62019TJ0018_RES
T‑18/19. sz. ügy
Colin Brown
kontra
Európai Bizottság
A Törvényszék ítélete (kibővített negyedik tanács), 2020. október 5.
„Közszolgálat – Tisztviselők – Szolgálatba lépésekor az Egyesült Királyság állampolgárságával rendelkező tisztviselő – Az Egyesült Királyságnak az Unióból való kilépése – Az alkalmazási hely szerinti ország állampolgárságának a szakmai pályafutás során történő megszerzése – A külföldi munkavégzési támogatás elvesztése – Egyenlő bánásmód – A hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve – A személyzeti szabályzat VII. melléklete 4. cikkének (1) bekezdése”
Tisztviselők – Díjazás – Külföldi munkavégzési támogatás – A nyújtás feltételei – A jogosult helyzetének az adminisztráció általi felülvizsgálatát indokoló esemény – Az alkalmazási hely szerinti ország állampolgárságának a szakmai pályafutás során történő megszerzése – Bennfoglaltság
(Személyzeti szabályzat, VII. melléklet, 4. cikk, (1) bekezdés, a) pont)
(lásd: 36., 37., 39., 41–45., 50–52. pont)
Tisztviselők – Díjazás – Külföldi munkavégzési támogatás – A nyújtás feltételei – A jogosult helyzetének az alkalmazási hely szerinti ország állampolgárságának a szakmai pályafutás során történő megszerzésére alapított felülvizsgálata – A külföldi munkavégzési támogatásra való jogosultság elvesztése – A honosítás iránti kérelem alapjául szolgáló körülmények figyelembevétele – A lemondásra kötelezésnek valamely tagállam Unióból való kilépése miatt fennálló veszélye – Hatás hiánya
(Személyzeti szabályzat, VII. melléklet, 4. cikk, (1) bekezdés, a) pont)
(lásd: 64–69. pont)
Tisztviselők – Díjazás – Külföldi munkavégzési támogatás – A nyújtás feltételei – A jogosult helyzetének az alkalmazási hely szerinti ország állampolgárságának a szakmai pályafutás során történő megszerzésére alapított felülvizsgálata – Olyan tisztviselő helyzeteként való kezelés, aki az alkalmazási hely szerinti ország állampolgárságával rendelkezik, vagy azzal rendelkezett – Az egyenlőség elvének és a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértése – Hiány
(Személyzeti szabályzat, VII. melléklet, 4. cikk, (1) bekezdés, b) pont)
(lásd: 81–83., 86–90., 96., 97., 112–117. pont)
Összefoglaló
A 2020. október 5‑én kihirdetett Brown kontra Bizottság ítéletben (T‑18/19) a Törvényszék öt bíróból álló kibővített tanácsban eljárva kifejti, hogy a külföldi munkavégzési támogatás nyújtásának az Európai Unió tisztviselői személyzeti szabályzata (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) VII. melléklete 4. cikkének (1) bekezdésében előírt feltételeire tekintettel milyen feltételek mellett vonható vissza az e támogatásra való jogosultság azzal az indokkal, hogy a tisztviselő a szakmai pályafutása során megszerezte az alkalmazási hely szerinti ország állampolgárságát.
A jelen ügyben a felperes, Colin Brown 2001. január 1‑jén lépett a Bizottság szolgálatába. Ekkor csak az Egyesült Királyság állampolgára volt. A Bizottság Személyi Juttatásokat Kezelő és Kifizető Hivatala (PMO) a személyzeti szabályzat VII. melléklete 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján a felperes külföldi munkavégzési támogatásra való jogosultságát az olyan tisztviselők által teljesítendő feltételekre tekintettel állapította meg, „akik nem állampolgárai, és soha nem is voltak állampolgárai annak az államnak, amelynek a területén alkalmazási helyük található”.
2016. június 23‑án Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királyságának állampolgárai népszavazás keretében az országuk Európai Unióból való kilépését támogatták. Az Egyesült Királyság 2017. március 29‑én hivatalosan értesítette az Európai Tanácsot azon szándékáról, hogy kilép az Unióból. E körülmények között a felperes 2017. június 27‑én kérelmezte a belga állampolgárságot, amelyet november 3‑án szerzett meg. A PMO, miután erről tájékoztatták, 2018. február 23‑án közölte a felperessel azon határozatát, hogy megszünteti a külföldi munkavégzési támogatásra és utazási költségtérítésre való jogosultságát azzal az indokkal, hogy a felperes megszerezte az alkalmazási helye szerinti ország – a jelen esetben Belgium – állampolgárságát. A 2018. március 19‑i kijavító határozat (a továbbiakban: megtámadott határozat) a 2018. február 23‑i határozat hatálybalépésének időpontját 2017. december 1‑jében állapította meg.
Mivel a felperes által a megtámadott határozattal szemben benyújtott panasz eredménytelen maradt, a felperes keresetet indított a Törvényszék előtt a megtámadott határozat megsemmisítése és a szóban forgó ellátások 2017. december 1‑jétől történő ismételt folyósítása iránt. Megsemmisítés iránti kérelmének alátámasztása érdekében a felperes négy jogalapra hivatkozott, amelyekben egyrészt a külföldi munkavégzési támogatásra való jogosultsága felülvizsgálatának lehetőségét vitatta mind elvileg, mind az adott ügy sajátos körülményeire tekintettel, másrészt pedig az egyenlő bánásmód elvének és a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének – többek között a támogatás nyújtásának a felülvizsgálat keretében alkalmazott feltételeiből és azok értelmezéséből eredő – megsértésére hivatkozott.
Elsősorban a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy a PMO nem sértette meg a személyzeti szabályzat VII. melléklete 4. cikke (1) bekezdésének a) pontját, amikor megállapította, hogy az alkalmazási hely szerinti ország állampolgárságának a szakmai előmenetel során történő megszerzése szükségképpen a külföldi munkavégzési támogatásra való jogosultság felülvizsgálatához vezet. Ugyanis, noha e rendelkezés nem írja elő kifejezetten az ilyen felülvizsgálat lehetőségét, a Törvényszék hangsúlyozza, hogy az adminisztráció nem fizetheti havonta tovább azt akkor, ha olyan esemény következik be, amely az ezen ellátás nyújtására vonatkozó feltételekre tekintettel lényegesen megváltoztatja az abban részesülő személy helyzetét. Ebben az esetben és ezzel ellentétes rendelkezés hiányában az adminisztrációnak felül kell vizsgálnia e helyzetet.
E tekintetben a Törvényszék megjegyzi, hogy a személyzeti szabályzat VII. melléklete 4. cikke (1) bekezdése a) pontjának értelmezése alátámasztja ezt az elemzést, mivel nem világít rá egyetlen olyan körülményre sem, amely alkalmas lenne arra, hogy kizárja a külföldi munkavégzési támogatásra való jogosultság azt követően történő bármilyen felülvizsgálatát, hogy valamely tisztviselő a szakmai pályafutása során megszerzi az alkalmazási hely szerinti ország állampolgárságát. Ugyanis először is, mivel az alkalmazási hely szerinti ország állampolgárságára vonatkozó negatív feltétel jelen időben van megfogalmazva, e megfogalmazás nem zárja ki, hogy az érintett tisztviselőnek a pályafutása során végig teljesítenie kell e feltételt annak érdekében, hogy megőrizze a külföldi munkavégzési támogatásra való jogosultságát. Másodszor, ami a külföldi munkavégzési támogatás nyújtása feltételeinek a jogalkotó általi megválasztását illeti, a Törvényszék a korábbi személyzeti szabályzat (
1
) előkészítő munkálatainak (
2
) fényében rámutat arra, hogy az állampolgárság kritériumát a pontossága és alkalmazásának egyszerűsége miatt fogadták el, anélkül hogy figyelmen kívül hagyták volna azt, hogy e kritériumnak különösen a kettős állampolgársággal kapcsolatos helyzetekben korlátai vannak. Így, figyelemmel a pénzbeli ellátásokra jogosító uniós jogi rendelkezések szigorú értelmezésének elvére, a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy a felülvizsgálatnak az alkalmazási hely szerinti ország állampolgárságának a szakmai előmenetel során történő megszerzése esetén való teljes kizárása a szóban forgó rendelkezés eltérő megfogalmazását követelte volna meg. Harmadszor a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy az ilyen felülvizsgálat összhangban áll a külföldi munkavégzési támogatás céljával is, amely azon sajátos terhek és hátrányok ellentételezésére irányul, amelyek abból adódnak, hogy a tisztviselő a szakmai előmenetele során végig a származási helyétől távol van, mivel az alkalmazási helyén látja el valamely uniós intézménynél a feladatait. Mivel ugyanis az uniós jogalkotónak a külföldi munkavégzési támogatás nyújtása feltételeinek meghatározása során e célkitűzést kellett követnie, a Törvényszék a személyzeti szabályzat VII. melléklete 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában erre vonatkozóan elfogadott megfogalmazásra tekintettel megjegyzi, hogy a tisztviselő abból eredő beilleszkedése, hogy szakmai pályafutása során az alkalmazási helye szerinti országba helyezte át a szokásos lakóhelyét, és ott dolgozik, nem képezheti akadályát a külföldi munkavégzési támogatás kifizetésének. Ezzel szemben e választás nem érvényes az alkalmazási hely szerinti ország állampolgárságának a szakmai előmenetel során történő megszerzése esetén, tekintettel a beilleszkedés ilyen honosítás által jelentett sajátos formájára.
Végül a Törvényszék elutasítja azt az érvelést, amely keretében a felperes azt kifogásolta, hogy a PMO az ő esetében nem tekintett el a felülvizsgálattól azon indokokra figyelemmel, amelyek a felperest a honosításának kérelmezéséhez vezették, amelyre a felperes vis maiornak minősülő kényszerként hivatkozik. E tekintetben a Törvényszék – miután kifejtette, hogy a felperes által kérelmezett honosítási eljárás a lemondásra kötelezés veszélyét kívánta elhárítani, amely veszélynek a felperes az Egyesült Királyság Unióból való kilépése miatt adott esetben ki volt téve – úgy véli, nem tekinthető úgy, hogy a vitatott felülvizsgálat olyan túlzott terhet eredményezett a felperes számára, amely teljesítené a vis maior követelményeit, és ennélfogva mentesíthetné a PMO‑t az általa elvégzendő felülvizsgálat alól. Ez annál is inkább így van, mivel a belga állampolgárság megszerzése immár teljes mértékben biztosította a felperest afelől, hogy megőrzi állását. E tekintetben a Törvényszék végül emlékeztet arra, hogy senki sem tarthat igényt valamely tagállam Unióból való kilépése hatásainak semlegesítésére.
Másodsorban a Törvényszék kimondja, hogy sem az alkalmazási hely szerinti ország állampolgárságával rendelkező tisztviselőkre vonatkozó támogatásnyújtási feltételeknek a felülvizsgálat keretében a felperesre való alkalmazása, sem azok értelmezése nem sérti az egyenlőség elvét és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét.
A Törvényszék mindenekelőtt hangsúlyozza, hogy a tisztviselők alkalmazási feltételeinek meghatározása tekintetében a jogalkotót megillető széles mérlegelési jogkör gyakorlása során az állampolgárság mint elsődleges szempont megválasztásából eredő különbségtétel a külföldi munkavégzési támogatás céljára tekintettel nem alkalmatlan nyilvánvalóan, és nem önkényes. Ráadásul e támogatás folyósításának gyakorisága, amely egyébként időben nem korlátozott, megköveteli, hogy az egyenlő bánásmód elvét és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét ne csupán a szolgálatba lépés időpontjában, hanem az e támogatásra való jogosultság minden egyes felülvizsgálata során is tartsák tiszteletben.
Márpedig tekintettel az alkalmazási hely szerinti ország állampolgárságával rendelkező tisztviselőkkel szemben a külföldi munkavégzési támogatásra való jogosultsághoz előírt szigorú feltételekre, nevezetesen arra, hogy a szolgálatba lépésüket megelőző tízéves referencia‑időszakban ezen ország európai területén egyáltalán nem rendelkeztek lakóhellyel, illetve nem folytattak szakmai tevékenységet, a Törvényszék nem azonosít egyetlen olyan okot sem, amely igazolná a felperes e feltételek alóli mentesítését a honosításától kezdődően. Így ezen időponttól kezdve a felperest ugyanúgy kell kezelni, mint bármely más olyan belga állampolgárt vagy volt belga állampolgárt, akinek a tízéves referencia‑időszak alatti – akár rövid időtartamú – belgiumi tartózkodása a személyzeti szabályzat VII. melléklete 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében akadályát képezheti a támogatásra való jogosultságnak. És fordítva, a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy az olyan tisztviselő helyzete, aki a szakmai pályafutása során megszerezte az alkalmazási hely szerinti ország állampolgárságát, már nem hasonlítható azon tisztviselők helyzetéhez, akik nem nyilvánították ki azon szándékukat, hogy az állampolgárság megszerzésével hivatalossá tegyék az ezen országgal fennálló kapcsolataikat.
Mindenesetre a Törvényszék elutasította az Egyesült Királyság állampolgárságával rendelkező tisztviselőkkel szembeni hátrányos megkülönböztetésen alapuló érvet, miután megbizonyosodott arról, hogy a kifogásolt értelmezést a gyakorlatban a tisztviselő eredetileg figyelembe vett állampolgárságától függetlenül követik, és ezen értelmezés ráadásul távol áll bármilyen, az Európai Unió és az Egyesült Királyság közötti kapcsolatok alakulására vonatkozó megfontolástól. Végül az egyenlő bánásmód elvének és a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének a személyzeti szabályzat VII. melléklete 4. cikke (1) bekezdése b) pontjának téves értelmezéséből eredő megsértésére alapított jogalapra válaszolva a Törvényszék megjegyzi, hogy az e tekintetben javasolt értelmezés összeegyeztethetetlen e rendelkezés szövegével és hatályával, így azt mindenképpen el kell utasítani.
A Törvényszék, miután e megfontolásokból levonta a következtetéseket, a többi kereseti kérelmet, és következésképpen a keresetet teljes egészében elutasította.
(
1
)	Az Európai Gazdasági Közösség és az Európai Atomenergia‑közösség tisztviselőinek személyzeti szabályzatáról szóló, 1961. december 18‑i 31. (EGK), 11. (EAK) tanácsi rendelet (HL 1962. 45., 1387. o.).
(
2
)	A Tanács 1959. december 11‑i tájékoztatója.