62022TJ0448_RES
Kohtuasi T‑448/22
PW
versus
Euroopa Liidu välisteenistus
Üldkohtu (neljas koda) 2. oktoobri 2024. aasta otsus
Avalik teenistus – Lepinguline töötaja – Ülalpeetavate laste eest iga-aastaste sõidukulude hüvitamisest keeldumine – Personalieeskirjade VII lisa artikli 8 lõige 1 – Tühistamishagi – Huve kahjustav meede – Administratsiooni lõplikku seisukohta väljendav otsus – Vastuvõetavus – Hea halduse põhimõte – Hoolitsemiskohustus
Ametnike hagid – Huve kahjustav meede – Mõiste – Administratsiooni vastus, mida ei saa pidada institutsiooni lõplikku seisukohta väljendavaks, sest puudub asjakohane teave – Välistamine
(Personalieeskirjad, artiklid 90 ja 91)
(vt punktid 31, 33, 34, 41 ja 42)
Ametnikud – Kulude hüvitamine – Iga-aastased sõidukulud – Tingimused ja kord – Liidu seadusandja kaalutlusõigus – Üldiste rakendussätete vastuvõtmine, milles on ette nähtud, et hüvitis makstakse välja konkreetsel kuul hüvitise saaja perekondliku olukorra alusel – Mõistliku tähtaja kindlaksmääramine administratsiooni poolt, mis võimaldab hüvitise saajal seda teavet edastada – Lubatavus
(Personalieeskirjad, VII lisa artikli 8 lõige 1)
(vt punktid 57–62, 65 ja 66)
Institutsioonide aktid – Sisejuhised – Mõiste – Institutsiooni siseveebis avaldatud eeskiri – Hõlmamine – Õiguslikud tagajärjed
(vt punktid 64, 68 ja 72)
Ametnike hagid – Väited – Väide hoolitsemiskohustuse rikkumise kohta – Hageja olukorrale administratsiooni poolt tähtaja kohaldamise vaidlustamine – Nende vigade selgitamata jätmine, mida väidetavalt huvide kaalumisel tehti – Üldine viide COVID-19 pandeemiale – Tagasilükkamine
(Personalieeskirjad, VII lisa artikkel 8)
(vt punktid 78–80)
Kohtumenetlus – Kohtukulud – Põhjendamatult või pahatahtlikult tekitatud kulud – Institutsiooni käitumine, mis soodustab vaidluse teket
(Üldkohtu kodukord, artikli 135 lõige 2)
(vt punkt 85)
Kokkuvõte
Selle kohtuotsusega jättis Üldkohus rahuldamata hagi, mille Euroopa välisteenistuse lepinguline töötaja PW esitas Euroopa välisteenistuse vaikimisi tehtud otsuse peale jätta rahuldamata tema taotlus hüvitada tema ülalpeetavate laste eest makstavad iga‑aastased sõidukulud kogu 2020. aasta eest.
Selle kohtuasja kontekstis täiendas Üldkohus olemasolevat kohtupraktikat seoses mõistega „huve kahjustav akt“. Ta täpsustas ka iga‑aastaste sõidukulude laadi ja tõlgendas nende kulude hüvitamist käsitlevat Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad“) VII lisa artiklit 8, samuti selgitas ta institutsioonide siseveebist kättesaadavate eeskirjade õigusjõudu.
Hageja asus 2020. aasta veebruaris tööle Euroopa Liidu delegatsiooni juures Washingtonis (Ameerika Ühendriigid). Hageja abikaasa töötas Euroopa Parlamendis Brüsselis (Belgia). Ta sai oma kõrgema palgaastme tõttu peretoetusi ja seetõttu maksti talle ka iga-aastaseid sõidukulusid.
Juunis võttis hageja ühendust Euroopa välisteenistusega, et taotleda oma nelja ülalpeetava lapse iga-aastaste sõidukulude hüvitamist, ning seejärel tegi vastavalt Euroopa välisteenistuse ja individuaalsete maksete haldamise ja maksmise ameti (PMO) juhistele mitu toimingut, et need kulud talle välja makstaks.
Kuna hageja ei pidanud kinni tähtajast, mis oli ette nähtud iga-aastaseid sõidukulusid saava isiku vahetamiseks, milleks oli 2. mai, siis maksis parlament 2020. aasta juulis abielupaari laste iga‑aastased sõidukulud – arvutatuna Brüsseli ja Madridi (Hispaania) vahelise vahemaa alusel – välja hageja abikaasale.
Hageja palus nende kulude hüvitist korrigeerida. Euroopa välisteenistus teatas 18. jaanuari 2021. aasta e‑kirjas hagejale, et talle tehakse „2/12“ makse tema ülalpeetavate laste eest koos veebruarikuu palgaga.
Kuna hageja ei saanud oodatud hüvitise makseid ei veebruari ega märtsi töötasuga, kordas ta oma taotlust mitu korda. Individuaalsete maksete haldamise ja maksmise amet teatas hagejale 29. märtsi 2021. aasta e‑kirjas, et tema toimiku üksikasjalikul analüüsimisel selgus, et iga‑aastane sõidukulude hüvitis koos 2020. aasta augusti, 2020. aasta detsembri ja 2021. aasta veebruari palgaga on juba välja makstud.
Leides, et tal on õigus saada hüvitist oma ülalpeetavate laste iga‑aastaste sõidukulude eest 2020. aasta eest täies ulatuses, vaidlustas hageja 30. märtsi 2021. aasta e‑kirjas individuaalsete maksete haldamise ja maksmise ameti märgitud summa. Euroopa välisteenistus sellele e‑kirjale ei vastanud.
Hageja esitas vaikimisi tehtud otsuse peale, millega keelduti korrigeerimast kõnealuste kulude hüvitamise arvutust, kaebuse, mida Euroopa välisteenistus pidas vastuvõetamatuks, kuna see on esitatud hilinemisega; samuti leidis Euroopa välisteenistus, et hageja huve kahjustav meede on 18. jaanuari 2021. aasta e‑kiri.
Selles kontekstis pöördus hageja Üldkohtusse vaikimisi tehtud otsuse tühistamiseks.
Üldkohtu hinnang
Esiteks tuletas Üldkohus meelde, et huve kahjustavate meetmetena käsitatakse üksnes meetmeid, mille on võtnud pädev asutus või ametnik ja mis tekitavad puudutatud isiku huve otseselt ja vahetult mõjutavaid siduvaid õiguslikke tagajärgi, tuues kaasa selge muutuse tema õiguslikus olukorras, ja mis väljendavad institutsiooni lõplikku seisukohta. Isikut kahjustavaks meetmeks kvalifitseerimine ei sõltu selle vormist ega pealkirjast, vaid selle sisust.
Üldkohus tõdes sellega seoses, et teave, mille Euroopa välisteenistus 18. jaanuari 2021. aasta e‑kirjas esitas, ei olnud piisav, et võimaldada hagejal mõista, et talle keelduti maksmast hüvitist täies ulatuses. Seega ei saa kõnealust e‑kirja pidada selliseks, milles väljendatakse Euroopa välisteenistuse lõplikku seisukohta hageja ülalpeetavate laste eest iga-aastaste sõidukulude maksmise küsimuses. Seega ei saa see e‑kiri kujutada endast personalieeskirjade artikli 90 lõikes 2 ette nähtud kolmekuulise tähtaja kulgemise alguskuupäeva.
Sellest järeldub, et hagejal oli õigus esitada administratsioonile 30. märtsil 2021 taotlus teha teda käsitlev otsus. Kui niisugusele taotlusele ei vastata nelja kuu jooksul alates taotluse esitamisest, loetakse seda vastavalt personalieeskirjade artikli 90 lõikele 2 vaikimisi tehtud kaudseks taotluse tagasilükkamise otsuseks ning hagejal oli õigus esitada 28. oktoobril 2021 selle tühistamiseks kaebus, järgides personalieeskirjade artikli 90 lõikes 2 ette nähtud kolmekuulist tähtaega.
Teiseks märkis Üldkohus personalieeskirjade VII lisa artikli 8 kohta, et selle eesmärk on võimaldada ametnikul ja tema ülalpidamisel olevatel isikutel vähemalt kord aastas ametniku päritolukohta tagasi pöörduda, et säilitada seal perekondlikud, ühiskondlikud ja kultuurilised sidemed. Seadusandja otsustas siiski oma kaalutlusõiguse raames, et Euroopa Liidu avalikus teenistuses olevatele isikutele hüvitatakse iga‑aastased sõidukulud, mis tekivad seoses nende põhipuhkusega, samas kui ükski liidu või rahvusvahelise õiguse hierarhiliselt kõrgemalseisev norm ei kohusta andma niisuguseid õigusi ametnikele ja nende pereliikmetele. Seega on tal ulatuslik kaalutlusõigus niisuguse hüvitamise tingimuste ja korra kindlaksmääramisel.
Ülalpeetavate laste eest iga‑aastaste sõidukulude maksmise haldamiseks personalieeskirjade VII lisa artikli 8 üldistes rakendussätetes (edaspidi „üldised rakendussätted“), mille võttis vastu komisjon ja mida kohaldatakse Euroopa välisteenistuse suhtes, ette nähtud tähtaja jooksul, määras individuaalsete maksete haldamise ja maksmise amet 2. mai tähtajaks, milleks tuleb esitada selles artiklis ette nähtud taotlus, mis määrab ära selle, kumma vanema päritolukoht võetakse maksmise alusena arvesse. Niisuguse tähtaja kindlaksmääramine on nii mõistlik kui ka vajalik tagamaks, et administratsioon saaks üldistes rakendussätetes ette nähtud tähtaja jooksul hallata palju toimikuid ja maksta iga‑aastaseid sõidukulusid.
Siseveebi lehel olev eeskiri, mis sisaldab 2. mai tähtaega, peegeldab Euroopa välisteenistuse vaikimisi tehtud otsust ühtlustada kahe teenistujate kategooria – nimelt liidus ja väljaspool liitu töötavate teenistujate – suhtes kohaldatavat korda. Seega on tegemist asutusesisese juhisega, mille eesmärk on tagada, et asjasse puutuvaid ametnikke koheldaks iga‑aastaste sõidukulude maksmisel ühtemoodi. Nimelt kujutab institutsiooni otsus, mis on teatavaks tehtud kõikidele töötajatele ning mis täpsustab tema kaalutlusõiguse raames kohaldatavat menetlust, endast sisejuhist ja seda tuleb sellisena pidada soovituslikuks tegevusjuhiseks, mida administratsioon loeb endale siduvaks ning millest ta ei või kõrvale kalduda ilma seda tinginud põhjuseid nimetamata, kuna vastasel juhul rikutakse võrdse kohtlemise põhimõtet.
Lisaks, arvestades seda, et makse on kindlasummaline, ja üldistes rakendussätetes selle tegemiseks ette nähtud tähtaega, ei ületanud individuaalsete maksete haldamise ja maksmise amet oma kaalutlusõigust, kui ta nägi ette, et personalieeskirjade artikli 8 lõikes 1 ette nähtud taotlus ei saa olla tagasiulatuva toimega. Nimelt ei sõltu selle tähtaja järgimisest iga‑aastaste sõidukulude maksmine – viimane on personalieeskirjadest tulenev õigus ja seda makstakse kas ühele või teisele vanemale –, vaid selle tähtaja eesmärk on üksnes võimaldada administratsioonil saada õigel ajal teavet geograafilise vahemaa kohta, mille alusel makse summa arvutatakse.
Pealegi ei saa hageja tulemuslikult väita, et ta ei teadnud personalieeskirjade VII lisa artikli 8 lõikes 1 ette nähtud abikaasade ühise taotluse esitamise tähtaega. See tähtaeg on Euroopa välisteenistuse teenistujatele nähtav institutsiooni siseveebis, mis on piisav tõendamaks, et ametis olevad ametnikud ja teenistujad, kellel on sellele ligipääs, on saanud sellega tutvuda.
Seega, arvestades asjaolu, et hageja ja tema abikaasa esitasid oma ühise taotluse hilinemisega, ei rikkunud Euroopa välisteenistus personalieeskirjade VII lisa artikli 8 lõiget 1, kui ta keeldus maksmast hageja ülalpeetavate laste iga‑aastaseid sõidukulusid Madridi ja Washingtoni vahelise vahemaa alusel täies ulatuses.