62003CC0168_CS
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Úvod
1. V předmětném řízení o nesplnění povinnosti se jedná o otázku, zda Španělské království porušilo právo Společenství tím, že stanovilo v rámci provedení směrnice Rady 89/655/EHS ze dne 30. listopadu 1989 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro používání pracovního zařízení zaměstnanci při práci(2) (dále jen „směrnice“), ve znění směrnice Rady 95/63/ES ze dne 5. prosince 1995, kterou se mění směrnice 89/655/EHS o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro používání pracovního zařízení zaměstnanci při práci(3) (dále jen „pozměňující směrnice“), dodatečnou lhůtu pro přizpůsobení pracovního zařízení, které bylo již používáno před vstupem v platnost španělských právních předpisů dne 27. srpna 1997.
II – Právní rámec
A – Právo Společenství
2. Článek 4 odst. 1 směrnice stanoví zejména:
„Předpisy vztahující se na pracovní zařízení
1. Aniž je dotčen článek 3, musí zaměstnavatel zabezpečit a používat
a) pracovní zařízení, které, bylo-li zaměstnancům v podniku nebo závodě dáno k dispozici poprvé po 31. prosinci 1992, splňuje […]
ii) minimální požadavky stanovené v příloze, pokud se jich žádná jiná směrnice Společenství netýká, nebo týká pouze částečně;
b) pracovní zařízení, které, bylo-li zaměstnancům dáno k dispozici před 31. prosincem 1992, splňuje minimální požadavky stanovené v příloze nejpozději do čtyř let po uvedeném dni.“
3. V příloze I směrnice byl bod 1 (Úvodní poznámka) pozměňující směrnicí doplněn o následující větu:
„Dále uváděné požadavky, pokud se vztahují na již používané pracovní zařízení, nevyžadují nutně stejná opatření jako základní požadavky týkající se nového pracovního zařízení.“
Bod 2 a bod 3 přílohy I obsahují obecné a zvláštní minimální požadavky na pracovní zařízení.
B – Vnitrostátní právo
4. Jediné přechodné ustanovení královského nařízení č. 1215/1997 ze dne 18. července 1997, kterým se upravují minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví pro používání pracovního zařízení zaměstnanci(4) (dále jen „královské nařízení“), stanoví přechodnou úpravu pro používání pracovního zařízení, které bylo používáno již před vstoupením královského nařízení v platnost dne 27. srpna 1997.
5. Odstavec 1 druhý, třetí a čtvrtý pododstavec stanoví, že pracovní úřad může schválit plány na dosažení souladu pracovního zařízení s požadavky přílohy I směrnice (dále jen „plány na dosažení souladu), pokud v určitých odvětvích nemůže být z důvodu zvláštní objektivní situace pracovní zařízení upravené směrnicí přizpůsobeno do dvanácti měsíců(5) od vstoupení královského nařízení v platnost požadavkům přílohy I směrnice.
6. Takovéto schválení předpokládá adekvátně odůvodněnou žádost podnikových organizací, které jsou v daném odvětví nejreprezentativnější. Dále budou konzultováni zástupci zaměstnanců, inspektorát práce a sociální bezpečnosti a Národní institut bezpečnosti a hygieny na pracovišti. O žádosti na schválení plánu na dosažení souladu bude rozhodnuto se zohledněním závažnosti a dopadů technických adaptačních problémů, jakož i existence alternativních preventivních opatření, která zaručují podmínky bezpečnosti a zdraví zaměstnanců. Schválení může být úplné nebo částečné. Žádost je nutné podat do devíti měsíců od vstoupení královského nařízení v platnost a musí být vyřízena do tří následujících měsíců. Doba trvání plánu na dosažení souladu nesmí překročit pět let. Na základě příslušného plánu mohou podniky jím stanovené požádat o jeho použití, což bude příslušnými úřady znovu přezkoumáno a může být dalším správním aktem zamítnuto nebo zcela, částečně nebo s podmínkami schváleno.
III – Skutečnosti předcházející sporu, postup před zahájením soudního řízení a žaloba
7. Soudní dvůr konstatoval rozsudkem ze dne 26. září 1996(6), že Španělské království tím, že nepřijalo prováděcí ustanovení ve stanovené lhůtě k tomuto účelu, porušilo směrnici. Poté bylo v roce 1997 přijato královské nařízení k provedení ustanovení směrnice do španělského práva.
8. Protože Komise byla toho názoru, že přechodná úprava obsažená v královském nařízení týkající se pracovního zařízení, které bylo používáno již před jeho vstoupením v platnost, porušuje směrnici, zahájila v roce 2000 proti Španělskému království znovu řízení o nesplnění povinnosti. Poté, co Komise vyzvala Španělské království k podání jeho vyjádření, zaslala dne 1. července 2002 odůvodněné stanovisko, ve kterém vyzvala Španělské království k přijetí
opatření k uvedení španělských právních předpisů do souladu se směrnicí. Španělská vláda odpověděla dopisem ze dne 31. července 2002, ve kterém zpochybnila nesplnění povinnosti.
9. Komise tedy podala proti Španělskému království žalobu na základě článku 226 ES podáním ze dne 10. dubna 2003, zapsaným v kanceláři Soudního dvora dne 11. dubna 2003.
Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
1) určil, že Španělské království tím, že stanovilo v odstavci 1 jediného přechodného ustanovení královského nařízení č. 1215/1997 ze dne 18. července 1997, které upravuje minimální požadavky na bezpečnost a zdraví pro používání pracovního zařízení zaměstnanci, dodatečnou lhůtu pro přizpůsobení pracovního zařízení, které bylo zaměstnancům dáno k dispozici v podniku nebo závodě již před 27. srpnem 1997, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 10 ES a 249 ES a z čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice Rady 89/655/ES ze dne 30. listopadu 1989 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro používání pracovního zařízení zaměstnanci při práci, ve znění směrnice Rady 95/63/ES ze dne 5. prosince 1995;
2) uložil Španělskému království náhradu nákladů řízení.
Španělské království navrhuje, aby Soudní dvůr:
– zamítl žalobu a uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
IV – K nesplnění povinnosti
A – Hlavní argumenty účastníků řízení
10. Komise je toho názoru, že se v případě španělských předpisů týkajících se možnosti plánů na dosažení souladu jedná o časové období na přizpůsobení přesahující rámec přechodné lhůty čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice, protože je tím zde dána možnost používat staré pracovní zařízení, které není v souladu se směrnicí, i po 31. prosinci 1996, popřípadě do 27. srpna 2003. Taková úprava
není kryta ani úvodní poznámkou k příloze I směrnice, která byla doplněna pozměňující směrnicí, protože úvodní poznámka nedovoluje prodloužení přechodné lhůty čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice.
11. Španělská vláda je toho názoru, že čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice není v rozporu se španělskými právními předpisy o plánech na dosažení souladu. Nejprve poukazuje na to, že sporné vnitrostátní právní předpisy nebudou mít od 27. srpna 2003 již žádný praktický význam. Španělská vláda se však odvolává hlavně na to, že úprava týkající se plánů na dosažení souladu není prodloužením přechodné lhůty z čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice. Jedná se spíše o realizaci možnosti zavedené změněnou úvodní poznámkou k příloze I směrnice podřídit již používané pracovní zařízení méně přísným předpisům, než jsou body 2 a 3 přílohy I směrnice.
B – Posouzení
12. Povinnosti Společenství týkající se provedení směrnice vyplývají jednak přímo ze směrnice a jednak z článku 249 třetího pododstavce ES a článku 10 ES. Konkrétně jde v předmětném řízení o otázku, zda španělské právní předpisy týkající se plánů na dosažení souladu představují porušení čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice.
13. K argumentu španělské vlády ohledně skončení platnosti jediného přechodného ustanovení královského nařízení k 27. srpnu 2003 je třeba nejprve poznamenat, že rozhodným okamžikem pro posouzení, zda došlo k nesplnění povinnosti dle ustálené judikatury Soudního dvora, je uplynutí lhůty určené v odůvodněném stanovisku(7), která uplynula dne 1. září 2002. K tomuto okamžiku mohly být plány na dosažení souladu, které mohly být zásadně schváleny s dobou platnosti do 27. srpna 2003, ještě použity, takže vnitrostátní právní stav vytýkaný Komisí byl k relevantnímu okamžiku ještě dán.
14. K argumentům účastníků řízení ohledně vztahu čl. 4 odst. 1 písm. b) a změněné úvodní poznámky k příloze I směrnice je nutné poznamenat toto:
15. Z článku 4 odst. 1 písm. b) směrnice vyplývá, že pracovní zařízení, pokud bylo v členských státech používáno již 31. prosince 1992 (dále jen „staré pracovní zařízení“), smělo být používáno do 31. prosince 1996, a to v každém případě, tedy nezávisle na stupni ohrožení, který mělo pro zaměstnance. Dle původního znění směrnice však smělo být toto staré pracovní zařízení používáno od 1. ledna 1997 pouze v případě, že zcela splňovalo požadavky přílohy I
bodů 2 a 3 směrnice.
16. Ještě předtím však dne 19. ledna 1996(8) vstoupila v platnost pozměňující směrnice. Protože čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice ve změněném znění odkazuje na „přílohu I“ směrnice, bylo Španělské království od tohoto okamžiku oprávněno vydat vnitrostátní právní předpisy pro staré pracovní zařízení se zohledněním úvodní poznámky doplněné pozměňující směrnicí. Změněná úvodní poznámka povoluje členským státům, aby od této doby nevyžadovaly pro pracovní zařízení, které je již používáno, „bezpodmínečně stejná opatření jako základní požadavky platící pro nové pracovní zařízení“.
17. Protože členské státy mohly dle čl. 4 odst. 1 písm. b) v původním znění směrnice povolit staré pracovní zařízení na určitou dobu, a to ani když nijak neodpovídalo požadavkům přílohy I, mohly pravděpodobně již dle původního znění směrnice povolit i staré pracovní zařízení, které odpovídalo úrovni požadavků pro nové pracovní zařízení pouze částečně, pokud pro něj totiž nebyla nutná „bezpodmínečně stejná opatření“.
18. Úvodní poznámka k příloze I směrnice doplněná pozměňující směrnicí může být tudíž pravděpodobně chápána pouze tak, že mění čl. 4 odstavec 1 písm. b) směrnice do té míry, že členské státy jsou nyní oprávněny vydat právní předpisy, podle kterých může být staré pracovní zařízení, které splňuje – přiměřeně – „ne bezpodmínečně stejné“ požadavky jako nové pracovní zařízení, dále používáno i po 31. prosinci 1996, a to – jak se zdá – zásadně bez časového omezení. Staré pracovní zařízení, které nijak neodpovídá požadavkům přílohy I směrnice, nesmí však již být používáno od 1. ledna 1997.
19. Z formulace „ne bezpodmínečně“ se ovšem dají stěží odvodit záchytné body ohledně úrovně ochrany starého pracovního zařízení. V každém případě z ní však vyplývá obecná zásada, dle které se má schválení starého pracovního zařízení jistým způsobem řídit dle obsahu přílohy I. Nezdá se tak možné podrobit vnitrostátní prováděcí ustanovení příliš vysokým požadavkům.
20. Obsahově se tedy jeví systém plánů na dosažení souladu v této míře v souladu s předpisy změněné úvodní poznámky k příloze I směrnice:
Schválení plánů na dosažení souladu je výslovně závislé na tom, aby standard starého pracovního zařízení zaručoval bezpečnost a zdraví na pracovišti. Rovněž zapojení odborů a vnitrostátních úřadů zdraví a bezpečnosti na pracovišti slouží
k hájení zájmů zaměstnanců, kteří mají být chráněni. Nejedná se ostatně
o paušální schválení. Schválení starého pracovního zařízení totiž probíhá dvoustupňovým přezkoumáním (plány na dosažení souladu a jednotlivá schválení, popřípadě s podmínkami), ve kterém jsou vždy zváženy zúčastněné zájmy. A úprava o uvedení starého pracovního zařízení do souladu je konečně časově omezena.
21. Nicméně věcný rozsah působnosti ustanovení o plánech na dosažení souladu není slučitelný s čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice.
22. Doplněná úvodní poznámka k příloze I směrnice totiž sice může obsahově měnit úpravu o dalším používání starého pracovního zařízení, ne však úpravu rozhodného dne pro vymezení takového pracovního zařízení, které může být jako „staré“ pracovní zařízení zahrnuto výjimkou, která je stanovena v čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice. To je i nadále pouze takové pracovní zařízení, které bylo již používáno k 31. prosinci 1992(9) .
23. Královské nařízení však zahrnuje všechno pracovní zařízení, které bylo používáno před 27. srpnem 1997, v důsledku čehož je dle španělských právních předpisů v zásadě možné, aby na základě plánů na dosažení souladu mohlo být schváleno i pracovní zařízení, které bylo poprvé použito až po 31. prosinci 1992, i když neodpovídá podmínkám bodů 2 a 3 přílohy I směrnice.
24. Španělské království tedy nesplnilo své povinnosti z práva Společenství vyplývající z čl. 4 odst. 1 písm. b) ve spojení s úvodní poznámkou k příloze I Směrnice, ve znění pozměňující směrnice, protože královské nařízení umožňuje, aby podmínky bodů 2 a 3 přílohy I směrnice nesplňovalo i takové pracovní zařízení, které bylo poprvé použito až po 31. prosinci 1992.
V – Závěry
25. Soudnímu dvoru tudíž navrhuji, aby
1. určil, že Španělské království tím, že stanovilo v odstavci 1 jediného přechodného ustanovení královského nařízen í č. 1215/1997 ze dne 18. července 1997, které upravuje minimální požadavky na bezpečnost a zdraví pro používání pracovního zařízení zaměstnanci, možnost dodatečné lhůty pro přizpůsobení rovněž pro pracovní zařízení, které bylo zaměstnancům dáno k dispozici v podniku nebo závodě až po 31. prosinci 1992, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 10 ES a 249 ES a společně z čl. 4 odst. 1 písm. b) a úvodní poznámky přílohy I směrnice Rady 89/655/EHS ze dne 30. listopadu 1989 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro používání pracovního zařízení zaměstnanci při práci, ve znění směrnice Rady 95/63/ES ze dne 5. prosince 1995.
2. uložil Španělskému království náhradu nákladů řízení.
(1) .
(2)
–	Úř. věst. L 393, s. 13; Zvl. vyd. 05/01, s. 370.
(3)
–	Úř. věst. L 335, s. 28; Zvl. vyd. 05/02, s. 276.
(4)
–	BOE č. 188 ze dne 7. srpna 1997, s. 24063.
(5)
–	Tato první obecná přechodná lhůta v délce dvanácti měsíců (odst. 1 první pododstavec královského nařízení) byla sice jako taková v odůvodněném stanovisku vytýkána jako samostatné porušení, Komise se však v žalobě omezila výslovně jen na napadení právních předpisů o plánech přizpůsobení.
(6)
–	Komise v. Španělsko (C-79/95, Recueil, s. I‑4679).
(7)
–	Rozsudek ze dne 30. listopadu 2000, Komise v. Belgie (C-384/99, Recueil, s. I‑10633, bod 16).
(8)
–	Článek 191 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 254 odst. 2 ES): dvacátý den po zveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství (ve španělském znění: dne 30. prosince 1995).
(9)
–	Toto další používání starého pracovního zařízení bude tudíž čistě fakticky pravděpodobně stále více ztrácet na významu v důsledku odpisů, běžného opotřebení atd.