62019CC0379
MICHAL BOBEK
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2021. március 4. (
1
)
C‑379/19. sz. ügy
DNA‑ Serviciul Teritorial Oradea
kontra
KI,
LJ,
IG,
JH
(a Tribunalul Bihor [Bihar megyei törvényszék, Románia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Az együttműködési és ellenőrző mechanizmus (MCV) létrehozásáról szóló 2006/928/EK bizottsági határozat – Az MCV és az annak alapján a Bizottság által készített jelentések joghatásai – Korrupcióval kapcsolatos büntetőeljárások – Az alkotmánybíróságnak a hírszerző szolgálatok által vagy közreműködésével gyűjtött bizonyítékok kizárásáról szóló határozatai – Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikke – Bírói függetlenség – Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése – Az uniós jog elsőbbsége – Bírákkal szembeni fegyelmi eljárások”
I. Bevezetés
1.
Összeegyeztethetők‑e az uniós joggal a nemzeti alkotmánybíróság azon határozatai, amelyek a belföldi hírszerző szolgálatoknak a nyomozati cselekményekhez szükséges technikai megfigyelési intézkedések végrehajtásában való részvételét alkotmányellenesnek nyilvánítják, és megkövetelik az ilyen bizonyítékoknak a büntetőeljárásból történő kizárását?
2.
Lényegében ez a kérdés a jelen ügyben. Ez az ügy mindazonáltal több más kérdést is felvet, amelyekkel már volt alkalmam foglalkozni korábbi indítványaimban, különösen az Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România” és társai ügyre vonatkozó indítványomban, (
2
) valamint a jelen indítvánnyal párhuzamos indítványokban, különösen a Euro Box Promotion és társai ügyre vonatkozó indítványomban. (
3
) Így tehát a jelen ügy szempontjából az említett indítványokban már elvégzett elemzésemre támaszkodom.
II. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
1. Az elsődleges jog
3.
A Bolgár Köztársaságnak és Romániának az Európai Unióhoz történő csatlakozásáról szóló szerződés (a továbbiakban: csatlakozási szerződés), (
4
) valamint a Bolgár Köztársaság és Románia csatlakozásának feltételeiről szóló okmány (a továbbiakban: csatlakozási okmány) (
5
) releváns uniós jogi rendelkezéseit az AFJR ügyre vonatkozó indítvány 5–8. pontja ismerteti.
2. A másodlagos jog
4.
A Romániában felállítandó együttműködési, valamint az igazságügyi reform és a korrupció elleni küzdelem területén érvényes külön értékelési kritériumok teljesítése terén elért haladást ellenőrző mechanizmus létrehozásáról szóló, 2006. december 13‑i 2006/928/EK bizottsági határozatot (a továbbiakban: MCV‑határozat) (
6
) az (5) preambulumbekezdése szerint a csatlakozási okmány 37. és 38. cikke alapján fogadták el.
5.
Az MCV‑határozat (6) preambulumbekezdése szerint „[a]z igazságszolgáltatási rendszer és a bűnüldöző szervek elszámoltathatósága és hatékonysága kapcsán fennmaradó kérdések indokolják a Romániában felállítandó együttműködési, valamint az igazságügyi reform és a korrupció elleni küzdelem területén érvényes külön értékelési kritériumok teljesítése terén elért haladást ellenőrző mechanizmus létrehozását”.
6.
Az MCV‑határozat 1. cikke rögzíti, hogy Románia minden évben jelentést tesz a Bizottságnak a határozat mellékletében meghatározott értékelési kritériumok teljesítésében elért haladásról. A 2. cikk szerint a Bizottság első alkalommal 2007 júniusában, ezután pedig szükség esetén, de legalább félévente jelenti az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a romániai jelentéssel kapcsolatos megjegyzéseit és megállapításait. A 3. cikk előírja, hogy az MCV‑határozat „kizárólag a csatlakozási szerződéssel együtt, annak hatálybalépése napján lép hatályba”. A 4. cikk szerint az MCV‑határozatnak a tagállamok a címzettjei.
7.
Az MCV‑határozat melléklete tartalmazza „[a] Románia által teljesítendő, az 1. cikkben említett értékelési kritériumok[at]”. Az ott megállapított első, harmadik és negyedik kritérium a következő: a „Legfelsőbb Bírói Tanács kapacitásának és elszámoltathatóságának erősítésével átláthatóbb és hatékonyabb igazságszolgáltatási folyamat biztosítása […]”; a „már elért fejlődésre építve magas szintű korrupció gyanúját felvető ügyekben komoly, pártatlan nyomozások indítása”, és a „korrupció megelőzésére és megfékezésére irányuló további intézkedések foganatosítása, különösen a helyi önkormányzatokban”.
B.
A román jog
1. A büntetőeljárásról szóló törvénykönyv
8.
A Legea nr. 135/2010 privind Codul de procedură penalală (a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv megállapításáról szóló 135/2010. sz. törvény; a továbbiakban: a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv) 102. cikkének (2) bekezdése értelmében „[a] jogellenesen szerzett bizonyítékok nem használhatók fel a büntetőeljárásban”. Ugyanezen cikk (3) bekezdése szerint „[a] bizonyításfelvételt elrendelő vagy jóváhagyó, illetve a bizonyítást felvevő aktus semmissége az ezen aktus révén szerzett bizonyítékok kizárását vonja maga után”.
9.
A büntetőeljárásról szóló törvénykönyvnek a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság, Románia) 2016. február 16‑i 51. sz. határozatát (a továbbiakban: 51/2016. sz. határozat) megelőző változata „A technikai megfigyelési parancs végrehajtása” címet viselő 142. cikkének (1) bekezdése előírta, hogy „[a] technikai megfigyelést az ügyész végzi, vagy elrendelheti, hogy azt a nyomozást folytató szerv, szakosított rendőri személyzet vagy más szakosított állami szervek végezzék”.
10.
A büntetőeljárásról szóló törvénykönyvnek az alkotmánybíróság 51/2016. sz. határozatát követő, a 6/2016. sz. sürgősségi kormányrendelettel módosított változata 142. cikkének (1) bekezdése értelmében „[a] technikai megfigyelést az ügyész végzi, vagy elrendelheti, hogy azt a nyomozást folytató szerv vagy szakosított rendőri személyzet végezze”.
11.
A büntetőeljárásról szóló törvénykönyv „Abszolút semmisség” címet viselő 281. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Az alábbiakra vonatkozó rendelkezések megsértése minden esetben semmisséget von maga után:
[…]
b)
a bíróságok tárgyi és személyi hatásköre, ha az ítéletet a jogszabály szerint hatáskörrel rendelkező bíróságnál alacsonyabb szintű bíróság hozta;
[…]
(2)   Az abszolút semmisséget hivatalból vagy kérelemre kell megállapítani.
(3)   Az (1) bekezdés a)–d) pontjában meghatározott jogszabályi rendelkezések megsértésére az eljárás bármely szakaszában hivatkozni lehet.
[…]”.
2. A 303/2004. sz. törvény
12.
A Legea nr. 303/2004 privind statutul judecătorilor și procurorilor (a bírák és ügyészek jogállásáról szóló 303/2004. sz. törvény; a továbbiakban: 303/2004. sz. törvény) (
7
) 99. cikkének ș) pontja értelmében „[az alkotmánybíróság] határozatai tiszteletben tartásának elmulasztása […]” fegyelmi vétségnek minősül.
III. A tényállás, a nemzeti eljárás és az előterjesztett kérdések
13.
A Direcția Națională Anticorupție – Serviciul Teritorial Oradea (országos korrupcióellenes igazgatóság – nagyváradi területi szolgálat, Románia; a továbbiakban: ügyész) 2016. augusztus 22‑én vád alá helyezett négy személyt, az alapeljárás terheltjeit. A terheltekkel szemben korrupciós bűncselekmények miatt emeltek vádat.
14.
A vizsgálati szakaszban az első‑ és a másodrendű terhelt többek között azt kérte a vizsgálóbírótól, hogy az alkotmánybíróság 51/2016. sz. határozata alapján zárja ki a bizonyításból a lehallgatási jegyzőkönyvekből szerzett bizonyítékokat, mivel azok – véleményük szerint – jogellenesek.
15.
A Tribunalul Bihor (Bihar megyei törvényszék, Románia) vizsgálóbírája 2017. január 27‑i végzésében elutasította ezt a kérelmet. A vizsgálóbíró megállapította a bizonyítékok megszerzésének jogszerűségét. Elrendelte a bírósági eljárás megindítását. Megállapította, hogy az 51/2016. sz. határozat nem alkalmazható az ügyre, mivel csak a jövőre nézve hatályos.
16.
A terheltek által a 2017. január 27‑i végzés ellen benyújtott fellebbezést a Curtea de Apel Oradea (nagyváradi ítélőtábla, Románia) 2017. május 10‑én elutasította. Ez utóbbi bíróság megállapította, hogy az 51/2016. sz. határozat nem alkalmazható a szóban forgó eljárásban elrendelt technikai megfigyelési intézkedésekre, mert az azt követően jelent meg a Monitorul Oficialban (hivatalos lap), hogy a nyomozás során felvették a bizonyítást. Az említett bíróság rámutatott arra, hogy a román alkotmány 147. cikkének (4) bekezdésével összhangban az alkotmánybíróság határozatai a közzétételüktől kezdve kötelezőek, és csak a jövőre nézve hatályosak. A vizsgálati szakaszban hozott határozat tehát jogerőre emelkedett anélkül, hogy a nyomozás során felvett bizonyítékok bármelyikét kizárták volna.
17.
A perben több terhelt is kérte a bíróságot, hogy vizsgálja meg, hogy a nyomozás során az ügyész a Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție (a legfőbb semmítő‑ és ítélőszék mellett működő ügyészség, Románia) és a Serviciul Român de Informații (hírszerző szolgálat, Románia; a továbbiakban: SRI) közötti jegyzőkönyv alapján együttműködött‑e az SRI‑vel. Az alkotmánybíróság 2017. május 4‑i 302. sz. határozata (a továbbiakban: 302/2017. sz. határozat) alapján több terhelt a megfigyelési parancsok végrehajtását célzó intézkedések abszolút semmisségének megállapítását és az e megfigyelési intézkedésekből származó összes lehallgatási jegyzőkönyv bizonyításból történő kizárását is kérte.
18.
A terheltek az alkotmánybíróság 2019. január 16‑i 26. sz. határozatára (a továbbiakban: 26/2019. sz. határozat) is hivatkoztak, amelyben megállapítást nyert, hogy alkotmányossági jogvita áll fenn egyrészről a legfőbb semmítő‑ és ítélőszék mellett működő ügyészség és a román parlament között, másrészről pedig az Înalta Curte de Casație și Justiție (legfőbb semmítő‑ és ítélőszék, Románia; a továbbiakban: ICCJ) és a többi bírósági szerv között, amely az ICCJ mellett működő ügyészség és az SRI között kötött jegyzőkönyvekből ered.
19.
Az eljáró bíróság felhívására az ügyész előadta, hogy a szóban forgó eljárásban kilenc technikai megfigyelési parancsot az SRI technikai segítségével hajtottak végre. További két parancsot az SRI közreműködése nélkül hajtottak végre az 51/2016. sz. határozat közzétételét követően.
20.
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az eljárás folytatása előtt elsődlegesen a nyomozás során gyűjtött bizonyítékok kizárásai iránti kérelemről kell döntenie. Ez elengedhetetlen annak elkerülése érdekében, hogy az egész büntetőeljárás hibás legyen az esetlegesen jogellenes bizonyítékok miatt.
21.
E körülmények között a Tribunalul Bihor (Bihar megyei törvényszék) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
[Az MVC‑határozattal] létrehozott [MCV] és az említett mechanizmus keretében készült jelentésekben megfogalmazott követelmények kötelező jellegűek‑e a Román Államra nézve?
2)
Úgy kell‑e értelmezni az [EUSZ 4. cikk] (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett EUSZ 2. cikket, hogy Románia azon kötelezettsége, hogy tiszteletben kell tartania [az MCV‑határozattal] létrehozott [MCV] keretében készült jelentésekben előírt követelményeket, a jogállamiság elveinek tiszteletben tartására vonatkozó tagállami kötelezettség körébe tartozik, ideértve azt is, hogy az alkotmánybíróságok mint politikai‑igazságszolgáltatási szervek kötelesek tartózkodni attól, hogy az igazságszolgáltatás kizárólagos hatáskörébe beavatkozva a jogszabályokat értelmezzék és bírói szervek általi alkalmazásuk konkrét és kötelező módjait meghatározzák, továbbá attól, hogy a jogalkotás kizárólagos hatáskörébe beavatkozva új jogszabályi rendelkezéseket vezessenek be? Az uniós jog alapján el kell‑e hárítani az ilyen alkotmánybírósági határozatok következményeit? Ellentétes‑e az uniós joggal az olyan nemzeti jogszabály, amely azoknak a bíráknak a fegyelmi felelősségét szabályozza, akik a feltett kérdéssel összefüggésben nem alkalmazzák [az alkotmánybíróság] határozatait?
3)
Ellentétes‑e az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése és [az Európai Unió Alapjogi Chartájának {a továbbiakban: Charta}] 47. cikke által biztosított, az Európai Unió Bírósága ítélkezési gyakorlatának (nagytanács, 2018. február 27‑iAssociação Sindies dos Juíes ítélet, C‑64/16, EU:C:2018:117) megfelelő értelmezés szerinti bírói függetlenség elvével az, ha a bírósági hatáskörök helyébe [az alkotmánybíróság] határozatai ([51/2016. sz. határozat, 302/2017. sz. határozat és 26/2019. sz. határozat]) lépnek, és ebből következően a büntetőeljárás kiszámíthatatlanná válik (visszaható hatály), és ellehetetlenül a jogszabályok értelmezése és adott ügyre történő alkalmazása? Ellentétes‑e az uniós joggal az olyan nemzeti jogszabály, amely azoknak a bíráknak a fegyelmi felelősségét szabályozza, akik a feltett kérdéssel összefüggésben nem alkalmazzák [az alkotmánybíróság] határozatait?”
IV. A Bíróság előtti eljárás
22.
A kérdést előterjesztő bíróság a Bíróság eljárási szabályzatának 107. cikke alapján a sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás alkalmazását, másodlagosan pedig az eljárási szabályzat 105. cikkének (1) bekezdése alapján a gyorsított eljárás alkalmazását kérte. 2019. június 13‑i határozatával a Bíróság elutasította a sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás alkalmazását. 2019. június 17‑i határozatával a Bíróság elnöke a gyorsított eljárás alkalmazását is elutasította.
23.
2019. június 27‑i levelében a kérdést előterjesztő bíróság arról tájékoztatta a Bíróságot, hogy 2019. június 18‑i határozatával a Curtea de Apel Oradea (nagyváradi ítélőtábla, Románia) helyt adott az ügyész által az alapeljárás – 2019. május 7‑i végzéssel elrendelt és a Tribunalul Bihor (Bihar megyei törvényszék) által a jelen kérdések előzetes döntéshozatal céljából történő előterjesztése érdekében alkalmazott – felfüggesztése ellen benyújtott fellebbezésnek. A Curtea de Apel Oradea (nagyváradi ítélőtábla) határozata az eljárás folytatását rendelte el annyiban, amennyiben az a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra utalt kérdésektől eltérő kérdéseket érint.
24.
A Bíróság által feltett kérdésre válaszolva a Tribunalul Bihor (Bihar megyei törvényszék) a 2019. július 26‑i levelében azt válaszolta, hogy fenn akarja tartani az előterjesztett kérdéseket. A kérdést előterjesztő bíróság kifejtette, hogy még ha az alapeljárás már nincs is felfüggesztve, a nemzeti szabályok alapján nem határozhat a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyát képező bizonyítékokról, amíg a Bíróság nem válaszol az előterjesztett kérdésekre.
25.
Ugyanebben a levélben a kérdést előterjesztő bíróság arról is tájékoztatta a Bíróságot, hogy az Inspecția Judiciară (igazságügyi felügyelet, Románia) fegyelmi vizsgálatot indított a kérdést előterjesztő bíróval szemben a 303/2004. sz. törvény 99. cikkének ș) pontja alapján, amely szerint az alkotmánybíróság határozatai tiszteletben tartásának elmulasztása fegyelmi vétségnek minősül.
26.
2019. szeptember 18‑i határozatával a Bíróság elnöke elrendelte a jelen ügy soron kívüli elbírálását.
27.
Az első‑ és a másodrendű terhelt, a lengyel kormány és az Európai Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket.
28.
Az első‑ és a másodrendű terhelt, az ügyész, a román kormány és a Bizottság válaszolt a Bíróság által feltett, írásban megválaszolandó kérdésekre.
V. Elemzés
29.
A jelen indítvány az alábbi struktúrát követi. Először az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatóságával kapcsolatban az érdekelt felek által felhozott kifogásokat vizsgálom meg (A. pont). Ezt követően röviden bemutatom a jelen ügyekre alkalmazandó releváns uniós jogi rendelkezéseket (B. pont). Végül elvégzem az előzetes döntéshozatal céljából a Bíróság elé terjesztett kérdések érdemi értékelését (C. pont).
A.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatóságáról
30.
Az első‑ és a másodrendű terhelt, valamint a lengyel kormány véleménye szerint a jelen ügyben előterjesztett kérdések elfogadhatatlanok.
31.
Az első‑ és a másodrendű terhelt a Cilfit ítéletre (
8
) hivatkozva azt állítja, hogy az első kérdés elfogadhatatlan, mivel az e kérdésre adandó válasz nyilvánvaló. Azt állítják továbbá, hogy nyilvánvaló, hogy a Bíróságtól kért értelmezés semmilyen módon nem kapcsolódik az alapeljárás tárgyához. Álláspontjuk szerint a kérdést előterjesztő bíróság valójában arra kéri a Bíróságot, hogy az alkotmánybíróság szóban forgó határozatainak jogszerűségéről határozzon annak érdekében, hogy mentesüljön az e határozatok alkalmazására vonatkozó kötelezettség alól. A harmadik kérdést illetően az első‑ és a másodrendű terhelt azzal érvel, hogy az előterjesztett kérdések nem függnek össze az alapeljárásban hozandó döntéssel. E kérdés valójában a nemzeti fegyelmi eljárás alól kíván mentességet szerezni a kérdést előterjesztő bíró számára.
32.
A lengyel kormány, amely csak a harmadik kérdésre vonatkozóan terjesztett elő észrevételeket, elfogadhatatlannak tartja ezt a kérdést, mivel egyrészt az Unió nem rendelkezik hatáskörökkel az igazságügyi szervezet területén, másrészt pedig a szóban forgó büntetőeljárások tisztán belső jellegűek.
33.
Véleményem szerint egyik kifogás sem fogadható el.
34.
Először is az a körülmény, hogy az uniós jog helyes alkalmazása nyilvánvaló lehet az alapeljárás keretében, csakugyan hatással lehet a végső fokon eljáró bíróságok azon kötelezettségére, hogy kérdést terjesszenek a Bíróság elé, (
9
) vagy pedig arra, hogy a kérdést hogyan fogja kezelni a Bíróság. (
10
) Mindazonáltal az uniós jog jelenlegi állása szerint ez a kérdés nem releváns az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elfogadhatósága szempontjából.
35.
Másodszor, az uniós jognak a kérdést előterjesztő bíróság által kért értelmezése és az alapeljárás tárgya közötti kapcsolatot illetően e bíróság kifejtette, hogy miért véli úgy, hogy a Bíróság válasza „szükséges”. A kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozta ugyanis, hogy az érdemi határozat meghozatala érdekében határoznia kell a nyomozás során gyűjtött bizonyítékok kizárása iránti kérelemről. E célból a kérdést előterjesztő bíróság szükségesnek tartja annak megállapítását, hogy az alkotmánybíróság azon határozatai, amelyek az ilyen bizonyítékok kizárását írják elő, megfelelnek‑e az uniós jog azon rendelkezéseinek, amelyek értelmezését előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseivel kéri.
36.
Harmadszor, az első‑ és a másodrendű terhelt arra is hivatkozik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság valójában a fegyelmi eljárás alól kíván mentességet szerezni. Ez az érv a második kérdés harmadik része és a harmadik kérdés második része elfogadhatóságának közvetett vitatásaként értelmezhető. Mindkét említett kérdés arra keres ugyanis választ, hogy a Bírósághoz benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem konkrét összefüggésében ellentétes‑e az uniós joggal az olyan nemzeti jogi rendelkezés, amely szerint az alkotmánybíróság határozatainak figyelmen kívül hagyása a kérdést előterjesztő bíró fegyelmi felelősségét vonja maga után.
37.
A Miasto Łowicz és Prokurator Generalny ítéletben a Bíróság megállapította, hogy önmagában az a körülmény, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelmeket előterjesztő bírákkal szemben e kérelmek miatt előzetes fegyelmi vizsgálat indult, nem releváns az elfogadhatóság biztosítása szempontjából. Nem kapcsolódtak ehhez a körülményhez az azon eljárások tárgyát képező jogviták, amelyek tekintetében a Bíróságtól előzetes döntéshozatalt kértek. (
11
)
38.
Ezeket a megfontolásokat azonban a Bíróság olyan előzetes döntéshozatal keretében tette, amelynek egyetlen célja a fegyelmi eljárásra vonatkozó rendelkezések uniós joggal való összeegyeztethetőségének meghatározása volt, míg az alapügyek semmilyen más módon nem kapcsolódtak az uniós joghoz. A Bíróság ebben a konkrét összefüggésben megállapította, hogy az ilyen körülmények között előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés nem tekinthető szükségesnek az alapügyek elbírálásához. (
12
)
39.
A jelen ügy azonban más. A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem több olyan kérdést vetett fel, amely egyértelműen meghatározott uniós jogforrások értelmezésére vonatkozik, és így önmagában elfogadható. Ebben az összefüggésben – még ha a kérdést előterjesztő bíró nyilvánvalóan nem hoz is a saját fegyelmi felelősségére vonatkozó bírósági határozatot – véleményem szerint az e kérdéssel kapcsolatban feltett kérdések egyáltalán nem irrelevánsak.
40.
Az akár az előzetes döntéshozatal iránti kérelem benyújtását megelőzően, akár azt követően esetlegesen fennálló fegyelmi felelősség kérdése szorosan összefonódik az előzetes döntéshozatal iránti kérelem tartalmával, ha e felelősség adott esetben éppen amiatt áll fenn, hogy ilyen kérelmet nyújtottak be, ezáltal potenciálisan közvetett módon megkérdőjelezve egy másik nemzeti szereplő, különösen egy legfelsőbb bíróság jogi álláspontját. Ilyen helyzetben az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet előterjesztő bírák fegyelmi felelősségének rendszerével kapcsolatos kérdések véleményem szerint meglehetősen egyszerű okból „szükségesek” az alapügy elbírálásához: ha a nemzeti bírák fegyelmi felelőssége azért áll fenn, mert kérdéseket terjesztenek a Bíróság elé, (
13
) akkor nem valószínű, hogy sok kérdést tesznek majd fel. Ennélfogva a Bíróság válasza meghatározó hatással lehet a bíró esetleges azon döntésére, hogy fenntartja vagy visszavonja‑e az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet, és – ami még fontosabb – arra, hogy a Bíróság határozatát a későbbiekben alkalmazzák-e az alapeljárásban. (
14
)
41.
Ezenkívül a fegyelmi eljárás megindításának lehetősége – amely korántsem pusztán elméleti jellegű – ténylegesen konkretizálódott a jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíró tekintetében, mivel az igazságügyi felügyelet a jelen kérelemhez közvetlenül kapcsolódó előzetes fegyelmi vizsgálatot indított. (
15
)
42.
A fenti megfontolások azt mutatják, hogy nem a Bíróság feladata, hogy egyedi bírósági fegyelmi ügyekben határozzon, ahogy általában az sem, hogy az uniós jogot egyedi esetekre alkalmazza. Bizonyosan a Bíróság feladata azonban, hogy olyan strukturális, rendszerszintű nemzeti jogi problémák kérdésében határozzon, amelyek egyértelmű hatással és következményekkel járnak az EUMSZ 267. cikkben elismert jogkörüket gyakorolni kívánó nemzeti bírákra nézve.
43.
Negyedszer, a lengyel kormány által az Európai Unió hatásköreinek az igazságügyi szervezet területén fennálló hiányával kapcsolatban előadott érvet illetően emlékeztetni kell arra, hogy a tagállamok kötelesek tiszteletben tartani az EUSZ 2. cikkben és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésében, valamint bármely más alkalmazandó uniós jogforrásban, a jelen ügyben többek között az MCV‑határozatban foglalt követelményeket. Elegendő ezért megjegyezni, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem pontosan az uniós jognak, különösen az EUSZ 2. cikknek és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének, valamint az MCV‑határozatnak az értelmezésére vonatkozik, tehát a Bíróság hatáskörrel rendelkezik arra, hogy e kérelem egészére vonatkozóan határozatot hozzon. (
16
)
44.
Véleményem szerint következésképpen az előterjesztett érvek egyike sem teszi kétségessé a Bíróság hatáskörét vagy a jelen ügyben előterjesztett kérdések elfogadhatóságát.
B.
Az alkalmazandó uniós jog
45.
A kérdést előterjesztő bíróság az MCV‑határozatra, az EUSZ 2. cikkre és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésére, valamint a Charta 47. cikkére hivatkozva fogalmazta meg kérdéseit. Véleményem szerint és a korábbi és párhuzamos ügyekben kidolgozott megközelítéssel összhangban (
17
) a jelen ügyre vonatkozó releváns uniós forrás az MCV‑határozat, amely alkalmazandóvá teszi a Chartát és különösen annak 47. cikkét.
46.
Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése alkalmazandó abban az esetben, ha valamely nemzeti szerv bíróságként határozhat az uniós jog alkalmazására és értelmezésére vonatkozó kérdésekről. (
18
) Ami ezt a rendelkezést illeti, a kérdést előterjesztő bíróság – amely az a bírósági szerv, amelynek függetlenségét esetlegesen érinthetik az alkotmánybíróság jelen ügyben szóban forgó határozatai – olyan nemzeti bírósági szerv, amely arra lehet hivatott, hogy bíróságként az uniós jog alkalmazására és értelmezésére vonatkozó kérdésekről határozzon.
47.
A jelen ügy szempontjából nem tűnik szükségesnek az EUSZ 2. cikk külön elemzésének lefolytatása. A jogállamiságnak mint az Unió alapját képező egyik értéknek a megőrzésére a hatékony bírói jogvédelemhez való jog és a tisztességes eljáráshoz való alapvető jog biztosítása révén kerül sor, amely utóbbiaknak pedig az egyik lényegi, inherens összetevője a bíróságok függetlensége. A Charta 7. cikke és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése pontosabban fogalmazza meg az EUSZ 2. cikkben rögzített jogállamiság értékének e dimenzióját. (
19
)
48.
A Bizottság, a román kormány és az ügyész a Bíróság kérdéseire adott válaszaikban előadták, hogy véleményük szerint az MCV‑határozat alkalmazandó az alapeljárásban.
49.
Egyetértek ezzel.
50.
Az MCV‑határozat releváns a jelen eljárás szempontjából az alábbi okok miatt: i. az MCV‑határozat mellékletében szereplő értékelési kritériumok széles alkalmazási köre; valamint ii. az alkotmánybíróság alapeljárásban szóban forgó határozatainak hatálya és azok rendszerszintű hatása az igazságszolgáltatási rendszer hatékonyságára és általánosabban a korrupció elleni küzdelemre. Az MCV‑határozat melléklete „[a] Románia által teljesítendő, az 1. cikkben említett értékelési kritériumok[at]” tartalmazza. A mellékletben meghatározott első, harmadik és negyedik értékelési kritérium a következő: „[…] átláthatóbb és hatékonyabb igazságszolgáltatási folyamat biztosítása […]”; „[a] már elért fejlődésre építve magas szintű, korrupció gyanúját felvető ügyekben komoly, pártatlan nyomozások indítása”; valamint „[a] korrupció megelőzésére és megfékezésére irányuló további intézkedések foganatosítása, különösen a helyi önkormányzatokban”.
51.
A jelen ügy az alkotmánybíróság több olyan határozatának potenciális hatásaira vonatkozik, amelyek – azáltal, hogy bizonyos bizonyítékok kizárását eredményezik – hatással lehetnek az igazságszolgáltatási folyamat hatékonyságára (1. értékelési kritérium). Emellett az alapügy kifejezetten korrupciós bűncselekményekre vonatkozik, ami azt mutatja, hogy az alkotmánybíróság határozatai a korrupciónak az MCV‑határozat 3. és 4. értékelési kritériumába tartozó megfékezésére is hatással lehetnek. Megfelelő tárgyi kapcsolat áll tehát fenn a jelen ügy tárgya és az MCV‑határozat között.
52.
Nem bír jelentőséggel az a körülmény, hogy a jelen ügy az alkotmánybíróság határozataira, nem pedig a végrehajtó hatalom vagy a jogalkotó által elfogadott jogi aktusokra vonatkozik. Az alkotmánybíróság által hozott, általános érvényű és egyértelműen a jogszabályi környezetet módosító általános szabályokat meghatározó határozatok rendszerszintű jellege hatásaik szempontjából megkülönböztethetetlenné teszi e határozatokat a jogalkotó vagy a szabályozási jogkörökkel rendelkező egyéb politikai szereplők intézkedéseitől.
53.
Ezenfelül az a körülmény, hogy az alkotmánybíróság jelen indítványban szóban forgó határozatai az MCV-határozat alkalmazási körébe tartoznak, azt jelenti, hogy azok ugyanakkor az MCV‑határozat, és így a Charta 51. cikke (1) bekezdésének alkalmazásában az uniós jog „végrehajtásának” minősülnek. A Charta 47. cikke a jelen ügy szempontjából a legkonkrétabb rendelkezés annak biztosításához, hogy a Bíróság hasznos választ adhasson a kérdést előterjesztő bíróság számára.
C.
Értékelés
54.
A jelen ügyben előterjesztett kérdések vizsgálata érdekében először röviden felvázolom a nemzeti jogi hátteret (1. pont). Ezt követően az MCV‑határozat és a jelentések joghatásaira vonatkozó első és második kérdéssel foglalkozom (2. pont). Ezután megvizsgálom a bírói függetlenség elvére vonatkozó harmadik kérdést (3. pont). Végül néhány megjegyzést teszek az uniós jog elsőbbségének elve által a bírákkal szemben az alkotmánybíróság határozatainak figyelmen kívül hagyása miatt alkalmazott fegyelmi szankciókra gyakorolt hatásra vonatkozóan (4. pont).
1. A nemzeti jogi háttér
55.
2009. február 4‑én és 2016. december 8‑án az ICCJ (legfőbb semmítő‑ és ítélőszék) mellett működő ügyészség és az SRI – a román belföldi hírszerző szolgálat – két jegyzőkönyvet írt alá, amelyek azzal bízták meg az SRI‑t, hogy a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv 142. cikke alapján technikai megfigyelési intézkedéseket végezzen, például hallgasson le kommunikációkat.
56.
Az alkotmánybíróság az alkotmányossági kifogásról határozó 51/2016. sz. határozatában alkotmányellenesnek nyilvánította a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv 142. cikkében szereplő „vagy más szakosított állami szervek” kifejezést. Az alkotmánybíróság többek között megállapította, hogy e kifejezés nem világos, pontos és előre látható. Nem tette lehetővé az olyan intézkedések végrehajtásával megbízott szervek meghatározását, amelyek magas fokú beavatkozást jelentenek az egyének magánéletébe.
57.
Ezenkívül a román alkotmány 147. cikkének (4) bekezdése alapján az alkotmánybíróság megállapította, hogy az 51/2016. sz. határozat nem alkalmazandó a közzétételének időpontjában már jogerőre emelkedett határozatokra, hanem azt a folyamatban lévő ügyekre kell alkalmazni.
58.
E határozatot követően a 6/2016. sz. sürgősségi kormányrendelet módosította a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv 142. cikkének (1) bekezdését. E rendelkezés új szövege pontosítja, hogy a technikai megfigyelést az ügyész végzi, vagy elrendelheti, hogy azt a nyomozást folytató szerv vagy szakosított rendőri személyzet végezze, törölve a „vagy más szakosított állami szervek” kifejezést.
59.
Az alkotmánybíróság az alkotmányossági kifogásról határozó 302/2017. sz. határozatában alkotmányellenesnek minősítette a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv 281. cikke (1) bekezdésének b) pontját, amennyiben e rendelkezés nem sorolta fel az abszolút semmisség esetei között azokat, amelyekben a büntetőeljárást folytató szerv nem rendelkezik tárgyi vagy személyi hatáskörrel.
60.
Az alkotmánybíróság a 26/2019. sz. határozatában megállapította, hogy alkotmányossági jogvita áll fenn egyrészről az ICCJ (legfőbb semmítő‑ és ítélőszék) mellett működő ügyészség és a parlament között, másrészről pedig az ICCJ (legfőbb semmítő‑ és ítélőszék) és a többi bíróság között. E jogvita az ICCJ (legfőbb semmítő‑ és ítélőszék) mellett működő ügyészség és az SRI között kötött 2009. február 4‑i és 2016. december 8‑i jegyzőkönyvekből, valamint az SRI tevékenységei feletti parlamenti ellenőrzés nem megfelelő gyakorlásából eredt. Az alkotmánybíróság többek között megállapította, hogy a jegyzőkönyvek rendelkezései sértik a román alkotmányban előírt tisztességes eljáráshoz való jogot, valamint a magán‑ és családi élethez való jogot. A 26/2019. sz. határozat arra kötelezte a bírósági szerveket, hogy alkalmazzák az 51/2006. sz. és a 302/2017. sz. határozatot, és vizsgálják meg a folyamatban lévő ügyekben, hogy megsértették‑e a nyomozást folytató szerv személyi és tárgyi hatáskörére vonatkozó szabályokat.
2. Az MCV‑határozat és a jelentések
61.
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy az MCV‑határozat és az annak alapján elfogadott jelentésekben megfogalmazott követelmények kötelező jellegűek‑e Romániára nézve. Második kérdésének első és második részével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett EUSZ 2. cikk előírja‑e Románia számára azt a kötelezettséget, hogy tiszteletben kell tartania az MCV‑jelentésekben előírt követelményeket, és hogy e kötelezettség azt is megköveteli‑e, hogy az alkotmánybíróság tartózkodjon a jogszabályokat értelmező és a bírói szervek általi alkalmazásuk kötelező módjait meghatározó határozatok elfogadásától. A kérdést előterjesztő bíróság arra is választ vár, hogy ilyen körülmények között mellőznie kell‑e az alkotmánybíróság határozatainak alkalmazását.
62.
E kérdéseket együtt kell vizsgálni. E kérdéseknek két rétege van. Egyrészt az említett jogi eszközök jellegére és joghatásaira kérdeznek rá. Másrészt azt kérdezik, hogy a jelen ügyben szóban forgó alkotmányossági határozatok ténylegesen megfelelnek‑e az említett jogi eszközöknek.
63.
Először is, az MCV‑határozat és az annak alapján elfogadott jelentések joghatásainak jellegével részletesen foglalkoztam az AFJR ügyre vonatkozó indítványomban. (
20
) Azt javasoltam, hogy az MCV‑határozat jogilag kötelező Romániára nézve. Azt is kifejtettem, hogy az MCV‑határozat megalapozza a Charta alkalmazhatóságát: az MCV‑határozat hatálya alá tartozó területen elfogadott és alkalmazott nemzeti szabályok azt jelentik, hogy e szabályok egyúttal a Charta 51. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartoznak. (
21
)
64.
Az MCV‑jelentések és az azokban szereplő ajánlások azonban jogilag nem kötelezőek Romániára nézve. E jelentéseket azonban Romániának – az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése szerinti lojális együttműködés elvének tiszteletben tartásával – megfelelően figyelembe kell vennie az MCV‑határozat mellékletében felsorolt értékelési kritériumok teljesítésére vonatkozó kötelezettségeinek való megfelelésre irányuló törekvései során. (
22
)
65.
Ez utóbbi pont egy másik jelentős következményt is felvet, amely a jelen ügyben is releváns: mivel az MCV‑jelentések nem tartalmaznak kötelező erejű jogi kötelezettségeket, maguk a jelentések sem érvényesíthetők a nemzeti bíróságok előtt. A nemzeti bíróságok tehát az uniós jog alapján nem támaszkodhatnak az e jelentésekben szereplő ajánlásokra annak érdekében, hogy mellőzzék az ezekkel az ajánlásokkal ellentétesnek vélt nemzeti jog alkalmazását. (
23
)
66.
Másodszor, az érdemi kérdésre rátérve, ellentétes‑e az MCV‑határozattal a szóban forgó alkotmányossági határozatok elfogadása? E tekintetben két fő érvelési irányvonalat adtak elő.
67.
Először is az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés szövegében az szerepel, hogy az alkotmánybíróság értelmezte a jogszabályokat, és meghatározta a bírói szervek általi alkalmazásuk konkrét és kötelező módjait, amely feladat az igazságügyi hatóságok kizárólagos hatáskörébe tartozik. E kérdésben az is szerepel, hogy az alkotmánybíróság intézkedései új jogszabályi rendelkezéseket vezetnek be, ami a jogalkotás kizárólagos hatáskörébe tartozik. Ez az érv alapvetően azt sugallja, hogy az alkotmánybíróság figyelmen kívül hagyta a hatalmi ágak szétválasztását, és hogy határozatai csorbítják más állami szereplők, különösen az igazságszolgáltatás jogköreit.
68.
Másodszor, az ügyész a Bíróság által feltett kérdésekre adott válaszaiban kifejtette, hogy mivel az alkotmánybíróság alapeljárásban szóban forgó határozatai az SRI technikai segítségével szerzett összes bizonyíték kizárásával jártak, ez kedvezőtlenül és jelentős mértékben érinti a magas szintű korrupció elleni küzdelmet. Megfosztja a rendes bíróságokat attól a lehetőségtől, hogy minden egyes ügyben meghatározzák, hogy a SRI részvétele sértette‑e az alapvető jogokat.
69.
Az első‑ és a másodrendű terhelt a Bíróság kérdéseire adott válaszaiban kifejti, hogy egyetlen olyan körülmény sem merült fel, amely arra utalna, hogy az alkotmánybíróság ilyen határozatai ellentétesek lennének az MCV‑határozat mellékletében szereplő értékelési kritériumokban meghatározott célkitűzésekkel.
70.
Véleményem szerint teljesen megalapozatlanok azok az érvek, amelyek azt sugallják, hogy az alkotmánybíróság szóban forgó határozatai sértik az MCV‑határozat alapján Romániát terhelő kötelezettségeket.
71.
Hangsúlyozni kell, hogy még ha az MCV‑határozat valóban különös rendszerének hatálya alá tartozik is, a tagállam megőrzi alapértelmezett intézményi autonómiáját nemzeti intézményeinek és eljárásainak megválasztását és kialakítását illetően. Ez az autonómia magában foglalja azon szervek megválasztását is, amelyek a nemzeti jog alapján a büntetőeljárás során bizonyítékként felhasználható technikai megfigyelést végezhetnek. Az természetesen a belföldi hírszerző szolgálatok szervezetét és jogköreit is magában foglalja.
72.
Az MCV‑határozat – és az e határozat alapján alkalmazandó Chartából eredő kötelezettségek – továbbá nem csupán az MCV‑határozat mellékletében szereplő értékelési kritériumok (némileg mechanikus) teljesítésére való törekvésre vonatkozó kötelezettséget jelentenek. Az MCV‑határozat a Charta által biztosított alapvető jogok, a jogszerűség és a jogállamiság tiszteletben tartásának fokozott szükségességét is magában foglalja. Elvégre talán biztonsággal feltételezhető, hogy egy tagállam nem tartozott volna a különleges MCV‑rendszer hatálya alá, ha e tekintetben minden tökéletesen rendben lett volna korábban.
73.
Összefoglalva: az MCV‑határozat kétségkívül a(z igazságszolgáltatás) hatékonyság(ának) és a korrupció elleni küzdelemnek az előmozdítására irányul, e célkitűzéseket azonban (legalábbis mindenekelőtt) olyan funkcionális rendszerben kell megvalósítani, amely tiszteletben tartja saját jogi keretét és az érintett egyének alapvető jogait. Helytelen (és rendkívül veszélyes) azt gondolni, hogy az MCV‑határozat pusztán valamely érték (a jogerős elítélések számában mért hatékonyság (
24
)) maximalizálására korlátozódik más, hasonlóan fontos értékek rovására. (
25
)
74.
E körülmények között, ha bármi is kijelenthető a szóban forgó alkotmányossági határozatokról, akkor leginkább az, hogy ténylegesen az MCV‑határozat mellékletében előírt célkitűzéseket és értékelési kritériumokat hajtják végre, az viszont semmiképpen, hogy sértik ez utóbbi határozatot. Egyszerűen megfogalmazva: nem látok semmilyen problémát egy olyan nemzeti alkotmányossági határozattal kapcsolatban, amely kimondja, hogy a nemzeti alkotmányjog és garanciák alapján a belföldi hírszerző szolgálatok nem vehetnek részt bűnügyi nyomozásban.
75.
A Bizottság által e kérdéssel kapcsolatban tett korábbi észrevételekkel összhangban ugyanis kétségtelenül aggodalomra adhatna okot, ha a belföldi hírszerző szolgálatok rendszeresen részt vennének a bűnügyi nyomozásokban. A Bizottság 2018. évi MCV‑jelentése rámutatott az SRI‑vel kötött jegyzőkönyvek által felvetett problémákra. (
26
) Ezenfelül a Bizottság 2019. évi MCV‑jelentése hivatkozott az alkotmánybíróság szóban forgó határozataira, és hangsúlyozta, hogy „olyan keretrendszer kialakítására kell törekedni, amelyben a hírszerző szolgálatok megfelelő demokratikus felügyelet alatt működnek, ahol az alapvető jogok teljes körű tiszteletben tartásával hatékonyan ki lehet vizsgálni és szankcionálni lehet a bűncselekményeket, továbbá ahol a közvélemény megbízhat abban, hogy biztosított az igazságszolgáltatás függetlensége”. (
27
)
76.
Ennélfogva egyszerűen megismételhető, hogy az uniós jog – beleértve a valóban meglehetősen széles körű MCV‑mechanizmust – egyáltalán nem szabályozza a büntetőeljárások keretében a technikai megfigyelési intézkedések elvégzésének módját, sem pedig a belföldi hírszerző szolgálatok szerepét és jogköreit. Ebben a keretben a nemzeti alkotmánybíróság természetesen kizárhat bizonyos szereplőket vagy szerveket a technikai megfigyelési intézkedések elvégzésének lehetőségéből.
77.
Az a körülmény, hogy az ilyen alkotmányossági határozat eljárásjogi következményekkel jár a korrupcióval kapcsolatos – folyamatban lévő és jövőbeli – büntetőeljárásokra nézve, szükséges és logikus következmény. A Dzivev ítéletben a Bíróság még az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozó esetekben is elfogadta az ilyen – egy „kizáró szabály” formájában a jogellenesen szerzett bizonyítékok tekintetében alkalmazott – következmény szükségességét. (
28
) Szükségképpen még inkább ugyanennek kell érvényesülnie az MCV‑határozat sokkal homályosabb rendszerét illetően is.
78.
A fenti megfontolások alapján azt javaslom, hogy a Bíróság a következőképpen válaszolja meg az első kérdést, valamint a második kérdés első és második részét:
–
A 2006/928 határozat jogilag kötelező. A Bizottság által az MCV keretében elfogadott jelentések jogilag nem kötelezőek Romániára nézve. E jelentéseket azonban e tagállamnak – az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése szerinti lojális együttműködés elvével kapcsolatos követelményre tekintettel – megfelelően figyelembe kell vennie az MCV‑határozat mellékletében felsorolt értékelési kritériumok teljesítésére vonatkozó kötelezettségeinek való megfelelésre irányuló törekvései során.
–
Romániának az MCV‑határozatban foglalt célkitűzések elérése vonatkozó kötelezettségeivel nem ellentétesek a nemzeti alkotmánybíróság olyan határozatai, amelyek alkotmányellenesnek nyilvánítják a büntetőeljárások keretében a technikai megfigyelési intézkedések belföldi hírszerző szolgálatok általi elvégzését, és előírják az ily módon szerzett bizonyítékok büntetőeljárásból történő kizárását.
3. A bírói függetlenség elvéről
79.
Harmadik kérdésének első részével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy úgy kell‑e értelmezni az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése és a Charta 47. cikkének második bekezdése által biztosított bírói függetlenség elvét, hogy azzal ellentétes az alkotmánybíróság 51/2016. sz., 302/2017. sz. és 26/2019. sz. határozata.
80.
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az alkotmánybíróság 51/2016. sz., 302/2017. sz. és 26/2019. sz. határozatának együttes hatásai csorbítják a rendes bíróságok hatásköreit. A bizonyítékok kizárásához vezetnek azokban az ügyekben, amelyekben az SRI részt vett a megfigyelési parancsok végrehajtásában, megfosztva a rendes bíróságokat attól a lehetőségtől, hogy az egyes ügyek sajátos körülményeire tekintettel konkrét értékelést végezzenek. A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli továbbá, hogy ezen ítélkezési gyakorlat folyamatban lévő ügyekre való alkalmazásának előírásával a fent említett alkotmányossági határozatok visszaható hatállyal rendelkeznek, ami kiszámíthatatlanná teszi a büntetőeljárások eredményét. A kérdést előterjesztő bíróság véleménye szerint ez veszélyeztetheti bírói függetlenségét.
81.
A Bizottság előadta, hogy az a körülmény, hogy a kérdést előterjesztő bíróságot kötik az alkotmánybíróság határozatai, önmagában nem veszélyezteti függetlenségét, amíg az alkotmánybíróság maga is megfelel a bírói függetlenség követelményeinek. A Bizottság szerint semmi nem utal arra, hogy az alkotmánybíróság és különösen a szóban forgó alkotmányossági határozatok ne felelnének meg a bírói függetlenségre és pártatlanságra vonatkozó – az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből és a Charta 47. cikkéből eredő – követelményeknek.
82.
Ez utóbbi állásponttal értek egyet.
83.
Először is a jelen ügyben, illetve a párhuzamos ügyekben semmi nem tárt fel arra vonatkozó strukturális indokokat, hogy miért kellene a nemzeti alkotmánybíróságot nem függetlennek tekinteni. Konkrétan: a Euro Box Promotion ügyre vonatkozó indítványomban, amelyre a jelen ügyet illetően is hivatkoznom kell, kifejtettem, hogy az alkotmánybíróság összetételében, jogállásában és hatásköreiben semmi nem vet fel kétségeket e bíróság függetlenségét és pártatlanságát illetően. (
29
) Ezen túlmenően egyetlen olyan ténybeli elemre vagy érvre sem hivatkoztak, amely a nemzeti jog által előírt rendes eljárás manipulációját, megkerülését vagy az azzal való visszaélést tárta volna fel. (
30
)
84.
Ezek a megfontolások a jelen összefüggésben is érvényesek. A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem nem tartalmaz olyan további elemeket, amelyek miatt az alkotmánybíróság alapeljárásban szóban forgó határozatainak konkrét keretében felül kellene vizsgálni ezt a következtetést.
85.
Másodszor, nem tűnnek megalapozottnak a kérdést előterjesztő bíróság által megfogalmazott konkrét aggályok, amelyek arra utalnak, hogy az alkotmánybíróság csorbította az igazságszolgáltatás hatásköreit annyiban, amennyiben határozatai fenyegetést jelentenek a rendes bíróságok függetlenségére nézve. Semmi nem utal arra, hogy az alkotmánybíróság túllépte volna hatáskörét, vagy más módon veszélyeztette volna a rendes bíróságok függetlenségét azáltal, hogy 51/2016. sz. és 302/2017. sz. határozatában alkotmányellenesnek nyilvánította a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv bizonyos rendelkezéseinek konkrét vonatkozásait, vagy a 26/2019. sz. határozatban alkotmányossági jogvita fennállását állapította meg.
86.
Harmadszor, az sem tűnik úgy, hogy az ítélkezési gyakorlat visszaható hatályú, a jogszerűség elvét veszélyeztető alkalmazásának minősülne az alkotmánybíróság szóban forgó határozatai hatásainak folyamatban lévő ügyekre való alkalmazása, jóllehet a megfigyelési intézkedéseket már végrehajtották a korábban alkotmányosnak vélt rendelkezéseknek megfelelően. Amint arra a Bizottság helyesen rámutat, az e megfigyelési parancsokon alapuló bizonyítékok kizárása nem sérti az egyéni jogokat. Ezenkívül meglehetősen gyakori az, hogy a legfelsőbb bíróság vagy az alkotmánybíróság által a törvénynek adott új értelmezés – kifejezett eltérő rendelkezés hiányában – minden jövőbeli és folyamatban lévő ügyre alkalmazandó lesz. (
31
)
87.
Összefoglalva: úgy tűnik tehát, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által megfogalmazott aggályok középpontjában valójában a nemzeti alkotmánybíróság által alkalmazott – a kérdést előterjesztő bíróság tekintetében bizonyos korlátozásokkal járó – konkrét jogi megközelítéssel kapcsolatos véleménykülönbség áll. Ez azonban önmagában nem értelmezhető az e bíróság bírói függetlenségét érintő strukturális fenyegetésként. A „bírói függetlenség” nem téveszthető össze a bírói elszigeteltséggel vagy az ellenőrizetlen igazságszolgáltatással. A bírák ugyanis azért rendelkeznek a függetlenség kiváltságával, hogy pártatlanok legyenek, de a törvény határain belül, és azzal, hogy az alkotmányos fékek és ellensúlyok szerepét más hatalmi ágak töltik be.
88.
Igaz ugyan, hogy a fentiek csak a tagállamok azon struktúráira és intézményeire érvényesek, amelyek maguk is a (mondjuk úgy) „jogállamiság játékszabályain” belül maradnak. Elismerem, hogy lehetetlen ilyen (rendes) szabályokat (rendellenes) időkben, olyan nemzeti rendszerekben követni, amelyekben más intézmények már nem e szabályok szerint játszanak. Így egy másik (igazságszolgáltatási) intézmény formális intézményi jogkörének tiszteletben tartása addig indokolt, ameddig ez az intézmény maga is megfelel a függetlenség és pártatlanság strukturális garanciáinak. (
32
)
89.
Következésképpen azt javaslom, hogy a Bíróság a harmadik kérdés első részére azt a választ adja, hogy a Charta 47. cikkének második bekezdése és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése által biztosított bírói függetlenség uniós elvével nem ellentétesek a nemzeti alkotmánybíróság olyan határozatai, amelyek alkotmányellenesnek nyilvánítják a büntetőeljárások keretében a technikai megfigyelési intézkedések belföldi hírszerző szolgálatok általi elvégzését, és előírják az ily módon szerzett bizonyítékok büntetőeljárásból történő kizárását.
4. Az alkotmánybíróság határozatainak mellőzése miatt alkalmazott fegyelmi szankciók
90.
Második és harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy ellentétes‑e az uniós joggal az olyan nemzeti jogi rendelkezés, amely azoknak a bíráknak a fegyelmi felelősségét szabályozza, akik nem alkalmazzák az alkotmánybíróság határozatait egy olyan üggyel összefüggésben, amelyben előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjesztettek a Bíróság elé.
91.
Ezt a kérdést az indokolja, hogy a 303/2004. sz. törvény 99. cikkének ș) pontja alapján az alkotmánybíróság határozatának valamely bíró általi figyelmen kívül hagyása fegyelmi vétségnek minősül. Mindazonáltal a Euro Box Promotion ügytől eltérően, amelyben a kérdést előterjesztő bíróság hasonló kérdést vetett fel, számítva arra, hogy egy későbbi szakaszban mellőzni fogja a potenciálisan összeegyeztethetetlen nemzeti alkotmányos ítélkezési gyakorlatot (és hogy emiatt ne legyen kitéve fegyelmi eljárásnak), (
33
) a jelen ügyben szereplő helyzet egy későbbi szakaszban van.
92.
2019. július 26‑i levelében a kérdést előterjesztő bíróság arról tájékoztatta a Bíróságot, hogy az igazságügyi felügyelet előzetes fegyelmi vizsgálatot indított a kérdést előterjesztő bíróval szemben a 303/2004. sz. törvény 99. cikkének ș) pontja alapján. Úgy tűnik, hogy a vizsgálat megindítását a jelen ügyben hozott előzetes döntéshozatalra utaló határozat tartalma indokolta, amelyben a kérdést előterjesztő bíró kritikus álláspontot képvisel az alkotmánybíróság ítélkezési gyakorlatával kapcsolatban, megkérdőjelezve hatáskörét és határozatainak kötelező jellegét. (
34
)
93.
A Euro Box Promotion ügyre vonatkozó indítványomban megpróbáltam megfelelő kontextusba helyezni a Bíróságnak a „bírói engedetlenség” elfogadható korlátaira vonatkozó ítélkezési gyakorlatát. Lényegében azt javasoltam, hogy az uniós jog – a formális bírósági hierarchiától függetlenül – minden nemzeti bíróság számára lehetővé teszi az uniós jog helyes értelmezéséről folytatott észszerű jogi diskurzust. Ez egyrészt azt jelenti, hogy minden nemzeti bíróság számára lehetővé kell tenni az uniós jog alkalmazását, és – amennyiben szükségesnek ítéli – azt, hogy az EUMSZ 267. cikk alapján előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel a Bírósághoz forduljon. Másrészt azonban, amennyiben e minimumszabályokat tiszteletben tartják, pusztán az uniós jogra való hivatkozással a nemzeti bíró nem szabadul meg teljes mértékben a nemzeti igazságszolgáltatási funkció gyakorlására általában alkalmazandó korlátoktól, köztük a nemzeti bírósági hierarchiától és a fegyelmi rendszertől. (
35
)
94.
Feltéve azonban, hogy valóban igaz, hogy a nemzeti bíró fegyelmi eljárással szembesül pusztán amiatt, hogy előzetes döntéshozatal iránti kérelmet nyújtott be, amelyben a nemzeti alkotmánybíróság jogi álláspontját kérdőjelezte meg, véleményem szerint a nemzeti jog és az uniós jog rendszerszintű követelményei közötti megfelelő egyensúlyra vonatkozó minden vita feleslegessé válik. Az uniós joggal kategorikusan ellentétes, hogy a bírák ellen nemzeti fegyelmi eljárás induljon pusztán
azért, mert éltek az EUMSZ 267. cikkben számukra biztosított joggal. (
36
)
95.
Elegendő emlékeztetni arra, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint az uniós joggal ellentétesek azok a nemzeti jogi rendelkezések, amelyek alapján a nemzeti bírákkal szemben fegyelmi eljárás indítható amiatt, hogy előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel fordultak a Bírósághoz. (
37
) Ez azt jelenti, hogy önmagában az a lehetőség, hogy az érintett nemzeti bírákkal szemben fegyelmi eljárást lehet indítani amiatt, hogy előzetes döntéshozatal iránti kérelmet nyújtottak be, vagy a kérelem benyújtását követően annak fenntartása mellett döntöttek, sértheti a nemzeti bíróságok EUMSZ 267. cikk keretében fennálló lehetőségének és feladatainak általuk történő tényleges gyakorlását. (
38
) Emellett a bírói függetlenség lényeges biztosítékát jelenti, hogy a bíráknak ne kelljen fegyelmi eljárással, illetve szankciókkal számolniuk amiatt, hogy a Bírósághoz fordulás lehetőségével éltek. (
39
)
96.
Következésképpen azt javaslom, hogy a Bíróság a második kérdés harmadik részére és a harmadik kérdés második részére azt a választ adja, hogy az EUMSZ 267. cikkel, valamint az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése és a Charta 47. cikke által biztosított bírói függetlenség elvével ellentétes az, ha egy bíróval szemben fegyelmi eljárást indítanak pusztán amiatt, hogy olyan előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel fordult a Bírósághoz, amelyben megkérdőjelezi a nemzeti alkotmánybíróság ítélkezési gyakorlatát, és megvizsgálja ezen ítélkezési gyakorlat alkalmazása mellőzésének lehetőségét.
VI. Végkövetkeztetések
97.
Azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Tribunalul Bihor (Bihar megyei törvényszék, Románia) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
–
Az első kérdésre, valamint a második kérdés első és második részére a következő válasz adandó:
–
A Romániában felállítandó együttműködési, valamint az igazságügyi reform és a korrupció elleni küzdelem területén érvényes külön értékelési kritériumok teljesítése terén elért haladást ellenőrző mechanizmus létrehozásáról szóló, 2006. december 13‑i 2006/928/EK bizottsági határozat jogilag kötelező. Az Európai Bizottság által az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus keretében elfogadott jelentések jogilag nem kötelezőek Romániára nézve. E jelentéseket azonban e tagállamnak – az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése szerinti lojális együttműködés elvével kapcsolatos követelményre tekintettel – megfelelően figyelembe kell vennie a 2006/928 határozat mellékletében felsorolt értékelési kritériumok teljesítésére vonatkozó kötelezettségeinek való megfelelésre irányuló törekvései során.
–
Romániának a 2006/928 határozatban foglalt célkitűzések elérése vonatkozó kötelezettségeivel nem ellentétesek a nemzeti alkotmánybíróság olyan határozatai, amelyek alkotmányellenesnek nyilvánítják a büntetőeljárások keretében a technikai megfigyelési intézkedések belföldi hírszerző szolgálatok általi elvégzését, és előírják az ily módon szerzett bizonyítékok büntetőeljárásból történő kizárását.
–
A harmadik kérdés első részére azt a választ kell adni, hogy a Charta 47. cikkének második bekezdése és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése által biztosított bírói függetlenség uniós elvével nem ellentétesek a nemzeti alkotmánybíróság olyan határozatai, amelyek alkotmányellenesnek nyilvánítják a büntetőeljárások keretében a technikai megfigyelési intézkedések belföldi hírszerző szolgálatok általi elvégzését, és előírják az ily módon szerzett bizonyítékok büntetőeljárásból történő kizárását.
–
A második kérdés harmadik részére és a harmadik kérdés második részére azt a választ kell adni, hogy az EUMSZ 267. cikkel, valamint az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése és a Charta 47. cikke által biztosított bírói függetlenség elvével ellentétes az, ha egy bíróval szemben fegyelmi eljárást indítanak pusztán amiatt, hogy olyan előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel fordult a Bírósághoz, amelyben megkérdőjelezi a nemzeti alkotmánybíróság ítélkezési gyakorlatát, és megvizsgálja ezen ítélkezési gyakorlat alkalmazása mellőzésének lehetőségét.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	A C‑83/19., C-127/19., C-195/19., C‑291/19. és C‑355/19. sz. egyesített ügyekre (EU:C:2020:746) vonatkozó indítvány, amelyet a hivatkozás céljából az AFJR ügyre vonatkozó indítványként fogok rövidíteni. Lásd még: a Statul Român – Ministerul Finanţelor Publice ügyre vonatkozó, ugyanazon a napon ismertetett indítványomat (C‑397/19, EU:C:2020:747).
(
3
)	Lásd: a Euro Box Promotion és társai ügyre (C‑357/19 és C‑547/19) vonatkozó indítványom, amelyet a hivatkozás céljából a Euro Box Promotion ügyre vonatkozó indítványként fogok rövidíteni. Lásd még: az FQ és tárai egyesített ügyekre vonatkozó, ugyanazon a napon ismertetett indítványomat (C‑811/19 és C‑840/19).
(
4
)	HL 2005. L 157., 11. o.
(
5
)	HL 2005. L 157., 203. o.
(
6
)	HL 2006. L 354., 56. o.
(
7
)	Monitorul Oficial al României, I. rész, 826. szám, 2005. szeptember 13.
(
8
)	1982. október 6‑iCilfit és társai ítélet (283/81, EU:C:1982:335, 16. pont).
(
9
)	Esetlegesen kiválthatja a végső fokon eljáró bíróságok előzetes döntéshozatal iránti kérelem előterjesztésére vonatkozó kötelezettsége alóli kivételt, mert az uniós jog kért értelmezése minden észszerű kétség felett áll – lásd: 1982. október 6‑iCilfit és társai ítélet (283/81, EU:C:1982:335, 16–20. pont).
(
10
)	Lásd az eljárási szabályzat 99. cikkét.
(
11
)	2020. március 26‑iMiasto Łowicz és Prokurator Generalny ítélet (C‑558/18 és C‑563/18, EU:C:2020:234, 54. pont).
(
12
)	2020. március 26‑iMiasto Łowicz és Prokurator Generalny ítélet (C‑558/18 és C‑563/18, EU:C:2020:234, 45–53. pont).
(
13
)	Természetesen elismerem, hogy formailag a 303/2004. sz. törvény 99. cikkének (a jelen indítvány fenti 12. pontjában idézett) ș) pontja szerinti fegyelmi vétség actus reusa, vagyis „objektív eleme” nem az, hogy „előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjesztettek a Bíróság elé”, hanem „az alkotmánybíróság határozatai tiszteletben tartásának elmulasztása”. A kettő azonban eggyé válik, ha azért terjesztenek kérelmet a Bíróság elé, hogy megkérdőjelezzék az alkotmánybíróság határozatában foglalt jogi álláspont megalapozottságát.
(
14
)	A fegyelmi szankciók által a nemzeti bíróságok EUMSZ 267. cikkben elismert jogkörére gyakorolt hatást illetően lásd: 2016. július 5‑iOgnyanov ítélet (C‑614/14, EU:C:2016:514, 24. és 25. pont).
(
15
)	Lásd a contrario: 2020. július 16‑iGoverno della Repubblica italiana (Az olasz békebírák jogállása) ítélet (C‑658/18, EU:C:2020:572, 73–75. pont).
(
16
)	Lásd ebben az értelemben: 2019. november 19‑iA. K. és társai (A legfelsőbb bíróság fegyelmi tanácsának függetlensége) ítélet (C‑585/18, C‑624/18 és C‑625/18, EU:C:2019:982, 74. pont); 2020. július 9‑iLand Hessen ítélet (C‑272/19, EU:C:2020:535, 40. és 41. pont).
(
17
)	Lásd az AFJR ügyre vonatkozó indítvány 173–224. pontját és a Euro Box Promotion ügyre vonatkozó indítvány 79–85. pontját.
(
18
)	2018. február 27‑iAssociação Sindical dos Juízes Portugueses ítélet (C‑64/16, EU:C:2018:117, 40. pont); 2019. június 24‑iBizottság kontra Lengyelország (A legfelsőbb bíróság függetlensége) ítélet (C‑619/18, EU:C:2019:531, 51. pont); 2019. november 19‑iA. K. és társai (A legfelsőbb bíróság fegyelmi tanácsának függetlensége) ítélet (C‑585/18, C‑624/18 és C‑625/18, EU:C:2019:982, 83. pont); 2020. március 26‑iMiasto Łowicz és Prokurator Generalny zastępowany przez Prokuraturę Krajową (Bírákra vonatkozó fegyelmi rendszer) ítélet (C‑558/18 és C‑563/18, EU:C:2020:234, 34. pont). Kiemelés tőlem.
(
19
)	Lásd ebben az értelemben: 2019. június 24‑iBizottság kontra Lengyelország (A legfelsőbb bíróság függetlensége) ítélet (C‑619/18, EU:C:2019:531, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2019. november 19‑iA. K. és társai (A legfelsőbb bíróság fegyelmi tanácsának függetlensége) ítélet (C‑585/18, C‑624/18 és C‑625/18, EU:C:2019:982, 167. pont).
(
20
)	Lásd az AFJR ügyre vonatkozó indítvány 145–172. pontját.
(
21
)	Lásd az AFJR ügyre vonatkozó indítvány 186–202. pontját és a Euro Box Promotion ügyre vonatkozó indítvány 85. pontját.
(
22
)	Lásd az AFJR ügyre vonatkozó indítvány 160–167. pontját.
(
23
)	Az AFJR ügyre vonatkozó indítvány 168. pontja.
(
24
)	Ebben az összefüggésben hangsúlyozható, hogy véleményem szerint a Bíróság ítélkezési gyakorlatának célja a „strukturális hatékonyságra” (a szóban forgó mechanizmus zökkenőmentes működésének biztosítására), de nem szükségszerűen az „egyedi hatékonyságra” (amely azt jelenti, hogy minden egyes egyedi ügyben bármi áron marasztaló ítéletnek kell születnie) irányul – lásd még: az X (Európai elfogatóparancs egy énekes ellen) ügyre vonatkozó indítványom (C‑717/18, EU:C:2019:1011, 86. pont).
(
25
)	Természetesen e témakör nem korlátozódik az MCV‑határozatra, hanem az uniós jog más területein – mint amilyen az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdése – szintén kiemelt módon jelen van; e rendelkezés kiegyensúlyozott értelmezésével kapcsolatos hasonló megfontolásokra vonatkozóan lásd a párhuzamos Euro Box Promotion ügyre vonatkozó indítvány 173–176. pontját.
(
26
)	A Bizottság 2018. november 13‑i jelentése az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a Románia által az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus keretében elért haladásról (COM(2018) 851 final, 2. o.).
(
27
)	A Bizottság 2019. október 22-i jelentése az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a Románia által az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus keretében elért haladásról (COM(2019) 499 final, 3. o.). Lásd még: kísérő technikai jelentés (SWD(2019) 393 final, 12. o.).
(
28
)	2019. január 17‑iDzivev és társai ítélet (C‑310/16, EU:C:2019:30, 33–41. pont).
(
29
)	Lásd a Euro Box Promotion ügyre vonatkozó indítvány 215–222. pontját.
(
30
)	Lásd a Euro Box Promotion ügyre vonatkozó indítvány 225–229. pontját. Lásd általánosabb jelleggel még az AFJR ügyre vonatkozó indítvány 242–248. pontját.
(
31
)	Európában mind a polgári jogban, mind a common law‑ban az azon körülményből eredő eseti visszaható hatály a főszabály, hogy a jogértelmezés ex tunc hatállyal jár, a prospektív megsemmisítés pedig a kivétel, amelyet kifejezetten elő kell írni az ilyen határozat időbeli hatályának korlátozásával; lásd például a prospektív megsemmisítésre vonatkozó fejezetet a következőben: Arden, M., Human Rights and European Law: Building New Legal Orders, Oxford University Press, 2015, 267–272. o. Ugyanez vonatkozik a Bíróság előtti eljárásra is, amelyben kifejezetten kérni kell (és a kérelemnek ritkán adnak helyt) egy határozat időbeli hatályának korlátozását (és így a Bíróság ítéletének kizárólag jövőbeli esetekre történő alkalmazását) – lásd például: Barents, R., Remedies and Procedures before the EU Courts, Wolters Kluwer, 2016, 454–458. o.
(
32
)	Egy olyan helyzetre vonatkozó példaként, amikor ezek a garanciák már nem teljesülnek, lásd: 2019. november 19‑iA. K. és társai (A legfelsőbb bíróság fegyelmi tanácsának függetlensége) ítélet (C‑585/18, C‑624/18 és C‑625/18, EU:C:2019:982, 142–152. pont).
(
33
)	Lásd a Euro Box Promotion ügyre vonatkozó indítvány 233. pontját.
(
34
)	Lásd a jelen indítvány fenti 25. és 41. pontját.
(
35
)	Lásd a Euro Box Promotion ügyre vonatkozó indítvány 235–243. pontját.
(
36
)	Amint azt a jelen indítvány fenti 36–42. pontjában már kifejtettem, a Bíróságnak nem feladata, hogy egyedi bírósági fegyelmi ügyekben határozzon. Így – noha az uniós joggal ellentétes, ha nemzeti fegyelmi eljárásokat általánosan alkalmaznak bizonyos módokon – ez a kijelentés természetesen nem veheti figyelembe azon egyedi esetek végtelen sokféleségét, amelyekben valamely nemzeti bíróság előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjeszthet elő, ami egyéb okokat szolgáltathat a fegyelmi vizsgálatra. Ezért hangsúlyoztam szándékosan a „pusztán azért” fordulatot. Lásd még a Euro Box Promotion indítvány 244. és 245. pontját.
(
37
)	Lásd: 2020. március 26‑iMiasto Łowicz és Prokurator Generalny zastępowany przez Prokuraturę Krajową (Bírákra vonatkozó fegyelmi rendszer) ítélet (C‑558/18 és C‑563/18, EU:C:2020:234, 58. pont).
(
38
)	Uo., 57. és 58. pont.
(
39
)	2020. március 26‑i Miasto Łowicz és Prokurator Generalny zastępowany przez Prokuraturę Krajową (Bírákra vonatkozó fegyelmi rendszer) ítélet (C‑558/18 és C‑563/18, EU:C:2020:234, 59. pont). Lásd még ebben az értelemben: 2016. július 5‑iOgnyanov ítélet (C‑614/14, EU:C:2016:514, 25. pont); 2019. február 12‑iRH végzés (C‑8/19 PPU, EU:C:2019:110, 47. pont).