62023CJ0457
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (třetího senátu)
23. dubna 2026 (
*1
)
„Kasační opravný prostředek – Státní podpora – Článek 107 odst. 3 písm. b) SFEU – Německý trh letecké dopravy – Podpora poskytnutá Spolkovou republikou Německo letecké společnosti v souvislosti s pandemií covidu-19 – Dočasný rámec pro opatření státní podpory – Rekapitalizace Deutsche Lufthansa AG – Rozhodnutí Evropské komise nevznést námitky – Podpora, která má napravit vážnou poruchu v hospodářství“
Ve věci C‑457/23 P,
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek podaný na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie dne 20. července 2023,
Deutsche Lufthansa AG, se sídlem v Kolíně nad Rýnem (Německo), zástupci: původně J. Burger, H.-J. Niemeyer, C. Sielmann a C. Wilken, Rechtsanwälte, poté P. Heuser, H. J. Niemeyer, C. Sielmann a M. Wilken, Rechtsanwälte,
účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka),
přičemž dalšími účastnicemi řízení jsou:
Ryanair DAC, se sídlem v Swordsu (Irsko), zástupci: původně F.-C. Laprévote a E. Vahida, avocats, D. Pérez de Lamo a S. Rating, abogados, poté F.-C. Laprévote a E. Vahida, avocats, jakož i S. Rating, abogado,
Condor Flugdienst GmbH, se sídlem v Neu-Isenburgu (Německo), zástupci: původně A. Israel a J. Lang, Rechtsanwälte, G. J. Dietrich, barrister, E. Wright, avocate, poté A. Israel a J. Lang, Rechtsanwälte, G. J. Dietrich, barrister, poté A. Israel a J. Lang, Rechtsanwälte, T. Peevska, avocate, a konečně A. Israel a J. Lang, Rechtsanwälte, jakož i M. Álvarez-Requejo Heredero, abogada,
žalobkyně v prvním stupni,
Evropská komise, zástupci: L. Flynn, J. Carpi Badía a F. Tomat, jako zmocněnci,
žalovaná v prvním stupni,
Spolková republika Německo, zástupci: původně J. Möller a P.-L. Krüger, poté J. Möller, jako zmocněnci,
Francouzská republika,
vedlejší účastnice řízení v první stupni,
SOUDNÍ DVŮR (třetí senát),
ve složení: C. Lycourgos, předseda senátu, O. Spineanu-Matei, S. Rodin (zpravodaj), N. Piçarra a N. Fenger, soudci,
generální advokát: A. Biondi,
za soudní kancelář: Longar, rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 7. května 2025,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 16. října 2025,
vydává tento
Rozsudek
1
Kasačním opravným prostředkem se Deutsche Lufthansa AG (dále jen „DLH“) domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 10. května 2023, Ryanair a Condor Flugdienst v. Komise (Lufthansa;COVID-19) (T‑34/21 a T‑87/21, dále jen napadený rozsudek, EU:T:2023:248), kterým Tribunál zrušil rozhodnutí Komise C(2020) 4372 final ze dne 25. června 2020 o státní podpoře SA 57153 (2020/N) – Německo – COVID-19 – Podpora ve prospěch Lufthansy ve znění opravy provedené rozhodnutím Komise C(2021) 9606 final ze dne 14. prosince 2021 (dále jen „sporné rozhodnutí“).
Právní rámec
Nařízení (EHS) č. 95/93
2
Článek 2 nařízení Rady (EHS) č. 95/93 ze dne 18. ledna 1993 o společných pravidlech pro přidělování letištních časů na letištích Společenství (Úř. věst. 1993, L 14, s. 1; Zvl. vyd. 07/02, s. 3) ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 793/2004 ze dne 21. dubna 2004 (Úř. věst. 2004, L 138, s. 50) stanoví:
„Pro účely tohoto nařízení se:
a)
‚letištním časem‘ rozumí povolení, které vydal koordinátor v souladu s tímto nařízením, k užívání veškeré letištní infrastruktury, která je nezbytná k provozu letecké dopravy na koordinovaném letišti, za účelem přistání nebo odletu v určitý den a čas, který koordinátor přidělil v souladu s tímto nařízením;
[…]“
Dočasný rámec
3
Sdělení Evropské komise o dočasném rámci pro opatření státní podpory na podporu hospodářství při stávajícím šíření koronavirové nákazy COVID-19 (2020/C‑91 1/01, Úř. věst. 2020, C 91 I, s. 1) bylo zveřejněno dne 20. března 2020 v Úředním věstníku Evropské unie a následně bylo sedmkrát změněno. Body 44, 49, 51, 54, 59, 60 až 63 a 67 až 70 a 72 tohoto sdělení ve znění sdělení Komise ze dne 8. května 2020 (2020/C‑164/03, Úř. věst. 2020, C 164, s. 3) (dále jen „dočasný rámec“), stanovily:
„3.11 Rekapitalizační opatření
44.
Tento dočasný rámec stanoví kritéria podle pravidel EU pro státní podporu, na základě nichž mohou členské státy poskytovat veřejnou podporu ve formě kapitálových nástrojů a/nebo hybridních kapitálových nástrojů podnikům, které čelí finančním potížím v důsledku koronavirové nákazy COVID-19 […]. Jeho cílem je zajistit, aby v důsledku narušení hospodářství nemusely trh zbytečně opustit podniky, které byly v době před vypuknutím této nákazy životaschopné. Rekapitalizace proto nesmí přesáhnout minimum potřebné k tomu, aby byla zajištěna životaschopnost příjemce, a neměla by jít nad rámec obnovení kapitálové struktury příjemce do stavu před koronavirovou nákazou COVID-19. Velké podniky musí informovat o tom, jak podpora, kterou obdržely, napomáhá jejich činnostem v souladu s cíli EU a povinnostmi na úrovni členských států v souvislosti s ekologickou a digitální transformací, včetně cíle EU v oblasti klimatické neutrality do roku 2050.
[…]
3.11.2 Podmínky způsobilosti a státní účasti
49.
Rekapitalizační opatření COVID-19 musí splňovat tyto podmínky:
a)
bez intervence státu by byl jejich příjemce nucen ukončit svou činnost nebo by čelil závažným obtížím, pokud jde o zachování svých činností. Takové obtíže mohou být prokázány zejména zhoršením poměru dluhu k vlastnímu kapitálu nebo podobnými ukazateli;
[…]
c)
příjemce není schopen najít financování na trzích za přijatelných podmínek a horizontální opatření, která v dotčeném členském státě existují k pokrytí potřeb likvidity, nepostačují k zajištění životaschopnosti podniku […]
[…]
51.
Požadavky tohoto oddílu a oddílů 3.11.4, 3.11.5, 3.11.6 a 3.11.7 se vztahují jak na rekapitalizační režimy, tak na jednotlivá opatření podpory COVID-19. Při schvalování režimu Komise požádá o samostatné oznámení jednotlivé podpory přesahující prahovou hodnotu 250 milionů EUR. V souvislosti s těmito oznámeními Komise posoudí, zda stávající financování na trhu nebo horizontální opatření k pokrytí potřeb likvidity nejsou k zajištění životaschopnosti příjemce postačující, zda zvolené rekapitalizační nástroje a podmínky, které jsou s nimi spojeny, jsou pro řešení závažných potíží příjemce vhodné, zda je podpora přiměřená a zda jsou splněny podmínky uvedené v tomto oddíle a v oddílech 3.11.4, 3.11.5, 3.11.6 a 3.11.7.
[…]
3.11.4 Objem rekapitalizace
54.
Aby byla zajištěna přiměřenost podpory, nesmí objem rekapitalizace COVID-19 přesáhnout minimum potřebné k tomu, aby byla zajištěna životaschopnost příjemce, a neměl by jít nad rámec obnovení kapitálové struktury příjemce do stavu před vypuknutím koronavirové nákazy COVID-19, tj. situace ke dni 31. prosince 2019. Při posuzování přiměřenosti podpory se zohlední státní podpora, která byla poskytnuta nebo která je plánována v souvislosti s koronavirovou nákazou COVID-19.
[…]
3.11.5 Protiplnění a ukončení intervence státu
Obecné zásady
[…]
59.
Jakožto alternativu ke způsobům stanovení protiplnění uvedeným níže mohou členské státy oznamovat režimy nebo jednotlivá opatření v případech, kdy je stanovení protiplnění upraveno podle prvků a seniority kapitálového nástroje ze předpokladu, že celkově vedou k podobnému výsledku, pokud jde o motivační účinek k ukončení státní účasti, a mají podobný celkový dopad na odměnu plynoucí státu.
Protiplnění za kapitálové nástroje
60.
Kapitálová injekce ze strany státu nebo rovnocenná intervence se provedou za cenu, která nepřekračuje průměrnou cenu akcií příjemce za 15 dní předcházejících podání žádosti o kapitálovou injekci. Pokud příjemce není kótovanou společností, měl by být odhad jeho tržní hodnoty stanoven nezávislým odborníkem nebo jinými přiměřenými prostředky.
61.
Součástí každého rekapitalizačního opatření musí být mechanismus navýšení protiplnění státu s cílem motivovat příjemce ke zpětnému odkupu státních kapitálových injekcí. Toto navýšení protiplnění může mít formu dodatečných akcií […] poskytnutých státu nebo jiných mechanismů a mělo by odpovídat alespoň 10 % navýšení protiplnění příslušejícího státu (za účast vyplývající z nevrácené kapitálové injekce státu v souvislosti s krizí COVID-19) pro každý z kroků navyšování protiplnění:
a)
Mechanismus navýšení protiplnění se aktivuje čtyři roky po poskytnutí kapitálové injekce COVID-19, pokud stát neprodal alespoň 40 procent své kapitálové účasti vyplývající z této kapitálové injekce.
b)
Mechanismus navýšení protiplnění se opět aktivuje šest let po poskytnutí kapitálové injekce COVID-19, pokud stát neprodal celou svou kapitálovou účast vyplývající z této kapitálové injekce […].
Není-li příjemce kótovanou společností, mohou se členské státy rozhodnout provést každý z těchto dvou kroků o rok později, tj. pět let a sedm let po poskytnutí kapitálové injekce COVID-19.
62.
Komise může přijmout i alternativní mechanismy za předpokladu, že celkově povedou k obdobnému výsledku, pokud jde o motivační účinky na ukončení státní účasti, a budou mít obdobný celkový dopad na protiplnění státu.
63.
Příjemce by měl mít kdykoli možnost zpětně odkoupit kapitálový podíl, který stát získal. Aby bylo zajištěno, že stát dostane za investici přiměřené protiplnění, měla by být cena za zpětný odkup stanovena jako vyšší z těchto dvou částek: i) nominální investice státu navýšená o protiplnění v podobě ročního úroku, které je o 200 bazických bodů vyšší, než je uvedeno níže v tabulce […]; nebo ii) tržní cena v okamžiku zpětného odkupu.
[…]
Protiplnění za hybridní kapitálové nástroje:
[…]
67.
Konverze hybridních kapitálových nástrojů na vlastní kapitál se provádí sazbou 5 % nebo více pod úrovní teoretické ceny bez upisovacího práva (TERP) v okamžiku konverze.
68.
Po konverzi na vlastní kapitál musí být zaveden navyšovací mechanismus, který zvýší protiplnění státu tak, aby byli příjemci motivováni ke zpětnému odkupu státních kapitálových injekcí. Pokud je vlastní kapitál plynoucí ze státní intervence COVID-19 stále ve vlastnictví státu dva roky po konverzi na vlastní kapitál, obdrží stát dodatečný podíl vlastnictví příjemce nad rámec své zbývající účasti plynoucí z konverze hybridních kapitálových nástrojů COVID-19, kterou stát provedl. Tento dodatečný podíl vlastnictví činí minimálně 10 % zbývající účasti plynoucí z konverze hybridních kapitálových nástrojů COVID-19, kterou stát provedl. Komise může přijmout alternativní mechanismy navýšení za předpokladu, že mají stejný motivační účinek a obdobný celkový dopad na protiplnění státu.
69.
Členské státy si mohou zvolit vzorec stanovení cen, který obsahuje další navyšovací doložky nebo doložky o splacení. Tyto prvky by měly být navrženy tak, aby motivovaly k brzkému ukončení státní rekapitalizační podpory příjemce. Komise může přijmout i alternativní metodiku stanovení cen za předpokladu, že výsledné protiplnění je obdobné jako protiplnění stanovené použitím výše uvedené metodiky nebo vyšší.
70.
Jelikož se povaha hybridních nástrojů značně liší, Komise neposkytuje pokyny ke všem typům nástrojů. Hybridní nástroje se v každém případě řídí výše uvedenými zásadami s tím, že protiplnění odráží riziko konkrétních nástrojů.
[…]
72.
Pokud je příjemce rekapitalizačního opatření COVID-19 převyšujícího 250 milionů EUR podnikem s významnou tržní silou nejméně na jednom z relevantních trhů, na nichž působí, musí členský stát k zachování účinné hospodářské soutěže na těchto trzích navrhnout další opatření. […]“
Skutečnosti předcházející sporu a sporné rozhodnutí
4
Skutečnosti předcházející sporu, jak vyplývají z napadeného rozsudku lze shrnout následovně.
5
DLH je mateřskou společností stojící v čele skupiny Lufthansa, která zahrnuje zejména letecké společnosti Lufthansa Passenger Airlines, Brussels Airlines SA/NV, Austrian Airlines AG, Swiss International Air Lines Ltd a Edelweiss Air AG.
6
Dne 12. června 2020 oznámila Spolková republika Německo Komisi v souladu s čl. 108 odst. 3 SFEU návrh opatření jednotlivé podpory ve formě rekapitalizace ve výši 6 miliard eur ve prospěch společnosti DLH (dále jen „dotčené opatření“).
7
Na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU a dočasného rámce bylo cílem dotčeného opatření obnovit bilanční pozici a likviditu podniků skupiny Lufthansa v mimořádné situaci způsobené pandemií covidu-19. Podpora byla pro německou vládu financována a spravována ze strany Wirtschaftsstabilisierungsfonds (Fond pro hospodářskou stabilizaci, Německo), veřejnoprávního subjektu, poskytujícího krátkodobou finanční podporu německým podnikům zasaženým pandemií covidu-19.
8
Dotčené opatření zahrnovalo tři následující prvky:
–
kapitálovou účast ve výši 306044326,40 eura (dále jen „kapitálová účast“);
–
„tichou účast“ ve výši 4693955673,60 eura, která představuje hybridní kapitálový nástroj, který je podle mezinárodních účetních standardů považován za vlastní kapitál (dále jen „tichá účast I“);
–
„tichou účast“ ve výši 1 miliardy eur s vlastnostmi konvertibilního dluhopisu (dále jen „tichá účast II“).
9
Dotčené opatření spadá do rámce širší řady podpůrných opatření ve prospěch skupiny Lufthansa, která lze k okamžiku přijetí sporného rozhodnutí shrnout následovně:
–
státní záruka ve výši 80 % za půjčku ve výši 3 miliard eur, kterou Spolková republika Německo zamýšlela poskytnout společnosti DLH na základě režimu podpor již schváleného Komisí [rozhodnutí Komise C(2020) 1886 final ze dne 22. března 2020 o státní podpoře SA.56714 (2020/N) – Německo – opatření COVID-19];
–
státní záruka ve výši 90 % za půjčku ve výši 300 milionů eur, kterou Rakouská republika zamýšlela poskytnout společnosti Austrian Airlines na základě režimu podpor již schváleného Komisí [rozhodnutí Komise C(2020) 2354 final ze dne 8. dubna 2020 o státní podpoře SA.56840 (2020/N), Rakousko COVID-19: rakouský režim podpory likvidity];
–
půjčka ve výši 150 milionů eur, kterou Rakouská republika zamýšlela poskytnout společnosti Austrian Airlines na náhradu škod, které vznikly zrušením letů nebo změnou letových časů v souvislosti s pandemií covidu-19;
–
podpora likvidity ve výši 250 milionů eur a půjčka ve výši 40 milionů eur, kterou Belgické království zamýšlelo poskytnout společnosti Brussels Airlines; a
–
státní záruka ve výši 85 % za půjčku ve výši 1,4 miliardy eur poskytnuté Švýcarskou konfederací společnostem Swiss International Air Lines a Edelweiss Air.
10
Dne 25. června 2020 přijala Komise sporné rozhodnutí, kterým poté, co konstatovala, že dotčené opatření představuje „státní podporu“ ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, a posoudila její slučitelnost s vnitřním trhem ve světle dočasného rámce, rozhodla, že toto opatření je slučitelné s vnitřním trhem na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU, a nevznesla tedy vůči němu námitky.
Žaloby před Tribunálem a napadený rozsudek
11
Návrhy došlými kanceláři Tribunálu dne 22. ledna a 12. února 2021 podaly společnosti Ryanair DAC (dále jen „Ryanair“) a Condor Flugdienst GmbH (dále jen „Condor“) žaloby znějící na zrušení sporného rozhodnutí.
12
Na podporu žaloby ve věci T‑34/21 vznesla společnost Ryanair pět žalobních důvodů, přičemž první žalobní důvod vycházel z nesprávného použití dočasného rámce a ze zneužití pravomoci, druhý žalobní důvod vycházel z nesprávného použití čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU, třetí žalobní důvod vycházel z porušení některých ustanovení Smlouvy o FEU a některých obecných zásad unijního práva, čtvrtý žalobní důvod vycházel z toho, že Komise nezahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU a pátý žalobní důvod vycházel z porušení povinnosti uvést odůvodnění.
13
Na podporu žaloby ve věci T‑87/21, Condor vznesla tři žalobní důvody, z nichž první vycházel z nesplnění povinnosti Komise zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU, druhý vycházel ze zjevně nesprávného posouzení spočívajícího v tom, že Komise měla za to, že dotčené opatření je slučitelné s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU, a třetí vycházel z porušení povinnosti uvést odůvodnění.
14
Tribunál nejprve v bodech 15 až 67 napadeného rozsudku prohlásil žaloby podané společnostmi Ryanair a Condor za přípustné, když měl za to, že jsou zúčastněnými stranami, které mají zájem na zajištění ochrany procesních práv, která jim přiznává čl. 108 odst. 2 SFEU, a dále že prokázaly, že jsou sporným rozhodnutím bezprostředně a osobně dotčeny ve smyslu čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU, což jim umožňuje zpochybnit opodstatněnost tohoto rozhodnutí.
15
Poté Tribunál v bodech 68 až 503 napadeného rozsudku tyto žaloby meritorně přezkoumal, přičemž nejprve v bodech 70 a 71 uvedeného rozsudku přeskupil žalobní důvody vznesené na jejich podporu a zejména konstatoval, že všechny otázky vznesené v rámci prvního žalobního důvodu ve věci T‑34/21 a prvního a druhého žalobního důvodu ve věci T‑87/21 mohou být přeskupeny do šesti tematických okruhů, týkajících se zaprvé způsobilosti DLH ke státní podpoře, zadruhé existence jiných opatření, která jsou vhodnější a způsobují menší narušení hospodářské soutěže, zatřetí výše podpory, začtvrté protiplnění a postupného ukončování účasti státu, zapáté zákazu agresivní obchodní expanze financované z dotčené podpory a zašesté existence významné tržní síly příjemce na relevantních trzích a strukturálních závazků.
16
Zadruhé Tribunál v bodech 73 až 87 napadeného rozsudku učinil úvodní poznámky jednak k intenzitě přezkumu komplexních hospodářských posouzení, která Komise provádí v oblasti státních podpor při posuzování slučitelnosti opatření podpory s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 SFEU, který provádějí unijní soudy, a jednak k důkazní hodnotě znaleckých posudků, ze kterých společnost Ryanair vycházela v rámci žaloby ve věci T‑34/21.
17
Zatřetí Tribunál rozhodl, když v bodech 88 až 503 napadeného rozsudku zkoumal žalobní důvody a otázky uvedené v bodě 15 tohoto rozsudku, že sporné rozhodnutí je stiženo nesprávnými právními posouzeními, pokud jde o:
–
způsobilost dotyčného příjemce k předmětnému opatření podle bodu 49 písm. c) dočasného rámce, jak je uvedeno v první části prvního žalobního důvodu ve věci T‑34/21 a ve druhé části prvního žalobního důvodu ve věci T‑87/21 (body 112 až 138 napadeného rozsudku);
–
chybějící mechanismus navýšení protiplnění státu nebo podobný mechanismus podle bodů 61, 62, 68 a 70 dočasného rámce, jak je uvedeno ve čtvrté části prvního žalobního důvodu ve věci T‑34/21 (body 242 až 271 napadeného rozsudku);
–
cenu akcií při konverzi tiché účasti II podle bodu 67 dočasného rámce, jak je uvedeno ve čtvrté části prvního žalobního důvodu ve věci T‑34/21 (body 272 až 288 napadeného rozsudku);
–
existenci významné tržní síly na jiných letištích, na nichž má společnost DLH základnu (dále jen „relevantní letiště“), než na letišti ve Frankfurtu (Německo) a Mnichově (Německo), a v každém případě na letištích v Düsseldorfu (Německo) a ve Vídni (Rakousko), a to během letní letové sezóny IATA 2019, uvedené v páté části prvního žalobního důvodu ve věci T‑34/21 a v první části prvního žalobního důvodu ve věci T‑87/21 (body 373 až 412 napadeného rozsudku), a
–
aspekty závazků uvedených v páté části prvního žalobního důvodu ve věci T‑34/21 a v první části prvního žalobního důvodu ve věci T‑87/21 (body 467 až 480 a 494 až 502 napadeného rozsudku).
18
Tribunál tudíž poté, co v bodě 505 napadeného rozsudku rozhodl, že každé z těchto pochybení může samo o sobě odůvodnit zrušení sporného rozhodnutí, zrušil toto rozhodnutí, aniž zkoumal ostatní žalobní důvody a výtky uplatněné žalobkyněmi.
Návrhová žádání účastníků v řízení o kasačním opravném prostředku
19
Kasačním opravným prostředkem DLH navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zrušil napadený rozsudek;
–
zamítl žaloby podané v prvním stupni a
–
uložil společnostem Ryanair a Condor náhradu nákladů řízení v prvním stupni i v řízení o kasačním opravném prostředku.
20
Ryanair a Condor navrhují, aby Soudní dvůr:
–
zamítl kasační opravný prostředek a
–
uložil navrhovatelce náhradu nákladů řízení.
21
Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zrušil napadený rozsudek a
–
uložil společnostem Ryanair a Condor náhradu nákladů řízení v prvním stupni i v řízení o kasačním opravném prostředku.
22
Spolková republika Německo navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zrušil napadený rozsudek;
–
uložil společnostem Ryanair a Condor náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku a
–
uložil společnosti Ryanair náhradu nákladů řízení v prvním stupni ve věci T‑34/21.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
23
Na podporu kasačního opravného prostředku DLH předkládá šest důvodů. První důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení, zkreslení skutkového stavu a porušení mezí soudního přezkumu Tribunálem tím, že nesprávně rozhodl, že Komise porušila bod 49 písm. c) dočasného rámce. Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se měl Tribunál dopustit tím, že měl za to, že Komise porušila body 62 a 68 dočasného rámce tím, že nevyžadovala, aby kapitálová účast a tichá účast II byly doprovázeny mechanismem navýšení protiplnění státu nebo podobným mechanismem. Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se měl Tribunál dopustit tím, že měl za to, že Komise porušila bod 67 dočasného rámce. Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že se Tribunál v rozsudku dopustil nesprávných právních posouzení a překročil meze soudního přezkumu, když rozhodl, že Komise správně neposoudila, zda společnost DLH měla významnou tržní sílu na relevantních letištích. Pátý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se měl Tribunál dopustit tím, že měl za to, že se Komise ve svém rozhodnutí dopustila zjevně nesprávného posouzení, když vyloučila konkurenty, kteří již mají základnu na letištích ve Frankfurtu a Mnichově, z první fáze postupování letištních časů, které mají být uvolněny. Šestý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se měl Tribunál dopustit tím, že rozhodl, že Komise porušila povinnost uvést odůvodnění tím, že neupřesnila, z jakých důvodů musí být postoupení letištních časů držených společností DLH provedeno za úplatu a neovlivňuje atraktivitu závazků týkajících se letištních časů.
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastnic řízení
24
V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku, který se skládá ze tří částí, společnost DLH vytýká Tribunálu, že se v bodech 112 až 138 napadeného rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, zkreslil skutkový stav a porušil meze soudního přezkumu, když rozhodl, že Komise porušila bod 49 písm. c) dočasného rámce tím, že měla za to, že společnost DLH nebyla schopna získat financování na trzích za přijatelných podmínek, a v rozsahu, v němž nezohlednil všechny relevantní skutečnosti v tomto ohledu.
25
V první části prvního důvodu kasačního opravného prostředku společnost DLH tvrdí, že Tribunál tím, že měl v bodě 125 napadeného rozsudku za to, že bod 22 odůvodnění sporného rozhodnutí spočívá na „chybném předpokladu, podle kterého financování, které lze získat na trzích, musí nutně pokrývat veškeré potřeby příjemce podpory“, zkreslil argumenty Komise. Samotné znění výrazů použitých v tomto bodě odůvodnění neumožňuje dospět k závěru, že Komise měla za to, že financování na soukromých trzích musí vždy pokrývat všechny potřeby příjemce.
26
V rámci druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku společnost DLH vytýká Tribunálu, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když měl v bodě 125 a následujících napadeného rozsudku za to, že Komise měla ve fázi přezkumu způsobilosti podle bodu 49 písm. c) dočasného rámce určit, zda nezanedbatelná část potřeb financování příjemce mohla být uspokojena financováním z trhů.
27
Zaprvé je takový výklad v rozporu s širokým a otevřeným zněním bodu 49 písm. c) dočasného rámce.
28
Zadruhé z tohoto znění vyplývá, že použitelným právním kritériem je otázka, zda příjemce není schopen získat finanční prostředky na trzích za přijatelných podmínek a zda vnitrostátní opatření k pokrytí jeho potřeb likvidity nepostačují k zajištění jeho životaschopnosti. Je tedy třeba zohlednit všechny potřeby likvidity vyjádřené příjemcem.
29
Zatřetí Tribunál v bodě 129 napadeného rozsudku nerespektoval cíl bodu 49 písm. c) dočasného rámce, a sice zabránit nadměrnému využívání veřejných prostředků, a v bodě 130 napadeného rozsudku nesprávně použil zásadu nezbytného minima pro přezkum přiměřenosti opatření ve fázi způsobilosti. Kromě toho se Tribunál tím, že v bodech 150 až 217 napadeného rozsudku odmítl všechny argumenty žalobkyň v prvním stupni vycházející z výše podpory, i když měl v bodech 208 a 217 uvedeného rozsudku za to, že celková částka 6 miliard eur byla omezena na minimum nezbytné k zajištění životaschopnosti příjemce, dopustil rozporu v odůvodnění. Konečně výklad bodu 49 písm. c) dočasného rámce, který Tribunál použil, je rovněž v rozporu s jeho vlastní judikaturou v jiných věcech a porušuje zásadu rovného zacházení.
30
Ve třetí části prvního důvodu kasačního opravného prostředku společnost DLH Tribunálu vytýká, že se dopustil nesprávného právního posouzení a překročil meze soudního přezkumu, když měl v bodech 117 a 131 až 135 napadeného rozsudku za to, že Komise nezohlednila všechny skutečnosti požadované pro účely přezkumu podmínky stanovené v bodě 49 písm. c) dočasného rámce. Dále Tribunál v bodě 120 napadeného rozsudku zkreslil sporné rozhodnutí, žalobní odpověď Komise a spis vedlejšího účastníka společnosti DLH, když rozhodl, že Komise a DLH nezpochybnily správnost a spolehlivost údajů předložených odborníkem Oxerou ze společnosti Ryanair v jeho první zprávě nazvané „Assessment of the Commission’s analysis of the Proportionality of the aid to DLH“ (posouzení analýzy Komise týkající se přiměřenosti podpory poskytnuté DLH) ze dne 21. ledna 2021.
31
Spolková republika Německo a Komise v podstatě podporují argumentaci, kterou DLH uvedla v rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku, a mají za to, že tomuto důvodu je třeba vyhovět.
32
Společnosti Ryanair a Condor tuto argumentaci zpochybňují a tvrdí, že první důvod kasačního opravného prostředku musí být přinejmenším zčásti odmítnut jako nepřípustný, pokud jde o třetí část tohoto důvodu kasačního opravného prostředku, a co se týče společnosti Ryanair, rovněž pokud jde o první část. V každém případě je třeba tento důvod kasačního opravného prostředku podle těchto účastníků řízení zamítnout jako neopodstatněný. V podstatě navrhují, aby bylo potvrzeno odůvodnění napadeného rozsudku, kterého se týká tento důvod kasačního opravného prostředku, jelikož Tribunál zejména nepřekročil meze soudního přezkumu..
Závěry Soudního dvora
33
Předně je třeba uvést, že bod 49 písm. c) dočasného rámce podmiňuje přípustnost rekapitalizačního opatření tím, že příjemce rekapitalizačního opatření není schopen získat finanční prostředky na trzích za přijatelných podmínek a horizontální opatření existující v dotyčném členském státě k pokrytí potřeb likvidity tohoto příjemce nepostačují k zajištění jeho životaschopnosti.
34
Ze znění bodů 125 až 132 napadeného rozsudku jako celku vyplývá, že Tribunál tento bod 49 písm. c) vyložil v tom smyslu, že za účelem určení, zda příjemce splňuje tuto podmínku, musí Komise zkoumat, zda příjemce může financovat nezanedbatelnou část svých potřeb na trzích nebo na základě těchto horizontálních opatření.
35
Na podporu těchto úvah Tribunál v bodě 129 napadeného rozsudku připomněl, že cílem bodu 49 písm. c) dočasného rámce je omezit státní zásah pouze na případy, kdy příjemce není schopen nalézt financování na finančních trzích za přijatelných podmínek, a dále v bodě 130 tohoto rozsudku připomněl, že toto ustanovení musí být vykládáno ve světle zásady proporcionality. Z toho podle Tribunálu vyplývá povinnost Komise přezkoumat, zda příjemce může získat nezanedbatelnou část nezbytného financování na trzích.
36
V tomto ohledu zaprvé z doslovného výkladu celého bodu 49 písm. c) dočasného rámce vyplývá, že jeho cílem je vyloučit z okruhu příjemců rekapitalizačního opatření podniky, které by bez takového opatření byly schopny skutečně získat dostatečné financování na trzích nebo díky horizontálním opatřením existujícím v dotyčném členském státě.
37
Zadruhé je třeba uvést, že uvedený bod je obsažen v pododdíle 3.11.2 dočasného rámce, který se týká podmínek způsobilosti a státní účasti. Podmínka popsaná v bodě 33 tohoto rozsudku patří mezi další podmínky, jako je podmínka uvedená v bodě 49 písm. a) dočasného rámce, podle níž by bez intervence státu byl jejich příjemce nucen ukončit činnost nebo by čelil závažným obtížím při zachování činnosti. Je tudíž třeba mít za to, že podmínka stanovená v bodě 49 písm. c) dočasného rámce se týká existence potřeby financování určené k zajištění životaschopnosti podniku, kterou nelze splnit za přijatelných podmínek na trzích nebo prostřednictvím vnitrostátních horizontálních opatření.
38
Tento výklad je podpořen třetí větou bodu 51 dočasného rámce, která i když se týká pouze oznámení členských států týkajících se jednotlivých podpor přesahujících prahovou hodnotu 250000000 eur, přebírá a vysvětluje podmínku uvedenou v bodě 49 písm. c) dočasného rámce, když uvádí, že možnosti financování příjemce podpory nebo stávající horizontální opatření k pokrytí potřeb likvidity nejsou k zajištění životaschopnosti příjemce postačující.
39
Zatřetí z bodu 54 dočasného rámce, který se nachází v jeho pododdílu 3.11.4, nadepsaném „Objem rekapitalizace“, vyplývá, že aby bylo zajištěno dodržení zásady proporcionality podpory, nesmí objem opatření přesáhnout minimum potřebné k tomu, aby byla zajištěna životaschopnost příjemce. Přezkum způsobilosti příjemce s ohledem na podmínky stanovené v bodě 49 dočasného rámce je přitom třeba odlišit od přezkumu přiměřenosti výše podpory prováděného na základě bodu 54 tohoto rámce. Bod 51 tohoto rámce, který ostatně výslovně rozlišuje mezi podmínkou způsobilosti, podle které musí být možnosti financování příjemce podpory nebo stávající horizontální opatření k pokrytí jeho potřeb likvidity nedostatečné k zajištění jeho životaschopnosti, a požadavkem, aby podpora byla přiměřená.
40
Z doslovného a kontextuálního výkladu bodu 49 písm. c) dočasného rámce vyplývá, že tento bod musí být vykládán v tom smyslu, že způsobilost podniku pro rekapitalizační opatření je podmíněna existencí potřeby financování, aniž je v této fázi posouzení nezbytné, aby Komise posoudila přesnou výši financování, které má být zajištěno takovým opatřením, a tudíž aby určila, zda příjemce může použít trhy nebo horizontální opatření k pokrytí zanedbatelné nebo nezanedbatelné části svých potřeb financování.
41
I když Tribunál právem uvedl, že bod 49 písm. c) dočasného rámce má za cíl omezit prospěch z rekapitalizačních opatření pouze na podniky, které mají neuspokojenou potřebu financování, úvahy uvedené v bodech 129 a 130 napadeného rozsudku, podle kterých by byl tento cíl ohrožen, pokud by byly veřejné prostředky uvolněny k financování potřeb, které lze částečně financovat na trzích, se vztahují k posouzení výše podpory, a nikoli k posouzení způsobilosti příjemce této podpory. Tak je tomu i v případě úvah týkajících se zásady proporcionality.
42
Z toho vyplývá, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když měl v bodech 132 a 137 napadeného rozsudku za to, že Komise nezohlednila všechny relevantní skutečnosti pro účely přezkumu podmínky stanovené v bodě 49 písm. c) dočasného rámce, jelikož nezkoumala, zda příjemce mohl získat alespoň část nezbytného financování na trzích.
43
Kromě toho, i když měl Tribunál v bodech 123 a 124 napadeného rozsudku za to, že Komise nezkoumala existenci záruk umožňujících společnosti DLH získat financování na trzích odpovídající jejím potřebám, ze skutkových zjištění uvedených v bodě 119 napadeného rozsudku vyplývá, že DLH by v každém případě nebyla schopna obstarat, ani při využití svých letadel a náhradních dílů jako záruk, více než 1 až 3,7 miliardy eur na trzích k pokrytí potřeb likvidity odhadovaných, jak je uvedeno v bodě 115 napadeného rozsudku, na téměř 9 miliard eur ve sporném rozhodnutí. Za těchto podmínek okolnost, že Komise nezkoumala existenci záruk umožňujících společnosti DLH získat financování na trzích, nemá v projednávané věci vliv na přezkum způsobilosti příjemce podle bodu 49 písm. c) dočasného rámce.
44
Z výše uvedeného vyplývá, že druhá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku je opodstatněná. Tomuto důvodu kasačního opravného prostředku je tudíž třeba vyhovět, aniž je nutné zkoumat jeho ostatní části, a tudíž ani otázky přípustnosti týkající se těchto částí.
K druhému důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastnic řízení
45
V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku, který se skládá ze dvou částí, společnost DLH tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když měl v bodech 242 až 271 napadeného rozsudku za to, že Komise porušila zejména body 61, 62, 68 a 70 dočasného rámce tím, že nevyžadovala, aby byly kapitálová účast a tichá účast II doprovázeny mechanismem navýšení protiplnění státu nebo podobným mechanismem.
46
V první části druhého důvodu kasačního opravného prostředku společnost DLH tvrdí, že na rozdíl od toho, co Tribunál rozhodl v bodech 252 až 263 napadeného rozsudku, se Komise oprávněně domnívala, že kapitálová účast byla s ohledem na celkovou strukturu rekapitalizačních opatření a jejich úzce propojené složky doprovázena mechanismem obdobným mechanismu navýšení protiplnění státu.
47
Zaprvé je přístup Tribunálu v tomto ohledu, pokud jde o výklad bodu 62 dočasného rámce, nesprávný a formalistický, jelikož měl zejména v bodě 263 napadeného rozsudku za to, že Komise nemohla zohlednit kombinované účinky rekapitalizačních opatření na motivační účinky k ukončení účasti státu na kapitálu společnosti DLH. Tento výklad by byl v rozporu s bodem 59 dočasného rámce, který právě umožňuje „alternativu ke způsobům stanovení protiplnění uvedeným níže“. Tribunál tím, že přijal takový výklad, nezohlednil širokou posuzovací pravomoc, kterou má Komise v rámci komplexních hospodářských hodnocení, a překročil meze soudního přezkumu.
48
Zadruhé společnost DLH tvrdí, že Tribunál měl v bodech 254 až 256 napadeného rozsudku nesprávně za to, že podstatná sleva, se kterou stát vstoupil do kapitálu společnosti DLH, nemá dostatečně úzkou souvislost s předmětem mechanismu navýšení protiplnění státu ani s cílem tohoto mechanismu. Tribunál se zejména dopustil nesprávného právního posouzení, když měl v bodě 255 napadeného rozsudku za to, že dodatečný vlastnický podíl, který stát nabyl v této společnosti, a odpovídající protiplnění nemohou být zohledněny pouze z toho důvodu, že počáteční kupní cena je upravena bodem 60 dočasného rámce. Kromě toho Tribunál zkreslil účel bodů 60, 61 a 62 dočasného rámce, když měl v bodě 256 napadeného rozsudku za to, že i alternativní mechanismy navýšení protiplnění státu musí systematicky zahrnovat postupně rostoucí protiplnění a musí mít ex post motivační účinky směřující k včasnému ukončení účasti státu. DLH dodává, že mechanismus navýšení protiplnění státu, jak je stanoven v bodě 61 dočasného rámce, nemohl být jako takový použit na kapitálovou účast. Navíc se Tribunál podle společnosti DLH dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 260 napadeného rozsudku dospěl k závěru, že Komise nemohla zohlednit rostoucí úrokové sazby tichých účastí I a II v rámci posouzení podle bodu 62 dočasného rámce. Konečně se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když podobným způsobem konstatoval, že závazky týkající se způsobu chování uvedené v pododdílu 3.11.6 dočasného rámce, nemohou být zohledněny v rámci posouzení podle bodu 62 dočasného rámce.
49
V rámci druhé části druhého důvodu kasačního opravného prostředku DLH tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když měl v bodě 265 a následujících napadeného rozsudku za to, že tichá účast II po její konverzi na vlastní kapitál nebyla doprovázena ani „alternativním mechanismem navýšení protiplnění státu“ ve smyslu bodu 68 dočasného rámce. V tomto ohledu měl Tribunál zejména v bodě 266 napadeného rozsudku nesprávně za to, že bod 70 dočasného rámce není v projednávané věci relevantní. Tento bod podle společnosti DLH stanoví, že Komise je povinna dodržovat obecné zásady stanovené v ostatních bodech dočasného rámce a s ohledem na velmi proměnlivou povahu hybridních kapitálových nástrojů a širokou posuzovací pravomoc, kterou má tento orgán při jejich přezkumu, musí rovněž posuzovat riziko hybridních kapitálových nástrojů případ od případu.
50
V každém případě mohla Komise v bodě 161 odůvodnění sporného rozhodnutí platně dospět k závěru, že výše protiplnění za tiché účasti I a II, výrazná sleva zahrnující účinky „nežádoucího“ vyššího vlastnického podílu a dodatečné integrované motivační účinky na odchod odrážely riziko spojené s tichou účastí II po její konverzi na vlastní kapitál a tyto propojené složky rekapitalizačního opatření představovaly „alternativní mechanismus“ ve smyslu bodu 68 dočasného rámce a rovněž ve vztahu k tiché účasti II.
51
Spolková republika Německo a Komise v podstatě podporují argumentaci, kterou DLH uvedla v rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku, a mají za to, že tomuto důvodu je třeba vyhovět.
52
Společnosti Ryanair a Condor tuto argumentaci zpochybňují, přičemž posledně uvedená společnost tvrdí, že druhý důvod kasačního opravného prostředku musí být přinejmenším zčásti odmítnut jako nepřípustný z důvodu, že na rozdíl od toho, co tvrdí společnost DLH, Komise nemá širokou posuzovací pravomoc na základě dočasného rámce a v každém případě nebylo třeba provést žádné komplexní hospodářské posouzení. Pokud jde o věc samou, musí být tento důvod kasačního opravného prostředku podle těchto účastníků řízení zamítnut jako neopodstatněný. V podstatě navrhují, aby bylo potvrzeno odůvodnění napadeného rozsudku, kterého se týká tento důvod kasačního opravného prostředku, jelikož Tribunál zejména nepřekročil meze soudního přezkumu, který mu přísluší vykonat.
Závěry Soudního dvora
53
Úvodem je třeba zamítnout výtku společnosti Condor vycházející z částečné nepřípustnosti druhého důvodu kasačního opravného prostředku. Tímto důvodem kasačního opravného prostředku totiž společnost DLH Tribunálu v podstatě vytýká, že se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že zasáhl do široké posuzovací pravomoci, kterou má Komise podle společnosti DLH. Otázka, zda Komise měla či neměla takovou posuzovací pravomoc a měla v tomto rámci provést komplexní hospodářská hodnocení, přitom spadá do meritorního přezkumu tohoto tvrzeného nesprávného právního posouzení, k němuž má Soudní dvůr pravomoc ve fázi kasačního opravného prostředku. Z toho vyplývá, že druhý důvod kasačního opravného prostředku je přípustný v plném rozsahu.
54
Pokud jde o věc samou, je třeba zdůraznit, že pokud jde o kapitálové nástroje, z bodu 61 dočasného rámce vyplývá, že každé rekapitalizační opatření musí zahrnovat mechanismus navýšení protiplnění státu s cílem motivovat příjemce ke zpětnému odkupu státních kapitálových injekcí. Tento mechanismus může mít formu dodatečných akcií poskytnutých státu nebo jiných forem a měl by odpovídat alespoň 10 % navýšení protiplnění příslušejícího státu pro každý z kroků navyšování protiplnění, přičemž mechanismus navýšení protiplnění se aktivuje čtyři roky po poskytnutí kapitálové injekce, pokud stát neprodal alespoň 40 procent své kapitálové účasti vyplývající z této kapitálové injekce, a mechanismus navýšení protiplnění se opět aktivuje šest let po poskytnutí kapitálové injekce, pokud stát neprodal celou svou kapitálovou účast vyplývající z této kapitálové injekce. Podle bodu 62 tohoto rámce může Komise přijmout i alternativní mechanismy za předpokladu, že celkově povedou k obdobnému výsledku, pokud jde o motivační účinky na ukončení státní účasti, a budou mít obdobný celkový dopad na protiplnění státu.
55
Pokud jde o hybridní kapitálové nástroje, z bodu 68 dočasného rámce vyplývá, že po konverzi na vlastní kapitál musí být zaveden navyšovací mechanismus, který zvýší protiplnění státu tak, aby byli příjemci motivováni ke zpětnému odkupu státních kapitálových injekcí. Pokud je vlastní kapitál plynoucí ze státní intervence stále ve vlastnictví státu dva roky po konverzi na vlastní kapitál, obdrží stát dodatečný podíl vlastnictví příjemce nad rámec své zbývající účasti plynoucí z konverze hybridních kapitálových nástrojů, kterou stát provedl. Tento dodatečný podíl vlastnictví činí minimálně 10 % zbývající účasti. Tentýž bod upřesňuje, že Komise může přijmout alternativní mechanismy navýšení za předpokladu, že mají stejný motivační účinek a obdobný celkový dopad na protiplnění státu.
56
V tomto ohledu z ustálené judikatury uvedené Tribunálem v bodech 74 a 75 napadeného rozsudku vyplývá, že pro účely posouzení slučitelnosti opatření podpory s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 SFEU má Komise širokou posuzovací pravomoc, jejíž výkon zahrnuje komplexní hodnocení hospodářského a sociálního charakteru (viz rozsudek ze dne 19. července 2016, Kotnik a další, C‑526/14, EU:C:2016:570, bod 38 a citovaná judikatura).
57
Z toho vyplývá, že soudní přezkum musí být v tomto ohledu omezen na ověření toho, zda byla dodržena procesní pravidla a pravidla týkající se odůvodnění, a na kontrolu věcné správnosti skutkových zjištění, neexistence zjevně nesprávného posouzení a zneužití pravomoci (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. prosince 2008, Régie Networks, C‑333/07, EU:C:2008:764, bod 78 a citovaná judikatura).
58
Nicméně přijetím takových pravidel chování, jako jsou pravidla zavedená dočasným rámcem, a to za účelem stanovení kritérií, na jejichž základě hodlá posuzovat slučitelnost podpor zamýšlených členskými státy s vnitřním trhem, a informováním prostřednictvím jejich zveřejnění, že je bude používat na případy, na něž se vztahují, se tento orgán sám omezuje při výkonu posuzovací pravomoci, kterou mu v tomto ohledu přiznává zejména čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU, a nemůže se v zásadě od těchto pravidel odchýlit, jinak mu hrozí sankce z důvodu porušení obecných právních zásad, jako je zásada rovného zacházení nebo ochrana legitimního očekávání (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. července 2016, Kotnik a další, C‑526/14, EU:C:2016:570, body 39 a 40, a ze dne 31. ledna 2023, Komise v. Braesch a další, C‑284/21 P, EU:C:2023:58, bod 90).
59
Z judikatury Soudního dvora rovněž vyplývá, že i když je Komise v oblasti státních podpor v zásadě vázána takovými pravidly chování, jako jsou pravidla zavedená dočasným rámcem, přijetí takových pravidel nezbavuje Komisi povinnosti zkoumat konkrétní výjimečné okolnosti, na které členský stát poukáže v konkrétním případě, aby se domohl přímého použití čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU. Členské státy si tudíž zachovávají možnost oznamovat Komisi záměry podpor, které nesplňují požadavky stanovené v takových pravidlech chování, a Komise může takové projekty za výjimečných okolností povolit (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 31. ledna 2023, Komise v. Braesch a další, C‑284/21 P, EU:C:2023:58, body 92 a 93, jakož i ze dne 7. listopadu 2024, Ryanair v. Komise, C‑588/22 P, EU:C:2024:935, body 59 a 60).
60
I když se Komise podle judikatury Soudního dvora připomenuté v bodě 58 tohoto rozsudku přijetím dočasného rámce sama omezila ve výkonu posuzovací pravomoci, je nicméně třeba konstatovat, že tento rámec v bodech 62 a 68 výslovně stanoví kromě mechanismů navýšení protiplnění státu podrobně popsaných v uvedeném rámci i možnost použít alternativy, které mají obecně podobné účinky.
61
S ohledem na kritérium celkové podobnosti takto stanovené dočasným rámcem nelze vyžadovat, aby byl alternativní mechanismus totožný s mechanismem stanoveným dočasným rámcem, ať už pokud jde o jeho koncepci nebo jeho účinky.
62
Kromě toho z judikatury připomenuté v bodech 56 a 57 tohoto rozsudku vyplývá, že nesprávné posouzení Komise, pokud jde o otázku, zda alternativní mechanismus má celkově podobné účinky jako účinky mechanismů navýšení protiplnění státu podrobně popsaných v bodech 61 a 68 dočasného rámce, může vést ke zrušení rozhodnutí tohoto orgánu unijním soudem pouze tehdy, je-li toto pochybení zjevné.
63
Při takovém posouzení může být zjevné pochybení prokázáno prostřednictvím skutečností, které posouzení skutkového stavu, provedené Komisí v jejím rozhodnutí, zbavují hodnověrnosti. Naproti tomu žalobní důvod musí být zamítnut, jestliže se navzdory důkazům předloženým žalobkyněmi nejeví, že je zpochybněné posouzení stiženo takovou vadou (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 7. května 2020, BTB Holding Investments a Duferco Participations Holding v. Komise, C‑148/19 P, EU:C:2020:354, bod 72).
64
Unijní soud však musí zejména ověřit nejen věcnou správnost dovolávaných důkazů, jejich věrohodnost a jejich soudržnost, ale rovněž přezkoumat, zda tyto důkazy představují veškeré relevantní údaje, jež musí být při posuzování komplexní situace vzaty v úvahu, a zda o ně lze opřít závěry, které z nich byly vyvozeny (viz zejména rozsudek ze dne 24. října 2013, Land Burgenland a další v. Komise, C‑214/12 P, C‑215/12 P a C‑223/12 P, EU:C:2013:682, bod 79, a citovaná judikatura).
65
Kromě toho obecně Tribunál nemůže nahradit odůvodnění autora napadeného aktu vlastním odůvodněním (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 28. září 2023, Ryanair v. Komise, C‑320/21 P, EU:C:2023:712, bod 117 a citovaná judikatura).
66
V bodech 267 a 268 napadeného rozsudku měl Tribunál za to, že kapitálová účast a tichá účast II nejsou při konverzi na vlastní kapitál doprovázeny žádným mechanismem navýšení protiplnění státu nebo obdobným mechanismem na základě bodů 62 a 68 dočasného rámce, jejichž obsah je připomenut v bodech 54 a 55 tohoto rozsudku.
67
V tomto ohledu z bodu 248 napadeného rozsudku vyplývá, že k tomu, aby měla Komise za to, že celková struktura mechanismu představuje v souladu s bodem 62 dočasného rámce mechanismus srovnatelný s mechanismem navýšení protiplnění státu stanoveným v bodě 61 tohoto rámce vycházela zaprvé z výrazné slevy, se kterou Spolková republika Německo nabyla akcie od společnosti DLH, zadruhé ze skutečnosti, že přítomnost státní účasti ve společnosti DLH byla pro příjemce nežádoucí, zatřetí ze skutečnosti, že tiché účasti I a II měly rostoucí úrokové sazby a pravděpodobnost konverze části tiché účasti II na vlastní kapitál se časem zvýšila, což by způsobilo rozmělnění stávajících účastí ve prospěch státu, jakož i začtvrté z některých závazků týkajících se způsobu chování, zejména zákazu výplaty dividend, které zůstaly v platnosti až do úplného splacení podpory.
68
Za účelem rozhodnutí o těchto důvodech Tribunál zaprvé v bodech 253 až 257 napadeného rozsudku dospěl k závěru, že sleva ve výši 71,9 % z ceny akcií, která podle sporného rozhodnutí umožňuje nabídnout vyšší protiplnění, než jaké by mohla mít Spolková republika Německo v případě neexistence slevy pouze na základě použití mechanismu navýšení protiplnění, jak je stanoven v bodě 61 dočasného rámce, nemá dostatečně úzkou souvislost s předmětem a cílem mechanismu navýšení protiplnění státu. Zadruhé Tribunál v bodě 258 napadeného rozsudku odmítl argument, podle kterého je kapitálová účast „nežádoucí“ jakožto subjektivní a irelevantní prvek. Zatřetí měl Tribunál v bodech 260 a 262 napadeného rozsudku za to, že skutečnost, že úroková sazba za tiché účasti I a II se v čase zvyšuje a že se na společnost DLH vztahují závazky týkající se způsobu chování, spadají pod jiné požadavky dočasného rámce. Pokud jde o tichou účast II, Tribunál v bodě 265 napadeného rozsudku odmítl ze stejných důvodů argumenty Komise a měl v bodě 266 tohoto rozsudku za to, že tento orgán dostatečně neprokázal, že dotčené opatření bylo doprovázeno alternativním mechanismem, který by mohl vyvolat účinky srovnatelné s mechanismem navýšení protiplnění státu.
69
Tribunál odmítl každý z argumentů předložených Komisí ve sporném rozhodnutí jednak z důvodu jejich nedostatečné vazby na zamýšlený mechanismus navýšení protiplnění a jednak z důvodu, že spadají pod odlišné požadavky dočasného rámce.
70
Okolnost, že některé skutečnosti zohledněné Komisí na základě bodů 62 a 68 dočasného rámce spadají rovněž pod jiné požadavky stanovené tímto rámcem, se přitom nezdá být sama o sobě takové povahy, aby je zbavila veškeré relevance. Nelze totiž vyloučit, že prvek opatření, který přímo odpovídá jednomu z požadavků dočasného rámce, může rovněž přispět k dosažení specifického cíle jiného požadavku stanoveného tímto rámcem.
71
V tomto kontextu Tribunál, když v bodech 251 a 252 napadeného rozsudku došel k závěru o neexistenci mechanismu navýšení protiplnění státu nebo alternativních mechanismů na základě bodů 62 a 68 dočasného rámce, neprokázal, že se Komise zjevně mýlila, pokud jde o účinnost jednotlivých skutečností, o které se tento orgán ve sporném rozhodnutí opíral, a tím zbavila věrohodnosti svou analýzu celkové podobnosti účinků vyvolaných posuzovaným alternativním mechanismem.
72
Konkrétně z bodů 253 až 257 napadeného rozsudku nevyplývá, že by závěr, podle kterého by výrazná sleva, s níž Spolková republika Německo nabyla akcie společnosti DLH, mohla přispět k vytvoření motivačních účinků na ukončení státní účasti, byl nepravděpodobný.
73
Z bodů 258 až 269 napadeného rozsudku rovněž nevyplývá, že by postupné zvyšování úrokových sazeb za tiché účasti I a II, zvýšení pravděpodobnosti konverze části tiché účasti II na vlastní kapitál nebo skutečnost, že by se na společnost DLH vztahovaly závazky týkající se způsobu chování, zjevně nemohly vyvolat účinky celkově srovnatelné s mechanismy popsanými v bodě 61 a v bodě 68 první a druhé větě dočasného rámce.
74
Kromě toho Tribunál nezohlednil kumulaci účinků jednotlivých skutečností zohledněných Komisí za účelem prokázání existence alternativního mechanismu k mechanismu navýšení protiplnění státu v souladu s body 62 a 68 dočasného rámce, zatímco Komise vycházela právě z kombinovaných účinků jednotlivých skutečností uvedených ve dvou předchozích bodech.
75
Za těchto podmínek Tribunál neprokázal, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, když měla za to, že dotčené opatření bylo doprovázeno, pokud jde jak o kapitálovou účast, tak o tichou účast II, alternativními mechanismy splňujícími požadavek celkové podobnosti s mechanismem navýšení protiplnění státu, a tudíž se v rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení.
76
Z výše uvedeného vyplývá, že je třeba vyhovět oběma částem druhého důvodu kasačního opravného prostředku.
Ke třetímu důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastníků řízení
77
V rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku společnost DLH vytýká Tribunálu, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když měl v bodech 272 až 288 napadeného rozsudku za to, že Komise porušila bod 67 dočasného rámce, když usoudila, že část tiché účasti II, a sice tichá účast II-A, může být přeměněna na akcie za pevně stanovenou cenu 2,56 eura za akcii a jiná část tiché účasti II, a sice tichá účast II-B, může být přeměněna za tržní cenu akcií v okamžiku konverze sníženou o 10 % nebo 5,25 % v závislosti na rozhodné události.
78
V tomto ohledu Tribunál nezohlednil, že Komise může na základě bodu 59 dočasného rámce přijmout „alternativ[u] ke způsobům stanovení protiplnění uvedeným v tomto rámci“, a v důsledku toho k řešení uvedenému v bodě 67 uvedeného rámce. Vzhledem k tomu, že „teoretická cena bez upisovacího práva“ (Theoretical Ex-Rights Price, dále jen „TERP“), tedy teoretická tržní cena akcií po nové emisi akcií, nemohla být v projednávané věci vypočtena, bylo nezbytné jiné řešení. Podle společnosti DLH emitent poskytuje slevu z tržní ceny nových akcií, které mohou být upsány při paralelní emisi akcií, s cílem motivovat kapitálový trh k výkonu jeho upisovacích práv. TERP pak byla vypočítána na základě tržní ceny po rozmělnění v důsledku emise akcií. V kontextu takového práva na konverzi, jako je právo stanovené v rámci tiché účasti II, však neexistuje žádná další paralelní emise (kótovaných) akcií na trhu, která by mohla být použita jako referenční bod pro výpočet emisní ceny práv na konverzi.
79
Společnost DLH uvádí, že vzhledem k nemožnosti vypočítat TERP navrhla Spolková republika Německo odkázat jednak na minimální emisní cenu 2,56 eura použitelnou na společnost DLH pro konverzi tiché účasti II-A a jednak na tržní cenu společnosti DLH, přičemž použila slevu ve výši 5,25 % nebo 10 % v závislosti na rozhodné události pro konverzi tiché účasti II-B. Podle DLH bylo s ohledem na okolnosti daného případu stejně jako v napadeném rozhodnutí možné očekávat, že obě konverzní ceny budou v souladu s požadavkem stanoveným v bodě 67 dočasného rámce.
80
Na rozdíl od názoru Tribunálu v bodech 276 až 279 napadeného rozsudku, tedy bylo nemožné odkázat na TERP, takže Komise právem přijala alternativní protiplnění na základě bodu 59 dočasného rámce, které mělo stejný výsledek, jako kdyby mohla být zohledněna TERP.
81
Společnost DLH tvrdí, že tento závěr není na rozdíl názoru Tribunálu v bodech 280 až 285 napadeného rozsudku zpochybněn skutečností, že sporné rozhodnutí v bodě 158 odůvodnění vyžadovalo, aby se Spolková republika Německo zavázala požádat Komisi o souhlas s uplatněním opce na konverzi, pokud by tato nebyla provedena na úrovni nižší nebo rovnající se 5 % TERP. Riziko nedodržení dočasného rámce bylo totiž pouze teoretické a povolení Komise mělo za cíl zajistit maximální soulad. Společnost DLH, která kritizuje bod 283 napadeného rozsudku, zejména tvrdí, že cílem nebylo „odchýlit se“ od bodu 67 dočasného rámce nebo pozastavit rozhodnutí v tomto bodě, ale zajistit dodatečnou úroveň bezpečnosti a ujistit se, že Spolková republika Německo splnila povinnost, pokud jde o konverzi, k níž nutně došlo po rekapitalizaci (ex post).
82
Spolková republika Německo a Komise v podstatě podporují argumentaci předloženou společností DLH v rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku a mají za to, že je třeba tomuto důvodu vyhovět.
83
Společnosti Ryanair a Condor tuto argumentaci zpochybňují a tvrdí, že třetí důvod kasačního opravného prostředku musí být přinejmenším zčásti odmítnut jako nepřípustný z důvodu, že směřuje ke zpochybnění skutkových zjištění učiněných Tribunálem. V každém případě je třeba tento důvod kasačního opravného prostředku podle těchto účastníků řízení zamítnout jako neopodstatněný. V podstatě navrhují, aby bylo potvrzeno odůvodnění napadeného rozsudku, kterého se týká tento důvod kasačního opravného prostředku, jelikož Tribunál zejména nepřekročil meze soudního přezkumu, který mu přísluší vykonat.
Závěry Soudního dvora
84
Pokud jde o protiplnění za hybridní kapitálové nástroje, je třeba zdůraznit, že podle bodu 67 dočasného rámce se konverze na vlastní kapitál provádí sazbou 5 % nebo více pod úrovní TERP v okamžiku konverze.
85
V bodě 275 napadeného rozsudku Tribunál nejprve připomněl, že Komise ve sporném rozhodnutí uvedla, že část tiché účasti II, a sice tichá účast II-A, může být přeměněna na akcie za pevně stanovenou cenu 2,56 eura za akcii, zatímco jiná část této účasti, a sice tichá účast II-B, může být přeměněna za tržní cenu akcií v okamžiku konverze sníženou o 10 % nebo 5,25 % v závislosti na rozhodné události. Sporné rozhodnutí rovněž uvádělo, že je možné „očekávat, že všechny tyto ceny budou v souladu s požadavkem stanoveným v bodě 67 dočasného rámce“, ale že „může existovat cena, pod kterou nebude splněn [tento] požadavek“, ale v takové situaci se Spolková republika Německo zavázala požádat o povolení před uplatněním práva na konverzi.
86
V bodech 276 až 278 napadeného rozsudku měl Tribunál dále za to, že cena akcií při konverzi nebyla určena na základě TERP, jak pokud jde o tichou účast II-A z důvodu, že zvolená pevná cena za akcii neodpovídala metodě definované v bodě 67 dočasného rámce, tak o tichou účast II-B, pro kterou byla cena při konverzi založena na tržní ceně.
87
Konečně Tribunál konstatoval, že Komise neodůvodnila volbu použít alternativní metodu výpočtu a stanovením režimu následného povolení v případě ceny, která není v souladu s právními předpisy, tento orgán pouze odložil své rozhodnutí v rozporu s tímto bodem 67.
88
V této souvislosti je třeba upřesnit, že podle bodu 59 dočasného rámce mohou členské státy jakožto alternativu ke způsobům stanovení protiplnění uvedeným v bodech 60 až 70 tohoto rámce oznamovat režimy nebo jednotlivá opatření v případech, kdy je stanovení protiplnění upraveno podle prvků a seniority kapitálového nástroje za předpokladu, že celkově vedou k podobnému výsledku, pokud jde o motivační účinek k ukončení státní účasti, a mají podobný celkový dopad na odměnu plynoucí státu.
89
Společnost DLH je tudíž oprávněna tvrdit, že se Komise mohla opírat o alternativní mechanismus k mechanismu popsanému v bodě 67 dočasného rámce, aniž se za tímto účelem musela dovolávat zvláštního důvodu nebo mimořádné okolnosti. Takový alternativní mechanismus je však v souladu s požadavky vyplývajícími z dočasného rámce pouze tehdy, pokud vede k celkově podobnému výsledku jako mechanismus popsaný v bodě 67.
90
Z bodů 277, 278 a 280 až 286 napadeného rozsudku přitom vyplývá, že Tribunál konstatoval, že alternativní metoda výpočtu definovaná v bodě 158 odůvodnění sporného rozhodnutí může vést ke stanovení cen, které neodpovídají cenám vyplývajícím z použití metody definované v bodě 67 dočasného rámce. K tomuto závěru dospěl Tribunál zejména na základě samotného znění sporného rozhodnutí připomenutého v bodě 85 tohoto rozsudku.
91
V rámci projednávaného kasačního opravného prostředku není zpochybňováno konstatování Tribunálu, podle kterého se výsledek použití této alternativní metody liší od výsledku použití metody definované v bodě 67 dočasného rámce.
92
V tomto kontextu nemůže obstát argumentace navrhovatelky vycházející z nemožnosti vypočítat TERP v projednávané věci.
93
Kromě toho, že tato argumentace odporuje spornému rozhodnutí, které výslovně předpokládá srovnání mezi výsledkem alternativní metody výpočtu a výsledkem získaným v případě použití metody založené na TERP, má totiž, jak tvrdí společnosti Ryanair a Condor, v konečném důsledku za cíl vyzvat Soudní dvůr, aby sám provedl skutková zjištění, aniž tvrdí, že Tribunál zkreslil důkazy, které mu byly předloženy.
94
Z ustálené judikatury přitom vyplývá, že v případě kasačního opravného prostředku Soudní dvůr není příslušný ke zjišťování skutkového stavu a v zásadě ani k přezkoumávání důkazů, které Tribunál přijal na podporu tohoto skutkového stavu. Pravomoc Soudního dvora k přezkumu skutkových zjištění učiněných Tribunálem se vztahuje zejména ke zkreslení skutkového stavu, a sice věcné nesprávnosti těchto skutkových zjištění vyplývajících ze spisu, ke zkreslení důkazů, k právní kvalifikaci důkazů, jakož i k otázce, zda byla dodržena pravidla v oblasti důkazního břemene a provádění důkazů [rozsudek ze dne 11. září 2025, Rakousko v. Komise ((Jaderná elektrárna Paks II), C‑59/23 P, EU:C:2025:686, bod 58 a citovaná judikatura].
95
Třetí důvod kasačního opravného prostředku je tedy nepřípustný v rozsahu, v němž navrhuje, aby Soudní dvůr určil, že napadený rozsudek je stižen vadou v rozsahu, v němž nezohlednil nemožnost vypočítat TERP v projednávané věci.
96
Kromě toho na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, povinnost Spolkové republiky Německo požádat v případě, že cena konverze hybridních kapitálových nástrojů není v souladu s požadavkem uvedeným v bodě 67 dočasného rámce, o povolení Komise, jak je stanoveno v bodě 158 odůvodnění sporného rozhodnutí, nepostačuje k zajištění souladu tohoto bodu odůvodnění s tímto požadavkem.
97
Jak totiž uvedl Tribunál v bodě 284 napadeného rozsudku, Spolková republika Německo se nezavázala zajistit, že cena bude v každém případě uvedena do souladu s požadavkem uvedeným v bodě 67 dočasného rámce, ale pouze získat povolení Komise, pokud jde o stanovenou cenovou úroveň. Neexistují žádné informace o kritériích, podle nichž by Komise měla případně přezkoumat návrh konverze hybridních kapitálových nástrojů Spolkové republiky Německo v případě, že by nebyly splněny požadavky bodu 67 dočasného rámce. Z toho vyplývá, že neexistuje žádná záruka, která by mohla zajistit dodržování těchto požadavků.
98
Je třeba mít rovněž za to, podobně jak to Tribunál učinil v bodech 280 až 286 napadeného rozsudku, že státní podpory jsou předmětem režimu předchozího povolení podle čl. 108 odst. 3 SFEU, takže opatření podpory musí být před svým provedením prohlášeno za slučitelné s vnitřním trhem. Komise nemůže odložit posouzení skutečnosti přímo související s přezkumem této slučitelnosti na pozdější datum, než je datum přijetí jejího rozhodnutí o slučitelnosti státní podpory. Komisi totiž příslušelo zaujmout ve sporném rozhodnutí stanovisko ke způsobům stanovení ceny v případě konverze dotčených hybridních kapitálových nástrojů, aniž se mohla omezit na přijetí metody výpočtu, která v každém případě nezajišťuje dodržení požadavku uvedeného v bodě 67 dočasného rámce.
99
Kromě toho, i když Komise tvrdí, že bod 158 odůvodnění sporného rozhodnutí povoluje dotčené opatření pouze za podmínky, že cena konverze je nakonec v souladu s bodem 67 dočasného rámce, je třeba konstatovat, že toto tvrzení nemá oporu v tomto bodě odůvodnění, který stanoví kontrolu ex post, aniž definuje parametry této kontroly.
100
Z toho vyplývá, že třetí důvod kasačního opravného prostředku je třeba zčásti odmítnout jako nepřípustný a zčásti zamítnout jako neopodstatněný.
Ke čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastníků řízení
101
V rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku, který se skládá ze dvou částí, společnost DLH vytýká Tribunálu, že se dopustil nesprávného právního posouzení a překročil meze soudního přezkumu, když v bodech 373 až 412 napadeného rozsudku rozhodl, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení při ověřování, zda společnost DLH měla významnou tržní sílu na relevantních letištích.
102
V první části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku společnost DLH v podstatě tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení a překročil meze soudního přezkumu, když v bodech 373 až 387 napadeného rozsudku rozhodl, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, protože zohlednila pouze kritéria týkající se v podstatě překážek vstupu a rozšíření nových soutěžitelů, jakož i „letištní kapacity“, aniž zohlednila všechny relevantní faktory projednávané věci pro posouzení existence významné tržní síly společnosti DLH na relevantních letištích.
103
V tomto ohledu společnost DLH tvrdí, že identifikace významné tržní síly je součástí komplexní hospodářské analýzy, v jejímž rámci má Komise širokou posuzovací pravomoc, a že Tribunál překročil meze soudního přezkumu, který může vykonávat ve vztahu k rozhodnutí, které Komise v této souvislosti přijala. Konkrétně v bodě 385 napadeného rozsudku jsou úvahy Tribunálu příliš vágní a pouze stručně zmiňují potenciální relevanci podílů příjemce na trhu, které jsou vyjádřené prostřednictvím frekvencí (počtem letů) a míst nabízených v letech s odletem a příletem na relevantních letištích“, přičemž poté, byl z toho učiněn závěr, že Komise nezohlednila všechny relevantní skutečnosti. V tomto ohledu Komise podle společnosti DLH správně nezohlednila posledně uvedenou skutečnost. Použitá kritéria byla totiž v projednávaném případě dostatečná k tomu, aby přesně analyzovala účinky dotčeného opatření v souladu s bodem 72 dočasného rámce, a jsou slučitelná s analytickým rámcem, který Komise používá v případech spojování podniků zahrnujících letecké společnosti. Navíc se potenciální účinky dotčeného opatření na hospodářskou soutěž netýkaly konkrétní linky, ale spíše schopnosti společnosti DLH zachovat, či dokonce rozšířit letištní časy, které měla na relevantních letištích. Jedná se tedy o posouzení slučitelnosti podpory se situací hospodářské soutěže jako celku.
104
Kromě toho společnost DLH tvrdí, že úvahy Tribunálu uvedené v bodě 379 napadeného rozsudku neprokazují, že analýza podílů na trhu z hlediska frekvencí a míst nabízených v letech byla užitečnější než kritéria použitá Komisí pro účely posouzení existence významné tržní síly. Společnost DLH z toho vyvozuje, že tento orgán nebyl povinen doplnit tuto analýzu odhadem podílů na trhu z hlediska frekvencí a míst nabízených v letech nebo zohledněním všech ostatních „relevantních skutečností“.
105
Ve druhé části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku společnost DLH v podstatě tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení a překročil meze soudního přezkumu, když v bodech 388 až 412 napadeného rozsudku rozhodl, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, když konstatovala, že DLH neměla významnou tržní sílu na letištích v Düsseldorfu a Vídni.
106
V tomto ohledu společnost DLH tvrdí, že vzhledem k tomu, že Komise má širokou pravomoc analyzovat údaje o trhu pro účely posouzení existence významné tržní síly, Tribunál překročil meze soudního přezkumu, když nahradil analýzu těchto údajů provedenou Komisí svou vlastní analýzou. Konkrétně v bodě 411 napadeného rozsudku jsou úvahy Tribunálu v tomto ohledu příliš vágní v rozsahu, v němž tvrdí, že Komise nesprávně konstatovala, že DLH neměla významnou tržní sílu na letištích v Düsseldorfu a Vídni „a to přinejmenším během letní letové sezóny IATA 2019“. Takové odůvodnění podle ní nepostačuje ke konstatování zjevně nesprávného posouzení, kterého se dopustila Komise, jelikož se týká i jiných období, jako je zimní sezóna IATA 2019/2020.
107
Podle společnosti DLH Komise správně konstatovala, že DLH neměla významnou tržní sílu na letištích v Düsseldorfu a Vídni. Společnost DLH zdůrazňuje, že kritéria pro posouzení významné tržní síly, pokud jde o tato dvě posledně uvedená letiště, se značně liší od kritérií týkajících se letišť ve Frankfurtu a Mnichově a umožňují skutečně prokázat, že neměla významnou tržní sílu na letištích v Düsseldorfu a Vídni. Společnost DLH, která v tomto ohledu kritizuje zejména bod 397 napadeného rozsudku, předkládá údaje a čísla týkající se zejména letištních časů, které měla na letištích v Düsseldorfu, Vídni, Frankfurtu a Mnichově, aby prokázala, že Tribunál měl nesprávně za to, že Komise nemohla dospět k závěru, že neměla významnou tržní sílu na letištích v Düsseldorfu a Vídni.
108
Spolková republika Německo a Komise v podstatě podporují argumentaci, kterou DLH uvedla v rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku, a mají za to, že tomuto důvodu je třeba vyhovět.
109
Společnosti Ryanair a Condor tuto argumentaci zpochybňují a tvrdí, že druhá část čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku musí být přinejmenším zčásti odmítnuta jako nepřípustná, protože touto částí se DLH snaží zpochybnit skutková zjištění Tribunálu, přičemž společnost Ryanair má dále za to, že argumenty společnosti DLH týkající se nedostatečného odůvodnění napadeného rozsudku a argumenty vycházející z judikatury a rozhodovací praxe Komise jsou nepřípustné. V každém případě je třeba tento důvod kasačního opravného prostředku podle těchto účastníků řízení zamítnout jako neopodstatněný. V podstatě navrhují, aby bylo potvrzeno odůvodnění napadeného rozsudku, kterého se týká tento důvod kasačního opravného prostředku, jelikož Tribunál zejména nepřekročil meze soudního přezkumu, který mu přísluší vykonat.
Závěry Soudního dvora
110
Pokud jde o první část čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku, je třeba uvést, že Tribunál v bodech 373 až 387 napadeného rozsudku zkoumal kritéria použitá Komisí k posouzení, zda společnost DLH měla významnou tržní sílu na relevantních letištích.
111
Tribunál nejprve v bodě 373 napadeného rozsudku připomněl, že Komise v bodě 179 sporného rozhodnutí uvedla, že za tímto účelem vycházela ze tří kritérií: zaprvé podílu letištních časů skupiny, do které patří DLH, na uvedených letištích, definovaného v bodě 376 tohoto rozsudku jako poměr mezi počtem letištních časů, které má letecký dopravce (nebo letečtí dopravci patřící do stejné skupiny) na letišti, a celkovým počtem letištních časů, které jsou k dispozici na tomto letišti, zadruhé „míry přetížení“ na těchto letištích posuzované, jak vyplývá v podstatě z tohoto bodu napadeného rozsudku, z podílu letištních časů přidělených všem leteckým dopravcům na dotyčném letišti vůči celkové kapacitě tohoto letiště, pokud jde o letištní časy, a zatřetí podílu letištních časů konkurentů příjemce. Podle Tribunálu se tato kritéria týkala především „letištní kapacity“ a přístupu k infrastruktuře.
112
Tribunál však měl v bodě 378 napadeného rozsudku za to, že pro účely posouzení existence významné tržní síly byly relevantní jiné faktory týkající se podílů příjemce a jeho konkurentů na trhu služeb letecké přepravy cestujících. V tomto ohledu Tribunál v bodě 379 uvedeného rozsudku zejména upřesnil, že jednak z důvodu, že se kvůli různým velikostem letadel, která letečtí dopravci provozují v rámci přidělených letištních časů, může v rámci daného letištního času značně lišit počet jimi nabízených míst, a jednak letečtí dopravci mohou v rámci daného letištního času provozovat různý počet letů. Informace poskytnuté těmito dodatečnými kritérii by však umožnily posoudit velikost tržních podílů dotčených leteckých dopravců. V projednávané věci Tribunál v bodě 380 napadeného rozsudku konstatoval, že tržní podíly společnosti DLH vyjádřené prostřednictvím frekvence (počtem letů) a míst nabízených v letadlech s odletem a příletem na relevantních letištích jsou v některých případech výrazně vyšší než její podíly letištních časů, jak jsou uvedeny ve sporném rozhodnutí.
113
Tribunál z toho v bodě 386 napadeného rozsudku vyvodil, že vzhledem k významu podílů na trhu pro určení existence významné tržní síly, připomenutému v bodě 383 napadeného rozsudku, Komise tím, že tuto skutečnost nezohlednila, nezohlednila všechny relevantní faktory.
114
V tomto ohledu je třeba zaprvé zdůraznit, že z definice pojmu „letištní čas“ uvedené v čl. 2 písm. a) nařízení č. 95/93 ve znění nařízení č. 793/2004 vyplývá, že tento výraz označuje „povolení, které vydal koordinátor […] k užívání veškeré letištní infrastruktury, která je nezbytná k provozu letecké dopravy na koordinovaném letišti, za účelem přistání nebo odletu v určitý den a čas, který koordinátor přidělil“.
115
Z této definice v podstatě vyplývá, že letištní čas je právem provozovat let. Komise tudíž ve sporném rozhodnutí správně stanovila přímou souvislost mezi počtem letištních časů, které má příjemce dotčeného opatření, a počtem letů, které mohou být tímto příjemcem organizovány, zatímco Tribunál se tím, že měl v bodě 379 napadeného rozsudku za to, že držení jednoho letištního času umožňuje zorganizovat několik letů, dopustil nesprávného právního posouzení při výkladu pojmu „letištní časy“. Z toho vyplývá, že na rozdíl od toho, co rozhodl Tribunál, se zohlednění kritéria frekvence letů nejeví jako nezbytné k tomu, aby bylo možné posoudit, v jakém rozsahu má operátor skutečnou možnost konkurovat společnosti DLH na daném letišti.
116
Zadruhé, pokud jde o kritéria týkající se frekvence a počtu nabízených míst, která Tribunál uvedl v bodě 380 napadeného rozsudku a která měla být podle něj Komisí zohledněna, i když zajisté nelze vyloučit, že tato kritéria mohou přispět k posouzení schopnosti leteckého dopravce poskytovat služby z daného letiště, tato okolnost sama o sobě nemůže prokázat, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení ve smyslu judikatury připomenuté v bodech 56 a 57 tohoto rozsudku, jelikož tato schopnost, kterou tento orgán považoval za rozhodující pro posouzení existence významné tržní síly na letišti, může být rovněž určena na základě rovnocenného kritéria, jako je rozdělení letištních časů mezi provozovatele.
117
Za těchto podmínek, jelikož Tribunál právně dostačujícím způsobem neprokázal, že kritérium zvolené Komisí, a sice rozdělení letištních časů, zjevně neumožňovalo správně posoudit tuto schopnost pro účely posouzení významné tržní síly a zbavilo analýzu provedenou tímto orgánem věrohodnosti, vytýká v bodech 380 a 382 napadeného rozsudku Komisi nesprávně, že ve sporném rozhodnutí neposoudila schopnost leteckého dopravce poskytovat své služby na základě kritéria souvisejícího s frekvencí letů a počtem nabízených míst, totiž kritéria odlišného od kritéria použitého Komisí v tomto rozhodnutí.
118
Zatřetí Tribunál v bodech 373 až 387 napadeného rozsudku neprokázal, že Komise nemohla mít platně za to, že míra přetížení letiště a rozdělení letištních časů mezi jednotlivé provozovatele působící z tohoto letiště představují přiměřené parametry pro určení míry využití letiště provozovatelem, jakož i schopnosti provozovatele organizovat více letů z uvedeného letiště během relevantního období. Tribunál tedy neprokázal, že se Komise nemohla při posuzování jak skutečné, tak potenciální hospodářské soutěže, které byla společnost DLH během tohoto období vystavena, opírat o tyto jednotlivé parametry.
119
Na rozdíl od toho, co uvedl v bodě 386 napadeného rozsudku, Tribunál v souladu s judikaturou Soudního dvora připomenutou v bodech 56 až 64 tohoto rozsudku právně dostačujícím způsobem neprokázal, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že založila svou analýzu významné tržní síly na kritériích připomenutých v bodě 111 tohoto rozsudku, aniž do svého hodnocení zahrnula tržní podíly vyjádřené v podobě frekvence letů a nabízených míst. Z toho vyplývá, že první části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku musí být vyhověno.
120
Pokud jde o druhou část čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku, je třeba připomenout, že pokud jde o otázku jeho přípustnosti, porušení povinnosti uvést odůvodnění Tribunálem a mezí jeho soudního přezkumu jsou právními otázkami, k nimž je Soudní dvůr příslušný ve stadiu kasačního opravného prostředku (rozsudky ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, EU:C:2004:6, bod 47, jakož i ze dne 26. května 2016, Rose Vision v. Komise, C‑224/15 P, EU:C:2016:358, bod 26 a citovaná judikatura. Otázka, zda jsou argumenty společnosti DLH, pokud jde o porušení povinnosti uvést odůvodnění, dostatečně podložené, nebo pokud jde o porušení mezí soudního přezkumu, v rozporu s judikaturou nebo rozhodovací praxí Komise, je otázkou věcné opodstatněnosti odůvodnění a nemůže mít žádný vliv na přípustnost.
121
Dále s ohledem na skutečnost, že Soudní dvůr není příslušný ke zjištění skutkového stavu, jak bylo připomenuto v bodě 94 tohoto rozsudku, je třeba poznamenat, že v rozsahu, v němž společnost DLH vyzývá Soudní dvůr, aby s ohledem na skutkové okolnosti, které mu předkládá, ověřil, zda Komise správně konstatovala, že DLH neměla významnou tržní sílu na letištích v Düsseldorfu a Vídni, nebo zda Tribunál nesprávně zjistil skutkový stav, je druhá část čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku nepřípustná, jelikož se společnost DHL nedovolávala jakéhokoli zkreslení skutkového stavu Tribunálem.
122
Pokud jde o věc samou, je třeba uvést, že Tribunál poté, co v bodě 410 napadeného rozsudku rozhodl, že Komise nezohlednila všechna relevantní kritéria a dopustila se tím zjevně nesprávného posouzení, v bodě 411 tohoto rozsudku dodal, že Komise každopádně nemohla pouze na základě kritérií, která použila, platně dospět k závěru, že skupina Lufthansa neměla významnou tržní sílu na letištích v Düsseldorfu a Vídni, přinejmenším během letní sezóny IATA 2019.
123
Aby Tribunál dospěl k tomuto závěru, pokud jde o letiště v Düsseldorfu, nejprve v bodě 397 napadeného rozsudku konstatoval, že průměrný podíl letištních časů skupiny Lufthansa na tomto letišti během letní sezóny IATA 2019, tedy 40–50 %, překračuje prahovou hodnotu 40 %, což mělo představovat první nepřímý důkaz, který musí být zohledněn pro účely prokázání existence významné tržní síly. Tribunál dále v bodě 398 napadeného rozsudku uvedl, že průměrná míra přetížení na uvedeném letišti během letní sezóny IATA 2019 byla velmi vysoká, a sice 80–90 %, přičemž v dobách dopravní špičky přecházela do rozmezí 90–100 %, zatímco problematická byla již úroveň vyšší než 60 %. Konečně Tribunál v bodě 399 napadeného rozsudku zdůraznil slabou hospodářskou soutěž mezi provozovateli přítomnými na stejném letišti, přičemž toto konstatování opřel o výčet počtu letadel, která každému z nich patří. Tribunál z toho v bodě 401 napadeného rozsudku vyvodil, že pouze na základě těchto kritérií Komise nemohla platně dovodit, že skupina Lufthansa neměla na letišti v Düsseldorfu významnou tržní sílu alespoň během letní letové sezóny IATA 2019.
124
S ohledem na důvody mutatis mutandis obdobné důvodům uvedeným v předchozím bodě Tribunál v bodě 408 napadeného rozsudku vyvodil, že Komise nemohla platně dovodit, že skupina Lufthansa neměla na letišti ve Vídni významnou tržní sílu přinejmenším během letní letové sezóny IATA 2019.
125
Tribunál přitom nezkoumal důvody uvedené v bodech 203, 204, 211 a 212 odůvodnění sporného rozhodnutí. Tyto důvody však uváděly, proč Komise vyložila údaje, které měla k dispozici, tak, že neumožňují prokázat existenci významné tržní síly skupiny Lufthansa na letištích v Düsseldorfu a Vídni. Pokud jde o letiště v Düsseldorfu, Komise měla zejména za to, že nejvyšší podíl letištních časů držených společností DLH nepřekročil 55–65 % pro žádný časový úsek, což mělo za následek, že konkurenti společnosti DLH mohli vytvořit významné portfolio letištních časů za použití letištních časů, které nebyly přiděleny skupině Lufthansa, a pokud jde o velikost letového parku, že soutěžitelé společnosti DLH měli lepší postavení v Düsseldorfu než ve Frankfurtu nebo Mnichově. Pokud jde o letiště ve Vídni, Komise rovněž vycházela z okolností, že nejvyšší podíl letištních časů držených společností DLH nepřekročil 50–60 % pro žádný časový úsek, že zůstaly k dispozici letištní časy, že na místě působili dva relativně silní konkurenti a že konkurenti společnosti DLH mohli vytvořit značné portfolio letištních časů s využitím letištních časů, které nebyly přiděleny skupině Lufthansa. Komise měla za to, že bez ohledu na přibližně podobné úrovně přetížení na těchto čtyřech letištích byl podíl letištních časů společnosti DLH ve Frankfurtu a Mnichově výrazně vyšší než v Düsseldorfu a Vídni a že konkurenti společnosti DLH byli naopak silnější v Düsseldorfu a Vídni než ve Frankfurtu a Mnichově.
126
V bodech 396 až 408 napadeného rozsudku však Tribunál na základě stejných údajů jako Komise provedl jejich novou analýzu, a na základě celkového posouzení nakonec dospěl k jinému závěru než Komise, avšak nezpochybnil zjištění Komise uvedená ve sporném rozhodnutí.
127
Z toho vyplývá, že se Tribunál neomezil na přezkum toho, zda se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, v souladu s judikaturou připomenutou v bodech 56 až 64 tohoto rozsudku, nýbrž nahradil posouzení Komise svým posouzením v případě, ve kterém má ovšem tento orgán široký prostor pro uvážení.
128
Z toho vyplývá, že druhé části čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku musí být vyhověno, a v důsledku toho i čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku jako celku.
K pátému důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastníků řízení
129
V rámci pátého důvodu kasačního opravného prostředku společnost DLH Tribunálu vytýká, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když měl v bodech 467 až 480 napadeného rozsudku za to, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, když z postupování letištních časů vyloučila některé konkurenty, kteří už mají na letištích ve Frankfurtu a Mnichově základnu z první fáze postupování.
130
V tomto ohledu společnost DLH tvrdí, že i když Tribunál uznal, že Komise má širokou posuzovací pravomoc k posouzení dostatečnosti přijatých závazků, nezohlednil svou vlastní judikaturu vycházející z rozsudku ze dne 13. května 2015, Niki Luftfahrt v. Komise (T‑162/10, EU:T:2015:283, bod 295), podle níž okolnost, že mohly být přijaty rovněž další závazky, které dokonce mohly být pro hospodářskou soutěž příznivější, nemůže vést ke zrušení uvedeného rozhodnutí, pokud Komise mohla odůvodněně dospět k závěru, že závazky uvedené v rozhodnutí umožňují odstranit vážné pochybnosti. Tribunál tak zasáhl do posuzovací pravomoci Komise tím, že odmítl závazek z důvodu, že jiný závazek by byl podle něj pro hospodářskou soutěž příznivější, a nahradil posouzení tohoto orgánu vlastním posouzením.
131
Společnost DLH uvádí, že, jak Soudní dvůr uvedl v bodě 421 napadeného rozsudku, potenciální účinky státních podpor jsou nepřímější než účinky spojování podniků, jelikož příjemce nezískává konkurenta, čímž by odstranil konkurenční tlak, ale může použít dodatečné veřejné prostředky, které má k dispozici, k udržení nebo posílení svého postavení na trhu. Podle dočasného rámce byly k řešení tohoto rizika na letištích, na nichž měla DLH významnou tržní sílu, nezbytné závazky.
132
Na rozdíl od toho, co Tribunál konstatoval v bodě 472 napadeného rozsudku, Komise v bodech 226 a 227 odůvodnění sporného rozhodnutí výslovně uvedla, že omezení postupování letištních časů na nové účastníky trhu je výhodné, neboť umožňuje strukturální hospodářskou soutěž se skupinou Lufthansa. Tento orgán zejména zohlednil problémy v oblasti hospodářské soutěže spojené s podporou na rekapitalizaci na základě svých předchozích zkušeností ve věcech spojování podniků a kartelových dohod v odvětví letectví a dospěl k závěru, že závazek skupiny Lufthansa převést část svých činností za účelem umožnění konkurentům proniknout na trh představuje nejúčinnější opatření k zabránění jakémukoli neoprávněnému narušení hospodářské soutěže.
133
Úvahy Tribunálu v bodech 472 až 477 napadeného rozsudku přitom zcela přehlíží skutečnost, že Komise má při výběru mezi dvěma různými strukturami závazků širokou posuzovací pravomoc k uplatnění závazků s užším dosahem, jelikož může důvodně dospět k závěru, že navrhované závazky jsou dostatečné k tomu, aby čelily rizikům způsobeným v projednávaném případě významnou tržní silou společnosti DLH na letištích ve Frankfurtu a Mnichově.
134
Tribunál tím, že v bodech 473 až 476 napadeného rozsudku analyzoval strukturu trhu na letištích ve Frankfurtu a Mnichově a s odkazem na jinou strukturu, která nevylučuje stávající konkurenty z postupování letištních časů, nahradil posouzení Komise svým vlastním posouzením, přestože jde i zde o komplexní hospodářskou analýzu.
135
Kromě toho podle společnosti DLH s ohledem na to, co Tribunál v podstatě rozhodl v bodech 452 a 463 napadeného rozsudku, dopustil se Tribunál v odůvodnění rozporu, když měl v bodech 473 až 476 napadeného rozsudku za to, že dopravci, kteří mají základnu na letišti, jsou v lepším postavení pro zachování účinné hospodářské soutěže.
136
Spolková republika Německo a Komise v podstatě podporují argumentaci, kterou DLH uvedla v rámci pátého důvodu kasačního opravného prostředku, a mají za to, že je třeba tomuto důvodu vyhovět.
137
Společnosti Ryanair a Condor tuto argumentaci zpochybňují a tvrdí, že pátý důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut. V podstatě navrhují, aby bylo potvrzeno odůvodnění napadeného rozsudku, kterého se týká tento důvod kasačního opravného prostředku, jelikož Tribunál zejména nepřekročil meze soudního přezkumu, který mu přísluší vykonat.
Závěry Soudního dvora
138
Úvodem je třeba připomenout, že podle bodu 72 dočasného rámce platí, že pokud je příjemce rekapitalizačního opatření podnikem s významnou tržní silou nejméně na jednom trhu, musí členský stát k zachování účinné hospodářské soutěže na těchto trzích navrhnout další opatření. V tomto ohledu z bodů 71 a 72 odůvodnění sporného rozhodnutí vyplývá, že se Spolková republika Německo zavázala uložit příjemci dotčeného rekapitalizačního opatření povinnost postoupit určitý počet denních letištních časů a dalších aktiv na letištích ve Frankfurtu a Mnichově. Bylo tedy zamýšleno, že pokud po třech sezónách nebudou postoupené letištní časy převzaty novým účastníkem na trhu, budou tyto letištní časy dány k dispozici ostatním konkurenčním dopravcům, kteří již mají základnu na těchto letištích.
139
V bodě 479 napadeného rozsudku měl Tribunál za to, že Komise nezvážila všechny důležité faktory vztahující se k závazkům Spolkové republiky Německo určeným k zachování účinné hospodářské soutěže na dotčeném trhu, posuzované v závislosti na struktuře a zvláštních vlastnostech relevantních trhů. Konkrétně Tribunál v bodech 472 až 478 napadeného rozsudku rozhodl, že Komisi příslušelo přezkoumat, zda upřednostnění nových účastníků na trhu a vyloučení již existujících soutěžitelů v první fázi postupování letištních časů bylo přiměřené a nezbytné k zachování účinné hospodářské soutěže.
140
Na podporu tohoto závěru Tribunál v bodech 474 až 477 napadeného rozsudku zejména uvedl, že jiná opatření spočívající zejména v postoupení dotčených letištních časů již zavedeným soutěžitelům za jiných podmínek, než jsou podmínky stanovené v závazcích Spolkové republiky Německo, by byla vhodnější k zachování účinné hospodářské soutěže.
141
V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že z judikatury Soudního dvora připomenuté v bodech 56 až 64 tohoto rozsudku vyplývá, že Komise má širokou posuzovací pravomoc při určení, zda dodatečná opatření navržená členskými státy umožňují splnit požadavky vyplývající z bodu 72 dočasného rámce.
142
Kromě toho s ohledem na samotné znění tohoto bodu 72 a zásady, jimiž se řídí pravidla státních podpor, má Komise v rámci posouzení ověřit nikoli to, zda navrhovaná dodatečná opatření jsou nejúčinnějšími opatřeními, která by mohla podpořit hospodářskou soutěž na relevantních trzích, ale pouze, zda jsou tato opatření dostatečná k zachování účinné hospodářské soutěže na těchto trzích.
143
DHL tudíž oprávněně tvrdí, že okolnost, že jiná opatření, než jsou opatření uvedená ve sporném rozhodnutí, mohou podpořit vyšší úroveň hospodářské soutěže na relevantních trzích, nemohla v žádném případě způsobit protiprávnost tohoto rozhodnutí.
144
Z toho vyplývá, že Tribunál nemohl platně dospět k závěru o existenci zjevně nesprávného posouzení, kterým je stiženo sporné rozhodnutí, když vycházel ze skutečnosti, že Komise nezkoumala potenciální pozitivní účinky postupování letištních časů, které by nevyloučilo stávající soutěžitele, ačkoli takový mechanismus by podpořil účinnější hospodářskou soutěž, aniž v rámci mezí své přezkumné pravomoci konstatoval, že závazky uvedené ve sporném rozhodnutí byly nedostatečné k tomu, aby umožnily zachování účinné hospodářské soutěže na relevantních trzích.
145
Z toho plyne, že pátému důvodu kasačního opravného prostředku je třeba vyhovět.
K šestému důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastníků řízení
146
V rámci šestého důvodu kasačního opravného prostředku společnost DLH Tribunálu vytýká, že se zejména v bodě 501 napadeného rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že Komise nesplnila povinnost uvést odůvodnění, pokud jde o její zjištění, že postoupení letištních časů má být provedeno za úplatu, a nebude mít za následek snížení účinnosti závazků týkajících se těchto letištních časů.
147
Společnost DLH připomíná, že z judikatury Soudního dvora vyplývá, že takové rozhodnutí, jako je sporné rozhodnutí, přijaté v krátkých lhůtách, musí obsahovat pouze důvody, na jejichž základě má Komise za to, že opatření, které jí je předloženo k přezkumu, nevyvolává závažné obtíže, a že stačí, aby uvedla skutkové okolnosti, jakož i právní úvahy, které mají zásadní význam v rámci systematiky dotčeného rozhodnutí. Tribunál se tudíž dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že Komise nesplnila povinnost uvést odůvodnění.
148
Společnost DLH mimoto tvrdí, že sporné rozhodnutí bylo s ohledem na judikaturu Soudního dvora v dané oblasti právně dostačujícím způsobem odůvodněno, jelikož s ohledem na počet argumentů předložených k jednotlivým prvkům závazků týkajících se letištních časů, které Tribunál zkoumal v bodech 413 až 493 napadeného rozsudku, mohly žalobkyně v prvním stupni zjevně zpochybnit opodstatněnost sporného rozhodnutí. Kromě toho je zvláštní struktura každého postoupení letištních časů odlišná a zahrnuje extrémně technická posouzení, která tedy nevyžadují zvláštní dodatečné odůvodnění.
149
Spolková republika Německo a Komise v podstatě podporují argumentaci, kterou DLH uvedla v rámci šestého důvodu kasačního opravného prostředku, a mají za to, že je třeba tomuto důvodu vyhovět.
150
Společnosti Ryanair a Condor tuto argumentaci zpochybňují a tvrdí, že šestý důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut. V podstatě navrhují, aby bylo potvrzeno odůvodnění napadeného rozsudku, kterého se týká tento důvod kasačního opravného prostředku, jelikož Tribunál zejména nepřekročil meze soudního přezkumu, který mu přísluší vykonat.
Závěry Soudního dvora
151
Je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury musí být odůvodnění vyžadované článkem 296 druhým pododstavcem SFEU přizpůsobeno povaze dotčeného aktu a musí z něho jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž akt vydal, aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, a příslušný soud mohl vykonávat přezkum. Požadavek odůvodnění musí být posuzován v závislosti na okolnostech případu, zejména v závislosti na obsahu aktu, povaze dovolávaných důvodů a zájmu, který mohou mít osoby, jimž je akt určen, nebo jiné osoby, kterých se akt bezprostředně a osobně dotýká, na získání vysvětlení. Není požadováno, aby odůvodnění vylíčilo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož otázka, zda odůvodnění aktu splňuje požadavky čl. 296 druhého pododstavce SFEU, musí být posuzována s ohledem nejen na jeho znění, ale také s ohledem na jeho kontext, jakož i s ohledem na všechna právní pravidla upravující dotčenou oblast (rozsudek ze dne 23. ledna 2025, Neos v. Ryanair a Komise, C‑490/23 P, EU:C:2025:32, bod 34 a citovaná judikatura).
152
Pokud jde konkrétně o rozhodnutí nevznášet námitky vůči určitému opatření podpory podle čl. 108 odst. 3 SFEU, o něž se jedná v projednávané věci, Soudní dvůr již měl příležitost upřesnit, že takové rozhodnutí, přijaté v rámci krátkých lhůt, musí obsahovat pouze důvody, na jejichž základě se Komise domnívá, že se při posuzování slučitelnosti dotčené podpory s vnitřním trhem nestřetla se závažnými obtížemi, a stručné odůvodnění tohoto rozhodnutí musí být z hlediska požadavku odůvodnění, který je stanoven v čl. 296 druhém pododstavci SFEU, považováno za dostatečné, pokud z něho jasně a jednoznačně vyplývají důvody, proč se Komise domnívala, že se s takovými obtížemi nestřetla, přičemž otázka opodstatněnosti uvedeného odůvodnění s tímto požadavkem nesouvisí (obdobně viz rozsudek ze dne 23. ledna 2025, Neos v. Ryanair a Komise, C‑490/23 P, EU:C:2025:32, bod 35 a citovaná judikatura).
153
Právě s ohledem na tato kritéria je třeba posoudit, zda se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že sporné rozhodnutí je stiženo vadou spočívající v porušení povinnosti uvést odůvodnění, kterou má Komise na základě čl. 296 druhého pododstavce SFEU.
154
V projednávané věci Tribunál v bodech 498 až 502 napadeného rozsudku rozhodl, že Komisi přísluší, aby ve sporném rozhodnutí upřesnila důvody, které ji vedly k závěru, že postoupení dotčených letištních časů má být provedeno za úplatu, a nikoli bezplatně, jelikož volba úplatného postoupení by mohla mít za následek snížení atraktivity nabízených letištních časů a tím i účinnosti souvisejících závazků.
155
V tomto ohledu Tribunál tím, že v bodě 501 napadeného rozsudku Komisi vytýkal, že ve sporném rozhodnutí neuvedla důvody, proč nebylo bezúplatné postoupení dotčených letištních časů upřednostněno před jejich postoupením za úplatu, požadoval, aby tento orgán nejen pozitivně odůvodnil opodstatněnost volby úplatného postoupení letištních časů, která byla potvrzena sporným rozhodnutím, ale rovněž negativně i irelevantnost opačné volby, a sice bezúplatného postoupení.
156
Vzhledem k tomu, že Komisi přísluší pouze, aby na základě dočasného rámce ověřila, zda jsou navrhovaná dodatečná opatření dostatečná k zachování účinné hospodářské soutěže na relevantních trzích, jak vyplývá z bodu 142 tohoto rozsudku, nelze od tohoto orgánu na základě jeho povinnosti uvést odůvodnění očekávat, že bude zkoumat, zda jiná opatření mohou více podporovat hospodářskou soutěž na těchto trzích, a že uvede důvody, proč nepožadoval provedení těchto jiných opatření.
157
Z výše uvedeného vyplývá, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 501 napadeného rozsudku rozhodl, že Komise porušila povinnost uvést odůvodnění tím, že nevysvětlila, proč má být postoupení dotčených letištních časů provedeno za úplatu, a nikoli bezplatně.
158
Z toho vyplývá, že šestému důvodu kasačního opravného prostředku je třeba vyhovět.
Závěry
159
Jak Tribunál právem rozhodl v bodě 505 napadeného rozsudku, který nebyl v rámci projednávaného kasačního opravného prostředku napaden, každé z pochybení, jimiž bylo rozhodnutí stiženo, jak bylo připomenuto v bodě 504 uvedeného rozsudku, mohlo samo o sobě odůvodnit zrušení sporného rozhodnutí. Zrušení napadeného rozsudku by proto bylo na místě pouze, pokud by bylo prokázáno, že soud všechna tato pochybení konstatoval neprávem. Z toho vyplývá, že projednávanému kasačnímu opravnému prostředku lze vyhovět a napadený rozsudek zrušit pouze tehdy, jsou-li všechny důvody kasačního opravného prostředku uplatněné navrhovatelkou opodstatněné.
160
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba prvnímu, druhému a čtvrtému až šestému důvodu kasačního opravného prostředku vyhovět, třetí důvod kasačního opravného prostředku však musí být zamítnut. Kasační opravný prostředek musí být tedy zamítnut v plném rozsahu.
K nákladům řízení
161
Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu platí, že není-li kasační opravný prostředek opodstatněný, rozhodne Soudní dvůr o nákladech řízení.
162
Podle čl. 138 odst. 1 tohoto jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě jeho čl. 184 odst. 1, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
163
Vzhledem k tomu, že společnosti Ryanair a Condor požadovaly náhradu nákladů řízení a DLH neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společnostmi Ryanair a Condor.
164
Kromě toho, jelikož Spolková republika Německo a Komise neměly ve věci úspěch, ale společnosti Ryanair a Condor nepožadovaly náhradu nákladů řízení, je třeba rozhodnout, že Spolková republika Německo a Komise ponesou vlastní náklady řízení.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
1)
Kasační opravný prostředek se zamítá.
2)
Deutsche Lufthansa AG ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společnostmi Ryanair DAC a Condor Flugdienst GmbH.
3)
Spolková republika Německo a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.