62002CJ0411_HU
Felek
Az ítélet indoklása
Rendelkező rész
Felek
A C‑411/02. sz. ügyben,
az EK 226. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt
a Bírósághoz 2002. november 18-án
az Európai Közösségek Bizottsága ( képviselik: C. Schmidt és M. Shotter, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)
felperesnek
az Osztrák Köztársaság (képviselik: E. Riedl és T. Kramler, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)
alperes ellen
benyújtott keresete tárgyában,
A BÍRÓSÁG (második tanács),
tagjai: C. W. A. Timmermans tanácselnök, C. Gulmann (előadó), J.‑P. Puissochet, J. N. Cunha Rodrigues és N. Colneric, bírák
főtanácsnok: Poiares Maduro,
hivatalvezető: L. Hewlett főtanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2004. február 12‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a felek által előterjesztett észrevételeket,
a főtanácsnok indítványának a 2004. március 16‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
Az ítélet indoklása
1. Keresetlevelében az Európai Közösségek Bizottsága annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy az Osztrák Köztársaság, mivel olyan számlázási módot választott, amely a díjakat kizárólag díjtípusok szerint csoportosítja, és amely a számlát nem olyan megfelelő szintű bontásban tünteti fel, amellyel biztosítja a fogyasztó számára a számlázás nyomon követhetőségét és hatékony ellenőrzését, nem teljesítette a nyílt hálózati hozzáférés (ONP) alkalmazásáról a távbeszélő szolgáltatások területén és egyetemes távközlési szolgáltatás versenykörnyezetben történő bevezetéséről szóló szóló, 1998. február 26-i 98/10/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 101., 24. o., a továbbiakban: az irányelv) 14. cikkének (2) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
A jogi háttér
A közösségi szabályozás
2. Az irányelv 1. cikke (1) bekezdése második albekezdésének megfelelően arra irányul, hogy a Közösség egész területén biztosítsa a jó minőségű helyhez kötött nyilvános telefonszolgáltatások rendelkezésre bocsátását, és, hogy meghatározza azoknak a szolgáltatásoknak a körét, amelyekhez a specifikus nemzeti rendelkezések fényében az egyetemes szolgáltatás keretében, megfizethető áron, valamennyi felhasználónak – beleértve a fogyasztókat is – hozzáféréssel kell rendelkeznie.
3. Evégett az irányelv „Részletes számlázás, hangfrekvenciás tárcsázás és szelektív hívásletiltás” című, 14. cikke a következőket írja elő:
„(1) Annak biztosítása céljából, hogy a helyhez kötött nyilvános telefonhálózatok közvetítésével a felhasználók a lehető leggyorsabban hozzájussanak
– (...)
– kérelemre a részletes számlázáshoz és a szelektív hívásletiltáshoz,
a tagállamok egy vagy több üzemeltetőt jelölhetnek ki, hogy legkésőbb 1998. december 31-ig e kiegészítő szolgáltatásokat a legtöbb felhasználónak biztosítsák, és hogy légkésőbb 2001. december 31-ig ezen szolgáltatások mindenki számára elérhetővé váljanak.
(...)
(2) A személyes adatok és a magánélet védelmére vonatkozó megfelelő jogszabályi előírásokban – mint a 95/46/EKirányelv és a 97/66/EK irányelv – foglaltak tiszteletben tartásával a részletes számlákat olyan szintű bontásban állítják ki, hogy lehetővé tegyék a helyhez kötött nyilvános telefonhálózatok és/vagy a helyhez kötött nyilvános telefonszolgáltatások használatával járó díjak nyomon követhetőségét és ellenőrzését.
A felhasználó többletköltség nélkül juthat hozzá a részletes számla alapformájához. Szükség esetén méltányos áron vagy ingyenesen a számla még részletesebb megjelenítése ajánlható fel az előfizetőnek. A részletes számla alapformáját a nemzeti szabályozó hatóságok rögzíthetik.
A hívó előfizető számára ingyenes hívásokat, beleértve a segélyvonalakra kezdeményezett hívásokat, nem kell feltüntetni a hívó előfizető részletes számláján.”
A nemzeti szabályozás
4. A Telekommunikationsgesetz (szövetségi törvény a telekommunikációról, BGBl. I, 10/1997. sz., a továbbiakban: TKG), valamint négy rendelet célja, hogy az irányelvet átültesse a nemzeti jogba. Különösen a TKG 94. cikkének (1) bekezdése, ami az irányelv 14. cikke (2) bekezdésének átültetésére irányul, úgy rendelkezik, hogy:
„(1) Az előfizetők által fizetett díjakat a díjak típusának megfelelően, összegek szerinti bontásban kell megjeleníteni. Ha az előfizető azt kéri, a számlát részletezni kell vagy a kereskedelmi feltételeknek megfelelően még részletesebb bontási szintet kell biztosítani. A szabványosnál részletesebb számlázásnál a kereskedelmi feltételekben díjfizetést lehet kikötni. A díj összegét a részletesebb megjelenítés által okozott költségek függvényében kell meghatározni.
(…)”
A pert megelőző eljárás
5. Az irányelv osztrák jogba való átültetése alapján az Osztrák Köztársaság 1998. szeptember 23-i levelében értesítette a Bizottságot a TKG, valamint a különböző végrehajtási rendelkezések szövegéről.
6. 2001. április 20-i levelében a Bizottság az irányelv 14. cikke (2) bekezdésének az Osztrák Köztársaság általi helyes átültetését illetően fenntartásait fejezte ki, és az EK 226. cikkének megfelelően felszólította arra, hogy két hónapos határidőn belül adja elő észrevételeit.
7. 2001. június 20-i levelében az osztrák hatóságok azt közölték a Bizottsággal, hogy úgy ítélik meg, a TKG 94. cikke eleget tesz az irányelv 14. cikke (2) bekezdésének követelményeinek. Szerintük a TKG 94. cikkében előírt szabványos számla elegendően részletezett ahhoz, hogy az irányelv értelmében a felhasználónak lehetővé tegye a telefonköltségei hatékony ellenőrzését és nyomon követhetőségét.
8. Figyelembe véve, hogy az osztrák részletes számla alapformája egyetlen esetben sem teszi lehetővé a fogyasztónak a telefonköltségei hatékony ellenőrzését, 2001. december 20-án a Bizottság ugyanezt a kifogást megismétlő indokolással ellátott véleményt bocsátott ki, és felkérte az Osztrák Köztársaságot az ahhoz szükséges intézkedések meghozatalára, hogy e vélemény hivatalos értesítésétől számított 2 hónapon belül az osztrák szabályozás feleljen meg az irányelvnek.
9. Mivel 2002. február 27-i levelében az osztrák kormány megerősítette azt az álláspontját, mely szerint a nemzeti jogszabályok megfelelően átültették az irányelv 14. cikkének (2) bekezdését, a Bizottság úgy határozott, hogy megindítja e jelen keresetet .
A keresetről
10. A Bizottság kifogásolja, hogy az Osztrák Köztársaság nem tartotta tiszteletben az irányelv 14. cikke (2) bekezdésének rendelkezéseit, amelyek szerint a részletes számlákat megfelelő szintű bontásban kell kiállítani ahhoz, hogy lehetővé tegyék a helyhez kötött nyilvános telefonhálózat használatával járó díjak nyomon követhetőségét és ellenőrzését.
11. A Bizottság szerint az osztrák jogszabályok nem felelnek meg e követelménynek. Azáltal ugyanis, hogy előírja, hogy a telefonszolgáltatók kötelesek olyan számlázási módot létrehozni, amely kizárólag abból áll, hogy „a díjakat azok típusának megfelelően összegszerűen csoportosítja”, a TKG 94. cikkének (1) bekezdése olyan üzemeltetői gyakorlatot tesz lehetővé, melynek lényege, hogy a számlán a díjakat híváskategóriák szerint összesítsék anélkül, hogy minden egyes hívást külön jelölnének.
12. Egy ilyen számlázási mód alapján az előfizető kizárólag arra következtethet, hogy a számlázási időszakban a különböző díjszabási zónákba adott végösszegért mennyi hívást kezdeményezett. Egy ilyen számlázási mód tehát nem teszi lehetővé sem a hívás idejének, sem a hívott számnak az ellenőrzését, és nem biztosítja, hogy az előfizető
nyomon követhesse és hatékonyan ellenőrizhesse a költségeit.
13. Az osztrák kormány vitatja ezt az értelmezést és a Bizottság értékelését. Szerinte a TKG 94. cikkében előírt szabályok megfelelnek az irányelv 14. cikke (2) bekezdése követelményeinek azáltal, hogy előírják a díjtípusok szerint osztályozott fizetendő összegek felsorolásának a részletes számla alapformájába való belefoglalását.
14. Ugyanis sem ezen utolsó rendelkezés, sem az irányelv általános célkitűzése nem írja elő, hogy a hívások időpontja és a hívott számok szerepeljenek a számlán avégett, hogy az előfizetőknek lehetővé tegyék a díjak nyomon követhetőségét és hatékony ellenőrzését .
15. Az osztrák kormány álláspontja szerint a TKG 94. cikkében előírt adatok a számlán szereplő és híváskategóriák szerint összesített összegeknek az előző számlák összegeivel való összehasonlítása alapján lehetővé teszi a hibák vagy visszásságok azonnali észlelését. Kiemeli, hogy ezen összehasonlítás lehetővé teszi a kiszámlázott összegek ellenőrzését többek között a különösen magas költségű hívástípusok nyomon követésével vagy a korábbiaknál, illetve az átlagosnál hosszabb vagy gyakoribb hívások azonosításával.
16. Meg kell állapítani, hogy bár az irányelv 14. cikkének (2) bekezdése nem jelöli meg egyedileg, hogy mely adatoknak kell a részletes számlák alapformájában feltétlenül szerepelniük, az irányelv egy minimális tájékoztatási szintet ír elő azzal kapcsolatban, hogy mi szükséges ahhoz, hogy az előfizetőknek lehetővé tegye a helyhez kötött nyilvános telefonhálózat használatával járó díjak nyomon követhetőségét és ellenőrzését.
17. Tehát ahogy azt a Bizottság megállapította, a TKG 94. cikkének (1) bekezdése által előírt számlázási mód – ami az előfizetőnek kizárólag azt a következtetést teszi lehetővé, hogy a számlázási időszakban a különböző díjszabási zónákba adott végösszegért mennyi hívást kezdeményezett – nem biztosítja az előfizetőknek díjaik számlájuk segítségével történő nyomon követésének és ellenőrzésének lehetőségét.
18. Anélkül, hogy meg kellene állapítani, hogy a részletes számla alapformájának figyelembe kell-e vennie minden egyes tényezőt, amelyek meghatározzák a hívások díját, azt kell megállapítani, hogy az osztrák részletes számlák alapformája alapján a különböző díjszabási zónákon belül nem lehetséges azonosítani minden egyes külön indított hívást, és következésképpen nem lehetséges ellenőrizni annak tényleges megtörténtét.
19. Egy olyan számlázási mód – ami kizárólag a hívások számát, a felhasznált díjszabási egységek összegét és a megfelelő végösszeget jeleníti meg – nem teszi tehát lehetővé a helyhez kötött nyilvános telefonhálózat használatával járó díjak – az irányelv 14. cikkének (2) bekezdésében megkövetelt – nyomon követhetőségét és ellenőrzését.
20. E megállapításnak nem mond ellent sem az osztrák kormány azon érve, mely szerint a részletes számlák alapformájának tekintetében a TKG 94. cikkében előírtnál magasabb fokú részletezettség rögzítését kizárja a kifejezetten az irányelv 14. cikkének (2) bekezdésében előírt részletesebb számlák készítése során, figyelembe véve azt a tényt, hogy ezáltal feleslegessé és értelmetlenné válna egy ilyen lehetőség biztosítása, sem az, mely szerint a Bizottság által megkövetelt módon részletezett számlák szükségképpen tartalmaznának a személyes adatok és a magánélet védelmére vonatkozó jogszabályokkal ellentétes adatokat.
21. Először is meg kell állapítani, hogy az irányelv 14. cikke (2) bekezdésének tiszteletben tartása végett a TKG 94. cikkének (1) bekezdése által előírtnál magasabb fokú részletezettségnek a részletes számla alapformájába foglalásának nem az a hatása, hogy a fent említett irányelv által kifejezetten elfogadott részletezettebb számlázási mód lehetőségét értelmetlenné tenné.
22. Ugyanis továbbra is lehetséges egyéb részletességi szintek előírása is, amelyek alapján az előfizetők – ahogy azt az indítványának 50. és 51. pontjaiban a főtanácsnok által írt példák mutatják – a számláikon további olyan részletekhez juthatnak, amelyek még jobban megkönnyítik kiadásaik ellenőrzését, vagy a telefonszolgáltatások használatára vonatkozó további adatokat biztosítanak számukra. Ezenkívül nem lehet kizárni, hogy az ingyenes hívások – amelyeket az irányelv 14. cikke (2) bekezdésének harmadik albekezdése szerint nem jelölnek a hívó előfizető részletes számláján – a számla egy még részletesebb kimutatásában szerepelhessenek.
23. Továbbá azon állítást illetőleg, mely szerint a Bizottság által megkövetelt módon részletezett számlák szükségképpen tartalmaznának a személyes adatok és a magánélet védelmére vonatkozó jogszabályokkal ellentétes adatokat, meg kell állapítani, hogy az osztrák kormány nem támasztotta alá ezt az állítást olyan részletes érveléssel, ami lehetővé tenné a Bíróság számára, hogy megállapítsa annak megalapozottságát.
24. Következésképpen meg kell állapítani, hogy az Osztrák Köztársaság, mivel olyan számlázási módot választott, amely a díjakat kizárólag díjtípusok szerint csoportosítja, és amely a számlát nem olyan megfelelő szintű bontásban tünteti fel, amellyel biztosítja a fogyasztó számára a számlázás nyomon követhetőségét és hatékony ellenőrzését, nem teljesítette az irányelv 14. cikkének (2) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
A költségekről
25. Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel az Osztrák Köztársaság pervesztes lett, kötelezni kell a költségek viselésére.
Rendelkező rész
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1) Az Osztrák Köztársaság, mivel olyan számlázási módot választott, amely a díjakat kizárólag díjtípusok szerint csoportosítja, és amely a számlát nem olyan megfelelő szintű bontásban tünteti fel, amellyel biztosítja a fogyasztó számára a számlázás nyomon követhetőségét és hatékony ellenőrzését, nem teljesítette a nyílt hálózati hozzáférés (ONP) alkalmazásáról a távbeszélő szolgáltatások területén és egyetemes távközlési szolgáltatás versenykörnyezetben történő bevezetéséről szóló, 1998. február 26-i 98/10/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 14. cikkének (2) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
2) A Bíróság az Osztrák Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.