62008CC0032
PAOLO MENGOZZI
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2009. március 26. (
1
)
C-32/08. sz. ügy
Fundación Española para la Innovación de la Artesanía (FEIA)
kontra
Cul de Sac Espacio Creativo SL és Acierta Product & Position SA
„6/2002/EK rendelet — Közösségi formatervezési minták — 14. és 88. cikk — Közösségi formatervezésiminta-oltalom jogosultja — Lajstromozás nélküli formatervezési minta — Megbízás alapján megalkotott közösségi formatervezési minta”
1.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel a Juzgado de lo Mercantil n. 1 de Alicante a közösségi formatervezési mintáról szóló, 2001. december 12-ei 6/2002/EK tanácsi rendelet (
2
) (a továbbiakban: rendelet) értelmezésére vonatkozó kérdéseket terjeszt a Bíróság elé.
2.
E kérdések egy nem lajstromozott, megbízás alapján készített, és olyan projekt keretében megvalósított közösségi formatervezési minta bitorlási perében merülnek fel, amelynek célja az ipari formatervezés kézműves ágazatba történő beillesztésének elősegítése. Ez az első alkalom, hogy a Bíróságot előzetes döntéshozatal iránti kérelem keretében kérik a rendelet rendelkezéseinek értelmezésére. (
3
)
I – Jogi háttér
A – A közösségi jog
3.
A Közösség ipari minták oltalmának kérdéséhez fűződő érdeke 1959-re nyúlik vissza, amikor a Bizottság az akkori hat tagállam kormányának egy munkacsoport létrehozását javasolta, amelynek feladata az ipari tulajdonjogok közösségi oltalmának kidolgozása volt azon problémák orvoslása érdekében, amelyet a nemzeti szinten biztosított oltalom területi korlátai jelentettek a közös piac megfelelő működése szempontjából. Három munkacsoportot hoztak így létre, a szabadalmak, a védjegyek és a formatervezési minták területén. Az olasz Roscioni által elnökölt formatervezési mintákkal foglalkozó munkacsoport 1962-ben nyújtotta be jelentését, amelyben közösségi szintű egységes jogszabály elfogadását ajánlotta, azonban hangsúlyozta azon nehézségeket, amelyeket a jogharmonizációs folyamat elindítása jelentett a tárgybeli nemzeti jogszabályok jelentős eltérései miatt.
4.
Hosszú szünet után a vitát a Bizottságnak az 1991-ben megjelent, ipari minták jogi oltalmáról szóló Zöld Könyve (a továbbiakban: Zöld Könyv) indította el ismét, amelynek ezen intézmény szerint az érintettek konzultációja alapjául kellett szolgálnia. E dokumentumban a Bizottság vizsgálta az ipari minták jogi oltalmának különböző szempontjait és a nemzeti jogok által elfogadott megoldásokat, meghatározva azon nagy vonalakat, amelyek e területen véleménye szerint a közösségi megközelítést kell, hogy jelentsék. A Zöld Könyvben kifejtett gondolatok alapján a Bizottság egyrészt a közösségi terület egészén érvényes és egységes rendszernek alávetett közösségi formatervezési minta létrehozását, másrészt a nemzeti jogszabályok olyan harmonizációját javasolta, amely a területen a legfontosabb szempontokra korlátozódik. E javaslat folyományaként a Zöld Könyv mellékletében megjelent a közösségi formatervezési mintákról szóló rendeletjavaslat tervezete és a tagállamok formatervezési minták oltalmára vonatkozó jogszabályainak közösségi közelítéséről szóló irányelvjavaslat tervezete.
5.
E tervek alapján a Bizottság 1993-ban benyújtotta a Tanácsnak és a Parlamentnek a közösségi formatervezési mintákról szóló rendeletjavaslatot (
4
) és a formatervezési minták oltalmáról szóló irányelvjavaslatot. (
5
) Az irányelvet 1998. október 13-án fogadták el (
6
), míg a rendelet elfogadásának jogalkotási eljárása hosszabb és körülményesebb volt, két másik javaslat előterjesztését igényelte 1999-ben és 2000-ben.
6.
Amint az a rendelet preambulumbekezdéseiből következik, a Közösség egész területén egységes közösségi formatervezési minta bevezetésének célja az áruk szabad mozgása azon akadályának eltörlése, amelyet a nemzeti szinten biztosított formatervezési oltalom területi korlátozása jelent, és – a tagállami jogszabályok között még mindig fennálló jelentős eltérésekre tekintettel – annak elkerülése, hogy az azonos formatervezési mintákat a különböző jogrendszerekben különbözőképpen oltalmazzák különböző jogosultak javára. (
7
)
7.
Annak érdekében, hogy a közösségi formatervezési mintának biztosított oltalom teljesítse a Közösség valamennyi iparágának szükségleteit, a rendelet az oltalom két formáját írja elő: az első kevésbé kiterjedt és rövid időtartamú, a lajstromozás nélküli formatervezési minták számára, míg a másodikat hosszabb időtartamra adják a lajstromozott formatervezési minták számára, és ez utóbbi az oltalom kedvezményezettje számára kizárólagos jogokat biztosít. (
8
)
8.
A rendelet II. címe öt szakaszra tagolódik. „A közösségi formatervezésiminta-oltalomhoz való jog” címet viselő harmadik szakaszban szereplő ugyanezen című 14. cikk a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A közösségi formatervezésiminta-oltalom a szerzőt vagy jogutódját illeti meg.
(2)   Ha a mintát két vagy több személy közösen alkotta meg, a közösségi formatervezésiminta-oltalom őket közösen illeti meg.
(3)   Ha a mintát munkaviszonyból eredő kötelességének teljesítéseként vagy munkáltatója utasításait követve alkalmazott alkotta meg, a közösségi formatervezésiminta-oltalmi igény a munkáltatót illeti meg, feltéve hogy a felek eltérően nem állapodtak meg, vagy az adott ország jogszabályai másként nem rendelkeznek.”
9.
A rendelet IX. címe a „joghatóság és eljárás a közösségi formatervezésiminta-oltalomal összefüggő jogvitákban” tárgykörben tartalmaz rendelkezéseket. Az e cím második szakaszában megjelenő 81. cikk a tagállamok által a 80. cikk alkalmazásával kijelölt közösségi formatervezésiminta-oltalmi bíróságok számára kizárólagos joghatóságot biztosít a közösségi formatervezési minta bitorlásával összefüggő és a közösségi formatervezési minta oltalmának megsemmisítése iránti perekben. Az e bíróságokra alkalmazandó jogot illetően a 88. cikk (1) és (2) bekezdése kimondja, hogy:
„1.   A közösségi formatervezésiminta-oltalmi bíróság e rendelet rendelkezéseit alkalmazza.
2.   Minden olyan kérdésben, amelyről e rendelet nem rendelkezik, a közösségi formatervezésiminta-oltalmi bíróság nemzeti jogát alkalmazza, nemzetközi magánjogát is ideértve.” (
9
)
B – A nemzeti jog
10.
A spanyol jogrend csak a lajstromozott formatervezési minták számára ír elő oltalmat. Az ipari formatervezési minta oltalmáról szóló 2003. július 7-i 20/2003 törvény „A formatervezési minta feletti jogosultságra” vonatkozó III. címe és a „Lajstromozáshoz való jog” rész alatt szereplő 14. cikkének (1) és (4) bekezdése előírja, hogy:
„1.   A közösségi formatervezési minta lajstromozásához való jog a szerzőt vagy jogutódját illeti meg.
[…]
4.   A spanyol szabadalmi és védjegyhivatal előtt zajló eljárásokban vélelmezni kell, hogy a kérelmező jogosult a minta lajstromozására.”
11.
Ugyanezen törvény 15. cikke szerint:
„Ha a minta munkaviszonyból eredő kötelességének teljesítéseként munkáltatója utasításaira alkalmazott alkotta meg, illetve szolgáltatásnyújtásra irányuló jogviszonyban megrendelésre készült, a lajstromozáshoz való jog a munkáltatót, illetve a minta megalkotására megbízást adó szerződő felet illeti, kivéve, ha a szerződés másként nem rendelkezik.”
II – Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
12.
Az alapeljárás felperese, a Fundación española para la innovación de la artesanía (a továbbiakban: FEIA) támogatta a „D’Artes, Diseño y Artesanía de incorporación del Diseño al Sector Artesiano” nevű projektet, amelynek célja bizonyos kézműves műhelyek által megvalósított termékskála létrehozása és forgalmazása, az ipari formatervezés szakemberei által megalkotott formatervek alapján.
13.
E projekt keretében az AC & G társaságot a FEIA megbízta azzal, hogy válassza ki a tervezőket, és állapodjon meg velük egy formaterv kidolgozása, valamint annak céljából, hogy technikai segítséget nyújtsanak a kézművesnek a termék megvalósításának szakaszában. E megbízás alapján az AC & G S.A. szerződést kötött a Cul de sac espacio creativo S. L. társasággal (a továbbiakban: Cul de Sac), amelynek keretében ez utóbbi készített egy kakukkosóra-sorozatot Veronica Palomares kézműves számára. Ezen órákat a „D’Artes” projekt első kivitelezése keretében a „Santamaria” kollekció néven mutatták be.
14.
2006-ban a Cul de Sac és az Acierta Product & Position S. A. (a továbbiakban: Acierta) „Timeless” néven kakukkosóra-sorozatot forgalmazott. A FEIA – mivel úgy vélte, hogy e forgalmazás sérti a „Santamaría” órasorozaton fennálló, véleménye szerint őt illető jogokat –, a két társaság ellen bírósági eljárást indított a Juzgado de lo Mercantil n. 1 de Alicante előtt. E bíróság előtt a felperes társaság több jogcímen (
10
) követelte a kérdéses termékekhez fűződő jogokat, hivatkozva mind a rendelet rendelkezéseire, mind a spanyol jogra. Az alperes társaságok a FEIA kereshetőségi jogának hiányára hivatkoztak, mivel úgy vélték, hogy ez utóbbi nem jogosultja a szóban forgó formatervezési mintáknak.
15.
A kérdést előterjesztő bíróság, mivel úgy ítélte meg, hogy a jogvita megoldása a rendelet egyes rendelkezéseinek értelmezésétől függ, felfüggesztette az eljárást, és az EK 234. cikk alapján előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)
A 6/2002 rendelet 14. cikkének (3) bekezdését úgy kell-e értelmezni, hogy az csak az olyan munkaviszony keretében megalkotott formatervezési mintákra vonatkozik, amelyben az alkotót/szerzőt a munkajog hatálya alá tartozó, a függőség és a más személy javára történő munkavégzés elemeit magában foglaló szerződés köti, vagy
2)
a 6/2002 rendelet 14. cikkének (3) bekezdésében szereplő »alkalmazott« és »munkáltató« kifejezéseket lehet-e olyan tágan értelmezni, hogy ezek a munkaviszonytól eltérő olyan tényállásokat is magukban foglalnak, mint például az olyan jogviszonyok, amelyekben egy polgári jogi/kereskedelmi szerződés alapján (tehát függőség, más személy javára történő munkavégzés és rendszeresség nélkül) valaki (a szerző) meghatározott ár fejében köteles egy másik személy számára formatervezési mintát készíteni, és ez a megbízót illeti, kivéve, ha a felek nem állapodnak meg eltérően?
3)
A második kérdésre adott nemleges válasz esetén, mivel a munkaviszony keretében megalkotott formatervezési minták és a nem munkaviszony keretében megalkotott formatervezési minták tényállásait eltérő ténybeli körülményekként kell kezelni:
a)
A 6/2002 rendelet 14. cikkének (1) bekezdésében foglalt általános szabályt kell-e alkalmazni, következésképpen azt kell-e megállapítani, hogy a formatervezési minták oltalma – a felek eltérő megállapodása hiányában – a szerzőt illeti meg, vagy
b)
a közösségi formatervezésiminta-oltalmi bíróságnak a 6/2002 rendelet 88. cikke (2) bekezdésének értelmében a formatervezési minták oltalmára vonatkozó nemzeti jogszabályokat kell alkalmaznia?
4)
Amennyiben a nemzeti jogszabályokat kell alkalmazni, és azok (mint az a spanyol jogban) a munkaviszony keretében megalkotott formatervezési mintákkal (amelyek oltalma eltérő megállapodás hiányában a munkáltatót illeti meg) azonosnak minősítik a megbízás alapján megalkotott formatervezési mintákat (amelyek oltalma eltérő megállapodás hiányában a megbízót illeti meg), lehetséges-e a nemzeti jog alkalmazása?
5)
A negyedik kérdésre adott igenlő válasz esetén e megoldás (a formatervezésiminta-oltalom eltérő megállapodás hiányában a megbízót illeti) nem lenne-e ellentétes a második kérdésre adott nemleges válasszal?”
III – A Bíróság előtti eljárás
16.
A FEIA, a Cul de Sac, az Acierta, az Egyesült Királyság és a Bizottság írásbeli észrevételeket terjesztett elő a jelen előzetes döntéshozatali eljárás keretében a Bíróság alapokmánya 23. cikkének második albekezdése alapján. 2009. január 29-én tárgyalásra került sor.
IV – Elemzés
A – Az első és második előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
17.
A kérdést előterjesztő bíróság által előterjesztett első két kérdés – amelyeket együtt kell vizsgálni –, a rendelet 14. cikke (3) bekezdésének értelmezésére vonatkozik. E kérdésekkel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi a Bíróságtól, hogy e rendelkezés csak egy munkavállaló által, alárendeltséget jelentő munkaszerződés keretében megvalósított formatervezési mintákra vonatkozik-e, vagy ellenkezőleg, „megbízás alapján megalkotott formatervezési mintákra” – vagyis mű létrehozására irányuló szerződés keretében önálló munkavállaló által megvalósított alkotásokra – is alkalmazandó.
18.
Az alapeljárás felperese és az Egyesült Királyság támogatja a rendelet 14. cikke (3) bekezdésének a megbízás alapján készített formatervezési mintákra történő alkalmazását, mivel úgy vélik, hogy e rendelkezést nem kizárólag a megfogalmazására utalással, hanem azon rendszer céljai és szerkezete fényében is értelmezni kell, amelynek keretébe illeszkedik. A javasolt értelmezés különösen a rendelet és a 98/71 irányelv rendelkezéseinek koordinálására vonatkozó követelmények fényében igazolt, ez utóbbi csak részben harmonizálja az ipari minták oltalmáról szóló nemzeti jogszabályokat. Ilyen koordináció hiányában a rendelet által lehetővé tett közösségi és nemzeti oltalom halmozódása azt eredményezheti, hogy különböző személyek számára ismernek el kizárólagos jogokat ugyanazon formatervezési mintára nézve. A Bizottság, a Cul de Sac és az Acierta ezzel szemben az első két előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre azt a választ javasolja, hogy a rendelet 14. cikkének (3) bekezdésében előírt szabály kizárólag egy alárendelt munkaviszony keretében megalkotott formatervezési mintára alkalmazandó. A Bizottság és a Cul de Sac különösen azt hangsúlyozza, hogy a közösségi jog rendelkezéseit, amelyek a szóban forgó rendelkezéshez hasonlóan nem tartalmaznak semmilyen kifejezett utalást a nemzeti jogra a hatály meghatározására és a bennük szereplő kifejezések jelentésére vonatkozóan, önállóan és az egész Európai Közösségben egységesen kell értelmezni. Az Acierta és a Bizottság továbbá megjegyzi, hogy a 14. cikk (3) bekezdése eltérést tartalmaz az (1) bekezdésben kimondott általános elvtől, amely önmagában nem engedélyez sem kiterjesztő értelmezést, sem a kifejezetten nem említett esetekre analógia útján történő alkalmazást. A Bizottság végül úgy véli, hogy a javasolt értelmezést megerősítik a rendelet előkészítő munkálatai és elfogadásának eljárása, és hogy a javasolt értelmezés összhangban van az ipari tulajdonjogokra vonatkozó közösségi és nemzetközi szabályozással.
19.
A rendelet 14. cikkének (3) bekezdése szerint „ha a mintát munkaviszonyból eredő kötelességének teljesítéseként vagy munkáltatója utasításait követve alkalmazott alkotta meg, a közösségi formatervezésiminta-oltalmi igény a munkáltatót illeti meg, feltéve hogy a felek eltérően nem állapodtak meg, vagy az adott ország jogszabályai másként nem rendelkeznek”.
20.
Amint azt az alapeljárás alperese és a Bizottság állítja, e rendelkezés szó szerinti tartalma annak megfontolására vezet, hogy az e rendelkezésben említett feltevés kizárólag egy alárendelt munkaviszony keretében megalkotott formatervezési mintákra vonatkozik. Az „alkalmazott” és a „munkáltató” fogalmak használata különösen ezen értelmezés mellett szól, és hangsúlyozza a közösségi jogalkotó azon világos szándékát, hogy e rendelkezés alkalmazását a munkajog értelmében vett alárendeltségi kapcsolat fennállásához kapcsolja.
21.
Egy olyan, ettől eltérő értelmezés, amely – mint azt a FEIA és az Egyesült Királyság javasolja – a rendelet szövege által említett esettel azonosan kezelné a mű megalkotására irányuló szerződéseket, elkerülhetetlenül ferdítene e rendelkezés szövegén azáltal, hogy az alkalmazott kifejezések jelentéstani hatályát kiterjesztené az általános jelentésükön túlmenően, és véleményem szerint magának a törvény betűjével is ellentétes lenne.
22.
A FEIA által előadottal ellentétben számomra az sem tűnik lehetségesnek, hogy ilyen értelmezést azon tényre alapozzunk, hogy a kérdéses rendelkezés különbséget tesz az alkalmazott által alárendelt munkaszerződés végrehajtásához kapcsolódó kötelezettségek teljesítése során megalkotott formatervezési minták és azon formatervezési minták között, amelyeket a munkáltató utasítása alapján, más szerződéses kapcsolat alapján, megrendelésre alkotott meg az alkalmazott. Ugyanis mindkét feltevés munkaviszony teljesítéséhez kapcsolódik, és az első az egyéni munkaszerződés alapján a munkavállalóra háruló kötelezettségekre, a második az e kapcsolat keretében a munkáltató által ténylegesen az alkalmazottra bízott feladatokra vonatkozik. E pontosítás célja a munkáltató általi jogszerzés korlátozása a ténylegesen a munkaszerződés végrehajtásához kapcsolódó, az alkalmazott által létrehozott alkotásokra. Az alkalmazott által „munkáltatója utasításait követve” megalkotott formatervezési mintára történő utalást véleményem szerint nem lehet a közösségi jogalkotó azon szándéka kifejezéseként értelmezni, hogy a szöveg által előírt rendszert ki kívánja terjeszteni a mű létrehozására irányuló szerződés keretében alkotott formatervezési mintákra.
23.
Annak pontosítását követően, hogy a 14. cikk (3) bekezdésében előírt rendszer csak az alárendelt munkaviszony keretében megalkotott formatervezési mintákra vonatkozik, annak ellenőrzése marad hátra, hogy e rendelkezésből lehet-e olyan elvet levonni, amelyet analógia útján más esetekre – „megbízás alapján” készített formatervezési mintákra – is alkalmazni lehet. E célból utalni kell egyrészt a szóban forgó rendelkezés céljára, másrészt a rendelet előkészítő munkálataira.
24.
Az első pontot illetően, széles körben alkalmazzák a nemzeti és nemzetközi szabályozásban az ipari tulajdon különböző területein azon szabályt, amely szerint a munkáltató anélkül szerzi meg az alkalmazott munkája eredményén fennálló jogokat, hogy ilyen hatályú átruházási aktusra volna szükség. A közösségi jogban nem csupán a rendelet 14. cikkének (3) bekezdése tartalmazza ezen elvet, hanem a félvezető termékek topográfiájának oltalmáról szóló, 1986. december 16-i 87/54/EGK tanácsi irányelv (
11
) 3. cikkének (2) bekezdése, a számítógépi programok jogi védelméről szóló, 91/250/EGK tanácsi irányelv (
12
) 2. cikkének (3) bekezdése, a közösségi növényfajta-oltalmi jogokról szóló, 2100/94/EK tanácsi rendelet (
13
) 11. cikkének (3) bekezdése, valamint a szabadalmakról szóló rendeletjavaslat. Ezen elv lényegében a szóban forgó ellentétes érdekek egyensúlyának követelményére ad választ: egyrészt a munkáltató érdeke, hogy magáévá tegye egy olyan tevékenység eredményét, amelynek a költségeit ő fedezte, és másrészt az alkalmazott érdeke, hogy tevékenységéért megfelelő díjazásban részesüljön. Az alkalmazott által megalkotott művön fennálló vagyoni jogok munkáltató általi közvetlen megszerzése lehetővé teszi, hogy az előbbi a mű gazdasági hasznosításától függetlenül – amely tekintetében lehet, hogy nem rendelkezik a szükséges pénzügyi vagy szervezési eszközökkel – díjazásban részesüljön, és a munkáltató számára biztosítja, hogy e jogokat az alkalmazott nem ruházza át más vállalkozóra.
25.
A rendelet 14. cikkének (3) bekezdésében foglalt választás, amely a munkáltatónak biztosítja a mű nyilvánosságra hozatalának és lajstromozásának jogát oly módon, hogy lehetővé teszi számára az e cselekményekből eredő kizárólagos jogok teljességének megszerzését, a munkaviszonynak kizárólagos jelleget biztosító elgondoláson alapul, amely – mint a munkaszerződés következménye – igazolja az alkalmazott által megalkotott mű gazdasági hasznosítása minden jogának a munkáltatóra történő átruházását.
26.
Az előző megfontolások alapján úgy vélem, hogy a kérdéses rendelkezések által előírt, meghatározott szerződéses viszonyra való utalással kialakított rendszer nem alkalmas arra, hogy analógia útján eltérő szerződéses rendszerekre alkalmazzák.
27.
Úgy tűnik, hogy a rendelet előkészítő munkálatai is megerősítik e következtetést.
28.
A Zöld Könyv mellékletében foglalt rendeletjavaslat tervezetében nem szerepelt a 14. cikk (3) bekezdéséhez hasonló rendelkezés. A tervezet 11. cikke megismételte a jelenlegi 14. cikk (1) bekezdését, míg a „Munkavállaló által vagy megbízás alapján készített minta” címet viselő 12. cikk a Max Planck Intézet (
14
) javaslatát követve kollíziós szabályok előírására korlátozódott, amelyek alapján meghatározzák a közösségi mintát szabályozó nemzeti jogot azokban az esetekben, amikor a mintát alkalmazott alkotja meg [(1) bekezdés], vagy megbízás alapján valósítják meg [(3) bekezdés]. (
15
)
29.
A Bizottság a Zöld Könyvben a tervezet 12. cikkének (1) bekezdéséhez fűzött megjegyzésben kiemelte a már az 1973-as Európai Szabadalmi Egyezmény és a közösségi szabadalmakról szóló 1989-es megállapodás tárgyaló felei által is tapasztalt azon nehézséget, amelyet az jelentett, hogy konszenzusos álláspontra kell jutni egy egységes anyagi jogi szabályról a munkaviszony végrehajtása keretében alkalmazott által megvalósított műveken fennálló jogokra vonatkozóan. Ilyen szabály elfogadását javasolva a Bizottság – a rendelet elfogadásának eljárásában bekövetkező késedelmek elkerülése érdekében – megfelelőnek ítélte akkor, hogy a szabálytervezetbe a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló 1980. évi Római Egyezmény 6. cikkéből vett kollíziós szabályt illesszenek be. A megbízás alapján készült formatervezési minták tekintetében azonban a Zöld Könyv a 12. cikk (3) bekezdésére vonatkozó megjegyzésben arra szorítkozott, hogy emlékeztessen, miszerint a felek számára biztosítani kell a „lehető legszélesebb választási lehetőséget a mintához való jogosultságra és a szerződésre alkalmazandó jogra vonatkozóan”, (
16
) és hogy a Római Egyezményben előírt „szorosabb kapcsolathoz” képest konkrétabb kapcsoló elv elfogadását javasolja. Semmilyen utalást nem tettek azon lehetőségre, hogy adott esetben közép- vagy hosszú távon e kérdésben egységes anyagi jogi rendszert lehetne kidolgozni.
30.
A Bizottság tehát már a Zöld Könyvben teljesen eltérő megközelítést fogadott el a formatervezési mintához fűződő jogok kérdésében aszerint, hogy alárendelt munkaszerződés alapján vagy mű létrehozására irányuló szerződés alapján dolgozzák ki azokat.
31.
Ezen eltérő megközelítést tükrözi a rendelet elfogadásának eljárása. A Bizottság az 1993-as javaslatában (
17
) az alkalmazott által megvalósított formatervezési mintákra vonatkozóan – már a Zöld Könyvben bemutatott –, ambiciózusabb célokat tűzött ki, és a 14. cikk (2) bekezdésébe anyagi jogi szabályt (
18
) vezetett be, amely a Zöld Könyv mellékletében foglalt rendeletjavaslat 12. cikkének (1) bekezdésében szereplő kollíziós szabályt váltotta fel. E javaslat 12. cikkének (3) bekezdésében foglalt, a megbízás alapján készített formatervezési mintákra vonatkozó kollíziós szabály ellenben kikerült a szövegből.
32.
Az 1993-as javaslat 14. cikkének (2) bekezdésében foglalt rendelkezés szövege a későbbi javaslatokban és a rendelet végső változatában lényegében változatlan maradt (
19
) – az alkalmazandó nemzeti jogra történő utalás beillesztését kivéve –, ugyanakkor a megbízás alapján készült formatervezési mintákra vonatkozó jogokra, mint láttuk, a nemzetközi magánjogi szabályozáson kívül nem vonatkozik semmilyen konkrét szabály.
33.
Ilyen szabályozási környezetben nehezen igazolható az analógia igénybevétele annak érdekében, hogy a közösségi jogalkotó részéről egyedül az alkalmazott által alkotott formatervezési mintákra előírt egységes rendszert e formatervezési mintákra kiterjesszék.
34.
A fenti megfontolások fényében azt javasolom a Bíróságnak, hogy az első két előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre azt a választ adja, hogy a 6/2002 rendelet 14. cikkének (3) bekezdésében előírt szabály kizárólag az alkalmazott által alárendelt munkaviszony keretében megvalósított formatervezési mintákra alkalmazandó.
B – A harmadik, negyedik és ötödik előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
35.
Az általam együtt vizsgált harmadik, negyedik és ötödik kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi a Bíróságtól, hogy abban az esetben, ha az első két kérdésre azt a választ adná, miszerint a rendelet 14. cikkének (3) bekezdése nem alkalmazandó a mű előállítására irányuló szerződés keretében kidolgozott formatervezési mintákra, e formatervezési mintákhoz fűződő jogokat ugyanezen cikk (1) bekezdésében előírt rendelkezések alapján kell-e meghatározni, vagy e kérdést illetően a rendeletben joghézag van, amelyet a tagállamok jogszabályainak kell kitölteniük a rendelet 88. cikkének (2) bekezdése alapján.
36.
A FEIA úgy véli, hogy a 14. cikket egészében a rendelet céljainak fényében és a jogalkotó azon szándéka figyelembevételével kell értelmezni, hogy e területen csak minimális jogi szabályozást akart bevezetni. Különösen egyrészt a rendelet 27., 88. és 96. cikkére hivatkozik, amelyek a nemzeti jogokra utalnak, és felhatalmazzák ez utóbbiakat a rendeletben előírtaknál kiterjedtebb formatervezésiminta-oltalom megadására, és másrészt a hatodik, nyolcadik és kilencedik preambulumbekezdésre, amelyek emlékeztetnek a szubszidiaritás és az arányosság elvének tiszteletben tartására, és meghatározzák a 98/71 irányelv megfelelő rendelkezéseivel való összhangba hozatal célját. Az alapeljárás felperese ezenkívül a rendelet 14. cikkének (1) bekezdésében megjelenő „jogutód” fogalom olyan értelmezését javasolja, mint a tagállami jogokban előírt formatervezési mintához való jogok megszerzésének különböző lehetséges módjaira történő utalást, beleértve a spanyol jog által a megbízó javára előírt szerzést is. Az Egyesült Királyság a maga részéről úgy véli, hogy ha a Bíróság kizárná a 14. cikk (3) bekezdésének a megbízás alapján készült formatervezési mintákra történő alkalmazását, az e formatervezési mintákhoz fűződő jogok jogosultját a rendelet 88. cikkének (2) bekezdésében kimondott elv alapján a tagállami jogszabályok alkalmazásával kell meghatározni.
37.
A Bizottság, az Acierta és a Cul de Sac szerint a rendelet 14. cikkének (1) bekezdése általános rendelkezést tartalmaz a formatervezési mintához való jognak az alkotó javára történő biztosítására. Az e szabály alóli egyetlen kivételt a (3) bekezdés tartalmazza, és az kizárólag az alkalmazott által alárendelt munkaviszony keretében megvalósított formatervezési mintákra vonatkozik. A rendeletben tehát nincs joghézag a közösségi formatervezési minta jogosultjának meghatározására vonatkozóan, és következésképpen nem lehet a 88. cikk (2) bekezdését alkalmazni.
38.
A rendelet 14. cikkének (1) bekezdése szerint a „közösségi formatervezésiminta-oltalom a szerzőt vagy jogutódját illeti meg”.
39.
Bevezetésképpen pontosítani kell, hogy a 14. cikkben említett közösségi formatervezési mintához való jog egészében a közösségi formatervezési minta nyilvánosságra hozatalában vagy lajstromozás céljából történő bejelentésében áll. Azon cselekményekre való feljogosításról van tehát szó, amelyekből a rendelet által előírt, a közösségi formatervezési minta hasznosítását lehetővé tevő kizárólagos jogok erednek.
40.
E jogok megszerzését illetően a 14. cikk (1) bekezdése általános szabályt ír elő a szerző és jogutódja számára. (
20
) E rendelkezés egyébiránt a személyek e két csoportját azonosként kezeli.
41.
E körülmények között az előterjesztett kérdésekre történő válaszadás érdekében véleményem szerint mindenekelőtt a „jogutód” fogalmának hatályát kell tisztázni a szóban forgó rendelkezés értelmében.
42.
A rendelet más rendelkezéseiben is megtalálható e fogalom, (
21
) a különböző nyelvi változatok ellenére, amelyekben olykor különböző kifejezéseket találunk. (
22
) Még ha a kérdést a tárgyaláson vetették is fel, véleményem szerint nem szükséges meghatározni, hogy a 14. cikk (1) bekezdésében megjelenő fogalom milyen mértékben felel meg a rendelet más rendelkezéseiben alkalmazott, ott megjelent fogalomnak, vagy váltakozva használt kifejezéseknek, mivel egy ilyen értékelés a rendelet nyelvi változatai összehasonlításának összetett munkáját feltételezné, amelynek eredményei nem minden esetben meggyőzőek.
43.
A tárgyaláson a Bizottság fenntartotta, hogy a „jogutód” fogalomnak ugyanaz a jelentése a rendeletben megjelenő valamennyi rendelkezésben, és csak a mortis causa jogutódlási esetekre utal, vagy a vállalkozások vagy egyesülések közötti jogutódlásra, de nem vonatkozik a formatervezési mintához való jog szerződéses úton történő átruházásának eseteire.
44.
Ezen értelmezés nem győz meg.
45.
Még ha el is vonatkoztatunk attól a ténytől, hogy egyes nyelvi változatokban (például az angol, német, olasz és portugál változatok) a 14. cikk (1) bekezdésében használttal azonos kifejezés a 28. cikkben is megjelenik, és a formatervezési minta engedményesét jelöli meg, a Bizottság elméletét mindenesetre a rendelet előkészítő munkálatai cáfolják.
46.
E tekintetben mindenekelőtt meg kell jegyezni, hogy a 14. cikk (1) bekezdésében megjelenő rendelkezést a Zöld Könyv mellékletében foglalt rendeletjavaslat tervezetének 11. cikke és a Bizottság 1993-ban előterjesztett rendeletjavaslata már tartalmazta, és a rendelet elfogadása során semmilyen módosításon nem esett át.
47.
A fent hivatkozott 11. cikkhez fűzött magyarázatban – amelynek a lényeges részeit indokolt az alábbiakban megismételni –, a Bizottság a Zöld Könyvben a következőkre utalt:
„The basic principle, common to many national legislations, is that the right originates in the person of the designer. The principle is, however, qualified by the subsidiary principle that the original right may be transferred or assigned in its entirety to another person, the successor in title. The Community design needs probably to apply the same principles […]. These principles express the common sense solution one would look for in case where a person, having created a design, has to choose between exploiting the design himself (whether personally or through a licensee) or assigning it to a manufacturer.” (
23
)
48.
A „successor in title” fogalma tehát már a rendelet elfogadásához vezető jogalkotási eljárás első szakaszától kezdve a közösségi formatervezési minta hasznosításához való jog engedményesét jelöli, tehát azt a személyt, akire az eredetileg a szerzőt megillető jogokat szerződés útján átruházták.
49.
Ha ebben az értelemben értelmezzük a rendelet 14. cikkének (1) bekezdésében foglalt „jogutód” fogalmat – és véleményem szerint semmi nem szól ez ellen –, mellőzni kell a Bizottság által a jelen eljárásban előadott értelmező elméletet, amely szerint e cikk általános szabályként mondja ki a szerző javára a közösségi formatervezési mintához való jogot – e szabály alól egyetlen kivétel a (3) bekezdésben foglalt kifejezett előírás –, és nem engedi, hogy a tagállami jogok kiegészítsék ezt.
50.
A rendelet a szerzőt és jogutódját az itt kifejtett definíció szerint azonosan kezeli a közösségi formatervezési mintához fűződő vagyoni jogok megszerzését illetően, azzal az egyetlen nyilvánvaló eltéréssel, hogy az első – a formatervezési minta megalkotására tekintettel – eredeti címen szerzi e jogokat, míg a második származtatott címen, jogátruházási aktus révén.
51.
Ezen összefüggésben a munkáltató és a megbízó is a közösségi formatervezési minta szerzőjének jogutódja.
52.
Az első esetben azonban a közösségi jogalkotó úgy vélte, hogy egységes rendszert kell bevezetni, amely alapján – a munkaszerződésben részes felek konkrét kikötése hiányában vagy az e szerződésre alkalmazandó olyan nemzeti jogi rendelkezés hiányában, amely az alkalmazott által megvalósított formatervezési mintához való jogot a szerzőnek biztosítja –, e jog a munkáltatót illeti anélkül, hogy ilyen hatályú jogátruházási aktusra szükség lenne. Ebben az értelemben a 14. cikk (3) bekezdése a Bizottság álláspontjával ellentétben nem vezet be kivételt az e cikk (1) bekezdésében előírt szabály alól, hanem azt kiegészíti azáltal, hogy önálló rendszert ír elő, amikor annak meghatározásáról van szó, hogy kit illet a közösségi formatervezési mintához való jog egy adott szerződéses kapcsolatban.
53.
A második esetben ellenben nincs a rendeletnek olyan konkrét rendelkezése, amely a megbízás alapján készített formatervezési mintához való jogot egységesen szabályozza, e jognak a szerzőről a megbízóra történő esetleges átruházásának módjait és hatályát a felek akarata határozza meg a szerződésben kifejezettek szerint, valamint az utóbbira alkalmazandó jog alapján. Egyébiránt tekintettel arra, hogy a Zöld Könyv mellékletében szereplő javaslattervezet által eredetileg előírtakkal ellentétben a rendelet nem ír elő az olyan szerződésre alkalmazandó jogot meghatározó egységes kollíziós szabályt sem, amely szerződés alapján a formatervezési minta megalkotását gazdasági hasznosítás céljából megrendelik a szolgáltatást nyújtótól, e jogot logikusan a tagállamok nemzetközi magánjogi szabályaiból kiindulva kell meghatározni.
54.
Az alapeljárásban tehát a kérdést előterjesztő bíróságnak kell a rendelet 88. cikkének (2) bekezdése alapján a releváns spanyol törvény – mint az AC&G S.A. és a Cul de Sac közötti szerződésre alkalmazandó jog – rendelkezéseit alkalmazni annak meghatározása érdekében, hogy kit illet a nem lajstromozott közösségi formatervezési mintához való jog, amely a FEIA által e bíróság előtt indított bitorlási per tárgya.
V – Végkövetkeztetések
55.
A fenti megfontolások alapján azt javasolom a Bíróságnak, hogy a Juzgado de lo Mercantil n. 1 de Alicante előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseire a következő választ adja:
„1.
A közösségi formatervezési mintáról szóló, 2001. december 12-i 6/2002/EK tanácsi rendelet 14. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az általa előírt rendszer csak az alkalmazott által alárendelt munkaviszony keretében megvalósított formatervezési mintákra alkalmazandó.
2.
A közösségi formatervezési mintáról szóló, 2001. december 12-i 6/2002/EK tanácsi rendelet 14. és 88. cikkét úgy kell értelmezni, hogy egy alárendelt munkaviszonytól eltérő szerződéses viszony keretében – mint például egy megbízó számára szolgáltatást nyújtó által – megvalósított formatervezési minták jogosultját a felek kifejezett akarata és a szerződésre alkalmazandó jog alapján kell meghatározni. Valamely tagállam olyan jogszabálya, amely a formatervezési minta jogosultjának meghatározása érdekében azonosnak tekinti a megbízó számára szolgáltatást nyújtó által megvalósított formatervezési mintákat és az alárendelt munkaviszony keretében az alkalmazott által megvalósított formatervezési mintákat, nem ellentétes a fenti rendelet 14. cikkének (3) bekezdésével.”
(
1
)	Eredeti nyelv: olasz.
(
2
)	HL L 3., 2002.1.5., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 27. kötet, 142. o.
(
3
)	A rendelet 80. cikkének (2) bekezdésében előírt, közösségi formatervezésiminta-oltalmi bíróságok jegyzéke Bizottsággal való közlésének elmulasztása két kötelezettségszegési eljárásnak volt tárgya, az első Franciaországgal szemben indult, és a C-507/07. sz. ügyben 2008. június 8-án hozott ítélettel zárult, a második pedig Luxemburggal szemben, és törlést előíró végzéssel fejeződött be. Az Elsőfokú Bíróság előtt egyébiránt két kereset van folyamatban, ezek a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (OHIM) közösségi formatervezési minta törlése iránti kérelemre vonatkozó két határozatát érintik (a T-9/07. sz., Grupo Promer Mon Graphicü kontra OHIM ügy és a T-10/08. sz., Kwang Yang Motor kontra OHIM ügy).
(
4
)	COM(93) 342 végleges (HL 1994. C 29., 21. o.).
(
5
)	COM(93) 344 végleges (HL C 345., 14. o.).
(
6
)	A formatervezési minták oltalmáról szóló, 1998. október 13-i 98/71 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 289. 28. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 21. kötet, 120. o.).
(
7
)	Lásd a rendelet második és negyedik preambulumbekezdését.
(
8
)	Lásd a tizenötödik–tizenhetedik preambulumbekezdést, valamint a 11. és 12. cikket.
(
9
)	Megjegyzem, hogy bizonyos beavatkozók felhívták a Bíróság figyelmét a rendelet számos más rendelkezésére, amelyeket véleményük szerint figyelembe kell venni a kérdést előterjesztő bíróság kérdéseinek megválaszolása céljából. A tömörség érdekében úgy véltem, hogy ehelyütt csak a kérdésekkel érintett cikkek szövegére célszerű emlékeztetni.
(
10
)	Annak a D’Artes projektnek a pártfogója, amelynek keretében az órákat elkészítették, a Cul de Sac megbízója és az AC&G, S.A. engedményese.
(
11
)	HL L 24., 36. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 8. kötet, 231. o.
(
12
)	HL L 122., 42. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 114. o.
(
13
)	HL L 227., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 16. kötet, 390. o.
(
14
)	Lásd az International Review of Intellectual Property and Competition Law, No. 4/1991, 523. és azt követő oldalait.
(
15
)	A 12. cikk teljes szövege angolul a következő:
„(1)   If a design has been developed by an employee, the right to the Community Design shall be determined, to the extent that the parties to the contract of employment have not chosen a different law, in accordance with the law of the State in which the employee habitually carries out his work, even if he is temporarily employed in another country; if the employee does not habitually carry out his work in any one country, the right to the Community Design shall be determined in accordance with the law of the State in which the employer has his place of business to which the employee is attached.
(2)   A choice of law made by the parties to govern a contract of employment shall not have the result of depriving the employee of the protection afforded to him by any mandatory rules of the law which would be applicable under paragraph (1) in the absence of choice.
(3)   If the design has been developed in pursuance of a commission, the right to the Community Design shall be determined, in the absence of a different choice of law by the parties to the contract, in accordance with the law of the State in which the commissioner has his domicile or his seat”.
(
16
)	Az angol változatban: „the widest possible choice to decide on the entitlement to the design and as regards the law applicable to the contract.”
(
17
)	Lásd fentebb az 5. pontot.
(
18
)	A szóban forgó rendelkezés a következőképpen szól: „Ha a mintát munkaviszonyból eredő kötelességének teljesítéseként vagy munkáltatója utasításait követve alkalmazott alkotta meg, a közösségi formatervezésiminta-oltalmi igény a munkáltatót illeti meg, feltéve hogy a felek eltérően nem állapodtak meg”.
(
19
)	Lásd fentebb az 5. pontot.
(
20
)	A formatervezési mintához való szerzőség joga ellenben egyedül a szerzőt illeti, akit a rendelet 18. cikke alapján „[…] megillet az a jog, hogy a Hivatal előtti eljárásokban vagy a lajstromban őt e minőségében feltüntessék”, akkor is, ha harmadik félre ruházta át a formatervezési minta felhasználásához fűződő szerződési jogait.
(
21
)	E fogalom megjelenik a rendelet huszadik preambulumbekezdésében, amely szerint „a szerző vagy jogutódja számára lehetővé kell tenni azt is, hogy a terméket, amelyben a formatervezési minta megtestesül, a piac próbájának vesse alá, mielőtt döntene a lajstromozott közösségi formatervezésiminta-oltalomból eredő védelem szükségességéről. Emiatt szükséges biztosítani, hogy a […] bejelentő, illetve jogutódja által nyilvánosságra hozott […] minta nyilvánosságra jutását újdonságának vagy egyéni jellegének megítélése során ne lehessen figyelembe venni.”
(
22
)	Az olasz, német és angol változatban például ugyanaz a kifejezés („avente causa”„Rechtshochfolge”„successor in title”) megjelenik mind a 14. cikk (1) bekezdésben, mind a 28. cikkben a lajstromozott közösségi formatervezésiminta-oltalom átruházása területén, míg a francia és spanyol változat más kifejezést használ (a 14. cikk (1) bekezdésében az „ayant droit” és „causa habiente” és a 28. cikkben az „ayant cause” és „cesionario” fogalmakat).
(
23
)	A dőlt betűs kiemelés tőlem származik.