62005CC0260_CS
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Úvod
1. Když Komise schválí podporu nebo v této souvislosti nevznese námitky, vzniká otázka, za jakých podmínek mohou případní konkurenti příjemce podpory podat žalobu proti tomuto rozhodnutí. V tomto ohledu je obecně obtížné stanovit, zda je konkurent schválením podpory osobně dotčen.
2. V projednávaném kasačním opravném prostředku účastníci řízení vedou spor o to, zda je Sociedad nacional de Industrias y Aplicaciones de Celulosa Española (dále jen „Sniace“) osobně dotčena rozhodnutím Komise 2001/102/ES ze dne 19. července 2000 o státní podpoře Rakouska ve prospěch Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG (dále jen „Lenzing Lyocell“) (dále jen „napadené rozhodnutí“)(2) . V napadeném rozsudku(3) Soud prvního stupně uvedl, že Sniace není tímto rozhodnutím osobně dotčena.
II – Skutkový stav a řízení
3. V bodech 1 a 2 napadeného rozsudku popisuje Soud dotyčné podniky následovně:
„1. Sniace, SA (…) je španělskou společností, jejímž hlavním předmětem činnosti je výroba a prodej umělých a syntetických vláken, celulózy, celulózových vláken (viskózové střiže), spojitých polyamidových vláken, netkané plsti, jakož i síranu sodného, lesní hospodaření a spolupráce na výrobě elektrické energie.
2. Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG (…) je rakouskou společností, dceřinou společností rakouské společnosti Lenzing AG, která vyrábí zejména viskózová a modalová vlákna. LLG se zabývá výrobou a prodejem lyocellu, nového typu vlákna vyráběného z čisté přírodní celulózy. Toto vlákno je rovněž vyráběno britskou společností Courtaulds plc, která jej prodává pod názvem ‚Tencel‘.“
4. Od roku 1995 poskytovaly rakouské orgány společnosti Lenzing Lyocell podpory výstavbě nové továrny na výrobu lyocellu ve spolkové zemi Burgendlandsko. V první fázi Komise nevznesla žádné námitky, ale následně zahájila v roce 1998 řízení podle čl. 88 odst. 2 ES za účelem přezkoumání slučitelnosti těchto podpor s právem Společenství. Během tohoto řízení Sniace dvakrát předložila své připomínky.
5. Dne 19. července 2000 přijala Komise napadené rozhodnutí(4) . Na základě tohoto rozhodnutí si může Lenzing Lyocell zachovat různé výhody. Výrok zní následovně:
„ Článek 1
Podpory, které Rakousko poskytlo LLG z Heiligenkreuz zřízením ručení ve výši 35,80 milionů eur [ručení sdružení obchodních bank a veřejných bank ve výši 21,8 milionů eur a tři ručení Wirtschaftspark Heiligenkreuz Servicegesellschaft mbH (dále jen ‚WHS‘) ve výši 1,4 milionů eur, 10,35 milionů eur a 2,25 milionů eur ], jakož i cenou 4,4 eur za metr čtvereční průmyslového pozemku o rozloze 120 hektarů, zárukou pevné ceny spolkové země [...] Burgendlandsko za poskytování hromadných služeb a podporou v neznámé výši ve formě vytvoření vlastní infrastruktury podniku, nepředstavují státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 [ES].
Článek 2
Podpora poskytnutá Rakouskem společnosti LLG zřízením ručení ve výši 14,5 milionů eur od WiBAG je v souladu s pravidlem [s jednacím číslem] 542/95 o ručení schváleným Komisí.
Environmentální podpora ve výši 5,37 milionů eur je v souladu s pravidlem [s jednacím číslem] N 93/148 o financování ochrany životního prostředí, schváleným Komisí.
Článek 3
Individuální podpory poskytnuté Rakouskem ve výši 0,4 milionu eur ve formě podpory při nákupu pozemku a ve výši 21,8 milionů eur ve formě tiché účasti jsou v souladu se společným trhem.“
6. Sniace podala proti tomuto rozhodnutí žalobu k Soudu. Na podporu žalované Komise vstoupily do řízení jako vedlejší účastníci Lenzing Lyocell, spolková země Burgendlandsko a Rakousko.
7. Soud žalobu zamítl jako nepřípustnou z toho důvodu, že Sniace nebyla osobně dotčena schválením podpory. Hrála pouze malou roli v rámci postupu před zahájením soudního řízení a její postavení na trhu nebylo podstatným způsobem zasaženo, protože lyocell, vyráběný výhradně Lenzing Lyocell, nekonkuruje viskóze vyráběné společností Sniace.
III – Návrhy účastníků řízení
8. Svým kasačním opravným prostředkem Sniace navrhuje, aby Soudní dvůr:
– zrušil rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 14. dubna 2005 ve věci T‑88/01;
– vyhověl návrhům předloženým v prvním stupni nebo případně vrátil věc Soudu prvního stupně, aby rozhodl o základu sporu;
– vyhověl návrhu na organizační procesní opatření předloženému žalobkyní dne 16. října 2001, jakož i návrhům na předvolání účastníků řízení, výslech svědků a znalecký posudek, které byly žalobkyní předloženy dne 20. dubna 2001;
– uložil žalované v prvním stupni náhradu nákladů řízení.
9. Komise naopak navrhuje, aby Soudní dvůr:
– zamítl první tři důvody kasačního opravného prostředku jako nepřípustné, nebo podpůrně, jako neopodstatněné,
– zamítl čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku jako neopodstatněný,
– uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení,
– nebo podpůrně, v případě, že bude opravnému kasačnímu prostředku vyhověno, vrátil věc k rozhodnutí ve věci samé Soudu prvního stupně.
10. Lenzing Fibres GmbH (dále jen „Lenzing Fibros“), právní nástupkyně Lenzing Lyocell, a Rakouská republika navrhují zamítnout kasační opravný prostředek v celém rozsahu.
IV – Analýza
11. Sniace vznáší čtyři důvody kasačního opravného prostředku. Podle žalobkyně Soud zaprvé nesprávně odmítl skutečnosti potvrzující podstatný zásah do postavení Sniace na trhu a zadruhé nesprávně posoudil její účast ve vyšetřovacím řízení pouze jako omezenou. Zatřetí, napadený rozsudek porušuje právo na účinnou soudní ochranu. Ve čtvrtém důvodu kasačního opravného prostředku se Sniace dovolává údajného porušení zásady rovného zacházení ve vztahu k Lenzing Lyocell, přičemž uvádí, že Soud vyhověl žalobě podané mateřskou společností Lenzing AG (dále jen „skupina Lenzing“) proti rozhodnutí povolit podporu ve prospěch Sniace(5) .
A – K osobnímu zájmu
12. Před prozkoumáním podrobností těchto důvodů kasačního opravného prostředku je třeba uvést některé úvodní poznámky k osobnímu zájmu.
13. Podle ustálené judikatury mohou jiné právní subjekty než adresáti rozhodnutí (legitimně) uplatňovat osobní dotčení ve smyslu čl. 230 čtvrtého pododstavce ES pouze tehdy, pokud jsou dotyčným rozhodnutím zasaženy z důvodu určitých vlastností, které jsou pro ně zvláštní, nebo faktické situace, která je vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám, a tím je individualizuje způsobem obdobným tomu, jakým by byl individualizován adresát rozhodnutí(6) .
14. Předpoklady pro osobní zájem soutěžitelů příjemce podpory se v právu státních podpor výrazně liší podle toho, v jakém stadiu řízení a s jakým cílem je žaloba podána.
15. Soudní dvůr nedávno v rozsudku ARE shrnul, za jakých podmínek mohou (potenciální) soutěžitelé příjemce podpory podat žalobu proti rozhodnutím Komise, pokud Komise nezpochybní vnitrostátní opatření, aniž by zahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 88 odst. 2 ES(7) . V tomto ohledu existují dvě možnosti: jednak může žaloba směřovat k vynucení formálního vyšetřovacího řízení, a jednak může meritorně napadat rozhodnutí Komise.
16. Pokud žaloba směřuje k vynucení formálního vyšetřovacího řízení, stačí, jsou-li žalobci osobami, podniky nebo sdruženími případně
zasaženými ve svých zájmech, tj. zejména podniky soutěžícími s příjemci této podpory a profesními organizacemi(8) . Aktivní legitimace k podání žaloby je tedy v tomto ohledu relativně široká pro to, aby zachovala v rámci formálního řízení podle čl. 88 odst. 2 ES zaručená procesní práva potenciálních soutěžitelů příjemce podpor (9) .
17. Jinak je tomu v případě, kdy žaloba směřuje k meritornímu zrušení sporného rozhodnutí vydaného bez formálního vyšetřovací řízení. Potom nestačí, že lze žalobce považovat za potenciálně zúčastněnou stranu ve smyslu čl. 88 odst. 2 ES. Žalobce musí naopak prokázat, že je osobně
dotčen. To předpokládá, že je jeho postavení na trhu podstatným způsobem zasaženo režimem podpor, který je předmětem sporného rozhodnutí(10) .
18. Toto přísnější kritérium zůstává platné také po
provedení formálního vyšetřovacího řízení na základě čl. 88 odst. 2 ES. Z rozsudku Cofaz vyplývá, že v tomto případě se schválení podpory založené na formálním vyšetřovacím řízení, zahájeném na základě výše uvedeného ustanovení, osobně dotýká žalujícího soutěžitele, pokud tento soutěžitel hrál v rámci tohoto řízení aktivní roli a pokud je jeho postavení na trhu podstatným způsobem zasaženo režimem podpor, který je předmětem napadeného rozhodnutí(11) . Toto kritérium je kritériem, na základě něhož je nutné posoudit osobní zájem Sniace.
B – K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku: podstatný zásah do postavení na trhu
19. První důvod směřuje proti zjištění Soudu, podle něhož Sniace neprokázala, že na ni měla podpora podstatný vliv. Kritérium podstatného zásahu slouží k identifikaci soutěžitelů, kteří jsou prostřednictvím schválené podpory individualizováni tak, že splňují podmínky přípustnosti uvedené v rozsudku Plaumann(12) . Aktivně legitimovaní soutěžitelé jsou tak prostřednictvím podpory zvláštním způsobem vymezeni a individualizováni obdobným způsobem jako adresát napadeného rozhodnutí. Tento individualizující účinek odlišuje podstatný zásah do postavení na trhu, jenž podle rozsudku Cofaz aktivně legitimuje k podání žaloby, od, v tomto smyslu nepodstatného, zásahu.
20. Každá výhoda poskytovaná selektivně určenému subjektu na trhu v zásadě zasahuje do postavení na trhu všech soutěžitelů, kteří zvýhodněni nejsou. Jejich postavení na trhu je však ovlivněno také mnoha jinými pozitivními nebo negativními okolnostmi. Pouhá okolnost, že podpora může mít určitý vliv na soutěžní vztahy na relevantním trhu, tak nemůže postačovat k tomu, aby byl každý hospodářský subjekt, který je v jakémkoliv soutěžním vztahu k podniku, který má prospěch z předmětného opatření, považován za osobně dotčený tímto opatřením(13) .
21. Takový individualizující účinek podpory lze naopak předpokládat pouze tehdy, když podpora zvýhodňuje svého příjemce vůči jeho soutěžiteli takovým způsobem, že tento faktor zaujímá zvláštní postavení. Toto zvláštní postavení musí soudu Společenství umožnit odlišit účinky výhody pro příjemce od ostatních okolností ovlivňujících postavení žalujícího soutěžitele na trhu a vyhodnotit jejich specifický dopad na tohoto soutěžitele. Právě tímto způsobem je tedy třeba chápat formulaci Soudu v usnesení vydaném ve věci Deutsche Post a DHL, podle níž žalobce musí doložit stupeň zásahu
do svého postavení na trhu(14) .
22. Komise tedy právem zdůrazňuje, že podstatný zásah do postavení žalujícího soutěžitele na trhu nesmí být zaměňován s – podle okolností pouze hrozícím – narušením soutěže ve smyslu článku 87 ES, které je jedním ze znaků zakázané podpory. Zákaz poskytování podpor totiž není omezen na podpory, jejichž účinek narušující hospodářskou soutěž určité soutěžitele individualizuje(15) .
23. V důsledku toho je třeba vzít v úvahu strukturu příslušného trhu a účinek údajné podpory(16) . V bodě 61 napadeného rozsudku vychází Soud z toho, že podpory zvýhodňují výhradně jednu továrnu určenou na výrobu lyocellu a že Sniace nevyrábí tento typ vlákna ani takový záměr nemá do budoucna. V bodech 62 až 78 dále konstatuje, že lyocell a viskóza vyráběná Sniace nejsou ve vzájemném konkurenčním vztahu a že podpora poskytnutá Lenzing Lyocell není způsobilá podstatně zasáhnout do postavení Sniace na trhu(17) . Soud v podstatě vycházel z rozdílných vlastností těchto dvou vláken, a zejména z vyšší ceny lyocellu, což již Sniace nezpochybnila.
1. K posouzení důkazů Soudem
24. Nicméně Sniace namítá – jako v prvním stupni –, že Lenzing Lyocell prodává „lyocell s nižším standardem“, výrobek nižší kvality, jakož i proviskózu, směs vláken složenou z viskózy a lyocellu. Tyto dva výrobky si podle ní konkurují s viskózou vyráběnou Sniace.
25. Jak Sniace výslovně uznává, kasační opravný prostředek se podle článku 225 ES ve spojení s článkem 58, prvním pododstavcem statutu Soudního dvora omezuje pouze na právní otázky. Soud má výlučnou pravomoc zjistit a posoudit relevantní skutečnosti, jakož i posoudit důkazní materiály. Posouzení těchto skutečností a důkazních materiálů tedy není, s výhradou případu jejich zkreslení, právní otázkou, která jako taková podléhá přezkumu Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku(18) .
26. Jak shodně zdůrazňují Komise a Rakousko, námitky vznesené Sniace vztahující se ke konkurenci mezi lyocellem a viskózou se týkají výhradně skutkových zjištění Soudu. Mohou být tudíž přípustné pouze do té míry, do jaké Sniace vytýká Soudu, že zkreslil skutečnosti nebo důkazní materiály.
27. Soudní dvůr před nedávnem upřesnil, že o zkreslení jde tehdy, pokud se, aniž by byly uplatněny nové důkazy, posouzení existujících důkazů ukazuje jako zjevně nesprávné(19) .
28. S ohledem na toto konstatování je relevantní výtka vznesená Sniace, podle níž Soud v bodě 72 nesprávně shledal, že skutečnosti uvedené ve spisu neumožňují dojít k závěru, že existují různé jakosti lyocellu. Z článku týkajícího se symposia Lenzing Lyocell, připojeného Sniace jako příloha 17 k její žalobě vyplývá, že Lenzing Lyocell vyvinula různá vlákna lyocellu, která mají rozdílné vlastnosti.
29. Toto pochybení nicméně nemá vliv na legalitu napadeného rozsudku, protože existence různých druhů lyocellu nijak nepodporuje tvrzení, podle něhož by měla Lenzing Lyocell prodávat lyocell nižší
kvality, který by cenově konkuroval viskóze.
30. Sniace dále vytýká Soudu, že v bodech 74 až 77 dostatečně nepřezkoumal otázku údajné konkurence mezi viskózou a proviskózou, směsí lyocellu a viskózy. Argumentace ohledně této věci se však omezuje na konstatování, že proviskóza existuje. Naproti tomu Sniace neprokázala, že důkazní materiály předložené již v prvním stupni dokazují, že si proviskóza a viskóza konkurují.
31. Z rozhodnutí Komise v řízení o spojování podniků, týkajícím se skupiny Lenzing, zveřejněného v březnu 2004, které uvádí Sniace, nevyplývá žádná nová skutečnost. Je sice pravda, že se skupina Lenzing v řízení o spojení podniků pokoušela prokázat, že lyocell a viskóza náleží ke stejnému trhu, avšak to se jí zjevně nepodařilo, jelikož Komise v tomto rozhodnutí došla k závěru, že existuje samostatný trh pro vlákna lyocellu, na němž působí kromě skupiny Lenzing pouze skupina Acordis(20) .
32. V tomto řízení není důvodné zohlednit vyjádření britského orgánu pro kontrolu spojování podniků k nabytí podniku provozujícího konkurenční výrobu lyocellu skupinou Lenzing. Tento orgán následně připustil, že lyocell může být nahrazen jinými vlákny(21) . Sniace nevyužila těchto argumentů ani je nepoužila k tomu, aby s ohledem na rozmanitost možných aplikací prokázala, že její postavení na trhu je podstatně zasaženo. Nejsou tudíž předmětem tohoto řízení.
33. Za těchto podmínek není možné dospět k závěru, že Soud tím, že odmítl přiznat existenci přímého konkurenčního vztahu mezi viskózou a lyocellem, zkreslil důkazy. Tato část prvního důvodu kasačního opravného prostředku musí být tudíž zamítnuta.
2. Ke konkurenčnímu vztahu mezi Sniace a skupinou Lenzing
34. Krom toho je Sniace toho názoru, že Soud zcela opomněl přezkoumat různé skutečnosti osvědčující její individualizaci poskytnutím podpory. Podobně jako skupina Lenzing, je Sniace součástí uzavřeného kruhu výrobců vláken celulózy a jednou ze tří konkurenčních společností účastnících se vyšetřovacího řízení o podporách ve prospěch Lenzing Lyocell podle čl. 88 odst. 2 ES. V bodě 45 svého rozhodnutí sama Komise vycházela z toho, že podpory udělené Lenzing Lyocell mohou ovlivnit konkurenční podniky se sídlem v jiných členských státech. Sniace se domnívá, že jak uznala i Komise, na tomto trhu je nadbytečná výrobní kapacita(22) . Konečně Sniace prokázala v prvním stupni ztráty v důsledku podpory poskytnuté Lenzing Lyocell.
35. Toto tvrzení je nicméně nepodstatné. Proto ani skutečnost, že tyto body nebyly výslovně přezkoumány, nepředstavuje nedostatek odůvodnění(23) .
36. Je totiž třeba připomenout, že podpora byla přímo využita pouze na výrobu lyocellu, že Sniace nevyrábí tento produkt, ale viskózu a že si viskóza a lyocell přímo nekonkurují.
37. Vyjádření formulovaná Sniace se netýkají trhu s lyocellem. Byla by relevantní pouze v případě, že by podpora ve prospěch výroby lyocellu mohla podstatně ovlivnit postavení výrobců, kteří vyrábějí vlákna celulózy pro jiné trhy. K tomu by bylo potřeba, aby podpora poskytnutá na trhu, na němž nepůsobí konkurent příjemce podpory měla na tohoto jeho konkurenta na ostatních trzích účinek, který ho individualizuje stejným způsobem jako příjemce rozhodnutí, jímž byla podpora schválena.
38. Argumentace rozvinutá Sniace nicméně nepřináší žádnou skutečnost umožňující dospět k závěru, že podpora ve prospěch výroby lyocellu skutečně takovým způsobem ovlivnila jiné trhy. Zejména se jí nepodařilo prokázat, že zaznamenala ztráty v prodeji viskózy v důsledku soutěže s lyocellem. Jak zdůrazňuje i Komise, dokument předložený za tímto účelem Sniace v prvním stupni totiž spočíval na neprokázaném předpokladu, podle kterého lyocell přímo konkuruje viskóze.
39. K prokázání toho, že ji podpora ve prospěch výroby lyocellu podstatně zasáhla v postavení soutěžitele vůči skupině Lenzing na jiných
trzích, tj. že ji individualizovala, měla Sniace dokázat její účinky na tyto trhy. Tyto účinky by mohly vyplývat ze vzájemného subvencování – zajisté obtížně prokazatelného – mezi odvětvím předmětné činnosti a jinými činnostmi příjemce podpory. Sniace však za tímto účelem neuvedla žádnou skutečnost.
40. Zasažení by mohlo rovněž vyplynout z portfoliových účinků(24) tím způsobem, že příjemce podpory prodává zároveň výrobky na trhu podporovaných činností a na jiných trzích, na nichž je v konkurenčním vztahu vůči žalobkyni. V tomto směru je formulován argument týkající se proviskózy a jiných směsí vláken obsahujících lyocell. Nicméně Sniace neprokázala, že tyto směsi přímo konkurují viskóze, kterou prodává, ani že případné portfoliové účinky, s přihlédnutím k výhodám poskytnutým k výrobě lyocellu ovlivňují její konkurenční postavení.
41. Z tohoto důvodu nebyl Soud povinen vyslovit se k vyjádřením Sniace na téma obecného soutěžního vztahu mezi výrobci celulózových vláken.
42. V důsledku výše uvedeného musí být tato část prvního důvodu kasačního opravného prostředku rovněž zamítnuta.
C – K druhému důvodu kasačního opravného prostředku: účast v řízení
43. Druhým důvodem kasačního opravného prostředku Sniace zpochybňuje konstatování uvedené v bodě 59 napadeného rozsudku, podle kterého hrála v postupu před zahájením soudního řízení pouze malou úlohu.
44. Tento důvod kasačního opravného prostředku je nicméně irelevantní, jelikož neumožňuje dosáhnout cíle opravného prostředku. Je proto neopodstatněný.
45. Z rozsudku ARE totiž vyplývá, že výkon procesních práv, která zúčastněným stranám přiznává čl. 88 odst. 2 ES, nemůže stačit k tomu, aby tyto strany byly individualizovány stejným způsobem jako adresát rozhodnutí o poskytnutí podpory(25) . Účastí na řízení strana sice projeví svůj zvláštní zájem na výhodě poskytnuté příjemci podpory, avšak tento zájem nestačí k tomu, aby byla individualizována srovnatelně s adresátem rozhodnutí. V důsledku toho nestačí ani intenzivní účast na formálním vyšetřovacím řízení.
46. Tím spíše není v projednávané věci namístě rozhodnout diskuzi mezi Sniace, Komisí a Lenzing Fibros, týkající se otázky, zda naopak žalující soutěžitel může být individualizován, aniž by se účastnil vyšetřovacího řízení Komise(26) . To se týká i otázky, zda bylo možné rozumně očekávat intenzivnější zapojení Sniace v tomto řízení.
47. Ve svém kasačním opravném prostředku kromě toho Sniace uvádí, že je individualizována minimálně s ohledem na ochranu svých práv ve vyšetřovacím řízení na základě čl. 88 odst. 2 ES. Přijetím napadeného rozhodnutí totiž Komise poškodila její procesní práva. Podle jejího názoru ji Komise poté, co zcela změnila posouzení přezkoumávaných opatření ve vztahu ke sdělení o zahájení a rozšíření řízení a k jiným opatřením, měla před přijetím konečného rozhodnutí vyzvat k předložení nových připomínek.
48. Tento argument je nicméně podle čl. 113 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora nepřípustný. Toto ustanovení stanoví, že se kasačním opravným prostředkem nesmí měnit předmět sporu před Soudem. Sniace přitom tuto údajnou vadu řízení neuplatnila v prvním stupni. Omezila se na kritiku změny postoje Komise v tom smyslu, že nebyla dostatečně odůvodněna. Nicméně výtka vycházející z nedostatku odůvodnění a výtka vycházející z neexistence nového slyšení účastníků představují odlišné důvody opravného prostředku. Z tohoto důvodu by přezkum tohoto argumentu v rámci kasačního opravného prostředku rozšiřoval předmět sporu.
49. Ostatně dosud nebyla uznána povinnost znovu vyslechnout konkurenty stran zúčastněných na řízení na základě čl. 88 odst. 2 ES. V souladu s ustanoveními článku 6 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999 ve spojení s článkem 20 téhož nařízení, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [88 ES](27), se jejich práva omezují na stížnosti týkající se podpor, na předložení připomínek po zahájení řízení a na právo být informován ve věci rozhodnutí Komise.
50. Jak potvrzuje Lenzing Fibros, Sniace ostatně měla možnost předložit připomínky ke změně posouzení o odlišnosti trhů s viskózou a lyocellem provedené Komisí. Již v doplňkovém sdělení k vyšetřovacímu řízení stanovenému čl. 88 odst. 2, ES totiž Komise sdělila, že viskóza a lyocell jsou dva odlišné výrobky a vyzvala zúčastněné strany, aby předložily nové připomínky(28) .
51. V důsledku toho musí být druhý důvod kasačního opravného prostředku rovněž zamítnut.
D – Ke třetímu důvodu kasačního opravného prostředku: účinná soudní ochrana
52. Třetím důvodem kasačního opravného prostředku Sniace podpůrně uvádí, že případná nepřípustnost opravného prostředku by ji zbavila účinné soudní ochrany.
53. Nicméně v rozsahu, v němž Sniace tvrdí, že již prokázala, že splňuje podmínky přípustnosti opravného prostředku, je třeba odkázat na to, co bylo poznamenáno výše. Sniace se právě nepodařilo prokázat, že je osobně dotčena. Stejně tak její pozice v řízení před Komisí jí nepřiznává žádné právo podat opravný prostředek.
54. I  kdyby rozhodnutí Komise představovalo zásah do práv Sniace, aniž by jím byla individualizována, nestal by se tím opravný prostředek před soudy Společenství přípustným(29) . Naopak, je věcí členských států stanovit pro tyto případy systém procesních prostředků a řízení, které umožní zajistit dodržování práva na účinnou soudní ochranu(30) . V tomto rámci, v souladu se zásadou loajální spolupráce uvedenou v článku 10 ES, jsou vnitrostátní soudy povinny, aby v co největším možném rozsahu vykládaly a používaly vnitrostátní procesní pravidla upravující uplatňování procesních prostředků tak, aby zajistily potřebnou soudní ochranu(31) .
55. Jednotlivec, který uplatňuje pouze článek 87 ES nesmí před vnitrostátními soudy zpochybnit slučitelnost podpory s právem Společenství ani je požádat, aby se na základě žaloby či procesní námitky vyjádřily k případné neslučitelnosti(32) . Podle článků 87 ES a 88 ES je k tomuto posouzení příslušná pouze Komise(33) .
56. Nicméně, od tohoto případu je třeba odlišit možnost zpochybnit před vnitrostátními soudy legalitu rozhodnutí Komise povolující podporu. V zásadě tato možnost existuje(34), pokud zúčastněný nebyl povinen se ve lhůtě pro podání žaloby obrátit na soudy Společenství(35) . To se však každopádně netýká projednávaného případu, protože žaloba by nebyla přípustná. V tomto případě musí vnitrostátní soud za tohoto skutkového předpokladu požádat Soudní dvůr, aby se rozhodnutím o předběžné otázce vyjádřil k platnosti rozhodnutí(36) .
57. Z toho vyplývá, že podmínky přípustnosti žaloby podané žalobcem k soudu Společenství proti rozhodnutí v oblasti podpor neporušují zásadu účinné soudní ochrany.
E – Ke čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku: rovné zacházení
58. Sniace má konečně za to, že odmítnutí její žaloby jako nepřípustné představuje porušení zásady rovného zacházení. Její konkurentka, skupina Lenzing, podala žalobu proti rozhodnutí Komise povolujícímu opatření ve prospěch Sniace a měla ve věci úspěch.
59. Bez zacházení do podrobností tohoto odlišného řízení stačí uvést, že podpora poskytnutá ve prospěch Sniace byla určena také k výrobě viskózy a že skupina Lenzing prodává rovněž viskózu. S ohledem na dotčení vyplývající z tohoto přímého konkurenčního vztahu měl Soud správně za to, že došlo k individualizaci. Jelikož jsou tato dvě řízení odlišná, nelze dospět k závěru, že došlo k protiprávní diskriminaci(37) .
60. Konečně, Sniace není oprávněna Soudu vytýkat, že zamítl její návrhy na provedení důkazních opatření. Soud je totiž v této souvislosti jediný oprávněný posoudit, zda je případně nezbytné doplnit poznatky, které má k dispozici o věcech, které mu jsou předloženy. Průkazný nebo neprůkazný charakter procesních písemností spadá do jeho svrchovaného posouzení skutkových okolností, které podle ustálené judikatury nepodléhá kontrole Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku, s výjimkou případu zkreslení důkazů předložených Soudu nebo když věcná nesprávnost zjištění Soudu vyplývá z dokumentů vložených do spisu(38) .
61. Z těchto důvodů musí být tento důvod kasačního opravného prostředku rovněž zamítnut.
F – Závěr
62. Kasační opravný prostředek tudíž musí být zamítnut v plném rozsahu.
V – K nákladům řízení
63. V souladu s ustanoveními článku 122 jednacího řádu Soudního dvora ve spojení s článkem 118 a čl. 69 odst. 2 téhož jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že kasační opravný prostředek musí být zamítnut, je třeba uložit Sniace náhradu nákladů řízení.
64. V souladu s čl. 69 odst. 4 jednacího řádu nesou členské státy, které vstoupily do řízení, vlastní náklady, včetně nákladů řízení o kasačním opravném prostředku. Třetí pododstavec tohoto ustanovení stanoví, že Soudní dvůr může rozhodnout, že vlastní náklady nesou i jiní vedlejší účastníci(39) . V tomto případě se toto opatření jeví jako vhodné, co se týče Lenzing Fibers. Z toho důvodu by Rakouská republika a Lenzing Fibers měly nést vlastní náklady.
VI – Závěry
65. S ohledem na výše uvedené Soudnímu dvoru navrhuji, aby rozhodl následovně:
1. Kasační opravný prostředek se zamítá.
2. Společnosti Sniace SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
3. Rakouská republika a společnost Lenzing Fibres GmbH nesou vlastní náklady řízení.
(1) .
(2) –	Úř. věst. L 38, 8.2.2001,
s. 33.
(3) –	Rozsudek ze dne 14. dubna 2005, Sniace, SA v. Komise (T‑88/01, Sb. rozh. s. II‑1165).
(4) –	Uvedené v poznámce pod čarou 2.
(5) –	Rozsudek ze dne 21. října 2004, Lenzing AG v. Komise Evropských společenství (T‑36/99, Sb. rozh. s. II‑3597), k tomuto viz mé stanovisko ze dne 1. února 2007, Španělsko v. Lenzing (C‑525/04 P, Sb. rozh. s. I‑0000).
(6) –	Rozsudky ze dne 15. července 1963, Plaumann v. Komise (25/62, Recueil, s. 211, 238), a ze dne 19. května 1993, Cook v. Komise( C‑198/91, Recueil, s. I‑2487, bod 20).
(7) –	Rozsudek ze dne 13. prosince 2005, Komise v. Aktiongemeinschaft Recht und Eigentum (C‑78/03 P, Sb. rozh., s. I‑10737, bod 34 a násl.).
(8) –	Rozsudek ARE uvedený v poznámce pod čarou 7, bod 35 a násl.
(9) –	Rozsudek ARE uvedený v poznámce pod čarou 7, bod 34 a násl.
(10) –	Rozsudek ARE uvedený v poznámce pod čarou 7, bod 68 a násl., a, s o něco méně výslovnou formulací, bod 37.
(11) –	Rozsudek ze dne 28. ledna 1986, Cofaz a další v. Komise (169/84, Recueil, s. 391, bod 25).
(12) –	Rozsudky Plaumann v. Komise a Cook v. Komise, oba uvedeny v poznámce pod čarou 5.
(13) –	Rozsudek ze dne 10. prosince 1969, Eridania a další v. Komise (10/68 a 18/68, Recueil, s. 459, body 7 a 8).
(14) –	Usnesení Soudu ze dne 27. května 2004, Deutsche Post a DHL v. Komise (T‑358/02, Sb. rozh. s. II‑1565, bod 37).
(15) –	K tomu viz usnesení ze dne 21. února 2006, Deutsche Post AG a DHL v. Komise (C‑367/04 P, nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí, dostupné pouze v němčině a francouzštině, bod 47).
(16) –	Soud tak v rozsudku ze dne 12. prosince 2006, Asociación de Estaciones de Servicio de Madrid a Federación Catalana de Estaciones de Servicio v. Komise (T‑146/03, Sb. rozh. s. I‑0000, bod 50 a násl.), pokud jde o podpory ve prospěch čerpacích stanic, odkázal na příslušné lokální soutěžitele zvýhodněného provozovatele čerpacích stanic.
(17) –	Tato analýza je ostatně v souladu s posouzením Komise v bodě 52 odůvodnění napadeného rozhodnutí, jakož i v rozhodnutí ze dne 17. října 2001, prohlašujícím spojení podniků za neslučitelné se společným trhem a s fungováním dohody o EHP (Věc COMP/M.2187 — CVC v. Lenzing, Úř.věst. L 82, 19.3.2004, s. 20, bod 54 a násl.).
(18) –	V oblasti práva podpor viz rozsudky ze dne 1. června 2006, P & O European Ferries (Vizcaya) v. Komise a Diputación Foral de Vizcaya v. Komise (C‑442/03 P a C‑471/03 P, Sb. rozh. s. I‑4845, bod 60), jakož i, z širšího hlediska, rozsudky dne 11. února 1999, Antillean Rice Mills NV a další v. Komise (C‑390/95 P, Recueil, s. I‑769, bod 29), ze dne 15. června 2000, Dorsch Consult (C‑237/98 P, Recueil, s. I‑4549, bod 35 a násl.), a ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise (spojené věci C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Recueil, s. I‑123, bod 49).
(19) –	Rozsudek ze dne 18. ledna 2007, PKK a KNK v. Rada (C‑229/05 P, Sb. rozh. s. I‑445, bod 37). Viz, co se týče předešlé formulace, rozsudky ze dne 28. května 1998, New Holland Ford v. Komise (C‑8/95, Recueil, s. I‑3175, bod 72), a ze dne 6. dubna 2006, General Motors a Opel Nederland v. Komise (C‑551/03, Sb. rozh. s. I‑3171, bod 54).
(20) –	Rozhodnutí CVC v. Lenzing, uvedené v poznámce pod čarou 16, body odůvodnění 230 a násl.
(21) –	Rozhodnutí Office of Fair Trading ze dne 6. září 2004, Lenzing v. Tencel, http://www.oft.gov.uk/NR/rdonlyres/083EBE4F‑28E5-4E0C‑99EA-02007CBA5275/0/Lenzing.pdf, body 10 a násl.
(22) –	K této věci Sniace odkazuje na oznámení týkající se zahájení vyšetřovacího řízení podle čl. 88, odst. 2, ES a na rozhodnutí týkající se spojování podniků uvedené v poznámce pod čarou 16, přestože toto Komise ve čtyřicátém pátém bodě odůvodnění napadeného rozhodnutí rovněž konstatovala.
(23) –	Viz rozsudky ze dne 6. března 2001, Connolly v. Komise (C‑274/99 P, Recueil, s. I‑1611, bod 121), a ze dne 11. září 2003, Belgické království v. Komise [Forges de Clabecq] (C‑197/99 P, Recueil, s. I‑8461, bod 81), jakož i stanovisko generálního advokáta Légera ve výše uvedené věci, bod 68.
(24) –	Viz k tomuto pojmu rozsudek Soudu ze dne 3. dubna 2003, BaByliss v. Komise (T‑114/02, Recueil, s. II‑1279, bod 343).
(25) –	Rozsudek ARE citovaný v poznámce pod čarou 7, body 58, 69 a násl. Viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 5. června 1996, Kahn Scheppvaart v. Komise (T‑398/94, Recueil, s. II‑477, bod 42).
(26) –	Rozsudek Soudu ze dne 27. dubna 1995, ASPEC a další v. Komise (T‑435/93, Recueil, s. II‑1281, bod 64), ze dne 5. listopadu 1997, Ducros v. Komise (T‑149/95, Recueil, s. II‑2031, bod 34), a ze dne 15. září 1998, BP Chemicals v. Komise (T‑11/95, Recueil, s. II‑3235, bod 72), a viz v opačném smyslu, rozsudek Soudního dvora ze dne 23. května 2000, Comité d'entreprise de la Société française de production a další v. Komise (C‑106/98 P, Recueil, s. I‑3659, bod 41), jakož i usnesení Soudního dvora Deutsche Post a DHL v. Komise citované výše v poznámce pod čarou 14, bod 41.
(27) –	Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339.
(28) –	Výzva k podání připomínek podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES, ve věci státní podpory C 61/98 (ex NN 189/97) – Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG, Úř. věst. C 253, ze dne 4. září 1999, s. 4 (10).
(29) –	Usnesení ze dne 1. října 2004, Pérez Escolar v. Komise (C‑379/03 P, nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí, dostupné jen ve španělské a francouzské verzi, body 41 a násl.) zmíněné Komisí není v této věci relevantní, protože žalobce nebyl konkurentem podniku, který byl předpokládaným příjemcem podpory.
(30) –	Rozsudek ze dne 25. července 2002, Unión de Pequeños Agricultores v. Rada (C‑50/00 P, Recueil, s. I‑6677, bod 41).
(31) –	Rozsudek Unión de Pequeños Agricultores v. Rada citovaný v poznámce pod čarou 30, bod 42.
(32) –	Rozsudek ze dne 22. března 1977, Steinike & Weinlig (78/76, Recueil, s. 595, bod 10), a usnesení ze dne 24. července 2003, Sicilcassa a Graci (C‑297/01, Recueil, s. I‑7849, bod 47).
(33) –	Rozsudek Steinike & Weinlig citovaný v poznámce pod čarou 32, body 6 a násl.
(34) –	Rozsudek ze dne 15. prosince 2005, Unicredito Italiano (C‑148/04, Sb. rozh. s. I‑11137, bod 43), viz rovněž rozsudky ze dne 21. května 1987, Rau v.BALM (133/85 až 136/85, Recueil, s. 2289, bod 11), a ze dne 14. prosince 2000, Masterfoods a HB (C‑344/98, Recueil, s. I‑11369, body 55 a násl.).
(35) –	Viz moje stanovisko ze dne 26. října 2006, Roquette Frères (C‑441/05, Sb. rozh. s. I‑1993, bod 33, mezi jinými odkazy).
(36) –	Rozsudek Masterfoods, citovaný v poznámce pod čarou 34.
(37) –	Viz k tomuto mé stanovisko ve věci Španělsko v. Lenzing, citované v poznámce pod čarou 4, body 29 a násl.
(38) –	Rozsudky Soudního dvora ze dne 10. července 2001, Ismeri Europa v. Účetní dvůr (C‑315/99 P, Recueil, s. I‑5281, bod 19), ze dne 7. listopadu 2002, Glencore a Compagnie Continentale v. Komise, (C‑24/01 P a C‑25/01 P, Recueil, s. I‑10119, body 77 a 78), a ze dne 7. října 2004, Mag Instrument v. OHIM (C‑136/02 P, Sb. rozh. s. I‑9165, bod 76).
(39) –	Rozsudek ze dne 24. září 2002, Falck v. Komise (C‑74/00 P a C‑75/00 P, Recueil, s. I‑7869, bod 191).