62003TO0443_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci T‑443/03,
Sociedad Operadora de Telecomunicaciones de Castilla y León, SA (Retecal),
se sídlem v Boecillo (Španělsko),
Euskaltel, SA, se sídlem v Zamudio-Vizcaya (Španělsko),
Telecable de Asturias, SA,
se sídlem v Oviedo (Španělsko),
R Cable y Telecomunicaciones Galicia, SA,
se sídlem v La Coruña (Španělsko),
Tenaria, SA, se sídlem v Cordovilla (Španělsko),
zastoupené J. Jiménez Laiglesiou, advokátem,
žalobkyně,
proti
Komisi Evropských společenství,
zastoupené F. Castillem de la Torre, jako zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
žalované,
podporované
Španělským královstvím,
zastoupeným L. Fraguas Gadea, jako zmocněnkyní,
Sogecable, SA,
se sídlem v Tres Cantos, Madrid (Španělsko), zastoupenou S. Martínezem Lagem a H. Brokelmannem, advokáty,
a
Telefónica, SA,
se sídlem v Madridu, zastoupenou původně M. Merolou a S. Moreno Sánchezem, poté M. Merolou, advokáty,
vedlejšími účastníky,
jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 21. října 2003 o odložení stížnosti žalobkyň týkající se údajného porušení čl. 9 odst. 8 nařízení Rady (EHS) č. 4064/89 ze dne 21. prosince 1989, o kontrole spojování podniků (opravená verze Úř. věst. 1990, L 257, s. 13; Zvl. vyd. 08/01, s. 31), španělskými orgány v rámci spojení mezi Vía Digital a Sogecable (věc COMP/M.2845 – Sogecable/Canal Satélite Digital/Vía Digital),
SOUD PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (pátý senát),
ve složení M. Vilaras, předseda, F. Dehousse a D. Šváby, soudci,
vedoucí soudní kanceláře: H. Jung,
vydává toto
Usnesení
Odůvodnění rozsudku
Právní rámec
1. Nařízení Rady (EHS) č. 4064/89 ze dne 21. prosince 1989, o kontrole spojování podniků (Úř. věst. L 395, s. 1), v opraveném znění (Úř. věst. 1990, L 257, s. 13; Zvl. vyd. 08/01, s. 31) a ve znění nařízení Rady (ES) č. 1310/97 ze dne 30. června 1997 (Úř. věst. L 180, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 164) (dále jen „nařízení č. 4064/89“), stanoví systém kontroly spojení, která mají „význam pro celé Společenství“, Komisí (čl. 1 odst. 2 a 3).
2. Článek 9 nařízení č. 4064/89 umožňuje Komisi postoupit členským státům přezkoumání spojení. Toto ustanovení zejména stanoví:
„1. Komise může svým rozhodnutím, bez odkladu oznámeným dotyčným podnikům a příslušným orgánům ostatních členských států, postoupit oznámené spojení příslušným orgánům dotyčného členského státu za následujících okolností.
2. Členský stát může do tří týdnů ode dne obdržení kopie oznámení informovat Komisi, která pak informuje dotyčné podniky, že:
a) jejich spojením hrozí vytvoření nebo posílení dominantního postavení, v jehož důsledku by byla výrazně narušena soutěž na trhu v tomto členském státě, který má veškeré znaky zvláštního trhu,
nebo
b) spojení nepříznivě ovlivňuje soutěž na trhu v tomto členském státě, který má veškeré znaky zvláštního trhu a který netvoří podstatnou část společného trhu.
3. Jestliže je Komise toho názoru, že s ohledem na trh daných výrobků nebo služeb a na zeměpisnou polohu trhu ve smyslu odstavce 7 existuje takový zvláštní trh a existuje taková hrozba, buď:
a) bude sama řešit daný případ za účelem udržení nebo obnovení účinné hospodářské soutěže na dotyčném trhu, nebo
b) postoupí celý případ nebo jeho část příslušným orgánům dotyčného členského státu k použití vnitrostátních soutěžních předpisů tohoto státu.
Pokud je však názorem Komise, že takový zvláštní trh nebo hrozba neexistuje, stanoví to rozhodnutím určeným členským státům.
V případech, kdy členský stát informuje Komisi, že spojení nepříznivě ovlivňuje soutěž na zvláštním trhu na území, které netvoří podstatnou část společného trhu, postoupí Komise celý případ nebo jeho část, která se týká dotyčného zvláštního trhu, pokud je názoru, že je takový zvláštní trh nepříznivě ovlivněn.
[…]
6. Jakoukoliv zprávu nebo oznámení o výsledcích přezkoumání spojení může příslušný orgán členského státu zveřejnit nejdéle do čtyř měsíců ode dne, kdy Komise daný případ postoupí.
[…]
8. Při používání tohoto článku mohou dotyčné členské státy podniknout pouze opatření, která jsou nezbytná pro zajištění nebo obnovení účinné hospodářské soutěže na daném trhu.“
Skutečnosti předcházející sporu
3. Dne 3. července 2002 Komise obdržela podle nařízení č. 4064/89 oznámení spojení, které spočívá v začlenění Distribuidora de Televisión Digital, SA (dále jen „Vía Digital”) do Sogecable, SA na základě dohody uzavřené dne 8. května 2002 mezi Sogecable a Grupo Admira Media, SA, společností kontrolovanou Telefónica, SA.
4. Dne 14. srpna 2002 Komise přijala rozhodnutí o postoupení spojení španělským orgánům, které toto spojení povolily dne 29. listopadu 2002 a podmínily jeho provedení splněním některých podmínek.
5. Žalobkyně podaly proti rozhodnutí o postoupení žalobu, která byla zamítnuta rozsudkem Soudu ze dne 30. září 2003, Cableuropa a další v. Komise (T‑346/02 a T‑347/02, Recueil, s. II‑4251, dále jen „rozsudek Cableuropa“).
6. Dne 29. ledna 2003 Sogecable a Telefónica uzavřely novou dohodu o začlenění Vía Digital do Sogecable, proti které žalobkyně podaly stížnost s argumentem, že jde o nové spojení, které má být oznámeno Komisi. Komise jejich stížnost zamítla rozhodnutím ze dne 14. března 2003.
7. Žalobkyně tedy proti tomuto posledně uvedenému rozhodnutí podaly další žalobu (věc T‑180/03). Následně vzaly tuto žalobu zpět a žaloba byla vymazána usnesením Soudu ze dne 4. prosince 2003, Auna Operadores de Telecomunicaciones a další v. Komise (T‑180/03, nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí).
8. Dopisem ze dne 22. dubna 2003 žalobkyně podaly Komisi novou stížnost. Navrhovaly, aby si Komise od španělských orgánů okamžitě vyžádala kopii podrobného plánu provedení dohod o spojení, aby podle článku 10 ES a čl. 9 odst. 8 nařízení č. 4064/89 nařídila španělským orgánům okamžitě změnit podmínky, které stanovily k provedení těchto dohod za účelem zajištění účinné hospodářské soutěže na relevantních trzích ve Španělsku, a aby v případě jejich odmítnutí tak učinit podala žalobu proti Španělskému království podle článku 226 ES.
9. Standardním dopisem ze dne 8. května 2003 Komise sdělila žalobkyním, že zapsala jejich stížnost pod číslem 2003/4504 SG (2003) A/4540. Tento dopis obsahoval přílohu popisující řízení pro nesplnění povinnosti proti členskému státu.
10. Dne 11. července 2003 žalobkyně zaslaly Komisi nový dopis zdůrazňující, že jejich stížnost nemůže být vyložena tak, že směřuje výlučně proti Španělskému království pro nesplnění povinností, které pro něj vyplývají z čl. 9 odst. 8 nařízení č. 4064/89. Žalobkyně dodaly, že jejich stížnost vyzvala Komisi, aby jednala v souladu s tímto posledně zmíněným článkem. Žalobkyně Komisi rovněž připomněly její povinnost vyřizovat jejich stížnost pečlivě a nestranně a případně odůvodnit její rozhodnutí nečinit další kroky.
11. Dopisem ze dne 14. července 2003 Komise odpověděla na tři návrhy uvedené ve stížnosti žalobkyň ze dne 22. dubna 2003. V odpovědi na první návrh informovala žalobkyně, že si od španělských orgánů skutečně vyžádala kopii podrobného plánu provedení dohod o spojení. Pokud jde o druhý návrh, Komise potvrdila, že ani článek 10 ES, ani čl. 9 odst. 8 nařízení č. 4064/89 jí neukládají povinnost nařídit členskému státu, aby okamžitě změnil svůj správní akt. Zdůraznila, že rozhodnutí povolující spojení mezi Sogecable a Vía Digital bylo přijato čtyři měsíce před rozhodnutím Newscorp/Telepiù (COMP/M.2876), a bylo by tedy pro španělské orgány obtížné uložit stejné podmínky, jaké přijala Komise v této posledně uvedené věci. Komise také připomněla, že tato dvě rozhodnutí vyplývala z posouzení, které bylo specifické pro každý trh. Nakonec, pokud jde o třetí návrh žalobkyň, Komise zdůraznila, že nemá povinnost zahájit řízení podle článku 226 ES, ale že má v tomto ohledu diskreční pravomoc. Komise ukončila svůj dopis informací, že má v úmyslu odložit spis, a udělila žalobkyním jeden měsíc k jejich vyjádření.
12. Žalobkyně na tuto výzvu odpověděly dopisem ze dne 25. července 2003, ve kterém se bod po bodu věnují otázkám vzneseným Komisí. Zejména vysvětlily důsledky podmínek stanovených španělskou vládou a důvody, proč tyto podmínky nemohou zaručit účinnou hospodářskou soutěž na dotyčných trzích. Žalobkyně připomenuly Komisi její povinnost vyřizovat stížnost pečlivě a nestranně, a zejména povinnost odůvodnit její rozhodnutí neprovést šetření ohledně případného porušení čl. 9 odst. 8 nařízení č. 4064/89. Žalobkyně nakonec vyzvaly Komisi, aby jednala ve lhůtě dvou měsíců.
13. Dopisem ze dne 21. října 2003 Komise oznámila žalobkyním své rozhodnutí odložit stížnost. Zdůraznila, že nemá povinnost zahájit řízení podle článku 226 ES, ale že má v tomto ohledu diskreční pravomoc, která vylučuje právo jednotlivců podat žalobu proti jejímu odmítnutí jednat. Dodala, že nejvhodnějším řešením pro žalobkyně je podání vnitrostátního procesního prostředku.
Řízení a návrhy účastníků řízení
14. Žalobkyně podaly tuto žalobu návrhem doručeným kanceláři Soudu dne 31. prosince 2003.
15. Navrhují, aby Soud:
– prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou,
– zrušil rozhodnutí Komise ze dne 21. října 2003,
– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
16. Samostatným podáním zapsaným v kanceláři Soudu dne 15. března 2004 Komise vznesla námitku nepřípustnosti v souladu s čl. 114 odst. 1 jednacího řádu Soudu. Navrhuje, aby Soud Navr :
– prohlásil žalobu za nepřípustnou,
– uložil žalobkyním náhradu nákladů řízení.
17. Samostatným podáním doručeným kanceláři Soudu dne 1. dubna 2004 Španělské království a Sogecable navrhly vstoupit do řízení jako vedlejší účastníci na podporu návrhů Komise. Předseda třetího senátu Soudu jejich návrhu vyhověl usneseními ze dne 15. června 2004, respektive ze dne 9. července 2004. Jak Španělské království, tak Sogecable podaly vyjádření vedlejšího účastníka dne 4. října 2004.
18. Podáním doručeným kanceláři Soudu dne 13. dubna 2004 Telefónica navrhla vstoupit do řízení jako vedlejší účastník na podporu návrhů Komise. Předseda třetího senátu Soudu jejímu návrhu vyhověl usnesením ze dne 27. července 2004. Telefónica podala své vyjádření vedlejšího účastníka dne 15. listopadu 2004.
K přípustnosti
19. Podle čl. 114 odst. 1 jednacího řádu, požaduje-li to účastník řízení, Soud vydá rozhodnutí o nepřípustnosti bez projednání věci samé. V souladu s odstavcem 3 téhož článku dále následuje ústní část řízení, nerozhodne-li Soud jinak. V projednávaném případě Soud na základě obsahu spisu pokládá věc za dostatečně objasněnou k tomu, aby rozhodl o návrhu bez zahájení ústní části řízení.
Argumenty účastníků řízení
20. Komise podporovaná vedlejšími účastníky uplatňuje, že Soud již přezkoumal situaci, která je předmětem tohoto řízení, ve svých rozsudcích ze dne 3. dubna 2003, Royal Philips Electronics v. Komise (T‑119/02, Recueil, s. II‑1433) a Cableuropa. Z toho vyplývá, že jediným právním prostředkem, který Komise může použít proti členskému státu, který porušuje čl. 9 odst. 8 nařízení č. 4064/89, je žaloba pro nesplnění povinnosti. Žalobkyně zase mají možnost podat procesní prostředek u vnitrostátních soudů, což ostatně učinily.
21. Přitom podle Komise podporované vedlejšími účastníky je v rámci ustálené judikatury napadení odmítnutí Komise zahájit řízení pro nesplnění povinnosti proti členskému státu jednotlivci nepřípustné. Komise má totiž v tomto ohledu diskreční pravomoc.
22. Komise tvrdí, že tvrzení žalobkyň, podle kterého má obecnou povinnost pečlivého vyřizování stížností, tuto judikaturu úplně přehlíží. Komise podporovaná Telefónica a Sogecable dodává, že procesní postavení účastníků řízení, kteří podali stížnost, se zásadně liší v rámci řízení podle článku 226 ES a v rámci řízení podle nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, Prvního nařízení, kterým se provádějí články [81] a [82] Smlouvy (Úř. věst. 1962, 13, s. 204).
23. Komise má za to, že rozlišení učiněné žalobkyněmi mezi jejím údajným odmítnutím prošetřit, zda španělská vláda porušila nařízení č. 4064/89, a odmítnutím zahájit řízení o porušení proti Španělskému království nemá právní základ a postrádá veškerou logiku. Právo nerozlišuje dvě rozdílná rozhodnutí, tedy rozhodnutí odmítající šetření a rozhodnutí odmítající zahájení řízení, jakmile k šetření došlo. V obou těchto případech je jediným možným rozhodnutím odložení stížnosti.
24. Žalobkyně uplatňují, že námitka nepřípustnosti vznesená Komisí je založena na „záměrném zkreslení” žaloby a na zvláštním výkladu čl. 9 odst. 8 nařízení č. 4064/89.
25. Podle žalobkyň Komise nejenže nepřezkoumala jejich stížnost pečlivě a nestranně, ale také jednala přímo v rozporu se zájmem Společenství, jelikož umožnila, aby mechanismus postoupení stanovený v článku 9 nařízení č. 4064/89 přímo vedl k fragmentaci vnitrostátních trhů, což je v rozporu s její povinností zajistit konzistentní používání pravidel hospodářské soutěže stanovenou v tomto nařízení.
26. Žalobkyně uvádějí, že Komise zakládá svou námitku nepřípustnosti na obiter dictum
Soudu v rozsudku Cableuropa. Podle nich se přitom tento rozsudek netýkal použití čl. 9 odst. 8 nařízení č. 4064/89 a Komise z něj nemůže dovozovat, že podle Soudu je žaloba pro nesplnění povinnosti jediným právním prostředkem, který Komise může použít proti členskému státu porušujícímu čl. 9 odst. 8 nařízení č. 4064/89. Komise tedy nemůže na podporu své námitky nepřípustnosti uplatňovat, že návrh žalobkyň se dotýká věci, která již byla rozhodnuta.
27. Pokud jde o argument Komise, že žaloba podaná žalobkyněmi u Tribunal Supremo umožňuje účinnou ochranu jejich práv, žalobkyně se jednak dovolávají judikatury, podle které podmínky přípustnosti žaloby podle článku 230 ES nejsou jakkoliv ovlivněny existencí nebo neexistencí vnitrostátních procesních prostředků. Kromě toho uplatňují, že není jisté, zda se v rámci vnitrostátního řízení mohou účinně dovolávat porušení čl. 9 odst. 8 nařízení č. 4064/89. Vnitrostátní řízení se totiž omezuje na otázku platnosti správního aktu o povolení spojení jako celku, aniž by bylo možné uznat za platné nebo zrušit jednotlivé podmínky uložené španělskými orgány.
28. Co se týče povinnosti pečlivosti a nestrannosti Komise v rámci přezkumu porušení čl. 9 odst. 8 nařízení č. 4064/89 španělskými orgány, žalobkyně uvádějí, že i když je pravda, že pravomoc členského státu je výlučná, jakmile mu je věc postoupena, znamená to, že tento stát použije své vnitrostátní právo, ale nikoliv, že je zbaven své povinnosti dodržovat právo Společenství. Podle žalobkyň tedy přísluší Komisi, aby tuto povinnost kontrolovala v souladu s tímto nařízením.
29. Žalobkyně shledávají, že prohlášení jejich žaloby za nepřípustnou by znamenalo popření jejich práva na soudní ochranu a jejich práva na pečlivé a nestranné posouzení stížnosti na porušení pravidel hospodářské soutěže.
Závěry Soudu
30. Je namístě na úvod podotknout, že účastníci řízení se neshodují, pokud jde o předmět žaloby. Komise se dovolává článku 226 ES, zatímco žalobkyně si stěžují na použití čl. 9 odst. 8 nařízení č. 4064/89 a dodržení pravidel hospodářské soutěže, jakož i dodržení povinnosti pečlivého a nestranného posuzování stížností.
31. Žalobkyně zaměřují svou žalobu na odmítnutí Komise prošetřit, zda španělské orgány dodržují své povinnosti. Ve své argumentaci se opírají o povinnost pečlivého a nestranného posuzování stížností v oblasti hospodářské soutěže, což by znamenalo přípustnost jejich žaloby v rozsahu, v němž se týká nesplnění této povinnosti Komisí.
32. Argumentace žalobkyň v tomto ohledu spočívá hlavně na rozsudku Soudu ze dne 30. ledna 2002, max.mobil v. Komise (T‑54/99, Recueil, s. II‑313). V tomto rozsudku Soud prohlásil žalobu za přípustnou, když vztáhl na článek 86 ES povinnost pečlivého a nestranného posouzení uznanou judikaturou v rámci jednak článků 81 ES a 82 ES, a jednak článků 87 ES a 88 ES. Nicméně Soudní dvůr ve svém rozsudku ze dne 22. února 2005, Komise v. max.mobil (C‑141/02 P, Sb. rozh. s. I‑1283), vydaném na základě opravného prostředku, zrušil rozsudek Soudu a odmítl žalobu max.mobil proti rozhodnutí Komise.
33. Z toho vyplývá, že judikatura dovolávaná žalobkyněmi v projednávaném případě postrádá jakoukoliv relevanci.
34. Mimoto se projednávaná věc týká spojení a následuje po rozhodnutí o postoupení španělským orgánům.
35. Žalobkyně již proti tomuto rozhodnutí o postoupení podaly žalobu, která byla Soudem zamítnuta v rozsudku Cableuropa. Proti tomuto rozsudku nebyl podán žádný opravný prostředek. Postoupení spojení španělským orgánům je tedy konečné.
36. Ve svém posouzení přípustnosti uvedené žaloby Soud v bodech 56 až 59 tohoto rozsudku prohlásil:
„56 V projednávané věci však Komise postoupením přezkumu dotčeného spojení španělským soutěžním orgánům ukončila řízení podle nařízení č. 4064/89 zahájené oznámením dohody o začlenění Vía Digital do Sogecable. Podle čl. 9 odst. 3 prvního pododstavce písm. b) nařízení č. 4064/89 příslušné orgány dotyčného členského státu po postoupení totiž použijí vnitrostátní soutěžní předpisy.
57 Z toho vyplývá, že výsledkem napadeného rozhodnutí, které je předmětem této žaloby, je podřízení tohoto spojení výlučné kontrole španělských soutěžních orgánů, které rozhodují podle svých vnitrostátních soutěžních předpisů.
58 Je třeba konstatovat, že napadené rozhodnutí se tímto dotýká právního postavení žalobkyň […].
59 Tím, že napadené rozhodnutí určuje odkazem na vnitrostátní soutěžní předpisy kritéria přezkumu dotčeného spojení, jakož i řízení a případné sankce, mění právní postavení žalobkyň tak, že je zbavuje možnosti přezkumu dotčeného spojení Komisí z hlediska nařízení č. 4064/89 […].“
37. Za účelem prohlášení přípustnosti žaloby podané žalobkyněmi tedy Soud vycházel ze skutečnosti, že posouzení dotčeného spojení bylo postoupeno vnitrostátním orgánům, které používají své vnitrostátní právo, což bránilo Komisi přezkoumat spojení z hlediska nařízení č. 4064/89.
38. Krom toho z bodu 198 rozsudku Cableuropa jasně vyplývá, že po rozhodnutí o postoupení spojení vnitrostátním orgánům Komise může dále jednat pouze v rámci žaloby pro nesplnění povinnosti proti těmto orgánům. Jednotlivci se zase mají obrátit na vnitrostátní soudy za účelem napadení jakýchkoliv rozhodnutí přijatých vnitrostátními orgány po postoupení.
39. Je třeba zdůraznit, že žalobkyně skutečně napadly rozhodnutí španělských orgánů u španělských soudů. Nemohou tedy tvrdit, že jejich soudní ochrana nebyla zajištěna.
40. Po rozhodnutí o postoupení spojení vnitrostátním orgánům přísluší těmto orgánům, aby používaly své vnitrostátní právo v souladu s právem Společenství. Žalobkyně správně tvrdí, že skutečnost, že pravomoc členského státu je výlučná, jakmile mu je věc postoupena, znamená, že tento stát použije své vnitrostátní právo, ale nikoliv, že je zbaven své povinnosti dodržovat právo Společenství. Žalobkyně rovněž správně uplatňují, že přísluší Komisi, aby kontrolovala dodržování této povinnosti vnitrostátními orgány.
41. Nicméně v systému zavedeném Smlouvami, pokud posledně uvedené orgány nesplní své povinnosti, článek 226 ES stanoví, že Komise může předložit věc Soudnímu dvoru. Komise nemá povinnost tak učinit.
42. Ke zbývajícímu je třeba uvést, že nařízení č. 4064/89 nestanoví zvláštní režim dělby pravomocí po rozhodnutí o postoupení, který by se odchyloval od systému zavedeného Smlouvami. Jak potvrzují žalobkyně, čl. 9 odst. 8 nařízení č. 4064/89 jistě výslovně nevylučuje pravomoc Komise kontrolovat dodržování povinností stanovených soutěžními předpisy Společenství členskými státy. I když však tento článek ukládá povinnost dotyčnému členskému státu, ani Smlouva, ani sekundární právo nestanoví zvláštní způsob kontroly, kterou by měla Komise vykonávat.
43. Komise tak nemůže kontrolovat dodržování této povinnosti jinak než způsobem stanoveným Smlouvami, pokud jde o spojení podléhající pravomoci tohoto členského státu. S ohledem na spojení, nad kterým Komise již nemá přímou kontrolu po jeho postoupení vnitrostátním orgánům členského státu, Komise může dále jednat pouze v rámci článku 226 ES případným podáním žaloby pro nesplnění povinnosti proti tomuto členskému státu.
44. Jak přitom vyplývá z ustálené judikatury (rozsudky Soudního dvora ze dne 14. února 1989, Star Fruit v. Komise, 247/87, Recueil, s. 291; ze dne 17. května 1990, Sonito a další v. Komise, C‑87/89, Recueil, s. I‑1981, body 6 až 9, a ze dne 20. února 1997, Bundesverband der Bilanzbuchhalter v. Komise, C‑107/95 P, Recueil, s. I‑947, bod 19; usnesení Soudu ze dne 29. listopadu 1994, Bernardi v. Komise, T‑479/93 a T‑599/93, Recueil, s. II‑1115, body 27 a 28; ze dne 23. ledna 1995, Bilanzbuchhalter v. Komise, T‑84/94, Recueil, s. II‑101, body 23 až 26, a rozsudek Soudu ze dne 9. ledna 1996, Koelman v. Komise, T‑575/93, Recueil, s. II‑1, body 71 a 72), napadení odmítnutí Komise zahájit řízení pro nesplnění povinnosti proti členskému státu jednotlivci je nepřípustné. Komise nemá povinnost zahájit řízení pro nesplnění povinnosti, ale má diskreční pravomoc, která vylučuje právo jednotlivců požadovat, aby Komise zaujala stanovisko v určitém směru, a podat žalobu proti jejímu odmítnutí jednat.
45. V tomto ohledu je třeba dodat, že stížnost žalobkyň zcela jasně směřuje k tomu, aby Komise přikázala španělským orgánům změnit některé podmínky a případně podala žalobu pro nesplnění povinnosti. Je totiž namístě připomenout, že žalobkyně navrhovaly zaprvé, aby si Komise od španělských soutěžních orgánů okamžitě vyžádala kopii podrobného plánu provedení podmínek přijatých španělskou vládou v rozhodnutí ze dne 29. listopadu 2002, zadruhé, aby nařídila španělským orgánům okamžitě změnit podmínky přijaté ve věci COMP/M.2845, a zatřetí, aby v případě jejich odmítnutí tak učinit zahájila řízení proti Španělskému království podle článku 226 ES k zajištění dodržování povinností, které pro tento stát vyplývají z čl. 9 odst. 8 nařízení č. 4064/89.
46. S ohledem na všechny předchozí úvahy Komise tedy v napadeném rozhodnutí po právu odložila stížnost žalobkyň z důvodu, že nemá povinnost zahájit řízení podle článku 226 ES, ale že má v tomto ohledu diskreční pravomoc.
47. Je tedy namístě vyhovět návrhům Komise a prohlásit žalobu za nepřípustnou.
K nákladům řízení
48. Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Soudu bude účastníku řízení, který byl ve sporu neúspěšný, uložena náhrada nákladů řízení, pokud účastník řízení, který byl ve sporu úspěšný, náhradu nákladů ve svém návrhu požadoval. Vzhledem k tomu, že žalobkyně byly ve sporu neúspěšné, je namístě uložit jim náhradu nákladů řízení vynaložených Komisí v souladu s návrhy posledně uvedené. Vzhledem k tomu, že Sogecable a Telefónica požadovaly ve svém návrhu náhradu nákladů řízení spojených se svým vedlejším účastenstvím, je mimoto třeba uložit žalobkyním náhradu nákladů řízení vynaložených každým z těchto vedlejších účastníků řízení.
49. Podle čl. 87 odst. 4 prvního pododstavce jednacího řádu členské státy, které vstoupily do řízení jako vedlejší účastníci, nesou vlastní náklady řízení. Španělské království tak ponese vlastní náklady řízení.
Výrok
Z těchto důvodů
SOUD (pátý senát)
rozhodl takto:
1) Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
2) Žalobkyně ponesou vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Komisí, Telefónica, SA a Sogecable, SA.
3) Španělské království ponese vlastní náklady řízení.
V Lucemburku, dne 25. května 2005.