62006CJ0262_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci C‑262/06,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Bundesverwaltungsgericht (Německo) ze dne 17. května 2006, došlým Soudnímu dvoru dne 15. června 2006, v řízení
Deutsche Telekom AG
proti
Spolkové republice Německo, zastoupené Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen,
SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, L. Bay Larsen, J. Makarczyk, P. Kūris (zpravodaj) a J.‑C. Bonichot, soudci,
generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
vedoucí soudní kanceláře: B. Fülöp, rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 7. června 2007,
s ohledem na vyjádření předložená:
– za Deutsche Telekom AG T. Mayenem, U. Karpensteinem a B. Stammem, Rechtsanwälte,
– za Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen p. Bayerem, p. Meyer-Sebastianem, E. Greiwe, M. Dorschem, jako zmocněnci, ve spolupráci s B. Kuhrmeyerem a R. Buschem,
– za německou vládu M. Lummou a C. Schulze-Bahr, jako zmocněnci,
– za belgickou vládu A. Hubert, jako zmocněnkyní,
– za italskou vládu I. M. Bragugliou, jako zmocněncem, ve spolupráci s G. Aiellem, avvocato dello Stato,
– za litevskou vládu S. Žalimienė, jako zmocněnkyní,
– za Komisi Evropských společenství G. Braunem a M. Shotterem, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 28. června 2007,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 27 prvního pododstavce směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) (Úř. věst. L 108, s. 33; Zvl. vyd. 13/29, s. 349, dále jen „rámcová směrnice“) a čl. 16 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) (Úř. věst. L 108, s. 51; Zvl. vyd. 13/29, s. 367, dále jen „směrnice o univerzální službě“).
2. Tato žádost byla podána v rámci projednávání opravného prostředku „Revision“ ve sporu mezi Spolkovou republikou Německo, zastoupenou Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (spolková agentura pro elektřinu, plyn, telekomunikace, poštu a dráhy, dále jen „regulační orgán“), a Deutsche Telekom AG (dále jen „Deutsche Telekom“) ohledně rozhodnutí ze dne 8. června 2004, kterým regulační orgán stanovil, že sazby uplatňované Deutsche Telekom, jakož i obsah s nimi souvisejících ustanovení všeobecných obchodních podmínek podléhají pro určité „nabídkové balíčky“ povinnosti získat povolení ve smyslu § 25 odst. 1 zákona ze dne 25. července 1996 o telekomunikacích (Telekommunikationsgesetz) (BGBl. 1996 I, s. 1120, dále jen „TKG z roku 1996“).
Právní rámec
Právní úprava Společenství
3. Článek 17 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/10/ES ze dne 26. února 1998 o uplatňování otevřeného přístupu k síti (ONP) pro hlasovou telefonii a o univerzální službě v oblasti telekomunikací v konkurenčním prostředí (Úř. věst. L 101, s. 24) stanoví zásady určování sazeb následovně:
„1. Aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení článku 3 o dostupnosti sazeb nebo ustanovení odstavce 6, zajistí vnitrostátní regulační orgány, aby subjekty poskytující služby hlasové telefonie, které mají významnou tržní sílu nebo které byly určeny v souladu s článkem 5 a mají významnou tržní sílu, dodržovaly ustanovení tohoto článku.
2. Sazby za používání pevné veřejné telefonní sítě a pevných veřejných telefonních služeb musí dodržovat základní zásady nákladové orientace sazeb uvedené v příloze II směrnice 90/387/EHS.
3. Aniž je dotčen čl. 7 odst. 3 směrnice [Evropského parlamentu a Rady] 97/33/ES [ze dne 30. června 1997] o propojení [v odvětví telekomunikací s cílem zajistit univerzální službu a interoperabilitu uplatněním zásad otevřeného přístupu k síti (ONP) (Úř. věst. L 199, s. 32)], musí být sazby za přístup k pevné veřejné telefonní síti a za její užívání nezávislé na způsobu používání ze strany uživatelů, ledaže požadují odlišné služby nebo odlišné doplňkové služby.
4. Sazby za doplňkové služby, které jsou poskytovány společně s připojením k pevné veřejné telefonní síti a k pevným veřejným telefonním službám, musí být v souladu s právními předpisy Společenství dostatečně rozlišeny, aby uživatel nebyl povinen platit za doplňkové služby, které nejsou nezbytné pro požadovanou službu.
5. Změny sazeb nabývají účinnosti až po uplynutí náležité lhůty pro oznámení veřejnosti, kterou stanoví vnitrostátní regulační orgán.
6. Aniž je dotčen článek 3 o dostupnosti cen, může členský stát udělit vnitrostátnímu regulačnímu orgánu oprávnění, aby neuplatňoval odstavce 1, 2, 3, 4 nebo 5 tohoto článku v určité zeměpisné oblasti, pokud je prokázáno, že na trhu pevných veřejných telefonních služeb existuje účinná hospodářská soutěž.“ (neoficiální překlad)
4. Podle dvanáctého bodu odůvodnění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice) (Úř. věst. L 108, s. 7; Zvl. vyd. 13/29, s. 323, dále jen „přístupová směrnice“) musí nový předpisový rámec v oblasti telekomunikací v zájmu zajištění kontinuity stávajících dohod a zabránění právnímu vakuu zachovat povinnosti uložené předchozí právní úpravou až do jejich přezkoumání.
5. Článek 16 odst. 1 rámcové směrnice stanoví, že co nejdříve po přijetí doporučení nebo po jeho případné aktualizaci provedou vnitrostátní regulační orgány analýzu relevantních trhů, přičemž v co nejvyšší míře zohlední pokyny. Členské státy zajistí, aby tato analýza byla provedena popřípadě ve spolupráci s vnitrostátními orgány na ochranu hospodářské soutěže.
6. Článek 27 první pododstavec rámcové směrnice stanoví:
„Členské státy zachovají všechny povinnosti podle vnitrostátních právních předpisů podle článku 7 [přístupové směrnice] a článku 16 [směrnice o univerzální službě] do té doby, než vnitrostátní regulační orgán rozhodne ve věci těchto povinností podle článku 16 této směrnice.“
7. Článek 7 přístupové směrnice zní následovně:
„Přezkoumání dříve uložených povinností týkajících se přístupu a propojení
1. Členské státy zachovají veškeré povinnosti podniků zajišťujících veřejné komunikační sítě [nebo] poskytujících [veřejné komunikační] služby, pokud jde o přístup a propojení, které byly v platnosti před vstupem této směrnice v platnost podle článků 4, 6, 7, 8, 11, 12 a 14 směrnice [97/33], článku 16 směrnice [98/10] a článků 7 a 8 směrnice [Rady] 92/44/EHS [ze dne 5. června 1992 o uplatňování otevřeného přístupu k síti pro pronajaté okruhy (Úř. věst. L 165, s. 27)] do té doby, než budou tyto povinnosti přezkoumány a než bude [o nich] rozhodnuto v souladu s odstavcem 3.
2. Komise označí relevantní trhy z hlediska povinností uvedených v odstavci 1 v prvním doporučení týkajícím se relevantních trhů produktů a služeb a v rozhodnutí, kterým se stanoví nadnárodní trhy, kter[á] mají být přijat[a] v souladu s článkem 15 [rámcové směrnice].
3. Členské státy zajistí, aby vnitrostátní regulační orgány co možná nejdříve po vstupu této směrnice v platnost a poté pravidelně prováděly v souladu s článkem 16 [rámcové směrnice] analýzu trhu s cílem rozhodnout, zda je nutno tyto povinnosti zachovat, změnit nebo zrušit. Strany dotčené takovou změnou nebo zrušením povinností musí být vyrozuměny s dostatečným předstihem.“
8. Článek 16 směrnice o univerzální službě stanoví:
„Přezkoumání povinností
1. Členské státy zachovají veškeré povinnosti týkající se:
a) sazeb na trzích pro koncové uživatele [sazeb pro koncové uživatele] za poskytování přístupu k veřejné telefonní síti a za její užívání, které byly uloženy podle článku 17 směrnice [98/10];
b) volby nebo předvolby operátora podle směrnice [97/33];
[...]“
Vnitrostátní právní úprava
9. Ustanovení § 24 TKG z roku 1996 stanoví zejména, že sazby musí být orientované podle nákladů na účinné poskytování služeb a musí odpovídat následujícím požadavkům, tedy neobsahovat příplatky účtované pouze díky dominantnímu postavení operátora na daném trhu telekomunikací, ve smyslu článku 19 zákona proti omezování hospodářské soutěže (Gesetz gegen Wettbewerbsbeschränkungen), ve znění zveřejněném v BGB1. 1989 I, s. 2486, neobsahovat slevy ohrožující soutěžní možnosti jiných podniků na trhu telekomunikací a neposkytovat uživatelům zvýhodnění ve srovnání s jinými uživateli podobných nebo totožných telekomunikačních služeb na relevantním trhu telekomunikací, ledaže by to bylo objektivně odůvodněné.
10. Ustanovení § 25 TKG z roku 1996 stanoví:
„1. Podle § 24 a 27 až 31 tohoto zákona podléhají sazby a s nimi související ustanovení všeobecných obchodních podmínek týkající se nabídky přenosu a služeb hlasové telefonie v rámci licencí třetí a čtvrté třídy, ve smyslu § 6, povolení regulačního orgánu, pokud má vlastník licence na relevantním trhu dominantní postavení ve smyslu § 22 zákona proti omezování hospodářské soutěže.
2. Sazby a s nimi související ustanovení všeobecných obchodních podmínek týkající se poskytování jiných telekomunikačních služeb, než jsou služby uvedené v odstavci 1, poskytované podniky majícími na relevantním trhu dominantní postavení ve smyslu § 22 zákona proti omezování hospodářské soutěže, podléhají podle § 24, § 27 odst. 4 a § 31 postupu stanovenému v § 30.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně na sazby a s nimi související ustanovení všeobecných obchodních podmínek uplatňované podnikem, který tvoří s vlastníkem licence, ve smyslu odstavce 1, nebo s podnikem, ve smyslu odstavce 2, jeden podnik. Jeden a tentýž podnik tvoří podniky, které mají vztah ve smyslu § 36 odst. 2 a § 37 odst. 1 a 2 zákona proti omezování hospodářské soutěže.“
11. Ustanovení § 150 zákona ze dne 22. června 2004 o telekomunikacích (Telekommunikationsgesetz) (BGBl. 2004 I, s. 1190), ve znění zákona ze dne 7. července 2005 (BGBl. 2005 I, s. 1970, dále jen „TKG z roku 2004“), upravuje sazby následovně:
„1. Určení dominantních postavení na trhu, která regulační orgán provedl před nabytím účinnosti tohoto zákona, jakož i povinnosti z nich vyplývající zůstávají v platnosti až do jejich nahrazení novými rozhodnutími přijatými v souladu s částí 2. To platí rovněž v případě, kdy je určení dominantních postavení na trhu pouze součástí odůvodnění správního aktu. První věta se použije obdobně na povinnosti uvedené v § 36, 37 a 39, druhé alternativě [TKG z roku 1996].
[...]“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
12. V roce 2003 uvedla Deutsche Telekom na trh různé „nabídkové balíčky“ telekomunikačních služeb obsahující zároveň služby podléhající povinnosti získat povolení regulačního orgánu stanovené v § 25 odst. 1 TKG z roku 1996 a služby, které takové povinnosti nepodléhají.
13. Stížnosti dovedly regulační orgán k tomu, že zahájil v prosinci 2003 šetření za účelem přezkoumání, zda tyto balíčky podléhají jako celek uvedené povinnosti.
14. Na základě rozhodnutí ze dne 8. června 2004 regulační orgán konstatoval, že uplatňované sazby, jakož i s nimi související ustanovení všeobecných obchodních podmínek podléhají povinnosti získat povolení stanovené v § 25 TKG z roku 1996.
15. Deutsche Telekom podala proti uvedenému rozhodnutí žalobu spolu s návrhem na předběžné opatření k Verwaltungsgericht Köln.
16. Rozsudkem ze dne 15. září 2005 vyhověl tento soud žalobě podané Deutsche Telekom s odůvodněním, že přechodná právní úprava podle § 150 odst. 1 TKG z roku 2004 se vztahuje pouze na povinnosti, jež nevyžadují žádná prováděcí opatření a jsou samy o sobě použitelné, což jsou kritéria, která § 25 odst. 1 TKG z roku 1996 nesplňuje.
17. Proti tomuto rozsudku podal regulační orgán opravný prostředek „Revision“ k Bundesverwaltungsgericht, který se rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1) Musí být čl. 27 první pododstavec [rámcové směrnice] a čl. 16 odst. 1 písm. a) [směrnice o univerzální službě] vykládány v tom smyslu, že je nutné dočasně zachovat zákonnou povinnost získat povolení pro sazby za hlasové telefonní služby poskytované koncovým uživatelům podniky s dominantním postavením na tomto trhu, stanovenou předchozí vnitrostátní právní úpravou, a s ní i příslušný správní akt stanovící tuto povinnost?
V případě záporné odpovědi na první otázku:
2) Brání právo Společenství zachování v tak širokém rozsahu?“
K předběžným otázkám
18. Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda na základě článku 27 rámcové směrnice a článku 16 směrnice o univerzální službě má být dočasně zachována právní povinnost získat povolení, pokud jde o určité telefonní sazby účtované podnikem, který má na dotyčném trhu dominantní postavení, stanovená předchozí vnitrostátní právní úpravou, jakož i správní akt stanovící tuto povinnost.
19. Je nesporné, že žádné rozhodnutí na základě článku 16 rámcové směrnice nebylo regulačním orgánem přijato, jelikož analýza relevantního trhu služeb hlasové telefonie nebyla v době řízení před překládajícím soudem dokončena.
K výkladu článku 27 rámcové směrnice a článku 16 směrnice o univerzální službě
20. Pokud jde o doslovný výklad článku 27 rámcové směrnice, je třeba uvést, že jsou to „všechny povinnosti“ stanovené právními předpisy členských států a uvedené v článku 7 přístupové směrnice a článku 16 směrnice o univerzální službě, které musí být zachovány. Uvedený článek 7 se týká povinností ohledně přístupu a propojení uložených podnikům zajišťujícím veřejné komunikační sítě nebo poskytujícím veřejné komunikační služby, které platily před vstupem rámcové směrnice v platnost. Článek 16 odst. 1 písm. a) směrnice o univerzální službě stanoví zachování veškerých povinností týkajících se sazeb pro koncové uživatele za poskytování přístupu k veřejné telefonní síti a za její užívání.
21. Z toho vyplývá, jak uvedl generální advokát v bodě 30 svého stanoviska, že veškeré takto uvedené povinnosti uložené právní úpravou členských států, která předcházela předpisovému rámci vyplývajícímu z rámcové směrnice, přístupové směrnice, směrnice o univerzální službě a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) (dále jen „nový předpisový rámec“), musí být dočasně zachovány bez ohledu na svou povahu.
22. Okolnost, že rozhodnutí o ukončení této dočasné situace, které vychází z provedení analýzy trhu zmíněné v článku 16 rámcové směrnice, je svěřeno regulačnímu orgánu, tento výklad nemění, jelikož tento orgán pouze vykonává povinnosti uložené platnou právní úpravou, která vyplývá z nového přepisového rámce. Je to totiž tento posledně uvedený rámec, který určuje povinnosti, které budou změněny, zachovány nebo zrušeny.
23. Takový výklad je rovněž v souladu se vznikem a strukturou nového předpisového rámce.
24. Co se týče jeho vzniku, je nesporné, že v návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 12. července 2000 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací [KOM (2000) 393 konečné] nebylo definováno žádné výslovné přechodné ustanovení.
25. Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ze dne 24. ledna 2001 k „Návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací“ (Úř. věst. C 123, s. 56) zmiňuje v bodě 4.4 nezbytnost „jasně uvést, že stávající právní úprava se bude používat pouze do ukončení první analýzy trhů provedené v souladu s novou směrnicí“.
26. Uvedený návrh byl zopakován v rámci společného postoje (ES) č. 38/2001 přijatého Radou dne 17. září 2001 s ohledem na přijetí směrnice Evropského parlamentu a Rady o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) (Úř. věst. C 337, s. 34), z něhož vyplývá, že snahou Rady bylo zajistit právní jednoznačnost a více zohlednit různost vnitrostátních situací.
27. Z toho zjevně vyplývá, že zákonodárce Společenství nezamýšlel omezit kategorie povinností uvedené v čl. 27 prvním pododstavci rámcové směrnice.
28. Co se týče struktury nového předpisového rámce, je třeba konstatovat, zaprvé, že povinnosti uložené podniku, který má na určitém trhu dominantní postavení, byly definovány v předchozím předpisovém rámci samotnými právními předpisy, zatímco v novém předpisovém rámci jsou to vnitrostátní regulační orgány, které jsou příslušné definovat relevantní trh a uplatnit na něm právní nástroje. Stejně tak se tyto orgány zapojují do analýzy trhu a určují podniky, které na něm mají významnou tržní sílu.
29. Zadruhé, článek 7 přístupové směrnice zmiňuje mezi povinnostmi, které byly platné před vstupem v platnost této směrnice a které mají členské státy zachovat, jednak článek 4 směrnice 97/33, který ukládá povinnosti přímo operátorům, a jednak články 6 až 8, 11, 12 a 14 této posledně uvedené směrnice, článek 16 směrnice 98/10, jakož i články 7 a 8 směrnice 92/44, které delegují na členské státy provedení výše uvedených ustanovení, což má být zajištěno buď státními orgány nebo vnitrostátními regulačními orgány.
30. A konečně zatřetí je třeba zdůraznit, že dvacátý osmý bod odůvodnění směrnice o univerzální službě považuje za nezbytné zajistit kontinuitu v uplatňování stávajících ustanovení týkajících se minimální nabídky služeb pronajatých okruhů v právních předpisech Společenství v oblasti telekomunikací, zejména ve směrnici 92/44, do doby, než vnitrostátní regulační orgány rozhodnou, že taková ustanovení již nejsou potřebná, protože se na jejich území vytvořil dostatečně konkurenční trh.
31. Především, tento cíl kontinuity je výslovně proveden přílohou VII směrnice o univerzální službě týkající se podmínek pro minimální soubor pronajatých okruhů podle článku 18 této směrnice, jakož i čl. 16 odst. 1 písm. c) uvedené směrnice, který stanoví zachování povinností týkajících se pronajatých okruhů a stanovených v článcích 3, 4, 7 a 10 směrnice 92/44, které ukládají povinnosti členským státům, jakož i v článcích 6 a 8 této posledně uvedené směrnice, jejichž regulační charakter nemůže být zpochybněn.
32. Dále, čl. 16 odst. 1 písm. a) a b) směrnice o univerzální službě stanoví zachování povinností týkajících se jak sazeb pro koncové uživatele zmíněných v článku 17 směrnice 98/10, tak volby nebo předvolby operátorů stanovených směrnicí 97/33.
33. Z předchozího vyplývá, že výše uvedené povinnosti se týkají jak individuálních aktů, tak právních opatření uplatňovaných orgánem, jehož určení závisí na ústavním uspořádání každého členského státu.
34. Konečně, tento výklad je potvrzen přezkoumáním účelu dotyčných ustanovení.
35. Dvanáctý bod odůvodnění a článek 7 přístupové směrnice totiž stanoví nezbytnost zabránit právnímu vakuu mezi starým a novým předpisovým rámcem. Za tímto účelem se stanoví zachování veškerých existujících povinností bez ohledu na jejich základ.
36. Článek 27 rámcové směrnice tudíž tím, že výslovně odkazuje na článek 7 přístupové směrnice a článek 16 směrnice o univerzální službě, nutně zamýšlel splnit stejný účel, tedy zajistit kontinuitu mezi starým a novým předpisovým rámcem, a to bez ohledu na povahu a základ povinností uložených operátorům.
K § 25 odst. 1 TKG z roku 1996
37. Ustanovení § 25 odst. 1 TKG z roku 1996 podřizovalo předchozímu povolení sazby, které podniky mající dominantní postavení na dotyčném trhu účtovaly konečným spotřebitelům za poskytování služeb hlasové telefonie, a to v souladu s § 24 a 27 až 31 tohoto zákona.
38. Článek 17 směrnice 98/10, výslovně zachovaný v platnosti na základě čl. 16 odst. 1 písm. a) směrnice o univerzální službě, uvedeného v článku 27 rámcové směrnice, definuje ve svém odstavci 1 roli vnitrostátních regulačních orgánů, jakož i povinnost držitelů licence majících dominantní postavení na trhu dodržovat ustanovení, která tento článek stanoví. Odstavec 2 tohoto článku 17 stanoví, že sazby za používání pevné veřejné telefonní sítě a pevných veřejných telefonních služeb musí dodržovat základní zásady nákladové orientace sazeb.
39. V souladu s § 24 TKG z roku 1996 musí být sazby orientované podle nákladů na účinné poskytování služeb a musí odpovídat požadavkům uvedeným v odstavci 2 tohoto paragrafu, který stanoví mimo jiné, že sazby nesmějí obsahovat příplatky účtované pouze díky tomu, že operátor má na daném trhu telekomunikací dominantní postavení.
40. Z toho vyplývá, že takové ustanovení, jako je § 25 TKG z roku 1996, které obsahuje obecnou povinnost získat povolení a paralelně odkazuje na zásadu nákladové orientace sazeb stanovenou v ustanovení, jako je § 24 tohoto zákona, může být považováno za provedení článku 17 směrnice 98/10.
41. Z výše uvedeného vyplývá, že taková povinnost, jakou je povinnost stanovená v § 25 TKG z roku 1996, představuje povinnost ve smyslu čl. 16 odst. 1 písm. a) směrnice o univerzální službě, a musí být tudíž dočasně zachována.
42. Je pravda, jak uvádí Deutsche Telekom, že vnitrostátní regulační orgán by tak mohl tím, že neprovede analýzu relevantního trhu, zpozdit uplatnění nových pravidel Společenství. V takovém případě by nicméně příslušelo vnitrostátním orgánům a případně příslušným soudům vyvodit z toho důsledky a Komisi uplatnit své pravomoci za účelem zajištění řádného uplatnění práva Společenství.
43. Vezmeme-li v úvahu vše, co bylo uvedeno výše, je třeba odpovědět na první položenou otázku tak, že čl. 27 první pododstavec rámcové směrnice a čl. 16 odst. 1 písm. a) směrnice o univerzální službě musí být vykládány tak, že taková zákonná povinnost získat povolení týkající se sazeb za služby hlasové telefonie pro koncové uživatele poskytované podniky, které mají na tomto trhu dominantní postavení, jaká je stanovena v § 25 TKG z roku 1996, zavedená vnitrostátní právní úpravou, která předcházela novému předpisovému rámci, jakož i správní akty potvrzující tuto povinnost musí být dočasně zachovány.
44. Vzhledem k odpovědi na první otázku není třeba odpovídat na druhou otázku.
K nákladům řízení
45. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Výrok
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
Článek 27 první pododstavec směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) a čl. 16 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) musí být vykládány tak, že taková zákonná povinnost získat povolení týkající se sazeb za služby hlasové telefonie pro koncové uživatele poskytované podniky, které mají na tomto trhu dominantní postavení, jaká je stanovena v § 25 zákona ze dne 25. července 1996 o telekomunikacích (Telekommunikationsgesetz), zavedená vnitrostátní právní úpravou, která předcházela novému předpisovému rámci vyplývajícímu z uvedených směrnic, jakož i správní akty potvrzující tuto povinnost musí být dočasně zachovány.