62008CO0364
USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA (osmého senátu)
24. října 2008 (
*1
)
Ve věci C-364/08,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím tribunal de première instance d’Arlon (Belgie) ze dne 24. července 2008, došlým Soudnímu dvoru dne, v řízení
Marc Vandermeir
proti
Belgický stát – SPF Finances,
SOUDNÍ DVŮR (osmý senát),
ve složení T. von Danwitz, předseda senátu, R. Silva de Lapuerta (zpravodajka) a E. Juhász, soudci,
generální advokát: M. Poiares Maduro,
vedoucí soudní kanceláře: R. Grass,
vzhledem k tomu, že Soudní dvůr hodlá rozhodnout usnesením s odůvodněním v souladu s čl. 104 odst. 3 prvním pododstavcem svého jednacího řádu,
po vyslechnutí generálního advokáta,
vydává toto
Usnesení
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článků 43 ES a 49 ES.
2
Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi M. Vandermeirem a Belgickým státem – SPF Finances ve věci zdanění vozidla, které bylo zaregistrováno a pořízeno na leasing v Lucembursku.
Právní rámec
3
Podle předkládajícího soudu jsou ustanovení vnitrostátních právních předpisů použitelná ve věci v původním řízení následující.
4
Článek 3 zákona o daních obdobných daním z příjmů, ve znění použitelném na věc v původním řízení (dále jen „zákon“), který je obsažen v jeho hlavě II, s názvem „Silniční daň z motorových vozidel“, stanoví:
„Z parních a motorových vozidel určených pro přepravu osob nebo pro silniční přepravu zboží nebo jakýchkoli předmětů se odvádí daň.“
5
Článek 6 zákona stanoví:
„Osobou povinnou k dani je každý, kdo používá pro vlastní potřebu […] jedno anebo více vozidel stanovených v článcích 3 a 4, které má buď ve vlastnictví nebo v osobní držbě, anebo je má trvale nebo obvykle k dispozici na základě nájemní či jiné smlouvy.“
6
Článek 21 první pododstavec zákona zní následovně:
„Povinnost zaplatit daň má fyzická osoba nebo právnická osoba, která je nebo má být uvedena v potvrzení o registraci, pokud vozidlo je nebo má být zapsáno na jméno této osoby v rejstříku Ředitelství pro registraci vozidel.“
7
Článek 5 odst. 1 bod 9 zákona osvobozuje od daně „automobilová vozidla používaná osobou s bydlištěm v Belgii, která jí byla poskytnuta jejím zaměstnavatelem usazeným v zahraničí a která jsou v zahraničí registrována“.
8
Článek 94 první pododstavec bod 1 zákona, který je obsažen v jeho hlavě V, s názvem „Daň z uvedení do provozu“, stanoví:
„Státu je odváděna daň obdobná daním z příjmů z:
1)
takových vozidel […], jaká jsou definována v právních předpisech o registraci motorových vozidel […], pokud tato vozidla jsou nebo musí být vybavena […] poznávací značkou […], která se vydává v rámci této právní úpravy.“
9
Podle článku 99 zákona se má za to, že vozidla uvedená v čl. 94 prvním pododstavci bodu 1 stejného zákona byla uvedena do provozu na pozemních komunikacích v Belgii, pokud jsou nebo musí být zapsána v rejstříku Úřadu pro silniční provoz.
10
Článek 108 zákona, vložený do jeho hlavy VI, s názvem „Vyrovnávací spotřební daň“, stanoví:
„Státu je odváděna vyrovnávací spotřební daň z vozidel […] s naftovým pohonem.“
11
Článek 2 zákona, který je obsažen v jeho hlavě I, s názvem „Společná ustanovení“, opravňuje Belgický stát, aby uložil správní pokuty, pokud osoba povinná k dani poruší ustanovení tohoto zákona.
12
Článek 3 královského nařízení ze dne 20. července 2001 o registraci vozidel, ve znění použitelném na věc v původním řízení, stanoví:
„§ 1   Osoby s bydlištěm v Belgii zaregistrují vozidla, která hodlají uvést do provozu v Belgii, do rejstříku vozidel uvedeného v článku 6, i když jsou tato vozidla již registrována v zahraničí.
Bydliště v Belgii znamená, že tyto osoby splňují jednu z následujících podmínek:
a)
jsou zapsány v rejstříku obyvatel belgické obce;
[…]
§ 2   V dále uvedených případech není povinné registrovat v Belgii vozidla registrovaná v zahraničí a uvedená do provozu osobami uvedenými v § 1, pokud jde o:
[…]
2)
vozidlo, které fyzická osoba používá při výkonu své profesní činnosti a pouze případně soukromě a které jí poskytuje zahraniční zaměstnavatel, ke kterému je tato osoba vázána pracovní smlouvou; v takovém případě se musí potvrzení vydané orgánem příslušným pro [daň z přidané hodnoty] nacházet ve vozidle; podrobné podmínky používání vozidla stanoví ministerstvo financí;
[…]“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
13
Marc Vandermeir má bydliště v Belgii.
14
V roce 2004 pracoval jako nezávislý novinář v Lucembursku, kde vlastnil kancelář a kde se nacházeli téměř všichni jeho klienti. Skutečnost, že se usadil v tomto členském státě, byla ověřena lucemburským inspektorem pro sociální zabezpečení.
15
V únoru stejného roku uzavřel M. Vandermeir s lucemburskou společností smlouvu o leasingu na vozidlo s registrační značkou FM7687 přihlášené v Lucembursku na jméno této společnosti.
16
Dne 10. srpna 2004 provedly belgické celní úřady u M. Vandermeira kontrolu a sepsaly protokol o porušení právních předpisů v oblasti registrace motorových vozidel.
17
Tento protokol byl předán belgickým daňovým orgánům, které poté M. Vandermeirovi vyměřily za finanční rok 2004 silniční daň, daň z uvedení do provozu, vyrovnávací spotřební daň a správní pokutu.
18
Dne 23. prosince 2005 podal M. Vandermeir proti těmto daním a pokutě stížnost.
19
Jelikož byla tato stížnost rozhodnutím ze dne 26. června 2007 zamítnuta, podal M. Vandermeir žalobu u předkládajícího soudu.
20
Za těchto podmínek se tribunal de première instance d’Arlon rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Brání články 43 [ES] nebo 49 ES tomu, aby taková vnitrostátní právní úprava prvního členského státu, jaká je předmětem věci v původním řízení, ukládala osobě samostatně výdělečně činné, která má na území tohoto členského státu bydliště, aby v něm registrovala své vozidlo, i když vykonává svou profesní činnost téměř výlučně na území jiného členského státu ze stálé provozovny, kterou v tomto státě vlastní, a to pokud toto vozidlo není ani určeno hlavně k trvalému užívání v prvním členském státě, ani není tímto způsobem skutečně užíváno?“
K předběžné otázce
21
Podle čl. 104 odst. 3 prvního pododstavce jednacího řádu, pokud lze odpověď na předběžnou otázku jasně vyvodit z judikatury, může Soudní dvůr po vyslechnutí generálního advokáta kdykoli rozhodnout usnesením s odůvodněním.
22
Úvodem je třeba připomenout, že s výhradou některých výjimek, které jsou irelevantní pro věc v původním řízení, nebylo zdanění vozidel na úrovni Společenství harmonizováno. Členské státy mají tedy volnost vykonávat svou daňovou pravomoc v této oblasti za podmínky, že ji vykonávají v rámci dodržování práva Společenství (viz rozsudky ze dne 21. března 2002, Cura Anlagen, C-451/99, Recueil, s. I-3193, bod 40; ze dne, Komise v. Dánsko, C-464/02, Sb. rozh. s. I-7929, bod 74; ze dne, Nadin a Nadin-Lux, C-151/04 a C-152/04, Sb. rozh. s. I-11203, bod 40; ze dne, Komise v. Finsko, C-232/03, bod 46, jakož i usnesení ze dne, van de Coevering, C-242/05, Sb. rozh. s. I-5843, bod 23, a ze dne, Ilhan, C-42/08, bod 17).
K existenci omezení svobody usazování a volného pohybu služeb
23
Podle článku 43 ES jsou zakázána omezení svobody usazování pro státní příslušníky jednoho členského státu na území státu druhého.
24
Podle ustálené judikatury musí být za taková omezení považována všechna opatření, která výkon této svobody zakazují, tvoří překážku tomuto výkonu nebo jej činí méně atraktivním (viz rozsudky ze dne 30. listopadu 1995, Gebhard, C-55/94, Recueil, s. I-4165, bod 37; ze dne, CaixaBank France, C-442/02, Sb. rozh. s. I-8961, bod 11, a ze dne, Columbus Container Services, C-298/05, Sb. rozh. s. I-10451, bod 34).
25
I když ze znění ustanovení Smlouvy o ES týkajících se svobody usazování vyplývá, že jejich cílem je zajistit právo na tuzemské zacházení v hostitelském členském státě, brání rovněž tomu, aby členský stát původu bránil některému ze svých státních příslušníků nebo společnosti založené podle jeho právních předpisů v usazení v jiném členském státě (viz rozsudky ze dne 16. července 1998, ICI, C-264/96, Recueil, s. I-4695, bod 21; ze dne, Cadbury Schweppes a Cadbury Schweppes Overseas, C-196/04, Sb. rozh. s. I-7995, bod 42, jakož i ze dne, Lidl Belgium, C-414/06, Sb. rozh. s. I-3601, bod 19).
26
Taková povinnost registrace, jakou právní úprava, která je předmětem sporu v původním řízení, ukládá osobám samostatně výdělečně činným, které mají bydliště v Belgii, brání přístupu těchto osob k samostatně výdělečným činnostem v jiných členských státech, a tedy může být na překážku výkonu svobody usazování těmito osobami nebo jej činit méně atraktivním (viz v tomto smyslu výše uvedené rozsudky Komise v. Dánsko, bod 46; Nadin a Nadin-Lux, body 36 a 37, jakož i Komise v. Finsko, bod 40).
27
V důsledku toho představuje tato povinnost omezení svobody usazování, které je zásadně zakázáno článkem 43 ES.
28
Článek 49 ES zakazuje omezení volného pohybu služeb uvnitř Evropského společenství.
29
Podle ustálené judikatury brání toto ustanovení použití jakékoli vnitrostátní právní úpravy, která bez jakéhokoli objektivního odůvodnění znemožňuje poskytovateli služeb, aby tuto svobodu skutečně vykonával, nebo která činí poskytování služeb mezi členskými státy obtížnějším než čistě vnitrostátní poskytování služeb v určitém členském státě (viz výše uvedený rozsudek Cura Anlagen, body 29 a 30, jakož i usnesení ze dne 30. května 2006, Leroy, C-435/04, Sb. rozh. s. I-4835, bod 11, a výše uvedené usnesení van de Coevering, body 19 a 20).
30
Přitom taková povinnost registrace, jaká je předmětem věci v původním řízení, činí přeshraniční poskytování leasingu obtížnějším (viz výše uvedený rozsudek Cura Anlagen, bod 37, a výše uvedené usnesení Leroy, bod 12).
31
Tato povinnost tedy představuje omezení ve smyslu článku 49 ES.
K odůvodnění omezení svobody usazování a volného pohybu služeb
32
Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že členský stát může uložit povinnost registrovat motorové vozidlo pořízené pracovníkem, který v něm má bydliště, na leasing u společnosti usazené v jiném členském státě, pokud je uvedené vozidlo určeno hlavně k trvalému užívání na území prvního členského státu nebo pokud je skutečně tímto způsobem užíváno (viz v tomto smyslu výše uvedené rozsudky Cura Anlagen, bod 42; Komise v. Dánsko, body 75 až 78; Nadin a Nadin-Lux, bod 41, jakož i Komise v. Finsko, bod 47).
33
Pokud naopak nejsou tyto podmínky splněny, je vazba na určitý členský stát u vozidla registrovaného v jiném členském státě slabší, takže je nezbytné jiné odůvodnění dotčeného omezení (viz výše uvedený rozsudek Komise v. Dánsko, bod 79; výše uvedený rozsudek Komise v. Finsko, bod 48, a výše uvedené usnesení van de Coevering, bod 26).
34
Pokud jde o případné odůvodnění povinnosti registrace dotčené ve sporu v původním řízení, Soudní dvůr již rozhodl, jednak, že článek 43 ES brání tomu, aby vnitrostátní právní úprava prvního členského státu ukládala osobě samostatně výdělečně činné s bydlištěm v tomto členském státě, aby v něm registrovala služební vozidlo jí poskytnuté společností, která ji zaměstnává, kterážto je společností usazenou v druhém členském státě, pokud služební vozidlo není určeno hlavně k trvalému užívání v prvním členském státě ani tímto způsobem skutečně užíváno (viz výše uvedený rozsudek Nadin a Nadin-Lux, bod 55, jakož i výše uvedené usnesení Leroy, bod 13), a jednak, že článek 49 ES brání tomu, aby vnitrostátní právní úprava prvního členského státu ukládala osobě s bydlištěm v tomto členském státě, aby v něm registrovala vozidlo, které si pronajala od leasingové společnosti usazené v druhém členském státě, pokud toto vozidlo není určeno hlavně k trvalému užívání v prvním členském státě ani není tímto způsobem skutečně užíváno (viz výše uvedené usnesení Leroy, bod 14).
35
Z toho vyplývá, že jelikož M. Vandermeir nepoužívá své vozidlo za podmínek uvedených v bodě 32 tohoto usnesení, nemůže okolnost, že vykonává samostatně výdělečnou činnost v Lucembursku jakožto fyzická osoba se stálou provozovnou v tomto členském státě, a nikoli jako člen představenstva nebo jednatel společnosti usazené v tomto členském státě, nebo skutečnost, že si vozidlo pořídil na leasing u lucemburské společnosti sám, a nikoli prostřednictvím zaměstnavatele, který by mu dal toto vozidlo poté k dispozici, odůvodnit takovou povinnost registrace, jaká je předmětem věci v původním řízení.
36
Vzhledem k výše uvedeným úvahám je třeba odpovědět na položenou otázku tak, že články 43 ES a 49 ES musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě členského státu, jaká je předmětem sporu v původním řízení, na jejímž základě má osoba samostatně výdělečně činná, která má bydliště v tomto členském státě, povinnost v něm registrovat vozidlo pořízené na leasing u společnosti usazené v jiném členském státě, pokud toto vozidlo není ani určeno hlavně k trvalému užívání v prvním členském státě, ani tímto způsobem skutečně užíváno.
K nákladům řízení
37
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl takto:
Články 43 ES a 49 ES musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě členského státu, jaká je předmětem věci v původním řízení, na jejímž základě má osoba samostatně výdělečně činná, která má bydliště v tomto členském státě, povinnost v něm registrovat vozidlo pořízené na leasing u společnosti usazené v jiném členském státě, pokud toto vozidlo není ani určeno hlavně k trvalému užívání v prvním členském státě, ani tímto způsobem skutečně užíváno.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: francouzština.