62024CJ0367
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (osmého senátu)
10. července 2025 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Elektronické komunikace – Nařízení (EU) 2015/2120 – Opatření týkající se přístupu k otevřenému internetu – Článek 3 odst. 3 – Povinnost poskytovatelů služeb přístupu k internetu nakládat s provozem stejně a bez diskriminace, omezení nebo narušování – Možnost těchto poskytovatelů zavést opatření přiměřeného řízení provozu – Tarifní varianta zahrnující omezení šířky pásma pro streaming videí“
Ve věci C‑367/24,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Nejvyšší kasační a soudní dvůr, Rumunsko) ze dne 4. dubna 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 23. května 2024, v řízení
Autoritatea Naţională pentru Administrare şi Reglementare în Comunicaţii
proti
Telekom România Mobile Communications,
SOUDNÍ DVŮR (osmý senát),
ve složení: S. Rodin, předseda senátu, O. Spineanu-Matei a N. Fenger (zpravodaj), soudci,
generální advokát: A. Rantos,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za Autoritatea Naţională pentru Administrare şi Reglementare în Comunicaţii: M.-R. Rudnic, A. Vasile a V. Ş. Zgonea, jako zmocněnci,
–
za Telekom România Mobile Communications: I. A. Hrisafi-Josan, avocată,
–
za rumunskou vládu: R. Antonie, E. Gane a M. Chicu, jako zmocněnkyně,
–
za německou vládu: J. Möller a R. Kanitz, jako zmocněnci,
–
za maďarskou vládu: D. Csoknyai a Z. Fehér, jako zmocněnci,
–
za Evropskou komisi: G. Conte, O. Gariazzo a E. A. Stamate, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2120 ze dne 25. listopadu 2015, kterým se stanoví opatření týkající se přístupu k otevřenému internetu a mění směrnice 2002/22/ES o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací a nařízení (EU) č. 531/2012 o roamingu ve veřejných mobilních komunikačních sítích v Unii (Úř. věst. 2015, L 310, s. 1).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Autoritatea Națională pentru Administrare și Reglementare în Comunicații (Národní úřad pro správu a regulaci komunikací, Rumunsko) (dále jen „ANCOM“) a společností Telekom România Mobile Communications S.A. ve věci rozhodnutí, kterým uvedený úřad určil neslučitelnost tarifní varianty navržené touto společností s povinnostmi vyplývajícími z unijního práva a uložil této společnosti, aby ukončila jakékoli diskriminační zacházení se streamovanými videi ve vztahu k ostatním kategoriím provozu.
Právní rámec
3
Body 6 až 9, 11 a 15 odůvodnění nařízení 2015/2120 uvádějí:
„(6)
Koncoví uživatelé by měli mít právo na přístup k informacím, svobodné šíření informací a obsahu a právo bez diskriminace využívat a poskytovat aplikace a služby prostřednictvím své služby přístupu k internetu. […]
(7)
Za účelem výkonu svých práv na přístup k informacím a obsahu a jejich šíření a na využívání a poskytování aplikací a služeb podle svého vlastního výběru by měli mít koncoví uživatelé možnost se dohodnout s poskytovateli služeb přístupu k internetu na tarifech za konkrétní objemy dat a rychlosti služeb přístupu k internetu. Tyto dohody, jakož i jakékoli obchodní praktiky poskytovatelů služeb přístupu k internetu, by neměly omezovat výkon těchto práv a obcházet tak ustanovení tohoto nařízení týkající se zajištění přístupu k otevřenému internetu. Vnitrostátní regulační a jiné příslušné orgány by měly mít pravomoc zasahovat v případě dohod či obchodních praktik, které z důvodu svého rozsahu vedou k situacím, v nichž je možnost volby pro koncové uživatele v praxi podstatně omezena. Za tímto účelem by posouzení dohod a obchodních praktik mělo mimo jiné zohledňovat postavení každého z těchto poskytovatelů služeb přístupu k internetu na trhu, jakož i postavení dotčených poskytovatelů obsahu, aplikací a služeb. Po vnitrostátních regulačních a jiných příslušných orgánech by mělo být požadováno, aby v rámci svých dohledových a vymáhacích pravomocí zasahovaly v případech, kdy by dohody či obchodní praktiky znamenaly ohrožení podstaty práv koncových uživatelů.
(8)
Při poskytování služeb přístupu k internetu by měli poskytovatelé těchto služeb nakládat s veškerým provozem stejně, bez diskriminace, omezení či narušování, nezávisle na odesílateli, příjemci, obsahu, aplikaci, službě nebo koncovém zařízení. V souladu s obecnými zásadami práva Unie a ustálenou judikaturou by s provozem ve srovnatelných situacích nemělo být nakládáno rozdílně a s provozem v rozdílných situacích by nemělo být nakládáno stejně, s výjimkou případů, kdy je takové nakládání objektivně odůvodněno.
(9)
Účelem přiměřeného řízení provozu je přispět k účinnému využívání síťových zdrojů a k optimalizaci celkové kvality přenosu v reakci na objektivně různé požadavky jednotlivých kategorií provozu na technickou kvalitu služeb, a tedy kvalitu přenášeného obsahu, aplikací a služeb. Opatření přiměřeného řízení provozu uplatňovaná poskytovateli služeb přístupu k internetu by měla být transparentní, nediskriminační a přiměřená a neměla by být založena na obchodních cílech. Požadavek nediskriminačních opatření řízení provozu nebrání poskytovatelům služeb přístupu k internetu zavést za účelem optimalizace celkové kvality přenosu opatření řízení provozu rozlišující mezi objektivně odlišnými kategoriemi provozu. Jakékoli takovéto rozlišování by za účelem optimalizace celkové kvality a přínosu pro uživatele mělo být povoleno pouze na základě objektivně odlišných požadavků na technickou kvalitu služeb (například pokud jde o prodlevu, kolísání kvality přenosu (‚jitter‘), ztrátovost paketů a šířku pásma) jednotlivých kategorií provozu, a nikoli na základě obchodních cílů. Takováto rozlišující opatření by měla být přiměřená účelu celkové optimalizace kvality a měla by s rovnocennými druhy provozu nakládat stejně. Tato opatření by neměla být uplatňována déle, než je nezbytné.
[…]
(11)
Jakékoli postupy řízení provozu jdoucí nad rámec takovýchto opatření přiměřeného řízení provozu tím, že blokují, zpomalují, mění, omezují, ruší, zhoršují či diskriminují konkrétní obsah, aplikace nebo služby či konkrétní kategorie obsahu, aplikací nebo služeb, by měly být zakázány s výhradou odůvodněných a přesně vymezených výjimek stanovených v tomto nařízení. Tyto výjimky by měly být vykládány restriktivně a měly by se na ně vztahovat požadavky proporcionality. Konkrétní obsah, aplikace a služby, jakož i jejich konkrétní kategorie, by měly být chráněny, protože jejich blokování či jiná omezující opatření, která nespadají pod odůvodněné výjimky, by měla nepříznivý dopad na možnost volby pro koncové uživatele a možné inovace. […]
[…]
(15)
[…] by mohla být opatření jdoucí nad rámec opatření přiměřeného řízení provozu rovněž nezbytná, aby se zabránilo hrozícímu přetížení sítě, tedy v situacích, kdy má k přetížení právě dojít, a aby se zmírnily účinky přetížení sítě, pokud k takovému přetížení dochází pouze dočasně či za výjimečných okolností. Zásada proporcionality vyžaduje, aby opatření řízení provozu založená na této výjimce nakládala s rovnocennými kategoriemi provozu stejně. Za dočasné přetížení by se měly považovat konkrétní krátkodobé situace, kdy náhlý nárůst počtu uživatelů nad rámec pravidelných uživatelů nebo náhlý nárůst poptávky po určitém obsahu, aplikacích či službách mohou překročit přenosovou kapacitu některých prvků sítě, a zpomalit tak reakce zbytku sítě. […] Za výjimečné přetížení by se měly považovat nepředvídatelné a nevyhnutelné situace přetížení mobilních i pevných sítí. […] Nutnost uplatnit opatření řízení provozu jdoucí nad rámec opatření přiměřeného řízení provozu s cílem předejít dočasnému či výjimečnému přetížení sítě či zmírnit jeho účinky by neměla poskytovatelům služeb přístupu k internetu umožňovat obcházení obecného zákazu blokovat, zpomalovat, měnit, omezovat, narušovat, zhoršovat či diskriminovat konkrétní obsah, aplikace či služby nebo jejich konkrétní kategorie. Tato výjimka by se neměla vztahovat na opakovaná a dlouhodobější přetížení sítě, která nejsou výjimečná ani dočasná. Taková přetížení by se měla řešit spíše rozšířením kapacity sítě.“
4
V článku 1 tohoto nařízení, nadepsaném „Předmět a oblast působnosti“, je v odstavci 1 stanoveno:
„Toto nařízení stanoví společná pravidla pro zajištění rovného a nediskriminačního nakládání s provozem při poskytování služeb přístupu k internetu a zajištění souvisejících práv koncových uživatelů.“
5
Článek 3 odst. 1 až 3 uvedeného nařízení stanoví:
„1.   Koncoví uživatelé mají právo na přístup k informacím a obsahu a jejich šíření, využívání a poskytování aplikací a služeb a využívání koncového zařízení podle svého vlastního výběru bez ohledu na polohu koncového uživatele nebo poskytovatele či polohu, původ nebo určení dané informace, obsahu, aplikace nebo služby, a to prostřednictvím své služby přístupu k internetu.
[…]
2.   Dohody mezi poskytovateli služeb přístupu k internetu a koncovými uživateli o obchodních a technických podmínkách a vlastnostech služeb přístupu k internetu, jako je cena, objem dat nebo rychlost, a veškeré obchodní praktiky poskytovatelů služeb přístupu k internetu neomezují výkon práv koncových uživatelů stanovených v odstavci 1.
3.   Poskytovatelé služeb přístupu k internetu nakládají při poskytování služeb přístupu k internetu s veškerým provozem stejně, bez diskriminace, omezení nebo narušování a bez ohledu na odesílatele a příjemce, na obsah, ke kterému se přistupuje nebo který se šíří, na používané či poskytované aplikace nebo služby nebo na použité koncové zařízení.
První pododstavec nebrání poskytovatelům služeb přístupu k internetu v zavádění opatření přiměřeného řízení provozu. Aby mohla být tato opatření považována za přiměřená, musí být transparentní, nediskriminační a přiměřená, a nesmí být založena na obchodních cílech, nýbrž na objektivně odlišných požadavcích určitých kategorií provozu na technickou kvalitu služeb. Tato opatření nesmí sledovat konkrétní obsah a nesmí být uplatňována po dobu delší, než je nezbytné.
Poskytovatelé služeb přístupu k internetu nesmějí provádět opatření řízení provozu, která jdou nad rámec opatření stanovených v druhém pododstavci, a zejména nesmějí blokovat, zpomalovat, měnit, omezovat, narušovat, zhoršovat nebo diskriminovat konkrétní obsah, aplikace nebo služby nebo jejich konkrétní kategorie, s výjimkou případů, kdy je to nezbytné, a pouze na nezbytně nutnou dobu za účelem:
a)
dodržovat legislativní akty […];
b)
zachování integrity a bezpečnosti sítě […];
c)
zabránění hrozícímu přetížení sítě a zmírnění účinků výjimečného nebo dočasného přetížení sítě za předpokladu, že se s rovnocennými kategoriemi provozu nakládá stejně.“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
6
Společnost Telekom România Mobile Communications je podnikem působícím v odvětví telekomunikací.
7
Od 15. října 2017 společnost Telekom România Mobile Communications v rámci služby přístupu k internetu nabízené v rámci některých mobilních předplatných a od 13. listopadu 2017 pro některé nabídky předplacených karet nabízela variantu nazvanou „Bonus Net Nelimitat“ („bonus neomezený Internet“).
8
Základní sazba za toto předplatné nebo tyto karty zahrnuje měsíční objem dat, který lze použít pro přístup k jakémukoli druhu provozu, včetně streamovaných videí, s rychlostí až 150 megabitů za sekundu. Aktivace „bonusu neomezený internet“ dotyčným zákazníkem znamená kromě přístupu k neomezenému objemu dat, jejichž použití není do této základní sazby započítáno, i omezení rychlosti přenosu streamingu na nejvýš 1,5 megabitů za sekundu. Toto omezení zase vede ke snížení rozlišení videí. V případě desaktivace tohoto bonusu dotyčným zákazníkem mají všechny kategorie provozu počáteční rychlost, ale použitý měsíční objem dat se odečte od objemu sjednaného v uvedeném tarifu nebo je účtován.
9
V rozhodnutí ze dne 8. srpna 2018 měl ANCOM za to, že tarifní varianta „bonus neomezený internet“ zavádí opatření řízení provozu, které je neslučitelné s čl. 3 odst. 3 nařízení 2015/2120, a že společnost Telekom România Mobile Communications ji musí přestat uplatňovat. Podle tohoto rozhodnutí bylo s různými druhy provozu bez objektivního odůvodnění zacházeno rozdílně, jelikož streaming videí byl diskriminován omezením maximální rychlosti spojené s tímto typem provozu, a sice 1,5 megabitů za sekundu, kdežto rychlost spojená s jinými druhy provozu mohla dosáhnout až 150 megabitů za sekundu. Toto omezení rychlosti spojené s určitou kategorií provozu přitom není založeno na technických požadavcích ve smyslu čl. 3 odst. 3 druhého pododstavce tohoto nařízení a uvedené omezení se nemůže spadat pod žádnou z kategorií výjimek stanovených v čl. 3 odst. 3 třetím pododstavci uvedeného nařízení.
10
Rozsudkem ze dne 26. května 2021 Curtea de Apel București (odvolací soud v Bukurešti, Rumunsko) vyhověl žalobě na neplatnost, kterou proti uvedenému rozhodnutí podala společnost Telekom România Mobile Communications. Tento soud v podstatě rozhodl, že streamovaná videa představují kategorii provozu, která je objektivně odlišná od ostatních kategorií provozu, a že tarifní varianta „bonus neomezeného internetu“ je opatřením řízení provozu, které je transparentní, nediskriminační, přiměřené, dočasné a založené na technických požadavcích na kvalitu služeb určitých objektivně odlišných specifických kategorií provozu, a nikoli na obchodních cílech.
11
ANCOM podal proti tomuto rozsudku kasační opravný prostředek k Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Nejvyšší kasační a soudní dvůr, Rumunsko), který je předkládajícím soudem.
12
Tento soud má za to, že rozsudky ze dne 15. září 2020, Telenor Magyarország (C‑807/18 a C‑39/19, EU:C:2020:708), ze dne 2. září 2021, Vodafone (C‑854/19, EU:C:2021:675), ze dne 2. září 2021, Vodafone (C‑5/20, EU:C:2021:676), a ze dne 2. září 2021, Telekom Deutschland (C‑34/20, EU:C:2021:677), již poskytují dostatek informací k otázkám vzneseným společností Telekom România Mobile Communications týkajícím se výkladu článku 3 odst. 2 nařízení 2015/2120 ve spojení s bodem 7 jeho odůvodnění a vztahu mezi tímto ustanovením a čl. 3 odst. 3 tohoto nařízení.
13
Uvedený soud nicméně uvádí, že musí zaprvé určit, zda rozdílné zacházení, které společnost Telekom România Mobile Communications uplatňovala při aktivaci „bonusu neomezeného internetu“, mezi streamovanými videi a jinými kategoriemi provozu představuje nerovné zacházení ve smyslu čl. 3 odst. 3 prvního pododstavce nařízení 2015/2120. Zadruhé si předkládající soud klade otázku, zda v souladu s čl. 3 odst. 3 druhým pododstavcem tohoto nařízení ve spojení s bodem 9 odůvodnění tohoto nařízení je řízení provozu prováděné společností Telekom România Mobile Communications v rámci této aktivace přiměřeným opatřením řízení provozu. Zatřetí si tento soud klade otázku, zda se na takové řídicí opatření může vztahovat výjimka stanovená v čl. 3 odst. 3 třetím pododstavci písm. c) uvedeného nařízení, která se týká nutnosti zabránit dočasnému přetížení, jelikož zahrnuje omezení rychlosti spojené s konkrétní kategorií provozu a snížení rozlišení obsahu videí na maximálně 480p.
14
Uvedený soud má za to, že situace, o kterou jde ve věci v původním řízení, se liší od situací, o které šlo ve věcech, v nichž byly vydány rozsudky uvedené v bodě 12 tohoto rozsudku. Posledně zmíněné věci se totiž týkaly tarifních variant, které diskriminovaly různé poskytovatele obsahu tím, že zvýhodňovaly partnery dotčeného telekomunikačního podniku nebo omezovaly rychlost provozu pro aplikace nebo služby, které nebyly zahrnuty do dotčené tarifní nabídky, kdežto v projednávané věci se dotčené rozdílné zacházení uskutečňuje bez ohledu na poskytovatele služeb streamování videí, tedy bez ohledu na to, zda jsou partnery společnosti Telekom România Mobile Communication, či nikoli.
15
Za těchto podmínek se Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Nejvyšší kasační a soudní dvůr) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Musí být článek 3 nařízení [2015/2120] vykládán v tom smyslu, že tarifní varianta nabízená telekomunikačním podnikem, která umožňuje koncovým zákazníkům, kteří ji přijali, využívat všechny služby streamingu videí zdarma bez ohledu na poskytovatele, od nichž pocházejí, a nezávisle na tom, zda mají postavení partnerských poskytovatelů obsahu telekomunikačního podniku, aniž by byl objem dat spotřebovaný při využívání těchto služeb zahrnut do objemu dat garantovaného měsíčně mobilním tarifem, ale s omezením šířky pásma pro tento druh obsahu, je slučitelná s povinnostmi vyplývajícími z tohoto ustanovení?“
K předběžné otázce
16
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda musí být článek 3 nařízení 2015/2120 vykládán v tom smyslu, že brání možnosti neomezeného přístupu k internetu, kterou nabízí poskytovatel služeb přístupu k internetu svým zákazníkům, bez dodatečných poplatků a v případě, že je aktivována umožňuje těmto zákazníkům využívat služby streamingu videí, aniž jsou takto použitá data odečtena od objemu dat obsaženého v základním měsíčním paušálním tarifu, ale omezuje šířku pásma uplatňovanou na tento obsah, bez ohledu na provozovatele vysílání nebo poskytovatele, ve srovnání se šířkou uplatňovanou na jiné kategorie provozu, zatímco v případě, že uvedení zákazníci tuto možnost neaktivují, má veškerý provoz, včetně streamovaných videí, stejnou úroveň šířky pásma, avšak objem použitých dat je odečten od objemu upsaného týmiž zákazníky.
17
Cílem jednotlivých ustanovení článku 3 nařízení 2015/2120 je, jak vyplývá z jeho článku 1, zajistit rovné a nediskriminační nakládání s provozem při poskytování služeb přístupu k internetu, jakož i související práva koncových uživatelů (rozsudky ze dne 15. září 2020, Telenor Magyarország, C‑807/18 a C‑39/19, EU:C:2020:708, bod 27, a ze dne 2. září 2021, Telekom Deutschland, C‑34/20, EU:C:2021:677, bod 24).
18
Článek 3 odst. 1 nařízení 2015/2120 ve spojení s bodem 6 odůvodnění tohoto nařízení uvádí práva koncových uživatelů, včetně práva na přístup k informacím a obsahu a na jejich šíření, jakož i práva na využívání a poskytování aplikací a služeb. Podle tohoto čl. 3 odst. 2 nesmí být výkon těchto práv omezen dohodami uzavřenými mezi poskytovateli služeb přístupu k internetu a koncovými uživateli nebo obchodními praktikami těchto poskytovatelů.
19
Pokud jde o čl. 3 odst. 3 uvedeného nařízení, je nejprve nutno připomenout, že v prvním pododstavci tohoto ustanovení, vykládaném ve spojení s bodem 8 odůvodnění tohoto nařízení, je poskytovatelům služeb přístupu k internetu uložena obecná povinnost nakládat s provozem stejně, bez diskriminace, omezení nebo narušování provozu, kterou v žádném případě nelze porušovat prostřednictvím obchodních praktik těchto poskytovatelů nebo dohod, které uzavírají s koncovými uživateli (rozsudek ze dne 15. září 2020, Telenor Magyarország, C‑807/18 a C‑39/19, EU:C:2020:708, bod 47).
20
Z druhého pododstavce uvedeného čl. 3 odst. 3, jakož i z bodu 9 odůvodnění nařízení 2015/2120, v jehož světle je třeba tento pododstavec vykládat, dále vyplývá, že ačkoliv poskytovatelé služeb přístupu k internetu musí tuto obecnou povinnost dodržovat, i nadále mají možnost přijímat opatření přiměřeného řízení provozu. Tato možnost je nicméně podmíněna mimo jiné tím, že taková opatření nesmí být uplatňována po dobu delší, než je nezbytné, a musí být založena na „objektivně odlišných požadavcích určitých kategorií provozu na technickou kvalitu služeb“, a ne na „obchodních cílech“ (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. září 2020, Telenor Magyarország, C‑807/18 a C‑39/19, EU:C:2020:708, bod 48).
21
Ze třetího pododstavce uvedeného čl. 3 odst. 3 konečně vyplývá, že opatření spočívající v blokování, zpomalování, změně, omezování, narušování, zhoršování nebo diskriminování mimo jiné konkrétního obsahu nebo konkrétních aplikací nebo služeb, nebyla-li přijata na určitou dobu a nejsou nezbytná k tomu, aby poskytovateli služeb přístupu k internetu umožnila dodržet určitou povinnost plynoucí z právního předpisu nebo zachovat integritu a bezpečnost sítě nebo zabránit jejímu přetížení či toto přetížení napravit, nelze považovat za přiměřená ve smyslu druhého pododstavce tohoto ustanovení, a je proto třeba mít za to, že jsou jako taková s tímto ustanovením neslučitelná (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. září 2020, Telenor Magyarország, C‑807/18 a C‑39/19, EU:C:2020:708, bod 49).
22
S ohledem na tyto skutečnosti je třeba uvést, že cílem obecné povinnosti stanovené v prvním pododstavci článku 3 odst. 3 nařízení 2015/2120 není pouze zajistit, aby se poskytovatelé služeb přístupu k internetu zdrželi zavádění opatření, která vedou k diskriminaci mezi různými vysílacími stanicemi nebo poskytovateli obsahu, aplikací nebo služeb, ale v širším smyslu zajistit, aby bylo s veškerým prohlíženým nebo šířeným obsahem a se všemi aplikacemi nebo službami používanými nebo poskytovanými prostřednictvím služby přístupu k internetu zacházeno stejně.
23
Pouhá okolnost, že cílem opatření uplatňovaného poskytovatelem služeb přístupu k internetu není zaručit určitým provozovatelům nebo poskytovatelům obsahů, aplikací nebo služeb, kteří jsou jeho partnery, zacházení odlišné od zacházení s jinými provozovateli vysílání nebo poskytovateli obsahů, aplikací nebo služeb, kteří jeho partnery nejsou, tudíž neumožňuje bez dalšího dospět k závěru, že tato obecná povinnost byla dodržena.
24
Z toho vyplývá, že opatření, které omezuje šířku pásma, jež se v případě aktivace tarifní varianty použije na streamovaná videa, ve srovnání s šířkou pásma, která se použije na jiné kategorie provozu, ačkoli v případě deaktivace této varianty využívá veškerý internetový provoz, včetně streamovaných videí, stejné úrovně šířky pásma, představuje rozlišování v rámci provozu, které může porušovat uvedenou obecnou povinnost.
25
Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že takové rozdílné zacházení nelze odůvodnit na základě smluvní svobody přiznané v čl. 3 odst. 2 nařízení 2015/2120, a to ani prostřednictvím dohod uzavřených mezi poskytovateli služeb přístupu k internetu a takovými koncovými uživateli, jako jsou spotřebitelé, nebo obchodních praktik, jejichž cílem je uspokojit poptávku dotyčného zákazníka (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 15. září 2020, Telenor Magyarország, C‑807/18 a C‑39/19, EU:C:2020:708, body 36 a 47, a ze dne 2. září 2021, Telekom Deutschland, C‑34/20, EU:C:2021:677, body 26 a 32).
26
Naproti tomu, jak vyplývá z čl. 3 odst. 3 druhého pododstavce tohoto nařízení, opatření rozlišující mezi objektivně odlišnými kategoriemi provozu může být zavedeno, pokud splňuje podmínky k tomu, aby mohlo být kvalifikováno jako „opatření přiměřeného řízení provozu“ ve smyslu tohoto ustanovení. Nejsou-li tyto podmínky splněny, může být takové opatření rovněž zavedeno, pokud spadá pod jednu ze tří výjimek taxativně vyjmenovaných v čl. 3 odst. 3 třetím pododstavci uvedeného nařízení, v projednávané věci pod výjimku stanovenou v písm. c) posledně uvedeného ustanovení.
27
Pokud jde zaprvé o čl. 3 odst. 3 druhý pododstavec nařízení 2015/2120, z tohoto ustanovení vykládaného ve spojení s bodem 9 odůvodnění uvedeného nařízení vyplývá, že poskytovatelé služeb přístupu k internetu mohou zavést opatření řízení provozu, která zahrnují rozlišení mezi určitými kategoriemi provozu, zejména za předpokladu, že cílem těchto opatření je optimalizovat celkovou kvalitu přenosu a zkušenosti uživatelů a jsou založena na objektivních rozdílech mezi technickými požadavky na kvalitu služeb specifickými pro tyto kategorie, a nikoli na obchodních cílech.
28
Opatření řízení provozu může být považováno za opatření založené na takovýchto objektivních rozdílech pouze, pokud technické podmínky, které toto opatření uplatňuje na určitou kategorii provozu, odpovídají technickým požadavkům na kvalitu služeb, které jsou vlastní této zvláštní kategorii provozu.
29
Naproti tomu je třeba za opatření založené na „obchodních cílech“ ve smyslu čl. 3 odst. 3 druhého pododstavce nařízení 2015/2120 považovat každé opatření poskytovatele služeb přístupu k internetu vůči jakémukoli koncovému uživateli, které vede, aniž je založeno na takových objektivních rozdílech, k tomu, že s obsahem, aplikacemi nebo službami nabízenými různými poskytovateli obsahu, aplikací nebo služeb není zacházeno stejně a bez diskriminace (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. září 2020, Telenor Magyarország, C‑807/18 a C‑39/19, EU:C:2020:708, bod 48). Na takových obchodních cílech se zejména zakládá opatření, které zahrnuje rozlišování v rámci provozu, které poskytovatel služeb přístupu k internetu odůvodňuje existencí prostého rozdílu mezi kategoriemi provozu, avšak účel tohoto opatření s tímto rozdílem nesouvisí.
30
Totéž platí pro opatření, které nerozlišuje pouze mezi různými kategoriemi provozu při aktivaci tarifní varianty, ale které zachází se stejnou kategorií provozu rozdílně v závislosti na ceně placené koncovým uživatelem za určitý objem dat.
31
Z toho vyplývá, že taková tarifní varianta, jako je varianta ve věci v původním řízení, která omezuje šířku pásma uplatňovanou na streamovaná videa ve srovnání s šířkou platnou pro jiné kategorie provozu, zatímco v případě deaktivace této varianty se stejná úroveň šířky pásma použije na veškerý provoz, včetně streamovaných videí, rozlišuje v rámci internetového provozu na základě obchodních cílů. To platí tím spíše, že není tvrzeno, že šíření a přehrávání streamovaných videí vyžaduje omezení šířky pásma za účelem optimalizace celkové kvality přenosu, jakož i zkušeností uživatelů. Naopak, jak vyplývá ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, takové omezení omezuje rozlišení obsahu videí, a tedy jejich kvalitu.
32
Kromě toho, pokud taková varianta ponechává na uvážení dotčených zákazníků poskytovatele služeb přístupu k internetu volbu její aktivace a deaktivace, což tomuto poskytovateli brání v tom, aby kontroloval skutečnou dobu uplatňování opatření řízení provozu, které zavedl, nelze mít za to, že toto opatření není uplatňováno „po dobu delší, než je nezbytné“ ve smyslu čl. 3 odst. 3 druhého pododstavce nařízení 2015/2120.
33
Pokud jde zadruhé o čl. 3 odst. 3 třetí pododstavec písm. c) tohoto nařízení, je třeba konstatovat, že toto ustanovení, které jak uvádí bod 11 odůvodnění uvedeného nařízení, je třeba vykládat restriktivně, umožňuje zavedení opatření řízení provozu, která nemusí splňovat požadavky stanovené v čl. 3 odst. 3 druhém pododstavci téhož nařízení, pokud jsou tato opatření nezbytná a pouze po dobu nezbytnou k zabránění hrozícímu přetížení sítě nebo ke zmírnění účinků výjimečného nebo dočasného přetížení sítě. Vzhledem k tomu, že poskytovatel služeb přístupu k internetu nemůže kontrolovat skutečnou dobu uplatňování opatření řízení provozu, které přijal, jak je uvedeno v předchozím bodě tohoto rozsudku, nemůže být toto opatření považováno ani za omezené pouze na dobu nezbytnou k zabránění hrozícímu přetížení sítě nebo ke zmírnění účinků výjimečného nebo dočasného přetížení sítě, jak vyžaduje čl. 3 odst. 3 třetí pododstavec písm. c) nařízení 2015/2120.
34
Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že tarifní varianta, která na základě obchodních cílů přistupuje k rozlišení v rámci provozu vyplývajícího z omezení šířky pásma uplatňovaného na streamovaná videa, aniž by spadala pod některou z výjimek stanovených v uvedeném čl. 3 odst. 3 třetím pododstavci, je v rozporu s obecnou povinností rovného zacházení s provozem bez diskriminace, omezení nebo narušování, která je stanovena v uvedeném čl. 3 odst. 3 prvním pododstavci.
35
Na položenou otázku je tedy třeba odpovědět tak, že článek 3 nařízení 2015/2120 musí být vykládán v tom smyslu, že brání možnosti neomezeného přístupu k internetu, kterou nabízí poskytovatel služeb přístupu k internetu svým zákazníkům, bez dodatečných poplatků a která při aktivaci umožňuje těmto zákazníkům využívat služby streamingu videí, aniž jsou takto použitá data odečtena od objemu dat obsaženého v základním měsíčním paušálním tarifu, ale omezuje šířku pásma uplatňovanou na tyto obsahy, bez ohledu na provozovatele vysílání nebo poskytovatele, ve srovnání se šířkou uplatňovanou na jiné kategorie provozu, zatímco v případě, že uvedení zákazníci tuto možnost neaktivují, má veškerý provoz, včetně streamovaných videí, stejnou úroveň šířky pásma, avšak objem použitých dat je odečten od objemu upsaného týmiž zákazníky.
K nákladům řízení
36
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl takto:
Článek 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2120 ze dne 25. listopadu 2015, kterým se stanoví opatření týkající se přístupu k otevřenému internetu a mění směrnice 2002/22/ES o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací a nařízení (EU) č. 531/2012 o roamingu ve veřejných mobilních komunikačních sítích v Unii,
musí být vykládán v tom smyslu, že
brání možnosti neomezeného přístupu k internetu, kterou nabízí poskytovatel služeb přístupu k internetu svým zákazníkům, bez dodatečných poplatků a která při aktivaci umožňuje těmto zákazníkům využívat služby streamingu videí, aniž jsou takto použitá data odečtena od objemu dat obsaženého v základním měsíčním paušálním tarifu, ale omezuje šířku pásma uplatňovanou na tyto obsahy, bez ohledu na provozovatele vysílání nebo poskytovatele, ve srovnání se šířkou uplatňovanou na jiné kategorie provozu, zatímco v případě, že uvedení zákazníci tuto možnost neaktivují, má veškerý provoz, včetně streamovaných videí, stejnou úroveň šířky pásma, avšak objem použitých dat je odečten od objemu upsaného týmiž zákazníky.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: rumunština.