62024CC0210
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
ANDREY BIONDIHO
přednesené dne 3. července 2025 (
1
)
Věc C‑210/24
Asociación de Empresas de Servicios para la Dependencia (AESTE)
proti
Ayuntamiento de Ortuella
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi (Přezkumný správní orgán pro veřejné zakázky autonomního společenství Baskicko, Španělsko)]
„Řízení o předběžné otázce – Veřejné zakázky – Směrnice 2014/24/EU – Zakázka na osobní sociální služby – Podlimitní zakázka – Článek 67 – Ekonomicky nejvýhodnější nabídka – Kritérium pro zadání zakázky sociální povahy – Zvýšení mezd zaměstnanců poskytujících služby – Spojitost s předmětem zakázky – Zásady proporcionality a zákazu diskriminace – Článek 28 – Právo na kolektivní vyjednávání“
I. Úvod
1.
Projednávaná věc poskytuje Soudnímu dvoru příležitost zabývat se otázkou využití veřejných zakázek ke sledování horizontálních cílů obecného zájmu, zejména k podpoře sociálních cílů. Veřejné zakázky, které představují značnou část hrubého domácího produktu (HDP) Evropské unie (
2
), jsou stále více uznávány jako strategický nástroj, který lze využít nejen k pouhému nákupu zboží nebo služeb za nejlepší cenu, ale také k dosažení širších politických cílů, zejména cílů sociální povahy (Socially responsible Public Procurement) (
3
).
2.
Směrnice 2014/24 (
4
), která je předmětem žádosti o výklad v tomto řízení o předběžné otázce, posílila prostřednictvím několika svých ustanovení možnost využívání veřejných zakázek k dosažení cílů sociální povahy. Projednávaná věc se konkrétně týká možnosti – již uznané v judikatuře a nyní zakotvené v čl. 67 odst. 2 směrnice 2014/24 – veřejných zadavatelů používat při zadávání veřejných zakázek kritéria týkající se sociálních aspektů.
3.
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce byla podána v rámci sporu týkajícího se kritéria pro zadání zakázky (dále jen „sporné kritérium“) stanoveného v zadávací dokumentaci veřejné zakázky na poskytování služeb domácí péče rodinám nebo osobám v tíživé situaci, které vyhlásila Ayuntamiento de Ortuella (obec Ortuella, Španělsko) (
5
).
4.
Sporné kritérium pro zadání zakázky, označené jako „[z]výšení mzdových nákladů“, stanoví, že při zadávání zakázky se s ohledem na mzdy stanovené v odvětvové kolektivní dohodě zohlední vyšší mzdy, které podnik-uchazeč navrhuje uplatnit na osoby plnící zakázku (
6
). Maximální počet bodů, které lze podle sporného kritéria přidělit nabídkám navrhujícím procentní zvýšení mzdy pro výše uvedené osoby, je 40 bodů. Nabídkám, které nenavrhují žádné zvýšení, bude přiděleno 0 bodů (
7
).
5.
Toto kritérium dále stanoví, že do jednoho měsíce od uzavření smlouvy o zakázce musí být po jednání se zástupci zaměstnanců stanoveny konkrétní prvky, v nichž se výše uvedené zvýšení mezd projeví, a že společnost, které byla zakázka přidělena, musí rovněž usilovat o uzavření dohody (nazvané jako kolektivní smlouva o službě domácí péče v Ortuella), která upravuje pracovní podmínky zaměstnanců, kteří byli na zakázku přiděleni.
6.
Asociación de Empresas de Servicios para la Dependencia (sdružení podniků poskytujících služby osobám, které vyžadují asistenci; dále jen „AESTE“) podala u Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi (Přezkumný správní orgán pro veřejné zakázky autonomního společenství Baskicko, Španělsko; dále jen „OARC“), který je předkládajícím soudem, opravný prostředek, jímž se domáhalo zejména zrušení sporného kritéria.
7.
Vzhledem k tomu, že OARC měl pochybnosti o slučitelnosti tohoto kritéria s několika ustanoveními unijního práva, rozhodl se přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Je kritérium pro zadání zakázky na služby, jako je [dotčená] zakázka, které:
–
hodnotí zvýšení mzdových nákladů nad rámec platné odvětvové dohody, které uchazeč navrhuje uplatnit na osoby, které zakázku plní, a
–
zavazuje vybraného uchazeče, aby po kolektivním vyjednávání se zástupci zaměstnanců upřesnil formy, v nichž se zvýšení mezd projeví, a aby usiloval o uzavření kolektivní smlouvy, jejíž působnost se vztahuje na zaměstnance, kteří byli k zakázce přiděleni,
vhodné pro účely určení ekonomicky nejvýhodnější nabídky, jak požaduje čl. 67 odst. 1 směrnice 2014/24/EU?
Brání takové kritérium pro zadání zakázky volnému pohybu služeb nebo omezuje volnou hospodářskou soutěž v rozporu s článkem 56 SFEU a směrnicemi 2014/24/EU a 96/71/ES [ (
8
)]?
Porušuje takové kritérium pro zadání zakázky právo na kolektivní vyjednávání uznané v článku 28 Listiny základních práv Evropské unie?“
II. Analýza
8.
Předtím, než se budu zabývat meritem každé z otázek vznesených ve třech částech, na které je rozdělena předběžná otázka, je třeba učinit několik předběžných poznámek týkajících se použitelnosti ustanovení unijního práva uvedených v této otázce, jakož i pravomoci Soudního dvora.
A.
Úvodní poznámky
9.
Pokud jde zaprvé o povahu OARC jakožto soudu ve smyslu článku 267 SFEU, která byla předmětem diskuze na jednání, jež se konalo před Soudním dvorem, stručně uvádím, že tato povaha již byla uznána Soudním dvorem v rozsudku ze dne 20. září 2018, Montte (C‑546/16, EU:C:2018:752) (
9
).
10.
Pokud jde zadruhé o použitelnost směrnice 2014/24 na takovou zakázku, jako je zakázka v původním řízení, je třeba nejprve uvést, jak vyplývá z bodu 3, že předmětem této zakázky je poskytování sociálních služeb uvedených v příloze XIV směrnice 2014/24 (
10
). Z toho vyplývá, že tato směrnice je použitelná pouze v případě, že hodnota uvedené zakázky dosahuje nebo přesahuje limit 750000 eur stanovený v čl. 4 písm. d) této směrnice a v případě překročení tohoto limitu by se na danou zakázku vztahoval „zjednodušený režim“ (
11
) stanovený v článcích 74 až 77 uvedené směrnice.
11.
V tomto ohledu vyplývá z předkládacího rozhodnutí, že dotčená zakázka má odhadovanou hodnotu 166250 eur, tedy nižší než uvedený limit. Z toho vyplývá, že směrnice 2014/24 se na tuto zakázku nepoužije.
12.
Předkládající soud, který má jako jediný pravomoc vykládat vnitrostátní právo v rámci systému soudní spolupráce zavedeného článkem 267 SFEU, nicméně uvádí, že i když je hodnota zakázky nižší než výše uvedený limit, ustanovení směrnice 2014/24 se stala na základě vnitrostátního práva přímo a bezpodmínečně použitelnými na situace, které stejně jako situace dotčené zakázky obvykle nespadají do působnosti uvedené směrnice.
13.
Tento soud upřesnil, jak uvedla rovněž španělská vláda, že obecně a až na několik výjimek se španělský zákon o veřejných zakázkách (dále jen „ZVZ“) (
12
) rozhodl stanovit pro zakázky, které nespadají do působnosti směrnice 2014/24, na základě jejich odhadované hodnoty, stejný právní režim, jaký je stanoven pro veřejné zakázky podléhající této směrnici. Konkrétně článek 145 ZVZ, který se týká požadavků a druhů kritérií pro zadání zakázky obecně a provádí do španělského práva čl. 67 odst. 1 a 2 směrnice 2014/24, se použije na veřejné zakázky na sociální služby (uvedené v příloze XIV směrnice 2014/24) se specifiky stanovenými ve čtyřicátém sedmém dodatečném ustanovení ZVZ (které provádí článek 76 směrnice 2014/24 obsažený v ustanoveních týkajících se výše uvedeného „zjednodušeného režimu“).
14.
V tomto ohledu z ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá, že pokud se vnitrostátní právní předpisy přímo a bezpodmínečně přizpůsobí v řešeních, která stanoví pro situace, na něž se nevztahuje akt unijního práva, řešením zvoleným tímto aktem je dán nepochybný zájem Unie na tom, aby se ustanovením převzatým z uvedeného aktu dostalo jednotného výkladu. To totiž umožňuje vyhnout se budoucím výkladovým rozdílům a zajistit rovné zacházení s těmito situacemi a se situacemi, které spadají do působnosti uvedených ustanovení (
13
).
15.
V projednávané věci z bodů 12 a 13 výše vyplývá, že je třeba mít za to, že v souladu s touto judikaturou existuje nepochybný zájem Unie na tom, aby Soudní dvůr rozhodl o žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu směrnice 2014/24.
16.
Dále je třeba zatřetí ověřit použitelnost článku 56 SFEU a směrnice 96/71 na zakázku dotčenou v původním řízení.
17.
Pokud jde o zadání zakázky, která vzhledem ke své hodnotě nespadá do působnosti směrnice 2014/24, vyplývá z judikatury, že Soudní dvůr může zohlednit základní pravidla a obecné zásady Smlouvy o FEU, zejména její článek 56, pokud má dotčená zakázka nepochybný přeshraniční význam (
14
).
18.
Podle judikatury mezi objektivní kritéria, která mohou nasvědčovat existenci nepochybného přeshraničního významu, patří zejména určitá hodnota dotčené zakázky ve spojení s místem provádění prací nebo technická povaha zakázky a zvláštní vlastnosti dotčených výrobků nebo služeb (
15
).
19.
Ve věci v původním řízení je odhadovaná hodnota zakázky zjevně nižší než limit stanovený v čl. 4 písm. d) směrnice 2014/24. Kromě toho se veřejná zakázka týká osobních sociálních služeb, které ze své podstaty mají omezený přeshraniční rozměr (
16
). Osobní služby v hodnotě nižší než je tento finanční limit, nebudou obvykle pro poskytovatele z jiných členských států zajímavé, pokud neexistují konkrétní informace o opaku (
17
). Z toho vyplývá, že v případě, že takové informace neexistují, není článek 56 SFEU použitelný na takovou zakázku, jako je zakázka v původním řízení (
18
).
20.
Pokud jde o použitelnost směrnice 96/71, předkládající soud neposkytl žádné informace, které by umožnily dospět k závěru, že vzhledem k předmětu zakázky, a zejména s ohledem na úvahy uvedené v předchozím bodě, v řízení před vnitrostátním soudem existuje, byť jen potenciálně, situace spadající pod některá z nadnárodních opatření uvedených v čl. 1 odst. 3 uvedené směrnice, která by odůvodňovala její použití (
19
). Z toho podle mého názoru vyplývá, že ani směrnice 96/71 není použitelná na věc, která je předmětem původního řízení.
21.
Konečně začtvrté je třeba ověřit použitelnost článku 28 Listiny.
22.
V tomto ohledu čl. 51 odst. 1 Listiny upřesňuje, že její ustanovení jsou určena členským státům, výhradně pokud uplatňují právo Unie. Z judikatury vyplývá, že pojem „uplatňování práva Unie“ uvedený v článku 51 Listiny „předpokládá existenci souvislosti mezi aktem unijního práva a dotčeným vnitrostátním opatřením, která jde nad rámec příbuznosti dotyčných oblastí nebo nepřímého dopadu jedné oblasti na druhou“ (
20
).
23.
Z judikatury vyplývá, že taková souvislost existuje, pokud se stejně jako v projednávané věci ustanovení unijního aktu stala přímo a bezpodmínečně použitelnými na základě odkazu učiněného ve vnitrostátním právu, kterým je de facto rozšířena oblast působnosti unijního práva na situace, které přímo nespadají do této oblasti. V několika podobných případech vyložil Soudní dvůr unijní právo ve světle pravidel Listiny (
21
) a dospěl k závěru, že i v takové situaci členský stát uplatňuje unijní právo. Z toho vyplývá, že článek 28 Listiny je v projednávané věci použitelný.
24.
Závěrem z výše uvedených úvah vyplývá, že je třeba odpovědět výlučně na první a třetí část předběžné otázky, které se týkají výkladu směrnice 2014/24 a článku 28 Listiny.
B.
K výkladu směrnice 2014/24
25.
V první části předběžné otázky pokládá předkládající soud Soudnímu dvoru otázku týkající se výkladu čl. 67 odst. 1 směrnice 2014/24. Tento soud se táže, zda je vhodným kritériem pro určení „ekonomicky nejvýhodnější nabídky“ ve smyslu tohoto ustanovení kritérium pro zadání zakázky, jejímž předmětem jsou osobní sociální služby, které stanoví zohlednění zvýšení mzdy, která podnik ucházející se o zakázku navrhuje uplatnit na osoby, jež zakázku plní, ve srovnání se mzdou stanovenou v odvětvové kolektivní dohodě.
26.
Článek 67 odst. 1 směrnice 2014/24 stanoví, že veřejní zadavatelé zadávají veřejné zakázky na základě „ekonomicky nejvýhodnější nabídky“. Odstavec 2 téhož článku upřesňuje, že „[e]konomicky nejvýhodnější nabídka z hlediska veřejného zadavatele se stanoví na základě ceny nebo nákladů prostřednictvím nákladové efektivnosti, […] a může zahrnovat nejlepší poměr mezi cenou a kvalitou, který je posuzován na základě kritérií, jež zahrnují kvalitativní, environmentální a sociální hlediska spojená s předmětem dané veřejné zakázky“.
27.
Úvodem zaprvé poznamenávám, že výklad článku 67 směrnice 2014/24 v projednávané věci musí zohledňovat zvláštní právní kontext, do něhož je dotčená zakázka zasazena. Zaprvé, jak bylo uvedeno, z důvodu svého předmětu (osobních sociálních služeb) a podlimitní hodnotou tato zakázka v zásadě nepodléhá obecné právní úpravě v oblasti zadávání veřejných zakázek stanovené směrnicí 2014/24. Použití kritéria „ekonomicky nejvýhodnější nabídky“ na tuto zakázku závisí pouze na volbě španělského zákonodárce rozšířit obecnou právní úpravu na tento zvláštní druh zakázek. Dále, pokud jde o zakázky, jejichž předmětem jsou sociální služby, směrnice 2014/24 právě z důvodu jejich předmětu stanoví zvláštní „zjednodušený“ režim stanovený v článcích 74 až 77. Tento režim ukládá členským státům „pouze dodržování základních zásad transparentnosti a rovného zacházení“ a výslovně jim ponechává „[široký prostor pro uvážení]“ tím, že jim přiznává možnost „používat specifická kritéria kvality pro výběr poskytovatelů služeb“ a svobodu stanovit postupy pro poskytování těchto služeb (
22
).
28.
V tomto kontextu, i když výše uvedený požadavek jednotného výkladu ustanovení unijního práva (
23
) vyžaduje, aby se výklad pojmu „ekonomicky nejvýhodnější nabídka“ nemohl lišit od výkladu použitelného na zakázku spadající do působnosti směrnice 2014/24, je nicméně nezbytné, aby výklad tohoto pojmu v projednávané věci zohlednil specifické prvky sociálních služeb, které jsou předmětem zakázky, a tento široký prostor pro uvážení ponechaný členským státům, pokud jde o zakázky týkající se těchto služeb. Ze směrnice 2014/24 ostatně výslovně vyplývá, že uvedené prvky musí být rovněž zohledněny, pokud se členský stát rozhodne použít na tyto druhy zakázek kritérium ekonomicky nejvýhodnější nabídky (
24
).
29.
Zadruhé uvádím, že v projednávané věci se zakázka týká nejen sociálních služeb, ale i sporného kritéria, které se týká „sociálních aspektů“ ve smyslu čl. 67 odst. 2 směrnice 2014/24.
30.
V tomto ohledu směrnice 2014/24 oproti předchozím směrnicím o zadávání veřejných zakázek posílila možnosti strategického využívání veřejných zakázek k dosažení cílů veřejného zájmu, zejména sociální povahy (
25
). To je ostatně v souladu s ustanoveními zavedenými Lisabonskou smlouvou, která jsou uvedena v čl. 3 odst. 3 SEU a v článku 9 SFEU (
26
).
31.
Za tímto účelem stanoví směrnice 2014/24 několik možností pro začlenění sociálního rozměru do zadávání veřejných zakázek, a zejména pro dodržování nebo prosazování pracovních norem a sociálního začleňování. Kromě již zmíněného „zjednodušeného“ režimu pro zakázky na sociální služby a výslovného zohlednění „sociálních aspektů“ v rámci kritérií pro zadání zakázky podle čl. 67 odst. 2 směrnice 2014/24 (
27
), je zejména důležité ustanovení čl. 18 odst. 2, které stanoví, že hospodářské subjekty musí při plnění zakázek dodržovat příslušné povinnosti, zejména v oblasti sociálního a pracovního práva. Soudní dvůr uznal tuto podmínku za „základní hodnotu“ v obecné systematice směrnice a povýšil ji na zásadu, která je na stejné úrovni jako ostatní zásady uvedené v odstavci 1 tohoto článku (
28
), tj. zásady rovného zacházení, zákazu diskriminace, transparentnosti, proporcionality. Tato základní hodnota tedy musí být vodítkem pro výklad celé směrnice.
32.
Na otázku týkající se výkladu článku 67 směrnice 2014/24 položenou předkládajícím soudem je třeba odpovědět ve světle výše uvedených úvah. Tato otázka v podstatě nastoluje čtyři body, které níže analyzuji: (i) vhodnost sporného kritéria pro určení ekonomicky nejvýhodnější nabídky; (ii) otázka, zda je toto kritérium „spojené“ s předmětem zakázky; (iii) proporcionalita tohoto kritéria, a (iv) jeho případná diskriminační povaha.
1. Ke vhodnosti sporného kritéria pro určení ekonomicky nejvýhodnější nabídky
33.
Jak bylo připomenuto, čl. 67 odst. 2 směrnice 2014/24, použitelný na takovou zakázku na sociální služby, jako je zakázka dotčená v původním řízení, na základě článku 145 ZVZ, výslovně umožňuje veřejným zadavatelům zahrnout do určení ekonomicky nejvýhodnější nabídky určené na základě nejlepšího poměru mezi cenou a kvalitou kritéria týkající se sociálních aspektů spojených s předmětem dotčené zakázky.
34.
Judikatura již uznala v rámci posuzovací pravomoci, kterou mají veřejní zadavatelé při stanovení kritérií pro zadání zakázky (
29
), možnost zohlednit sociální aspekty při určování ekonomicky nejvýhodnější nabídky. Tak například v tzv. rozsudku „Nord-Pas-de-Calais“ Soudní dvůr uvedl, že není vyloučeno, aby veřejní zadavatelé využili takové kritérium, jako je podmínka spojená s bojem proti nezaměstnanosti (
30
). Následně v tzv. rozsudku „Fair Trade“ Soudní dvůr výslovně uvedl, že veřejní zadavatelé jsou oprávněni „zvolit si kritéria pro zadání zakázky založená na sociálních faktorech“ (
31
).
35.
Judikatura Soudního dvora a ustanovení směrnice 2014/24 umožňují vymezit obrysy možnosti veřejných zadavatelů zohlednit sociální aspekty při určení ekonomicky nejvýhodnější nabídky.
36.
V tomto ohledu pojem „sociální aspekty“ obecně zahrnuje jak faktory týkající se výrobního procesu nebo poskytování služby (například faktory související s pracovními podmínkami, dodržováním lidských práv v dodavatelském řetězci nebo odpovědným získáváním surovin), tak faktory relevantní pro konečné uživatele (například faktory týkající se přístupnosti služby nebo koncepce služby s cílem oslovit zranitelné uživatele nebo dokonce možnosti zaměstnání) (
32
).
37.
Soudní dvůr kromě toho upřesnil, že kritéria pro zadání zakázky založená na sociálních hlediscích se mohou týkat nejen uživatelů nebo příjemců stavebních prací, dodávek nebo služeb, které jsou předmětem zakázky, ale rovněž jiných osob (
33
), jako jsou pracovníci, kteří plní zakázku (
34
).
38.
Ze směrnice 2014/24 a z judikatury vyplývá, že veřejný zadavatel může zohlednit kritéria týkající se sociálních aspektů, pokud tato kritéria: jsou zaprvé spojená s předmětem zakázky (
35
); zadruhé neposkytují tomuto zadavateli neomezenou volnost výběru (
36
); zatřetí splňují požadavky transparentnosti, a tedy jednak jsou výslovně uvedena v zadávací dokumentaci nebo v oznámení o zahájení zadávacího řízení (
37
) spolu s jejich poměrnou váhou (
38
) a případnými dílčími kritérii a jednak jsou dostatečně jasná, aby je mohli pochopit všichni přiměřeně informovaní uchazeči, kteří postupují s běžnou řádnou péčí (
39
); a začtvrté jsou v souladu se základními zásadami unijního práva, zejména se zásadou zákazu diskriminace (
40
).
39.
Z této směrnice rovněž vyplývá, že ekonomicky nejvýhodnější nabídka z hlediska nejlepšího poměru mezi cenou a kvalitou musí vždy zahrnovat prvek související s cenou nebo náklady (
41
), takže určení této nabídky nemůže být založeno výlučně na kvalitativních nebo sociálních kritériích. Navíc ne všechna kritéria pro zadání zakázky, která veřejný zadavatel stanovil za účelem určení ekonomicky nejvýhodnější nabídky, musí být nutně čistě ekonomické povahy. Nelze totiž vyloučit, že faktory, které nejsou čistě ekonomické, by mohly z pohledu veřejného zadavatele ovlivnit hodnotu nabídky (
42
).
40.
V projednávané věci z bodu 4 výše vyplývá, že sporné kritérium se týká zvýšení mzdy oproti mzdě stanovené v odvětvové kolektivní dohodě, které podnik-uchazeč navrhuje uplatnit na osoby plnící zakázku.
41.
Vzhledem k tomu, že se týká mzdového ohodnocení, a tedy pracovních podmínek, jedná se o kritérium pro zadání zakázky týkající se „sociálních aspektů“ ve smyslu čl. 67 odst. 2 směrnice 2014/24, které se, v souladu s judikaturou uvedenou v bodě 37, týká zaměstnanců plnících zakázku. Kromě otázek týkajících se jeho spojitosti s předmětem zakázky a dodržení zásad proporcionality a zákazu diskriminace, o nichž je pojednáno níže, se navíc nezdá být pochyb o tom, že toto kritérium pro zadání zakázky splňuje požadavky uvedené v bodě 38. V tomto ohledu z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že předmětná zakázka musí rovněž obsahovat kritérium týkající se ceny v souladu s požadavkem stanoveným v bodě 39.
42.
Je třeba ještě uvést, že pokud jde konkrétně o zakázky, jejichž předmětem jsou sociální služby, z čl. 76 odst. 2 směrnice 2014/24 vyplývá, že veřejní zadavatelé mohou z důvodu zvláštností těchto služeb klást důraz na zajištění „kvality, návaznosti, přístupnosti, přijatelných cen, dostupnosti a komplexnosti služeb [a] zvláštní potřeby různých kategorií uživatelů“. Dále, jak již bylo uvedeno výše, mají členské státy v případě těchto typů zakázek široký prostor pro uvážení (
43
), zejména pokud jde o určení kritérií pro zadání zakázky. Tyto úvahy, platné pro zakázky na sociální služby spadající do působnosti směrnice 2014/24, platí a fortiori pro zakázky, jako je zakázka dotčená v projednávané věci, které rovněž nespadají do působnosti této směrnice 2014/24, ale na které se tato směrnice použije pouze z důvodu dobrovolné volby dotyčného členského státu. U těchto typů zakázek bude výše uvedený prostor pro uvážení ještě širší (
44
).
43.
V tomto konkrétním kontextu mám tedy za to, že s výhradou následujících úvah o spojení s předmětem zakázky a dodržení zásad proporcionality a zákazu diskriminace neomezuje směrnice 2014/24 široký prostor pro uvážení dotčeného členského státu a nebrání tomu, aby veřejný zadavatel mohl v rámci podlimitní zakázky na sociální služby, a tedy mimo oblast působnosti směrnice 2014/24, kterou tento členský stát dobrovolně uplatňuje, zvážit kritérium týkající se sociálních aspektů, jako je sporné kritérium pro určení ekonomicky nejvýhodnější nabídky.
2. Ke spojitosti sporného kritéria s předmětem zakázky
44.
Z článku 67 odst. 2 směrnice 2014/24 vyplývá, že kritérium pro zadání zakázky musí být spojeno s předmětem zakázky. Odstavec 3 téhož článku upřesňuje, že „[k]ritéria pro zadání jsou spojena s předmětem veřejné zakázky, pokud se týkají […] služeb, které mají být poskytnuty v rámci dané veřejné zakázky, v jakémkoli ohledu a v kterékoli fázi jejich životního cyklu, a to včetně faktorů […] [které] nejsou součástí jejich věcné podstaty“.
45.
Právě prvek spojitosti mezi sporným kritériem pro zadání zakázky a předmětem dané zakázky je jedním z aspektů, o nichž má předkládající soud pochybnosti. Domnívá se, že vztah mezi zvýšením mzdy a zlepšením poskytování služby se jeví jako příliš hypotetický na to, aby se jednalo o zvýhodňující aspekt, který by mohl rozhodnout o zadání zakázky.
46.
V tomto ohledu se dotčená zakázka týká osobních sociálních služeb. Tyto služby jsou obecně poskytovány osobně a vyžadují výkon činností s vysokým podílem lidské práce (
45
). Vzhledem k tomu, že se jedná o odměnu, kterou provozovatel služby obdrží za poskytnutí služby, sporné kritérium se v konečném důsledku týká odměny za samotnou službu, tj. hospodářského protiplnění za dotčený výkon (
46
), a tedy prvku, který je s touto službou jasně spojen.
47.
V tomto ohledu z judikatury vyplývá, že není nezbytné, aby se kritérium pro zadání zakázky týkalo inherentní vlastnosti služby (
47
), což potvrzuje poslední věta čl. 67 odst. 3 – a bod 97 odůvodnění – směrnice 2014/24, který, jak je uvedeno v bodě 44, stanoví pro účely určení spojitosti mezi kritériem a službou možnost zohlednit faktory, které nejsou součástí „věcné podstaty“ služby. Kromě toho, jak bylo uvedeno v bodě 39, kritérium nemusí nutně přinášet výhodu čistě ekonomické povahy.
48.
Kromě toho, pokud jde o tento typ služeb, v nichž má osobní prvek rozhodující úlohu, nejeví se jako nerozumné mít za to, že obecně může existovat pozitivní souvislost mezi profesní spokojeností poskytovatelů sociálních služeb, která je rovněž ovlivněna odměnou, a kvalitou poskytované služby.
49.
Konečně ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že veřejný zadavatel použil sporné kritérium v souvislosti s potřebou najít řešení konfliktních situací v oblasti pracovních otázek, které se týkaly i úrovně mezd a vyústily v dlouhodobé protesty osob pověřených poskytováním služby. Použití tohoto kritéria mělo zajistit kontinuitu a adekvátnost služby.
50.
V této souvislosti se domnívám, že kromě nezbytných skutkových zjištění, která přísluší provést předkládajícímu soudu, je takovéto posouzení ze strany veřejného zadavatele legitimní úvahou, jež může odůvodnit přijetí zvláštního kritéria pro zadání zakázky zejména v takovém kontextu, jako je kontext projednávané věci, kdy, jak jsem uvedl v bodě 42, jednak z důvodu zvláštností služeb, které jsou předmětem zakázky, hrají úvahy týkající se kontinuity a dostupnosti služeb prvořadou roli, a jednak mají členské státy široký prostor pro uvážení, a fortiori v případě podlimitních zakázek.
3. K proporcionalitě sporného kritéria
51.
Komise ve svém vyjádření pochybuje o slučitelnosti sporného kritéria se zásadou proporcionality. Komise má zejména pochybnosti o přiměřenosti úrovně poměrné váhy uvedeného kritéria ve vztahu k ostatním kritériím stanoveným v zadávací dokumentaci. Spis předložený Soudnímu dvoru neumožňuje plně pochopit poměrnou váhu jednotlivých kritérií v rámci dotčené zakázky (
48
). Je na předkládajícím soudu, aby konkrétně určil, jaká je skutečná poměrná váha sporného kritéria, aby mohl posoudit jeho proporcionalitu.
52.
V tomto ohledu zásada proporcionality zajišťuje, aby opatření přijatá veřejnými zadavateli byla vhodná k dosažení legitimních cílů sledovaných pravidly pro zadávání veřejných zakázek a aby tato opatření nepřekračovala rámec toho, co je nezbytné k jejich dosažení. Analýza proporcionality mezi kritérii pro zadání dané zakázky musí být provedena případ od případu a závisí na několika faktorech, mezi něž jistě patří předmět zakázky.
53.
Pokud jde o poměrnou váhu kritérií pro zadání zakázky týkající se sociálních aspektů, nezdá se, že by bylo možné stanovit in abstracto maximální nebo minimální procentní podíl, který by byl přiměřený. U zakázek s vysokými sociálními riziky (např. riziko porušování lidských práv) nebo, jako je tomu v případě dotčené zakázky, vysokými potenciálními společenskými přínosy (např. měřitelné zlepšení blahobytu zranitelné skupiny) nemusí být od věci přiřazovat sociálním kritériím pro zadání zakázky velkou váhu (
49
). Posouzení proporcionality musí rovněž zohlednit zvláštní kontext uvedený v bodě 42, pokud jde o zakázky, jejichž předmětem jsou sociální služby, zejména pokud jsou podlimitní.
54.
Pokud jde o poměrnou váhu kritéria ceny, kromě požadavku uvedeného v bodě 39 se zdá, že směrnice 2014/24 nestanoví přesné požadavky pro určení přiměřenosti tohoto kritéria, která bude záviset na různých faktorech souvisejících s typem zakázky.
55.
Kromě toho z judikatury vyplývá, že Soudní dvůr připustil, že veřejný zadavatel může kritériu pro zadání zakázky založenému na environmentálních aspektech (
50
) přidělit poměrnou váhu 45 %, a nevznesl námitku proti tomu, že kvalitativní kritéria mohou celkem odpovídat 60 % bodů, které lze přidělit pro účely hodnocení nabídky (
51
).
56.
Konečně ze spisu, který má Soudní dvůr k dispozici, jasně nevyplývá, zda je pro použití sporného kritéria v rámci jednotlivých ustanovení zadávací dokumentace stanovena horní hranice pro zvýšení mzdy, kterou by podnik-uchazeč mohl navrhnout uplatnit na osoby plnící zakázku. Pokud by bylo možné navrhnout zvýšení mezd, které by bylo zjevně nepřiměřené hodnotě služby, z hlediska dodržení zásady proporcionality by to vyvolalo problémy.
57.
Závěrem je na předkládajícím soudu, aby s ohledem na výše uvedené úvahy a na základě skutkových zjištění, která mu přísluší učinit, posoudil, zda je v případě zakázky na sociální služby, jako je zakázka v původním řízení, ve zvláštním kontextu uvedeném v bodě 42, takové kritérium, jako je sporné kritérium, v souladu se zásadou proporcionality.
4. K diskriminační povaze sporného kritéria
58.
Předkládající soud má dále pochybnosti o tom, zda sporné kritérium může diskriminovat subjekty s menšími ekonomickými možnostmi platit vysoké mzdy, jako jsou například malé a střední podniky (MSP), které by právě díky svým nižším mzdovým nákladům mohly předkládat konkurenceschopné nabídky.
59.
V tomto ohledu z čl. 18 odst. 1 směrnice 2014/24 vyplývá, že veřejní zadavatelé jednají s hospodářskými subjekty na základě zásad rovnosti a nediskriminace. Podle judikatury je cílem zásad rovného zacházení a zákazu diskriminace zakotvených v tomto ustanovení podporovat rozvoj zdravé a účinné hospodářské soutěže mezi podniky, které se účastní řízení o zadání veřejné zakázky, a spadají do samotné podstaty unijních pravidel týkajících se postupů při zadávání veřejných zakázek. V souladu s těmito zásadami musí mít uchazeči rovné postavení jak při přípravě svých nabídek, tak při posuzování těchto nabídek veřejným zadavatelem (
52
). Tyto zásady vyžadují, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněné (
53
).
60.
Konkrétně v rámci unijního práva v oblasti veřejných zakázek, jak v podstatě vyplývá z čl. 18 odst. 1 druhého pododstavce směrnice 2014/24, neexistence diskriminace znamená, že veřejní zadavatelé nesmějí přijmout kritéria nebo pravidla, která bezdůvodně zvýhodňují nebo znevýhodňují určité hospodářské subjekty vzhledem ke specifickým vlastnostem nebo vytvářejí umělé překážky pro určité typy subjektů, jako jsou malé a střední podniky.
61.
Směrnice 2014/24 má mimo jiné za jeden ze svých hlavních cílů usnadnit účast malých a středních podniků na veřejných zakázkách (
54
). V této souvislosti by stanovení příliš přísných požadavků nebo kritérií pro zadání zakázky, které nejsou relevantní a přiměřené předmětu zakázky, mohlo představovat neoprávněnou překážku účasti malých a středních podniků na veřejných zakázkách (
55
). Dále je v oblasti veřejných zakázek jedním z hlavních cílů unijních pravidel co největší otevřenost hospodářské soutěži, která zajistí co nejširší účast uchazečů v zadávacím řízení.
62.
V projednávané věci není vyloučeno, že by takové kritérium, jako je kritérium dotčené v projednávané věci, in abstracto mohlo mít podle konkrétních okolností projednávané věci diskriminační účinek vůči subjektům, které mají menší ekonomickou možnost platit vysoké mzdy, zejména v případě, že, jak bylo uvedeno v bodě 56, nestanoví horní hranici teoreticky přípustného zvýšení mezd.
63.
Domnívám se však, že v projednávané věci nemá Soudní dvůr k dispozici prvky k tomu, aby určil, zda takový diskriminační účinek existuje, či nikoli. S ohledem na zvláštní předmět zakázky a její omezenou hodnotu je ostatně podle všeho nepravděpodobné, že by se zadávacího řízení na tuto zakázku skutečně zúčastnily podniky, které, jelikož nejsou malými a středními podniky, by mohly být tímto kritériem konkrétně zvýhodněny na úkor zdravé a účinné hospodářské soutěže mezi podniky účastnícími se předmětného zadávacího řízení. Bude na předkládajícím soudu, aby v tomto ohledu učinil příslušná skutková zjištění.
5. Závěry ke směrnici 2014/24
64.
Z výše uvedených úvah vyplývá, že v projednávané věci je při výkladu článku 67 směrnice 2014/24 třeba přihlédnout k tomu, že předmětem sporné veřejné zakázky jsou osobní sociální služby, a i když její hodnota nedosahuje limitu stanoveného touto směrnicí pro tento typ služeb, učinil členský stát ustanovení tohoto článku přímo a bezpodmínečně použitelná ve vnitrostátním právu. V této souvislosti musí být uvedená ustanovení vykládána v tom smyslu, že nebrání takovému kritériu pro zadání zakázky, jako je sporné kritérium, pro určení „ekonomicky nejvýhodnější nabídky“, za předpokladu, že je v souladu se zásadami proporcionality, rovného zacházení a zákazu diskriminace, což přísluší určit předkládajícímu soudu.
C.
K článku 28 Listiny
65.
Třetí částí předběžné otázky se předkládající soud táže Soudního dvora, zda kritérium pro zadání zakázky na služby, které stanoví, že se zohlední zvýšení mezd, které uchazeč navrhuje uplatnit na osoby plnící zakázku, v porovnání se mzdami stanovenými v odvětvové kolektivní dohodě, a které stanoví, že zadavatel určí po kolektivním vyjednávání se zástupci zaměstnanců prvky, v nichž se zvýšení mezd konkrétně projeví, a bude usilovat o uzavření kolektivní dohody platné pro zaměstnance přidělené k plnění veřejné zakázky, porušuje právo na kolektivní vyjednávání uznané v článku 28 Listiny.
66.
Předkládající soud si klade otázku, zda sporné kritérium představuje zásah do práva na kolektivní vyjednávání uznaného v článku 28 Listiny, jelikož by mohlo vést k vyloučení zaměstnanců pověřených plněním smlouvy z oblasti působnosti platné dohody, což by mohlo vést k rozdílům v odměňování zaměstnanců stejného podniku, kteří vykonávají stejné pracovní úkoly, odůvodněným pouze osobou zadavatele, pro něhož jsou tyto úkoly vykonávány.
67.
Podle článku 28 Listiny základních práv mají pracovníci a zaměstnavatelé či jejich příslušné organizace v souladu s právem Unie a vnitrostátními právními předpisy a zvyklostmi právo sjednávat a uzavírat na vhodných úrovních kolektivní smlouvy.
68.
Z judikatury vyplývá, že toto ustanovení, vykládané ve světle čl. 152 prvního pododstavce SFEU, předpokládá samostatnost sociálních partnerů, která znamená, že během fáze sjednávání dohody, která je jejich „výlučnou záležitostí“, mohou vést posledně uvedení dialog a jednat svobodně bez toho, aby od kohokoli, a to zejména členských států nebo unijních orgánů, přijímali příkazy nebo pokyny (
56
).
69.
V projednávané věci stanoví sporné kritérium dvě fáze. Zaprvé musí být do jednoho měsíce od uzavření smlouvy o zakázce po jednání se zástupci zaměstnanců stanoveny prvky, v nichž se konkrétně projeví zvýšení mzdy, které podnik-uchazeč navrhuje uplatnit na osoby plnící zakázku, ve srovnání se mzdami stanovenými v odvětvové kolektivní dohodě. Zadruhé podnik, kterému byla zakázka zadána, musí usilovat o uzavření zvláštní kolektivní smlouvy upravující pracovní podmínky zaměstnanců přidělených k zakázce.
70.
V tomto ohledu se domnívám, že sporné kritérium, spíše než aby podkopávalo právo na kolektivní vyjednávání, jej podporuje. Ukládá totiž podniku, který zvítězil v zadávacím řízení, povinnost sjednat se zástupci zaměstnanců prvky předmětného zvýšení mezd. Neponechává tedy na svobodné volbě podniku, jak tyto prvky stanovit. Dále toto kritérium ukládá výše uvedenému podniku, který zakázku získal, pouze „usilovat“ o uzavření kolektivní smlouvy pro dotčenou službu. Neukládá však žádnou povinnost dosáhnout výsledku a nic nenasvědčuje tomu, že by jakýmkoli způsobem zasahovalo do autonomie zúčastněných sociálních partnerů.
71.
Pokud jde o skutečnost, že sporné kritérium může vést k rozdílům v odměňování tím, že vylučuje některé zaměstnance z působnosti odvětvové kolektivní dohody, jelikož podmínky stanovené zvláštní smlouvou uzavřenou s obcí Ortuella jsou výhodnější než podmínky v odvětvové kolektivní dohodě, neshledávám žádný důvod zakládající porušení článku 28 Listiny. Naopak sporné kritérium tím, že používá odvětvovou kolektivní dohodu jakožto minimální referenční hodnotu (benchmark), zvýrazňuje její význam.
72.
Mám tedy za to, že článek 28 Listiny nebrání takovému kritériu pro zadání zakázky, jako je kritérium dotčené v projednávané věci.
III. Závěry
73.
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr na předběžnou otázku položenou Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi (Přezkumný správní orgán pro veřejné zakázky autonomního společenství Baskicko, Španělsko) odpověděl následovně:
„Článek 67 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES musí být vykládán v tom smyslu, že pokud jde o zakázku, jejímž předmětem jsou osobní sociální služby, jejichž hodnota je nižší než limit stanovený touto směrnicí pro tento typ služeb, ale ve vztahu k níž členský stát učinil ustanovení tohoto článku přímo a bezpodmínečně použitelná ve vnitrostátním právu, nebrání kritériu pro zadání zakázky za účelem určení ‚ekonomicky nejvýhodnější nabídky‘ ve smyslu tohoto ustanovení, které stanoví, že se zohlední zvýšení mezd, jež podnik-uchazeč navrhuje uplatnit na osoby plnící zakázku, ve srovnání se mzdami stanovenými odvětvovou kolektivní dohodou, za předpokladu, že toto kritérium je v souladu se zásadami proporcionality, rovného zacházení a zákazu diskriminace, což přísluší určit překládajícímu soudu.
Článek 28 Listiny základních práv Evropské unie nebrání kritériu pro zadání zakázky na služby, které stanoví, že se zohlední zvýšení mezd, jež uchazeč navrhuje uplatnit na osoby plnící zakázku, v porovnání se mzdami stanovenými v odvětvové kolektivní dohodě, a které stanoví, že zadavatel určí po kolektivním vyjednávání se zástupci zaměstnanců prvky, v nichž se zvýšení mezd konkrétně projeví, a bude usilovat o uzavření kolektivní dohody platné pro zaměstnance přidělené k plnění veřejné zakázky.“
(
1
) – Původní jazyk: italština.
(
2
) – Ze zvláštní zprávy Účetního dvora č. 28/2023 vyplývá, že každoročně se na veřejné zakázky vynakládá přibližně 2000 miliard eur, což odpovídá 14 % HDP Unie (viz s. 4).
(
3
) – V tomto ohledu viz studie Evropského parlamentu nazvaná „The social impact of public procurement, can the EU do more?“, zveřejněná v říjnu 2023; oznámení Komise C(2021) 3573 final ze dne 26. května 2021„Sociální nakupování – Průvodce zohledňováním sociálních hledisek při zadávání veřejných zakázek (2. vydání)“ (Úř. věst. 2021, C 237, s. 1); a publikace Evropské komise s názvem Making Socially Responsible Public Procurement Work (2020).
(
4
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (Úř. věst. 2014, L 94, s. 65).
(
5
) – Tato služba, nazvaná „[s]lužba domácí péče v obci Ortuella“, spadá pod služby „Mimoústavní sociální péče“ (kód CPV – 85312000-9). Pro více podrobností viz žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, bod 6.
(
6
) – Procento zvýšení mzdy se vypočítá podle stanoveného vzorce (viz podrobnosti v bodě 7 předkládacího rozhodnutí).
(
7
) – K vážení jednotlivých kritérií pro zadání zakázky viz bod 51 a poznámka pod čarou 48 níže.
(
8
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb (Úř. věst. 1997, L 18, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 431).
(
9
) – Viz body 20 až 25. Podle mého názoru následná judikatura Soudního dvora nenabízí žádný důvod ke zpochybnění tohoto posouzení.
(
10
) – Kód CPV – 85312000-9, uvedený v poznámce pod čarou 5 výše, je totiž součástí kódů uvedených v této příloze.
(
11
) – Viz bod 28 odůvodnění směrnice 2014/24.
(
12
) – Ley 9/2017, de 8 de noviembre, de Contratos del Sector Público (zákon 9/2017 ze dne 8. listopadu 2017 o veřejných zakázkách).
(
13
) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 18. října 1990, Dzodzi (C‑297/88 a C‑197/89, EU:C:1990:360, body 36 a 37), a ze dne 16. června 2022, Obština Razlog (C‑376/21, EU:C:2022:472, bod 55 a citovaná judikatura).
(
14
) – Rozsudek ze dne 4. dubna 2019, Allianz Vorsorgekasse (C‑699/17, EU:C:2019:290, bod 50 a citovaná judikatura), a usnesení ze dne 5. července 2024, EUROCASH1 (C‑788/23, EU:C:2024:589, bod 23 a citovaná judikatura).
(
15
) – Rozsudek ze dne 6. října 2016, Tecnoedi Costruzioni (C‑318/15, EU:C:2016:747, bod 20 a citovaná judikatura) a usnesení ze dne 5. července 2024, EUROCASH1 (C‑788/23, EU:C:2024:589, bod 20 a citovaná judikatura).
(
16
) – Viz bod 114 odůvodnění směrnice 2014/24. Tyto služby jsou poskytovány v rámci určitého kontextu, který se v jednotlivých členských státech kvůli různým kulturním tradicím zásadním způsobem liší. Viz rozsudek ze dne 14. července 2022, ASADE (C‑436/20, EU:C:2022:559, dále jen „rozsudek ASADE“, bod 75).
(
17
) – Tamtéž.
(
18
) – V případě, že takové údaje nejsou uvedeny, pouhá skutečnost, že služby, které jsou předmětem této zakázky, mají být poskytovány v obci Ortuella, která se nachází přibližně 130 km od francouzských hranic, sama o sobě neprokazuje existenci nepochybného přeshraničního významu. V tomto ohledu viz usnesení ze dne 5. července 2024, EUROCASH1 (C‑788/23, EU:C:2024:589, bod 26).
(
19
) – Nadnárodní opatření jsou uvedena v písmenech a) až c) tohoto ustanovení a týkají se v podstatě případu vyslání pracovníka na území jiného členského státu na základě smlouvy uzavřené mezi podnikem pracovníky vysílajícím a stranou, pro kterou jsou služby určeny [písmeno a)], případu vyslání pracovníka na území jiného členského státu, do provozovny nebo podniku náležejícího ke skupině podniků [písmeno b)] a případu vyslání pracovníka podnikem pro dočasnou práci [písmeno c)].
(
20
) – Viz rozsudek ze dne 28. listopadu 2024, PT (Dohoda mezi státním zástupcem a pachatelem trestného činu) (C‑432/22, EU:C:2024:987, bod 35 a citovaná judikatura).
(
21
) – V tomto ohledu viz rozsudky ze dne 13. března 2019, E. (C‑635/17, EU:C:2019:192, body 35 až 39 a 53), ze dne 30. ledna 2020, Generics (UK) a další (C‑307/18, EU:C:2020:52, body 22 až 29, 41 a 137), a ze dne 11. června 2020, JI (C‑634/18, EU:C:2020:455, body 24 až 30 a bod 43). Obecněji k této otázce viz stanovisko generální advokátky E. Sharpston ve věci Prokuratura Rejonowa w Słupsku (C‑634/18, EU:C:2020:29, body 34 až 44).
(
22
) – Viz bod 114 odůvodnění směrnice 2014/24. K tomuto režimu viz rozsudek ASADE, body 73 a násl.
(
23
) – Viz judikatura uvedená v poznámce pod čarou 13.
(
24
) – Z článku 76 odst. 1 poslední věty směrnice 2014/24 totiž vyplývá, že pokud jde o zakázky na sociální služby, „[č]lenské státy mohou samy stanovit příslušná procesní pravidla, pokud tato pravidla umožní, aby veřejní zadavatelé zohlednili specifika [sociálních] služeb“. Odstavec 2 poslední věta téhož článku stanoví, že „[č]lenské státy mohou […] stanovit, že výběr poskytovatele služeb bude uskutečňován podle toho, která nabídka představuje nejlepší poměr mezi cenou a kvalitou, přičemž bude zohledněna kvalita a kritéria udržitelnosti sociálních služeb“ (kurzivou zvýraznil autor stanoviska). V tomto ohledu viz rozsudek ASADE, body 84 a 85.
(
25
) – V tomto ohledu z jejího bodu 2 odůvodnění vyplývá, že jedním z cílů revize právních předpisů v oblasti zadávání veřejných zakázek bylo právě umožnit zadavatelům lépe využívat veřejné zakázky „na podporu společných společenských cílů“. Viz také studie Evropského parlamentu (s. 10) a oznámení Komise C(2021) 3573 final (oddíl 1.1), uvedené v poznámce pod čarou 3.
(
26
) – Podle prvního ustanovení Unie „[b]ojuje proti sociálnímu vyloučení a […] podporuje sociální spravedlnost a ochranu“. Podle druhého ustanovení „[p]ři vymezování a provádění svých politik a činností přihlíží Unie k požadavkům spojeným s podporou vysoké úrovně zaměstnanosti, zárukou přiměřené sociální ochrany […]“.
(
27
) – Mezi další relevantní ustanovení směrnice 2014/24 patří pravidla týkající se vyhrazených veřejných zakázek ve smyslu článku 20, možnost stanovit zvláštní podmínky pro plnění veřejné zakázky, včetně sociálních aspektů ve smyslu článku 70.
(
28
) – Viz rozsudek ze dne 30. ledna 2020, Tim (C‑395/18, EU:C:2020:58, bod 38).
(
29
) – V tomto ohledu viz rozsudek ze dne 4. prosince 2003, EVN a Wienstrom (C‑448/01, EU:C:2003:651, bod 37).
(
30
) – Rozsudek ze dne 26. září 2000, Komise v. Francie (C‑225/98, EU:C:2000:494, body 49 a 50).
(
31
) – Rozsudek ze dne 10. května 2012, Komise v. Nizozemsko (C‑368/10, EU:C:2012:284, bod 85).
(
32
) – Jako příklad viz sociální cíle, které mohou veřejní zadavatelé sledovat prostřednictvím veřejných zakázek, uvedené v publikaci Komise „Making socially responsible public procurement work“ citované v poznámce pod čarou 3 výše.
(
33
) – Rozsudek ze dne 10. května 2012, Komise v. Nizozemsko (C‑368/10, EU:C:2012:284, bod 85
in fine).
(
34
) – Směrnice sama ostatně jako příklady sociálních aspektů uvádí kritéria týkající se osob pověřených plněním zakázky za účelem určení ekonomicky nejvýhodnější nabídky. Viz body 93 a 94 odůvodnění a čl. 67 odst. 2 písm. b).
(
35
) – Viz čl. 67 odst. 2 a 3 směrnice 2014/24 a především rozsudek ze dne 17. září 2002, Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495 bod 64).
(
36
) – Viz čl. 67 odst. 4 a bod 92 odůvodnění směrnice 2014/24 a rozsudek ze dne 20. září 2018, Montte (C‑546/16, EU:C:2018:752, bod 31 a citovaná judikatura).
(
37
) – Viz příloha V část C bod 18 směrnice 2014/24 a především rozsudek ze dne 17. září 2002, Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, bod 64).
(
38
) – Viz čl. 67 odst. 5 směrnice 2014/24.
(
39
) – Rozsudek ze dne 18. října 2001, SIAC Construction (C‑19/00, EU:C:2001:553, bod 42).
(
40
) – Viz článek 18 směrnice 2014/24 a především rozsudek ze dne 17. září 2002, Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, bod 64).
(
41
) – Bod 90 odůvodnění směrnice 2014/24.
(
42
) – Obdobně viz rozsudek ze dne 17. září 2002, Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, bod 64).
(
43
) – Viz bod 114 odůvodnění směrnice 2014/24 a bod 27 výše.
(
44
) – V této souvislosti čl. 145 odst. 2 ZVZ stanoví řadu cílů, na které se vztahují sociální charakteristiky zakázky, mezi nimiž je i zlepšení pracovních a mzdových podmínek.
(
45
) – V tomto ohledu viz oznámení Komise C(2021) 3573 final, citované v poznámce pod čarou 3 výše, s. 39.
(
46
) – Viz stanovisko generální advokátky L. Medina ve věci ASADE (C‑436/20, EU:C:2022:77, bod 53 a citovaná judikatura).
(
47
) – Obdobně viz rozsudek ze dne 10. května 2012, Komise v. Nizozemsko (C‑368/10, EU:C:2012:284, bod 91).
(
48
) – Komise uvádí, že v rámci předmětné zakázky má sporné kritérium váhu 27 % z celkového počtu přidělených bodů (40 bodů ze 145 bodů), zatímco finanční nabídka a technická nabídka mají maximálně 15, resp. 45 bodů. Analýza přílohy I zadávací dokumentace však nepotvrzuje, že celkový počet přidělených bodů je 145. Z tohoto dokumentu vyplývá, že spornému kritériu je přiděleno 40 bodů, technické nabídce 45 bodů a finanční nabídce 15 bodů, což činí celkem 100 bodů. Vysvětlující text (na straně 45) k finančnímu kritériu však uvádí, že tomuto kritériu je přiděleno 55 bodů.
(
49
) – Viz oznámení Komise C(2021) 3573 final, citované v poznámce pod čarou 3 výše, s. 52.
(
50
) – Rozsudek ze dne 4. prosince 2003, EVN a Wienstrom (C‑448/01, EU:C:2003:651, body 42 a 43).
(
51
) – Rozsudek ze dne 17. listopadu 2022, Antea Polska a další (C‑54/21, EU:C:2022:888, bod 92).
(
52
) – V tomto smyslu viz mimo jiné rozsudek ze dne 13. června 2024, BibMedia (C‑737/22, EU:C:2024:495, bod 30 a citovaná judikatura). Pokud jde o uplatnění zásady rovného zacházení v kontextu článku 76 směrnice 2014/24, viz rozsudek ASADE, body 86 a násl.
(
53
) – Rozsudek ze dne 6. října 2021, Conacee (C‑598/19, EU:C:2021:810, bod 36 a citovaná judikatura).
(
54
) – Viz bod 2 odůvodnění směrnice 2014/24.
(
55
) – V tomto smyslu viz bod 83 odůvodnění směrnice 2014/24.
(
56
) – V tomto ohledu viz rozsudek ze dne 15. prosince 2022, TimePartner Personalmanagement (C‑311/21, EU:C:2022:983, body 71 až 74 a citovaná judikatura).