62022CJ0650_RES
Věc C‑650/22
Fédération internationale de football association (FIFA)
v.
BZ
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal cour d’appel de Mons (Odvolací soud v Monsu, Belgie)]
Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 4. října 2024
„Řízení o předběžné otázce – Vnitřní trh – Hospodářská soutěž – Právní úprava zavedená mezinárodní sportovní asociací a uplatňovaná touto asociací v součinnosti s jejími členy – Profesionální fotbal – Soukromoprávní entity s regulačními, kontrolními a sankčními pravomocemi – Právní úprava statusu hráčů a jejich přestupů – Pravidla týkající se pracovních smluv uzavřených mezi kluby a hráči – Předčasné ukončení pracovní smlouvy ze strany hráče – Náhrada újmy uložená hráči – Solidární odpovědnost nového klubu – Sankce – Zákaz vydat mezinárodní osvědčení o přestupu hráče a registrovat jej po dobu, po kterou probíhá spor související s předčasným ukončením pracovní smlouvy – Zákaz registrovat jiné hráče – Článek 45 SFEU – Překážka volného pohybu pracovníků – Odůvodnění – Článek 101 SFEU – Rozhodnutí sdružení podniků, jehož účelem je vyloučení nebo omezení hospodářské soutěže – Trh práce – Nábor hráčů ze strany klubů – Trh klubových fotbalových soutěží – Účast klubů a hráčů ve sportovních soutěžích – Omezení hospodářské soutěže z hlediska účelu – Výjimka“
Soudní řízení – Vedlejší účastenství – Řízení o předběžné otázce – Účast účastníků sporu v původním řízení – Pravomoc Soudního dvora vyloučit takového účastníka z řízení – Meze – Postavení účastníka ve sporu v původním řízení nabyté po podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce – Absence vlivu
(Článek 267 SFEU; statut Soudního dvora, článek 23; jednací řád Soudního dvora, čl. 96 odst. 1 a čl. 97 odst. 1)
(viz body 54–56)
Předběžné otázky – Pravomoc Soudního dvora – Meze – Otázka vznesená v souvislosti se sporem omezeným na jediný členský stát – Zjevný nedostatek pravomoci Soudního dvora – Omezení ve vztahu k základním svobodám zaručeným Smlouvou
(Články 45, 49, 56 a 63 SFEU; jednací řád Soudního dvora, článek 94)
(viz bod 70)
Právo Evropské unie – Oblast působnosti – Provozování sportu jako hospodářské činnosti – Zahrnutí – Pravidla přijatá pouze z jiných než hospodářských důvodů a týkající se záležitostí výlučně sportovní povahy – Vyloučení – Pravidla sportovní asociace, která se týkají pracovních smluv hráčů nebo jejich přestupů – Pravidla, která mají vliv na hospodářskou činnost hráčů – Pravidla, která mají vliv na hospodářskou činnost generovanou soutěžemi a hospodářskou soutěž mezi dotčenými sportovními kluby – Zahrnutí
(Články 45 a 101 SFEU)
(viz body 75–82)
Právo Evropské unie – Oblast působnosti – Výkon sportu jako hospodářské činnosti – Zahrnutí – Pravidla sportovní asociace, která se týkají pracovních smluv hráčů nebo jejich přestupů – Omezení – Odůvodnění – Zohlednění specifických rysů, které jsou vlastní sportovní činnosti
(Články 45 a 101 SFEU)
(viz body 84, 85)
Volný pohyb osob – Pracovníci – Omezení – Pravidla sportovní asociace, která se týkají pracovních smluv hráčů nebo jejich přestupů – Pravidla, která v případě předčasného ukončení pracovní smlouvy bez oprávněného důvodu stanoví uložení náhrady újmy hráči a solidární odpovědnost nového klubu – Doplňující sportovní sankce pro nový klub v případě angažování hráče během ochranné doby stanovené ukončenou pracovní smlouvou – Probíhající spor související s ukončením smlouvy bez oprávněného důvodu, s nímž je spojen zákaz vydat dotčenému hráči mezinárodní osvědčení o přestupu – Nepřípustnost – Odůvodnění – Regulérnost klubových fotbalových soutěží – Dodržení zásady proporcionality – Ověření předkládajícím soudem
(Článek 45 SFEU)
(viz body 86, 91–97, 99–114, výrok 1)
Kartelové dohody – Rozhodnutí sdružení podniků – Pojem „sdružení podniků“ – Asociace, která má za členy národní fotbalové asociace – Tyto národní asociace, které mají za členy entity, jež lze kvalifikovat jako podniky, nebo které vykonávají hospodářskou činnost – Organizování a obchodní využití klubových fotbalových soutěží těmito asociacemi na národní úrovni, jakož i využívání práv s nimi spojených – Zahrnutí
(Článek 101 odst. 1 SFEU)
(viz body 117, 118)
Kartelové dohody – Rozhodnutí sdružení podniků – Pojem – Pravidla sportovní asociace, která se týkají pracovních smluv hráčů nebo jejich přestupů – Pravidla, která mají přímý dopad na podmínky, za nichž je vykonávána hospodářská činnost členských podniků – Zahrnutí
(Článek 101 odst. 1 SFEU)
(viz body 119–121)
Kartelové dohody – Ovlivnění obchodu mezi členskými státy – Kritéria – Pravidla, která mají univerzální geografickou působnost
(Článek 101 odst. 1 SFEU)
(viz body 122, 123)
Kartelové dohody – Narušení hospodářské soutěže – Kritéria pro posouzení – Rozlišování mezi omezením z hlediska účelu a omezením z hlediska důsledku – Omezení z hlediska účelu – Dostatečný stupeň škodlivosti – Dostatečné zjištění – Povaha koluzivního jednání
(Článek 101 odst. 1 SFEU)
(viz body 124–129)
Kartelové dohody – Narušení hospodářské soutěže – Kritéria pro posouzení – Obsah a cíl kartelové dohody, jakož i její hospodářský a právní kontext – Rozlišování mezi omezením z hlediska účelu a omezením z hlediska důsledku – Úmysl účastníků dohody omezit hospodářskou soutěž – Kritérium, které není nezbytné – Jednání, které je svým účelem protiprávní – Dostatečný stupeň škodlivosti
(Článek 101 SFEU)
(viz body 130–133)
Kartelové dohody – Narušení hospodářské soutěže – Rozhodnutí sdružení podniků – Pravidla sportovní asociace, která se týkají pracovních smluv hráčů nebo jejich přestupů – Pravidla, která v případě předčasného ukončení pracovní smlouvy bez oprávněného důvodu stanoví uložení náhrady újmy hráči a solidární odpovědnost nového klubu – Doplňující sportovní sankce pro nový klub v případě angažování dotčeného hráče během ochranné doby stanovené ukončenou pracovní smlouvou – Probíhající spor související s ukončením smlouvy bez oprávněného důvodu, s nímž je spojen zákaz vydat dotčenému hráči mezinárodní osvědčení o přestupu – Omezení z hlediska účelu – Výjimka – Podmínky
(Článek 101 SFEU)
(viz body 138–152, 157, 158, výrok 2)
Kartelové dohody – Zákaz – Výjimka – Podmínky – Zlepšení výroby nebo distribuce výrobků anebo přispění k technickému či hospodářskému pokroku – Citelné objektivní výhody, které mohou kompenzovat nevýhody vyplývající z dohody pro hospodářskou soutěž – Nezbytnost nebo nutnost dotčeného jednání – Absence vyloučení veškeré účinné hospodářské soutěže ve vztahu k podstatné části dotčených výrobků nebo služeb – Důkazní břemeno – Kumulativní povaha podmínek pro uplatnění výjimky
(Článek 101 odst. 3 SFEU)
(viz body 153–156)
Shrnutí
Soudní dvůr, ke kterému podal cour d’appel de Mons (Odvolací soud v Monsu, Belgie) žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, se znovu vyjádřil k použití hospodářského práva Evropské unie na pravidla přijatá mezinárodním sportovním svazem (
1
). Tímto rozsudkem upřesnil způsob, jakým se ustanovení SFEU, jež zakotvují zásadu volného pohybu pracovníků a zákaz kartelových dohod (
2
), použijí na pravidla přijatá mezinárodním sportovním svazem v souvislosti se statusem a přestupem hráčů.
Fédération internationale de football association (Mezinárodní federace fotbalových asociací, FIFA) je asociace založená podle švýcarského práva, která má za cíl zejména přijmout pravidla upravující fotbal a s ním související otázky na celosvětové úrovni. Je složena z národních fotbalových asociací, které jsou zejména povinny zajistit, aby jejich vlastní členové dodržovali soubor pravidel, která stanoví.
V březnu roku 2014 přijala FIFA „Předpis o statusu a přestupech hráčů“ (dále jen „PSPH“). PSPH stanoví zejména to, že každý nový profesionální fotbalový klub, který angažuje hráče v návaznosti na ukončení pracovní smlouvy bez oprávněného důvodu, je solidárně odpovědný za zaplacení náhrady újmy, kterou může být tento hráč povinen uhradit svému předchozímu klubu, přičemž tato náhrada újmy je stanovena na základě různých kritérií vyjmenovaných v tomto předpise (
3
). PSPH rovněž stanoví, že se má za to, že nový klub podněcoval hráče k ukončení pracovní smlouvy, která jej vázala k předchozímu klubu, a vystavuje tento nový klub v některých případech sportovní sankci spočívající v zákazu registrovat po určitou dobu jakéhokoli nového hráče (
4
). PSPH rovněž stanoví, že národní fotbalová asociace, jejímž je předchozí klub členem, nemůže ve prospěch hráče vydat mezinárodní osvědčení o přestupu (ITC), pokud mezi tímto předchozím klubem a tímto hráčem existuje spor, který má původ v předčasném ukončení pracovní smlouvy, k němuž došlo bez vzájemné dohody (
5
).
BZ je bývalý profesionální fotbalista s bydlištěm v Paříži (Francie). V srpnu roku 2013 podepsal pracovní smlouvu s dobou platnosti na čtyři roky s ruským profesionálním fotbalovým klubem. Následujícího roku tento klub smlouvu ukončil z důvodů, které podle jeho názoru souvisely se zaviněným protiprávním jednáním BZ a obrátil se na komoru pro řešení sporů asociace FIFA, aby obdržel náhradu újmy ve výši 20 milionů EUR uloženou BZ, přičemž argumentoval tím, že došlo k „ukončení smlouvy bez oprávněného důvodu“ ve smyslu PSPH.
V květnu roku 2015 komora pro řešení sporů asociace FIFA částečně vyhověla návrhu klubu a uložila BZ povinnost zaplatit mu náhradu újmy ve výši 10,5 milionu EUR. Navíc rozhodla, že se PSPH v rozsahu, v němž stanoví, že každý nový profesionální fotbalový klub, který angažuje hráče, je solidárně odpovědný za zaplacení této náhrady újmy, na BZ do budoucna neuplatní. V květnu roku 2016 Tribunal arbitral du sport (Mezinárodní sportovní arbitráž) toto rozhodnutí v odvolacím řízení potvrdila.
V prosinci roku 2015 se BZ obrátil na tribunal de commerce du Hainaut (division Charleroi) (Obchodní soud v Henegavsku, pobočka Charleroi, Belgie) se žalobou, kterou se domáhal, aby byla asociacím FIFA a Union royale belge des sociétés de football association ASBL (URBSFA) uložena povinnost zaplatit mu náhradu ve výši 6 milionů EUR jako náhradu za újmu, která mu podle jeho názoru vznikla, když nemohl být v roce 2015 angažován belgickým klubem Sporting du Pays de Charleroi SA z důvodu požadavků uložených předpisem PSPH. V lednu roku 2017 tento soud určil, že je žaloba v zásadě opodstatněná a uložil těmto dvěma asociacím povinnost zaplatit prozatímní částku.
Předkládající soud, na který se obrátila FIFA, se dotázal Soudního dvora, zda, s ohledem na zvláštnosti sportu související zejména s řádným průběhem sportovních soutěží, musí být dotčená pravidla považována za pravidla představující překážku volnému pohybu pracovníků a hospodářské soutěži.
Závěry Soudního dvora
Na úvod Soudní dvůr poznamenal, že pravidla dotčená v původním řízení mají přímý dopad na pracovní podmínky hráčů, a tedy na jejich hospodářskou činnost. Jelikož je navíc složení družstev jedním z podstatných parametrů soutěží, dotčená pravidla musí být považována za pravidla, která mají přímý vliv na podmínky výkonu této hospodářské činnosti generované soutěžemi a na hospodářskou soutěž mezi kluby, které tuto činnost vykonávají. Dotčená pravidla tudíž spadají do působnosti článků 45 a 101 SFEU, které Soudní dvůr s ohledem na rozdíly v právní úpravě obou ustanovení vyložil jeden po druhém.
Na prvním místě, co se týče článku 45 SFEU, dospěl Soudní dvůr k závěru, že existuje překážka volnému pohybu pracovníků. V tomto ohledu Soudní dvůr uvedl, že pravidla dotčená v původním řízení mohou znevýhodnit hráče, kteří chtějí vykonávat hospodářskou činnost na účet nového klubu usazeného na území členského státu jiného, než je členský stát jejich bydliště anebo současného místa výkonu práce tím, že jednostranně ukončí pracovní smlouvu s předchozím klubem, z důvodu o kterém tento klub tvrdí, že není oprávněný, nebo u kterého hrozí, že bude tvrdit, že není oprávněný. Existence těchto pravidel a jejich spojení totiž způsobují, že na kluby, které chtějí angažovat tyto hráče, dopadají významná právní rizika, nepředvídatelná a potenciálně velmi vysoká finanční rizika, jakož i závažná sportovní rizika, která jsou jako celek zjevně způsobilá odradit uvedené kluby od angažování těchto hráčů.
Co se týče případného odůvodnění, Soudní dvůr upřesnil, že cíl spočívající v zajištění regulérnosti sportovních soutěží je legitimním cílem obecného zájmu, který sportovní asociace může sledovat. Tento cíl má navíc v případě fotbalu zvláštní význam, a to s ohledem na podstatnou úlohu, která je přikládána sportovním zásluhám pro průběh soutěží. Nadto Soudní dvůr uvedl, že jelikož je složení družstev jeden z podstatných parametrů soutěží, zachování určité stability v těchto stavech klubů a tedy i určité kontinuity k tomu se vážících smluv, může být tudíž považováno za jeden z prostředků, jak přispět k dosažení tohoto cíle.
Soudní dvůr má proto za to, že s výhradou ověření, jehož provedení bude příslušet předkládajícímu soudu, jednotlivá pravidla PSPH dotčená v původní věci překračují meze toho, co je nezbytné k dosažení tohoto cíle, a to tím spíše, že se uvedená pravidla mají ve velké míře uplatnit společně a část z nich i po značnou dobu na hráče, jejichž kariéra je navíc poměrně krátká. To platí zejména ohledně kritérií pro výpočet náhrady újmy, která má být uhrazena v případě jednostranného ukončení pracovní smlouvy ze strany hráče „bez oprávněného důvodu“. Je tedy patrné, že taková kritéria pro poskytování náhrady újmy směřují podle všeho spíše k ochraně finančních zájmů klubů v hospodářském kontextu, který je vlastní přestupům hráčů, než k zajištění domnělého řádného průběhu sportovních soutěží. To je zřejmě rovněž případ pravidla, které z principu, a tedy bez zohlednění individuálních okolností daného případu a zejména skutečného jednání nového klubu, který tohoto hráče angažuje, stanoví, že je klub solidárně odpovědný za zaplacení náhrady újmy, kterou je hráč povinován svému předchozímu klubu v případě jednostranného ukončení smlouvy bez oprávněného důvodu. Totéž platí pro možnost takřka automatického přijetí sportovní sankce vůči novému klubu na základě domněnky jeho odpovědnosti za ukončení smlouvy, jakož i pro obecný zákaz vydání ITC, dokud přetrvává spor týkající se tohoto ukončení, a to bez ohledu na okolnosti, za kterých k uvedenému porušení smlouvy došlo.
V této souvislosti Soudní dvůr rozhodl, že článek 45 SFEU brání pravidlům, která jsou předmětem věci v původním řízení, ledaže se prokáže, že tato pravidla, tak jak jsou na území Unie vykládána a uplatňována, nepřekračují meze toho, co je nezbytné ke sledování cíle spočívajícího v zajištění regulérnosti klubových fotbalových soutěží tím, že zachovávají určitý stupeň stability ve stavech profesionálních fotbalových klubů.
Na druhém místě Soudní dvůr připomněl, že aby bylo možné mít za to, že na rozhodnutí sdružení podniků dopadá zákaz stanovený v čl. 101 odst. 1 SFEU, musí být prokázáno, že účelem nebo důsledkem je vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže. Pokud jde o existenci protisoutěžního účelu, v souvislosti s nímž Soudní dvůr připomněl, že se vztahuje výlučně na určité druhy koordinace mezi podniky, které vykazují dostatečný stupeň škodlivosti pro hospodářskou soutěž, Soudní dvůr uvedl, že koluzivní jednání podniků může spočívat například v omezování nebo kontrole základního parametru hospodářské soutěže, který může v některých odvětvích nebo na některých trzích tvořit nábor vrcholových pracovníků, jako jsou již hotoví hráči v odvětví profesionálního fotbalu.
Z výkladu všech dotčených pravidel PSPH v projednávané věci plyne, že zaprvé jsou tato pravidla způsobilá plošně a drasticky omezit hospodářskou soutěž, která by při jejich neexistenci mohla existovat mezi každým profesionálním fotbalovým klubem usazeným v jednom členském státě a jakýmkoli jiným profesionálním fotbalovým klubem usazeným v jiném členském státě, pokud jde o nábor hráčů, kteří již byli angažováni daným klubem. Zadruhé toto omezení přeshraniční hospodářské soutěže mezi kluby prostřednictvím jednostranného náboru hráčů, kteří již byli angažováni, se vztahuje na celé území Unie a má trvalou povahu, neboť pokrývá celou dobu platnosti každé z pracovních smluv, které může hráč postupně uzavřít s určitým klubem a poté v případě sjednaného přestupu do jiného klubu s tímto posledně uvedeným klubem.
Je pravda, že vzhledem k tomu, že se roční nebo sezonní průběh profesionálních klubových soutěží v Unii opírá o konfrontaci a postupné vyřazování účastnících se družstev a v základu spočívá na sportovních zásluhách, může být legitimní, aby asociace, jako je FIFA, do určité míry usilovala o zajištění stability ve složení stavů hráčů, které slouží jako rezervoár pro družstva, která tyto kluby v průběhu dané sezony nebo celého daného roku sestavují. Zvláštnosti fotbalu a skutečné podmínky fungování trhu, které představuje organizace a obchodní využití profesionálních klubových fotbalových soutěží, přesto nemohou vést k tomu, aby bylo přípustné, že se na celém území Unie plošně, drasticky a trvale omezí, nebo dokonce zakáže jakákoli možnost klubů vstupovat do přeshraniční soutěže tím, že budou jednostranně nabírat hráče, kteří již byli angažováni klubem usazeným v jiném členském státě, nebo hráče, u nichž je tvrzeno, že pracovní smlouva s takovým klubem byla ukončena bez oprávněného důvodu. V konečném důsledku platí, že taková pravidla, i když jsou prezentována jako pravidla, jejichž cílem je předcházet praktikám spočívajícím v navádění ze strany klubů, jež disponují většími finančními prostředky, k opuštění práce, lze postavit na roveň obecného, absolutního a trvalého zákazu jednostranného náboru již angažovaných hráčů, který je uložen rozhodnutím sdružení podniků všem podnikům, jimiž jsou profesionální fotbalové kluby, a který dopadá na všechny pracovníky, jimiž jsou tito hráči. Z tohoto důvodu představují zjevné omezení hospodářské soutěže, do níž by se tyto kluby mohly zapojit, kdyby uvedených pravidel nebylo.
Pravidla dotčená ve věci původním řízení totiž vykazují ze své samotné povahy zvýšený stupeň škodlivosti pro hospodářskou soutěž, do které by se profesionální fotbalové kluby mohly zapojit. Za těchto podmínek je třeba tato pravidla považovat za pravidla, která mají za účel omezit, nebo dokonce vyloučit tuto hospodářskou soutěž, a to na celém území Unie. Není proto nezbytné zkoumat jejich důsledky.
A konečně, Soudní dvůr upřesnil podmínky, za kterých by na jednání, které má protisoutěžní účel, šlo uplatnit výjimku stanovenou v čl. 101 odst. 3 SFEU, když uvedl, že za účelem určení, zda je podmínka týkající se nezbytnosti nebo nutnosti dotčeného jednání v projednávaném případě splněna, bude muset předkládající soud vzít v úvahu okolnost, že dotčená pravidla PSPH jsou charakterizována souborem prvků, z nichž značná část má diskreční povahu nebo je nepřiměřená. Rovněž bude muset zohlednit okolnost, že tato pravidla stanoví plošné, drastické a trvalé omezení přeshraniční hospodářské soutěže, do které by se mohly profesionální fotbalové kluby zapojit tím, že by přikročily k jednostrannému náboru vrcholových hráčů. Každá z těchto dvou okolností, posuzovaná samostatně, totiž na první pohled vylučuje, aby byla tato pravidla považována za nezbytná nebo nutná k tomu, aby umožnila dosáhnout nárůstu efektivnosti, i kdyby byl tento nárůst prokázán.
V důsledku toho Soudní dvůr konstatoval, že podle článku 101 SFEU pravidla stanovená v PSPH jsou rozhodnutím sdružení podniků, které je zakázáno a na které se může uplatnit výjimka podle tohoto ustanovení pouze tehdy, je-li na základě přesvědčivých argumentů a důkazů prokázáno, že jsou splněny všechny podmínky, které jsou za tímto účelem vyžadovány.
(
1
) – Viz rozsudky ze dne 21. prosince 2023, Royal Antwerp Football Club (C‑680/21, EU:C:2023:1010), ze dne 21. prosince 2023, European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011) a ze dne 21. prosince 2023International Skating Union v. Komise (C‑124/21 P, EU:C:2023:1012).
(
2
) – Články 45 a 101 SFEU v uvedeném pořadí.
(
3
) – Viz čl. 17 body 1 a 2 PSPH.
(
4
) – Viz čl. 17 bod 4 PSPH.
(
5
) – Mezinárodní osvědčení o přestupu je nezbytné pro registraci hráče u nového klubu s tím důsledkem, že se bez něj tento hráč nemůže účastnit fotbalových soutěží na účet tohoto nového klubu. Viz čl. 9 odst. 1 a čl. 8.2.7 přílohy 3 PSPH.