62016TJ0573_RES
Věc T‑573/16
(zveřejnění formou výňatků)
PT
v.
Evropská investiční banka
Rozsudek Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 3. července 2019
„Veřejná služba – Zaměstnanci EIB – Organizační struktura – Zproštění výkonu služby – Přístup k elektronické poště a počítačovému připojení – Postup před zahájením soudního řízení – Přípustnost – Právní jistota – Právo být vyslechnut – Presumpce neviny – Závěrečná zpráva OLAF – Povinnost uvést odůvodnění – Odpovědnost – Majetková újma – Nemajetková újma“
Právo Evropské unie – Zásady – Právní jistota – Unijní právní úprava – Požadavek na jasnost a předvídatelnost
(viz body 233–237)
Úředníci – Zaměstnanci Evropské investiční banky – Organizační struktura – Zproštění pracovníka výkonu služby – Rozhodnutí, kterými je pracovník osvobozen od svých pracovních povinností, aniž upřesňují použitelný právní základ nebo pracovníkovi umožňují určit jeho časovou působnost – Nepřípustnost – Porušení zásady právní jistoty
(Pracovní řád zaměstnanců Evropské investiční banky, články 16, 22, 23 a 39)
(viz body 238–258)
Shrnutí
V rozsudku PT v. EIB (T‑573/16), který byl vydán dne 3. července 2019, Tribunál vyhověl žalobě zaměstnance Evropské investiční banky (EIB) proti rozhodnutím, kterými ho EIB „zprostila výkonu služby“ v celkové délce více než dvou a půl roku, a zamezila mu přístup k jeho elektronické poště a k počítačovému připojení EIB. Tribunál ve svém rozhodnutí zrušil napadená rozhodnutí a uložil EIB povinnost zaplatit náhradu škody ve výši 25000 eur z titulu nemajetkové újmy utrpěné v důsledku těchto rozhodnutí.
Žalobce byl předmětem několika rozhodnutí, která mu po delší dobu zcela znemožňovala vykonávat jeho pracovní povinnosti při zachování jeho platu. Cílem těchto rozhodnutí bylo jednak usnadnit obnovení normálního stavu v kontextu napětí, které škodilo řádnému fungování útvaru, ke kterému byl žalobce přidělen, a jednak zajistit klidný průběh vyšetřování ve věci obvinění z vydírání a pokusu o vydírání vznesených proti žalobci, nebo umožnit administrativě, aby vyvodila důsledky ze zpráv o vyšetřování, které z nich vyplynuly. Ve své žalobě se žalobce dovolával porušení zásady právní jistoty a povinnosti uvést odůvodnění v rozsahu, v němž nebyl s to pochopit dopad na práva a povinnosti čtyř z těchto rozhodnutí, o nichž tvrdil, že obsahují pojmy a výrazy, jejichž přesný rozsah ani smysl nebyl s to posoudit, a v případě prvních dvou z těchto rozhodnutí, že neuváděla použitý právní základ.
Pokud jde nejprve o slučitelnost neurčení právního základu použitého v prvních dvou rozhodnutích se zásadou právní jistoty a s povinností uvést odůvodnění, Tribunál uvedl, že posledně uvedená rozhodnutí neobsahují žádné právní ustanovení, ani informace, které by mohly umožnit žalobci určit takový právní základ. V tomto ohledu Tribunál poznamenal, že samotný pojem „zproštění výkonu služby“ nemá výslovný právní základ v žádném textu práva Evropské unie a že nebylo prokázáno, že by zproštění výkonu služby bylo běžnou praxí nebo že by vůbec bylo známou praxí zejména v EIB a obecně v rámci unijních orgánů. Tribunál rovněž konstatoval, že EIB po dlouhou dobu neodpověděla na žádosti žalobce o objasnění ohledně použitého právního základu, přičemž ho pouze informovala o tom, že jeho zproštění výkonu služby není dočasným zproštěním výkonu služby. Tribunál na základě toho dospěl k závěru, že první dvě rozhodnutí jsou stižena porušením zásady právní jistoty a nedostatkem odůvodnění.
Pokud jde dále o otázku, v jakém rozsahu ukládá zásada právní jistoty orgánu nebo instituci Unie povinnost, aby byla upřesněna délka takového individuálního opatření, jako je zproštění výkonu služby, jehož předmětem byl žalobce, Tribunál konstatoval, že je na EIB, aby žalobci umožnila s dostatečnou mírou přesnosti posoudit dobu, po kterou bylo zamýšleno zprostit ho výkonu služby. Tento požadavek byl o to naléhavější, že takové zproštění výkonu služby, které trvá delší dobu, jako je zproštění výkonu služby, jehož předmětem byl žalobce, nejenže se rovná rozhodnutí o dočasném zproštění výkonu služby v tom, že mu znemožňuje vykonávat své pracovní povinnosti, nýbrž i může mít významné nepříznivé důsledky na jeho profesní, administrativní a finanční situaci. Jelikož takové zproštění výkonu služby zakazuje dotyčné osobě pracovat, znemožňuje jí totiž, aby byla užitečně hodnocena, a v důsledku toho získala nárok na vyplácení prémií nebo také, aby byla povýšena podle zásluh. Vzhledem k tomu, že dotyčné osobě není přidělován žádný úkol, může se navíc dovolávat porušení svých nemajetkových zájmů a zásady souladu mezi platovou třídou a pracovním místem. Na rozdíl od rozhodnutí o dočasném zproštění výkonu služby, jehož maximální délka činí tři měsíce s výjimkou trestních řízení, nepodléhala třetí a čtvrté rozhodnutí žádným časovým omezením. Tato rozhodnutí zajisté připomínala dočasnou povahu zproštění výkonu služby a v podstatě uváděla, že jeho ukončení je podmíněno vznikem budoucí události, a sice vypracováním zprávy o vyšetřování Evropského úřadu pro boj proti podvodům. Datum vzniku takové události nicméně nebylo možno s dostatečnou mírou přesnosti určit. Tribunál na základě toho dospěl k závěru, že třetí a čtvrté rozhodnutí je stiženo porušením zásady právní jistoty.