Preliminär utgåva
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
MACIEJ SZPUNAR
föredraget den 19 mars 2026(1)
Mål C‑842/24
DNO Yemen AS
mot
Petrolin Trading Limited,
Moe Oil & Gas Yemen Limited,
The Ministry of Oil and Minerals (of The Republic of Yemen),
Yemen Oil & Gas Corporation / The Yemen Company,
Dove Energy Limited, likviderat
(begäran om förhandsavgörande från Cour de cassation (Högsta domstolen, Frankrike))
” Begäran om förhandsavgörande – Gemensam utrikes- och säkerhetspolitik – Restriktiva åtgärder med hänsyn till situationen i Jemen – Förbud mot att indirekt tillgängliggöra penningmedel för personer, enheter eller organ som omfattas av åtgärderna – Tillgängliggörande av penningmedel för offentliga enheter som inte omfattas av åtgärderna, men som är under inflytande av personer som omfattas av åtgärderna ”
I.      Inledning
1.        De restriktiva åtgärder som Europeiska unionen har infört mot fysiska eller juridiska personer, enheter eller organ intar i det aktuella geopolitiska läget en central plats i den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (Gusp). Eftersom dessa åtgärder vanligen genomförs genom en förordning som rådet antar på grundval av artikel 215 FEUF, är de direkt tillämpliga i medlemsstaternas rättsordningar, och de är tillämpliga på alla deras organ, inbegripet de nationella domstolarna. Så är fallet med bland annat förordning (EU) nr 1352/2014(2), som avses i förevarande mål.
2.        Förbudet mot att direkt eller indirekt tillgängliggöra penningmedel eller ekonomiska resurser för vissa personer, enheter eller organ, vilket föreskrivs i artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014, ingår bland de restriktiva åtgärder som vanligen antas. Detta förbud kan påverka avtalsförpliktelser, inbegripet sådana som varit föremål för en skiljedom. Så ser bakgrunden ut till förevarande mål.
3.        Inom ramen för ett överklagande av en skiljedom som ingavs med motiveringen att verkställigheten av skiljedomen innebar ett tillgängliggörande av penningmedel som är förbjudet enligt artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014, har Cour de cassation (Högsta domstolen, Frankrike), som är hänskjutande domstol, ställt tre tolkningsfrågor till EU-domstolen för att den ska precisera, för det första, räckvidden av detta förbud och, för det andra, de beviskrav som ställs för att nämnda förbud ska vara tillämpligt och fördelningen av bevisbördan.
II.    Tillämpliga bestämmelser
A.      Internationell rätt
4.        Den 26 februari 2014 antog Förenta nationernas säkerhetsråd, under sitt 7119:e sammanträde,
resolution 2140 (2014). I denna resolution anges följande:
”Säkerhetsrådet,
…
som bekräftar sitt starka engagemang för Jemens enhet, suveränitet, oberoende och territoriella integritet,
…
som uttrycker oro över de fortsatta politiska, ekonomiska, humanitära och säkerhetsrelaterade problemen samt våldsamheterna i Jemen,
…
som anser att situationen i Jemen utgör ett hot mot internationell fred och säkerhet i regionen,
som handlar i enlighet med kapitel VII i Förenta nationernas stadga,[(3)]
…
11.      beslutar att alla medlemsstater under en inledande period om ett år från och med antagandet av denna resolution omedelbart ska frysa alla penningmedel, andra finansiella tillgångar och ekonomiska resurser som befinner sig inom deras territorium och som direkt eller indirekt ägs eller kontrolleras av de personer eller enheter som angetts … eller av personer eller enheter som handlar för deras räkning eller på deras uppdrag eller av enheter som ägs eller kontrolleras av dem, och beslutar vidare att alla medlemsstater ska se till att förhindra att deras medborgare eller personer eller enheter som befinner sig på deras territorium tillgängliggör penningmedel, finansiella tillgångar eller ekonomiska resurser för eller till förmån för dessa personer eller enheter,
…”
B.      Unionsrätt
1.      Förordning nr 1352/2014
5.        Artikel 2 i förordning nr 1352/2014(4) har följande lydelse:
”1.      Alla penningmedel och ekonomiska resurser som tillhör, ägs, innehas eller kontrolleras av varje fysisk eller juridisk person, enhet eller organ som förtecknas i bilaga I till denna förordning ska frysas.
2.      Inga penningmedel eller ekonomiska resurser får direkt eller indirekt ställas till förfogande för eller göras tillgängliga till förmån för någon fysisk eller juridisk person, enhet eller organ som förtecknas i bilaga I.”(5)
6.        I artikel 3.1 i denna förordning föreskrivs följande:
”Bilaga I ska omfatta fysiska eller juridiska personer, enheter eller organ som av sanktionskommittén vid [Förenta nationernas säkerhetsråd(6)] konstaterats utföra eller lämna stöd till handlingar som hotar freden, säkerheten eller stabiliteten i Jemen, …”
7.        I artikel 11 i nämnda förordning föreskrivs följande:
”1.      Om en fysisk eller juridisk person, en enhet eller ett organ, i god tro om att åtgärden är förenlig med denna förordning, fryser penningmedel eller ekonomiska resurser eller vägrar att göra dem tillgängliga, ska detta inte medföra ansvar av något slag för den personen eller enheten eller det organet som utför åtgärden, eller för dess ledning eller anställda, såvida det inte kan bevisas att penningmedlen och de ekonomiska resurserna frystes eller hölls inne på grund av vårdslöshet.
2.      Handlingar som utförs av fysiska eller juridiska personer, enheter eller organ ska inte medföra ansvar av något slag för deras del, om de inte kände till och inte hade någon rimlig anledning att misstänka att deras handlande skulle strida mot de förbud som fastställs i denna förordning.”
8.        Förteckningen i bilaga I till denna förordning överensstämmer med förteckningen i bilagan till beslut 2014/932. I den version av förteckningarna som är tidsmässigt tillämplig (ratione temporis) på det nationella målet anges sex fysiska personer som tillhör Huthi-rörelsen eller är allierade med den. Därefter har namnen på andra personer(7) och även Huthi-rörelsen som helhet lagts till i denna förteckning.(8)
2.      Riktlinjerna om restriktiva åtgärder
9.        I punkt 55b i riktlinjerna för genomförande och utvärdering av restriktiva åtgärder (sanktioner) inom ramen för EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik(9) (nedan kallade riktlinjerna om restriktiva åtgärder)(10) anges följande:
”Det kriterium som ska beaktas vid bedömningen av huruvida en juridisk person eller enhet kontrolleras av en annan person eller enhet, antingen ensam eller enligt avtal med annan aktieägare eller tredje man, kan bl.a. innefatta följande:
…
(d)      Rätt att utöva ett bestämmande inflytande över en juridisk person eller en enhet enligt ett avtal med den juridiska personen eller enheten, eller enligt en bestämmelse i dess stadgar, om den lagstiftning som den juridiska personen eller enheten lyder under tillåter sådana avtal eller bestämmelser.
(e)      Befogenhet att utöva rätten att utöva ett bestämmande inflytande i enlighet med led d, utan att vara innehavare av den rätten.
(f)      Rätt att använda alla eller delar av en juridisk persons eller en enhets tillgångar.
…
Om något av dessa kriterier är uppfyllda, ska den juridiska personen eller enheten anses vara kontrollerad av en annan person eller enhet, såvida inte motsatsen kan fastställas från fall till fall.”
10.      I punkt 55d i nämnda riktlinjer preciseras följande:
”Om ägande eller kontroll konstateras i enlighet med ovanstående kriterier kommer tillgängliggörandet av penningmedel eller ekonomiska resurser för icke-listade personer eller enheter som ägs eller kontrolleras av en listad person eller enhet i princip att betraktas som att de indirekt görs tillgängliga för den senare, såvida det inte rimligen kan fastställas, från fall till fall och med användning av en riskbaserad metod och med beaktande av alla relevanta omständigheter, inbegripet nedanstående kriterier, att de berörda penningmedlen eller ekonomiska resurserna inte kommer att användas av eller gynna den listade personen eller enheten.
De kriterier som ska beaktas inbegriper bland annat:
(a)      Datum och typ av kontraktsförbindelse mellan de berörda enheterna (exempelvis säljkontrakt, köpekontrakt eller distributionskontrakt).
(b)      Vilken relevans den icke-listade enhetens verksamhetssektor har för den listade enheten.
(c)      Arten av penningmedel eller ekonomiska resurser som görs tillgängliga, inbegripet deras potentiella praktiska användning av – och hur lätt de kan överföras till – den listade enheten.
…”
11.      I punkt 55e i samma riktlinjer föreskrivs följande:
”Det ska noteras att ett indirekt tillgängliggörande av penningmedel eller ekonomiska resurser för listade personer eller enheter även kan inbegripa att dessa medel eller ekonomiska resurser görs tillgängliga för personer eller enheter som inte ägs eller kontrolleras av listade enheter.”
C.      Fransk rätt
12.      I artikel 1518 i Code de procédure civile (civilprocesslagen) anges att ”[e]n internationell skiljedom som meddelats i Frankrike får endast bli föremål för en talan om ogiltigförklaring”.
13.      I artikel 1520.5 i denna lag anges att ”en talan om ogiltigförklaring får väckas endast om … [e]rkännande eller verkställighet av domen strider mot grunderna för den internationella rättsordningen”.
14.      Enligt den hänskjutande domstolen ankommer det på den domstol som ska pröva en talan om ogiltigförklaring att konkret pröva huruvida verkställighet i den franska rättsordningen av en skiljedom klart åsidosätter grunderna för den internationella rättsordningen (ordre public).(11)
15.      I artikel 1527 andra stycket i nämnda lag anges att ”[o]m talan om ogiltigförklaring ogillas, ska skiljedomen eller de delar av denna som inte har ogiltigförklarats av den behöriga domstolen ges exekvatur”.
III. Det nationella målet, tolkningsfrågorna och förfarandet vid domstolen
16.       Republiken Jemens ministerium för olja och mineraler (nedan kallat ministeriet) och Yemen Oil and Gas Corporation (nedan kallat YOGC), ett bolag som är helägt av staten Jemen, ingick avtal med DNO Yemen AS (nedan kallat DNO), Petrolin Trading (nedan kallat Petrolin), MOE Oil and Gas Yemen (nedan kallat MOE) och Dove Energy om olje- och naturgasutvinning och produktionsdelning, vilka innehöll en skiljedomsklausul.
17.      Under 2014 angav DNO, Petrolin, MOE och Dove Energy att de ville dra sig ur dessa avtal. År 2015 inledde ministeriet och YOGC ett skiljedomsförfarande under Internationella handelskammarens överinseende och genom skiljedom som meddelades i Paris (Frankrike) den 15 juli 2019 förpliktades DNO, Petrolin och MOE att betala dem skadestånd jämte ränta (nedan kallad skiljedomen).
18.      DNO, Petrolin och MOE väckte talan vid Cour d’appel de Paris (Appellationsdomstolen i Paris, Frankrike) och gjorde gällande bland annat att domen stred mot grunderna för den internationella rättsordningen, eftersom verkställighet av den riskerade att indirekt göra penningmedel tillgängliga för fysiska eller juridiska personer, enheter eller organ som förtecknas i bilaga I till förordning nr 1352/2014 (nedan kallade förtecknade personer) i den mening som avses i artikel 2.2 i förordningen.
19.      Konflikten i Jemen mellan regeringen, som erkänns av det internationella samfundet (nedan kallad den legitima regeringen), och Huthi-rörelsen intensifierades under 2014 efter det att den sistnämnda tagit kontroll över Sanaa, landets huvudstad. År 2015 ingrep en internationell koalition till stöd för den legitima regeringen, som har sitt tillfälliga säte i Aden (Jemen). Konflikten och den delning av den jemenitiska ekonomin och det jemenitiska samhället som den har lett till har medfört att det inrättats parallella regeringsstrukturer: Huthi-rörelsen använder den befintliga institutionella infrastrukturen i Sanaa,(12) medan den legitima regeringen har utvecklat ny institutionell kapacitet.(13)
20.      Genom dom av den 5 oktober 2021 ogillade Cour d’appel de Paris (Appellationsdomstolen i Paris) den talan som hade väckts av DNO, Petrolin och MOE, med motiveringen att den prövning som det ankom på den att göra enligt artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 måste göras mot bakgrund av situationen såsom den bedömdes den dag då den avkunnade sin dom och måste grunda sig på allvarliga, exakta och samstämmiga indicier som gjorde det möjligt att fastställa att sanktionerna hade åsidosatts.
21.      Nämnda domstol ansåg att för att ett indirekt tillgängliggörande av penningmedel skulle kunna fastställas måste det bevisas att ministeriet och YOGC faktiskt handlade ”i stället för, under kontroll av eller enligt instruktioner från” förtecknade personer och hade för avsikt att använda penningmedlen till förmån för dessa personer. Den grundade sig därvid på de kriterier som anges i punkt 55b i riktlinjerna om restriktiva åtgärder.
22.      I detta sammanhang ansåg Cour d’appel de Paris (Appellationsdomstolen i Paris), för det första, att ingen av de uppgifter som hade lämnats gjorde det möjligt att bekräfta att ministeriet, som är representant för Jemens legitima regering, vilken erkänns av det internationella samfundet och stöds av Världsbanken och Internationella valutafonden (IMF), handlar under kontroll av eller enligt instruktioner av förtecknade personer, då den beväpnade konflikten i Jemen huvudsakligen utspelar sig mellan regeringen och Huthi-rörelsen.
23.      För det andra ansåg den att även om det framgick av handlingarna i målet att kontrollen över YOGC hade gjorts gällande av såväl den legitima regeringen som Huthi-rörelsen – vilket i det nationella målet betecknas som ”konkurrerande inflytande” – hade det inte fastställts att dessa båda parter agerar i samråd och att YOGC kontrolleras av Huthi-rörelsen. Den stödde sig härvid på en skrivelse av den 23 augusti 2015 från den legitima regeringens premiärminister riktad till de utländska oljebolagen, i vilken dessa uppmanades att endast ha att göra med personer underställda den legitima regeringen och i vilken det angavs att alla beslut, nomineringar och direktiv som hade utfärdats av Huthi-milisen under februari 2015 och som var riktade till ministeriet och till myndigheter och organ som var knutna till ministeriet skulle betraktas som ogiltiga och inte skulle tillämpas samt, slutligen, att utländska aktörer inte skulle återbetala belopp som de var skyldiga staten förrän de hade informerats om plats och tid för återbetalningen.
24.      Den ansåg dessutom att för att fastställa att Huthi-rörelsen hade tagit kontroll över YOGC räckte det inte att namnet på en Huthi-minister angavs på YOGC:s internationella webbplats, som kunde ha kapats. Det gick inte heller att grunda sig på en redogörelse från den jemenitiska pressagenturen Saba från ett möte där Huthi-premiärministern hade närvarat och under vilket YOGC:s verkställande direktör bland annat hade hållit en kort presentation av programmet för ransonering av olja, diesel och hushållsgas riktad till huvudstadens sekretariat och Huthi-kontrollerade provinser.
25.      Den påpekade slutligen att den omständigheten att den legitima regeringens officiella webbplats (som finns på adressen www.mom-ye.com) inte innehöll någon länk till YOGC:s webbplats och att YOGC:s webbplats använde den gamla regeringsdomänen (www.mom-gov.ye), som användes av huthierna, som tagit över den gamla regeringswebbplatsen, inte påverkade den omständigheten att den legitima regeringen också hävdat kontroll över YOGC.
26.      I mars 2022 ingav Republiken Jemen, som företräddes av ministeriet, en begäran om verkställighet av skiljedomen till Distriktsdomstolen i Oslo (Norge) som fann att den var verkställbar och beslutade att DNO skulle betala skadestånd jämte ränta. Detta avgörande vann laga kraft den 4 november 2023.
27.      Den 4 december 2023 utgav DNO till ministeriet det nettobelopp som skulle betalas enligt skiljedomen. Genom skrivelse av den 13 december 2022 hade YOGC på begäran av DNO
bekräftat att det överlåtit alla sina rättigheter till ministeriet i enlighet med nämnda dom och hade förklarat att det inte hade för avsikt att utkräva de belopp som redan hade betalats till ministeriet.
28.      DNO och Petrolin ingav ett överklagande respektive ett anslutningsöverklagande mot domen från Cour d’appel de Paris (Appellationsdomstolen i Paris) till den hänskjutande domstolen. Till stöd för sina överklaganden, som grundade sig på att det förelåg en klar överträdelse av grunderna för den internationella rättsordningen, gjorde dessa bolag gällande att Cour d’appel de Paris (Appellationsdomstolen i Paris) hade begått ett fel, dels genom att endast kontrollera att YOGC inte ägdes eller kontrollerades av förtecknade personer, dels genom att inte pröva huruvida verkställighet av skiljedomen i fråga skulle innebära – eller riskerade att innebära – att penningmedel gjordes tillgängliga för förtecknade personer.
29.      Den hänskjutande domstolen har i detta sammanhang för det första erinrat om EU-domstolens praxis enligt vilken uttrycket ”tillgängliggörande” har en vid betydelse(14) samt om att restriktiva åtgärder är preventiva.(15)
30.      Den har för det andra betonat att den centrala frågan i det aktuella målet rör vilka kriterier som gör det möjligt att fastställa att penningmedel indirekt har tillgängliggjorts till förmån för förtecknade personer på grund av att skadestånd genom verkställighet av en skiljedom har utbetalats till ministeriet och YOGC, som inte är förtecknade personer.(16) Den har även påpekat att med hänsyn till den osäkra politiska situationen i Jemen ger den faktiska situationen upphov till frågor om bevisbördan.
31.      Mot denna bakgrund beslutade Cour de cassation (Högsta domstolen, Frankrike) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen:
”1)      Ska artikel 2.2 i [förordning nr 1352/2014], mot bakgrund av [riktlinjerna om restriktiva åtgärder], tolkas så, att ett indirekt tillgängliggörande kan anses omfatta ett tillgängliggörande av penningmedel för offentliga enheter som inte omfattas av de restriktiva åtgärderna, om det fastställs att de personer som omfattas av dessa åtgärder utövar ett sådant inflytande inom dessa enheter som konkurrerar med det inflytande som den legitima regeringen, som inte omfattas av dessa åtgärder, utövar?
2)      När ett sådant konkurrerande inflytande har konstaterats, ska då artikel 2.2 i [förordning nr 1352/2014] tolkas så, att de enheter för vilka penningmedlen tillgängliggörs ska presumeras vara kontrollerade av de personer som omfattas av de restriktiva åtgärderna? Om svaret är jakande, kan denna presumtion motbevisas? Är det i detta hänseende relevant att den legitima regeringen, som inte omfattas av de restriktiva åtgärderna, inte samarbetar med de personer som omfattas av dessa åtgärder?
3)      När det utifrån de bevis som lämnats in till den nationella domstolen inte är möjligt att bedöma huruvida det avgörande inflytandet inom den enhet som fått tillgång till penningmedlen ska tillskrivas den legitima regeringen eller de personer som omfattas av sanktionerna, är då enbart en skälig risk för att de sistnämnda slutligen gynnas av samtliga eller en del av dessa penningmedel tillräcklig för att sanktionerna ska tillämpas?”
32.      Skriftliga yttranden har inkommit från DNO, ministeriet, den franska, den italienska och den nederländska regeringen samt Europeiska kommissionen. Samtliga dessa, med undantag av den italienska och den nederländska regeringen, närvarade vid förhandlingen den 19 november 2025.
IV.    Bedömning
A.      Den första frågan
1.      Inledande anmärkningar
33.      Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 ska tolkas så, att den avser utbetalning av penningmedel till en icke förtecknad offentlig enhet genom verkställighet av en skiljedom, om det har fastställts att förtecknade personer, å ena sidan, och en icke förtecknad enhet, å andra sidan, utövar ett konkurrerande inflytande inom denna enhet.
34.      Det ska inledningsvis påpekas att denna fråga inte uttryckligen avser begreppet kontroll i den mening som avses inom ramen för restriktiva åtgärder. Av skälen i begäran om förhandsavgörande framgår dock att den hänskjutande domstolen har ställt sina frågor till följd av avgörandet från Cour d’appel de Paris (Appellationsdomstolen i Paris), som hänvisade till punkterna 55b och 55d i riktlinjerna om restriktiva åtgärder, vilka avser begreppet kontroll, till stöd för sin åsikt att ett konkurrerande inflytande(17) inte omfattas av artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014, eftersom det relevanta kriteriet i den mening som avses i denna bestämmelse är huruvida förtecknade personer utövar kontroll över mottagaren av penningmedlen. Dessutom har den hänskjutande domstolen i sin första fråga
uttryckligen hänvisat till dessa riktlinjer.
35.      Vid bedömningen av denna fråga kommer jag därför först att kortfattat erinra om rättspraxisen avseende en vid tolkning av begreppet direkt och indirekt tillgängliggörande. Därefter kommer jag att precisera huruvida förekomsten – eller avsaknaden – av kontroll är relevant när det gäller detta begrepp. Slutligen kommer jag att visa att även i avsaknad av kontroll kan förekomsten av ett konkurrerande inflytande räcka för att konstatera att penningmedel indirekt har tillgängliggjorts i den mening som avses i artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014.
2.      Direkt eller indirekt tillgängliggörande av penningmedel: en vid betydelse
36.      Av domen i målet Möllendorf framgår att användningen av begreppet ”direkt eller indirekt” vittnar om att förbudet mot tillgängliggörande av penningmedel har en mycket bred utformning. Uttrycket tillgängliggörande har likaså, som den hänskjutande domstolen har erinrat om, en vid betydelse och avser inte en särskild rättslig figur, utan omfattar samtliga handlingar som enligt tillämplig nationell rätt är nödvändiga för att en person ska få full förfoganderätt till den aktuella egendomen.(18)
37.      I det mål som gav upphov till domen i målet Afrasiabi m.fl. behandlade domstolen särskilt begreppet indirekt tillgängliggörande i samband med leverans och installation av en ekonomisk resurs hos en icke förtecknad enhet, som leddes av en icke förtecknad person som dock hade handlat till gagn för en förtecknad enhet.(19)
38.      I detta sammanhang konstaterade domstolen inledningsvis(20) att också den omständigheten att någon har agerat för en förtecknad persons räkning, på dennes uppdrag eller under dess kontroll utgör en omständighet som motiverar upptagande på en förteckning över personer som omfattas av restriktiva åtgärder.(21) Därefter preciserade domstolen att samma omständighet är relevant även vid bedömningen av förbudet mot indirekt tillgängliggörande av penningmedel.(22) Slutligen ansåg domstolen att även den omständigheten att någon har för avsikt att utnyttja den aktuella egendomen till gagn för en förtecknad person är relevant.(23)
39.      Av begäran om förhandsavgörande framgår att Cour d’appel de Paris (Appellationsdomstolen i Paris) grundade sig på dessa samma omständigheter.(24) Efter att ha konstaterat att sådana omständigheter inte förelåg, ansåg den följaktligen att det förbud som anges i artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 inte kan tillämpas i förevarande fall.
40.      De omständigheter som anges i domen i målet Afrasiabi m.fl. kan emellertid inte enligt min mening utgöra en uttömmande lista över de omständigheter som gör det möjligt att fastställa att penningmedel har tillgängliggjorts indirekt. Som domstolen uttryckligen angav rör det sig nämligen om relevanta omständigheter. Varje annan tolkning skulle gå emot den vida betydelsen av begreppet tillgängliggörande av penningmedel.
41.      Denna vida betydelse ska emellertid ses mot bakgrund av nödvändigheten att uppnå målen med förordning nr 1352/2014 samt säkerställa effektiviteten hos de restriktiva åtgärder som föreskrivs i den och förhindra alla risker för kringgående.(25)
42.      Av ingressen i resolution 2140 (2014)
och av skäl 5 i förordning nr 1352/2014 framgår att de restriktiva åtgärder som avses i förevarande fall syftar till att bemöta det särskilda hot mot internationell fred och säkerhet som situationen i Jemen utgör. Enligt artikel 3 i denna förordning ska bilaga I till förordningen omfatta fysiska eller juridiska personer, enheter eller organ som av sanktionskommittén konstaterats utföra eller lämna stöd till handlingar som hotar freden, säkerheten eller stabiliteten i Jemen. I likhet med de flesta restriktiva åtgärder som unionen antar är de aktuella åtgärderna preventiva i den meningen att de syftar till att förhindra denna typ av handlingar.(26)
43.      Förbudet mot att tillgängliggöra penningmedel syftar följaktligen till att förhindra att penningmedel används för att utföra eller stödja handlingar som hotar freden, säkerheten och stabiliteten i Jemen.(27) En tolkning enligt vilken detta förbud uteslutande begränsas till situationer med innehav eller kontroll skulle emellertid strida mot dessa mål. Andra situationer kan omfattas av detta förbud.
44.      Nyare rättspraxis verkar bekräfta detta synsätt. Domstolen har, för det första, i domen i målet SH preciserat att för att penningmedel ska anses indirekt ha ställts till förfogande för en förtecknad person är det nödvändigt att medlen antingen kan överföras till denna person eller att denne har befogenhet att förfoga över dem, med beaktande av eventuella rättsliga eller finansiella band mellan mottagaren av dessa medel och en sådan person.(28)
45.      För det andra har domstolen i domen i målet E och F konstaterat att den vida betydelsen av begreppet ”ställas till förfogande” är oberoende av huruvida det föreligger någon relation mellan den som tillgängliggör något och mottagaren av detsamma.(29) Det är riktigt att den hänskjutande domstolen i det mål som gav upphov till nämnda dom hade frågat huruvida förbudet mot tillgängliggörande avsåg överföring av penningmedel till en förtecknad enhet, när överföringen gjordes av en icke förtecknad medlem av denna enhet.(30) Jag anser emellertid att eftersom detta principiella konstaterande av domstolen är i linje med nämnda förbuds vida betydelse, ska det omfatta situationer där det inte finns någon formell relation mellan den som ställer något till förfogande och mottagaren av detsamma.
3.      Huruvida förekomsten av kontroll är relevant
46.      Det förefaller som om Cour d’appel de Paris (Appellationsdomstolen i Paris), bland de kriterier som EU-domstolen angav i domen i målet Afrasiabi m.fl. för att fastställa huruvida det rör sig om ett indirekt tillgängliggörande av penningmedel, särskilt, mot bakgrund av punkterna 55b och 55d i riktlinjerna om restriktiva åtgärder, grundade sig på den kontroll som förtecknade personer utövar över mottagaren av penningmedlen. Relevansen av detta kriterium ska således preciseras.
47.      I punkt 55d i riktlinjerna anges att om kontroll konstateras mot bakgrund av de kriterier som anges i punkt 55b i riktlinjerna, ska tillgängliggörande av penningmedel för icke förtecknade personer som ägs eller kontrolleras av en förtecknad person i princip betraktas som att penningmedlen indirekt görs tillgängliga för den förtecknade personen.
48.      Även om nämnda riktlinjer inte har en bindande rättsverkan(31) anser jag likväl att även punkt 55e i dem ska beaktas, vilken, såsom DNO har påpekat, inte nämndes av Cour d’appel de Paris (Appellationsdomstolen i Paris).
49.      Enligt nämnda punkt är förbudet mot indirekt tillgängliggörande av penningmedel för förtecknade personer tillämpligt även när det inte finns något ägande- eller kontrollförhållande mellan dessa förtecknade personer och mottagaren av penningmedlen.(32)
50.      Förekomsten av kontroll gör det således möjligt att presumera att det rör sig om ett indirekt tillgängliggörande av penningmedel. I avsaknad av kontroll måste denna fråga bedömas från fall till fall.
51.      En sådan tolkning är enligt min mening förenlig med domen i målet Afrasiabi m.fl., såsom den har tolkats i punkt 40 ovan, samt med den rättspraxis som följer av den domen och som anges i punkterna 44 och 45 ovan.
52.      En nationell domstol kan följaktligen inte slå fast att förbudet i artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 inte är tillämpligt enbart på grund av den omständigheten att den direkta mottagaren av penningmedlen inte kontrolleras av förtecknade personer i den mening som avses i punkt 55b i riktlinjerna om restriktiva åtgärder. Den bör även pröva huruvida penningmedlen i fråga kan överföras till sådana personer eller om de har befogenhet att förfoga över dem.(33) Denna prövning är beroende av den bevisning som den nationella domstolen förfogar över, exempelvis den som anges i punkterna 19 och 23–25 ovan.
4.      Konkurrerande inflytande
53.      Mot bakgrund av ovanstående överväganden ska det konstateras att förbudet i artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 kan omfatta utbetalning av penningmedel till en icke förtecknad enhet, om det fastställs att förtecknade personer utövar ett inflytande över denna enhet som konkurrerar med det inflytande som utövas av en icke förtecknad enhet. Som den italienska och den nederländska regeringen samt kommissionen har gjort gällande ska detta förbud nämligen tillämpas på alla faktiska situationer som gör det möjligt för förtecknade personer att få tillgång till penningmedlen i fråga.
54.      Domen i målet Petropars Iran m.fl./rådet,(34) som har åberopats av den franska regeringen, kan inte påverka detta konstaterande. Det mål som gav upphov till den domen avsåg nämligen den situationen att en förtecknad enhet och en icke förtecknad enhet gemensamt ägde ett företag. I detta sammanhang fastslog tribunalen att det inte låg i icke förtecknade aktieägares intresse att hjälpa den förtecknade aktieägaren att sätta press på deras gemensamma dotterbolag för att försöka kringgå verkningarna av de restriktiva åtgärderna, som endast var riktade mot sistnämnda aktieägare. Tribunalen betonade även att i ett sådant fall kunde förekomsten av gemensam kontroll hindra den förtecknade enheten från att sätta press på dotterbolaget i syfte att kringgå verkningarna av de restriktiva åtgärder som vidtagits mot nämnda enhet.(35)
55.      I förevarande fall rör det sig emellertid inte om ett gemensamt ägande i YOGC, utan om ett faktiskt inflytande som, i en situation med inbördeskrig, har gjorts gällande både av Huthi-rörelsen och av den legitima regeringen. På grund av detta konkurrerande inflytande över YOGC kan det således enligt min mening inte uteslutas att penningmedel kan utbetalas till Huthi-rörelsen eller att Huthi-rörelsen har befogenhet att förfoga över dem, i den mening som avses i domen i målet SH,(36) vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera.
56.      Jag föreslår således att den första frågan ska besvaras så att artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 ska tolkas så, att utbetalning av penningmedel genom verkställighet av en skiljedom till en enhet över vilken förtecknade personer utövar ett inflytande som konkurrerar med det inflytande som utövas av en icke förtecknad enhet kan omfattas av denna bestämmelse, om penningmedlen i fråga kan komma att utbetalas till dessa personer eller om dessa personer har befogenhet att förfoga över dem.
B.      Den tredje frågan
57.      Den hänskjutande domstolen har ställt den tredje frågan, som ska prövas före den andra frågan, för att få klarhet i huruvida artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 ska tolkas så, att en skälig risk för att förtecknade personer gynnas av samtliga eller en del av de penningmedel som genom verkställighet av en skiljedom utbetalats till en icke förtecknad enhet är tillräcklig för att det förbud som föreskrivs i denna bestämmelse ska tillämpas.
58.      Det ska erinras om att denna fråga har ställts inom ramen för ett överklagande av en skiljedom enligt vilken DNO, Petrolin och MOE förpliktades att utbetala penningmedel till ministeriet och YOGC. Frågan huruvida denna utbetalning stred mot förordning nr 1352/2014 eller resolution 2140 (2014) prövades inte i nämnda skiljedom. Det ankommer således inte på den hänskjutande domstolen att pröva huruvida DNO, Petrolin och MOE borde ha hållit inne med penningmedlen, utan att, med beaktande av den bevisning som den förfogar över, avgöra huruvida nämnda skiljedom ska ogiltigförklaras, i den mån som verkställandet av den strider mot grunderna för den internationella rättsordningen. Frågan om vilka beviskrav som gäller för att förbudet mot tillgängliggörande av penningmedel i den mening som avses i artikel 2.2 i denna förordning ska vara tillämpligt ska således avgöras utifrån den nationella domstolens perspektiv inom ramen för en talan om ogiltigförklaring.
59.      Beviskraven kan nämligen skilja sig beroende på sammanhanget för en sådan bedömning. Jag anser därför att det är lämpligt att göra en åtskillnad mellan de beviskrav som, såsom i förevarande fall, ska ställas inom ramen för en talan om ogiltigförklaring av en skiljedom, de som ska ställas på en ekonomiska aktör vid bedömningen av om det finns en risk för att en transaktion strider mot artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 och de som ska ställas på rådet när det ålägger restriktiva åtgärder.
1.      Den grad av säkerhet som krävs för att en ekonomisk aktör ska hålla inne penningmedel i enlighet med artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014
60.      Som det framgår av artikel 18 i förordning nr 1352/2014 har förordningen ett ganska brett territoriellt tillämpningsområde och omfattar en stor personkrets. Denna förordning är tillämplig inom unionens territorium på varje fysisk eller juridisk person, enhet eller organ med avseende på varje form av affärsverksamhet som helt eller delvis bedrivs i unionen(37).
61.      De ekonomiska aktörer som omfattas av dess tillämpningsområde är således skyldiga att försäkra sig om att fullgörandet av en avtalsförpliktelse inte är förbjudet enligt artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014.(38)
62.      Artikel 11 i förordning nr 1352/2014 ska beaktas i detta sammanhang. I punkt 1 i denna bestämmelse föreskrivs att ett beslut att vägra att göra penningmedel tillgängliga ska fattas ”i god tro” om att en sådan åtgärd är förenlig med denna förordning. Enligt punkterna 1 och 2 i nämnda bestämmelse, jämförda med varandra, ska ekonomiska aktörer dessutom visa prov på en viss omsorg vid den undersökning som det ankommer på dem att göra enligt nämnda förordning.(39) I dessa punkter föreskrivs för det första att ett innehållande av penningmedel inte ska medföra ansvar ”såvida det inte kan bevisas att penningmedlen … hölls inne på grund av vårdslöshet”. För det andra föreskrivs att även om tillgängliggörande av penningmedel är förbjudet enligt denna förordning ska det inte medföra ansvar, om de ekonomiska aktörerna inte kände till och inte hade någon rimlig anledning att misstänka att deras handlande var förbjudet.(40)
63.      Jag anser att det av artikel 11 i förordning nr 1352/2014 framgår att den grad av säkerhet som avkrävs en ekonomisk aktör för att denne ska kunna innehålla penningmedel i enlighet med artikel 2.2 i denna förordning är ganska låg, eftersom det i detta sammanhang är tillräckligt att en ekonomisk aktör som är i god tro och inte är vårdslös är övertygad om att ett innehållande är förenligt med denna bestämmelse. Det förefaller mig dessutom som om denna bestämmelse är väl förenlig med ”en riskbaserad metod”(41) enligt vilken penningmedel ska innehållas i fall av osäkerhet.
2.      De beviskrav som rådet ska uppfylla för att uppta en person eller en enhet i en förteckning avseende restriktiva åtgärder
64.      Eftersom restriktiva åtgärder som antas mot fysiska eller juridiska personer, enheter eller organ omfattas av Gusp, kräver sådana åtgärder att rådet först antar ett beslut om unionens ståndpunkt beträffande dessa åtgärder (artikel 29 FEU) och därefter antar en rättsakt i enlighet med artikel 215 FEUF.(42) Inom denna ram antar rådet i allmänhet förordningar, i vilka det vid behov föreskrivs att tillgångar tillhörande personer som uppfyller vissa kriterier som är kopplade till de mål som dessa åtgärder syftar till att uppfylla ska frysas och att det ska vara förbjudet att direkt eller indirekt tillhandahålla dem penningmedel eller ekonomiska resurser.(43)
65.      Enligt artikel 275 andra stycket FEUF kan personer som omfattas av restriktiva åtgärder väcka talan vid Europeiska unionens domstol på de villkor som föreskrivs i artikel 263 fjärde stycket FEUF.
66.      I detta sammanhang har domstolen upprepade gånger slagit fast att unionsdomstolen, vid prövningen av lagenligheten av de skäl som ligger till grund för rådets beslut att uppta en persons namn i en förteckning avseende restriktiva åtgärder (nedan kallat beslutet om upptagande), måste säkerställa att beslutet, som har individuell innebörd för den berörda personen, vilar på tillräckligt underbyggda faktiska omständigheter. Domstolskontrollen kan inte begränsas till en bedömning av huruvida de angivna skälen är sannolika i abstrakt mening, utan gäller huruvida det föreligger stöd för dessa skäl, eller åtminstone för ett av dem som i sig anses räcka som grund för beslutet.(44)
67.      En sådan bedömning ska inte göras genom att varje bevis prövas för sig utan i det sammanhang i vilket de ingår. Rådet har uppfyllt sin bevisbörda om det inför unionsdomstolen lägger fram tillräckligt konkreta, precisa och samstämmiga indicier som gör det möjligt att fastställa att den berörda personen uppfyller åtminstone ett av de kriterier som rådet har fastställt för att upptas i förteckningen. Det är vidare rådet som ska visa att det finns grund för de skäl som har åberopats mot den berörda personen, och inte den berörda personen som ska bevisa motsatsen, det vill säga att det saknas grund för skälen.(45)
68.      Kommissionen har i sina skriftliga yttranden gjort gällande att dessa samma krav ”på jämförbart sätt” är tillämpliga vid en nationell domstol, om en person vägrar att följa en skiljedom med motiveringen att det skulle innebära ett indirekt tillgängliggörande av penningmedel som är förbjudet enligt förordning nr 1352/2014. Av de skäl som jag anger nedan instämmer jag inte helt i denna åsikt.
3.      De beviskrav som ställs inom ramen för en talan om ogiltigförklaring av en skiljedom vid en nationell domstol
a)      Lägre beviskrav än de som avkrävs rådet
69.      För det första ska det påpekas att till skillnad från ett beslut om upptagande, utgör en ogiltigförklaring av en skiljedom enligt vilken penningmedel som kan tillgängliggöras för förtecknade personer ska utbetalas inte en åtgärd med individuell innebörd för de berörda personerna.(46) Den medför inte heller den offentliga vanära och misstro som en person drabbas av genom ett beslut om upptagande.(47) Det handlar nämligen inte om att uppta ministeriet eller YOGC i förteckningen i bilaga I till förordning nr 1352/2014. Denna befogenhet tillkommer uteslutande rådet.
70.      För det andra är rådet enligt artikel 296 FEUF skyldigt att motivera sådana beslut samt att iaktta principen om god förvaltning i enlighet med artikel 41 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna(48). Dessa bestämmelser är inte bindande för enskilda som inom ramen för en talan om ogiltigförklaring gör gällande att tillgängliggörande av penningmedel är förbjudet enligt förordning nr 1352/2014.
71.      För det tredje kan de verktyg som en ekonomisk aktör har tillgång till inte jämföras med de som innehas av rådet, som har tilldelats en särskild befogenhet på detta område.
b)      Högre beviskrav än de som ställs utanför ett rättsligt förfarande
72.      Inom ramen för en talan om ogiltigförklaring av en skiljedom, såsom i förevarande fall, ska emellertid den ganska låga grad av säkerhet som krävs enligt artikel 11 i förordning nr 1352/2014 inte tillämpas.
73.      Man måste komma ihåg, för det första, att i förekommande fall kan tillämpning av artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 i en sådan situation innebära att en legitimt meddelad skiljedom ogiltigförklaras, mot bakgrund av partsautonomin.(49) Kraven på rättssäkerhet och skiljeförfarandets effektivitet förutsätter att en sådan ogiltigförklaring begränsas till vad som är strikt nödvändigt.(50)
74.      För det andra förfogar den nationella domstolen, såsom kommissionen gjorde gällande som svar på en fråga från domstolen vid förhandlingen, över bevisning som har lämnats in av de båda parterna, inbegripet den part vars potentiella kopplingar till de förtecknade personerna ifrågasätts. Detta innebär nödvändigtvis en bättre kännedom om omständigheterna jämfört med en situation där en ekonomisk aktör, med tillämpning av de interna förfarandena för tillbörlig aktsamhet (due diligence)(51), måste besluta om penningmedel ska innehållas.
c)      Är en skälig risk tillräcklig?
75.      Av det ovan anförda framgår att de beviskrav som ställs för att en nationell domstol ska ogiltigförklara en skiljedom på grund av förbudet i artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 måste vara lägre än de som ställs i unionsdomstolen inom ramen för en ogiltigförklaring av ett beslut om upptagande. Däremot måste beviskraven vara högre än de som ställs utanför ett rättsligt förfarande. Frågan uppkommer då huruvida förekomsten av en skälig risk för att förtecknade personer gynnas av samtliga eller en del av penningmedlen räcker för att tillämpa förbudet i denna bestämmelse.
76.      Det ska härvid konstateras att det inte vare sig i artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 eller i någon annan bestämmelse i denna förordning direkt föreskrivs vilka beviskrav som ställs för att förbudet mot tillgängliggörande av penningmedel ska tillämpas. Detta betyder dock inte att denna fråga nödvändigtvis omfattas av medlemsstaternas processuella autonomi.(52) Jag anser nämligen att de beviskrav som ska ställas för tillämpningen av detta förbud implicit följer av de ordningar med restriktiva åtgärder som unionen föreskriver och således ska bestämmas i enlighet med unionsrätten.
77.      Jag anser att den vida betydelsen av begreppet tillgängliggörande, som jag har hänvisat till i min bedömning av den första frågan, liksom de restriktiva åtgärdernas själva art och de mål som motiverat antagandet av dem, innebär att beviskraven måste grunda sig på förekomsten av en skälig risk. Av detta följer att en sådan risk är nära kopplad till begreppet indirekt tillgängliggörande i den mening som avses i artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 och således måste utgöra en integrerad del av detta begrepp.(53)
78.      Vad för det första gäller de mål som motiverar att restriktiva åtgärder har antagits med hänsyn till situationen i Jemen(54) ska det särskilt erinras om att förbudet i artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 är preventivt, eftersom det syftar till att förhindra att penningmedel används för att stödja eller utföra handlingar som hotar freden, säkerheten eller stabiliteten i Jemen.
79.      Detta mål och nödvändigheten att säkerställa den ändamålsenliga verkan av förordning nr 1352/2014 och förhindra att den kringgås kräver att förbudet i artikel 2.2 i denna förordning tillämpas så snart det finns en skälig risk att förtecknade personer gynnas av samtliga eller en del av penningmedlen.
80.      För det andra utgör restriktiva åtgärder enligt fast rättspraxis en säkerhetsåtgärd som är tillfällig och reversibel, eftersom de inte är avsedda att leda till att de drabbade personerna berövas sin egendom.(55) Dessutom kan vikten av de mål som eftersträvas med dessa åtgärder motivera att vissa aktörer drabbas av negativa konsekvenser, även betydande sådana. Detta gäller även aktörer som inte på något sätt är ansvariga för den situation som ledde till att de aktuella åtgärderna antogs.(56)
81.      Med beaktande av denna rättspraxis anser jag att ministeriets och den franska regeringens argument – att en ogiltigförklaring av skiljedomen skulle innebära att den legitima regeringen, som stöds av det internationella samfundet, inte erhåller de aktuella penningmedlen – inte är relevant.
82.      Tillämpningen av förbudet i artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 är nämligen neutral vad beträffar saken i avtalstvisten mellan, å ena sidan, DNO och, å andra sidan, ministeriet och YOGC. Som DNO påpekade vid förhandlingen finns det inget som hindrar att ministeriet självt inleder ett nytt skiljeförfarande. Inget hindrar heller att penningmedlen utbetalas till YOGC när risken för att de indirekt tillgängliggörs för förtecknade personer inte längre föreligger, eller när dessa personer inte längre upptas i förteckningen i bilaga I till denna förordning.(57)
83.      För det tredje ska det påpekas att tolkningen att förbudet i artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 är tillämpligt när det finns en skälig risk för att en förtecknad person gynnas av penningmedlen även styrks av domstolens praxis avseende den vida betydelsen av begreppet tillgängliggörande av penningmedel.
84.      I domen i målet SH ansåg domstolen nämligen att möjligheten att penningmedel överförs till en förtecknad person omfattas av förbudet i artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014.(58)
85.      Den omständigheten att penningmedel direkt eller indirekt tillgängliggörs för en förtecknad person medför dessutom i sig en risk för förskingring för att stödja verksamhet som strider mot de restriktiva åtgärdernas mål, oberoende av bevisning för att enheten i fråga faktiskt har använt nämnda penningmedel för denna typ av verksamhet.(59)
86.      När penningmedlen hos en enhet som uppfyller ett kriterium för att upptas i en förteckning fryses finns det för övrigt, enligt fast rättspraxis, en icke försumbar risk att denna enhet utövar påtryckningar på de enheter som den äger eller kontrollerar för att kringgå verkan av de åtgärder som har vidtagits mot den själv. Frysningen av dessa enheters penningmedel är därför nödvändig och ändamålsenlig för att säkerställa att de åtgärder som har beslutats är effektiva och att de inte kringgås.(60)
87.      Av ett sådant ägande eller en sådan kontroll följer således en icke försumbar risk att en förtecknad enhet kan gynnas av penningmedel som tillhör enheter som den äger eller kontrollerar. Det är denna risk som motiverar att dessa enheters penningmedel fryses i enlighet med artikel 2.1 i förordning nr 1352/2014.
88.      Den tredje frågan grundar sig emellertid på premissen att det är säkert att en skälig risk för sådant gynnande föreligger. Med beaktande av den rättspraxis som anges i punkt 86 ovan anser jag att en skälig risk för att förtecknade personer slutligen gynnas av samtliga eller en del av de penningmedel som tillgängliggörs för en icke förtecknad enhet också bör räcka för att göra artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 tillämplig.
89.      Nödvändigheten att inom ramen för ett civilrättsligt mål säkerställa unionsrättens fulla verkan kan dessutom under vissa omständigheter medföra en viss uppmjukning av reglerna om fördelning av bevisbördan.
90.      Som jag förklarar nedan i min bedömning av den andra frågan förefaller denna uppmjukning vara tillämplig på situationer där det är uppenbart att klaganden i förekommande fall har mycket stora svårigheter att samla in relevanta bevis, dock förutsatt att motparten har möjlighet att lägga fram relevanta motbevis mot klagandens påståenden.(61)
91.      Under dessa omständigheter verkar det som om den omständigheten att all den bevisning som en nationell domstol förfogar över vid första anblick tyder på att ett förbud som föreskrivs i unionsrätten ska tillämpas, är tillräcklig för att det ska ankomma på den andra parten att styrka att så inte är fallet.(62) Ett sådant beviskrav motsvarar enligt min mening den skäliga risk som är föremål för den tredje tolkningsfrågan.
92.      Flera av intervenienterna har gjort gällande att enbart en hypotetisk framtida risk för att en förtecknad person gynnas av penningmedlen inte kan räcka för att motivera tillämpning av artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014. Även om jag i princip instämmer i detta synsätt anser jag emellertid att begreppet skälig, som används i den tredje frågan, i sig gör det möjligt att utesluta enkla hypoteser som inte grundar sig på konkreta, exakta och samstämmiga indicier som gör det möjligt att styrka en sådan risk. Det är under alla omständigheter viktigt att den nationella domstolen inte tillämpar de principer som reglerar de nationella bevisreglerna på ett sådant sätt att det i praktiken innebär att icke relevanta eller otillräckliga bevis tillåts.(63)
93.      Jag föreslår således att den tredje fråga ska besvaras så, att artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 ska tolkas så, att förekomsten av en skälig risk för att förtecknade personer gynnas av samtliga eller en del av de penningmedel som genom verkställighet av en skiljedom utbetalats till en icke förtecknad enhet innebär att förbudet i denna bestämmelse ska tillämpas.
C.      Den andra frågan
94.      Den hänskjutande domstolen har ställt den andra frågan för att få klarhet i huruvida artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014, inom ramen för en talan om ogiltigförklaring av en skiljedom genom vilken det har beslutats om utbetalning av skadestånd jämte ränta, ska tolkas så, att den omständigheten att förtecknade personer utövar ett inflytande inom en icke förtecknad offentlig enhet som konkurrerar med det inflytande som utövas av en icke förtecknad enhet, gör det möjligt att presumera att dessa personer kontrollerar den offentliga enheten. Den hänskjutande domstolen vill även, i förekommande fall, få klarhet i huruvida en sådan presumtion är icke motbevisbar, bland annat med hänsyn till avsaknaden av samarbete mellan nämnda enhet och dessa personer.
1.      Ingen presumtion om kontroll
95.      För att svara på denna fråga ska det erinras om att begreppet ”bolag som kontrolleras” inte har samma räckvidd inom området restriktiva åtgärder som i bolagsrätten, när det är fråga om att identifiera ett bolags kommersiella ansvar då det i rättsligt hänseende står under en annan kommersiell enhets beslutsbefogenhet.(64)
96.      Inom området restriktiva åtgärder avser begreppet ”bolag som kontrolleras” den situation att en förtecknad person eller enhet är kapabel att påverka de kommersiella val som görs av en annan person eller enhet som den eller det har affärsförbindelser med, och detta gäller även om det inte finns några rättsliga band mellan dessa båda personer eller enheter i form av äganderätt till egendom eller delägande i aktiekapitalet.(65)
97.      Rådets beslutspraxis gör det möjligt att identifiera vissa situationer som innebär att en enhet kontrolleras. En (icke uttömmande) förteckning över sådana situationer återfinns i punkt 55b i riktlinjerna om restriktiva åtgärder.(66)
98.      Dessa situationer har även kodifierats genom vissa förordningar på området.(67) En av dessa situationer är den där en person eller enhet faktiskt har rätt eller befogenhet att utöva ett dominerande inflytande. Om något av dessa villkor är uppfyllt anses kontroll föreligga, såvida inte motsatsen kan bevisas från fall till fall.(68)
99.      Även om andra situationer kan vara relevanta, såsom det framgår av den rättspraxis som anges i punkt 96 ovan, möjliggör dessa andra situationer däremot inte en presumtion om kontroll över den ifrågavarande enheten. Dessa andra situationer möjliggör, som det framgår av punkt 50 ovan, i än mindre grad en presumtion om att penningmedel indirekt tillgängliggörs för en förtecknad person i den mening som avses i artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014.(69) Bland dessa andra situationer återfinns enligt min mening situationen med ett konkurrerande inflytande.
100. Av detta följer att det ankommer på den domstol som har att avgöra en talan mot en skiljedom som har meddelats till förmån för en enhet över vilken förtecknade personer utövar ett konkurrerande inflytande att göra en bedömning som inte grundar sig på allmänna presumtioner, utan på en prövning av samtliga de bevis som har lämnats in till den och att därvid beakta sammanhanget för dessa bevis, i syfte att avgöra huruvida det på grundval av dem kan konstateras att det föreligger en skälig risk för att penningmedel indirekt tillgängliggörs för dessa personer.
101. För att ge den hänskjutande domstolen ett fullständigt användbart svar måste emellertid också frågan om fördelningen av bevisbördan i en sådan tvist som den i det nationella målet klargöras.
2.      Fördelningen av bevisbördan
102. Det ska erinras om att som det framgår av begäran om förhandsavgörande och av de förklaringar som den franska regeringen tillhandahöll under förhandlingen ankommer det på den domstol som ska pröva en talan om ogiltigförklaring av en skiljedom att konkret pröva huruvida verkställighet i den franska rättsordningen av en skiljedom klart åsidosätter grunderna för den internationella rättsordningen.(70) Enligt den franska regeringen ankommer det på den part som har gjort gällande ett sådant åsidosättande att bevisa (eller karakterisera) det. I förevarande fall åligger bevisbördan i sin helhet, med förbehåll för den hänskjutande domstolens prövning, således den person som har gjort gällande att artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 har åsidosatts.(71)
103. Det ska emellertid konstateras att en sådan bevisbörda kan medföra att det blir omöjligt eller orimligt svårt för såväl den hänskjutande domstolen som klaganden att konstatera att förbudet i artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 har åsidosatts och att förbudets verkan därmed kan äventyras.(72)
104. Det är nämligen svårt för tredje man, särskilt enskilda, att i en situation med inbördeskrig få tillgång till bevisning som är relevant för att fastställa eller utesluta ett sådant åsidosättande.
105. Domstolen har redan uppmärksammat denna svårighet när det gäller beslut om upptagande
och har erinrat om att hänsyn får tas till det sammanhang som åtgärderna ingår i och särskilt svårigheten att samla in mer precis bevisning i en stat som befinner sig i inbördeskrig.(73)
106. Tribunalen har dessutom i sin praxis bedömt att eftersom unionsmyndigheterna inte har befogenhet att bedriva utredningar i tredjeländer, måste deras bedömning i praktiken grunda sig på informationskällor som är tillgängliga för allmänheten, rapporter, nyhetsartiklar, underrättelserapporter eller andra liknande informationskällor. Nyhetsartiklar kan således användas för att styrka förekomsten av vissa faktiska omständigheter, om artiklarna är tillräckligt konkreta, precisa och samstämmiga med avseende på de faktiska omständigheter som beskrivs i dem. Tribunalen har även ansett att det vore orimligt och oproportionerligt att kräva att rådet självt på plats ska undersöka sanningshalten hos omständigheter som ett stort antal medier rapporterar om.(74)
107. Dessa överväganden gör sig enligt min mening än mer gällande inom ramen för en talan om ogiltigförklaring av en skiljedom vid en nationell domstol.
108. Det ankommer nämligen på de nationella domstolar som inom ramen för sin behörighet ska tillämpa unionsrättsliga bestämmelser att säkerställa att dessa bestämmelser ges full verkan.(75)
109. Inom ramen för förevarande mål förutsätter detta även att de aktuella bestämmelsernas centrala betydelse för unionens rättsordning, eller deras grundläggande betydelse för fullgörandet av de uppgifter som unionen har anförtrotts, beaktas.(76) Inom ramen för en talan om ogiltigförklaring av en skiljedom ska iakttagandet av denna typ av bestämmelser nämligen vara föremål för en fullständig och effektiv prövning som utförs av den nationella domstolen.(77)
110. För att under dessa omständigheter säkerställa den fulla verkan av artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 anser jag att när alla de bevis som den nationella domstolen förfogar över(78) inom ramen för en talan om ogiltigförklaring av en skiljedom som har väckts på den grunden att denna bestämmelse ska tillämpas tyder på att det finns en skälig risk för att förtecknade personer gynnas av de penningmedel som utbetalats till en icke förtecknad enhet, ankommer det på motparterna, i förevarande fall ministeriet och YOGC, att styrka att denna risk inte föreligger.(79)
111. Den bevisning som den nationella domstolen förfogar utgörs enligt de handlingar som har ingetts till EU-domstolen av att Huthi-rörelsen har gjort gällande att den har kontroll över YOGC, att namnet på en Huthi-minister nämns på detta bolags officiella webbplats, att denna webbplats använder samma domännamn som Huthi-rörelsen (”.ye”) och att Huthi-premiärministern, enligt vad som rapporterats av en jemenitisk pressagentur, ska ha närvarat vid ett möte inom YOGC.
112. Mot bakgrund av den rättspraxis som angetts ovan(80) förefaller det mig som om dessa uppgifter är tillräckliga för att visa att det finns en skälig risk för att förtecknade personer gynnas av penningmedel som utbetalats till en icke förtecknad enhet, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera.
113. Under dessa omständigheter och för att säkerställa effektiviteten hos förbudet mot tillgängliggörande av penningmedel ankommer det på motparterna att till den hänskjutande domstolen lämna in bevis som styrker att denna risk inte existerar i praktiken. De kan härvid bland annat visa att de har inrättat interna förfaranden för att förhindra denna risk, såsom brandväggar (firewalls), eller att YOGC:s webbplats använder domänen ”.com” eller också att denna webbplats har hackats. Dessa båda parter är, som det framgår av punkt 104 ovan, de enda som kan förfoga över denna typ av information.
114. Den hänskjutande domstolen kan vid bedömningen av bevisvärdet av var och en av de uppgifter som den förfogar över dessutom även beakta den omständigheten att den legitima regeringen inte samarbetar med Huthi-rörelsen.(81) Jag anser dock att denna omständighet inte kan vara avgörande. Det är nämligen inte Huthi-rörelsens inflytande över ministeriet, utan dess inflytande över YOGC som kan motivera tillämpning av artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014. Det är således omfattningen av ministeriet inflytande över YOGC som är avgörande, bland annat för att visa att interna förfaranden har införts som garanterar att Huthi-rörelsen inte har tillgång till penningmedlen.
115. Ministeriet gjorde vid förhandlingen gällande att eftersom DNO i december 2023 till det utgav det belopp som skulle betalas enligt skiljedomen och YOGC år 2022 förklarade att det har överlåtit alla sina rättigheter enligt skiljedomen till ministeriet och inte har för avsikt att kräva in de belopp som redan betalats till ministeriet, är risken för ett åsidosättande av förbudet i artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 i förevarande fall obefintlig.
116. Även om den hänskjutande domstolen kan beakta dessa uppgifter mot bakgrund av principen om fri bevisvärdering, kan de enligt min mening inte vara avgörande för att styrka att denna risk inte föreligger. Även om penningmedlen utbetalades till ministeriet, kvarstår dock att skiljedomen meddelades också till fördel för YOGC. Rättigheterna i fråga kan dessutom överlåtas tillbaka, eftersom det rör sig om en juridisk handling som inte har någon verkan mellan parterna.
117. Att vända på bevisbördan så att den åligger motparten, när det väl har fastställts att det föreligger en skälig risk för att förtecknade personer gynnas av penningmedel som har utbetalats till en icke förtecknad enhet, strider enligt ministeriet mot den rättspraxis enligt vilken det inte ankommer på den berörda personen att bevisa motsatsen, det vill säga att det saknas grund för de anförda skälen.(82) Av de skäl som anges nedan instämmer jag inte i denna åsikt.
118. För det första ska det påpekas att denna rättspraxis avser ett beslut om upptagande. Som jag har angett ovan gäller särskilda beviskrav i denna situation.
119. För det andra är det, som det framgår av min bedömning,(83) nödvändigt att vända på bevisbördan för att säkerställa effektiviteten hos det förbud som anges i artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014. Detta förklaras av den omständigheten att det vanligtvis är motparten som enklast förfogar över relevant bevisning som kan styrka att det inte föreligger en skälig risk för att förtecknade personer gynnas av penningmedel som betalats ut till en icke förtecknad enhet. Det gäller således att göra en avvägning mellan de olika intressena genom att inte föreskriva alltför strikta bevisregler, bland annat vad gäller motbevisningen, men inte heller bevisregler med för lågt ställda krav, vilkas tillämpning i praktiken skulle leda till en fullständig omkastning av bevisbördan.(84)
120. Jag föreslår således att den andra frågan besvaras så att artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 ska tolkas på följande sätt.
Inom ramen för en talan om ogiltigförklaring av en skiljedom som har väckts på den grunden att det förbud som anges i denna bestämmelse ska tillämpas, är det inte möjligt att – på grundval av den omständigheten att förtecknade personer utövar ett inflytande inom en icke förtecknad offentlig enhet som konkurrerar med det inflytande som utövas av en icke förtecknad enhet – presumera att dessa personer kontrollerar den offentliga enheten. Om samtliga de bevis som den nationella domstolen förfogar över inom ramen för nämnda talan om ogiltigförklaring tyder på att det finns en skälig risk för att förtecknade personer gynnas av penningmedel som har utbetalats till en icke förtecknad enhet, ska sistnämnda enhet styrka att en sådan risk inte föreligger.
V.      Förslag till avgörande
121. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen besvarar de frågor som ställts av Cour de cassation (Högsta domstolen, Frankrike) på följande sätt:
Artikel 2.2 i rådets förordning (EU) nr 1352/2014 av den 18 december 2014 om restriktiva åtgärder med hänsyn till situationen i Jemen
ska tolkas på följande sätt:
–        Utbetalning av penningmedel genom verkställighet av en skiljedom till en enhet över vilken förtecknade personer utövar ett inflytande som konkurrerar med det inflytande som utövas av en icke förtecknad enhet kan omfattas av denna bestämmelse, om penningmedlen i fråga kan komma att utbetalas till dessa personer eller om dessa personer har befogenhet att förfoga över dem.
–        Förekomsten av en skälig risk för att förtecknade personer gynnas av samtliga eller en del av de penningmedel som genom verkställighet av en skiljedom utbetalats till en icke förtecknad enhet innebär att förbudet i denna bestämmelse ska tillämpas.
–        Inom ramen för en talan om ogiltigförklaring av en skiljedom som har väckts på den grunden att det förbud som anges i denna bestämmelse ska tillämpas, är det inte möjligt att – på grundval av den omständigheten att förtecknade personer utövar ett inflytande inom en icke förtecknad offentlig enhet som konkurrerar med det inflytande som utövas av en icke förtecknad enhet – presumera att dessa personer kontrollerar den offentliga enheten. Om samtliga de bevis som den nationella domstolen förfogar över inom ramen för nämnda talan om ogiltigförklaring tyder på att det finns en skälig risk för att förtecknade personer gynnas av penningmedel som har utbetalats till en icke förtecknad enhet, ska sistnämnda enhet styrka att en sådan risk inte föreligger.
1      Originalspråk: franska.
2      Rådets förordning av den 18 december 2014 om restriktiva åtgärder med hänsyn till situationen i Jemen (EUT L 365, 2014, s. 60).
3      Undertecknad i San Francisco (Förenta staterna) den 26 juni 1945.
4      Som det framgår av förordningens ingress antogs den på grundval av artikel 215 FEUF och rådets beslut 2014/932/GUSP av den 18 december 2014 om restriktiva åtgärder med hänsyn till situationen i Jemen (EUT L 365, 2014, s. 147).
5      Ett förbud med samma lydelse återfinns i majoriteten av unionens förordningar om restriktiva åtgärder. Domstolens tolkning av detta förbud i sin praxis är således i princip relevant för tolkningen av artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014.
6      Se punkt 19 i resolution 2140 (2014).
7      Se bilaga I till beslut 2014/932, i dess lydelse enligt rådets genomförandebeslut (Gusp) 2022/2035 av den 24 oktober 2022 (EUT L 274I, 2022, s. 4), och bilaga I till förordning nr 1352/2014, i dess lydelse enligt rådets genomförandeförordning (EU) 2022/2034 av den 24 oktober 2022 (EUT L 274I, 2022, s. 1).
8      Se artikel 1 i rådets genomförandebeslut (Gusp) 2022/420 av den 14 mars 2022 om genomförande av beslut 2014/932/Gusp om restriktiva åtgärder med hänsyn till situationen i Jemen (EUT L 86, 2022, s. 4) och artikel 1 i rådets genomförandeförordning (EU) 2022/419 av den 14 mars 2022 om genomförande av förordning (EU) nr 1352/2014 om restriktiva åtgärder med hänsyn till situationen i Jemen (EUT L 86, 2022, s. 1).
9      Riktlinjer antagna av rådet den 8 december 2003 (15579/03). De uppdaterades den 4 maj 2018 (5664/18).
10      Lydelsen i punkterna 55b–55e i riktlinjerna överensstämmer i huvudsak med lydelsen i punkterna 64, 68 och 70 i rådets dokument med titeln ”EU:s bästa praxis för effektivt genomförande av restriktiva åtgärder” (nedan kallat dokumentet om bästa praxis) i dess lydelse av den 3 juli 2024 (11623/24).
11      Den hänskjutande domstolen har hänvisat till dom av den 17 maj 2023 (överklagande nr 21‑24.106, FR:CCASS:2023:C100324).
12      Av de handlingar som lämnats in till domstolen och av diskussionerna vid förhandlingen framgår att YOGC för närvarande har sitt huvudkontor i Aden. I sina skriftliga yttranden angav DNO emellertid att YOGC har sitt huvudkontor i Sanaa. Vid förhandlingen preciserade ministeriet att Huthi-rörelsen har skapat ett ”falskt” YOGC som har sitt huvudkontor i Sanaa.
13      Se dokumentet ”Action Document for Supporting Pathways for Economic Recovery in Yemen”, bilaga II till Commission Implementing Decision on the financing of the special measure in favour of Yemen for 2023, s. 6.
14      Dom av den 11 oktober 2007, Möllendorf och Möllendorf-Niehuus (C‑117/06, EU:C:2007:596, punkt 51) (nedan kallad domen i målet Möllendorf).
15      Dom av den 11 november 2021, Bank Sepah (C‑340/20, EU:C:2021:903, punkterna 53 och 54) (nedan kallad domen i målet Bank Sepah).
16      Det ska preciseras att den hänskjutande domstolen inte vill att EU-domstolen ska klargöra huruvida själva verkställigheten av en skiljedom utgör ett ”tillgängliggörande av penningmedel” i den mening som avses i artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 eller vilka konsekvenser som i förekommande fall ska dras av detta. Denna aspekt avses däremot i målet Graudu sabiedrība, C‑701/25, som ännu inte avgjorts av domstolen. Mitt förslag till avgörande i det här målet påverkar således inte den prövning som EU-domstolen har att göra i det målet. De penningmedel som avses i förevarande fall har under alla omständigheter redan överförts till ministeriet (se punkt 27 ovan).
17      Se punkt 23 ovan.
18      Domen i målet Möllendorf, punkterna 50 och 51.
19      Dom av den 21 december 2011, Afrasiabi m.fl. (C‑72/11, EU:C:2011:874, punkt 50) (nedan kallad domen i målet Afrasiabi m.fl.).
20      Bland annat med hänvisning till Förenta nationernas resolution, som utgjorde grund för antagandet av de restriktiva åtgärder som avsågs i det målet.
21      Domen i målet Afrasiabi m.fl., punkt 51.
22      Domen i målet Afrasiabi m.fl., punkt 52.
23      Domen i målet Afrasiabi m.fl., punkt 53. Det ska preciseras att artikel 7.3 i rådets förordning (EG) nr 423/2007 av den 19 april 2007 om restriktiva åtgärder mot Iran (EUT L 103, 2007, s. 1), som det hänvisas till i domen i målet Afrasiabi m.fl., förbjuder att penningmedel ”utnyttjas till gagn för” de förtecknade personerna. I artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 hänvisas till att penningmedel ”[görs] tillgängliga till förmån för” de förtecknade personerna.
24      Se punkterna 21 och 22 ovan.
25      Se, analogt, domen i målet Bank Sepah, punkt 56. Se även dom av den 12 mars 2026, EM System (C-84/24, EU:C:2026:181, punkt 79), där domstolen har preciserat att det – för att uppnå det mål som eftersträvas med de i förordning nr 765/2006 föreskrivna restriktiva åtgärderna – är nödvändigt att dessa åtgärder vidtas gentemot ett så stort antal personer, grupper eller enheter som möjligt för att förhindra att åtgärderna kringgås.
26      Se, för ett liknande resonemang, domen i målet Bank Sepah, punkt 54 och där angiven rättspraxis.
27      Se, analogt, domen i målet Bank Sepah, punkt 55 och där angiven rättspraxis.
28      Dom av den 17 januari 2019, SH (C‑168/17, EU:C:2019:36, punkt 62) (nedan kallad domen i målet SH).
29      Dom av den 29 juni 2010, E och F (C‑550/09, EU:C:2010:382, punkt 68).
30      Se dom av den 29 juni 2010, E och F (C‑550/09, EU:C:2010:382, punkt 63).
31      Se dom av den 18 september 2024, Kozitsyn/rådet (T‑607/22 och T‑731/22, EU:T:2024:635, punkt 65). Vad gäller den icke-bindande verkan av kommissionens dokument avseende dess riktlinjer, med titeln ”Frequently asked questions on the implementation of Council Regulation No 833/2014 and Council Regulation No 269/2014”, vilket uppdaterades den 23 januari 2026, se förslag till avgörande av generaladvokaten Medina i målet Jemerak (C‑109/23, EU:C:2024:307, punkt 69).
32      Se även, för ett liknande resonemang, dokumentet ”Frequently asked questions on the implementation of Council Regulation No 833/2014 and Council Regulation No 269/2014”, s. 29.
33      Se domen i målet SH, punkt 62.
34      Dom av den 5 maj 2015 (T‑433/13, EU:T:2015:255).
35      Dom av den 5 maj 2015, Petropars Iran m.fl./rådet (T‑433/13, EU:T:2015:255, punkt 80).
36      Punkt 62 i den domen.
37      Se, analogt genereladvokat Andrea Biondis förslag till avgörande i målet Reibel (C-802/24, EU:C:2026:110, punkt 37).
38      Se, för ett liknande resonemang, domen i målet Möllendorf, punkt 62. Se även dokumentet om bästa praxis, punkt 33.
39      Se, för ett liknande resonemang, förslag till avgörande av generaladvokaten Bot i målet Afrasiabi m.fl. (C‑72/11, EU:C:2011:737, punkt 92).
40      Se, för ett liknande resonemang, domen i målet Afrasiabi m.fl., punkterna 55 och 56.
41      Se dokumentet om bästa praxis, punkt 68.
42      Se skäl 3 i förordning nr 1352/2014.
43      Se dom av den 28 mars 2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, punkterna 55, 88, och 89), och dom av den 10 september 2024, Neves 77 Solutions (C‑351/22, EU:C:2024:723, punkt 45).
44      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 1 augusti 2025, Timchenko/rådet (C‑702/23 P, EU:C:2025:605, punkt 38 och där angiven rättspraxis).
45      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 1 augusti 2025, Timchenko/rådet (C‑702/23 P, EU:C:2025:605, punkt 39 och där angiven rättspraxis).
46      Se punkt 66 ovan.
47      Se dom av den 18 juli 2013, kommissionen m.fl./Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P och C‑595/10 P, EU:C:2013:518, punkt 132 och där angiven rättspraxis).
48      Se dom av den 12 mars 2026, EM System (C-84/24, EU:C:2026:181, punkt 102).
49      Se dom av den 6 mars 2018, Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158, punkt 55), och dom av den 1 augusti 2025, Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punkterna 78 och 79) (nedan kallad domen i målet Royal Football Club Seraing).
50      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 1 juni 1999, Eco Swiss (C‑126/97, EU:C:1999:269, punkt 35), dom av den 26 oktober 2006, Mostaza Claro (C‑168/05, EU:C:2006:675, punkt 34), och domen i målet Royal Football Club Seraing (punkt 84).
51      Se kommissionens yttrande om artikel 2.2 i rådets förordning (EU) nr 269/2014, C(2021) 4223 final, s. 4.
52      Se, analogt, dom av den 4 juni 2009, T-Mobile Netherlands m.fl. (C‑8/08, EU:C:2009:343, punkterna 46, 52 och 53).
53      Se, analogt, dom av den 4 juni 2009, T-Mobile Netherlands m.fl. (C‑8/08, EU:C:2009:343, punkterna 51–53), och dom av den 21 januari 2016, Eturas m.fl. (C‑74/14, EU:C:2016:42, punkt 33).
54      Se punkterna 41–43 ovan.
55      Se dom av den 15 december 2022, Instrubel m.fl. (C‑753/21 och C‑754/21, EU:C:2022:987, punkt 50 och där angiven rättspraxis).
56      Se dom av den 3 september 2008, Kadi och Al Barakaat International Foundation/rådet och kommissionen (C‑402/05 P och C‑415/05 P, EU:C:2008:461, punkt 361 och där angiven rättspraxis), och dom av den 1 augusti 2025, Timchenko/rådet (C‑703/23 P, EU:C:2025:608, punkt 62).
57      Se, för ett liknande resonemang, förslag till avgörande av generaladvokaten Mengozzi i målet SH (C‑168/17, EU:C:2018:798, punkt 53).
58      Domen i målet SH, punkt 62.
59      Dom av den 29 juni 2010, E och F (C‑550/09, EU:C:2010:382, punkt 77).
60      Se dom av den 13 mars 2012, Melli Bank/rådet (C‑380/09 P, EU:C:2012:137, punkt 58), dom av den 22 september 2016, NIOC m.fl./rådet (C‑595/15 P, EU:C:2016:721, punkt 89), och dom av den 31 januari 2019, Islamic Republic of Iran Shipping Lines m.fl./rådet (C‑225/17 P, EU:C:2019:82, punkt 110).
61      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 december 2021, Bank Melli Iran (C‑124/20, EU:C:2021:10351035, punkterna 65–67), (nedan kallad domen Bank Melli Iran) och förslag till avgörande av generaladvokaten Hogan i det målet (EU:C:2021:386, punkt 95). Se även, för ett liknande resonemang, dom av den 21 juni 2017, W m.fl. (C‑621/15, EU:C:2017:484, punkterna 28–32).
62      Se domen Bank Melli Iran, punkt 67.
63      Se, analogt, dom av den 21 juni 2017, W m.fl. (C‑621/15, EU:C:2017:484, punkterna 34 och 35).
64      Se dom av den 10 september 2019, HTTS/rådet (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, punkt 70).
65      Se dom av den 10 september 2019, HTTS/rådet (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, punkt 71).
66      Se punkt 47 ovan.
67      Se, bland annat, artikel 1 led 6 i rådets förordning (EG) nr 2580/2001 av den 27 december 2001 om särskilda restriktiva åtgärder mot vissa personer och enheter i syfte att bekämpa terrorism (EGT L 344, 2001, s. 70) och artikel 1 j i rådets förordning (EU) nr 269/2014 av den 17 mars 2014 om restriktiva åtgärder med avseende på åtgärder som undergräver eller hotar Ukrainas territoriella integritet, suveränitet och oberoende (EUT L 78, 2014, s. 6). Vad beträffar sistnämnda förordning se även skäl 6 i rådets förordning (EU) 2025/2037 av den 23 oktober 2025 om ändring av förordning (EU) nr 269/2014 om restriktiva åtgärder med avseende på åtgärder som undergräver eller hotar Ukrainas territoriella integritet, suveränitet och oberoende (EUT L, 2025/2037).
68      Se riktlinjerna om restriktiva åtgärder, punkt 55b in fine.
69      Se, e contrario, punkt 55d i riktlinjerna om restriktiva åtgärder. Se även dom av den 12 mars 2026, EM System (C 84/24, EU:C:2026:181, punkt 88).
70      Se punkt 14 ovan.
71      Se, analogt, domen Bank Melli Iran, punkt 64).
72      Se, analogt, domen Bank Melli Iran, punkt 65).
73      Dom av den 21 april 2015, Anbouba/rådet (C‑605/13 P, EU:C:2015:248, punkt 46). Se även dom av den 1 oktober 2020, Drex Technologies/rådet (C‑348/19 P, EU:C:2020:782, punkt 89).
74      Dom av den 6 november 2024, Karić/rådet (T‑520/22, EU:T:2024:774, punkt 82 och där angiven rättspraxis).
75      Dom av den 17 september 2002, Muñoz och Superior Fruiticola (C‑253/00, EU:C:2002:497, punkt 28 och där angiven rättspraxis). Se även, vad särskilt gäller förordningar om restriktiva åtgärder, förslag till avgörande av generaladvokaten Norkus i målet Čiekuri-Shishki (C‑480/24, EU:C:2025:672, punkt 41).
76      Det ska påpekas att ingen av tolkningsfrågorna i förevarande fall avser huruvida de restriktiva åtgärder som antagits av unionen ingår i grunderna för dess rättsordning. Denna fråga är däremot föremål för målet Reibel, C‑802/24, och målet Graudu sabiedrība, C‑701/25, vilka ännu inte avgjorts av domstolen. Jag begränsar mig därför till att påpeka att betydelsen av de mål som eftersträvas med de restriktiva åtgärder som har antagits av unionen inte förefaller att kunna förnekas (se, analogt, domen i målet Royal Football Club Seraing,
punkterna 87–89). Se även generaladvokat Andrea Biondis förslag till avgörande i Reibel, C 802/24, EU:C:2026:110, punkt 63).
Samtliga de som yttrat sig i förevarande mål anser det vara ett faktum att artikel 2.2 i förordning nr 1352/2014 ingår i grunderna för unionens rättsordning. Denna bestämmelse ingår dessutom i den franska internationella rättsordningen. Se, vad gäller förhållandet mellan unionens rättsordning och medlemsstaternas rättsordningar, dom av den 4 oktober 2024, Real Madrid Club de Fútbol (C‑633/22, EU:C:2024:843, punkt 39).
77      Se, för ett liknande resonemang, domen i målet Royal Football Club Seraing (punkterna 82 och 85–87). Se även generaladvokat Andrea Biondis förslag till avgörande i Reibel, C 802/24, EU:C:2026:110, punkt 58.
78      Frågan om huruvida den nationella domstolen är skyldig att på eget initiativ kontrollera huruvida någon av parterna i målet är en person som omfattas av restriktiva åtgärder är aktuell i målet Čiekuri-Shishki (C‑480/24), som ännu inte avgjorts av domstolen. I sitt förslag till avgörande i det målet har generaladvokaten Norkus föreslagit att denna fråga ska besvaras så att ”när indicier föreligger måste den domstol som har att avgöra målet på eget initiativ kontrollera huruvida någon av parterna i målet finns med bland de personer som anges i artikel 2 eller artikel 11.1 a eller b i förordning nr 269/2014 och måste för detta ändamål använda sig av alla de utredande befogenheter som den har. För att kunna vidta denna prövning måste den särskilt inhämta nödvändiga uppgifter från behöriga specialiserade myndigheter.” (förslag till avgörande av generaladvokaten Norkus i målet Čiekuri-Shishki (C‑480/24, EU:C:2025:672, punkt 60).
79      Se, analogt, domen Bank Melli Iran, punkt 67. Se även, analogt, dom av den 27 oktober 1993, Enderby (C‑127/92, EU:C:1993:859, punkterna 14 och 18), och dom av den 31 maj 1995, Royal Copenhagen (C‑400/93, EU:C:1995:155, punkterna 24 och 26).
80      Se punkterna 105 och 106 ovan.
81      Se, för ett liknande resonemang, förslag till avgörande av generaladvokaten Bot i målet Afrasiabi m.fl. (C‑72/11, EU:C:2011:737, punkt 58).
82      Dom av den 18 juli 2013, kommissionen m.fl./Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P och C‑595/10 P, EU:C:2013:518, punkt 121).
83      Se punkt 104 ovan.
84      Se, analogt, dom av den 15 oktober 2015, Nike European Operations Netherlands (C‑310/14, EU:C:2015:690, punkt 29).