:o 883/2004
1 artiklan q alakohdan iv alakohdan ja 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkintaa koskevia kysymyksiä, joita unionin tuomioistuin ei ole käsitellyt mainitussa tuomiossa, koska yhtäältä sen käsiteltävänä olevassa asiassa työkyvyttömyys ei johdu työtapaturmasta eikä ammattitaudista ja toisaalta maksettujen etuuksien korvaamisvaatimuksen esittää vahingonkärsijän työnantaja.
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
32      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään, sellaisena kuin se on täsmennettynä sen tämän tuomion 31 kohdassa mainitussa vastauksessa unionin tuomioistuimen kysymykseen, lähinnä yhtäältä, onko asetuksen N:o 883/2004
1 artiklan q alakohdan iv alakohtaa tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettuun toimivaltaisen laitoksen käsitteeseen sisältyy jäsenvaltioon sijoittautunut työnantaja, joka on maksanut tilapäisen työkyvyttömyyden perusteella palkkaetuuksia työntekijälle tämän sairausloman aikana, joka johtui toisessa jäsenvaltiossa sattuneesta tapaturmasta, joka ei ole työtapaturma eikä ammattitauti, ja toisaalta, onko kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että tällaiset korvaukset sisältyvät kyseisessä säännöksessä tarkoitettuun sairausetuuksien käsitteeseen. Jos näihin kahteen ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, se tiedustelee lisäksi, onko mainitun asetuksen 85 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että työnantaja voi etuuksien myöntämisestä vastaavana laitoksena vaatia vastuussa olevalta kolmannelta osapuolelta tai tämän vakuutuksenantajalta korvausta työntekijälleen toisessa jäsenvaltiossa sattuneen tapaturman perusteella maksetuista sairausetuuksista vain, jos siinä jäsenvaltiossa, jossa tapaturma sattui, on oikeusperusta tällaisen korvauksen saamiseksi.
33      Ensinnäkin on muistutettava, että asetuksen N:o 883/2004
1 artiklan q alakohdan iv alakohdan mukaan kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla toimivaltaisen laitoksen käsitteellä tarkoitetaan erityisesti ”järjestelmässä, jossa on kysymys työnantajan velvoitteista 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin etuuksiin nähden, joko työnantajaa tai asianomaista vakuuttajaa, tai jos sellaista ei ole, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen nimeämää elintä tai viranomaista”.
34      Mainitusta säännöksestä seuraa, että työnantajaa voidaan pitää siinä tarkoitettuna ”toimivaltaisena laitoksena”, kun työnantajalla on tietyn järjestelmän nojalla velvollisuus suorittaa kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvia etuuksia.
35      Toiseksi on täsmennettävä 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen etuuksien soveltamisala. Tämän säännöksen a alakohdan mukaan asetusta sovelletaan ”kaikkeen seuraavia sosiaaliturvan aloja koskevaan lainsäädäntöön: sairausetuudet”.
36      Mainitun asetuksen 9 artiklassa säädetään tältä osin, että ”jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kirjallisesti – – 3 artiklassa tarkoitetuista lainsäädännöstä ja järjestelmistä”.
37      Nyt käsiteltävässä asiassa komissio täsmentää, että Saksan liittotasavalta on ilmoittanut asetuksen N:o 883/2004
9 artiklan nojalla palkanmaksun jatkamisesta tilapäisen työkyvyttömyyden aikana ”rahana maksettavana sairausetuutena” ja nimennyt työnantajan tämän asetuksen 1 artiklan q alakohdan iv alakohdassa ja 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuksi ”toimivaltaiseksi laitokseksi”.
38      On kuitenkin korostettava, että asetuksen N:o 883/2004 soveltamisalaan kuuluvien etuuksien ja sen soveltamisalan ulkopuolelle jäävien etuuksien välinen ero perustuu ennen kaikkea kunkin etuuden tunnusomaisiin osatekijöihin ja erityisesti etuuden tavoitteisiin ja myöntämisedellytyksiin eikä siihen, pidetäänkö etuutta kansallisessa lainsäädännössä sosiaaliturvaetuutena (tuomio 11.4.2024, Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39      Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee siten, että etuutta voidaan pitää sosiaaliturvaetuutena, jos yhtäältä sen myöntäminen etuudensaajille perustuu tiettyyn laissa määriteltyyn asemaan kaikesta yksilöllisestä tarveharkinnasta riippumatta ja jos toisaalta etuus liittyy johonkin tämän asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti mainittuun vakuutustapahtumaan, ja nämä kaksi edellytystä ovat kumulatiivisia (tuomio 11.4.2024, Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
40      Ensimmäinen näistä edellytyksistä täyttyy, jos etuus myönnetään sellaisten objektiivisten kriteerien kannalta, jotka täyttyessään synnyttävät oikeuden etuuteen siten, ettei toimivaltainen viranomainen voi ottaa huomioon muita henkilökohtaisia olosuhteita (tuomio 11.4.2024, Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
41      Nyt käsiteltävässä asiassa palkanmaksun jatkaminen Saksassa
tilapäisen työkyvyttömyyden aikana näyttää perustuvan objektiivisiin kriteereihin, jotka oikeuttavat etuuteen ilman, että työnantaja voi ottaa huomioon työntekijänsä henkilökohtaisia olosuhteita, lukuun ottamatta niitä, jotka ovat aiheuttaneet kyseisen työkyvyttömyyden. Näin ollen näyttää siltä, että ensimmäinen näistä kahdesta edellytyksestä täyttyy, jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamista tarkastuksista muuta johdu.
42      Jälkimmäisestä edellytyksestä on todettava, että mainitun asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa olevalla sairausetuuksien käsitteellä tarkoitetaan etuuksia, joiden keskeisenä tarkoituksena on potilaan parantaminen siten, että hänelle annetaan hänen terveydentilansa kannalta tarpeelliset hoidot, ja siten ne kattavat vakuutustapahtuman, joka liittyy johonkin sairaudentilaan (tuomio 11.4.2024, Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
43      Tältä osin on otettava huomioon, että palkanmaksun jatkaminen tilapäisen työkyvyttömyyden aikana liittyy sairaustilaan liittyvään riskiin, sillä se takaa sairauslomalla olevan työntekijän tulojen säilymisen tilapäisen työkyvyttömyyden aikana, jotta hän voi erityisesti saada terveydentilansa edellyttämää lepoa ja hoitoa.
44      Unionin tuomioistuin on näin ollen katsonut 3.6.1992 annetun tuomion Paletta (C‑45/90, EU:C:1992:236) 15–19 kohdassa, kun oli kyse
palkanmaksun jatkamisesta annettua
Saksan lakia edeltävästä saksalaisesta lainsäädännöstä, että tällaiset sairausajan palkanmaksun jatkamista koskevat etuudet täyttävät tämän tuomion 39 kohdassa mainitut kaksi edellytystä ja niitä on näin ollen pidettävä sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (EYVL 1997, L 28, s. 1), 4 artiklan 1 kohdassa, jota seurasi asetuksen N:o 883/2004
3 artiklan 1 kohdan a alakohta, tarkoitettuina sairausetuuksina.
45      Näissä olosuhteissa on todettava, jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamista tarkastuksista muuta johdu, että palkanmaksun jatkamista koskevat etuudet, jotka on maksettu jäsenvaltiossa tilapäisen työkyvyttömyyden perusteella sairausloman aikana, joka johtui toisessa jäsenvaltiossa sattuneesta tapaturmasta, joka ei ole työtapaturma eikä ammattitauti, kuten X:lle maksetut palkkaetuudet, kuuluvat asetuksen N:o 883/2004
3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuihin sairausetuuksiin. Tästä seuraa, että työnantajaa, joka on maksanut tällaisia etuuksia, on pidettävä asetuksen N:o 883/2004
1 artiklan q alakohdan iv alakohdassa tarkoitettuna toimivaltaisena laitoksena.
46      Kolmanneksi asetuksen N:o 883/2004 85 artiklan 1 kohdan tulkinnasta on huomattava ensinnäkin, että tällä säännöksellä on tarkoitus mahdollistaa se, että jäsenvaltion sosiaaliturvalaitos, joka on maksanut sosiaaliturvaetuuksia toisen jäsenvaltion alueella sattuneen tapaturman johdosta, voi kohdistaa tapaturmasta vastuussa olevaan kolmanteen osapuoleen soveltamansa oikeuden mukaisia oikeussuojakeinoja, olipa kyse sijaantulosta tai suorasta kanteesta. Kansallisille sosiaaliturvalaitoksille näin annettu oikeus on looginen ja kohtuullinen täydennys näiden laitosten velvoitteiden ulottamiselle koskemaan koko unionin aluetta, mikä ilmenee kyseisen asetuksen säännöksistä (tuomio 12.6.2025, Deutsche Rentenversicherung Nord ja BG Verkehr, C‑7/24, EU:C:2025:439, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
47      Mainitun säännöksen on siis katsottava lainvalintasäännön tavoin velvoittavan sitä kansallista tuomioistuinta, jossa on nostettu vahingonkorvauskanne tapaturman aiheuttajaa vastaan, soveltamaan sen jäsenvaltion lainsäädäntöä, jonka piiriin etuuksien myöntämisestä vastaava laitos kuuluu, paitsi silloin, kun kansallinen tuomioistuin ratkaisee, onko tällä laitoksella uhrin tai tämän oikeudenomistajien oikeuksia koskeva lakisääteinen sijaantulo-oikeus, myös silloin, kun se ratkaisee, minkälaisia ja minkälaajuisia ovat saamiset, joita koskeva sijaantulo-oikeus laitoksella on (tuomio 12.6.2025, Deutsche Rentenversicherung Nord ja BG Verkehr, C‑7/24, EU:C:2025:439, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
48      Jos kansallinen tuomioistuin nimittäin soveltaisi sen jäsenvaltion oikeutta, jonka alueella tapaturma sattui, määrittääkseen etuuksien myöntämisestä vastaavan laitoksen kanneoikeuden laajuuden, se voisi joutua viemään asetuksen N:o 883/2004 85 artiklan 1 kohdalta kokonaan tai osittain sen tehokkaan vaikutuksen. Näin olisi erityisesti silloin, jos sen jäsenvaltion lainsäädännössä, jonka alueella tapaturma sattui, säädettäisiin, että lakisääteinen sijaantulo tai suora kanne ei kata tietyntyyppisiä saatavia, joihin etuuksien myöntämisestä vastaava laitos voi vedota turvautumalla sijaantuloon tai suoraan kanteeseen jäsenvaltiossa, johon se kuuluu (tuomio 12.6.2025, Deutsche Rentenversicherung Nord ja BG Verkehr, C‑7/24, EU:C:2025:439, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
49      Tästä seuraa, että etuuksien myöntämisestä vastaavan laitoksen, tässä tapauksessa Baijerin osavaltion, sijaantulo-oikeus sekä niiden saatavien luonne ja laajuus, joiden osalta se on sijaantulija, määräytyvät sen jäsenvaltion oikeuden mukaan, johon kyseinen laitos kuuluu, eli tässä tapauksessa Saksan oikeuden mukaan.
50      Toiseksi on täsmennettävä, että asetuksen N:o 883/2004 85 artiklan 1 kohdalla pyritään sitä vastoin ainoastaan varmistamaan, että kanneoikeus, joka etuuksien myöntämisestä vastaavalla laitoksella voi olla soveltamansa lainsäädännön nojalla, tunnustetaan muissa jäsenvaltioissa. Sillä ei ole tarkoitus muuttaa sääntöjä, joita sovelletaan ratkaistaessa, onko tapaturman aiheuttanut kolmas sopimussuhteen ulkopuolisessa vastuussa ja miltä osin tämä on tällaisessa vastuussa. Kolmannen vastuuseen sovelletaan niitä aineellisia sääntöjä, joita tavallisesti on sovellettava kansallisessa tuomioistuimessa, jonka käsiteltäväksi uhri tai hänen oikeudenomistajansa ovat asian saattaneet, eli lähtökohtaisesti sen jäsenvaltion lainsäädäntöä, jonka alueella tapaturma on sattunut (tuomio 12.6.2025, Deutsche Rentenversicherung Nord ja BG Verkehr, C‑7/24, EU:C:2025:439, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
51      Tästä seuraa, että uhrin tai hänen oikeudenomistajiensa oikeudet tapaturman aiheuttajaa kohtaan sekä vahingonkorvauskanteen nostamiselle sen jäsenvaltion tuomioistuimissa, jonka alueella tapaturma on sattunut, asetettavat edellytykset määräytyvät tämän jäsenvaltion oikeuden mukaan, mukaan lukien sovellettavat kansainvälisen yksityisoikeuden säännöt (tuomio 12.6.2025, Deutsche Rentenversicherung Nord ja BG Verkehr, C‑7/24, EU:C:2025:439, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
52      Etuuksien myöntämisestä vastaava laitos voi tulla ainoastaan näin määriteltyjen oikeuksien haltijan sijaan. Tällaisesta sijaantulosta ei nimittäin voi seurata, että etuuksien saajalle syntyisi lisäoikeuksia suhteessa kolmanteen osapuoleen (tuomio 12.6.2025, Deutsche Rentenversicherung Nord ja BG Verkehr, C‑7/24, EU:C:2025:439, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
53      Kolmanneksi sijaantulo-oikeus kattaa niiden korvausten joukossa, jotka uhrille tai hänen oikeudenomistajilleen myönnetään sen jäsenvaltion lainsäädännössä, jonka alueella vahinko on sattunut, ainoastaan ne, jotka vastaavat etuuksien myöntämisestä vastaavan laitoksen maksamia etuuksia, muttei korvauksia, jotka myönnetään henkisestä kärsimyksestä tai muiden henkilövahingon kaltaisten seikkojen mukaan (tuomio 12.6.2025, Deutsche Rentenversicherung Nord ja BG Verkehr, C‑7/24, EU:C:2025:439, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
54      Näin ollen asetuksen N:o 883/2004 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu jäsenvaltion lainsäädännössä säädetty sijaantulo-oikeus, joka koskee tämän saman lainsäädännön nojalla maksettua etuutta, voi ulottua etuuteen, josta säädetään sen jäsenvaltion lainsäädännössä, jonka alueella liikenneonnettomuuden kaltaisen vahinkotapahtuman taustalla olevat tosiseikat ovat tapahtuneet, jos kyseiset etuudet ovat kohteeltaan ja tarkoitukseltaan riittävästi rinnastettavissa toisiinsa (ks. vastaavasti tuomio 12.6.2025, Deutsche Rentenversicherung Nord ja BG Verkehr, C‑7/24, EU:C:2025:439, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
55      Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että Kroatian oikeudessa ei anneta työnantajalle oikeutta saada tapaturmasta vastuussa olevalta kolmannelta osapuolelta tai tämän vakuutuksenantajalta korvausta palkkaetuuksista, jotka se on maksanut työntekijälle tilapäisen työkyvyttömyyden perusteella, eikä tälle työntekijälle oikeutta tällaisiin etuuksiin, joihin hän voisi vedota tapaturmasta vastuussa olevaa kolmatta osapuolta tai tämän vakuutuksenantajaa vastaan ja jonka osalta työnantaja voisi olla sijaantulija.
56      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen selvityksistä, jotka koskevat Kroatian liikenne- ja sairausvakuutuslainsäädäntöä, sekä Kroatian tasavallan ja komission unionin tuomioistuimelle esittämistä huomautuksista ilmenee erityisesti, että Kroatian oikeuden mukaan työnantaja maksaa työntekijöilleen omista varoistaan palkkaetuuden tilapäisen työkyvyttömyyden 1.–42. päivänä.
Sen sijaan tilapäisen työkyvyttömyyden 43. päivästä alkaen Kroatian pakollista sairausvakuutusta hallinnoiva laitos on velvollinen korvaamaan työnantajalle tämän vaatimuksesta palkkaetuudet, jotka työnantaja on maksanut ja jotka ovat erääntyneet kyseisestä päivästä alkaen. Tämän jälkeen kyseisen laitoksen on puolestaan vaadittava tapaturman aiheuttajaa tai tämän vakuutuksenantajaa korvaamaan sen työnantajalle tällä perusteella maksamat varat.
57      Näin ollen näyttää siltä, että vaikka Kroatian lainsäädännössä ei myönnetä työnantajalle oikeutta vaatia tapaturman aiheuttajalta tai tämän vakuutuksenantajalta korvausta työntekijälle
tilapäisen työkyvyttömyyden 1.–42. päivän ajanjaksolla maksetuista palkkaetuuksista, 43. päivästä alkaen työnantaja voi saada
korvauksen näistä etuuksista laitokselta,
jonka on tämän jälkeen vaadittava tapaturman aiheuttajalta ja tarvittaessa tämän vakuutuksenantajalta korvausta sen työnantajalle tällä perusteella maksamista korvauksista.
58      Kuten komissio huomauttaa, käsiteltävässä tapauksessa palkanmaksun jatkamisesta annetun Saksan lain 3 § näyttää rajoittavan saksalaisen työnantajan velvollisuuden maksaa palkkaetuuksia työntekijälleen sairaudesta johtuvan tilapäisen työkyvyttömyyden vuoksi kuuteen viikkoon eli 42 päivään. Tästä seuraa, että pääasian kanteen kohde näyttää rajoittuvan X:lle hänen tilapäisen työkyvyttömyytensä 1.–42. päivänä maksettuihin palkkaetuuksiin, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava. Näissä olosuhteissa sijaantulosta, johon Baijerin osavaltio vetoaa asetuksen N:o 883/2004
85 artiklan 1 kohdan perusteella, ei voi seurata, kuten tämän tuomion 52 kohdassa on muistutettu, että X:lle syntyisi lisäoikeuksia, joita ei Kroatian oikeudessa tunnusteta, suhteessa kolmanteen osapuoleen, joka on velvollinen korvaamaan tapaturmasta aiheutuneen vahingon, tai tämän vakuutuksenantajaan.
59      Sen sijaan ennakkoratkaisupyynnön sisältämien seikkojen perusteella ei voida katsoa, että pääasiassa olisi kyse myös sellaisten palkkaetuuksien
korvaamisesta, jotka on maksettu tilapäisen työkyvyttömyyden 42. päivän jälkeen, joten kysymys siitä, voisiko Baijerin osavaltio, jos se on maksanut tällaisia korvauksia, vaatia niiden korvaamista laitokselta, joka ei muuten ole osapuolena pääasiassa, tai kolmannen osapuolen, joka on velvollinen korvaamaan onnettomuudesta aiheutuneen vahingon, vakuutuksenantajalta, ei näytä olevan merkityksellinen pääasian ratkaisun kannalta.
60      Edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että
–        asetuksen N:o 883/2004
1 artiklan q alakohdan iv alakohtaa on tulkittava siten, että tässä säännöksessä tarkoitettuun käsitteeseen ”toimivaltainen laitos” voi sisältyä työnantaja, joka on velvollisuuksiaan koskevan järjestelmän nojalla velvollinen maksamaan tämän asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja etuuksia
–        mainitun asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettuun käsitteeseen
”sairausetuudet” voivat sisältyä palkanmaksun jatkamiseksi suoritettavat etuudet, jotka maksetaan jäsenvaltiossa tilapäisen työkyvyttömyyden perusteella sairausloman aikana, joka johtuu toisessa jäsenvaltiossa sattuneesta tapaturmasta, joka ei ole työtapaturma eikä ammattitauti, ja
–        saman asetuksen 85 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että työnantajalla on etuuksien myöntämisestä vastaavana laitoksena oikeus vaatia työntekijälleen toisessa jäsenvaltiossa sattuneen tapaturman perusteella maksamistaan sairausetuuksista korvausta vastuussa olevalta kolmannelta osapuolelta tai tämän vakuutuksenantajalta vain, jos siinä jäsenvaltiossa, jossa tapaturma sattui, on oikeusperusta, joka mahdollistaa korvauksen saamisen näistä etuuksista tai niitä kohteeltaan ja tarkoitukseltaan vastaavista etuuksista.
Oikeudenkäyntikulut
61      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna 22.5.2012 annetulla parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 465/2012, 1 artiklan q alakohdan iv alakohtaa on tulkittava siten, että tässä säännöksessä tarkoitettuun käsitteeseen ”toimivaltainen laitos” voi sisältyä työnantaja, joka on velvollisuuksiaan koskevan järjestelmän nojalla velvollinen maksamaan tämän asetuksen, sellaisena kuin se on muutettuna, 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja etuuksia.
Asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 465/2012, 3 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettuun käsitteeseen ”sairausetuudet” voivat sisältyä palkanmaksun jatkamiseksi suoritettavat etuudet, jotka maksetaan jäsenvaltiossa tilapäisen työkyvyttömyyden perusteella sairausloman aikana, joka johtuu toisessa jäsenvaltiossa sattuneesta tapaturmasta, joka ei ole työtapaturma eikä ammattitauti.
Asetuksen N:o 883/2004 85 artiklan 1 kohtaa, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 465/2012, on tulkittava siten, että työnantajalla on etuuksien myöntämisestä vastaavana laitoksena oikeus vaatia työntekijälleen toisessa jäsenvaltiossa sattuneen tapaturman perusteella maksamistaan sairausetuuksista korvausta vastuussa olevalta kolmannelta osapuolelta tai tämän vakuutuksenantajalta vain, jos siinä jäsenvaltiossa, jossa tapaturma sattui, on oikeusperusta, joka mahdollistaa korvauksen saamisen näistä etuuksista tai niitä kohteeltaan ja tarkoitukseltaan vastaavista etuuksista.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: kroaatti.