61999CJ0013_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-13/99 P,
TEAM Srl, med säte i Rom, inledningsvis företrätt av advokaterna A. Tizzano och G.M. Roberti, Neapel, därefter advokaten F. Caruso, 39, via Santa Teresa a Chiaia, Neapel, Italien,
klagande,
angående överklagande av dom meddelad den 29 oktober 1998 av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt (fjärde avdelningen) i mål T-13/96, TEAM mot kommissionen (REG 1998, s. II-4073), i vilket det förs talan om att denna dom skall upphävas, i vilket den andra parten är: Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av juridiske chefsrådgivaren M.-J. Jonczy och L. Gussetti, rättstjänsten, båda i egenskap av ombud, delgivningsadress: rättstjänsten, Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg, Luxemburg,
meddelar
DOMSTOLEN
(femte avdelningen)
sammansatt av ordföranden på första avdelningen L. Sevón, tillförordnad ordförande på femte avdelningen, samt domarna P.J.G. Kapteyn, P. Jann (referent), H. Ragnemalm och M. Wathelet,
generaladvokat: F.G. Jacobs,
justitiesekreterare: byrådirektören L. Hewlett,
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
efter att parterna har avgivit muntliga yttranden vid sammanträdet den 24 november 1999,
och efter att den 17 februari 2000 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 TEAM Srl har genom ansökan, som inkom till domstolens kansli den 18 januari 1999, med stöd av artikel 49 i EG-stadgan för domstolen överklagat förstainstansrättens dom av den 29 oktober 1998 i mål T-13/96, TEAM mot kommissionen (REG 1998, s. II-4073, nedan kallad den överklagade domen), genom vilken förstainstansrätten ogillade den skadeståndstalan som sökanden hade väckt med anledning av dels kommissionens beslut i skrivelse av den 16 november 1995, om att avbryta anbudsförfarandet avseende en projektstudie för modernisering av en järnvägskorsning i Warszawa, dels en selektiv anbudsinfordran av den 4 december 1995 avseende en projektstudie för moderniseringen av en järnvägsknut i Warszawa.
Tillämpliga bestämmelser, bakgrunden och förfarandet vid förstainstansrätten
2 PHARE-programmet har upprättats på grundval av rådets förordning (EEG) nr 3906/89 av den 18 december 1989 om ekonomiskt stöd till vissa länder i Central- och Östeuropa (EGT L 375, s. 11; svensk specialutgåva, område 11, volym 15, s. 172), i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 2698/90 av den 17 september 1990 om ändring av förordning nr 3906/89 i syfte att utvidga det ekonomiska stödet till andra länder i Central- och Östeuropa (EGT L 257, s. 1, svensk specialutgåva, område 11, volym 16, s. 83, nedan kallad förordning nr 3906/89).
3 Artikel 3.2 i förordning nr 3906/89 har följande lydelse:
"Hänsyn skall tas bland annat till de preferenser och önskemål som uttalas av de ifrågavarande mottagarländerna när det gäller val av åtgärder som skall finansieras enligt denna förordning."
4 I artikel 23 i "General Regulations for Tenders and the Award of Service Contracts financed from PHARE/TACIS Funds" ("Allmänna föreskrifter om anbudsinfordran och tilldelning av kontrakt om tjänster som finansieras genom medel från PHARE/TACIS", nedan kallade de allmänna föreskrifterna) anges under vilka förhållanden ett anbudsförfarande får avbrytas eller avslutas. Så är enligt artikel 23.2 d i de allmänna bestämmelserna bland annat fallet om det på grund av exceptionella omständigheter är omöjligt att genomföra ett normalt anbuds- eller kontraktsförfarande.
5 Om ett anbudsförfarande avbryts skall enligt artikel 23.3 i de allmänna föreskrifterna den upphandlande myndigheten informera anbudsgivarna, som fortfarande är bundna av sina anbud, om detta. Anbudsgivarna skall inte ha rätt till någon ersättning.
6 Det framgår av den överklagade domen att sökanden är ett italienskt projekteringsbolag som bedriver verksamhet inom sektorn för anläggning, förvaltning och underhåll av bygg- och anläggningsarbeten.
7 Den 13 juni 1995 utlyste kommissionen en selektiv anbudsinfordran för utförandet av en projektstudie avseende moderniseringen av en järnvägsknut i Warszawa (nedan kallad anbudsinfordran av den 13 juni 1995).
8 Denna anbudsinfordran skickades till bland andra sökanden och Centralne Biuro Projektowo-Badawcze Budownictwa Kolejowego (nedan kallat Kolprojekt), ett polskt offentligt bolag som bedriver verksamhet genom att tillhandahålla projekteringstjänster inom järnvägssektorn. Dessa två företag bildade ett konsortium och ingav ett anbud.
9 Genom telefaxmeddelande av den 16 november 1995 informerade kommissionen de anbudsgivande företagen om att anbudsförfarandet hade avbrutits på grund av att nya målsättningar hade tillkommit och att kontraktshandlingarna hade ändrats (nedan kallat det omtvistade beslutet).
10 Den 4 december 1995 utlyste kommissionen "på den polska regeringens vägnar" en ny selektiv anbudsinfordran (nedan kallad den omtvistade anbudsinfordran). I kontraktshandlingarna angavs att den som erhöll kontraktet skulle arbeta med Kolprojekt och att den anslagna budgeten för det sistnämnda bolagets deltagande motsvarade 25 procent av det finansiella anbudet.
11 Genom telefaxmeddelande av den 21 december 1995 tillkännagav kommissionen att den hade för avsikt att fastställa tydligare kontraktshandlingar samt en ny frist för anbudsgivningen. I telefaxmeddelandet preciserades att anbudsgivningen under tiden hade inställts.
12 Sökanden och Kolprojekt väckte talan vid förstainstansrätten den 26 januari 1996 varvid de yrkade att det omtvistade beslutet och den omtvistade anbudsinfordran skulle ogiltigförklaras samt att de skulle tillerkännas ersättning för den skada som dessa åtgärder hade vållat dem.
13 Genom telefaxmeddelande av den 28 maj 1996 begärde den polska regeringen att kommissionen skulle dra tillbaka projektstudien om en järnvägsknut i Warszawa från PHARE-programmet och ersätta den med andra brådskande järnvägsprojekt. Den polska regeringen gjorde gällande att anbudsgivningen hade varit inställd sedan flera månader, att det fanns planer för modernisering av järnvägsknuten i fråga och att ny verksamhet på en annan linje hade högre prioritet.
14 Kommissionen upplyste genom skrivelse av den 3 juni 1996 den polska regeringen om att kommissionen hade beslutat att avbryta hela förfarandet i enlighet med artikel 23.2 d i de allmänna föreskrifterna.
15 Genom inlaga av den 10 juni 1996 anmälde kommissionen en rättegångsfråga och yrkade att förstainstansrätten skulle förklara att det i fråga om yrkandet om ogiltigförklaring saknades anledning att döma i saken, avvisa skadeståndsyrkandet eller, i andra hand, ogilla detta yrkande samt förplikta sökanden och Kolprojekt att ersätta rättegångskostnaderna avseende skadeståndsyrkandet.
16 I beslut av den 13 juni 1997 i mål T-13/96, TEAM och Kolprojekt mot kommissionen (REG 1997, s. II-983), fastslog förstainstansrätten att det saknades anledning att pröva yrkandet om ogiltigförklaring och att prövningen av invändningen om rättegångshinder vad avsåg skadeståndsyrkandet skulle anstå till den slutliga domen.
17 Genom beslut av den 8 maj 1998 avskrev ordföranden för förstainstansrättens fjärde avdelning målet i den del detta avsåg Kolprojekt, eftersom Kolprojekt hade återkallat sin talan.
18 I skrivelse av den 11 maj 1998, begärde förstainstansrätten, med stöd av artikel 64 i rättegångsreglerna, att kommissionen skulle förete protokoll, skrivelser och promemorior angående det omtvistade beslutet och det omtvistade anbudsförfarandet samt den skriftväxling som hade ägt rum med de polska myndigheterna om hur de två anbudsförfarandena i fråga hade gått till.
19 Kommissionen översände dessa handlingar till förstainstansrätten den 20 maj 1998 men begärde att de inte skulle införas i akten och delges sökanden förrän förstainstansrätten hade beslutat i frågan huruvida handlingarna skulle sekretessbeläggas enligt de kriterier som fastställts i förstainstansrättens beslut av den 10 december 1997 i de förenade målen T-134/94, T-136/94-T-138/94, T-141/94, T-145/94, T-147/94, T-148/94, T-151/94, T-156/94 och T-157/94, NMH Stahlwerke m.fl. mot kommissionen (REG 1997, s. II-2293). Till stöd för sin begäran gjorde kommissionen gällande att dessa handlingar rörde anbud från företag som konkurrerar med sökanden och att sökanden skulle få en otillbörlig fördel om den fick ta del av dessa handlingar.
20 I skrivelse av den 4 juni 1998 återsände förstainstansrätten de handlingar som hade bifogats kommissionens skrivelse av den 20 maj och begärde att kommissionen skulle upprätta en icke-konfidentiell version av dessa handlingar och sända en kopia av denna till sökanden. Förstainstansrätten underrättade i skrivelse, dagtecknad samma dag, sökanden om kommissionens skrivelse och sitt beslut i frågan.
21 Kommissionen sände den 5 juni 1998 förstainstansrätten en icke-konfidentiell version av nämnda handlingar, varvid den anmärkte att den inte ansåg att den efter eget skön kunde lämna ut handlingar från den polska regeringen eller polska myndigheter. Förstainstansrätten sände denna skrivelse och handlingarna i fråga till sökanden, som mottog dem den 12 juni 1998.
22 Muntlig förhandling ägde rum vid förstainstansrätten den 25 juni 1998.
23 Vid denna muntliga förhandling ingav sökanden två handlingar: en skrivelse av den 21 augusti 1995 från det polska ministeriet för transport- och sjöfartsfrågor och en konfidentiell version av protokollet från ett möte mellan företrädare för kommissionen och för detta ministerium, angående bedömningen av de anbud som inkommit med anledning av anbudsförfarandet av den 13 juni 1995. Kommissionen som hade fått kopior av dessa handlingar hävdade att de inte kunde beaktas enligt artikel 48.1 i förstainstansrättens rättegångsregler.
Den överklagade domen
24 Förstainstansrätten ansåg i punkterna 27-30 i den överklagade domen att även om sökanden inte hade angivit beloppet för den skada som den ansåg sig ha lidit, kunde skadeståndsyrkandet upptas till sakprövning, eftersom sökanden klart hade angivit omständigheter som gjorde det möjligt att bedöma skadans art och omfattning.
25 Vad avser frågan huruvida gemenskapen kunde anses vara utomobligatoriskt skadeståndsansvarig konstaterade förstainstansrätten i punkterna 70-72 att anbudsgivarna i princip inte har någon rätt till ersättning om ett anbudsförfarande avbryts annat än i fall då en överträdelse av gemenskapsrätten vid anbudsförfarandets genomförande har påverkat en anbudsgivares chanser att tilldelas ett kontrakt.
26 I punkterna 73 och 74 ansåg förstainstansrätten att även för det fall att sökanden i detta fall skulle kunna visa att kommissionen har överträtt gemenskapsrätten vid genomförandet av anbudsförfarandet, har denna eventuella överträdelse inte äventyrat konsortiets chanser att erhålla kontraktet. Enligt förstainstansrätten var det nämligen tillbakadragandet av den projektstudie som var föremål för de två anbudsinfordringarna som beseglade ödet för konsortiets anbud. Sökanden hade enligt förstainstansrätten inte visat att detta tillbakadragande stred mot gemenskapsrätten eller att det var kommissionens påstådda beteende som var orsaken till tillbakadragandet. Sökanden hade tvärtom själv uppgivit att tillbakadragandet endast delvis orsakades av kommissionens beteende.
27 Förstainstansrätten hänvisade härvid till ett telefaxmeddelande av den 28 maj 1996, av vilket det framgick att det polska ministeriet för transport- och sjöfartsfrågor hade åberopat två kategorier av skäl till stöd för sin begäran att studien skulle avlägsnas ur PHARE-programmet, där den ena kategorin hänförde sig till yttre faktorer. Förstainstansrätten anmärkte att sökanden själv hade uppgivit att tillbakadragandet endast delvis hade orsakats av kommissionens beteende. Förstainstansrätten ansåg därför att det inte fanns något tillräckligt direkt orsakssamband mellan kommissionens påstådda beteende och den skada som sökanden hade åberopat.
28 Vad beträffar skada avseende utebliven vinst konstaterade förstainstansrätten i punkt 76 att en sådan skada förutsätter att sökanden hade rätt att tilldelas kontraktet. Eftersom kommissionen inte var bunden av urvalskommitténs förslag utan hade ett betydande utrymme för skönsmässig bedömning i fråga om vad som skulle beaktas vid beslutet att tilldela kontraktet var det endast fråga om en framtida och hypotetisk skada.
29 Vad avser de två handlingar som sökanden hade ingivit under den muntliga förhandlingen ansåg förstainstansrätten i punkt 79 att det inte var nödvändigt att ta ställning till kommissionens invändning att sökanden inte kunde åberopa desamma, eftersom handlingarna saknade betydelse för utgången i målet. Handlingarna intogs därför inte i akten och har följaktligen inte beaktats av förstainstansrätten i dess dom.
30 Förstainstansrätten ogillade därför talan och förpliktade sökanden att ersätta rättegångskostnaderna vad avser skadeståndsyrkandet.
verklagandet
31 Klaganden har åberopat tre grunder till stöd för överklagandet. Den första grunden rör åsidosättande av rätten till försvar och principen om "jämlikhet i medel" vad avser hur förfarandet har gått till och särskilt vad avser förstainstansrättens åtgärd för bevisupptagning den 11 maj 1998. Den andra grunden rör åsidosättande av förfaranderegler vid bevisupptagning och felaktig bedömning av bevisningen. Den tredje grunden rör åsidosättande av principen om utomobligatoriskt skadeståndsansvar i fråga om offentlig upphandling.
Den första grunden
32 Klaganden har under sin första grund, som kan delas upp i två delar, gjort gällande att förstainstansrätten har åsidosatt dels dess rätt till försvar, dels principen om jämlikhet i medel.
33 Förstainstansrätten begärde först den 11 maj 1998 att kommissionen skulle inge handlingar rörande de omtvistade anbudsinfordringarna, trots att klaganden redan i ansökan två år tidigare hade begärt att få ut dessa handlingar. Klaganden förhindrades därför att skriftligen yttra sig över dessa handlingar innan förhandlingen hölls den 25 juni 1998, trots att handlingarna var av vikt för målets avgörande. Klaganden menar därför att förstainstansrätten - utan skäl - har väntat för länge med att besluta om åtgärder för processledning.
34 Förstainstansrätten har vidare beslutat i frågan huruvida dessa handlingar var relevanta och konfidentiella efter att endast ha hört kommissionen, vilket utgör ett åsidosättande av principen om jämlikhet i medel.
35 Domstolen vill för det första anmärka att det framgår av ordalydelsen i artikel 168a i EG-fördraget (nu artikel 225 EG) och artikel 51 första stycket i EG-stadgan för domstolen att ett överklagande skall vara begränsat till rättsfrågor. Enligt den sistnämnda bestämmelsen skall ett överklagande grundas på bristande behörighet hos förstainstansrätten, på rättegångsfel som kränker den överklagandes intressen eller på att förstainstansrätten har åsidosatt gemenskapsrätten (se domar av den 28 maj 1998 i mål C-7/95 P, Deere mot kommissionen, REG 1998, s. I-3111, punkt 18, och mål C-8/95 P, New Holland Ford mot kommissionen, REG 1998, s. I-3175, punkt 22).
36 Domstolen är således behörig att kontrollera om rättegångsfel som kränker klagandens intressen har begåtts vid förstainstansrätten, och domstolen skall säkerställa att de allmänna rättsgrundsatser och processuella regler som är tillämpliga i fråga om bevisbördan och bevisningen har iakttagits (se bland annat beslut av den 17 december 1998 i mål C-185/95 P, Baustahlgewebe mot kommissionen, REG 1998, s. I-8417, punkt 19).
37 Vad avser den första grundens första del som rör klagandens påstående att förstainstansrätten har försenat förfarandet vad avser dess beslut om vidtagande av åtgärder för processledning, vill domstolen för det första anmärka att förstainstansrätten först hade att ta ställning till en rättegångsfråga, vilket den gjorde genom beslut av den 13 juni 1997. Det var först efter denna dag som det skriftliga förfarandet rörande talan om skadestånd kunde inledas. Förstainstansrätten hade därefter att ta ställning till Kolprojekts roll i förfarandet, vilken den fick full kännedom om först genom klagandens replik som inkom den 8 oktober 1997. Det var först sedan målet den 8 maj 1998 hade avskrivits vad avser Kolprojekt som förstainstansrätten den 11 maj 1998 begärde att kommissionen skulle översända de handlingar som klaganden hade begärt att få ta del av.
38 Domstolen konstaterar för det andra att det framgår av handlingarna i målet att klaganden den 12 juni 1998, det vill säga nästan två veckor före förhandlingen, fått del av en icke-konfidentiell version av de handlingar som kommissionen hade ingivit. Klaganden hade därför tillräcklig tid att ta del av dessa handlingar och i förekommande fall kommentera desamma.
39 Klaganden saknar därför grund för sitt påstående att förstainstansrätten har åsidosatt dess rätt till försvar genom att fatta ett beslut om åtgärder för processledning för sent och för nära inpå den muntliga förhandlingen.
40 Vad avser den första grundens andra del, vilken rör behandlingen av de handlingar som kommissionen har ingivit till följd av det beslut om åtgärder för bevisupptagning som förstainstansrätten fattade den 11 maj 1998, vill domstolen erinra om att förstainstansrätten enligt artikel 64 i rättegångsreglerna kan besluta om åtgärder för processledning, såsom "att begära att handlingar eller andra dokument rörande målet företes".
41 I artikel 64.4 i förstainstansrättens rättegångsregler föreskrivs härvid att:
"Varje part får när som helst under rättegången föreslå att åtgärder för processledning vidtages eller ändras. Då så sker, skall övriga parter höras innan det beslutas om dessa åtgärder.
Då det erfordras på grund av omständigheterna i förfarandet, skall rätten underrätta parterna om de planerade åtgärderna och ge dem möjlighet att skriftligen eller muntligen framföra sina synpunkter."
42 I förevarande fall är det ostridigt mellan parterna att klaganden hade begärt att ett antal handlingar skulle företes och att förstainstansrätten har bifallit denna begäran efter att ha hört kommissionen samt undersökt de handlingar som kommissionen hade ingivit och tagit ställning till kommissionens invändning i skrivelse av den 20 maj 1998 rörande att handlingarna var konfidentiella.
43 Det är vidare ostridigt att kommissionens skrivelser av den 20 maj och den 5 juni 1998 innehöll invändningar mot att dessa handlingar var konfidentiella och rörande förstainstansrättens första ställningstagande av den 4 juni 1998 samt att skrivelserna har kommit till klagandens kännedom.
44 Det finns dock inget i handlingarna i målet vid förstainstansrätten som tyder på att klaganden skriftligen har protesterat mot kommissionens invändningar. I protokollet från förhandlingen den 25 juni 1998 finns det inte heller något som tyder på att klaganden har anfört en grund i detta avseende.
45 Domstolen finner därför att klaganden saknar grund för sitt påstående att förstainstansrätten i den överklagade domen har åsidosatt principen om jämlikhet i medel.
46 Överklagandet kan därför inte bifallas med stöd av den första grunden.
Den andra grunden
47 Klaganden har under sin andra grund hävdat att förstainstansrätten felaktigt och utan motivering, i punkt 79 i den överklagade domen, förklarat att de handlingar som klaganden ingivit vid förhandlingen saknar relevans och vägrat att föra in dem i akten. Klaganden menar att eftersom dessa handlingar bekräftar att kommissionen har uppträtt på ett rättsstridigt sätt och att detta beteende har spelat en avgörande roll i upphandlingsförfarandet, har förstainstansrätten härigenom felbedömt bevisen. Den överklagade domen är således bristfälligt motiverad på denna punkt och skall därför upphävas.
48 Domstolen vill härvid anmärka att den varken är behörig att fastställa vilka faktiska omständigheter som är relevanta eller, i princip, att bedöma den bevisning som förstainstansrätten har godtagit till stöd för dessa omständigheter. När bevisningen har förebringats på rätt sätt och när de allmänna rättsgrundsatser och processuella regler som är tillämpliga i fråga om bevisbördan och bevisningen har iakttagits, är det endast förstainstansrätten som skall bedöma vilket värde som uppgifterna i målet skall tillmätas. Med förbehåll för det fall då bevisningen har felbedömts, utgör denna bedömning således inte en rättsfråga som i sig är underställd domstolens prövning (domen i det ovannämnda målet Baustahlgewebe mot kommissionen, punkt 24).
49 Frågan huruvida motiveringen av en av förstainstansrättens domar är motsägelsefull eller otillräcklig utgör emellertid en rättsfråga, vilken som sådan kan åberopas i mål om överklagande (se bland annat domen i det ovannämnda målet Baustahlgewebe mot kommissionen, punkt 25).
50 Domstolen konstaterar i förevarande fall att förstainstansrätten genom att hänvisa till sitt tidigare resonemang, av vilket det framgår att de handlingar som klaganden hade ingivit vid förhandlingen helt saknade betydelse för målets utgång, har givit en tillräcklig motivering av sitt beslut att inte införa dessa handlingar i akten.
51 Domstolen finner inget som tyder på att förstainstansrätten därigenom har felbedömt den bevisning som klaganden har ingivit.
52 Överklagandet kan därför inte bifallas med stöd av den andra grunden.
Den tredje grunden
53 Klaganden har under den tredje grundens första del hävdat att förstainstansrätten har gjort en felaktig bedömning av den skada som klaganden har yrkat ersättning för. Denna skada har nämligen inte sin grund i att klaganden inte har fått kontraktet utan i dess förlorade chans att få kontraktet.
54 Enligt klaganden är det i fråga om offentlig upphandling normalt sett så, att om det har förekommit felaktigheter i upphandlingsförfarandet, kan en anbudsgivare som har iakttagit de regler som gäller för att delta i förfarandet begära ersättning för den skada denne har lidit vad avser både "förlorad chans" att få kontraktet och de utgifter som denne har haft för att delta i nämnda förfarande.
55 Klaganden har i förevarande fall hävdat att den hade särskilt stora chanser att få det kontrakt som anbudsinfordran av den 13 juni 1995 rörde och att förstainstansrätten genom att inte beakta ovannämnda princip om ersättning har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning. Den överklagade domen är för övrigt bristfälligt motiverad på denna punkt.
56 Domstolen vill anmärka att det framgår klart av punkterna 71-75 i den överklagade domen att förstainstansrätten verkligen har prövat klagandens yrkande i den del det grundades på förlorad chans att erhålla det kontrakt som anbudsinfordran av den 13 juni 1995 rörde.
57 Överklagandet kan därför inte bifallas med stöd av den tredje grundens första del.
58 Klaganden har under den tredje grundens andra del gjort gällande att förstainstansrätten har felbedömt orsakssambandet genom att anse att skadan inte orsakats av att kommissionen har fattat rättsstridiga beslut eller förfarit rättsstridigt, utan snarare på att de polska myndigheterna på eget initiativ hade dragit tillbaka projektstudien.
59 Enligt klaganden har den polska regeringens senare fattade beslut helt eller delvis sin grund i kommissionens rättsstridiga beteende.
60 Klaganden har härvid gjort gällande att det i förevarande fall står klart att utvärderingskommittén hade rekommenderat att klaganden skulle få kontraktet, att kommissionen hade förklarat att den inte kunde ansluta sig till kommitténs bedömning och att den önskade en omprövning av de anbud som redan hade ingivits i det första förfarandet och inte ett nytt förfarande, att en sakkunnig vid det polska ministeriet för transport- och sjöfartsfrågor ansett att kommissionens val inte var välgrundat och ifrågasatt om det förfarande som kommissionen föreslagit var lagenligt, och att, såsom framgår av protokollet från utvärderingskommitténs sammanträde den 13 september 1995, Kozuchowski, som var Republiken Polens representant i kommittén, hade vägrat att godkänna detta nya förfarande och att underteckna det sammanträdesprotokoll som kommissionen hade upprättat.
61 Klaganden har mot denna bakgrund hävdat att den polska regeringens beslut att dra tillbaka projektstudien om en järnvägsknut i Warszawa från PHARE-programmet inte hade sin grund i självständigt val från regeringens sida utan utgjorde en nödvändig följd av kommissionens godtyckliga underlåtenheter och ingripanden. De polska myndigheterna var tvärtom inställda på att ge kontraktet till det företag som hade lämnat det bästa anbudet enligt utvärderingskommitténs bedömning. Dröjsmålet med beslutet att tilldela kontraktet, vilket helt berodde på kommissionens rättsstridiga beteende, var en viktig omständighet som bidrog till nämnda beslut att dra tillbaka projektet.
62 Förstainstansrätten har enligt klaganden gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning i sin bedömning av orsakssambandet genom att varken beakta att den skada som uppkommit hade orsakats av de felaktigheter som kommissionen hade begått under upphandlingsförfarandet eller att skadan uppkommit redan innan det ovannämnda beslutet fattades. Förstainstansrätten har vidare inte beaktat vikten av att skydda företag vars lagenliga intressen påverkas av att ett upphandlingsförfarande genomförs på ett felaktigt sätt. Den överklagade domen är dessutom bristfälligt motiverad på denna punkt.
63 Domstolen vill erinra om att det framgår av artikel 168a i EG-fördraget och artikel 51 i EG-stadgan för domstolen att överklagandet endast kan avse en prövning av om en rättsregel har överträtts och inte någon bedömning av de faktiska omständigheterna. Förstainstansrätten är nämligen dels ensam behörig att fastställa de faktiska omständigheterna, utom då det av handlingarna i målet framgår att de faktiska omständigheterna är materiellt oriktiga, dels ensam behörig att bedöma dessa faktiska omständigheter (se bland annat domarna i de ovannämnda målen Deere mot kommissionen, punkt 21, och New Holland Ford mot kommissionen, punkt 25).
64 Det skall i ett överklagande klart anges på vilka punkter domen ifrågasätts samt de rättsliga grunder som åberopas till stöd för yrkandet om upphävande (beslut av den 17 september 1996 i mål C-19/95 P, San Marco mot kommissionen, REG 1996, s. I-4435, punkt 37).
65 Domstolen konstaterar att i den mån som klaganden har gjort gällande att dess skada har orsakats av att kommissionen har fattat rättsstridiga beslut och uppträtt på ett rättsstridigt sätt, innebär detta att klaganden ifrågasätter förstainstansrättens bedömning av de faktiska omständigheterna och denna grund kan i så fall inte upptas till sakprövning.
66 Om man däremot tolkar klagandens argument så, att klaganden hävdar att förstainstansrätten har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att anse att orsakssambandet mellan den påstådda skadan och kommissionens kritiserade beteende inte var tillräckligt direkt, eftersom detta endast var ett av skälen till att den polska regeringen begärde att kommissionen skulle dra tillbaka projektstudien om en järnvägsknut i Warszawa från PHARE-programmet, konstaterar domstolen att klaganden inte har anfört någon särskild rättslig grund för detta argument och att det inte ankommer på domstolen att, i ett mål om överklagande, på eget initiativ pröva en sådan grund.
67 Överklagandet kan därför inte bifallas med stöd av den tredje grundens andra del.
68 Av det ovanstående följer att överklagandet inte kan bifallas med stöd av någon av de grunder som klaganden har anfört och överklagandet skall således ogillas.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
69 Enligt artikel 122 första stycket i rättegångsreglerna skall domstolen besluta om rättegångskostnaderna, när överklagandet avvisas eller slutlig dom avkunnas. Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 118 skall tillämpas i mål om överklagande, skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att klaganden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom klaganden har tappat målet, skall den ersätta rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(femte avdelningen)
följande dom:
70 Överklagandet ogillas.
71 TEAM Srl skall ersätta rättegångskostnaderna.