62003CJ0283_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci C‑283/03,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES podaná rozhodnutím College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nizozemsko) ze dne 27. června 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 30. června 2003, v řízení
A. H. Kuipers
proti
Productschap Zuivel,
SOUDNÍ DVŮR (první senát),
ve složení P. Jann, předseda senátu, K. Lenaerts, J. N. Cunha Rodrigues, K. Schiemann (zpravodaj) a M. Ilešič, soudci,
generální advokátka: J. Kokott,
vedoucí soudní kanceláře: M.-F. Contet, vrchní rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 28. října 2004,
s ohledem na vyjádření předložená:
– za A. H. Kuipers A. Noordhuisem, advocaat,
– za Productschap Zuivel a nizozemskou vládu H. G. Sevenster a J. van Bakel, jako zmocněnci,
– za Komisi Evropských společenství T. van Rijn, A. Stobiecka-Kuik a H. van Vliet, jako zmocněnci, ve spolupráci s M. van der Woud, advocaat,
po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 16. prosince 2004,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky (Úř. věst. L 148, s. 13), ve znění nařízení Rady (ES) č. 1538/95 ze dne 29. června 1995 (Úř. věst L 148, s. 17, dále jen „nařízení č. 804/68“), jakož i článku 92 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 87 ES) a článku 93 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 88 ES).
2. Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi A. H. Kuipers a Productschap Zuivel (Trhový svaz mléka a mléčných výrobků) ohledně srážek provedených posledně jmenovaným v červenci a v srpnu roku 1995 z ceny, která měla být zaplacena A. H. Kuipersovi za dodávky syrového mléka.
Právní rámec
Právní úprava Společenství
3. Podle článku 3 nařízení č. 804/68:
„1. Každoročně před 1. srpnem se pro Společenství stanoví směrná cena mléka na hospodářský rok pro mléko, začínající v následujícím kalendářním roce.
[…]
2. Směrná cena je cena mléka očekávaná za celkové množství mléka prodaného producenty v hospodářském roce pro mléko odpovídající možnostem odbytu, které se nabízejí na trhu Společenství a na vnějších trzích.
3. Směrná cena se stanoví u mléka s obsahem tuku 3,7 % dodávaného do mlékáren.
4. Směrná cena se stanoví v souladu s postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy“. ( neoficiální překlad ).
4. Článek 5 nařízení č. 804/68 stanoví:
„Zároveň se směrnou cenou mléka a v souladu se stejným postupem se každý rok stanoví intervenční cena pro máslo a pro sušené odstředěné mléko.“ ( neoficiální překlad )
5. Článek 23 nařízení č. 804/68 zní takto:
„Pokud toto nařízení nestanoví jinak, použijí se na výrobu výrobků uvedených v článku 1 a na obchod s těmito výrobky články 92 až 94 Smlouvy.“ ( neoficiální překlad )
6. Článek 24 téhož nařízení zní takto:
„1. S výhradou čl. 92 odst. 2 Smlouvy jsou zakázány podpory, jejichž výše je stanovena na základě ceny nebo množství výrobků uvedených v článku 1.
2. Vnitrostátní opatření umožňující vyrovnání cen výrobků uvedených v článku 1 jsou rovněž zakázána.“( neoficiální překlad )
7. Podle článku 5 nařízení Rady (EHS) č. 1411/71 ze dne 29. června 1971 o stanovení doplňujících předpisů o společné organizaci trhu v odvětví mléka a mléčných výrobků ohledně výrobků spadajících pod položku 04.01 společného celního sazebníku (Úř. věst. L 148, s. 4):
„1. Aniž jsou dotčeny požadavky týkající se ochrany veřejného zdraví týkající se mléka určeného k lidské výživě, mohou konzumní mléko s výjimkou odstředěného mléka ve Společenství vyrábět pouze mlékárny.
Na mléko používané k výrobě konzumního mléka musí být použit systém plateb diferencovaných podle jakosti. Tento systém musí zabezpečit, aby mléko používané jako surovina pro výrobu konzumního mléka splňovalo určité předpoklady ohledně jakosti, včetně složení.
[…]
3. Rada na základě návrhu Komise v souladu s hlasovacím postupem stanoveným v čl. 43 odst. 2 Smlouvy stanoví obecná prováděcí pravidla odstavce 1.
4. Způsoby uplatňování odstavce 1 jsou stanoveny v souladu s postupem podle článku 30 nařízení (EHS) č. 804/68.“ ( neoficiální překlad )
Nizozemská právní úprava týkající se plateb za odstředěné mléko diferencovaných podle jakosti
8. Článek 2 zákona o jakosti zemědělských produktů (Landbouwkwaliteitswet, Staatsblad
1971, s. 371), ve znění zákona ze dne 23. prosince 1993 ( Staatsblad
1993, s. 690), povoluje vydání předpisů o jakosti zemědělských produktů, mezi nimi mléka a mléčných výrobků, určených na podporu odbytu posledně uvedených. Tato právní úprava se může zejména týkat „plateb diferencovaných podle jakosti produktů“.
9. Článek 3 odst. 1 vyhlášky o jakosti zemědělských produktů: syrového mléka a o přípravě mléčných výrobků (Landbouwkwaliteitsbesluit rauwe melk en zuivelbereiding, Staatsblad
1994, s. 63), ve znění nařízení ze dne 26. června 1995 ( Nederlandse Staatscourant
1995, s. 122, dále jen „vyhláška o jakosti zemědělských produktů“), stanoví:
„Pro syrové mléko, tepelně ošetřené konzumní mléko a mléčné výrobky, může náš ministr stanovit předpisy týkající se:
a. […] pokud jde o syrové mléko, plateb diferencovaných podle jakosti;
[…]
c. povinnosti pro některé přidružené podniky zaplatit COKZ [Centraal Orgaan voor Kwaliteitsaangelegenheden in de Zuivel (Ústřední orgán pro záležitosti jakosti mléčných výrobků)] uplatněné srážky a jiné srážky vázané na jakost syrového mléka, jakož i povinnosti COKZ zaplatit některým hospodářstvím příplatky v závislosti na jakosti syrového mléka.“
10. Podle článku 4 vyhlášky o jakosti zemědělských produktů může nicméně ministr rozhodnout, že předpisy uvedené v čl. 3 odst. 1 téže vyhlášky přijme ředitelství Productschap, úřadu zřízeného zákonem o organizaci podniků (Wet op de Bedrijfsorganisatie), který sdružuje podniky podle produktů.
11. Nařízení o jakosti zemědělských produktů: placení ceny za mlékárenské mléko podle jakosti (Landbouwkwaliteitsregeling uitbetaling van boerderijmelk naar kwaliteit, Nederlandse Staatscourant
1994, s. 25), bylo přijato Staatssecretaris van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij (ministr pro zemědělství, péči o krajinu a rybářství). Článek 2 tohoto nařízení zmocňuje Productschap Zuivel (Trhový svaz mléka a mléčných výrobků, dále jen „Productschap“) ke stanovení, prostřednictvím nařízení, pravidel týkajících se plateb diferencovaných podle jakosti mlékárenského mléka, zejména pokud jde o „srážky, jakož i příplatky podle jakosti“.
12. Ředitelství Productschap přijalo v roce 1994 nařízení o jakosti zemědělských produktů: platba ceny podle jakosti (Landbouwkwaliteitsverordening 1994, Uitbetaling van boerderijmelk naar kwaliteit, PBO blad
1994, afl. n° 9, dále jen „nařízení z roku 1994“). Článek 2 odst. 1 uvedeného nařízení zní takto:
„Odběratel mlékárenského mléka je povinen zaplatit dotčeným chovatelům mléčného skotu cenu za toto mléko podle jakosti a dodržovat přitom ustanovení tohoto nařízení nebo ustanovení přijatých na základě tohoto nařízení.“
13. Článek 10 odst. 1 nařízení z roku 1994 stanoví:
„Výsledky kontroly jakosti jsou hodnoceny stanicí kontroly mléka na základě úpravy vydané předsedou nadace po vyslechnutí nadace COKZ, která zahrnuje normy, srážkové body a cenové srážky, které je třeba stanovit.“
14. Podle článku 11 nařízení z roku 1994:
„1. Odběratelé mlékárenského mléka jsou povinni platit příplatek za jakost chovatelům mléčného skotu, kterým v určeném období dvanácti týdnů nebyl udělen více než jeden srážkový bod a v jejichž mléce nebyla prokázána žádná z látek cizích mléku, které brání množení bakterií […]
2. Výše příplatku za jakost se stanoví za každých 100 kilogramů mléka vztahujícího se na oblast určenou předsedou nadace po vyslechnutí nadace COKZ tak, aby celková částka příplatku za jakost za dotčené časové období přesně nebo přibližně odpovídala celkové částce zadržených cenových srážek.“
15. Rozhodnutím ze dne 14. února 1995 určil předseda Productschap celé území Nizozemska jako oblast ve smyslu čl. 11 odst. 2 nařízení z roku 1994.
16. Článek 12 téhož nařízení stanoví:
„Za každé období namátkové kontroly je odběratel mlékárenského mléka povinen ohledně celkového množství dodaného mlékárenského mléka dotčeného chovatele mléčného skotu v dotyčném období zadržet na základě celkového počtu udělených srážkových bodů cenovou srážku stanovenou předsedou nadace po vyslechnutí nadace COKZ, jakož i případné cenové srážky vztahující se na jednotlivé dodávky z důvodu obsahu mléku cizích látek, které brání množení bakterií.“
17. Usnesení o zjištění četnosti kontrol jakosti a posouzení jejich výsledků (Besluit vaststelling frequentie en beoordeling resultaten kwaliteitsonderzoek, ve znění usnesení ze dne 19. července 1994 a ze dne 15. února 1995), přijaté předsedou Productschap, stanoví zejména cenové srážky, které je třeba stanovit.
18. V písemných vyjádřeních se nizozemská vláda a Productschap v tomto ohledu vyjádřily, že srážkové body se uplatňují v závislosti na míře, v jaké se dodávané mléko odchyluje od normy, přičemž sama cenová srážka je stanovena ve výši 0,02 NLG na kilogram mléka a bod. Odchylně od této sazby se uplatní srážka ve výši 0,50 NLG na kilogram dodávaného mléka, v němž byla zjištěna přítomnost antibiotik.
19. Nizozemská vláda a Productschap rovněž uvedli, že aby bylo COKZ umožněno vypočítat výši příplatků za jakost na 100 kilogramů dodávaného mléka, poskytují mu mlékárny za každé období namátkové kontroly a za každého producenta mléka údaje týkající se dodávaného mléka, srážkových bodů a výše srážek během uvedeného období. Po provedení uvedeného výpočtu COKZ informuje každou mlékárnu o celkové výši příplatků za jakost, které musí vyplatit. Zadrží-li mlékárna v určitém období na cenových srážkách celkově více, než má vyplatit na příplatcích za jakost, odvede rozdíl COKZ, která jej přerozdělí mlékárnám, které musely vyplatit na příplatcích vyšší částku, než jakou zadržely na srážkách.
Spor v původním řízení a předběžné otázky
20. A. H. Kuipers je chovatelem mléčného skotu usazeným v Nizozemsku. Po několika dodávkách mléka mlékárně De Kievit jej tato informovala dopisy ze dne 24. a 28. července 1995, jakož i 8. a 15. srpna 1995, že vzhledem k přítomnosti antibiotik v dodávaném mléce provedla zadržení srážky z ceny za uvedené dodávky ve výši 0,50 NLG za kilogram, na základě článku 12 nařízení z roku 1994.
21. Vzhledem k tomu, že stížnost podaná A. H. Kuipersem proti uvedenému rozhodnutí byla zamítnuta příslušným orgánem COKZ, A. H. Kuipers napadl jeho stanovisko před Arrondissementsrechtbank te Groningen. Uvedený soud se rozhodnutím ze dne 20. dubna 1999 prohlásil za nepříslušný k rozhodnutí sporu.
22. Posledně jmenované rozhodnutí bylo zrušeno Raad van State, který rozsudkem ze dne 16. května 2000 rovněž zrušil rozhodnutí přijatá orgány COKZ a nařídil předání původní stížnosti podané A. H. Kuipersem Productschap, jedinému orgánu příslušnému k rozhodnutí.
23. V uvedeném rozsudku Raad van State zejména upřesnil, že „v [nařízení z roku 1994] […] článek 12 sice opravňuje mlékárnu zadržet srážku z celkového množství mlékárenského mléka dodaného chovateli mléčného skotu během daného období […] a článek 11 ji rovněž zmocňuje vyplatit příplatek za jakost, ale podle uvedeného nařízení rozhodnutí týkající se těchto výplat a srážek přísluší [Productschap]. Nařízení bylo přijato ředitelstvím [Productschap] a toto ředitelství uložilo mlékárně povinnosti, které jsou v něm uvedeny. Z článku 12 vyplývá, že předseda Productschap určuje srážky, které mají být zadrženy. Systém norem a srážek, které mají být vyměřeny, je rovněž stanoven předsedou. Mlékárna se omezuje na poskytování finanční a administrativní pomoci jakožto smluvní strana na trhu s mléčnými výrobky. Nemá veřejnoprávní pravomoc určit právní postavení (práva nebo povinnosti) jiných právních subjektů“.
24. Rozhodnutím ze dne 20. prosince 2000 prohlásil Productschap stížnost A. H. Kuiperse za neopodstatněnou. Posledně jmenovaný tedy podal žalobu proti uvedenému rozhodnutí před College van Beroep voor het bedrijfsleven.
25. Uvedený soud je především toho názoru, že zadržení srážek provedené mlékárnou De Kievit z plateb A. H. Kuipersovi musí být přičteno Productschap.
26. Dále se domnívá, že nizozemská právní úprava o platbách za syrové mléko diferencovaných podle jakosti neporušuje ani nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu (Úř. věst. L 224, s. 1; Zvl. vyd. 03/01, s. 111), ani směrnici Rady 92/46/EHS ze dne 16. června 1992 o hygienických předpisech pro produkci syrového mléka, tepelně ošetřeného mléka a mléčných výrobků a jejich uvedení na trh (Úř. věst. L 268, s. 1; Zvl. vyd. 03/13, s. 103), a ani směrnici Rady 92/47/EHS ze dne 16. června 1992 o poskytnutí časově a obsahově omezených výjimek ze zvláštních hygienických předpisů Společenství pro produkci syrového mléka a mléčných výrobků a jejich uvedení na trh (Úř. věst. L 268, s. 33). Podle jejího názoru tyto akty Společenství totiž nevylučují, aby syrové mléko odpovídající normám takto stanoveným bylo přesto diferencováno podle své jakosti, za účelem stanovení ceny, která má být zaplacena producentovi.
27. Konečně, předkládající soud je toho názoru, že uvedená vnitrostátní právní úprava neporušuje dále nařízení č. 1411/71. Podle něj totiž článek 5 uvedeného nařízení ukládá členským státům zavést systém plateb diferencovaných podle jakosti, pokud jde o mléko používané při výrobě konzumního mléka, a ani litera ani duch uvedeného ustanovení neumožňuje dospět k názoru, že jeho cíl, totiž nabízet konzumní výrobky vysoké kvality, nemůže být rovněž sledován vnitrostátními systémy plateb diferencovaných podle jakosti, vztahujících se na mléko určené k výrobě jiných mléčných výrobků.
28. College van Beroep voor het bedrijfsleven má naopak pochybnosti, pokud jde o slučitelnost takové vnitrostátní právní úpravy s nařízením č. 804/68, jednak vzhledem k dopadu, jaký může mít na společný systém cen zřízený uvedeným nařízením a jednak na skutečnost, že by tato vnitrostátní právní úprava mohla vést k vyrovnávání cen mléčných výrobků zakázanému čl. 24 odst. 2 uvedeného nařízení, nebo být podporou určenou v závislosti na ceně či množství dodaného mléka, zakázanou odstavcem 1 uvedeného článku.
29. Předkládající soud se rovněž ptá, zda příplatky zavedené uvedenou vnitrostátní právní úpravou jsou podporami ve smyslu článku 92 Smlouvy a zda měla být tato právní úprava z tohoto důvodu oznámena Komisi, jak stanoví čl. 93 odst. 3 Smlouvy.
30. Za těchto podmínek se College van Beroep voor het bedrijfsleven rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1) Je vnitrostátní úprava cenových srážek nebo příplatků za jakost u syrového mléka dodávaného mlékárně, jako je právní úprava dotčená v projednávaném případě, slučitelná s nařízením (EHS) č. 804/68 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky, zvláště se zákazem „vyrovnání cen“ ve smyslu čl. 24 odst. 2 tohoto nařízení […]?
2) Je vnitrostátní úprava příplatků k ceně za jakost syrového mléka dodávaného mlékárně, jako je právní úprava dotčená v projednávaném případě, slučitelná se zákazem podpor v čl. 24 odst. 1 nařízení (EHS) č. 804/68?
3) Pokud bude odpověď na druhou otázku kladná: je třeba takovou vnitrostátní úpravu považovat za podporu, před jejímž poskytnutím je třeba podle čl. 93 odst. 3 Smlouvy o ES […] předem informovat Komisi?“
K pořadí, v jakém musí být otázky projednány
31. Jak vyplývá z otázek položených předkládajícím soudem, posledně jmenovaný žádá o přezkoumání vnitrostátní úpravy dotčené v původním řízení s ohledem na různá ustanovení práva Společenství.
32. V tomto ohledu je třeba připomenout, že v případě sporu v oblasti zemědělství upravené společnou organizací trhu je namístě přednostně přezkoumat vznesený problém z tohoto úhlu pohledu, vzhledem k přednosti zajištěné čl. 38 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní po změně čl. 32 odst. 2 ES) specifickým ustanovením přijatým v rámci společné zemědělské politiky vůči obecným ustanovením Smlouvy týkajícím se zřízení společného trhu (rozsudek ze dne 26. června 1979, Mc Carren, C‑177/78, Recueil, s. 2161, bod 9).
33. Použitá na projednávanou věc tato koncepce znamená, že je třeba na prvním místě ve skutečnosti přezkoumat první a druhou otázku týkající se úpravy společných cen zavedené nařízením č. 804/68 a čl. 24 odst. 1 a 2 uvedeného nařízení, tedy ustanovení, která jsou nedílnou součástí společné organizace trhu zavedené tímto nařízením (viz obdobně výše uvedený rozsudek Mc Carren, bod 10).
34. Tento způsob projednání otázek je třeba přijmout i na základě jiné úvahy. Na základě článku 42 Smlouvy o ES (nyní článek 36 ES) se ustanovení hlavy VI kapitoly 1 uvedené smlouvy týkající se pravidel hospodářské soutěže vztahují na zemědělskou produkci a obchod zemědělskými produkty pouze v rozsahu, který stanoví Rada v rámci ustanovení přijatých pro organizaci zemědělského trhu. V tomto ohledu článek 23 nařízení č. 804/68 stanoví, že pokud toto nařízení nestanoví jinak, použijí se na výrobu výrobků zahrnutých tímto nařízením a na obchod s těmito výrobky články 92 až 94 Smlouvy (nyní článek 89 ES). Z uvedeného článku 23 vyplývá, že články 92 až 94 Smlouvy jsou plně použitelné na odvětví mléka a mléčných výrobků, přičemž však tato použitelnost podléhá ustanovením uvedeného nařízení upravujícím společnou organizaci trhu. Jinými slovy, odvolání se členského státu na ustanovení článků 92 až 94 o podporách nemůže mít přednost před ustanoveními nařízení, která se týkají organizace uvedeného odvětví trhu (viz obdobně, výše uvedený rozsudek Mc Carren, bod 11).
35. Z toho vyplývá, že případná nutnost přezkoumat třetí otázku, která má za cíl posoudit vnitrostátní úpravu dotčenou v původním řízení z úhlu pohledu článků 92 až 94 Smlouvy, závisí na odpovědi na první dvě otázky předkládajícího soudu.
K první otázce
36. Jak vyplývá zejména z odůvodnění předkládacího rozhodnutí, je podstatou první otázky určit, jednak zda systém společných cen zavedený nařízením č. 804/68, brání vnitrostátní úpravě takové, jako je úprava popsaná v bodech 8 až 19 tohoto rozsudku (dále jen „vnitrostátní úprava dotčená v původním řízení“), která stanoví, že mlékárny zadrží srážky z ceny, která má být zaplacena chovatelům mléčného skotu, nebo jim vyplatí příplatky v závislosti na jakosti syrového mléka, které dodají, a jednak, zda má být čl. 24 odst. 2 uvedeného nařízení vykládán v tom smyslu, že taková vnitrostátní úprava je opatřením, které umožňuje „vyrovnání cen výrobků uvedených v článku 1“ téhož nařízení, což je uvedeným ustanovením zakázáno.
K první části první otázky
37. Pokud jde o první část první otázky týkající se dosahu úpravy společných cen zavedené nařízením č. 804/68, je třeba bez dalšího připomenout, jak konstatovala generální advokátka v bodě 32 svého stanoviska, že z ustálené judikatury vyplývá, že existuje-li v dané oblasti nařízení stanovící společnou organizaci trhu, členské státy jsou povinny zdržet se všech opatření odchylujících se od této organizace nebo zasahujících do ní. Se společnou organizací trhu jsou neslučitelné také předpisy, které brání jejímu řádnému fungování, i když dotyčná oblast nebyla touto organizací trhu taxativně upravena (viz zejména rozsudek ze dne 19. března 1998, Compassion in World Farming, C‑1/96, Recueil, s. I‑1251, bod 41, a tam uvedená judikatura).
38. Nizozemská vláda a Productschap se nicméně dovolávají rovněž ustálené judikatury Soudního dvora, podle které zřízení společné organizace zemědělského trhu podle článku 40 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 34 ES) nemá za následek odejmutí zemědělských producentů veškeré vnitrostátní úpravě, která sleduje jiné cíle, než jsou zahrnuty ve společné organizaci, ale která působením na podmínky produkce může mít dopad na objem nebo množství vnitrostátní produkce, a tím na fungování společného trhu v daném odvětví (viz rozsudek ze dne 1. dubna 1982, Holdijk a další, C‑141/81 až 143/81, Recueil, s. 1299, bod 12; rozsudek ze dne 6. října 1987, Nertsvoederfabriek Nederland, C‑118/86, Recueil, s. 3883, bod 12, a rozsudek ze dne 18. prosince 1997, Annibaldi, C‑309/96, Recueil, s. I‑7493, bod 20), a uplatňují, že pravidla stanovená vnitrostátní úpravou dotčenou v původním řízení mají jediný cíl, a to pobízet chovatele mléčného skotu, aby dodávali pouze jakostní mléko, a tím je podporován jeho odbyt.
39. Uvedená vláda a Productschap konkrétněji zdůrazňují, že Soudní dvůr připustil za existence vnitrostátních opatření o jakosti výrobků, která obsahovala zákaz vyrábět jakostní sýry jiné, než byly stanovené vnitrostátní úpravou, že za neexistence jakékoli úpravy Společenství týkající se jakosti sýrových výrobků je členským státům ponechána pravomoc uložit taková pravidla producentům sýru usazeným na jejich území (rozsudek ze dne 7. února 1984, Jongeneel Kaas a další, C‑237/82, Recueil, s. 483, body 12 až 14).
40. Nizozemská vláda a Productschap ostatně připomínají, že směrná cena podle článku 3 nařízení č. 804/68 je politickým cílem na úrovni Společenství a nezaručuje všem producentům ve všech členských státech, že dosáhnou zisku odpovídajícího uvedené směrné ceně (rozsudek ze dne 9. září 2003, Milk Marque a National Farmers’ Union, C‑137/00, Recueil, s. I‑7975, bod 88).
41. Nicméně je nutné konstatovat, že zásady plynoucí z judikatury připomenuté nizozemskou vládou a Productschap nezpochybňují skutečnost, že jedním ze základních cílů společné organizace trhu v odvětví mléka a mléčných výrobků zřízené nařízením č. 804/68 je zajistit producentům mléka cenu za výrobek blížící se směrné ceně a že mechanismy zavedené uvedeným nařízením a určené k dosažení uvedeného cíle – mezi nimi zejména figuruje režim intervenční ceny stanovený článkem 5 uvedeného nařízení pro některé odvozené výrobky, jakož i dovozní srážky a vývozní náhrady – zůstávají ve výlučné pravomoci Společenství (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 6. listopadu 1979, Toffoli a další, C‑10/79, Recueil, s. 3301, bod 11).
42. Zásady plynoucí z judikatury připomenuté nizozemskou vládou a Productschap nemohou navíc zpochybnit posouzení, podle kterého v oblastech zahrnutých do společné organizace trhu, a tím spíše, zakládá-li se tato organizace na společném systému cen, členské státy již nemohou zasahovat jednostranně přijatými vnitrostátními ustanoveními do mechanismu tvorby ceny upravených v téže fázi produkce společnou organizací (výše uvedené rozsudky Toffoli a další, bod 12; ze dne 7. února 1984, Komise v. Itálie, C‑166/82, Recueil, s. 459, bod 5; ze dne 21. června 1988, Komise v. Řecko, C‑127/87, Recueil, s. 3333, bod 8, jakož i výše uvedený Milk Marque a National Farmers’ Union, bod 63).
43. Jak sice připomínají uvedená vláda a Productschap, Soudní dvůr rozhodl, že nelze kvalifikovat jako opatření zasahující do mechanismu tvorby cen upravených společnou organizací trhu, ve smyslu judikatury uvedené v předchozím bodě, vnitrostátní opatření směřující k vyloučení narušení hospodářské soutěže plynoucí ze zneužití silného postavení, které zemědělské družstvo zaujímá na vnitrostátním trhu tím, že je omezena moc posledně jmenovaného na uvedeném trhu, jakož i jeho možnost zvyšovat cenu mléka producentů, kteří jsou jeho členy, nad úroveň posouzenou jako konkurenční. Opatření tohoto typu totiž nezasahují jako taková v rámci tvorby ceny, ale mají za cíl chránit řádné fungování cenových mechanismů za účelem dosažení takové cenové úrovně, která je v zájmu jak producentů, tak i spotřebitelů (výše uvedený rozsudek Milk Marque a National Farmers’ Union, body 64, 84 a 86).
44. V projednávaném případě je nicméně nutno se domnívat, že na rozdíl od opatření dotčených ve věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek Milk Marque a National Farmers’ Union, nebo od zákazů výroby sýrů neodpovídajících určitým normám jakosti, o kterých Soudní dvůr vydal výše uvedený rozsudek Jongeneel Kaas a další, vnitrostátní úprava dotčená v původním řízení představuje, bez ohledu na její údajný nebo zdánlivý účel, takovýto zásah v rámci mechanismu tvorby cen upravených společnou organizací. Uvedená úprava totiž ukládá všem mlékárnám jednak zadržet srážku z ceny obvykle náležející chovateli mléčného skotu, jakmile se zdá, že dodané mléko nesplňuje některá kritéria jakosti, a jednak vyplácet chovateli, jakmile mléko uvedená kritéria splňuje, příplatek za 100 kilogramů dodaného mléka, který se přičítá k ceně obvykle náležející tomuto chovateli a který je financován z celkové částky srážek zadržených nizozemskými mlékárnami z důvodu dodávek mléka nižší jakosti.
45. Uvedená úprava má tedy za následek předchozí stanovení určitých faktorů zohledněných při konečném stanovení ceny, kterou má mlékárna zaplatit každému chovateli mléčného skotu, který jí dodává mléko.
46. Mimoto, jak již rozhodl Soudní dvůr, zásadním cílem mechanismů společné organizace trhu s mlékem a mléčnými výrobky je dosáhnout cenové úrovně ve fázích výroby a velkoobchodu, která zohlední jak zájmy celé produkce Společenství v daném odvětví, tak zájmy spotřebitelů, a která zajistí zásobování, aniž by podněcovala nadbytečnou produkci (viz rozsudek ze dne 10. března 1981, Irish Creamery Milk Suppliers Association a další, C‑36/80 a C‑71/80, Recueil, s. 735, bod 20, a výše uvedený rozsudek Milk Marque a National Farmers’ Union, bod 85).
47. Přitom vyplácení takových příplatků, jaké stanoví vnitrostátní úprava dotčená v původním řízení, všem chovatelům mléčného skotu v Nizozemsku, kteří dodali mléko běžné jakosti, je zvláště způsobilé poškodit uvedené cíle tím, že dané chovatele zvýhodní. Je třeba v tomto ohledu ostatně připomenout, že směrná cena uvedená v článku 3 nařízení č. 804/68 je stanovená s ohledem na normalizované mléko, připuštěné jako obvyklé pro celé Společenství (rozsudek ze dne 9. července 1985, Bozzetti, C‑179/84, Recueil, s. 2301, bod 33).
48. Mimoto, jak právem uplatňuje Komise, vnitrostátní úprava dotčená v původním řízení narušuje mechanismus cen, jelikož, pokud jde o mléko, které nesplňuje některá kritéria a které proto může být méně vhodné k dalšímu zpracování a pro mlékárny má menší užitnou hodnotu, stanoví srážku z ceny, ze které nemají prospěch mlékárny, ale chovatelé mléčného skotu, kteří dodali mléko běžné jakosti, a tak mlékárny nesou náklady vzniklé nižší kvalitou mléka, které nabyly.
49. Rovněž je třeba připomenout, že fungování společné organizace trhu a zejména tvorba cen produkce musejí být v zásadě upraveny obecnými ustanoveními práva Společenství tak, jak byla stanovena obecnou právní úpravou a ročně přizpůsobena, takže je každý zvláštní zásah do tohoto fungování striktně omezen na výslovně stanovené případy (rozsudek ze dne 25. května 1977, Cucchi, C‑77/76, Recueil, s. 987, bod 31).
50. Pokud jde v tomto ohledu o skutečnost, že čl. 5 odst. 1 nařízení č. 1411/71 stanoví, že na mléko používané k výrobě konzumního mléka musí být použit systém plateb diferencovaných podle jakosti, je třeba uvést, že uplatňování uvedeného ustanovení, jak vyplývá z odstavce 3 uvedeného článku, podléhá pozdějšímu vypracování Radou obecných prováděcích pravidel k uplatňovaní uvedeného odstavce 1. Přitom, jak právem uvedla Komise, taková pravidla nebyla Radou nikdy přijata.
51. Je sice možné v čl. 5 nařízení č. 1411/71 spatřit záměr zákonodárce Společenství zřídit takový cenový systém, pokud jde o mléko používané k výrobě konzumního mléka, které, jak vyplývá z třetího bodu odůvodnění téhož nařízení, je vysoce důležité jakožto základní potravina celé populace a podléhá zvláštním požadavkům jakosti.
52. Zdá se nicméně, že při neexistenci prováděcích pravidel Společenství stanovených v čl. 5 odst. 3 uvedeného nařízení, nelze zavést takový systém, který by se, na rozdíl od vnitrostátní úpravy dotčené v původním řízení, týkal navíc jen mléka určeného pro výrobu konzumního mléka, a nikoli jiných mléčných výrobků.
53. Z výše uvedeného vyplývá, že, jak právem tvrdila Komise a A. H. Kuipers, na první část první otázky je namístě odpovědět tak, že společný systém cen, na kterém se zakládá společná organizace trhu v odvětví mléka a mléčných výrobků zřízená nařízením č. 804/68, brání tomu, aby členské státy jednostranně přijaly ustanovení zasahující do mechanismu tvorby cen, upravených ve stejné fázi výroby společnou organizací. To je případ úpravy dotčené v původním řízení, která bez ohledu na svůj údajný nebo zdánlivý účel zavádí mechanismus, podle kterého:
– jednak mlékárny musejí zadržet srážku z ceny jim dodaného mléka, pokud neodpovídá některým kritériím jakosti, a
– jednak je takto zadržená částka v průběhu daného období všemi mlékárnami shromážděna, po případných finančních transakcích mezi mlékárnami, a to před znovurozdělením ve formě příplatků ve stejné výši vyplacených každou mlékárnou na 100 kilogramů mléka, které jim bylo dodáno v průběhu uvedeného období, pouze těm chovatelům mléčného skotu, kteří dodali mléko odpovídající uvedeným kritériím jakosti.
K druhé části první otázky
54. Odpověď na první část první otázky ukazuje, že cenový systém zřízený nařízením č. 804/68 brání zavedení vnitrostátní úpravy takové, jako je úprava dotčená v původním řízení, a proto není nutné se dále tázat, zda čl. 24 odst. 2 uvedeného nařízení brání rovněž takovému režimu, a tedy ani odpovídat na druhou část této otázky.
K druhé otázce
55. Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 24 odst. 1 nařízení č. 804/68, který zakazuje podpory, jejichž výše je stanovena na základě ceny nebo množství produktů uvedených v článku 1 uvedeného nařízení, brání zavedení vnitrostátní úpravy takové, jako je úprava dotčená v původním řízení, která stanoví placení příplatků některým chovatelům mléčného skotu.
56. Z odpovědi na první část první otázky vyplývá, že cenový systém zřízený uvedeným nařízením brání zavedení takové vnitrostátní úpravy. Za těchto okolností již není třeba odpovídat na tuto druhou otázku.
Ke třetí otázce
57. Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda článek 92 a čl. 93 odst. 3 Smlouvy mají být vykládány tak, že příplatky chovatelům mléčného skotu za podmínek stanovených vnitrostátní úpravou dotčenou v původním řízení jsou státními podporami ve smyslu prvního z uvedených ustanovení, o kterých je třeba proto v souladu s druhým ustanovením informovat Komisi.
58. S ohledem na úvahy připomenuté v bodech 31 až 35 tohoto rozsudku a na odpověď na první část první otázky stačí připomenout, že odvolání se na ustanovení článků 92 až 94 Smlouvy nemůže měnit požadavky vyplývající pro členské státy z dodržování pravidel týkajících se společné organizace trhu v odvětví mléka a mléčných výrobků, takže na třetí otázku není třeba odpovídat.
K nákladům řízení
59. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru, než vyjádření účastníků řízení, se nenahrazují.
Výrok
Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
Společný systém cen, na kterém je založena společná organizace trhu v odvětví mléka a mléčných výrobků zřízená nařízením Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1538/95 ze dne 29. června 1995, brání tomu, aby členské státy jednostranně přijaly ustanovení zasahující do mechanismu tvorby cen upravených ve stejné fázi výroby společnou organizací. To je případ úpravy dotčené v původním řízení, která bez ohledu na svůj údajný nebo zdánlivý účel zavádí mechanismus, podle kterého:
– jednak mlékárny musejí zadržet srážku z ceny jim dodaného mléka, pokud neodpovídá některým kritériím jakosti, a
– jednak je takto zadržená částka v průběhu daného období všemi mlékárnami shromážděna, po případných finančních transakcích mezi mlékárnami, a to před znovurozdělením ve formě příplatků ve stejné výši vyplacených každou mlékárnou na 100 kilogramů mléka, které jim bylo dodáno v průběhu uvedeného období, pouze těm chovatelům mléčného skotu, kteří dodali mléko odpovídající uvedeným kritériím jakosti.