62024CJ0121
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (šestého senátu)
11. prosince 2025 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 205 – Solidární ručení – Platební neschopnost hlavního dlužníka – Zachování povinnosti odvést DPH – Společné a nerozdílné ručení třetí osoby po výmazu hlavního dlužníka z obchodního rejstříku – Zásada právní jistoty – Zásada proporcionality“
Ve věci C‑121/24,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím správního soudu Veliko Tarnovo (Administrativen sad Veliko Tarnovo, Bulharsko) ze dne 7. února 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 14. února 2024, v řízení
„Vaniz“ EOOD
proti
Direktor na Direkcia „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika“ – Veliko Tarnovo,
SOUDNÍ DVŮR (šestý senát),
ve složení: I. Ziemele, předsedkyně senátu, A. Kumin a S. Gervasoni (zpravodaj), soudci,
generální advokátka: J. Kokott,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za „Vaniz“ EOOD: H. Kostadinov, аdvоkаt,
–
za Direktor na Direkcia „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika“ – Veliko Tarnovo: B. M. Nikolov,
–
za bulharskou vládu: S. Ruseva a T. Cingileva, jako zmocněnkyně,
–
za španělskou vládu: P. Pérez Zapico, jako zmocněnkyně,
–
za Evropskou komisi: M. Herold a M. Ilkova, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 4. září 2025,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 205 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1, dále jen „směrnice o DPH“), jakož i zásad proporcionality a právní jistoty.
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi „Vaniz“ EOOD, společností s ručením omezeným podle bulharského práva, a ředitelem ředitelství „Opravné prostředky, daňová agenda a záležitosti sociálního zabezpečení“ – Veliko Tarnovo (Direktor na Direkcia „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika“ – Veliko Tarnovo) (dále jen „daňová správa“) ve věci vzniku povinnosti solidárního ručení společnosti Vaniz za odvod daně z přidané hodnoty (DPH).
Právní rámec
Unijní právo
3
Bod 44 odůvodnění směrnice o DPH uvádí:
„Členské státy by měly mít možnost stanovit, že za odvod DPH ručí společně a nerozdílně jiná osoba než osoba povinná odvést daň.“
4
Článek 193 této směrnice stanoví:
„Daň je povinna odvést osoba povinná k dani uskutečňující zdanitelné dodání zboží nebo poskytnutí služby, s výjimkou případů, kdy daň odvádí jiná osoba podle článků 194 až 199 a článku 202.“
5
Článek 205 uvedené směrnice stanoví:
„V situacích uvedených v článcích 193 až 200, 202, 203 a 204 mohou členské státy stanovit, že za odvod daně ručí společně a nerozdílně jiná osoba než osoba povinná odvést daň.“
6
Článek 207 téže směrnice stanoví:
„Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby osoby, které se podle článků 194 až 197 a článků 199 a 204 považují za osoby povinné odvést daň namísto osoby povinné k dani, která není usazena na jejich území, splnily povinnosti stanovené v tomto oddíle týkající se odvodu daně.
Členské státy rovněž přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby osoby, které podle článku 205 ručí společně a nerozdílně za odvod daně, tyto povinnosti pro odvod daně splnily.“
Bulharské právo
DOPK
7
Článek 21 odst. 1 zákoníku o daňovém řízení a řízení ve věcech sociálního zabezpečení (Danačno-osiguritelen procesualen kodeks) (DV č. 105 ze dne 29. prosince 2005) ve znění použitelném od 1. ledna 2006 (dále jen „DOPK“) zní:
„V případech uvedených v článcích 16, 18 a 19 se odpovědnost třetích osob stanoví opravným daňovým výměrem.“
8
Článek 112 tohoto zákoníku v odstavci 1 stanoví:
„Daňová kontrola se zahajuje vydáním rozhodnutí o nařízení daňové kontroly.“
9
Článek 168 uvedeného zákoníku stanoví:
„Veřejnoprávní pohledávka zaniká
[…]
6. po rozdělení výnosů ze zpeněžení majetkové podstaty právnické osoby, jejíž úpadek byl zjištěn, ledaže za veřejnoprávní pohledávku ručí třetí osoby;
7. při výmazu právnické osoby po skončení likvidace, ledaže za veřejnoprávní pohledávku ručí třetí osoby;
[…]“
ZDDS
10
Článek 177 zákona o dani z přidané hodnoty (Zakon za danak varhu dobavenata stojnost) (DV č. 63 ze dne 4. srpna 2006) ve znění použitelném na spor v původním řízení (dále jen „ZDDS“) zní:
„(1)   Registrovaná osoba, která je příjemcem zdanitelného plnění, ručí za neodvedenou daň dlužnou jinou registrovanou osobou, pokud uplatnila nárok na odpočet daně na vstupu, který přímo nebo nepřímo souvisí s dlužnou a neodvedenou daní.
(2)   Ručení podle odstavce 1 vzniká, pokud registrovaná osoba věděla nebo měla vědět, že daň nebude odvedena, a pokud to bylo prokázáno kontrolním orgánem podle článků 117 až 120 [DOPK].
(3)   Pro účely odstavce 2 se má za to, že osoba měla vědět, že daň nebude odvedena, pokud jsou současně splněny následující podmínky:
1. dlužná daň ve smyslu odstavce 1 nebyla v daňovém období ve skutečnosti nakonec odvedena žádným z předchozích dodavatelů zdanitelného dodání téhož zboží nebo poskytnutí téže služby bez ohledu na to, zda se plnění uskutečnilo ve stejné, pozměněné nebo zpracované podobě;
2. zdanitelné plnění je fiktivní, obchází zákon nebo se uskutečňuje za cenu, která se značně liší od tržní ceny.
(4)   Ručení podle odstavce 1 není podmíněno získáním nějakého prospěchu z důvodu neodvedení dlužné daně.
(5)   Za podmínek stanovených v odstavcích 2 a 3 ručí rovněž předchozí dodavatel osoby povinné k dani, která dluží neodvedenou daň.
(6)   V případech uvedených v odstavcích 1 a 2 ručí osoba povinná k dani, která je přímo příjemcem dodání zboží nebo poskytnutí služeb, za které nebyla odvedena dlužná daň, a pokud výběr daně není možný, lze ručení uplatnit vůči každému z následujících příjemců v rámci dodavatelského řetězce.
(7)   Odstavec 6 se obdobně použije rovněž na předchozí dodavatele zboží nebo služeb.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
11
V červenci, srpnu a září 2017 společnost Vaniz, jejíž činností je silniční přeprava zboží, zakoupila nákladní vozidla a pronajala přepravní vozidla od dodavatele „Stars International“ EOOD, který za tato různá plnění vystavil 35 faktur. Posledně zmíněná společnost uvedla tato plnění v přiznáních k DPH, zatímco společnost Vaniz, jakožto příjemce plnění dotčených ve věci v původním řízení, uplatnila nárok na odpočet DPH. DPH přiznaná společností Stars International však nebyla odvedena do státní pokladny, jak daňová správa konstatovala při daňové kontrole.
12
Kromě toho bylo dne 19. července 2019 proti společnosti Stars International zahájeno insolvenční řízení. Rozsudkem ze dne 4. srpna 2020 bylo toto řízení ukončeno a byl nařízen výmaz společnosti Stars International z obchodního rejstříku.
13
Dne 17. ledna 2022 zahájila daňová správa vůči společnosti Vaniz daňovou kontrolu, jejímž cílem bylo prokázat její společné a nerozdílné ručení za odvod DPH, kterou společnost Stars International přiznala na základě 35 výše uvedených faktur, avšak neodvedla ji do státní pokladny. V průběhu této kontroly měla daňová správa za to, že společnost Vaniz věděla nebo měla vědět o tom, že tato DPH nebude odvedena.
14
Vzhledem k tomu, že daňová správa dovodila, že společnost Vaniz společně a nerozdílně ručí za odvod uvedené DPH, vydala vůči ní opravný daňový výměr znějící na částku 217277,82 bulharských leva (BGN) (přibližně 111092 eur) navýšenou o úroky z prodlení ve výši 114365,21 BGN (přibližně 58474 eur).
15
Společnost Vaniz napadla tento daňový výměr u správního soudu Veliko Tarnovo (Administrativen sad Veliko Tarnovo, Bulharsko), který je předkládajícím soudem. Tvrdí, že společnost Stars International, hlavní dlužník dluhu na DPH, o který jde v původním řízení, byla vymazána z obchodního rejstříku a přestala existovat jako právnická osoba od 4. srpna 2020, tedy před zahájením řízení o určení společného a nerozdílného ručení za zaplacení tohoto dluhu dne 17. ledna 2022, a že po zrušení právnické osoby závazky této právnické osoby zanikají, takže řízení o určení společného a nerozdílného ručení třetí osoby za tyto závazky již nelze zahájit.
16
Správce daně má naproti tomu za to, že podle vnitrostátních právních předpisů dluh na DPH nezaniká úmrtím nebo zánikem dlužníka, pokud existují třetí osoby, které za tento dluh ručí společně a nerozdílně.
17
Předkládající soud připomíná, že Soudní dvůr v rozsudku ze dne 20. května 2021, ALTI (C‑4/20, EU:C:2021:397), rozhodl, že na základě společného a nerozdílného ručení stanoveného v článku 205 směrnice o DPH mohou členské státy uložit osobě, která společně a nerozdílně ručí za odvod daně nezaplacené osobou povinnou odvést daň, všechno příslušenství této daně, je-li prokázáno, že tato osoba, která sama uplatnila nárok na odpočet daně, věděla nebo měla vědět, že osoba povinná odvést daň uvedenou daň neodvede.
18
Předkládající soud má však za to, že je třeba určit časové meze společného a nerozdílného ručení, a zejména upřesnit, do jakého okamžiku lze takové ručení uplatnit. Podle uvedeného soudu je třeba v projednávané věci zohlednit skutečnost, že se nejedná o daňový dluh osoby povinné k dani, ale o ručení za dluhy jiné osoby, a že osoba, od které je vymáháno zaplacení těchto dluhů, zjistí, že musí převzít takové ručení v okamžiku, kdy osoba povinná odvést DPH již jako právní subjekt zanikla. Právě proto si uvedený soud klade otázku, zda uplatnění společného a nerozdílného ručení společnosti Vaniz daňovou správou je v souladu s ustanovením článku 205 směrnice o DPH vykládaného ve světle zásad unijního práva.
19
Za těchto okolností se Správní soud Veliko Tarnovo (Administrativen sad Veliko Tarnovo) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Brání bod 44 odůvodnění a článek 205 směrnice [o DPH], jakož i zásady transparentnosti a proporcionality ručení, zahájení řízení o určení společného a nerozdílného ručení třetí osoby za odvod DPH a rozsahu tohoto společného a nerozdílného ručení poté, co hlavní dlužník jako právní subjekt zanikl?
2)
Brání [tato ustanovení a tyto zásady] po výmazu osoby povinné odvést daň [z obchodního rejstříku] bez právního nástupce vstupujícího do jejích práv a povinností další existenci zapsané pohledávky proti této osobě, za kterou má následně ručit třetí osoba?
3)
Je takto popsaná správní praxe vnitrostátních daňových orgánů v souladu se zásadou právní jistoty?“
K předběžným otázkám
K přípustnosti
20
Podle daňové správy jsou předběžné otázky nepřípustné.
21
Daňová správa zaprvé tvrdí, že na rozdíl od toho, co tvrdí předkládající soud v první otázce, byla již ke dni zrušení Stars International zahájena daňová kontrola za účelem určení společného a nerozdílného ručení společnosti Vaniz podle článku 177 ZDDS za dluhy společnosti Stars International na DPH. První otázka proto neodpovídá skutkovému stavu sporu v původním řízení, a je tedy čistě hypotetická.
22
Zadruhé tvrdí, že neexistuje relevantní unijní právní úprava, která by umožňovala odpovědět na druhou otázku.
23
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury zavádí článek 267 SFEU postup přímé spolupráce mezi Soudním dvorem a soudy členských států. V rámci tohoto postupu založeného na jasné dělbě činností mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem spadá posouzení skutkových okolností věci do pravomoci vnitrostátního soudu, jemuž přísluší posoudit s ohledem na konkrétní okolnosti věci jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání rozsudku, tak relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru, kdežto Soudní dvůr se může vyslovit pouze k výkladu nebo platnosti unijního předpisu ve světle skutečností, jež mu uvede vnitrostátní soud [v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 16. března 1978, Oehlschläger_104/77, EU:C:1978:69, bod 4, a ze dne 4. října 2024, Schrems (Sdělování údajů veřejnosti), C‑446/21, EU:C:2024:834, bod 42 a citovaná judikatura].
24
Na první otázku je tedy třeba odpovědět s přihlédnutím ke skutkovým okolnostem, na nichž je založena, jak je popsal předkládající soud, který je povinen ověřit jejich správnost.
25
Kromě toho posouzení uvedené v bodě 22 tohoto rozsudku spadá do meritorního přezkumu položených otázek a nepředstavuje důvod nepřípustnosti.
26
Z toho vyplývá, že námitky nepřípustnosti vznesené daňovou správou musí být zamítnuty.
K věci samé
27
Podstatou otázek předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda musí být článek 205 směrnice o DPH ve spojení se zásadami proporcionality a právní jistoty vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které lze vymáhat ručení osoby společně a nerozdílně ručící za odvod DPH ve smyslu tohoto článku poté, co osoba povinná odvést tuto daň jako právní subjekt zanikla, pokud je prokázáno, že tato osoba, která sama uplatnila nárok na odpočet daně, věděla nebo měla vědět, že osoba povinná odvést daň tuto daň neodvede.
28
Na úvod je třeba připomenout, že článek 205 směrnice o DPH za účelem účinného výběru DPH v zásadě umožňuje členským státům přijmout opatření, na jejichž základě jiná osoba než ta, která je podle článků 193 až 200 a článků 202 až 204 této směrnice obvykle povinná tuto daň odvést, společně a nerozdílně ručí za odvod uvedené daně (rozsudek ze dne 20. května 2021, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, bod 29).
29
Vzhledem k tomu, že článek 205 směrnice o DPH neupřesňuje ani osoby, které mohou členské státy určit jako solidární dlužníky, ani situace, v nichž lze k takovémuto určení přistoupit, přísluší členským státům, aby stanovily podmínky a způsoby uplatnění solidárního ručení stanoveného v tomto článku (rozsudek ze dne 20. května 2021, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, bod 31).
30
Členské státy musí při výkonu této pravomoci dodržovat obecné právní zásady, které jsou součástí unijního právního řádu, jako jsou zejména zásady právní jistoty a proporcionality (rozsudek ze dne 20. května 2021, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, bod 32 a citovaná judikatura).
31
V uvedeném rozsudku Soudní dvůr rozhodl, že článek 205 směrnice o DPH ve spojení se zásadou proporcionality nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které je osoba, která společně a nerozdílně ručí ve smyslu tohoto článku, povinna uhradit kromě částky DPH, která nebyla odvedena osobou, která měla povinnost tak učinit, i úroky z prodlení, které dluží osoba povinná tuto daň odvést, pokud je prokázáno, že tato osoba, která sama uplatnila nárok na odpočet daně, věděla nebo měla vědět, že uvedená osoba povinná odvést daň uvedenou daň neodvede (rozsudek ze dne 20. května 2021, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, bod 45 a výrok). V uvedeném rozsudku Soudní dvůr rozhodl, že taková právní úprava je podle všeho rovněž v souladu se zásadou právní jistoty (rozsudek ze dne 20. května 2021, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, bod 43).
32
Aby bylo možné v první řadě určit, zda článek 205 směrnice o DPH brání takové vnitrostátní úpravě, jako je ta, o kterou jde ve věci v původním řízení, je třeba vzít v úvahu jeho znění, kontext, v němž je zasazen, a cíle, které sleduje úprava, jejíž je součástí [obdobně viz rozsudek ze dne 25. dubna 2024, Finanzamt X (Použití a bezúplatné přenechání zboží), C‑207/23, EU:C:2024:352, bod 31 a citovaná judikatura].
33
Ze znění článku 205 směrnice o DPH vyplývá, že tento článek stanoví solidární povinnost odvést DPH, kterou má jiná osoba než osoba povinná odvést daň. Ze samotné podstaty solidární odpovědnosti přitom vyplývá, že každý dlužník je odpovědný za celkovou částku dluhu a věřitel má v zásadě možnost požadovat zaplacení tohoto dluhu od jednoho nebo více dlužníků dle své volby (rozsudek ze dne 22. listopadu 2017, Aebtri, C‑224/16, EU:C:2017:880, bod 80 a citovaná judikatura). Z toho vyplývá, že zánik jednoho ze solidárních dlužníků nevede k zániku závazku, který mají jeho solidární dlužník nebo dlužníci.
34
Zánik osoby povinné odvést DPH jako právního subjektu tudíž nemá sám o sobě vliv na možnost daňové správy, která je věřitelem solidárního závazku, vymáhat ručení třetí osoby společně a nerozdílně ručící za zaplacení dluhu na DPH.
35
Tento výklad je potvrzen kontextem, do něhož je článek 205 směrnice o DPH zasazen, a cílem, který sleduje. Z článků 193 až 205 této směrnice totiž vyplývá, že uvedený článek 205 je součástí souboru ustanovení, jejichž cílem je určit osobu povinnou odvést DPH v závislosti na různých situacích, přičemž cílem těchto ustanovení je právě zajistit pro správce daně účinný výběr DPH od osoby, která je nejvhodnější s ohledem na předpokládanou situaci (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. května 2021, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, bod 28). Stanovení solidárního ručení třetí osoby za odvod DPH zejména v situaci, kdy je osoba povinná odvést daň v platební neschopnosti nebo zanikla, a tudíž ji nemůže nebo již není schopna odvést, je přitom v souladu s tímto cílem.
36
Pokud jde v druhé řadě o zásadu proporcionality, je třeba připomenout, že členské státy musí v souladu s touto zásadou využívat prostředků, které sice umožňují účinně dosáhnout cíle sledovaného vnitrostátním právem, avšak co nejméně narušují cíle a zásady stanovené dotčenými unijními předpisy. Je tedy legitimní, aby se opatření přijatá členskými státy snažila o co nejúčinnější ochranu nároků státní pokladny, avšak tato opatření nesmějí přesahovat rámec toho, co je k dosažení tohoto účelu nezbytné (rozsudek ze dne 20. května 2021, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, bod 33 a citovaná judikatura).
37
Pokud jde o nezbytnost uplatnit ručení třetí osoby poté, co osoba povinná odvést DPH zanikla, je třeba připomenout, že Soudní dvůr rozhodl, že v případě takového zneužití v oblasti DPH, jako je to, na které se vztahuje právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, musí mít správce daně v zájmu efektivity možnost vymáhat dlužnou daň a veškeré její příslušenství od každého ze smluvních partnerů, kteří se podíleli na tomto zneužití (rozsudek ze dne 20. května 2021, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, bod 44). Tato možnost je přitom o to nezbytnější, když se osoba povinná k dani ocitne v platební neschopnosti nebo přestala existovat jako právní subjekt.
38
Pokud jde o otázku, zda uvedená možnost nepřekračuje meze toho, co je nezbytné k uplatnění solidárního ručení třetích osob stanoveného v článku 205 směrnice o DPH, je třeba uvést, že kdyby bylo daňové správě umožněno vymáhat ručení třetích osob, které se podílely na zneužití v oblasti DPH, pouze tehdy, kdy by osoba povinná odvést DPH existovala, takové omezení by ohrozilo možnost uplatnění tohoto ručení. Pokud by v takovém případě daňová správa konstatovala, že již nemůže získat platbu DPH od osoby povinné odvést daň, protože tato osoba zanikla jako právní subjekt, nemohla by již vymáhat platbu od těchto třetích osob. Kromě toho osoba povinná odvést daň, která nebyla v dobré víře, by si mohla přivodit likvidaci, aby zejména zabránila uplatnění ručení třetích osob, které se podílely na zneužití, jež vedlo ke vzniku dluhu na DPH. Možnost vymáhat ručení třetí osoby za odvod DPH poté, co osoba povinná odvést daň zanikla, tedy nepřekračuje meze toho, co je nezbytné k zajištění užitečného účinku článku 205 směrnice o DPH.
39
V třetí řadě zásada právní jistoty zaprvé vyžaduje, aby byly v oblastech, na které se vztahuje unijní právo, právní předpisy členských států formulovány jednoznačným způsobem, který umožňuje dotčeným osobám seznámit se jasně a přesně se svými právy a povinnostmi a vnitrostátním soudům zajistit jejich dodržování (rozsudek ze dne 9. července 2015, Salomie a Oltean, C‑183/14, EU:C:2015:454, bod 32 a citovaná judikatura).
40
V projednávané věci z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že podle čl. 177 odst. 1 ZDDS registrovaná osoba, která je příjemcem zdanitelného plnění, ručí za daň, kterou neodvedla a dluží jiná osoba, pokud uplatnila nárok na odpočet DPH na vstupu, který přímo nebo nepřímo souvisí s dlužnou a nezaplacenou DPH. Článek 177 odst. 2 ZDDS upřesňuje, že ručení podle odstavce 1 tohoto článku 177 vzniká, pokud registrovaná osoba věděla nebo měla vědět, že DPH nebude odvedena, a pokud to bylo prokázáno kontrolním orgánem. Z předkládacího rozhodnutí rovněž vyplývá, že čl. 168 bod 7 DOPK výslovně stanoví, že „při výmazu právnické osoby po skončení likvidace“ má daňová správa případně možnost vymáhat od třetích osob úhradu daňového dluhu.
41
Za těchto podmínek se jeví, že vnitrostátní právní úprava dotčená ve věci v původním řízení umožňuje příjemci dodání zboží nebo poskytnutí služby vědět, že pokud v okamžiku uskutečnění tohoto plnění věděl nebo měl vědět, že daň nebude odvedena a pokud uplatnil nárok na odpočet, společně a nerozdílně ručí za odvod této daně a zánik osoby povinné odvést daň jako právního subjektu jej nezbavuje povinnosti ručení.
42
Vzhledem k tomu, že tato možnost je podle informací předkládajícího soudu jasně stanovena vnitrostátní právní úpravou dotčenou ve věci v původním řízení, je tato právní úprava podle všeho v souladu s požadavky připomenutými v bodě 39 tohoto rozsudku.
43
Zásada právní jistoty zadruhé vyžaduje, aby situaci osoby povinné odvést daň s ohledem na její práva a povinnosti vůči správci daně či cla nebylo možné časově neomezeně zpochybňovat (rozsudek ze dne 10. prosince 2015, Veloserviss, C‑427/14, EU:C:2015:803, bod 31 a citovaná judikatura).
44
Podle ustálené judikatury platí, že promlčecí lhůty obecně plní tuto funkci (rozsudek ze dne 5. března 2019, Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, bod 112 a citovaná judikatura). V případě neexistence použitelných unijních právních předpisů přísluší členským státům, aby stanovily pravidla a lhůty pro promlčení daňové pohledávky z titulu DPH (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. července 2023, Napfény-Toll, C‑615/21, EU:C:2023:573, bod 34 a citovaná judikatura).
45
I když stanovení a uplatňování těchto pravidel spadá do pravomoci členských států, musí tyto státy při výkonu této pravomoci dodržovat unijní právo, které vyžaduje stanovení přiměřených lhůt, které chrání jak osobu povinnou k dani, tak dotyčný orgán veřejné moci (rozsudek ze dne 13. července 2023, Napfény-Toll, C‑615/21, EU:C:2023:573, bod 35 a citovaná judikatura).
46
Vzhledem k tomu, že v projednávané věci není zpochybněna přiměřenost lhůty pro promlčení veřejnoprávních pohledávek stanovené vnitrostátním právem a daňová správa v této lhůtě oznámila osobě společně a nerozdílně ručící za zaplacení dluhu na DPH úmysl znovu přezkoumat její daňovou situaci, nezdá se, že by byl požadavek zásady právní jistoty spočívající v tom, aby situaci tohoto ručitele nebylo možné časově neomezeně zpochybňovat, porušen, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
47
S ohledem na výše uvedené je třeba na položené otázky odpovědět tak, že článek 205 směrnice o DPH ve spojení se zásadami proporcionality a právní jistoty musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které lze vymáhat ručení osoby společně a nerozdílně ručící za odvod DPH ve smyslu tohoto článku 205 poté, co osoba povinná odvést tuto daň jako právní subjekt zanikla, pokud je prokázáno, že tato osoba, která sama uplatnila nárok na odpočet daně, věděla nebo měla vědět, že uvedená osoba povinná odvést daň uvedenou daň neodvede.
K nákladům řízení
48
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (šestý senát) rozhodl takto:
Článek 205 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty ve spojení se zásadami proporcionality a právní jistoty musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které lze vymáhat ručení osoby společně a nerozdílně ručící za odvod daně z přidané hodnoty ve smyslu tohoto článku 205 poté, co osoba povinná odvést tuto daň jako právní subjekt zanikla, pokud je prokázáno, že tato osoba, která sama uplatnila nárok na odpočet daně, věděla nebo měla vědět, že uvedená osoba povinná odvést daň uvedenou daň neodvede.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: bulharština.