62023TJ0096_RES
Věc T‑96/23
Uniper Global Commodities SE
v.
Agentura Evropské unie pro spolupráci energetických regulačních orgánů
Rozsudek Tribunálu (třetího rozšířeného senátu) ze dne 25. června 2025
„Energetika – Vnitřní trh s elektřinou – Nařízení (EU) 2017/2195 – Rozhodnutí ACER o změně metodiky stanovování cen regulační energie – Uložení dočasného cenového omezení – Odvolání podané k odvolacímu senátu ACER – Zvláštní podmínky a náležitosti odvolání – Článek 28 odst. 1 a článek 29 nařízení (EU) č. 2019/942 – Nepřípustnost z důvodu nedostatku aktivní legitimace k podání odvolání k odvolacímu senátu – Námitka protiprávnosti – Rovnost před zákonem a účinná soudní ochrana – Nedostatek osobního dotčení – Vlastnosti nebo skutkové situace, jež nebyly uvedeny – Lhůta k podání žaloby – Neexistence omluvitelného omylu“
Soudní řízení – Návrh na zahájení řízení – Formální náležitosti – Určení předmětu sporu – Vyjádření žalobních důvodů prostřednictvím jejich podstaty, a nikoli jejich formální kvalifikací
[Statut Soudního dvora, článek 21; jednací řád Tribunálu, čl. 76 písm. d)]
(viz body 23, 25)
Námitka protiprávnosti – Incidenční charakter – Implicitní, ale jasná formulace v žalobě – Přípustnost
(Článek 277 SFEU)
(viz body 24, 26, 27)
Právo Evropské unie – Výklad – Metody – Ustanovení s jasným a přesným zněním – Povinnost zaručit užitečný účinek ustanovení
(viz body 31–34)
Právo Evropské unie – Výklad – Metody – Povinnost vykládat sekundární unijní právo v souladu se závazným pravidlem vyšší právní síly – Meze – Výklad contra legem – Nepřípustnost
(viz body 35–37, 79, 80)
Žaloba na neplatnost – Fyzické nebo právnické osoby – Nařizovací akty – Akty, které nevyžadují přijetí prováděcích opatření a bezprostředně se dotýkají žalobce – Rozhodnutí Agentury Evropské unie pro spolupráci energetických regulačních orgánů (ACER) o změně metodiky stanovení cen regulační energie – Zahrnutí
(Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2019/942)
(viz bod 42)
Žaloba na neplatnost – Fyzické nebo právnické osoby – Podmínky přípustnosti – Rozhodnutí Agentury Evropské unie pro spolupráci energetických regulačních orgánů (ACER) o změně metodiky stanovení cen regulační energie – Akt zřizující ACER, který stanoví možnost podávání interních opravných prostředků proti rozhodnutím agentury – Žaloba na neplatnost podaná proti rozhodnutí ACER bez vyčerpání interního opravného prostředku – Přípustnost – Podmínka – Žalobce, který nesplňuje podmínky aktivní legitimace k podání interního opravného prostředku – Splněná podmínka – Porušení zásad rovnosti a účinné soudní ochrany – Neexistence
(Článek 263 pátý pododstavec SFEU; Listina základních práv Evropské unie, články 20 a 41; nařízení Evropského parlamentu a Rady 2019/942, bod 34 odůvodnění a čl. 28 odst. 1 a článek 29)
(viz body 43–45, 48, 54–75)
Žaloba na neplatnost – Fyzické nebo právnické osoby – Akty, které se jich bezprostředně a osobně dotýkají – Osobní dotčení – Kritéria – Rozhodnutí Agentury Evropské unie pro spolupráci energetických regulačních orgánů (ACER) o změně metodiky stanovení cen regulační energie – Odvolání, které podal podnik, který aktivně působí na trhu dotčeném uvedeným rozhodnutím – Podnik, který neprokázal podstatný zásah do svého postavení na trhu – Nepřípustnost
(Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU)
(viz body 92–111)
Agentury Evropské unie – Agentura Evropské unie pro spolupráci energetických regulačních orgánů (ACER) – Rozhodnutí Komise – Interní odvolací řízení před odvolacím senátem – Žaloba k unijnímu soudu – Pravomoc – Přezkum legality rozhodnutí odvolacích senátů – Zohlednění toliko faktických a právních skutečností, které byly vzneseny před odvolacím senátem
(Článek 263 SFEU; nařízení Evropského parlamentu a Rady 2019/942, článek 29)
(viz body 115, 122)
Soudní řízení – Lhůty pro podání žaloby – Prekluze – Omluvitelný omyl – Pojem – Rozsah
(Článek 263 šestý pododstavec SFEU)
(viz body 128–136)
Shrnutí
Tribunál potvrdil platnost rozhodnutí odvolacího senátu Agentury Evropské unie pro spolupráci energetických regulačních orgánů (ACER), v nichž byla jako nepřípustná odmítnuta odvolání podaná dvěma společnostmi proti rozhodnutí ACER o změně metodiky stanovení ceny regulační energie. Tribunál se tímto vyjádřil zaprvé k aktivní legitimaci fyzických a právnických osob u odvolacího senátu ACER podle čl. 28 odst. 1 nařízení 2019/942 (
1
). Zadruhé Tribunál upřesnil posouzení osobního dotčení fyzických nebo právnických osob v případě rozhodnutí přijatých ACER.
Rozhodnutím ze dne 24. ledna 2020 přijala ACER na návrh provozovatelů přenosových soustav metodiku pro stanovení ceny regulační energie, v níž bylo mimo jiné stanoveno, že ceny za dodávky regulační energie nesmí být vyšší ani nižší než technický cenový limit ve výši 99999 eur za megawatthodinu (MWh).
Rozhodnutím ze dne 25. února 2022 (dále jen „původní rozhodnutí“) ACER dočasně změnila uvedenou metodiku tím, že nahradila dotčený technický cenový limit cenovým limitem ve výši přibližně 15000 eur za MWh, který se použije výhradně pro výměny regulační energie na evropských platformách PICASSO a MARI po dobu 48 měsíců od 1. července 2022.
Žalobkyně, společnosti RWE Supply & Trading GmbH a Uniper Global Commodities SE, jsou dvě dodavatelky regulační energie, které působí na německém trhu, na němž jsou provozovány evropské platformy PICASSO a MARI.
Vzhledem k tomu, že obě měly za to, že byly původním rozhodnutím poškozeny, podaly odvolání k odvolacímu senátu ACER (dále jen „odvolací senát“). Odvolací senát ve svých dvou rozhodnutích ze dne 9. prosince 2022 (dále jen „napadená rozhodnutí“) tato odvolání odmítl jako nepřípustná z důvodu nedostatku aktivní legitimace podle čl. 28 odst. 1 nařízení 2019/942.
Podle tohoto ustanovení může každá fyzická nebo právnická osoba podat odvolání proti rozhodnutí ACER, které je jí určeno, nebo proti rozhodnutí, které se jí bezprostředně a osobně dotýká. Vzhledem k tomu, že žalobkyně nebyly adresáty původního rozhodnutí, měl odvolací senát za to, že se jich toto rozhodnutí sice dotýká bezprostředně, ale nikoli osobně.
V tomto kontextu žalobkyně podaly k Tribunálu žaloby, v nichž se domáhaly zrušení napadených rozhodnutí a podpůrně i zrušení původního rozhodnutí.
Závěry Tribunálu
Na podporu své žaloby žalobkyně vytýkají odvolacímu senátu zejména to, že porušil čl. 263 čtvrtý pododstavec SFEU (
2
), když měl za to, že neměly aktivní legitimaci k podání odvolání k odvolacímu senátu proti původnímu rozhodnutí. Toto rozhodnutí je však nařizovacím aktem, který se jich bezprostředně dotýká a nevyžaduje přijetí prováděcích opatření. Proto proti němu lze podat žalobu k unijnímu soudu ve smyslu čl. 263 čtvrtého pododstavce.
Žalobkyně mají za to, že aby byl čl. 28 odst. 1 nařízení 2019/942 v souladu se zásadou účinné soudní ochrany, jež je zakotvena v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), jak je vyjádřena v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU, jakož i se zásadou rovnosti před zákonem, jež je zakotvena v článku 20 Listiny, měl být vykládán v tom smyslu, že jim umožňuje podat proti původnímu rozhodnutí odvolání k odvolacímu senátu.
Tribunál úvodem konstatuje, že tento první žalobní důvod v podstatě zahrnuje dvojí výtku, přičemž první vychází z toho, že uplatněný výklad čl. 28 odst. 1 nařízení 2019/942 není v souladu se zásadami účinné soudní ochrany a rovnosti před zákonem, jež jsou zakotveny v článcích 20 a 47 Listiny, a druhá z námitky implicitní protiprávnosti čl. 28 odst. 1 nařízení 2019/942 z důvodu nesouladu s týmiž zásadami a články Listiny.
Co se první výtky týče, podle ustálené judikatury nemůže být výsledkem výkladu ustanovení unijního práva odstranění jakéhokoli užitečného účinku jasného a přesného znění tohoto ustanovení. Pokud tedy smysl takového ustanovení jednoznačně vyplývá ze samotného znění tohoto ustanovení, nemůže se unijní soud od tohoto výkladu odchýlit.
V projednávané věci z jasného a přesného znění čl. 28 odst. 1 nařízení 2019/942 vyplývá, že žalobkyně jakožto právnické osoby, kterým není určeno původní rozhodnutí, mohou podat žalobu proti uvedenému rozhodnutí pouze tehdy, pokud se jich toto rozhodnutí dotýká nejen bezprostředně, ale i přímo osobně. I když je pravda, že takto stanovená podmínka osobního dotčení v uvedeném ustanovení musí být vykládána ve světle obecných zásad unijního práva, jak jsou zaručeny Listinou, může být uplatněn široký výklad pouze tehdy, je-li v souladu se zněním dotčeného ustanovení a nevede-li k výkladu contra legem.
Z toho vyplývá, že odvolací senát byl v napadeném rozhodnutí oprávněn k tomu, aby čl. 28 odst. 1 nařízení 2019/942 vykládal v tom smyslu, že žalobkyně jsou jakožto právnické osoby oprávněny podle tohoto ustanovení podat k odvolacímu senátu odvolání proti původnímu rozhodnutí, jen pokud prokáží, že jsou uvedeným rozhodnutím dotčeny nejen bezprostředně, ale i osobně.
Co se druhé výtky týče, Tribunál poznamenává, že podle čl. 263 pátého pododstavce SFEU platí, že akty zřizující instituce a jiné subjekty Unie mohou stanovit zvláštní podmínky a úpravy týkající se žalob podávaných fyzickými nebo právnickými osobami proti aktům těchto institucí a jiných subjektů, které vůči nim mají právní účinky.
Unijní normotvůrce tak v článcích 28 a 29 nařízení 2019/942 stanovil, že fyzické nebo právnické osoby, kterým jsou akty ACER určeny nebo jsou těmito akty bezprostředně a osobně dotčeny, musí mít z důvodu procesní ekonomie právo na odvolání k odvolacímu senátu. V tomto kontextu se unijní normotvůrce rozhodl, že mezi fyzické nebo právnické osoby, které mohou podat odvolání přímo k odvolacímu senátu, nezahrne osoby, které spadají do kategorie, na kterou se vztahuje třetí případ stanovený v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU. Posledně uvedené osoby mohou v případě, kdy ACER, jak je tomu v projednávané věci, přijme nařizovací akt, podat žalobu na neplatnost přímo k Tribunálu.
V tomto rámci Tribunál vyloučil, že by článek 29 nařízení 2019/942, který vyžaduje vyčerpání interního odvolacího řízení před tím, než lze podat žalobu k unijnímu soudu, bránil žalobkyním podat přímo k Tribunálu žalobu na neplatnost. Toto ustanovení totiž musí být vykládáno v tom smyslu, že se vztahuje pouze na kategorie fyzických nebo právnických osob, které jsou aktivně legitimovány k podání odvolání k odvolacímu senátu ve smyslu článku 28 uvedeného nařízení.
Z toho vyplývá, že na žaloby podávané fyzickými nebo právnickými osobami spadajícími do kategorie, na níž se vztahuje třetí případ uvedený v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU, se nepoužije postup spočívající v povinném vyčerpání předchozího odvolání, jenž je stanoven v článcích 28 a 29 nařízení 2019/942, a takové žaloby musí být podávány přímo k Tribunálu.
Na základě těchto úvah Tribunál v první řadě posoudil, zda rozdílné zacházení zavedené v článku 28 nařízení 2019/942 mezi kategorií fyzických nebo právnických osob, na kterou se vztahuje třetí případ uvedený v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU, a fyzickými nebo právnickými osobami, které mohou podat odvolání přímo k odvolacímu senátu a na které se vztahuje první a druhý případ uvedený v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU, je slučitelné se zásadou rovnosti před zákonem zakotvenou v článku 20 Listiny.
Tribunál úvodem připomněl, že zřízení odvolacího senátu je součástí globálního přístupu, jehož cílem je zřízení odvolacích orgánů v rámci unijních agentur, pokud jim byla svěřena rozhodovací pravomoc ohledně otázek komplexních z technického nebo vědeckého hlediska. Tyto odvolací orgány jsou vhodným prostředkem k ochraně práv dotčených stran v kontextu, kdy platí, že pokud unijní orgány disponují širokou posuzovací pravomocí, zejména v souvislosti s vysoce komplexními vědeckými a technickými skutečnostmi, musí se přezkum prováděný unijním soudem omezit na přezkum toho, zda výkon takové pravomoci není stižen zjevným pochybením či zneužitím pravomoci nebo zda tyto orgány nepřekročily zjevně meze své posuzovací pravomoci.
Tím, že článek 28 nařízení 2019/942 neumožňuje fyzickým nebo právnickým osobám, na které se vztahuje třetí případ uvedený v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU, podat odvolání k odvolacímu senátu, zavádí rozdílné zacházení mezi na jedné straně fyzickými nebo právnickými osobami, které stejně jako žalobkyně mohou, zejména pokud jde o komplexní vědecká, technická nebo hospodářská posouzení související s energetikou, využít pouze omezený přezkum rozhodnutí ACER Tribunálem, a mezi osobami, které mohou podat odvolání přímo k odvolacímu senátu, a mohou tak využít širokého přezkumu rozhodnutí ACER ve vztahu k uvedeným posouzením.
Takové rozdílné zacházení je nicméně odůvodněno různou mírou intenzity vazby jednotlivých kategorií dotčených fyzických nebo právnických osob k rozhodnutím ACER. Odvolání přímo k odvolacímu senátu jsou totiž oprávněny podat pouze takové osoby, jež jsou uvedenými rozhodnutími individualizovány, neboť jsou jejich adresáty nebo jsou těmito rozhodnutími zasaženy obdobně, jako by jim byla určena. Tak tomu naopak není v případě fyzických nebo právnických osob, které spadají do kategorie, na kterou se vztahuje třetí případ uvedený v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU.
Mimoto podle judikatury je k tomu, aby bylo možné unijnímu normotvůrci vytýkat, že porušil zásadu rovného zacházení, třeba, aby se srovnatelnými situacemi zacházel odlišně, čímž by určité osoby znevýhodnil vůči jiným osobám. Nelze mít přitom za to, že přímý přezkum aktu ACER prováděný Tribunálem znevýhodňuje fyzické nebo právnické osoby, které nemohou podat odvolání přímo k odvolacímu senátu. Tento prostředek přezkumu je totiž třeba považovat za vhodný k ochraně práv fyzických nebo právnických osob, které mají k témuž aktu méně intenzivní vazbu.
Z toho vyplývá, že unijní normotvůrce v čl. 28 odst. 1 nařízení 2019/942 zavedl odůvodněné rozdílné zacházení s fyzickými nebo právnickými osobami, které se s ohledem na rozhodnutí ACER nenacházejí ve stejné nebo srovnatelné situaci. Na tyto osoby se tudíž nevztahují tytéž zvláštní podmínky či úpravy, pokud jde o prostředky nápravy podávané proti uvedeným rozhodnutím, takže nelze mít za to, že toto rozdílné zacházení porušuje zásadu rovnosti před zákonem zakotvenou v článku 20 Listiny.
Ve druhé řadě, pokud jde o údajné porušení zásady účinné soudní ochrany a článku 47 Listiny (
3
) s ohledem na nemožnost podat odvolání k odvolacímu senátu v případě fyzických nebo právnických osob spadajících do kategorie, na kterou se vztahuje třetí případ uvedený v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU, Tribunál poznamenává, že jelikož zůstává otevřena možnost podat k Tribunálu žalobu na neplatnost, nelze mít za to, že unijní normotvůrce přijetím článků 28 a 29 nařízení 2019/942 porušil právo na účinnou soudní ochranu.
Tribunál podotýká, že případné procesní obtíže vyplývající z tohoto systému prostředků nápravy, zejména případné podávání souběžných prostředků nápravy proti týmž rozhodnutím ACER k odvolacímu senátu a Tribunálu, jakož i složitost pojmu „osobní dotčení“, od něhož se odvíjí příslušná pravomoc odvolacího senátu či Tribunálu, nemohou stačit ke konstatování, že zavedený systém prostředků nápravy je sám o sobě v rozporu se zásadou účinné soudní ochrany zaručenou článkem 47 Listiny.
Tribunál, který pokračoval v analýze žaloby, zamítl rovněž žalobní důvod vycházející z porušení čl. 28 odst. 1 nařízení 2019/942, kterého se měl dopustit odvolací senát tím, že v napadených rozhodnutích nekonstatoval, že žalobkyně byly původním rozhodnutím osobně dotčeny z důvodu vlastností, které jsou pro ně specifické a vymezují je vzhledem ke všem ostatním osobám.
Zaprvé Tribunál upřesňuje, že pro posouzení osobního dotčení žalobkyň podle čl. 28 odst. 1 nařízení 2019/942 je třeba odkázat na judikaturu unijních soudů, jež se týká druhého případu uvedeného v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU.
Zvláštní podmínky a úpravy odvolacího řízení, jež je stanoveno v nařízení 2019/942 podle čl. 263 pátého pododstavce SFEU, totiž musí být v naprostém souladu s obecným režimem stanoveným v článku 263 SFEU, pokud jde o pravomoc unijního soudu rozhodovat o žalobách, které jsou k němu podávány. Z toho vyplývá, že pokud tytéž podmínky přípustnosti existují v obecném režimu stanoveném v článku 263 SFEU a v rámci zvláštních podmínek a úpravy přijatých na základě pátého pododstavce uvedeného článku SFEU, musí být tyto podmínky v zásadě vykládány jednotně.
Zadruhé, pokud jde o vlastnosti a skutkové okolnosti, které žalobkyně uplatnily před Tribunálem, aby prokázaly své osobní dotčení, Tribunál omezil svůj přezkum na vlastnosti a skutkové okolnosti, které byly rovněž vzneseny i před odvolacím senátem a které byly předmětem přezkumu odvolacího senátu v napadených rozhodnutích. Je pravda, že je Tribunál povolán k tomu, aby ověřil legalitu těchto rozhodnutí tak, že přezkoumá použití unijního práva ze strany odvolacího senátu, zejména s ohledem na skutečnosti, které byly uvedenému senátu předloženy. Naproti tomu nemůže provádět takový přezkum s přihlédnutím ke skutečnostem, které mu byly předloženy nebo před ním byly uplatněny nově.
Ve světle těchto upřesnění Tribunál konstatuje, že pokud jde o vlastnosti nebo skutkové okolnosti, kterých se žalobkyně dovolávaly před odvolacím senátem, a sice skutečnost, že aktivně působily na německém trhu s regulační energií, a skutečnost, že byly jedněmi z největších dodavatelů na tomto trhu, a poté je rozvinuly v rámci projednávané žaloby, když tvrdily, že její postavení na tomto trhu bylo původním rozhodnutím podstatně dotčeno, žalobkyně odkazují na judikaturu unijních soudů v oblasti státních podpor a spojování podniků.
Žalobkyně se však zaprvé nemohou užitečně dovolávat této judikatury za účelem tvrzení, že jejich postavení na tomto trhu bylo uvedeným rozhodnutím podstatně dotčeno. Tato judikatura se totiž alespoň částečně opírá o existující či potenciální soutěžní vztah mezi příjemci napadeného rozhodnutí na trhu dotčeném tímto rozhodnutím a žalobkyní, jejíž postavení na tomto trhu nebo na sousedních, předcházejících či navazujících trzích je konkrétně identifikovaným způsobem uvedeným rozhodnutím negativně, a případně podstatně dotčeno.
V projednávané věci žalobkyně netvrdí a a fortiori ani neprokazují, že jsou v existujícím či možném konkurenčním vztahu s adresáty, a jak uvádí, se skutečnými příjemci původního rozhodnutí na německém trhu regulační energie, na kterém působí a který je tímto rozhodnutím dotčen.
Zadruhé vlastnosti a skutkové okolnosti, kterých se žalobkyně dovolávají, je každopádně nemohly vymezit vzhledem ke všem ostatním osobám.
Vzhledem k tomu, že žalobní důvody vznesené žalobkyněmi byly zamítnuty, Tribunál zamítl žalobu na neplatnost napadených rozhodnutí.
Pokud jde o podpůrné návrhy znějící na zrušení původního rozhodnutí, jelikož byly podány po uplynutí lhůty pro podání žaloby stanovené v čl. 263 šestém pododstavci SFEU, musí být odmítnuty jako nepřípustné. V tomto ohledu Tribunál poznamenal, že za okolností projednávané věci se žalobkyně platně nedovolávají žádného omluvitelného omylu, který by umožnil odchýlit se od povinnosti dodržet stanovenou lhůtu pro podání žaloby.
V důsledku toho Tribunál zamítl žalobu v plném rozsahu.
(
1
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/942 ze dne 5. června 2019, kterým se zřizuje Agentura Evropské unie pro spolupráci energetických regulačních orgánů (Úř. věst. 2019, L 158, s. 22),
(
2
) – V článku 263 čtvrtém pododstavci SFEU je stanoveno, že každá fyzická nebo právnická osoba může podat žalobu proti aktům, které jsou jí určeny (první případ) nebo které se jí bezprostředně a osobně dotýkají (druhý případ), jakož i proti právním aktům s obecnou působností, které se jí bezprostředně dotýkají a nevyžadují přijetí prováděcích opatření (třetí případ).
(
3
) – Jak je vyjádřena v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU.