62019CC0862
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2020. október 29. (
1
)
C‑862/19. P. sz. ügy
Cseh Köztársaság
kontra
Európai Bizottság
„Fellebbezés – Európai Szociális Alap (ESZA) – Európai Regionális Fejlesztési Alap (ERFA) – A Cseh Köztársaságban operatív programokhoz nyújtott támogatások részleges visszavonása – 2004/18/EK irányelv – A 16. cikk b) pontja – Különleges kizárás – Műsorterjesztésre szánt programanyagokra vonatkozó, szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések”
1.
A fellebbezés a 2004/18/EK irányelv (
2
) 16. cikke b) pontjának értelmezéséről szól, amely rendelkezés alapján az irányelv nem alkalmazandó azokra a közbeszerzési szerződésekre, amelyek tárgya „műsorközvetítők általi terjesztésre szánt programanyagok megvétele, fejlesztése, gyártása vagy közös gyártása”.
2.
A Cseh Köztársaság hatóságai közvetlenül ítéltek oda az ERFA és az ESZA (
3
) révén társfinanszírozott néhány olyan szerződést, amelyek európai alapok használatát előmozdító televíziós hirdetések gyártására vonatkoztak. A Bizottság úgy vélte, hogy az említett odaítélések nem tartozhatnak a 2004/18 irányelv 16. cikke b) pontjának hatálya alá, ezért megfelelő pénzügyi korrekciót alkalmazott, amely határozatot a Cseh Köztársaság megtámadta a Törvényszék előtt.
3.
A 2019. szeptember 12‑i ítéletével (
4
) a Törvényszék elutasította a Cseh Köztársaság keresetét, amely most fellebbezést nyújt be a Bírósághoz.
4.
A vitában két ellentétes álláspont ütközik: a) a Cseh Köztársaság szerint bármely ajánlatkérő szerv esetében alkalmazható a vitatott kizárás, (
5
) feltéve hogy teljesül a szerződés tárgyára vonatkozó feltétel; b) a Bizottság szerint csak a műsorközvetítők által odaítélt szerződésekre vonatkozik a kizárás, amely feltétel a jelen ügyben nem teljesül.
5.
Noha tagadhatatlan az annak tisztázásához fűződő érdek, hogy az említett két értelmezés közül melyiket kell követni, a probléma (és megoldásának) általános jelentősége túlhaladott, mert véleményem szerint az új 2014/24/EU irányelv (
6
) a Bizottság álláspontja szerinti szabályozást fogadta el. (
7
)
I. A szabályozási háttér
A.
A 92/50/EGK irányelv (
8
)
6.
Az 1. cikk előírta:
„Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
a)
szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződés: egy szolgáltató és egy ajánlatkérő közötti visszterhes írásbeli szerződés a következők kivételével:
[…]
iv.
műsorszolgáltatók által programanyagok megvételére, fejlesztésére, gyártására vagy közös gyártására vonatkozó szerződés és közvetítési időre vonatkozó szerződés;
[…]”
B.
A 2004/18 irányelv
7.
A (25) preambulumbekezdés kimondta:
„A műsorterjesztés terén egyes audiovizuális szolgáltatások nyújtására irányuló közbeszerzési szerződések odaítélése során lehetőséget kell biztosítani olyan kulturális és társadalmi jelentőségű szempontok figyelembevételére, amelyek miatt helytelen lenne a közbeszerzési szabályok alkalmazása. Ezért kivételt kell megállapítani azokra a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződésekre vonatkozóan, amelyek felhasználásra kész programanyagok megvételére, fejlesztésére, gyártására vagy közös gyártására, illetve egyéb előkészítő szolgáltatásokra, mint pl. a programanyag gyártásához szükséges forgatókönyvre vagy előadóművészi előadásra, vagy pedig a közvetítési időre vonatkoznak. Ez a kizárás azonban nem alkalmazandó az ilyen programanyagok gyártásához, közös gyártásához és terjesztéséhez szükséges műszaki berendezéssel való ellátásra. A műsorterjesztést bármilyen elektronikus hálózat igénybevételével történő továbbításként és elosztásként kell meghatározni.”
8.
A 16. cikk értelmében:
„Ez az irányelv nem alkalmazható azokra a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződésekre, amelyek tárgya:
[…]
b)
műsorközvetítők általi terjesztésre szánt programanyagok megvétele, fejlesztése, gyártása vagy közös gyártása, illetve a közvetítési idő;
[…]”.
C.
A 2014/24 irányelv
9.
A (23) preambulumbekezdés megállapítja:
„Bizonyos audiovizuális és rádióműsor‑szolgáltatások nyújtására vonatkozó közbeszerzési szerződések odaítélése során lehetőséget kell biztosítani bizonyos kulturális és társadalmi jelentőségű szempontok figyelembevételére is, ezért a közbeszerzési szabályok alkalmazása e szolgáltatások esetében nem megfelelő. Ezért kivételt kell megállapítani azokra a maguk a médiaszolgáltatók által odaítélt, szolgáltatásnyújtásra vonatkozó közbeszerzési szerződésekre, amelyek felhasználásra kész programanyagok megvételére, kidolgozására, gyártására vagy közös gyártására, illetve egyéb előkészítő szolgáltatásokra, így pl. a programanyag gyártásához szükséges forgatókönyvre vagy előadóművészi előadásra vonatkoznak. Egyértelművé kell továbbá tenni, hogy ennek a kivételnek a sugárzott műsorszolgáltatásokra és a lekérhető (nem lineáris) szolgáltatásokra egyaránt vonatkoznia kell. A kivétel nem alkalmazandó azonban az ilyen programanyagok gyártásához, közös gyártásához és közvetítéséhez szükséges műszaki berendezések beszerzésére.”
10.
A 10. cikk úgy rendelkezik, hogy:
„Ez az irányelv nem alkalmazandó azokra a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződésekre, amelyek tárgya:
[…]
b)
olyan audiovizuális médiaszolgáltatások vagy rádiós médiaszolgáltatások céljára szánt programanyagok vétele, fejlesztése, előállítása vagy közös előállítása, amelyeket audiovizuális vagy rádiós médiaszolgáltató ítél oda, illetve közvetítési időre vagy programszolgáltatásra vonatkozó szerződések, amelyeket audiovizuális vagy rádiós médiaszolgáltatók [helyesen: médiaszolgáltatóknak] ítélnek oda;
[…].”
II. A jogvita előzményei
11.
A jogvita előzményeit a megtámadott ítélet 1–6. pontja tartalmazza, és azokat a következőképpen lehet összefoglalni:
–
A Bizottság a 2007. október 12‑i C(2007) 5113, 2007. december 27‑i C(2007) 6920 és 2008. szeptember 25‑i C(2008) 5344 határozatával elfogadta a Cseh Köztársaság által az 1083/2006/EK rendelet (
9
) 32. cikke alapján javasolt „Oktatás a Versenyképességért”, „Innovációs kutatás és fejlesztés”, illetve a „Műszaki segítségnyújtás” operatív programokat.
–
2014 áprilisában a hivatkozott operatív programok keretében a Bizottság ellenőrzést végzett azon műsorszolgáltatásokra irányuló közbeszerzési szerződésekre vonatkozóan, amelyeket a Cseh Köztársaság az ERFA és az ESZA révén társfinanszírozott. A Bizottság megállapította, hogy ezek közül négy szerződést a regionális fejlesztési minisztérium és az oktatás‑, ifjúság‑ és sportügyi minisztérium ajánlati felhívás nélkül, közvetlenül ítélt oda.
–
A Bizottság szerint a közvetlen odaítélés elfogadhatatlan, mivel a 2004/18 irányelv 16. cikkének b) pontjában előírt kizárást nem lehet alkalmazni az említett szerződésekre, amely rendelkezés kizárólag a műsorszolgáltatóknak minősülő ajánlatkérő szervekre irányadó.
–
A Bizottság által 2016. június 17‑én indított pénzügyi korrekciós eljárás során a Cseh Köztársaság azt állította, hogy a kizárás bármely ajánlatkérő szervre alkalmazható.
–
Végül a Bizottság a 2017. július 6‑i C(2017) 4682 final végrehajtási határozatban részlegesen visszavonta az „Oktatás a Versenyképességért” operatív programhoz nyújtott ESZA‑támogatás egy részét, valamint az „Innovációs kutatás és fejlesztés”, illetve a „Műszaki segítségnyújtás” operatív programokhoz nyújtott ERFA‑támogatás egy részét, a megfelelő pénzügyi korrekcióknak a Cseh Köztársasággal szemben történő alkalmazásával.
III. A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
12.
A Cseh Köztársaság a Törvényszék előtt megtámadta a Bizottság határozatát, megismételve a 2004/18 irányelv 16. cikkének b) pontjára vonatkozó értelmezését. E tagállamot a Lengyel Köztársaság támogatta.
13.
A megtámadott ítélet elutasította a keresetet.
14.
A Törvényszék kiemelte, hogy a megszorítóan értelmezendő (
10
) kizárást a 92/50 irányelv 1. cikke a) pontjának iv. alpontja már tartalmazta, amelyet a Bíróság a Bayerischer Rundfunk és társai ítéletben (
11
) a Bizottság álláspontját alátámasztó módon értelmezett.
15.
Közelebbről, a Törvényszék szerint a kizárás – az említett ítéletben foglaltaknak megfelelően – a műsorszolgáltatók közszolgálati feladatán alapszik, tehát nem érinti azon ajánlatkérő szerveket, amelyek nem látnak el ilyen sajátos feladatot. (
12
)
16.
A Törvényszék szerint e következtetést nem kérdőjelezik meg a Cseh Köztársaság érvei. A Cseh Köztársaság – amellett, hogy a Bayerischer Rundfunk ítéletet nem tekintette relevánsnak – azt állította, hogy a szó szerinti, rendszertani és teleologikus értelmezési szempontokra tekintettel a rendelkezés nem teszi lehetővé a kizárás hatályának a közszolgálati műsorszolgáltatókra történő korlátozását.
17.
A Bayerischer Rundfunk ítélet jelentőségét illetően a Törvényszék azzal érvel, hogy bár a Bíróság abban a jelen ügyben felvetett kérdéstől eltérő kérdésekről határozott, kifejtette, hogy mely közbeszerzési szerződések tartoznak az uniós jog hatálya alá. A Bíróság részéről abban az értelemben történő pontosítás, hogy a kizárás csak akkor érvényesül, ha a 92/50 irányelv értelmében vett ajánlatkérő szerv szerződéseiről van szó, nem azt jelenti, hogy azt minden ajánlatkérő szervre alkalmazni kell. (
13
)
18.
A Törvényszék ezenkívül emlékeztet arra, hogy a hivatkozott ítélet hangsúlyozta, hogy a 92/50 irányelv 1. cikke a) pontjának iv. alpontja hasonló volt a 2004/18 irányelv 16. cikkének b) pontjához, ami azt vonja maga után, hogy helytálló az előbbi rendelkezéssel kapcsolatban kialakított joggyakorlatnak az utóbbi rendelkezés tekintetében való alkalmazása. (
14
)
19.
A Törvényszék megjegyzése szerint kétségtelen, hogy a „terjesztésre szánt” kifejezés nem szerepelt a 92/50 irányelv 1. cikke a) pontjának iv. alpontjában. A jogszabályelőkészítő anyagok vizsgálatából azonban az következik, hogy e kiegészítés megfelel „a jogalkotó azon szándékának, hogy kifejezetten hivatkozzon a műsorszolgáltatók által odaítélt, szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződésekre, amelyek bármely elektronikus hírközlő hálózaton – beleértve az internetet is – való terjesztésre szánt programanyagokra vonatkoznak, ami tükrözi a hivatkozott irányelv (25) preambulumbekezdése utolsó mondatának szellemét”. (
15
)
20.
A Törvényszék azt állítja, hogy az e rendelkezésben hivatkozott szerződések tárgyát képező szolgáltatások megegyeznek a 2004/18 irányelvnek a 213/2008/EK rendelettel (
16
) módosított IIB. mellékletének 3. lábjegyzetében foglalt kivételben szereplő szolgáltatásokkal, amely nem tartalmazza a „terjesztésre szánt” kifejezést.
21.
Ebből következik, hogy mivel „az irányelv belső koherenciája okán a 2004/18 irányelv 16. cikkének b) pontjában előírt kizárást és az ugyanezen irányelv IIB. mellékletének 3. lábjegyzetében szereplő kivételt azonos terjedelműnek kell tekinteni, az említett »terjesztésre szánt« kifejezés nem értelmezhető úgy, hogy az a vitatott kizárás hatályának kiterjesztésére irányul”. (
17
)
22.
A Törvényszék elfogadja, hogy a 2004/18 irányelv 16. cikke b) pontjának szövege „önmagában nem teszi lehetővé e rendelkezés egységes értelmezését, és hogy e rendelkezésnek több potenciálisan lehetséges szó szerinti értelmezése létezik”. (
18
) Az e rendelkezés különböző nyelvi változataiban megállapított eltérések hatástalanná teszik a szabály szó szerinti értelmezésére alapított érveket. (
19
)
23.
A rendszertani értelmezéssel kapcsolatban a Törvényszék elveti, hogy a jogalkotó által az irányelv 16. cikkében foglalt kivételek meghatározása során alkalmazott szempont kizárólag a szerződés tartalma szerinti szempont volt, mivel az irányelv alanyi szempontú korlátokat is bevezet, amint az a vitatott kizárás és a d) pont szerinti kizárás esetében is történt. (
20
)
24.
A Törvényszék elutasítja, hogy a rendelkezés rendszertani értelmezése megköveteli azt, hogy a 2004/18 irányelv 16. cikkének ugyanazon pontjában szereplő valamennyi szerződést azonos módon kelljen meghatározni, a tárgyukat, az ajánlatkérő szervüket vagy a szolgáltatójukat illetően. Így a műsorszolgáltatóknak nem minősülő ajánlatkérő szervek közvetlenül köthetnek a közvetítési időre vonatkozó szerződéseket, ellentétben azzal, ami a jelen ügyben vitatott szerződések esetében történt. (
21
)
25.
A teleologikus értelmezést illetően, a Törvényszék szerint a kizárás csak a műsorszolgáltatók által kötött közbeszerzési szerződésekre terjed ki, mivel célja csupán az, hogy kifejezetten e szolgáltatók közszolgálati feladatának teljesítését biztosítsa. (
22
) Nem tartozhat e kizárás hatálya alá a többi olyan közjogi intézmény, amelyek kulturális vagy szociális területen egyéb közszolgáltatási feladatokat látnak el. (
23
)
26.
Ez utóbbi kérdést illetően a Törvényszék szerint az említett értelmezés nem fosztja meg a vitatott rendelkezést a hatékony érvényesülésétől, mivel nem minden, a terjesztésre szánt programanyaggal kapcsolatos szerződés, hanem csak a műsorszolgáltatók saját feladatára vonatkozó szolgáltatásokra irányuló szerződések vannak kizárva. Kizárólag ez utóbbi szerződések tekintetében kell hatékonyan érvényesülnie a kizárásnak, amelyet egyébként megszorítóan kell értelmezni. (
24
)
27.
Mivel a kizárás célja a műsorszolgáltatók jellemző közszolgálati feladatára irányul, a műsorszolgáltatóknak nem minősülő ajánlatkérő szervek nincsenek ugyanolyan helyzetben, mint e szolgáltatók, ami kizárja az egyenlő bánásmód elve megsértésének megállapítását. (
25
)
28.
A 2014/24 irányelv – amely időbeli hatálya miatt nem alkalmazható – nem teszi lehetővé a vitatott rendelkezés más értelmezését. (
26
)
IV. A Bíróság előtti eljárás
29.
A Cseh Köztársaság 2019. november 26‑án fellebbezést nyújtott be, amelyben a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezését és a Bizottság határozata semmisségének megállapítását, valamint ez utóbbi intézménynek a költségek viselésére való kötelezését kérte.
30.
A Bizottság a fellebbezés elutasítását és a Cseh Köztársaságnak a költségek viselésére való kötelezését kéri.
V. Elemzés
A.
Előzetes megfontolások
31.
A Cseh Köztársaság egyetlen fellebbezési jogalapot terjeszt elő, amelyben kifogásolja, hogy a Törvényszék állítólag tévesen alkalmazta a jogot a 2004/18 irányelv 16. cikke b) pontjának értelmezése során.
32.
A fellebbezési jogalap négy részre oszlik, amelyek a vitatott rendelkezés keletkezéstörténetére, valamint annak szó szerinti, teleologikus és rendszertani értelmezésére vonatkoznak. (
27
)
33.
Amint azt már kifejtettem, a Törvényszék előtti vita arra a kérdésre összpontosított, hogy a kizárás csak a műsorközvetítőnek minősülő ajánlatkérőket érinti‑e, ahogy azt a Bizottság szorgalmazza, vagy ellenkezőleg, bármely egyéb ajánlatkérő szervre is kiterjed‑e, amint azt a Cseh Köztársaság állítja.
34.
A vitatott kérdés nem lehet világosabb, és a felek által a vonatkozó álláspontjuk alátámasztása érdekében nyomós okokkal megindokolt megközelítések sem lehetnének eltérőbbek.
35.
A Bíróság tehát egy nehéz értelmezési problémával olyan szabályozási kontextusban szembesül, amely az egyértelmű válaszadáshoz túlságosan nyitott és pontatlan, sőt ellentmondó a különböző nyelvi változatok közötti eltérések miatt.
B.
Az egyetlen fellebbezési jogalap első része: a 2004/18 irányelv 16. cikke b) pontjának keletkezéstörténete
1. A felek álláspontja
36.
A Cseh Köztársaság először is arra hivatkozik, hogy a 92/50 irányelv elfogadásához vezető bizottsági javaslat a programanyagoknak a műsorközvetítők által történő megvételére korlátozta a kizárást. A jogalkotási eljárás kiterjesztette az említett esetet, és az magában foglalta a programanyagok műsorközvetítők által történő fejlesztését, gyártását vagy közös gyártását is. Ennélfogva, a 92/50 irányelv 1. cikke a) pontjának iv. alpontja szerint a műsorközvetítő nyújtja a programanyagok fejlesztésére, gyártására vagy közös gyártására irányuló szolgáltatást, és ebből következően a műsorközvetítő nem lehet az ajánlatkérő szerv, így a kizárás eseteit kibővítették. (
28
)
37.
Másodszor, a Cseh Köztársaság rámutat arra, hogy a 2004/18 irányelv előkészítő munkálatai igazolják, hogy a jogalkotó inkább a szerződés tárgyára és alkalmazására, mintsem az ajánlatkérő vagy a szolgáltató személyére kívánta helyezni a hangsúlyt. (
29
)
38.
Végül, a Cseh Köztársaság azt állítja, hogy a Bizottság javaslata (amely a kizárást kifejezetten a műsorközvetítőnek minősülő ajánlatkérő szervekre korlátozza) a 2014/24 irányelv kidolgozása során is meghiúsult, mivel a 10. cikkének b) pontja az ajánlatkérő szerv személyéhez nem kapcsolódó kizárást ír elő. Végeredményben a Cseh Köztársaság szerint, a jogalkotó nemcsak ismét elutasította a Bizottság korlátozásra irányuló kísérleteit, hanem a kizárás kiterjesztése mellett döntött. (
30
)
39.
A Bizottság azt állítja, hogy az egymást követő változatokban bekövetkezett változások azon igénynek felelnek meg, hogy figyelembe vegyék a technikai (az interneten való terjesztés elterjedése) és a jogalkotási (a hírközlési szolgáltatókra vonatkozó európai szabályozás végrehajtása) fejlődést, anélkül hogy ez a tartalmának lényeges módosulásával járt volna. Ez utóbbi egyébként – főszabály szerint – megfelel a Bizottság eredeti javaslatának, amely a kizárásban részesíthető ajánlatkérő szervek körére vonatkozott. (
31
)
2. Értékelés
40.
A fellebbezési jogalap e részében a Cseh Köztársaság kifejti a rendelkezés jogalkotási előzményeivel kapcsolatos saját megfontolásait, de nem jelöli meg, hogy a megtámadott ítéletnek konkrétan mely pontjait tekinti kifogásolhatónak. A jogalap e részét tehát elfogadhatatlannak lehetne minősíteni, mivel nem felel meg azon követelménynek, hogy pontosan meg kell jelölni a megtámadott ítélet azon pontjait, amelyek tekintetében téves jogalkalmazás történhetett. Arra az esetre, ha erre nem kerülne sor, elemezni fogom e jogalap tartalmát.
41.
A 2004/18 irányelv 16. cikke b) pontjának közvetlen előzménye a 92/50 irányelv 1. cikke a) pontjának iv. alpontja, amelynek értelmében az ezen irányelv hatálya alá tartozó „szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések” fogalmába nem tartozik a „műsorszolgáltatók által programanyagok megvételére, fejlesztésére, gyártására vagy közös gyártására vonatkozó szerződés és közvetítési időre vonatkozó szerződés”.
42.
A Bizottság eredeti javaslata kizárólag a „programanyagok megvételére” vonatkozott, a fejlesztés, a gyártás vagy a közös gyártás nélkül. (
32
) A cél az volt, hogy az irányelvet csak akkor alkalmazzák a műsorközvetítők tekintetében, ha olyan tevékenységeket látnak el, amelyek nem minősülnek „kifejezett műsorterjesztő” tevékenységeknek. (
33
)
43.
Véleményem szerint a „fejlesztés, gyártás vagy közös gyártás” szavakkal való későbbi kiegészítés azon az elképzelésen alapszik, hogy világosabban pontosítsák a kifejezett műsorterjesztői tevékenységeket. A Bizottsághoz hasonlóan úgy vélem, hogy a jogalkotó alanyi szempontból nem bővítette a vitatott kizárást, hanem annak előírására szorítkozott, hogy az ajánlatkérő szervek, amelyek programanyagok megvételére, vagy fejlesztésére, gyártására vagy közös gyártására vonatkozó szerződést kívánnak kötni, műsorközvetítőknek minősüljenek.
44.
A 2004/18 irányelvet illetően, a Bizottság javaslata kizárta azon szerződéseket, amelyek tárgya „műsorközvetítők által programanyagok megvétele, fejlesztése, gyártása vagy közös gyártása, valamint a közvetítési időre vonatkozó szerződéseket”. (
34
)
45.
Az idézett szöveget – amely gyakorlatilag megegyezett a 92/50 irányelv 1. cikke a) pontja iv. alpontjának szövegével – a 2004/18 irányelv 16. cikke b) pontjának végleges változata tartalmazza, a „programanyagok” kifejezést megelőzően a „terjesztésre szánt” szószerkezettel kiegészítve.
46.
Az említett kiegészítés volt a rendelkezés hermeneutikai nehézségeinek kiváltó oka. A kiegészítés értelmezése történhet a műsorközvetítőkre való hivatkozással (német változat), vagy egyszerűen azon programanyagok minősítése céljából, amelyek megvételére, fejlesztésére, gyártására vagy közös gyártására vonatkozó szerződést kötnek (spanyol változat, és természetesen azon változatok, amelyek e kiegészítést nem alkalmazták). (
35
)
47.
Véleményem szerint a „terjesztésre szánt” kifejezés bevezetése már nem a Törvényszék szerinti értelemben indokolt, (
36
) hanem a 2004/18 irányelv (25) preambulumbekezdésében megfogalmazott módon, amennyiben arra hivatkozik, hogy „kivételt kell megállapítani azokra a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződésekre vonatkozóan, amelyek felhasználásra kész programanyagok megvételére, fejlesztésére, gyártására vagy közös gyártására […] vonatkoznak”. (
37
)
48.
Úgy értelmezem, hogy mivel „[a] műsorterjesztés terén […] audiovizuális szolgáltatások nyújtásár[ól]” van szó, ahogy azt a hivatkozott preambulumbekezdés kezdi kifejteni, a „felhasználásra kész programanyagok”„műsorközvetítésre kész programanyagoknak” minősülnek, azaz készek arra, hogy teljesítsék azon célt, amelyre azokat természetükből adódóan szánták.
49.
A pontosítás azzal magyarázható, hogy a preambulumbekezdés a kizárást a programanyagokra és az „egyéb [olyan] előkészítő szolgáltatásokra” korlátozza, mint „a programanyag gyártásához szükséges forgatókönyvre vagy előadóművészi előadásra” vonatkozó szolgáltatások, „vagy pedig a közvetítési időre” vonatkozó szerződések, nem pedig „az ilyen programanyagok gyártásához, közös gyártásához és terjesztéséhez szükséges műszaki berendezéssel való ellátásra”.
50.
Arról van tehát szó, hogy a kizárást a tulajdonképpeni programanyagokra és az előkészítő tevékenységekre szűkíti, nem pedig a megvalósításukhoz elengedhetetlen berendezésekre.
51.
Végeredményben a 2004/18 irányelv 16. cikkének b) pontjában foglalt, „terjesztésre szánt programanyagok” a (25) preambulumbekezdés szerinti „felhasználásra kész programanyagoknak” minősülnek. Ilyen értelemben a Bizottság eredeti javaslatához fűzött kiegészítést a közvetített programanyagok minősítéseként, nem pedig az azokat közvetítő szervezetek tekintetében kellene értelmezni.
52.
Mindenesetre a kizárás jogszabályi keletkezéstörténetének vizsgálata nem kínál meggyőző eredményeket, bár hajlok arra, hogy egyetértsek a Bizottság álláspontjával. Ha a 92/50 irányelv 1. cikke a) pontja iv. alpontja jelentésének általam való értelmezése helytálló, a „terjesztésre szánt” szószerkezet inkább a kizárt szerződések tárgyára, mint a szerződő alanyokra (ez utóbbiak szigorúan „a műsorközvetítők” lennének) utalna.
53.
Ezt az értelmezést utólag megerősíti a 2014/24 irányelv. Még ha időbeli hatályánál fogva alkalmazhatatlan is, hasznos lehet annak tartalmát figyelembe venni, mivel ez a kizárásra vonatkozó szabályozás fejlődésének utolsó szakaszát jelenti.
54.
A Bizottság javaslata alapján kizárták azon szerződéseket, amelyek tárgya „a műsorszolgáltatók által odaítélt, audiovizuális médiaszolgáltatásokra szánt programanyagok megvétele, fejlesztése, gyártása vagy közös gyártása”, valamint „az audiovizuális médiaszolgáltatóknak odaítélt, a közvetítési időre” vonatkozó szerződéseket. (
38
)
55.
A Bizottság úgy vélte, hogy nem feltétlenül kell kifejtenie a javaslatát igazoló okokat, ami elkerülhetetlen lett volna, ha lényegesen módosítani kívánta volna a kizárások 2004/18 irányelv szerint hatályos rendszerét.
56.
A jogalkotó által végül elfogadott szabály (a 2014/24 irányelv 10. cikkének b) pontja) szerint ezen irányelv nem alkalmazandó azokra a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződésekre, amelyek tárgya „olyan audiovizuális médiaszolgáltatások vagy rádiós médiaszolgáltatások céljára szánt programanyagok vétele, fejlesztése, előállítása vagy közös előállítása, amelyeket audiovizuális vagy rádiós médiaszolgáltató ítél oda, illetve közvetítési időre vagy programszolgáltatásra vonatkozó szerződések[re sem], amelyeket audiovizuális vagy rádiós médiaszolgáltatóknak ítélnek oda”. (
39
)
57.
A korábbi megfogalmazással ellentétben (2004/18 irányelv), álláspontom szerint az új rendelkezés eloszlatja a korábbi kétségeket, mivel a kizárást az audiovizuális vagy rádiós médiaszolgáltatónak minősülő ajánlatkérő szervek által kötött szerződésekre korlátozza. (
40
)
58.
Ha a jogalkotó úgy gondolta volna, hogy az új rendelkezéssel radikális változást vezet be az előzőhöz képest, azt jelezte volna a (23) preambulumbekezdésben, amely a kizárás okait ismerteti. Ugyanakkor kétségtelen, hogy az említett preambulumbekezdés gyakorlatilag átveszi a 2004/18 irányelv (25) preambulumbekezdésének tartalmát.
59.
Létezik azonban egy kivétel: míg a 2004/18 irányelv (25) preambulumbekezdése arra utalt, hogy „kivételt kell megállapítani azokra a […] szerződésekre vonatkozóan, amelyek […] programanyagok megvételére, fejlesztésére, gyártására vagy közös gyártására […] vonatkoznak” – az esetleges ajánlatkérő szervek említése nélkül –, a 2014/24 irányelv (23) preambulumbekezdése szerint „bizonyos audiovizuális és rádióműsor‑szolgáltatások nyújtására vonatkozó közbeszerzési szerződések odaítélés[éről] [helyesen: szerződések médiaszolgáltatók általi odaítélés{éről}]” van szó, és hozzátette, hogy „kivételt kell megállapítani azokra a maguk a médiaszolgáltatók által odaítélt, szolgáltatásnyújtásra vonatkozó közbeszerzési szerződésekre, amelyek […] programanyagok megvételére, kidolgozására, gyártására vagy közös gyártására […] vonatkoznak”. (
41
)
60.
Olyan szövegváltoztatásra került tehát sor, amely véleményem szerint nem értelmezhető kritériummódosításként, hanem inkább olyan pontosításként, amely a kizárásnak a 2004/18 irányelvben már benne foglalt jelentésére vonatkozik.
61.
Mindent összevetve, annak elemzése, hogy a kizárás miként fejlődött a 92/50 irányelvtől a 2004/18 irányelven át – amely a jelen fellebbezés során alkalmazandó – a jelenleg hatályos 2014/24 irányelvig, lehetővé teszi a Bizottság által képviselt és a megtámadott ítélet által elfogadott álláspont melletti döntést.
62.
Így tehát a fellebbezési jogalap első része, amelyben a Cseh Köztársaság annak kijelentésére szorítkozik, hogy a Törvényszék értelmezése „ellentétes a jogalkotási folyamat eredményével és a jogalkotó nyilvánvaló szándékával”, (
42
) nem fogadható el.
C.
Az egyetlen fellebbezési jogalap második része: a 2004/18 irányelv 16. cikke b) pontjának szó szerinti értelmezése
1. A felek álláspontja
63.
A Cseh Köztársaság arra hivatkozik, hogy a Törvényszék állításával ellentétben „a német változatban összefüggés áll fenn a »műsorközvetítők« és a »terjesztésre szánt programanyagok« szavak között, de nem csak a német változatban”. (
43
)
64.
Mindenesetre a Cseh Köztársaság azt állítja, hogy még ha a Törvényszéknek igaza is lenne, a kizárás nem csak az ajánlatkérő szervnek minősülő műsorközvetítőkre vonatkozik, mivel ha a műsorközvetítő fejleszti, gyártja vagy közösen gyártja a programanyagokat, e szervezet nem lehet a közbeszerzési szerződés ajánlatkérő szerve. (
44
)
65.
Végül, a Cseh Köztársaság vitatja a 2014/24 irányelv 10. cikke b) pontjának a Törvényszék által a megtámadott ítéletben elfogadott értelmezését. (
45
)
66.
A Bizottság elsősorban arra hivatkozik, hogy a „terjesztésre szánt” szavak beillesztése azt eredményezte, hogy a 2004/18 irányelv 16. cikke b) pontjának legtöbb nyelvi változata nyelvtani szempontból kétértelmű. A nyelvi eltérések tehát igazolják azt, hogy e rendelkezés szó szerinti értelmezésének értéke viszonylagossá válik. (
46
)
67.
Másodsorban, a Bizottság elutasítja, hogy a kizárás azon esetekre vonatkozna, amelyekben valamely műsorközvetítő az egyik jellemző szolgáltatását nyújtja, és így nem tudja betölteni az ajánlatkérő szerepét. A Bizottság szerint olyan megalapozatlan érvelésről van szó, amely egyébként abszurd és az audiovizuális szolgáltatások piacának működésével ellentétes eredményekhez vezetne. (
47
)
68.
A Bizottság szerint, ha a jogalkotó a kizárást a Cseh Köztársaság által meghatározott feltételekkel kívánta volna alkalmazni, haszontalan lett volna hozzátenni a „műsorközvetítők általi” kifejezést. Továbbá, ha e kifejezés a „terjesztésre szánt programanyagokra” vonatkozna, logikátlan helyzetet teremtene az interneten való terjesztés esetén: a műsorközvetítőnek nem minősülő ajánlatkérő szerv közvetlenül odaítélhetne valamely (televíziós vagy rádiós) műsorközvetítő általi terjesztésre szánt programanyag gyártására irányuló szerződést, akkor azonban nem, ha azonos programanyagot kívánna gyártani az interneten való terjesztés céljából. (
48
)
2. Értékelés
69.
A Cseh Köztársaság – fellebbezési jogalapjának első részétől eltérően – a második részben pontosítja, hogy a megtámadott ítélet mely pontjait tekinti kifogásolhatónak. Azonban, amint azt az alábbiakban kifejtem, kifogásai nem eredményezhetik a jogalap elfogadását, mivel a Törvényszék által e tekintetben levont végső következtetés helytálló.
70.
Nem könnyű olyan uniós jogi szabályt találni, amelynek értelme oly gyökeresen változhat a megfogalmazásának nyelvétől függően.
71.
A 2004/18 irányelv 16. cikke b) pontjának spanyol nyelvű változata alapján, figyelembe véve a mondat mondattani szerkezetét, az alábbi következtetések vonhatók le: a) a „terjesztésre szánt programanyagok megvétele, fejlesztése, gyártása vagy közös gyártása” összességében a kizárt szerződések tárgyát jelzik; és b) „a közvetítési idő[re]” vonatkozó szerződések is a szóban forgó tárgyat képezik.
72.
A kizárt szerződések tárgya ezért kettős: egyrészt, a terjesztésre szánt programanyagok megvétele, fejlesztése, gyártása vagy közös gyártása; másrészt a közvetítési idő.
73.
Ami a kizárt szerződések tárgyát képező cselekmények alanyát illeti, az szintén kettősséget mutat: egyfelől azon műsorközvetítők, amelyek említése összességében kifejezetten a terjesztésre szánt programanyagok megvételére, fejlesztésére, gyártására vagy közös gyártására vonatkozik; másfelől bármely egyéb szervezet, de kizárólag olyan szerződésekkel kapcsolatban, amelyek a közvetítési időre vonatkoznak.
74.
A rendelkezés spanyol nyelvű szövege tehát a Bizottság által képviselt és a Törvényszék által elfogadott értelmezést támogatja.
75.
Ha azonban a német nyelvű változatot vesszük figyelembe, az ezzel ellentétes értelmezés érvényesülne. (
49
) A német nyelvű változatban a műsorközvetítők (Rundfunk‑ oder Fernsehanstalten) nem olyan alanyokként jelennek meg, mint akik terjesztésre szánt programanyagokat vesznek, fejlesztenek, gyártanak vagy közösen gyártanak, hanem mint akik az említett programanyagokat terjesztik. A kizárt szerződések tárgya kettős marad (mivel a programanyagok vételét, fejlesztését, gyártását vagy közös gyártását kiegészítik a közvetítési idővel is), de az alany mindkét esetben egyetlen, mivel az bármely szervezet lehet. A kizárást csak a tárgya határozza meg, amely éppen a Cseh Köztársaság által képviselt álláspont.
76.
Véleményem szerint a francia, (
50
) az angol, (
51
) az olasz (
52
) és a portugál nyelvi (
53
) változat a német változat sorába illeszkedik, bár a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy többek között az angol és a francia nyelvi változat a Bizottság által képviselt értelmezés szerint is felfogható. (
54
)
77.
Ehhez hozzá kell tenni, ahogy azt a Törvényszék kiemelte, (
55
) hogy a bolgár és szlovén nyelvi változatok nem is tartalmazzák a „terjesztésre szánt” kifejezést. (
56
) Az említett mulasztás növeli a szövegek közötti eltérést, és adott esetben hozzájárul ahhoz, hogy a rendelkezés szó szerinti értelmezésének hasznossága leértékelődjön. (
57
)
78.
A nyelvi változatok közötti különbség ugyanis olyan mértékű, hogy bármely, arra irányuló kísérlet értelmetlenné válik, hogy a hivatkozott változatok valamelyikének szövegét paraméterként használják a rendelkezés valódi jelentésének megfejtése céljából. (
58
)
79.
Így értelmezte ezt – helyesen – a Törvényszék, amely nem alkalmazta tévesen a jogot annak megállapításával, hogy a különböző nyelvi változatok nem egyértelmű (mondhatni akár ellentmondásos) jellegére tekintettel nem kell a Cseh Köztársaság által javasolt változatot előnyben részesíteni, és a többi értelmezési kritériumot is alkalmazni kellett. (
59
)
80.
A fellebbezési jogalap második részét ezért el kell utasítani.
D.
Az egyetlen fellebbezési jogalap harmadik része: a 2004/18 irányelv 16. cikke b) pontjának teleologikus értelmezése
1. A felek álláspontja
81.
A Cseh Köztársaság elsősorban azt állítja, hogy a kizárás célját a 2004/18 irányelv (25) preambulumbekezdése állapítja meg, amely nem említi a műsorközvetítőket, ahogy az kötelező lenne abban az esetben, ha kizárólag e szervezetek lehetnének ajánlatkérő szervek. (
60
)
82.
Másodsorban, a Cseh Köztársaság vitatja a Törvényszék azon álláspontját, amely szerint a „terjesztésre szánt” szavak megfelelnek az arra irányuló szándéknak, hogy kifejezetten a műsorközvetítők által olyan programanyagokkal kapcsolatban kötött szolgáltatási szerződésekre vonatkozzanak, amelyeket bármely elektronikus hírközlő hálózaton – ideértve az internetet is – való terjesztésre szántak. A Cseh Köztársaság szerint ez az eredmény elérhető a hivatkozott kifejezéssel való kiegészítés nélkül is. (
61
)
83.
Harmadsorban, a Cseh Köztársaság megjegyzi, hogy a Törvényszék a Bayerischer Rundfunk ítéletnek a szövegkörnyezetből való kiragadással történő értelmezése alapján következtetett a kizárás céljára. (
62
)
84.
A Bizottság fenntartja, hogy a 2014/18 irányelv (25) preambulumbekezdésének megfelelően a kizárás célja olyan kulturális és társadalmi jellegű, meghatározott okok figyelembevétele, amelyek alkalmatlanná teszik a szerződések odaítélésére vonatkozó szabályok alkalmazását.
85.
Véleménye szerint az ajánlatkérő szerveknek minősülő műsorközvetítők – nevezetesen a közmédia – olyan sajátos közérdekű szolgáltatást látnak el, amelynek végzése során figyelembe kell venniük az objektivitás, a függetlenség, a pártatlanság és a semlegesség elvét. Nagyon különös helyzetben vannak tehát, amely nem hasonlítható össze más olyan ajánlatkérő szervek helyzetével, amelyek – mivel nem műsorközvetítők – többé‑kevésbé alkalmi jelleggel és a társadalmi, kulturális, politikai, oktatási, művészeti stb. jellegű indokok szigorú figyelembevétele nélkül (ellentétben azzal, amint az a közmédia esetében történik) népszerűsítenek vagy állítanak elő programokat. Ezen egyéb ajánlatkérő szervek vonatkozásában elegendő az objektivitásnak és a pluralizmusnak a közbeszerzési szabályok által nyújtott védelme. (
63
)
86.
A „terjesztésre szánt” kifejezést illetően a Bizottság azzal érvel, hogy a Cseh Köztársaság álláspontja ellentmond a rendelkezés keletkezéstörténetének. Ahogy azt a megtámadott ítélet is megerősíti, e kifejezésnek az irányelvbe való foglalása a jogbiztonságnak az interneten való terjesztés során történő biztosítására irányuló szándékból ered. (
64
)
87.
Végül, a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszéknek a Bayerischer Rundfunk ítéletre vonatkozó hivatkozásai sokfajta szempont vizsgálatának kontextusába illeszkednek, anélkül hogy a rendelkező rész kizárólag a hivatkozott ítéleten alapulna. A Bizottság egyébként egyetért a hivatkozott ítéletnek a Törvényszék által adott értelmezésével. (
65
)
2. Értékelés
88.
Miután hangsúlyozta, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata értelmében a közbeszerzések területén az uniós jog tárgyi hatálya alóli kivételeket megszorítóan kell értelmezni, (
66
) a Törvényszék – a Bayerischer Rundfunk ítéletet alapul véve – megállapította, hogy a kizárás célja a közszolgálati műsorközvetítők közszolgálati feladatai ellátásának biztosítása.
89.
Úgy vélem, hogy az említett értékelés alapvetően helytálló, még akkor is, ha (amint ahhoz a Cseh Köztársaság érvelésében ragaszkodik) a 2004/18 irányelv (25) preambulumbekezdése nem hivatkozik kifejezetten a műsorközvetítőkre. A Bayerischer Rundfunk ítéletet illetően pedig, noha az nem teljesen döntő jelentőségű a jelen fellebbezés elbírálása szempontjából, mivel azt eltérő kontextusban hozták, útmutatást nyújt a kizárás megértéséhez, amellyel később foglalkozom. (
67
)
90.
Mivel az uniós jog hatálya alóli kivételeket megszorítóan kell értelmezni, észszerűnek tűnik az a következtetés, hogy a „kulturális és társadalmi jelentőségű szempontok”, amelyek a 2004/18 irányelv (25) preambulumbekezdése szerint igazolják „kivétel […] megállapít[ását]” a meghatározott tevékenység végzésére irányuló közbeszerzési szerződésekre vonatkozóan, kizárólag azon alanyok tekintetében relevánsak, amelyeket e tevékenység elsődleges vagy tipikus gyakorlása jellemez.
91.
Kétségtelen, hogy de lege ferenda nincs akadálya annak, hogy a kizárást a műsorközvetítőkön kívül egyéb olyan közintézményekre (ajánlatkérő szervekre) is alkalmazzák, amelyek eseti jelleggel terjesztésre szánt programanyagok megvételére, fejlesztésére, gyártására vagy közös gyártására irányuló szolgáltatásokra kívánnak szerződést kötni. Ezen közintézményeknek jogos érdekük fűződhet ahhoz, hogy olyan programanyagokat terjesszenek vagy hozzanak nyilvánosságra, amelyeket kulturális vagy társadalmi okokból szükségesnek ítélnek.
92.
Az uniós jog alkalmazása alóli kivételek megszorító értelmezésének kötelezettsége ellenben megköveteli annak megállapítását, hogy a kizárás nem bármely közszolgálati feladathoz, „hanem kifejezetten a közszolgálati műsorközvetítőket jellemző közszolgálati feladathoz” kapcsolódó szerződések előnyben részesítésére irányul. (
68
)
93.
Véleményem szerint a kizárással elérni kívánt cél megválasztása során az alanyi oldal, nem pedig a tárgyi oldal részesült előnyben. „Nem tekintették helyénvalónak” a 2004/18 irányelv közös szabályainak azon hivatkozott ajánlatkérő szervek legjellemzőbb szerződéseire történő alkalmazását, amelyek szokásosan a műsorközvetítés területén működnek, ezzel könnyebb mozgást biztosítva számukra e területen.
94.
Úgy vélem, hogy az említett cél nem terjed ki a többi olyan közintézményre, amelyeknek sokkal ritkábban kell szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződést kötniük, audiovizuális programanyagoknak műsorterjesztési célú megvétele (vagy fejlesztése, gyártása és közös gyártása) érdekében. E közintézmények tekintetében nem állnak fenn ugyanazon alkalmatlansági okok, hogy mentesítsék őket a 2004/18 irányelv hatálya alól.
95.
Ezen túlmenően, és ahogy azzal a Bizottság érvel, (
69
) valamennyi közintézmény számára mindig nyitva áll a 2004/18 irányelv 31. cikke 1. pontjának b) alpontja által számukra nyújtott lehetőség: hirdetmény előzetes közzététele nélküli tárgyalásos eljárás keretében közbeszerzési szerződés odaítélésére irányuló eljárást folytathatnak le, „ha műszaki vagy művészeti, illetve a kizárólagos jogok védelmével kapcsolatos okokból a szerződés csak egy meghatározott gazdasági szereplőnek ítélhető oda”.
96.
A Cseh Köztársaság azt is állítja, hogy még ha el is fogadjuk a Törvényszék által képviselt értelmezést, semmi nem indokolja, hogy a kizárás ne terjedjen ki azon esetekre is, amelyekben a műsorközvetítők nem ajánlatkérő szervnek, hanem terjesztésre szánt programanyagokat szolgáltatóknak minősülnek.
97.
E tekintetben egyetértek a Bizottsággal abban, hogy annak eshetősége, hogy a műsorközvetítők vállalják a szolgáltatói szerepet, nem befolyásolja azt a következtetést, amely szerint az ajánlatkérő szerveket illetően a kizárást csak a műsorközvetítőkre kell alkalmazni, nem pedig bármely egyéb ajánlatkérő szervre, (
70
) ami a jelen fellebbezésben a vita tárgyát képezi.
98.
Ez alapján úgy vélem tehát, hogy a kizárás – Törvényszék által támogatott – teleologikus értelmezése nem minősül téves jogalkalmazásnak. A fellebbezési jogalap harmadik részét tehát el kell utasítani.
E.
Az egyetlen fellebbezési jogalap negyedik része: a 2004/18 irányelv 16. cikke b) pontjának rendszertani értelmezése
1. A felek álláspontja
99.
A Cseh Köztársaság szerint a Törvényszék értelmezésének pontatlanságát az is bizonyítja, hogy a rendelkezés a közvetítési időre vonatkozó szerződések esetében is kizárást ír elő: az említett szerződések tekintetében „kétségtelen, hogy a műsorközvetítőnek nem kell ajánlatkérő szervnek minősülnie, hanem a tipikus szolgáltatás, azaz a saját közvetítési ideje szolgáltatójának kell lennie”. (
71
)
100.
Ennélfogva a 2004/18 irányelv 16. cikke b) pontjának célja összességében nem korlátozható az ajánlatkérő szerveknek minősülő műsorközvetítőkre, mivel e rendelkezés legalább egy része nem teszi lehetővé az ilyen korlátozást. E körülmény megerősíti, hogy „a műsorközvetítők tevékenységére is ki kell terjednie a kizárásnak, ha valamely műsorközvetítő maga nyújtja a tipikus szolgáltatást, és a közbeszerzési eljárás keretében nem ajánlatkérőnek, hanem részvételre jelentkezőnek minősülne”. (
72
)
101.
A Bizottság válasza szerint a Cseh Köztársaság érveit a megtámadott ítéletben kifejtett okok miatt el kell utasítani. Ezenkívül hangsúlyozza, hogy a Cseh Köztársaság fellebbezésében nem vitatja a 2004/18 irányelv IIB. melléklete 3. lábjegyzetének értelmét, amely a Törvényszék álláspontját támasztja alá. (
73
)
102.
A Bizottság szerint az általános szabályozási kontextus megerősíti ezt az álláspontot. Így a 2004/17/EK irányelv (
74
) nem tartalmazza a kizárást, annak ellenére, hogy az említett irányelv hatálya alá tartozó ágazatok ajánlatkérő szervei érdekeltek lehetnek programgyártással kapcsolatos szerződések megkötésében is: például nem szokatlanok az olyan közjogi vagy félig közjogi társaságok hirdetési műsorai, amelyek energiatermékeket és ‑szolgáltatásokat reklámoznak. (
75
)
2. Értékelés
103.
A fellebbezés egyetlen jogalapjának első részéhez hasonlóan a Cseh Köztársaság e részben sem említi meg pontosan a megtámadott ítélet azon pontjait, amelyekkel kapcsolatban úgy véli, hogy téves jogalkalmazásról van szó. Ráadásul csak a szóban forgó ítélet 61. pontjára utal annak állítása érdekében, hogy a Törvényszék nem vitat egy bizonyos értékelést.
104.
Amennyiben a Bíróság úgy véli, hogy az említett hiba miatt a jogalap ezen utolsó része nem fogadható el, annak tartalmát kettős megközelítésből fogom tárgyalni: a) azon panasz szempontjából, amely szerint a megtámadott ítélet a 2004/18 irányelv 16. cikkének b) pontjával összeegyeztethetetlen értelmezést fogadott el; és b) a kizárásnak a 2004/18 irányelv egészén belüli értelmezése szempontjából.
a) A kizárás a 2004/18 irányelv 16. cikke b) pontjának kontextusában
105.
A Törvényszék szerint (a megtámadott ítélet 61. pontja) semmi akadálya annak, hogy a 2004/18 irányelv 16. cikkének egyes pontjaiban szereplő különböző szerződéseket a tárgyukra, az ajánlatkérő szervükre vagy a szolgáltatójukra tekintettel határozzák meg.
106.
Ezzel összhangban a Törvényszék kifejti (a megtámadott ítélet 59. pontja), hogy ugyanezen helyzet áll fenn a rendelkezés összes pontját illetően, mivel néhány szerződést kizárólag a tárgyuk, (
76
) más szerződéseket a szolgáltatójuk, (
77
) egyéb szerződéseket pedig végeredményben a tárgyuk és az ajánlatkérő szervre jellemző feltételekre történő hivatkozás alapján határoznak meg. (
78
)
107.
Véleményem szerint a Törvényszék válasza helyes, és általában a 2004/18 irányelv 16. cikkének, és különösen b) pontjának szabályozási struktúrájában a következetlenség bármely jelét tisztázza.
108.
Más kérdés, hogy az említett rendszer alapján a kizárás nem terjed ki azon esetekre, amelyekben a műsorközvetítők nem ajánlatkérő szervekként, hanem „részvételre jelentkezőként” vesznek részt. Valójában ez képezi a Cseh Köztársaság panaszának lényegét, amikor a rendszertani értelmezés szempontjából a Törvényszék határozatából eredő sérelmeket kifogásolja. (
79
)
109.
Álláspontom szerint azonban ez a kifogás főként a Törvényszék által elfogadott értelmezés teleologikus észszerűségével kapcsolatos, amelyet már vizsgáltam.
110.
A jelen ügy szempontjából úgy vélem, hogy a megtámadott ítélet nem bomlasztja szét a 2004/18 irányelv 16. cikkének befelé irányuló rendszerét, azaz annak belső koherenciáját. Megvizsgálom tehát, hogy a határozat az irányelv egészét is tiszteletben tartja‑e.
b) A kizárás a 2004/18 irányelv általános kontextusában
111.
A 2004/18 irányelv 16. cikke b) pontjának értelmezését nem lehet elhatárolni a szabályozási tartalmának többi részétől. Különösen figyelembe kell venni:
–
egyrészt a (25) preambulumbekezdést, amellyel már foglalkoztam;
–
másrészt a 2004/18 irányelv IIB. mellékletének 3. lábjegyzetét, amely az ugyanezen irányelv 1. cikke (2) bekezdésének d) pontja értelmében vett „szolgáltatásra irányuló közbeszerzési szerződés” fogalmának hatálya alól kizárja „a műsorközvetítők által programanyagok megvételére, fejlesztésére, gyártására vagy közös gyártására vonatkozó szerződések[et] és a közvetítési időre vonatkozó szerződések[et]”.
112.
Az említett lábjegyzetben nem szerepel a „terjesztésre szánt” kifejezés, ezért annak értelmezése a 92/50 irányelv 1. cikke a) pontja iv. alpontjának értelmét idézi fel. A kizárás terjedelme – ebből következően – a műsorközvetítők által odaítélt szerződésekre korlátozódik, ahogy azt a Bizottság állítja és a Törvényszák elfogadta.
113.
Noha a 2004/18 irányelv 16. cikke b) pontjának különböző nyelvi változatai közötti áthidalhatatlan eltérések miatt annak szó szerinti megfogalmazását viszonylagossá kell tenni a kizárás terjedelmének meghatározásához, a (25) preambulumbekezdést és a IIB. melléklet 3. lábjegyzetét koherens módon kell értelmezni.
114.
Véleményem szerint a lábjegyzettel (amely a 2004/18 irányelv többi részének normatív értékével megegyező szintű szabálynak minősül) kapcsolatban nem merülnek fel kétségek: a kizárás csak a műsorközvetítők által odaítélt szerződésekre vonatkozik. Összeegyeztethetetlen‑e ezen lábjegyzet a (25) preambulumbekezdéssel, vagy található‑e harmonikus megoldás a kettő között? Ha így lenne, az egyik és a másik rendelkezés rendszertani értelmezése azok közös jelentésének elfogadásához vezetne.
115.
Helytálló a Cseh Köztársaság azon állítása, hogy a 2004/18 irányelv (25) preambulumbekezdése lényegében a kizárt szerződések tárgyára, nem pedig az alanyára helyezi a hangsúlyt. Márpedig, amint azt már hangsúlyoztam, (
80
) az említett tárgy a műsorközvetítők jellegzetes és saját tevékenységeire vonatkozik. Ebből következően a (25) preambulumbekezdés a kizárás hatályát különösen az említett szervezetekre korlátozza.
116.
A Törvényszék – a Bayerischer Rundfunk ítélet alapján – ezt így értelmezte a megtámadott ítélet 39. pontjában.
117.
Bár az említett ítélet nem a jelen ügyben vitatott kizárás értelmezéséről szólt, (
81
) a 92/50 irányelv 1. cikke a) pontjának iv. alpontjában foglalt kizárás terjedelmével foglalkozott. Ennek alapján pedig megállapította, hogy a hivatkozott irányelv nem alkalmazandó „a műsorszolgáltató szervezetek elsődleges feladatát érintő szolgáltatásokra – nevezetesen a műsorok készítésére és előállítására – irányuló közbeszerzési szerződésekre azon, a kulturális és a társadalmi rendhez kapcsolódó indokok miatt, amelyeket a 92/50 irányelv tizenegyedik preambulumbekezdése és részletesebben a 2004/18 irányelv huszonötödik preambulumbekezdése sorol fel, és amelyeknek az irányelv alkalmazása nem felelne meg”. (
82
)
118.
A Bíróság szerint az említett kizárás megfelel „a közszolgálati műsorszolgáltató szervezetek közszolgálati feladata teljes mértékben független és pártatlan módon történő megvalósításának biztosításá[ra]” irányuló célnak. (
83
) Ebből következően a jogalkotó e szervezetek jellemzői feladatait kritériumként vette figyelembe a kizárás területének körülhatárolása során.
119.
A 2004/18 irányelv (25) preambulumbekezdésének ezen értelmezése az irányelv tartalmát összhangba hozhatja a IIB. melléklet 3. lábjegyzetének és azon nyelvi változatoknak a tartalmával, amelyek a kizárás terjedelmét a közbeszerzési eljárás alanya, nem pedig tárgya szerint korlátozzák.
120.
Nyilvánvaló, hogy a (25) preambulumbekezdésnek a Cseh Köztársaság által adott értelmezése elméletileg és elszigetelten elfogadható. Mindazonáltal a Bizottság által képviselt és a Törvényszék által átvett álláspont a legjobb az említett preambulumbekezdés és a IIB. melléklet 3. lábjegyzete közötti ellentmondás elkerülésére. A 2004/18 irányelv rendszertani értelmezése szempontjából tehát az egyetlen fellebbezési jogalap negyedik részét, ezzel együtt pedig a fellebbezést teljes egészében el kell utasítani.
VI. A költségekről
121.
Az eljárási szabályzat 138. cikke (1) bekezdése alapján, amelyet ugyanezen szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, azt javaslom, hogy a Bíróság a Cseh Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
VII. Végkövetkeztetések
122.
A fenti indokok alapján azt javaslom, hogy a Bíróság a következőképpen határozzon:
–
A Bíróság a fellebbezést utasítsa el.
–
A Bíróság a Cseh Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
(
1
)	Eredeti nyelv: spanyol.
(
2
)	Az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 134., 114. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 132. o.; helyesbítés: HL 2014. L 339., 14. o.).
(
3
)	Európai Regionális Fejlesztési Alap és Európai Szociális Alap.
(
4
)	Cseh Köztársaság kontra Bizottság ítélet (T‑629/17, nem tették közzé, EU:T:2019:596; a továbbiakban: megtámadott ítélet).
(
5
)	Az ismétlések elkerülése érdekében arra a továbbiakban a „kizárásként” fogok hivatkozni, egyéb jelző nélkül.
(
6
)	A közbeszerzésről és a 2004/18 irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. február 26‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 94., 65. o; helyesbítések: HL 2015. L 275., 68. o.; HL 2020. L 211., 22. o.).
(
7
)	Lásd a lenti 53. és azt követő pontokat.
(
8
)	A szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1992. június 18‑i tanácsi irányelv (HL 1992. L 209., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 322. o.).
(
9
)	Az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1260/1999/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2006. július 11‑i tanácsi rendelet (HL 2006. L 210., 25. o.; helyesbítések: HL 2006. L 239., 248. o.; HL 2007. L 145., 38. o.; HL 2007. L 164., 36. o.; HL 2008. L 301., 40. o.).
(
10
)	A megtámadott ítélet 29. és 30. pontja.
(
11
)	2007. december 13‑i ítélet (C‑337/06, EU:C:2007:786; a továbbiakban: Bayerischer Rundfunk ítélet).
(
12
)	A megtámadott ítélet 39. pontja.
(
13
)	A megtámadott ítélet 46. és 47. pontja.
(
14
)	A megtámadott ítélet 48. pontja.
(
15
)	A megtámadott ítélet 49. pontja.
(
16
)	A közös közbeszerzési szószedetről (CPV) szóló 2195/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról és a közbeszerzési eljárásokról szóló 2004/17/EK és 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek a CPV felülvizsgálata tekintetében történő módosításáról szóló, 2007. november 28‑i bizottsági rendelet (HL 2008. L 74., 1. o.).
(
17
)	A megtámadott ítélet 50. pontja.
(
18
)	A megtámadott ítélet 54. pontja.
(
19
)	A megtámadott ítélet 56. pontja.
(
20
)	A megtámadott ítélet 59. pontja.
(
21
)	A megtámadott ítélet 61. pontja.
(
22
)	A megtámadott ítélet 63. pontja.
(
23
)	A megtámadott ítélet 66. pontja.
(
24
)	A megtámadott ítélet 68. pontja.
(
25
)	A megtámadott ítélet 70. pontja.
(
26
)	A megtámadott ítélet 73. pontja.
(
27
)	A felek egyetértenek a jogvita ténybeli körülményeiben. A Cseh Köztársaság azonban megjegyzi, hogy „minden közbeszerzési szerződés esetében […] egy műsorközvetítő [a Ceská televize] műsorszolgáltatóként szerződő fél volt. E körülményt soha nem vitatta a Cseh Köztársaság és a Bizottság” (a fellebbezési kérelem 8. pontja). A Bizottság tagadja, hogy nem vitatott körülményről lenne szó, és azt állítja, hogy azt első alkalommal kifejezetten a fellebbezés említette meg, ezért az nem képezhette vita tárgyát az elsőfokú eljárásban és a Törvényszék azt nem is vizsgálta (a Bizottság válaszbeadványának 6. pontja), ezért annak értékelése nem tartozik a jelen eljárás hatálya alá. Mindenesetre a Bizottság azzal érvel, hogy bár egy műsorközvetítő – magán műsorgyártó cégek mellett – szerződő fél volt meghatározott szerződésekben, a műsorok gyártására vonatkozó minden egyes szerződést közvetlenül olyan társaságnak ítélték oda, amely nem minősült műsorközvetítőnek (a Bizottság válaszbeadványának 8. pontja).
(
28
)	A fellebbezés 14–16. pontja.
(
29
)	A fellebbezés 17–19. pontja.
(
30
)	A fellebbezés 20–22. pontja.
(
31
)	A Bizottság válaszbeadványának 16–28. pontja.
(
32
)	A Bizottság kizárta a „műsorszolgáltatók által programanyagok megvételére vonatkozó szerződéseket […] és a közérdekű közvetítési idő megvételére vonatkozó szerződéseket”. COM(1990) 372, végleges, az 1. cikk a) pontjának iii. alpontja.
(
33
)	A Bizottság a javaslata indokolásának 32. pontjában azt állította, hogy „[á]ltalános szabály szerint például a tájékoztatás, oktatás vagy reklámozás céljából történő audiovizuális gyártásra vonatkozó szerződéskötéseket az irányelvnek kellene szabályoznia. A műsorközvetítők tevékenysége azonban különös figyelmet igényel, és az irányelvnek csak akkor kell szabályoznia tevékenységüket, ha azok nem minősülnek kifejezett műsorterjesztő tevékenységeknek. Az a tény, hogy szabadon megvehetnek programanyagokat, akitől kívánják és az általuk szabadon meghatározható eljárások szerint, nagy kulturális és társadalmi jelentőséggel bír. Ezenkívül csak azon műsorközvetítők tartoznak az irányelv hatálya alá, amelyek a közjog hatálya alá tartozó jogi személyekként az irányelv értelmében vett ajánlatkérő szerveknek minősülnek. A fenti okok miatt a programanyagoknak a műsorközvetítők által történő megvételét ki kell zárni az irányelv hatálya alól […]. Ugyanezen okból a műsorterjesztő tevékenységekre vonatkozó jogok biztosítása kifejezetten ki van zárva a közszolgáltatási koncessziók meghatározásából”. Kiemelés tőlem.
(
34
)	COM(2000) 275, végleges, a 18. cikk b) pontja.
(
35
)	Lásd a lenti 70–77. pontot.
(
36
)	A megtámadott ítélet 49. pontja szerint a jogalkotó szándékának megfelel azon programanyagokra történő hivatkozás, amelyeket valamennyi műsorközvetítő eszközön – beleértve az internetet is – való terjesztésre szántak.
(
37
)	Kiemelés tőlem.
(
38
)	COM(2011) 896, végleges, a 10. cikk b) pontja.
(
39
)	Kiemelés tőlem.
(
40
)	Még a német változat sem ad kétségre okot, amely kizárja a „von Anbietern von audiovisuellen oder Hörfunkmediendiensten vergebene Aufträge über den Erwerb, die Entwicklung, Produktion oder Koproduktion von Sendematériel, das für audiovisuelle Mediendienste oder Hörfunkmediendienste bestimmt ist […]”. Kiemelés tőlem.
(
41
)	Kiemelés tőlem.
(
42
)	A fellebbezési kérelem 22. pontja.
(
43
)	A fellebbezés 24–27. pontja.
(
44
)	A fellebbezés 28–30. pontja.
(
45
)	A fellebbezés 31. és 32. pontja.
(
46
)	A Bizottság válaszbeadványának 30–38. pontja.
(
47
)	A Bizottság válaszbeadványának 39. pontja.
(
48
)	A Bizottság válaszbeadványának 43. és 44. pontja.
(
49
)	E változat szerint a kizárás olyan, szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződésekre alkalmazandó, amelynek tárgya „Kauf, Entwicklung, Produktion oder Koproduktion von Programmen, die zur Ausstrahlung durch Rundfunk‑ oder Fernsehanstalten bestimmt sind, sowie die Ausstrahlung von Sendungen”.
(
50
)	„[C]oncernant l’achat, le développement, la production ou la coproduction des programmes destinés à la diffusion par des organismes de radiodiffusion et concernant les temps de diffusion”.
(
51
)	„[T]he acquisition, development, production or co‑production of programme material intended for broadcasting by broadcasters and contracts for broadcasting time”.
(
52
)	„[A]venti per oggetto l’acquisto, lo sviluppo, la produzione o coproduzione di programmi destinati alla trasmissione da parte di emittenti radiotelevisive e appalti concernenti il tempo di trasmissione”.
(
53
)	„À quisição, desenvolvimento, produção ou co‑produção de programas destinados a emissão por parte de organismos de radiodifusão e a tempos de antena”.
(
54
)	A megtámadott ítélet 41. pontja, amelyben az említett kétértelműség a cseh nyelvű, a szlovák nyelvű, a görög nyelvű, a magyar nyelvű, a litván nyelvű, a lengyel nyelvű és a román nyelvű változatból is kitűnik. A Cseh Köztársaság azonban fellebbezésének 25. pontjában azt állítja, hogy e változatok közül egyesek (a szlovák nyelvű, a francia nyelvű, a görög nyelvű, a magyar nyelvű, az angol nyelvű, a litván nyelvű, a lengyel nyelvű és a román nyelvű) csak jóváhagyják az általa képviselt értelmezést, a felsoroláshoz pedig hozzáteszi a cseh nyelvű, a horvát nyelvű és a holland nyelvű változatot.
(
55
)	A megtámadott ítélet 41. pontja.
(
56
)	A Cseh Köztársaság fellebbezésének 27. pontjában bírálja, hogy a Törvényszék az említett adatot használta fel arra, hogy az értelmezésének elutasítását megindokolja. A Törvényszék a megtámadott ítélet 41. pontjában valóban elfogadja, hogy egy „sajnálatos” mulasztásról van szó, amelyet maga a Cseh Köztársaság is bejelentett a tárgyaláson. Nem biztos azonban, hogy a Törvényszék a Cseh Köztársaság által képviselt szó szerinti értelmezés elutasítását arra alapította, amelyet az utóbbi „nyilvánvaló hibának” minősít. A Törvényszék elfogadja, hogy hibáról van szó, de elutasítása azon a tényen alapszik, hogy álláspontja szerint a nyelvi változatok többsége kettős értelmezést hordoz magában, így a szó szerinti értelmezés kritériuma nem lehet meghatározó. A bolgár és a szlovén nyelvi változat „hibái” csak azt erősítik meg, hogy a szó szerinti értelmezés hermeneutikai szempontból kevésbé hasznos.
(
57
)	Ha ez nem lenne elegendő, a Bizottság felhívta a figyelmet arra, hogy a kizárást milyen feltételekkel ültették át a cseh jogba. Ahogy azt a válaszbeadványának 83. pontjában kifejti, a közbeszerzési szerződésekről szóló 137/2006. sz. cseh törvény 18. cikke (2) bekezdésének d) pontja előírja, hogy „[a] védelmi és biztonsági tárgyú közbeszerzési szerződések kivételével, az ajánlatkérő szerv sem köthet közbeszerzési szerződéseket e törvény alapján, ha […] valamely ajánlatkérő szerv által kötött közbeszerzési szerződések tárgyát a terjesztésre vagy forgalmazásra szánt programanyagok megvétele, előállítása, gyártása vagy közös gyártása képezi, illetve a közvetítési időre vonatkozó közbeszerzési szerződésekről van szó” (kiemelés a Bizottság által). A „műsorközvetítőkre” való hivatkozás elmulasztása és helyette a „valamely ajánlatkérő szerv által kötött közbeszerzési szerződések” kifejezés beillesztése, a Bizottság véleménye szerint, a kizárással jóváhagyottnál tágabb értelmezést tesz lehetővé. Ezzel szemben az ilyen értelmezés nem lehetséges az olyan tagállamok által elfogadott átültető szabályok keretében, amelyek a Szlovák Köztársasághoz hasonlóan a 2004/18 irányelv olyan nyelvi változatára támaszkodtak, amely a Cseh Köztársaság szerint csak az utóbbi által képviselt értelmezést hagyja jóvá (a Bizottság válaszbeadványának 85. és 86. pontja).
(
58
)	A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az uniós jog valamely többnyelvű szövege egy vagy több nyelvi változatának tisztán szó szerinti értelmezése nem élvezhet feltétlen elsőbbséget a többi változattal szemben, mivel az uniós jog rendelkezéseinek egységes alkalmazása megköveteli, hogy azokat valamennyi nyelvi változat figyelembevételével értelmezzék. E tekintetben többek között: 2013. szeptember 26‑iBizottság kontra Spanyolország ítélet (C‑189/11, EU:C:2013:587), 56. pont.
(
59
)	A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint valamely uniós rendelkezés egyes nyelvi változatai közötti eltérés esetén e rendelkezést azon szabályozás általános rendszerére és céljára tekintettel kell értelmezni, amelynek az a részét képezi. Lásd többek között: 2013. október 24‑iDrozdovs ítélet (C‑277/12, EU:C:2013:685), 39. pont.
(
60
)	A fellebbezés 35. pontja.
(
61
)	A fellebbezés 38. és 39. pontja.
(
62
)	A fellebbezés 40–53. pontja.
(
63
)	A Bizottság válaszbeadványának 46–54. pontja.
(
64
)	A Bizottság válaszbeadványának 57–59. pontja.
(
65
)	A Bizottság válaszbeadványának 60–66. pontja.
(
66
)	A megtámadott ítélet 29. pontja, a 2017. december 6‑iCompania Compania Naţională de Administrare a Infrastructurii Rutiere ítéletre (C‑408/16, EU:C:2017:940, 45. pont) való hivatkozással.
(
67
)	Lásd a lenti 117. és 118. pontot.
(
68
)	A megtámadott ítélet 66. pontja.
(
69
)	A Bizottság válaszbeadványának 72. pontja.
(
70
)	A Bizottság válaszbeadványának 68. pontja.
(
71
)	A fellebbezés 54. pontja.
(
72
)	A fellebbezés 55. pontja.
(
73
)	A Bizottság válaszbeadványának 78. és 79. pontja.
(
74
)	A vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai ágazatban működő ajánlatkérők beszerzési eljárásainak összehangolásáról [helyesen: a vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai szolgáltatások területén a közbeszerzési eljárások összehangolásáról] szóló, 2004. március 31‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2004. L 134., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 19. o.).
(
75
)	A Bizottság válaszbeadványának 80. és 81. pontja.
(
76
)	A c) pont: szerződések, amelyek tárgya „választottbírói és békéltetési szolgáltatás”.
(
77
)	A d) pont: olyan szerződések, amelyek tárgya „az értékpapírok és egyéb pénzügyi eszközök kibocsátásával, vételével, eladásával vagy átruházásával kapcsolatos pénzügyi szolgáltatás, különösen az ajánlatkérő szerv által pénzeszközök vagy tőke előteremtése érdekében bonyolított ügylet, valamint jegybanki szolgáltatások”.
(
78
)	Az f) pont: olyan szerződések, amelyek tárgya „kutatási és fejlesztési szolgáltatás – kivéve, ha a haszon kizárólag az ajánlatkérő szervnél jelentkezik a szolgáltatásnak a saját tevékenységében való felhasználása során –, feltéve hogy a kapott szolgáltatás ellenértékét teljes mértékben az ajánlatkérő szerv fizeti meg.”
(
79
)	A fellebbezés 54. és 55. pontja.
(
80
)	A jelen indítvány 90. és azt követő pontjai.
(
81
)	Kifejezetten arról a kérdésről volt szó, hogy „a német közszolgálati műsorszolgáltató szervezetek […] a közösségi közbeszerzési jog szabályainak alkalmazása tekintetében ajánlatkérőknek minősülnek‑e”. A Bayerischer Rundfunk ítélet 2. pontja.
(
82
)	Uo., 62. pont. Kiemelés tőlem.
(
83
)	Uo., 63. pont.