A TÖRVÉNYSZÉK VÉGZÉSE (hetedik tanács)
2018. szeptember 28.(*)
„Megsemmisítés iránti kereset – Állami támogatások – Magyarország által a megváltozott munkaképességű munkavállalókat foglalkoztató vállalkozások javára végrehajtott támogatás – Előzetes vizsgálati eljárás – A Bizottságnak a támogatási intézkedést a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító feltételezett határozatai – Keresetindítási határidő – Késedelem – Elfogadhatatlanság”
A T‑708/17. sz. ügyben,
az OPS Újpesti Csökkentmunkaképességűek Ipari és Kereskedelmi Kft. (OPS Újpest Kft.) (székhelye: Budapest [Magyarország], képviseli: Szabó L. ügyvéd)
felperesnek
az Európai Bizottság (képviselik: Bottka V. és C. Georgieva‑Kecsmar, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen
az SA.29432 ([CP 290/2009] – Magyarország – Diszkriminatív szabályozás miatt vélelmezett jogszerűtlen támogatás a megváltozott munkaképességű munkavállalók foglalkoztatásával kapcsolatban) és az SA.45498 ([FC/2016], az OPS Újpest‑lift Kft. panasza a 2006 és 2012 között megváltozott munkaképességű munkavállalókat foglalkoztató vállalkozásoknak nyújtott állami támogatással kapcsolatosan) panaszokkal kapcsolatban állítólag hozott bizottsági határozatok megsemmisítése iránt az EUMSZ 263. cikk alapján benyújtott kérelme tárgyában,
A TÖRVÉNYSZÉK (hetedik tanács),
tagjai: V. Tomljenović elnök, A. Marcoulli és A. Kornezov (előadó) bírák,
hivatalvezető: E. Coulon,
meghozta a következő
Végzést
A jogvita előzményei
1        A felperes, az OPS Újpesti Csökkentmunkaképességűek Ipari és Kereskedelmi Kft. (OPS Újpest Kft.) felszámolás alatt álló magyar társaság.
2        A felperes az SA.29432 ([CP 290/2009] – Magyarország – Diszkriminatív szabályozás miatt vélelmezett jogszerűtlen támogatás a megváltozott munkaképességű munkavállalók foglalkoztatásával kapcsolatban) és az SA.45498 ([FC/2016], az OPS Újpest‑lift Kft. panasza a 2006 és 2012 között megváltozott munkaképességű munkavállalókat foglalkoztató vállalkozásoknak nyújtott állami támogatással kapcsolatosan) panaszokkal kapcsolatban az Európai Bizottság által állítólag hozott határozatok megsemmisítését kéri.
3        A felperes e tekintetben a következő levelekre (a továbbiakban együtt: megtámadott aktusok) hivatkozik:
–        a Bizottságnak a felperest az ezen intézmény által tett előzetes megállapításokról tájékoztató 2011. május 18‑i levele (a keresetlevél F 4. melléklete);
–        a Bizottságnak a felperest az ügyirat állásáról tájékoztató 2011. július 20‑i levele (a keresetlevél F 5. melléklete);
–        a Bizottság 2016. november 18‑i levele, amely a felperes által újból benyújtott panaszra tekintettel megismétli a 2011. május 18‑i levélben foglalt megállapításokat, és arról tájékoztatja a felperest, hogy a vele folytatott levelezést megszakítja (a keresetlevél F 6. melléklete);
–        a Bizottság 2017. január 25‑i levele, amely arról tájékoztatja a felperest, hogy panaszai olyan különböző hiányosságokban szenvednek, amelyek megakadályozzák a panaszok további vizsgálatát (a keresetlevél F 7. melléklete).
Az eljárás és a felek kérelmei
4        2017. október 12‑én a felperes a jelen ügyben keresetet nyújtott be.
5        2018. január 22‑én a Bizottság a Törvényszék eljárási szabályzata 130. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék Hivatalához benyújtott külön beadványban elfogadhatatlansági kifogást emelt.
6        2018. március 5‑én a felperes benyújtotta a Törvényszék Hivatalához a elfogadhatatlansági kifogásra vonatkozó észrevételeit.
7        A felperes lényegében azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        az elfogadhatatlansági kifogást utasítsa el;
–        a megtámadott aktusokat semmisítse meg.
8        A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        a keresetet mint elfogadhatatlant utasítsa el;
–        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
A jogkérdésről
9        Az eljárási szabályzat 130. cikkének (1) és (7) bekezdése értelmében az alperes kérelmére a Törvényszék az ügy érdemét nem érintve dönthet az elfogadhatatlanság vagy a hatáskör hiánya tárgyában.
10      A jelen ügyben, mivel a Bizottság kérte, hogy a Törvényszék döntsön az elfogadhatatlanság tárgyában, a Törvényszék – mivel úgy véli, hogy az ügy iratai alapján elegendő információval rendelkezik – e rendelkezések alapján úgy dönt, hogy az eljárás folytatása nélkül, indokolt végzéssel határoz.
11      A Bizottság az elfogadhatatlansági kifogásban négy elfogadhatatlansági okra hivatkozik. Az első ok a kereset elkésettségére vonatkozik.
12      Az EUMSZ 263. cikk hatodik bekezdése értelmében a megsemmisítés iránti keresetet, az esettől függően, az intézkedés kihirdetésétől vagy a felperessel történő közlésétől, illetve ennek hiányában attól a naptól számított két hónapon belül kell megindítani, amikor arról a felperes tudomást szerzett.
13      Ezenkívül az EUMSZ 297. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdéséből kitűnik, hogy eltérően azon jogi aktusoktól, amelyeket a Hivatalos Lapban ki kell hirdetni, többek között a címzetti kört tartalmazó határozatokról értesíteni kell a címzettjeiket, és azok az értesítéssel lépnek hatályba.
14      A jelen ügyben a felek között nem vitatott, hogy a felperes az SA.29432 ([CP 290/2009] – Magyarország – Diszkriminatív szabályozás miatt vélelmezett jogszerűtlen támogatás a megváltozott munkaképességű munkavállalók foglalkoztatásával kapcsolatban) és az SA.45498 ([FC/2016], az OPS Újpest‑lift Kft. panasza a 2006 és 2012 között megváltozott munkaképességű munkavállalókat foglalkoztató vállalkozásoknak nyújtott állami támogatással kapcsolatosan) panaszokat benyújtotta. A Bizottság a 2016. november 18‑i és 2017. január 25‑i levelekben kifejti, hogy „[a második] panasz tárgya megegyezik [a felperes] által SA.29432‑CP 290/2009. számon benyújtott panaszéval”, azaz az első panaszéval, amelyre a Bizottság a 2011. május 18‑i és július 20‑i levelekben válaszolt. Ebből következik, hogy úgy kell tekinteni, hogy a megtámadott aktusokat a felperesnek mint panaszosnak címezték.
15      Márpedig a felperes egyetlen olyan körülményre sem hivatkozott, amely magyarázatot adna az egyrészt a megtámadott aktusok meghozatalának időpontja, másrészt pedig a kereset benyújtásának időpontja között eltelt jelentős időre. Közelebbről ezen időtartam a 2011. május 18‑i és július 20‑i levelek vonatkozásában több mint hat évet tesz ki. A felperes nem állítja különösen azt, hogy ez abból ered, hogy a megtámadott aktusokat nem közölték vele megfelelően. Ezenkívül a felperes nem bizonyítja, és még csak nem is állítja, hogy a megtámadott aktusok nem a rendes levélkézbesítési határidőn belül érkeztek meg hozzá. Ellenkezőleg, a Bizottság által benyújtott információkból következik, hogy a felperes többek között már 2016. november 24‑én válaszolt a 2016. november 18‑i levélre, és hogy ez utóbbi levél kifejezetten hivatkozott a 2011. május 18‑i levélre (lásd a lenti 21. pontot). Ennélfogva, még ha az utolsó megtámadott aktus, azaz a 2017. január 25‑i levél vonatkozásában feltételezzük is, hogy e levél megtámadható aktusnak minősül, és még ha egy egy hónapos levélkézbesítési határidőt is veszünk figyelembe, amely az említett kézbesítés különös lassúságáról tanúskodik (lásd ebben az értelemben: 2014. szeptember 30‑i Faktor, B. i W. Gęsina kontra Bizottság végzés, C‑138/14 P, nem tették közzé, EU:C:2014:2256, 16., 22. és 23. pont), a két hónapos keresetindítási határidő – a távolságra tekintettel tíznapos átalányhatáridővel meghosszabbodva – 2017. május 5‑én, azaz több mint öt hónappal azelőtt lejárt, hogy 2017. október 12‑én benyújtották a keresetet.
16      A felperes arra sem hivatkozik, hogy e késedelem előre nem látható körülményeknek vagy vis maiornak, vagy akár menthető tévedésnek tudható be. Ebből következik, hogy a jelen keresetet határidőn túl nyújtották be.
17      A felperesnek a keresetlevél utolsó bekezdésében szereplő érvét, miszerint a felperes „a megtámadott bizottsági határozatok EUMSZ 107 cikk (1) bekezdéssel való – alperes által előadott – állítólagos összefüggéséről” csak „az alperesi 2017. [szeptember] 27‑i fellebbezési ellenkérelemből szerzett tudomást” a nemzeti bíróságok előtt indított eljárások keretében, feltéve hogy ezen érv úgy értelmezhető, hogy az a tudomásszerzés kérdésére vonatkozik, el kell utasítani, mivel a tudomásszerzés a keresetindítási határidőt csak azon személyek vonatkozásában indítja meg, akikkel a megtámadott határozatokat nem közölték, amint ez magából a fenti 12. pontban felidézett EUMSZ 263. cikk hatodik bekezdésének szövegéből következik, míg a jelen ügyben nem vitatott, hogy a megtámadott aktusokat az EUM‑Szerződés értelmében megfelelően közölték, mivel azokat megküldték a felperesnek, azaz a címzettjüknek, így a felperes azokról tudomást szerezhetett (lásd ebben az értelemben: 1989. július 13‑i Olbrechts kontra Bizottság ítélet, 58/88, EU:C:1989:323, 10. pont; 2014. július 3‑i Németország kontra Bizottság végzés, C‑102/13 P, nem tették közzé, EU:C:2014:2054, 31. pont).
18      A felperes ezenkívül konkrétan a 2016. november 18‑i levelet illetően előadja, hogy e levelet angolul szövegezték meg, nem magyarul, amely utóbbi nyelven a felperes megfogalmazta a panaszait, annak alátámasztása érdekében, hogy a keresetindítási határidő csak a 2017. október 25‑i bizottsági levél közlésekor kezdődött meg, amely levél tartalmazta a 2016. november 18‑i levél magyar fordítását.
19      Ezen érv nem fogadható el.
20      Először is ugyanis rá kell mutatni arra, hogy a 2016. november 18‑i levél az, amelyet mint a megtámadott aktusok egyikét a keresethez mellékelték, mivel a felperes kifejtette, hogy „[a]z F/6 mellékletet […] nem kapta meg hivatalos magyar nyelvű fordításban, ezért annak angol nyelven történő becsatolását kéri engedélyezni a Törvényszéktől” (a keresetlevél 2. pontja). Kitűnik tehát, hogy a felperes teljes mértékben gyakorolni tudta az említett levéllel szembeni keresetindítási jogát, amikor 2017. október 12‑én, azaz még azt megelőzően benyújtotta keresetlevelét, hogy 2017. október 25‑én megkapta volna a levél fordítását.
21      Másodszor a 2016. november 18‑i levelet követően, amely hangsúlyozta, hogy „úgy tűnik”, a felperes második panasza „nem tartalmaz olyan új jogi vagy ténybeli elemeket, amelyek változtatnának a bizottsági szolgálatok 2011. május 18‑i levelében […] [a felperes] számára eljuttatott értékelésen”, a felperes 2016. november 24‑én és 30‑án, valamint december 9‑én és 14‑én, továbbá 2017. január 17‑én és 23‑án számos új levelet küldött a Bizottságnak (az elfogadhatatlansági kifogásra vonatkozó észrevételek 3. pontja), amelyek a felperes szerint az állításainak „részletes alátámasztását” tartalmazzák. Ebből arra kell következtetni, hogy a felperes tökéletesen megértette a 2016. november 18‑i levél tartalmát, amikor saját állítása szerint további elemekre hívta fel a Bizottság figyelmét.
22      Harmadszor és mindenesetre a magyarul megszövegezett 2017. január 25‑i levél, amely lényegében megismétli a 2016. november 18‑i levél tartalmát, és arra kifejezetten hivatkozik, lehetővé tette a felperes számára, hogy megértse a Bizottság ez utóbbi levelében már kifejtett álláspontját, különösen a felperes által benyújtott információk elégtelenségét, és a Bizottság azon szándékát illetően, hogy e tárgyban teljesen megszakítja a levélváltást. Ennélfogva a felperes legkésőbb a 2017. január 25‑i levél közlésekor megérthette a Bizottság által hivatkozott okokat, így legkésőbb ezen időponttól kezdődően az ügy teljes ismeretében dönthetett arról, hogy keresetindítási jogát gyakorolja‑e, vagy sem. Márpedig, amint a fenti 15. és 16. pontban kiemelésre került, a jelen keresetet még a 2017. január 25‑i levelet illetően is határidőn túl nyújtották be.
23      A fentiekből következik, hogy még ha feltételezzük is, hogy a megtámadott aktusok az EUMSZ 263. cikk értelmében vett határozatnak minősültek, a kereset valamennyi megtámadott aktust illetően elkésett.
24      Ebből következik, hogy – anélkül, hogy a Bizottság által hivatkozott többi elfogadhatatlansági okot meg kellene vizsgálni – a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogásnak a kereset elkésettségét illetően helyt kell adni.
25      A fentiek összességéből következik, hogy a keresetet mint elfogadhatatlant teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
26      Az eljárási szabályzat 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
27      Mivel a felperes pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját költségeinek, valamint a Bizottság részéről felmerült költségeknek a viselésére.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (hetedik tanács)
a következőképpen határozott:
1)      A Törvényszék a keresetet elutasítja.
2)      A Törvényszék az OPS Újpesti Csökkentmunkaképességűek Ipari és Kereskedelmi Kft.‑t (OPS Újpest Kft.) kötelezi a költségek viselésére.
Luxembourg, 2018. szeptember 28.
E. Coulon
V. Tomljenović
hivatalvezető
elnök
*      Az eljárás nyelve: magyar.