62022CJ0312
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (šestého senátu)
12. října 2023 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Článek 56 ES – Volný pohyb kapitálu – Daň z příjmů fyzických osob – Zdanění příjmů úrokového charakteru plynoucích z dluhopisů a dluhových cenných papírů – Úroky dlužné a vyplácené nerezidentními subjekty v tuzemsku – Rozdílné zacházení v závislosti na místě usazení emitenta a subjektu, který vyplácí dotyčné úroky – Dohoda mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací, kterou se stanoví opatření rovnocenná opatřením stanoveným směrnicí 2003/48/ES – Článek 2 odst. 4 – Zdanění příjmů z úspor v podobě úrokových plateb ze švýcarského zdroje – Povinnost uplatňovat stejné daňové sazby, jaké jsou uplatňovány na podobné tuzemské příjmy“
Ve věci C‑312/22,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Supremo Tribunal Administrativo (Nejvyšší správní soud, Portugalsko) ze dne 7. dubna 2022, došlým Soudnímu dvoru dne 10. května 2022, v řízení
FL
proti
Autoridade Tributária e Aduaneira,
SOUDNÍ DVŮR (šestý senát),
ve složení: T. von Danwitz (zpravodaj), předseda senátu, P. G. Xuereb a A. Kumin, soudci,
generální advokát: P. Pikamäe,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za FL: D. Almeida a M. da Rosa Amaral, advogados,
–
za portugalskou vládu: A. de Almeida Morgado, P. Barros da Costa a A. Rodrigues, jako zmocněnci,
–
za Evropskou komisi: G. Braga da Cruz a W. Roels, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 56 ES a čl. 2 odst. 4 Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací, kterou se stanoví opatření rovnocenná opatřením stanoveným směrnicí Rady 2003/48/ES o zdanění příjmů z úspor v podobě úrokových plateb (Úř. věst. 2004, L 385, s. 30; Zvl. vyd. 09/01, s. 369, dále jen „dohoda“).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi FL a Autoridade Tributária e Aduaneira (daňový a celní úřad, Portugalsko) ve věci uložení daně z příjmů fyzických osob na příjmy úrokového charakteru plynoucí z dluhopisů a dluhových cenných papírů dlužných subjekty, které nejsou portugalskými rezidenty, a vyplacené FL v roce 2005 švýcarskou bankovní institucí.
Právní rámec
Unijní právo
3
Dohoda vstoupila v platnost dne 1. července 2005 po dokončení postupů stanovených v jejích článcích 17 a 18.
4
Článek 1 dohody, nadepsaný „Zadržení švýcarskými platebními zprostředkovateli“, stanoví:
„1.   Výplaty úroků, jež jsou ve smyslu člán[ku] 4 prováděny platebním zprostředkovatelem usazeným na území Švýcarska skutečným vlastníkům ve smyslu článku 4, kteří jsou rezidenty některého členského státu Evropské unie, dále jen ‚členský stát‘, podléhají s výhradou odstavce 2 a článku 2 zadržení z částky výplaty úroků. Sazba tohoto zadržení činí 15 % během prvních tří let ode dne použitelnosti této dohody, 20 % v následujících třech letech a v dalších letech pak 35 %.
2.   Výplaty úroků z pohledávek vystavených dlužníky, kteří jsou švýcarskými rezidenty nebo patří ke stálým provozovnám nerezidentů nacházejícím se ve Švýcarsku, jsou ze zadržení vyloučeny. Pro účely této dohody má výraz ‚stálá provozovna‘ stejný význam, jaký má podle příslušné smlouvy o zamezení dvojího zdanění mezi Švýcarskem a státem, jehož je dlužník rezidentem. Pokud taková smlouva neexistuje, rozumí se ‚stálou provozovnou‘ pevné místo podnikání, prostřednictvím něhož je podnikatelská činnost dlužníka v plném rozsahu nebo částečně uskutečňována.
[...]“
5
Článek 2 dohody, nadepsaný „Dobrovolné poskytnutí informací“, stanoví:
„1.   Švýcarsko stanoví postup, který skutečnému vlastníkovi ve smyslu článku 4 umožní vyhnout se zadržení uvedenému v článku 1 tím, že svého platebního zprostředkovatele ve Švýcarsku výslovně zmocní k předkládání informací o výplatách úroků příslušnému orgánu tohoto státu. Takové zmocnění se vztahuje na všechny výplaty úroků prováděné tímto platebním zprostředkovatelem skutečnému vlastníkovi.
2.   Platební zprostředkovatel předloží v případě svého výslovného zmocnění skutečným vlastníkem alespoň tyto informace:
[...]
3.   Příslušný švýcarský orgán předá informace uvedené v odstavci 2 příslušnému orgánu členského státu, jehož je skutečný vlastník rezidentem. [...]
4.   Jestliže se skutečný vlastník rozhodne využít tento postup dobrovolného poskytování informací nebo oznámí jiným způsobem daňovým orgánům členského státu, jehož je rezidentem, své příjmy úrokového charakteru získané od švýcarského platebního zprostředkovatele, zdaní se dotčené příjmy úrokového charakteru v daném členském státě při použití stejných sazeb, jaké jsou uplatňovány na podobné příjmy plynoucí z daného státu.“
Portugalské právo
6
Článek 22 Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Singulares (zákon o dani z příjmů fyzických osob), ve znění použitelném na spor v původním řízení (dále jen „CIRS“), stanoví:
„1.   Zdanitelným příjmem pro účely daně z příjmů fyzických osob je příjem, který vyplývá ze součtu příjmů různých kategorií dosažených každý rok po provedení odpočtů a uplatnění slev na dani stanovených v následujících oddílech.
[...]
3.   Příjmy osob povinných k dani, které nemají bydliště na portugalském území, jakož i příjmy uvedené v článcích 71 a 72 se pro účely jejich zdanění nesčítají; tím není dotčena možnost sčítání, která je v nich stanovena.“
7
Článek 71 odst. 1 a 3 CIRS stanoví:
„1.   Příjmy dosažené na portugalském území uvedené v následujících odstavcích, jakož i příjmy uvedené v čl. 101 odst. 2 písm. b), podléhají konečné srážkové dani se sazbou, která je v něm stanovena.
[...]
3.   20 % sazbou se zdaňují:
a)
úroky z vkladů na viděnou nebo termínovaných vkladů, včetně úroků z vkladových certifikátů;
b)
příjmy z dluhových cenných papírů, ať již na jméno, nebo na doručitele, a příjmy z převodů, z postoupení pohledávek, z účtů cenných papírů se zaručenou cenou nebo z jiných obdobných nebo srovnatelných operací;
[...]“
8
Článek 101 odst. 2 písm. b) CIRS stanoví:
„Pokud jde o příjmy, které jsou předmětem srážkové daně se sazbou stanovenou v článku 71, jakož i, v případě uvedeném v písmeni b), o zisky z podílů, které dluží subjekty, které nemají bydliště či sídlo na portugalském území a kterým může být platba přičtena:
[...]
b) subjekty, které vyplácejí nebo poskytují držitelům podílů s bydlištěm na portugalském území příjmy z cenných papírů dlužné subjekty, které nemají bydliště či sídlo na portugalském území a kterým může být tato platba přičtena, ať již jsou zmocněny těmito subjekty nebo těmito držiteli, nebo jednají na účet jedněch či druhých, musí odečíst částku odpovídající 20 % hrubého příjmu [...]“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
9
V roce 2005 dosáhl FL příjmů úrokového charakteru z dluhopisů a dluhových cenných papírů vyplacených švýcarskou bankovní institucí.
10
Dne 10. května 2006 předložil FL daňové přiznání k těmto příjmům úrokového charakteru. Daňovým výměrem za rok 2005 byly uvedené příjmy úrokového charakteru přičteny k ostatním příjmům FL a zdaněny daní z příjmů fyzických osob s nejvyšší progresivní sazbou ve výši 40 %.
11
Dne 31. července 2008 podal FL žádost o přezkum tohoto daňového výměru z moci úřední, která byla zamítnuta. Dne 11. ledna 2010 podal proti uvedenému daňovému výměru žalobu k Tribunal Administrativo e Fiscal de Sintra (správní a finanční soud v Sintře, Portugalsko), kterou tento soud rozsudkem ze dne 1. listopadu 2020 v plném rozsahu zamítl.
12
FL podal proti uvedenému rozsudku kasační opravný prostředek k předkládajícímu soudu, Supremo Tribunal Administrativo (Nejvyšší správní soud, Portugalsko).
13
Na podporu tohoto kasačního opravného prostředku FL nejprve tvrdí, že použitelná portugalská právní úprava narušuje volný pohyb kapitálu a volný pohyb služeb tím, že diskriminuje osoby s bydlištěm v Portugalsku podle toho, zda jimi dosahované příjmy úrokového charakteru plynou z dluhopisů a termínovaných investic vydaných subjekty usazenými v Portugalsku či jsou těmito subjekty vypláceny, nebo zda tyto příjmy úrokového charakteru plynou z dluhopisů a termínovaných investic vydaných subjekty usazenými ve třetích zemích a jsou těmito subjekty vypláceny.
14
Podle článků 22, 71 a 101 CIRS jsou totiž příjmy úrokového charakteru plynoucí od prvně uvedených subjektů zdaňovány srážkovou daní ve výši 20 %, zatímco příjmy plynoucí od druhých subjektů jsou povinně přičítány k ostatním příjmům a zdaňovány progresivní sazbou, která může dosahovat až 40 %. Vzhledem k tomu, že podle těchto právních předpisů jsou totožné příjmy předmětem rozdílného daňového zacházení podle toho, zda jejich vyplacení je, či není provedeno platebním zprostředkovatelem usazeným v Portugalsku, má přitom FL za to, že uvedené právní předpisy mohou odradit daňové poplatníky-rezidenty od investování jejich kapitálu do společností usazených v Evropské unii nebo mimo ni.
15
FL se mimoto domnívá, že portugalská právní úprava je v rozporu s ustanoveními směrnice 2003/48 a ustanoveními dohody, která stanoví rovnocenná opatření, jelikož tyto právní předpisy zdaňují příjmy, které mu byly vyplaceny švýcarskými bankovními institucemi, více, než kdyby tyto příjmy byly vypláceny portugalskými bankovními institucemi, přestože řádně plní své daňové povinnosti v Portugalsku a umožnil výměnu informací mezi tímto členským státem a švýcarskými orgány.
16
Předkládající soud si proto klade otázku, zda je uvedená právní úprava slučitelná s pravidly Unie týkajícími se volného pohybu kapitálu, zejména s článkem 56 ES ve spojení s čl. 2 odst. 4 dohody.
17
Za těchto podmínek se Supremo Tribunal Administrativo (Nejvyšší správní soud) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Je slučitelné s unijním právem, aby příjmy úrokového charakteru plynoucí z dluhopisů a dluhových cenných papírů a vyplacené žalobci [v původním řízení] švýcarskou bankou-nerezidentem [na portugalském území] v roce 2005 byly připočítány k příjmům, a byly tak zdaněny stejnou sazbou [daně z příjmů fyzických osob] jako ostatní příjmy, s tím výsledkem, že jsou zdaněny mnohem vyšší sazbou, než jaká by se uplatnila (srážková daň), kdyby tyto příjmy vyplácela banka usazená v tuzemsku?“
K předběžné otázce
18
Podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda článek 56 ES a čl. 2 odst. 4 dohody musí být vykládány v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, která podrobuje příjmy úrokového charakteru plynoucí daňovým poplatníkům tohoto členského státu progresivní sazbě daně, která může dosahovat až 40 %, pokud tyto příjmy úrokového charakteru plynou z dluhopisů a dluhových cenných papírů vydaných subjektem jiného členského státu nebo třetího státu, jako je Švýcarská konfederace, a jsou takovým subjektem vypláceny, zatímco v případě, že uvedené příjmy úrokového charakteru plynou z dluhopisů a dluhových cenných papírů vydaných subjektem členského státu jejich bydliště a jsou takovým subjektem vypláceny, jsou zdaněny nižší srážkovou daní ve výši 20 %.
K volnému pohybu kapitálu
19
Je třeba bez dalšího konstatovat, že taková vnitrostátní právní úprava, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, jejímž předmětem je daňové zacházení s příjmy úrokového charakteru, které plynou fyzickým osobám z dluhopisů a dluhových cenných papírů a pocházejí z investic uskutečněných těmito osobami, spadá do působnosti volného pohybu kapitálu.
20
Taková právní úprava přitom může ovlivnit i volný pohyb služeb, jak podotýkají žalobce v původním řízení a Evropská komise, jelikož může mít dopad na finanční služby, jejichž předmětem jsou tyto dluhopisy a dluhové cenné papíry nabízené zprostředkovatelem z jiného členského státu.
21
Pokud se však vnitrostátní opatření týká zároveň volného pohybu služeb a volného pohybu kapitálu, posuzuje Soudní dvůr předmětné opatření v zásadě pouze z hlediska jedné z těchto dvou základních svobod, ukáže-li se za okolností věci v původním řízení, že jedna z nich je zcela druhotná ve vztahu k druhé a může být do ní zahrnuta (rozsudek ze dne 30. dubna 2020, Société Générale, C‑565/18, EU:C:2020:318, bod 19 a citovaná judikatura).
22
V projednávaném případě se volný pohyb služeb jeví jako druhotný ve vztahu k volnému pohybu kapitálu a může být pod něj podřazen. Vnitrostátní právní úprava dotčená ve věci v původním řízení se totiž týká důsledků, které pro daňového poplatníka-rezidenta vyplývají z výkonu volného pohybu kapitálu. Právě výkon posledně uvedené základní svobody může pro dotčenou osobu vést k nutnosti zvolit si prostředníka pro výplatu příjmů úrokového charakteru plynoucích z dotyčných dluhopisů a dluhových cenných papírů, aby mohla využít – jak vyplývá ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce – srážkové daně ve výši 20 % z těchto příjmů úrokového charakteru. Volba tohoto prostředníka, a tudíž i aspekty týkající se volného pohybu služeb jsou v takovém kontextu nevyhnutelným důsledkem daňového zacházení s uvedenými příjmy úrokového charakteru (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 1. července 2010, Dijkman a Dijkman-Lavaleije, C‑233/09, EU:C:2010:397, body 34 a 35).
23
Dále je třeba poukázat na ustálenou judikaturu Soudního dvora, z které vyplývá, že mezi opatření zakázaná podle čl. 56 odst. 1 ES jakožto omezení pohybu kapitálu patří ta, která mohou od investování v členském státě odradit osoby, které nejsou v tomto státě rezidenty, nebo odradit osoby-rezidenty v uvedeném členském státě od investování v jiných státech (rozsudky ze dne 25. ledna 2007, Festersen, C‑370/05, EU:C:2007:59, bod 24, a ze dne 18. prosince 2007, A, C‑101/05, EU:C:2007:804, bod 40).
24
V projednávané věci z informací uvedených v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyplývá, že vnitrostátní právní úprava dotčená ve věci v původním řízení stanoví pro příjmy úrokového charakteru, které plynou z dluhopisů a dluhových cenných papírů vydaných v Portugalsku a jsou v tomto členském státě vypláceny fyzické osobě s bydlištěm v uvedeném členském státě, srážkovou daň ve výši 20 %.
25
Naproti tomu, plynou-li tyto příjmy úrokového charakteru z dluhopisů a dluhových cenných papírů vydaných v jiném členském státě nebo ve třetím státě, přičtou se tyto příjmy k ostatním příjmům této osoby a podléhají progresivní sazbě daně, která může činit až 40 %, ledaže jsou vypláceny zprostředkovatelem usazeným v Portugalsku – v takovém případě mohou rovněž využít srážkové daně ve výši 20 %.
26
Kromě toho, pokud příjmy úrokového charakteru plynou z dluhopisů a dluhových cenných papírů vydaných subjektem z jiného členského státu nebo třetího státu a jsou vypláceny zprostředkovatelem, který je rovněž nerezidentem, nemůže se na tytéž příjmy úrokového charakteru podle týchž údajů vztahovat srážková daň ve výši 20 %.
27
Ze skutečností uvedených v bodech 24 až 26 tohoto rozsudku vyplývá, že příjmy úrokového charakteru z dluhopisů a dluhových cenných papírů vydaných v jiném státě než v Portugalské republice jsou znevýhodněny ve srovnání s příjmy úrokového charakteru z dluhopisů a dluhových cenných papírů vydaných v tomto členském státě.
28
Tato vnitrostátní právní úprava tudíž zavádí rozdílné zacházení v závislosti na místě investování kapitálu, jehož účinkem je odrazení daňového poplatníka s bydlištěm v Portugalsku od investování jeho kapitálu v jiném státě, jakož i vytvoření překážky při shromažďování kapitálu v Portugalsku (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 1. července 2010, Dijkman a Dijkman-Lavaleije, C‑233/09, EU:C:2010:397, bod 31 a citovaná judikatura).
29
Pakliže portugalská vláda tvrdí, že daňový poplatník-rezident v situaci FL měl na základě čl. 101 odst. 2 písm. b) CIRS možnost využít srážkové daně ve výši 20 % z příjmů úrokového charakteru, které plynou z dluhopisů a dluhových cenných papírů a jsou vypláceny nerezidentním subjektem, tím, že by ji zmocnil k provedení srážkové daně z těchto příjmů úrokového charakteru, je třeba poznamenat, že tato možnost není předkládajícím soudem zmíněna. Kromě toho by ani taková možnost neměla vliv na konstatování učiněné v předchozím bodě tohoto rozsudku, jelikož nezbytnost provést takovou formalitu se týká pouze příjmů úrokového charakteru, které plynou z dluhopisů a dluhových cenných papírů vydaných nerezidentními subjekty a jsou takovými subjekty vypláceny, a nikoli příjmů úrokového charakteru, které plynou z dluhopisů a dluhových cenných papírů vydaných portugalskými nerezidenty nebo jsou takovými subjekty vypláceny.
30
Z toho plyne, že taková vnitrostátní právní úprava, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, zakládá omezení volného pohybu kapitálu, které je v zásadě zakázáno článkem 56 odst. 1 ES.
31
Portugalská vláda v tomto ohledu rovněž poukazuje na doložku „standstill“ uvedenou v čl. 57 odst. 1 ES, kterou předkládající soud rovněž nezmiňuje. Tato vláda však neposkytuje dostatečné informace o splnění věcných a časových kritérií stanovených touto doložkou, která musí být kumulativně splněna, aby se tato doložka uplatnila. Předkládajícímu soudu tedy přísluší, aby s ohledem na ustálenou judikaturu Soudního dvora ověřil, zda tato kritéria jsou, či nejsou kumulativně splněna, pokud jde o vnitrostátní právní úpravu dotčenou ve věci v původním řízení (viz zejména rozsudky ze dne 10. dubna 2014, Emerging Markets Series of DFA Investment Trust Company, C‑190/12, EU:C:2014:249, bod 53, a ze dne 13. listopadu 2019, College Pension Plan of British Columbia, C‑641/17, EU:C:2019:960, body 91 až 94, 100, 101, 104 a 105 a citovaná judikatura).
32
Vzhledem k tomu, že se s ohledem na spis, jejž má Soudní dvůr k dispozici, nejeví, že by omezení volného pohybu kapitálu způsobené vnitrostátní právní úpravou dotčenou v původním řízení nespadalo do působnosti čl. 56 odst. 1 ES na základě čl. 57 odst. 1 ES, je třeba přezkoumat, v jakém rozsahu může být toto omezení odůvodněno s ohledem na ustanovení Smlouvy o ES.
33
Článek 58 odst. 1 písm. a) ES v tomto ohledu stanoví, že článkem 56 ES „není dotčeno právo členských států […] uplatňovat příslušná ustanovení svých daňových předpisů, která rozlišují mezi daňovými poplatníky podle místa bydliště nebo podle místa, kde je jejich kapitál investován“.
34
Toto ustanovení článku 58 ES musí být jakožto výjimka ze základní zásady volného pohybu kapitálu předmětem restriktivního výkladu. Nemůže tudíž být vykládáno v tom smyslu, že jakékoli daňové právní předpisy rozlišující daňové poplatníky podle místa bydliště či členského státu, kde investují svůj kapitál, jsou automaticky slučitelné se Smlouvou (rozsudek ze dne 17. října 2013, Welte, C‑181/12, EU:C:2013:662, bod 42 a citovaná judikatura).
35
Výjimka stanovená v čl. 58 odst. 1 písm. a) ES je totiž sama omezena odstavcem 3 tohoto článku, který stanoví, že vnitrostátní ustanovení uvedená v odstavci 1 „nesmějí představovat ani prostředek svévolné diskriminace, ani zastřené omezování volného pohybu kapitálu a plateb ve smyslu článku 56 [ES]“ (rozsudek ze dne 17. října 2013, Welte, C‑181/12, EU:C:2013:662, bod 43 a citovaná judikatura).
36
Je tedy třeba rozlišovat mezi nerovným zacházením dovoleným na základě čl. 58 odst. 1 písm. a) ES a svévolnou diskriminací zakázanou odstavcem 3 tohoto článku. Z ustálené judikatury přitom vyplývá, že aby mohla být taková vnitrostátní daňová právní úprava, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, považována za slučitelnou s ustanoveními Smlouvy o ES týkajícími se volného pohybu kapitálu, je třeba, aby se rozdílné zacházení, které stanoví, týkalo situací, které nejsou objektivně srovnatelné, nebo aby bylo odůvodněno naléhavým důvodem obecného zájmu (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 17. října 2013, Welte, C‑181/12, EU:C:2013:662, bod 44 a citovaná judikatura, a ze dne 17. března 2022, AllianzGI-Fonds AEVN, C‑545/19, EU:C:2022:193, bod 42).
37
Pokud jde v projednávané věci o objektivní srovnatelnost situací v rámci vnitrostátní právní úpravy dotčené ve věci v původním řízení, daňový poplatník s bydlištěm v Portugalsku, jemuž plynou příjmy úrokového charakteru z investic, které uskutečnil v jiném státě, jako jsou příjmy úrokového charakteru z dluhopisů a dluhových cenných papírů, podléhá dani z těchto příjmů úrokového charakteru v členském státě, kde má bydliště, stejně jako daňový poplatník s bydlištěm v Portugalsku, kterému plynou příjmy z investic téže povahy uskutečněných v posledně uvedeném členském státě (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 1. července 2010, Dijkman a Dijkman-Lavaleije, C‑233/09, EU:C:2010:397, bod 45).
38
V tomto kontextu okolnost, že tyto příjmy úrokového charakteru podléhají různým daňovým sazbám podle toho, zda jsou vygenerovány či vypláceny v členském státě, kde mají daňoví poplatníci bydliště, nebo jsou vygenerovány a vypláceny v jiném státě, je příčinou rozdílného zacházení dotčeného ve věci v původním řízení, ale neodráží rozdílnou situaci dotyčných daňových poplatníků, pokud jde o zdanění příjmů fyzických osob (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 1. července 2010, Dijkman a Dijkman-Lavaleije, C‑233/09, EU:C:2010:397, bod 46).
39
Z toho vyplývá, že se rozdílné zacházení na základě právní úpravy dotčené v původním řízení týká objektivně srovnatelných situací.
40
Pokud jde o otázku, zda by toto rozdílné zacházení mohlo být odůvodněno naléhavým důvodem obecného zájmu, postačí uvést, že předkládající soud ani portugalská vláda se existence takových naléhavých důvodů obecného zájmu nedovolávají.
41
S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba na první část položené otázky odpovědět tak, že článek 56 ES musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, která podrobuje příjmy úrokového charakteru plynoucí daňovým poplatníkům tohoto členského státu progresivní sazbě daně, která může dosahovat až 40 %, pokud tyto příjmy úrokového charakteru plynou z dluhopisů a dluhových cenných papírů vydaných subjektem jiného členského státu nebo třetího státu, jako je Švýcarská konfederace, a jsou takovým subjektem vypláceny, kdežto v případě, že uvedené příjmy úrokového charakteru plynou z dluhopisů a dluhových cenných papírů vydaných subjektem členského státu jejich bydliště a jsou takovým subjektem vypláceny, jsou zdaněny nižší srážkovou daní ve výši 20 %.
K dohodě
42
Článek 2 odst. 4 dohody stanoví, že jestliže se skutečný vlastník rozhodne využít postup dobrovolného poskytování informací nebo oznámí jiným způsobem daňovým orgánům členského státu, jehož je rezidentem, své příjmy úrokového charakteru získané od švýcarského platebního zprostředkovatele, zdaní se dotčené příjmy úrokového charakteru v daném členském státě při použití stejných sazeb, jaké jsou uplatňovány na podobné příjmy plynoucí z daného státu.
43
V tomto ohledu je třeba souhlasně s Komisí uvést, že k tomu, aby bylo toto ustanovení použitelné na situaci dotčenou v původním řízení, musí být splněno několik podmínek.
44
Nejprve je třeba uvést, že jelikož dohoda vstoupila v platnost dne 1. července 2005, týká se pouze příjmů úrokového charakteru vyplacených od tohoto data.
45
Dále, jak vyplývá z čl. 1 odst. 1 a 2 dohody ve spojení s jejím čl. 2 odst. 1 a 4, nesmí se dotčené platby vztahovat na příjmy úrokového charakteru plynoucí z pohledávek „vystavených dlužníky, kteří jsou švýcarskými rezidenty nebo patří ke stálým provozovnám nerezidentů nacházejícím se ve Švýcarsku“.
46
V takovém případě jsou totiž tyto příjmy úrokového charakteru na základě čl. 1 odst. 2 dohody vyloučeny ze zadržení z částky platby úroků upraveného v tomto čl. 1 odst. 1, a to „s výhradou odstavce 2 a článku 2“ dohody. Z článku 2 odst. 1 a 4 dohody přitom vyplývá, že skutečný vlastník si musí zvolit postup dobrovolného poskytnutí informací, který je Švýcarská konfederace povinna stanovit, aby se vyhnul zadržení uvedenému v článku 1 této dohody, nebo aby přiznal své příjmy úrokového charakteru daňovým orgánům státu svého bydliště.
47
Konečně z tohoto čl. 2 odst. 4 vyplývá, že skutečný vlastník dotyčných příjmů úrokového charakteru si musí sám zvolit tento postup dobrovolného poskytnutí informací nebo jiným způsobem oznámit své příjmy daňovým orgánům členského státu, jehož je rezidentem.
48
Vzhledem k tomu, že informace uvedené v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce neumožňují v projednávaném případě konstatovat, že jsou splněny všechny podmínky nezbytné pro použitelnost čl. 2 odst. 4 dohody, pokud jde o situaci dotčenou v původním řízení, přísluší předkládajícímu soudu, aby v tomto ohledu provedl nezbytná ověření.
49
S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba na druhou část položené otázky odpovědět tak, že čl. 2 odst. 4 dohody ve spojení s jejím čl. 1 odst. 2 musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, která podrobuje příjmy úrokového charakteru dosažené od 1. července 2005 daňovými poplatníky tohoto členského státu – kteří si zvolili postup dobrovolného poskytnutí informací nebo tyto příjmy úrokového charakteru oznámili jiným způsobem daňovým orgánům členského státu, jehož jsou rezidenty – nejsou-li vyloučeny ze zadržení na základě tohoto čl. 1 odst. 2, progresivní sazbě daně, která může dosáhnout až 40 %, pokud jsou uvedené příjmy úrokového charakteru plynoucí z dluhopisů a dluhových cenných papírů vypláceny švýcarským platebním zprostředkovatelem, kdežto v případě, že jsou stejné příjmy úrokového charakteru vypláceny platebním zprostředkovatelem-rezidentem, jsou zdaněny nižší srážkovou daní ve výši 20 %.
K nákladům řízení
50
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (šestý senát) rozhodl takto:
1)
Článek 56 ES
musí být vykládán v tom smyslu, že
brání právní úpravě členského státu, která podrobuje příjmy úrokového charakteru plynoucí daňovým poplatníkům tohoto členského státu progresivní sazbě daně, která může dosahovat až 40 %, pokud tyto příjmy úrokového charakteru plynou z dluhopisů a dluhových cenných papírů vydaných subjektem jiného členského státu nebo třetího státu, jako je Švýcarská konfederace, a jsou takovým subjektem vypláceny, kdežto v případě, že uvedené příjmy úrokového charakteru plynou z dluhopisů a dluhových cenných papírů vydaných subjektem členského státu jejich bydliště a jsou takovým subjektem vypláceny, jsou zdaněny nižší srážkovou daní ve výši 20 %.
2)
Článek 2 odst. 4 dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací, kterou se stanoví opatření rovnocenná opatřením stanoveným směrnicí Rady 2003/48/ES o zdanění příjmů z úspor v podobě úrokových plateb, ve spojení s čl. 1 odst. 2 této dohody
musí být vykládán v tom smyslu, že
brání právní úpravě členského státu, která podrobuje příjmy úrokového charakteru dosažené od 1. července 2005 daňovými poplatníky tohoto členského státu – kteří si zvolili postup dobrovolného poskytnutí informací nebo tyto příjmy úrokového charakteru oznámili jiným způsobem daňovým orgánům členského státu, jehož jsou rezidenty – nejsou-li vyloučeny ze zadržení na základě tohoto čl. 1 odst. 2, progresivní sazbě daně, která může dosáhnout až 40 %, pokud jsou uvedené příjmy úrokového charakteru plynoucí z dluhopisů a dluhových cenných papírů vypláceny švýcarským platebním zprostředkovatelem, kdežto v případě, že jsou stejné příjmy úrokového charakteru vypláceny platebním zprostředkovatelem-rezidentem, jsou zdaněny nižší srážkovou daní ve výši 20 %.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: portugalština.