62004CJ0065_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I mål C‑65/04,
angående en talan om fördragsbrott enligt artikel 141 EA, som väckts den 13 februari 2004,
Europeiska gemenskapernas kommission,
företrädd av L. Ström van Lier och J. Grunwald, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
sökande,
mot
Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland,
företrätt av C. Jackson och C. Gibbs, båda i egenskap av ombud, biträdda av D. Wyatt, QC, och S. Tromans, barrister, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande,
med stöd av
Republiken Frankrike,
företrädd av R. Abraham, G. de Bergues, E. Puisais och C. Jurgensen, samtliga i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
intervenient,
meddelar
DOMSTOLEN (första avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden P. Jann samt domarna N. Colneric, J.N. Cunha Rodrigues (referent), K. Lenaerts och E. Levits,
generaladvokat: L.A. Geelhoed,
justitiesekreterare: avdelningsdirektören L. Hewlett,
efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 13 oktober 2005,
och efter att den 1 december 2005 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1. Europeiska gemenskapernas kommission har yrkat att domstolen skall fastställa att Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 5.3 i rådets direktiv 89/618/Euratom av den 27 november 1989 om information till allmänheten om hälsoskyddsåtgärder och förhållningsregler i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning (EGT L 357, s. 31; svensk specialutgåva, område 15, volym 9, s. 137) (nedan kallat direktivet) genom att inte i förväg informera den befolkning som troligen kommer att beröras i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning om den lokala beredskapsplanen för Gibraltar.
Tillämpliga bestämmelser
2. I artiklarna 30 EA och 31 EA föreskrivs att grundläggande normer för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning skall fastställas inom europeiska gemenskapen.
3. Direktivet har antagits med artikel 31 EA som grund och syftar enligt lydelsen av artikel 1 i detsamma till ”att på gemenskapsnivå definiera gemensamma mål vad avser åtgärder och tillvägagångssätt för att informera allmänheten i syfte att förbättra det praktiska hälsoskyddet i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning”.
4. Artikel 5 i direktivet har följande lydelse:
”1. Medlemsstaterna skall säkerställa att den befolkning som troligen kommer att beröras i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning ges information om de hälsoskyddsåtgärder och förhållningsregler som tillämpas i dess fall i händelse av en sådan nödsituation.
…
3. Denna information skall utan anmodan ges till den befolkning som avses i punkt 1.
…”
Det administrativa förfarandet
5. Under år 2000 fick kommissionen ta emot ett flertal klagomål avseende de reparationsarbeten i Gibraltars hamn som sedan maj månad samma år utfördes på den atomdrivna ubåten Tireless,
vilken tillhör Förenade kungarikets marina styrkor, till följd av en olycka som skadat kärnreaktorn på denna.
6. Genom skrivelse av den 10 oktober 2000 begärde kommissionen från Förenade kungariket ut den information som getts till befolkningen om de hälsoskyddsåtgärder som skulle tillämpas på den och om de förhållningsregler som den skulle vara tvungen att följa i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning.
7. I sin svarsskrivelse av den 14 november 2000 hävdade myndigheterna i Förenade kungariket att Euratomfördraget inte är tillämpligt på militär användning av kärnenergi. Icke desto mindre angav de att det fanns en interventionsplan för Gibraltar, kallad Gibraltar Public Safety Scheme (nedan kallad Gibpubsafe), som fanns tillgänglig på Gibraltars allmänna bibliotek.
8. Kommissionen ansåg att Gibpubsafe inte var i överensstämmelse med direktiv 89/618 och sände en formell underrättelse riktad till Förenade kungariket den 21 mars 2002. Kommissionen ansåg bland annat att det, vad gäller sätten att informera den befolkning som troligen kommer att beröras i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning, inte kunde anses som ett tillfredsställande sätt att införliva direktivet att enbart tillhandhålla Gibpubsafe på ett allmänt bibliotek.
9. Myndigheterna i Förenade kungariket avgav ett svar på denna formella underrättelse genom skrivelse av den 17 maj 2002. I denna skrivelse begränsade sig dessa myndigheter till att ange skälen till att de ansåg att verksamhet som har samband med atomdrift av militära farkoster inte omfattas av de uppgifter som gemenskapen tilldelats genom Euratomfördraget
10. I sitt motiverade yttrande av den 23 oktober 2002 till Förenade kungariket hävdade kommissionen bland annat att joniserande strålning till följd av militär verksamhet inte undantas från avdelning II kapitel 3 i Euratomfördraget och uppmanade myndigheterna i denna medlemsstat att efterfölja detta yttrande inom en frist på två månader från mottagandet av yttrandet.
11. Då dessa myndigheter i sin svarsskrivelse av den 20 december 2002 vidhöll sin inställning till det motiverade yttrandet, väckte kommissionen förevarande talan.
Förfarandet vid domstolen och parternas yrkanden
12. Genom beslut av domstolens ordförande den 16 juni 2004 tilläts Republiken Frankrike att intervenera till stöd för Förenade kungarikets yrkanden.
13. Kommissionen har yrkat att domstolen skall
– fastställa att Förenade kungariket har åsidosatt sina skyldigheter enligt artikel 5.3 i direktivet genom att inte i förväg informera den befolkning som troligen kommer att beröras i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning om den lokala beredskapsplanen för Gibraltar, och
– förplikta Förenade kungariket att ersätta rättegångskostnaderna.
14. Förenade kungariket och Republiken Frankrike har yrkat att talan skall ogillas och att kommissionen skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
Talan
15. Det följer av den akt som ingetts till domstolen att kommissionen från Förenade kungarikets regering, efter det att den atomdrivna ubåten Tireless, tillhörande Förenade kungarikets marina styrkor, lagts i docka för reparation i Gibraltars hamn under maj 2000, begärde ut den information som getts till befolkningen om de hälsoskyddsåtgärder som skall tillämpas i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning i enlighet med artikel 5.3 i direktivet.
16. Frågan huruvida militär användning av kärnenergi omfattas av Euratomfördragets tillämpningsområde har redan avgjorts av domstolen i dom av den 12 april 2005 i mål C‑61/03, kommissionen mot Förenade kungariket (REG 2005, s. I‑2477).
17. I denna dom konstaterade domstolen att kommissionen genom flera bestämmelser i Euratomfördraget tilldelas betydande befogenheter, som ger den möjlighet att aktivt ingripa, genom regleringar eller i form av yttranden innehållande individuella beslut, inom olika verksamhetsområden som inom gemenskapen har samband med användningen av kärnenergi. Som exempel nämnde domstolen, förutom bestämmelserna i avdelning II kapitel 3 i nämnda fördrag rörande hälsoskydd, i synnerhet artiklarna 34 EA, 35 EA och 37 EA, bestämmelserna i kapitel 1 i samma avdelning II rörande främjande av forskning, och den betonade att ordalydelsen i dessa bestämmelser på intet sätt klargör huruvida de verksamheter som de reglerar uteslutande är av civil natur (domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Förenade kungariket, punkt 35).
18. Domstolen påpekade vidare att tillämpningen av sådana bestämmelser på anläggningar, forskningsprogram och annan militär verksamhet skulle kunna vara ägnad att skada medlemsstaternas väsentliga nationella försvarsintressen (se domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Förenade kungariket, punkt 36).
19. Mot bakgrund av dessa överväganden slog domstolen fast att verksamheter inom det militära området faller utanför Euratomfördragets tillämpningsområde, eftersom nämnda fördrag helt saknar undantag med preciseringar av under vilka villkor medlemsstaterna har rätt att åberopa och skydda dessa väsentliga intressen (se domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Förenade kungariket, punkt 36).
20. Kommissionen har medgett att förevarande mål och det ovannämnda målet kommissionen mot Förenade kungariket rör samma rättsfråga.
21. Kommissionen har likväl under förhandlingen angett att den information om de hälsoskyddsåtgärder och förhållningsregler som skall tillämpas i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning som medlemsstaterna är skyldiga att tillhandahålla befolkningen i enlighet med artikel 5 i direktivet hör till civilförsvarsområdet och inte till det militära området. Tillämpningen av detta direktiv kan alltså inte skada dessa medlemsstaters försvarsintressen.
22. Detta argument kan inte godtas.
23. I förevarande mål är det nämligen konstaterat att kärnenergin är av militärt ursprung.
24. Att i en sådan situation anse att den skyldighet som följer av artikel 5 i direktivet icke desto mindre är tillämplig på medlemsstaterna, skulle innebära att bestämmelserna i Euratomfördraget rörande hälsoskydd, bland annat artikel 31 EA som utgör grunden för detta direktiv, har ett annat tillämpningsområde än övriga bestämmelser i detta fördrag.
25. Således skulle tillämpligheten av Euratomfördraget på verksamheter inom det militära området bero på karaktären och omfånget av medlemsstaternas skyldigheter enligt dessa bestämmelser. Följaktligen skulle det i varje fall vara nödvändigt att bedöma vilken skada dessa skyldigheter kan åsamka medlemsstaternas väsentliga försvarsintressen.
26. Såsom generaladvokaten påpekat i punkt 31 i sitt förslag till avgörande har denna ståndpunkt avvisats av domstolen i domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Förenade kungariket. Det framgår nämligen klart av denna dom att användningen av kärnenergi för militära ändamål faller utanför tillämpningsområdet för samtliga bestämmelser i Euratomfördraget och inte bara utanför vissa bestämmelsers tillämpningsområde.
27. Tillämpningsområdet för sekundärrättsliga bestämmelser kan inte, om de inte skall anses som ogiltiga, gå utöver tillämpningsområdet för deras rättsliga grund. Det faktum att artikel 31 EA inte är tillämplig på militär verksamhet innebär därför med nödvändighet att direktivet inte skall tillämpas på nämnda verksamhet.
28. Domstolen erinrar emellertid om att detta faktum inte på något sätt minskar den avgörande betydelsen av målet att skydda folkhälsan och miljön mot de faror som uppstår till följd av användningen av kärnenergi, inbegripet användningen av kärnenergi för militära ändamål. I den mån gemenskapen genom Euratomfördraget inte ges särskilda medel för att uppnå detta mål, kan det inte uteslutas att lämpliga åtgärder kan vidtas på grundval av de relevanta bestämmelserna i EG-fördraget (se domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Förenade kungariket, punkt 44).
29. Mot denna bakgrund finner domstolen att artikel 5.3 i direktivet inte medför någon skyldighet för Förenade kungariket att, vid reparation av en militär atomdriven ubåt, informera den befolkning som troligen kommer att beröras i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning om de hälsoskyddsåtgärder som skulle komma att tillämpas på den i händelse av en sådan nödsituation.
30. Kommissionens talan skall således ogillas.
Rättegångskostnader
31. Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Förenade kungariket har yrkat att kommissionen skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom kommissionen har tappat målet, skall Förenade kungarikets yrkande bifallas. Enligt artikel 69.4 första stycket i rättegångsreglerna skall medlemsstater som har intervenerat bära sina rättegångskostnader.
Domslut
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande:
1) Talan ogillas.
2) Europeiska gemenskapernas kommission skall ersätta rättegångskostnaderna.
3) Republiken Frankrike skall bära sin rättegångskostnad.