62019CJ0503
DOMSTOLENS DOM (fjärde avdelningen)
den 3 september 2020 (
*1
)
”Begäran om förhandsavgörande – Varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning – Direktiv 2003/109/EG – Artikel 6.1 – Omständigheter som ska beaktas – Nationell lagstiftning – Nämnda omständigheter har inte beaktats – Ställning som varaktigt bosatt tredjelandsmedborgare har vägrats på grund av att den berörda personen förekommer i belastningsregistret”
I de förenade målen C‑503/19 och C‑592/19,
angående två beslut att begära förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, från Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 17 de Barcelona (Regionala förvaltningsrätten nr 17 för Barcelona, Spanien) (C‑503/19) och Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 5 de Barcelona (Regionala förvaltningsrätten nr 5 för Barcelona, Spanien) (C‑592/19), genom beslut av den 7 juni 2019 och den 15 juli 2019, som inkom till domstolen den 2 juli respektive den 2 augusti 2019, i förfarandena
UQ (C‑503/19),
SI (C‑592/19)
mot
Subdelegación del Gobierno en Barcelona,
meddelar
DOMSTOLEN (fjärde avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden M. Vilaras (referent) samt domarna S. Rodin, D. Šváby, K. Jürimäe och N. Piçarra,
generaladvokat: J. Richard de la Tour,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
efter det skriftliga förfarandet,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
–
Spaniens regering, genom L. Aguilera Ruiz, i egenskap av ombud,
–
Europeiska kommissionen, genom S. Pardo Quintillán och C. Cattabriga, båda i egenskap av ombud,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande,
följande
Dom
1
Respektive begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 6.1 i rådets direktiv 2003/109/EG av den 25 november 2003 om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning (EUT L 16, 2004, s. 44).
2
Respektive begäran har framställts i två mål mellan, å ena sidan, UQ (mål C‑503/19) och SI (mål C‑592/19) och, å andra sidan, Subdelegación del Gobierno en Barcelona (regeringens representationsorgan i Barcelona, Spanien), gällande avslag på ovannämnda personers ansökningar om att beviljas ställning som varaktigt bosatta.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
3
Direktiv 2003/109 innehåller ett kapitel II med rubriken ”Ställning som varaktigt bosatt i en medlemsstat”. Kapitlet innefattar artiklarna 4–13 i detta direktiv. I artikel 4.1 i nämnda direktiv anges följande:
”En medlemsstat skall bevilja ställning som varaktigt bosatt till tredjelandsmedborgare som varit lagligen och oavbrutet bosatta inom dess territorium i fem år omedelbart före inlämnandet av den relevanta ansökningen.”
4
I artikel 5 i samma direktiv föreskrivs följande:
”1.   Medlemsstaterna skall kräva att tredjelandsmedborgarna styrker att de för egen räkning och för de familjemedlemmar gentemot vilka de har försörjningsansvar förfogar över följande:
a)
Stabila och regelbundna försörjningsmedel som är tillräckliga för att de skall kunna försörja sig själva och sina familjemedlemmar utan hjälp från systemet för socialt bistånd i den berörda medlemsstaten. Medlemsstaterna skall bedöma dessa försörjningsmedel med hänsyn till vilken typ av medel det rör sig om och inkomsternas regelbundenhet, och får beakta nivån för minimilöner och -pensioner, innan ansökan om ställning som varaktigt bosatt lämnades in.
b)
En sjukförsäkring avseende alla risker som de egna medborgarna i den berörda medlemsstaten normalt omfattas av.
2.   Medlemsstaterna får kräva att tredjelandsmedborgare följer villkoren för integrering i enlighet med nationell lagstiftning.”
5
I artikel 6.1 i direktiv 2003/109 anges följande:
”Medlemsstaterna får vägra att bevilja ställning som varaktigt bosatt av skäl som rör allmän ordning eller säkerhet.
När medlemsstaten fattar beslutet i fråga skall den beakta allvaret i eller typen av brott mot allmän ordning eller säkerhet, eller den fara som den berörda personen utgör, och samtidigt ta vederbörlig hänsyn till bosättningstiden och befintliga band med bosättningslandet.”
6
I artikel 7.3 i direktivet stadgas att om villkoren i artiklarna 4 och 5 är uppfyllda och om personen inte utgör ett hot i den mening som avses i artikel 6, ska den berörda medlemsstaten bevilja tredjelandsmedborgaren i fråga ställning som varaktigt bosatt.
7
I artikel 12.1 och 12.3 i samma direktiv föreskrivs följande:
”1.   Medlemsstaterna får fatta beslut om utvisning av en varaktigt bosatt tredjelandsmedborgare endast om han/hon utgör ett reellt och tillräckligt allvarligt hot mot allmän ordning eller säkerhet.
…
3.   Innan beslut om utvisning av en varaktigt bosatt fattas skall medlemsstaterna beakta
a)
hur länge bosättningen i medlemsstaten har varat,
b)
den berörda personens ålder,
c)
följderna för vederbörande och dennes familjemedlemmar,
d)
banden med bosättningslandet eller avsaknaden av band med ursprungslandet.”
8
Kapitel III i direktiv 2003/109 har rubriken ”Bosättning i andra medlemsstater”. Enligt artikel 14.1 i direktivet – som ingår i nämnda kapitel – ska en varaktigt bosatt ha rätt att bosätta sig i andra medlemsstater än den som beviljade ställning som varaktigt bosatt under längre tid än tre månader förutsatt att villkoren i detta kapitel är uppfyllda.
9
Artikel 17.1 i nämnda direktiv ingår också i detta kapitel och lyder som följer:
”Medlemsstaterna får vägra ansökningar om uppehållstillstånd från varaktigt bosatta eller deras familjemedlemmar om personen utgör ett hot mot allmän ordning eller säkerhet.
När beslutet fattas skall medlemsstaten beakta hur grovt brottet är eller vilken typ av brott mot allmän ordning och allmän säkerhet som har begåtts av den varaktigt bosatta personen, eller personens familjemedlem eller familjemedlemmar, eller den fara som personen utgör.”
Spansk rätt
Lag 4/2000
10
Ley Orgánica 4/2000 sobre derechos y libertades de los extranjeros en España y su integración social (lag 4/2000 om utlänningars fri- och rättigheter i Spanien och deras integration i samhället), av den 11 januari 2000 (BOE nr 10 av den 12 januari 2000, s. 1139), i den lydelse som är tillämplig på omständigheterna i målen (nedan kallad lag 4/2000), innehåller en artikel 31 med rubriken ”Tillfällig vistelse”. Artikel 31.7 i denna lag har följande lydelse:
”Inför förnyandet av ett tidsbegränsat uppehållstillstånd ska följande granskas:
a) Anmärkningar i belastningsregistret, varvid hänsyn ska tas till förekomsten av straffeftergift, villkorlig straffeftergift eller villkorligt fängelsestraff.
…
Vid förnyandet ska de ansträngningar som utlänningen gjort för att integreras i samhället och som talar för ett sådant förnyande särskilt beaktas. Dylika ansträngningar ska styrkas genom en rapport från den berörda autonoma regionen innehållande ett positivt utlåtande …”
11
Artikel 32 i lag nr 4/2000 reglerar varaktig bosättning. Bestämmelsen lyder som följer:
”1.   Varaktig bosättning ger rätt att bosätta sig och arbeta i Spanien på obestämd tid, på samma villkor som för spanska medborgare.
2.   Personer som vistats tillfälligt i Spanien under minst fem år utan avbrott och som uppfyller lagstadgade villkor har rätt till varaktig bosättning. Vid bedömningen av rätt till varaktig bosättning ska tidigare och oavbrutna bosättningsperioder i andra medlemsstater i egenskap av innehavare av det europeiska blå kortet beaktas. Bosättningen anses oavbruten även om utlänningen tillfälligt lämnat landet för semester eller andra skäl som anges i lag.
3.   Varaktigt bosatta utlänningar i en annan medlemsstat i Europeiska unionen får ansöka, och beviljas, uppehållstillstånd för varaktigt bosatta i Spanien för egen räkning vid utövande av förvärvsarbete eller verksamhet som egenföretagare eller av andra skäl, på de villkor som föreskrivs i lag. För det fall varaktigt bosatta utlänningar i en annan medlemsstat i Europeiska unionen önskar behålla sin ställning som varaktigt bosatt, vilken förvärvats i den förstnämnda medlemsstaten, får de ansöka om och beviljas ett tillfälligt uppehållstillstånd i Spanien.
…”
Lag 4/2000
12
Artikel 148 i lag 4/2000, stadfäst genom Real Decreto 557/2011 por el que se aprueba el Reglamento de la Ley Orgánica 4/2000, tras su reforma por Ley Orgánica 2/2009 (kungligt dekret 557/2011 om godkännande av regleringen i lag 4/2000, efter ändring genom lag 2/2009), av den 20 april 2011 (BOE nr 103, av den 30 april 2011, s. 43821), har följande lydelse:
”1.   Utlänningar som varit lagligen och oavbrutet bosatta i Spanien under fem år har rätt att beviljas ett uppehållstillstånd för varaktigt bosatta.
Även utlänningar som kan visa att de varit oavbrutet bosatta i Europeiska unionen under denna period, i egenskap av innehavare av det europeiska blå kortet, har rätt att beviljas ett sådant tillstånd om de varit bosatta i Spanien under två år omedelbart före inlämnandet av ansökningen.
…”
13
Artikel 149 i lag 4/2000 reglerar förfarandet för att erhålla ett uppehållstillstånd för varaktigt bosatta. I artikel 149.2 f i denna lag föreskrivs att till ansökan om ett sådant tillstånd ska i förekommande fall bifogas ett utdrag ur belastningsregistret eller en liknande handling utfärdad av myndigheterna i ursprungslandet eller i det eller de land/länder där utlänningen varit bosatt de senaste fem åren. Av handlingen får inte framgå att den berörda personen dömts till straff för brott som finns med i den spanska rättsordningen.
Målen vid de nationella domstolarna och tolkningsfrågorna
Mål C‑503/19
14
UQ är tredjelandsmedborgare och innehar ett tillfälligt uppehållstillstånd i Spanien.
15
Den 10 november 2014 dömdes UQ till 40 dagars samhällstjänst samtidigt som hans körkort drogs in under 8 månader och 2 dagar, sedan han i onyktert tillstånd framfört ett fordon den 2 november 2014.
16
Den 2 februari 2018 ansökte UQ, som vid denna tidpunkt redan var lagligen bosatt i Spanien sedan minst fem år med stöd av sitt uppehållstillstånd, hos Oficina de Extranjeros de Barcelona (utlänningsmyndigheten i Barcelona) om att beviljas ställning som varaktigt bosatt enligt artikel 32 i lag 4/2000.
17
Genom beslut av den 27 mars 2018 avslog utlänningsmyndigheten i Barcelona ansökan med motiveringen att UQ var dömd för de brott som anges i punkt 15 ovan. UQ begärde omprövning av detta beslut. Myndigheten meddelade genom beslut av den 6 juli 2018 att begäran inte föranledde någon ändring.
18
UQ överklagade då beslutet av den 6 juli 2018 till den hänskjutande domstolen i mål C‑503/19.
19
Den nämnda hänskjutande domstolen har påpekat att praxis från olika spanska domstolar är oklar och motstridig, när det gäller huruvida enbart det faktum att den berörda personen förekommer i belastningsregistret är tillräckligt för att neka ställning som varaktigt bosatt eller om det tvärtom krävs en bedömning av de faktiska omständigheterna i varje enskilt fall för att avgöra om den aktuella personen utgör ett reellt, aktuellt och tillräckligt allvarligt hot mot ett grundläggande samhällsintresse.
20
Enligt den hänskjutande domstolen i mål C‑503/19 har emellertid Tribunal Supremo (Högsta domstolen, Spanien), i en dom av den 5 juli 2018, klargjort underrätternas otydliga praxis. I den nämnda domen grundade sig Tribunal Supremo (Högsta domstolen) bland annat på artikel 149.2 f i lag 4/2000 för att slå fast att redan det faktum att den berörda personen förekommer i belastningsregistret utgör hinder för att bevilja vederbörande ställning som varaktigt bosatt. Tribunal Supremo (Högsta domstolen) har för övrigt slagit fast att denna tolkning inte stred mot vare sig innehållet i eller syftet med bestämmelserna i direktiv 2003/109.
21
Den hänskjutande domstolen i mål C‑503/19 är för det första osäker på om Tribunal Supremos (Högsta domstolen) inställning i den dom som nämns i föregående punkt är förenlig med direktiv 2003/109.
22
Samma domstol hyser för det andra tvivel om den spanska lagstiftningen är förenlig med detta direktiv, såvitt gäller möjligheten att vägra att bevilja en tredjelandsmedborgare ställning som varaktigt bosatt av skäl som rör allmän ordning eller säkerhet i enlighet med artikel 6.1 i nämnda direktiv. Bestämmelsen föreskriver en möjlighet men inte en skyldighet för en medlemsstat att vägra ställning som varaktigt bosatt av nämnda skäl. För att vara förenlig med direktiv 2003/109 ska en medlemsstats lagstiftning – enligt den hänskjutande domstolen i mål C‑503/19 – vara överskådlig och begriplig. Konungariket Spanien har emellertid inte använt sig av denna möjlighet. Artikel 149.2 f i lag 4/2000 kan inte tolkas så, att det föreskriver ett sådant skäl för avslag.
23
Den hänskjutande domstolen i mål C‑503/19 har för det tredje påpekat att Tribunal Supremos (Högsta domstolen) synsätt i den dom som nämns i punkt 20 ovan innebär att det är lättare för en tredjelandsmedborgare att få sitt tillfälliga uppehållstillstånd i Spanien förlängt än att beviljas ställning som varaktigt bosatt. Att det finns anmärkningar om vederbörande i belastningsregistret utgör inte ett absolut hinder för att förnya ett tillfälligt uppehållstillstånd. I artikel 31.7 a i lag 4/2000 föreskrivs nämligen endast att en sådan omständighet ”ska…granskas” vid förnyandet. Nämnda domstol är osäker på om en sådan situation är förenlig med unionsrätten, eftersom en tredjelandsmedborgare som förekommer i belastningsregistret avskräcks från att ansöka om ställning som varaktigt bosatt och i stället kommer att förbli tillfälligt bosatt i det oändliga.
24
Mot denna bakgrund beslutade Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 17 de Barcelona (Regionala förvaltningsrätten nr 17 för Barcelona, Spanien), som är hänskjutande domstol i mål C‑503/19, att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till EU-domstolen.
”1)
Utgör artiklarna 6.1 och 17 i direktiv 2003/109 hinder för en nationell domstols tolkning som innebär att det faktum att en person förekommer i belastningsregistret, oavsett vilken typ av brott det gäller, är tillräckligt för att neka vederbörande ställning som varaktigt bosatt?
2)
Ska den nationella domstolen beakta andra faktorer utöver det faktum att den aktuella personen förekommer i belastningsregistret, såsom straffets allvar och längd, den fara som den berörda personen utgör för samhället, hur länge vederbörande tidigare uppehållit sig lagligen i landet och de band vederbörande har till landet, och därmed göra en samlad bedömning av samtliga omständigheter?
3)
Ska artikel 6.1 i [direktiv 2003/109] tolkas så, att den utgör hinder för en nationell bestämmelse som gör det möjligt att vägra ställning som varaktigt bosatt enligt artikel 4 av skäl som rör allmän ordning eller säkerhet utan att det har fastställts att de bedömningskriterier som anges i artikel 6.1 och artikel 17 i [direktiv 2003/19] är uppfyllda?
4)
Ska artiklarna 6.1 och 17 i [direktiv 2003/109] tolkas så, att den nationella domstolen – i enlighet med EU-domstolens doktrin om direktivens vertikala direkta effekt – är behörig att tillämpa bestämmelserna i artiklarna 6.1 och 17 direkt för att bedöma rättsverkningarna av att den berörda personen förekommer i belastningsregistret och detta i ljuset av brottets allvarlighetsgrad och straffets längd samt den fara som den sökande utgör för samhället?
5)
Ska unionsrätten, och i synnerhet bestämmelserna om beviljande av ställning som varaktigt bosatt liksom principerna om tydlighet, transparens och begriplighet, tolkas så, att de utgör hinder för spanska domstolars tolkning av artiklarna 147, 148 och 149 i lag 4/2000 och artikel 32 i lag 4/2000 enligt vilken ställning som varaktigt bosatt får vägras av skäl som rör allmän ordning eller säkerhet, även om det i dessa bestämmelser inte på ett tydligt och transparent sätt fastställts vad som utgör grund för att vägra sådan ställning?
6)
Är en nationell bestämmelse tillsammans med den tolkning som domstolarna gör av densamma, som innebär att det blir svårare att beviljas ställning som varaktigt bosatt och lättare att beviljas ställning som tillfälligt bosatt, förenliga med principen om ändamålsenlig verkan för direktiv 2003/109, och i synnerhet med dess artikel 6.1?”
Mål C‑592/19
25
SI är tredjelandsmedborgare och innehar ett tillfälligt uppehållstillstånd i Spanien. Han arbetar med stöd av ett avtal om tillsvidareanställning och är ansluten till systemet för social trygghet.
26
Juzgado de lo Penal no 18 de Barcelona (Regionala brottmålsdomstolen nr 18 för Barcelona, Spanien) dömde genom en dom av den 17 oktober 2016 SI för urkundsförfalskning samt brukande av falsk urkund till 11 månaders fängelse. Fängelsestraffet var villkorligt med en prövotid på 2 år från den 17 oktober 2016 och gällde gärningar begångna den 30 november 2011.
27
SI ansökte om att beviljas ställning som varaktigt bosatt hos regeringens representationsorgan i Barcelona. Ansökan avslogs av nämnda organ genom beslut av den 30 oktober 2017 med hänvisning särskilt till att SI förekom i belastningsregistret. SI begärde omprövning av beslutet men ovannämnda organ fann i beslut av den 13 mars 2018 inte anledning att vidta någon ändring.
28
SI överklagade då beslutet av den 13 mars 2018 till den hänskjutande domstolen i mål C‑592/19.
29
Nämnda domstol har i allt väsentligt upprepat de upplysningar som lämnats av den hänskjutande domstolen i mål C‑503/19 vilka sammanfattats i punkterna 19 och 20 ovan. Samma domstol har påpekat att om den ska tillämpa den spanska lagstiftningen såsom den tolkats i den dom av Tribunal Supremo (Högsta domstolen) som nämns i punkt 20 ovan, kan den inte göra någon bedömning av SI:s personliga situation och integration i Spanien, av verkställigheten av det straff som SI dömts till av Juzgado de lo Penal no 18 de Barcelona (Regionala brottmålsdomstolen nr 18 för Barcelona) och som nämns i punkt 26 ovan, av det begångna brottet eller av några andra omständigheter, eftersom SI fortfarande förekommer i belastningsregistret. Nämnda domstol är emellertid osäker på om ett sådant tillvägagångssätt är förenligt med unionsrätten och i synnerhet med direktiv 2003/109.
30
Mot denna bakgrund beslutade även Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 5 de Barcelona (Regionala förvaltningsrätten nr 5 för Barcelona, Spanien), som är hänskjutande domstol i mål C‑592/19, att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till EU-domstolen:
”Ska artiklarna 4 och 6.1 i direktiv [2003/109] tolkas så, att det faktum att en person förekommer i belastningsregistret, oavsett vilken typ av brott det gäller, är tillräckligt för att neka vederbörande ställning som varaktigt bosatt utan att det behöver tas i beaktande hur länge vederbörande uppehållit sig i och de band vederbörande har till bosättningslandet?”
Prövning av tolkningsfrågorna
31
Det ska inledningsvis påpekas att den hänskjutande domstolen i mål C‑503/19 har angett artikel 17 i direktiv 2003/19 i sin första, tredje och fjärde fråga. Detta föranleder EU-domstolen att precisera följande. Den nämnda artikeln, som ingår i kapitel III i direktivet med rubriken ”Bosättning i andra medlemsstater”, avser en situation där en tredjelandsmedborgare erhållit ställning som varaktigt bosatt i en första medlemsstat och sedan önskar bosätta sig i en andra medlemsstat.
32
Artikeln är således inte relevant i en situation såsom de som är aktuella i de nationella målen. Dessa situationer gäller en medlemsstats vägran att bevilja ställning som varaktigt bosatt för en tredjelandsmedborgare som varit lagligen och oavbrutet bosatt på dess territorium under fem år omedelbart före inlämnandet av dennes ansökan.
33
När detta väl klargjorts ska de hänskjutande domstolarna anses ha ställt sina frågor, vilka ska prövas tillsammans, för att få klarhet i huruvida artikel 6.1 i direktiv 2003/109 ska tolkas så, att den utgör hinder för en medlemsstats lagstiftning, såsom den har tolkats av vissa domstolar i denna stat, enligt vilken en tredjelandsmedborgare kan vägras ställning som varaktigt bosatt i denna medlemsstat av den enda anledningen att han eller hon förekommer i belastningsregistret, utan att det görs någon konkret prövning av dennes situation med avseende på bland annat vilken typ av brott nämnde medborgare begått, den fara som han eller hon eventuellt utgör för allmän ordning eller säkerhet, dennes bosättningstid i nämnda medlemsstat och befintliga band med denna stat.
34
Domstolen erinrar för det första om att artikel 6.1 första stycket i direktiv 2003/109 föreskriver en möjlighet och inte en skyldighet för medlemsstaterna att vägra att bevilja ställning som varaktigt bosatt av skäl som rör allmän ordning eller säkerhet.
35
Enligt domstolens fasta praxis måste bestämmelserna i ett direktiv emellertid genomföras med obestridligt bindande verkan, på ett sådant tillräckligt tydligt, precist och klart sätt att kravet på rättssäkerhet uppfylls (dom av den 11 september 2014, kommissionen/Portugal, C‑277/13, EU:C:2014:2208, punkt 43 och där angiven rättspraxis).
36
För att på ett korrekt sätt genomföra artikel 6.1 första stycket i direktiv 2003/109 måste en medlemsstat följaktligen i sin nationella rätt föreskriva en möjlighet att vägra att bevilja en tredjelandsmedborgare ställning som varaktigt bosatt av skäl som rör allmän ordning eller säkerhet på ett sådant tillräckligt tydligt, precist och klart sätt att kravet på rättssäkerhet uppfylls.
37
Det ankommer följaktligen på de hänskjutande domstolarna, vilka är de enda som är behöriga att tolka nationell rätt inom ramen för det förfarande som föreskrivs i artikel 267 FEUF (se, för ett liknande resonemang dom av den 16 juni 2015, Gauweiler m.fl., C‑62/14, EU:C:2015:400, punkt 28, och dom av den 21 november 2018, De Diego Porras, C‑619/17, EU:C:2018:936, punkt 80), att kontrollera att spansk rätt innehåller en bestämmelse med de egenskaper som nämns i föregående punkt.
38
När det gäller frågan huruvida det i en sådan bestämmelse kan föreskrivas att det räcker att den berörda personen förekommer i belastningsregistret för att – av skäl som rör allmän ordning eller säkerhet – vägra att bevilja vederbörande ställning som varaktigt bosatt, framgår det av själva ordalydelsen i artikel 6.1 andra stycket i direktiv 2003/109 att en sådan vägran förutsätter att man beaktar och gör en avvägning mellan ett visst antal omständigheter, nämligen allvaret i eller typen av brott mot allmän ordning eller säkerhet och den fara som den berörda personen utgör, samtidigt som vederbörlig hänsyn tas till bosättningstiden och befintliga band med bosättningslandet.
39
Beaktande av samtliga dessa omständigheter innebär att det görs en bedömning från fall till fall, vilket utesluter att ställning som varaktigt bosatt får vägras den berörde av enbart den anledningen att han eller hon förekommer i belastningsregistret oavsett vilket typ av brott det gäller.
40
En sådan tolkning av artikel 6.1 i direktiv 2003/109 finner stöd i domstolens fasta praxis. Enligt denna praxis kan åtgärder med hänsyn till allmän ordning eller allmän säkerhet endast vidtas om det, efter det att de behöriga nationella myndigheterna gjort en bedömning i det enskilda fallet, framgår att dennes personliga beteende utgör ett reellt och tillräckligt allvarligt hot mot ett grundläggande samhällsintresse (dom av den 2 maj 2018, K. och H. F. (Uppehållsrätt och anklagelser om krigsförbrytelser), C‑331/16 och C‑366/16, EU:C:2018:296, punkt 52 och där angiven rättspraxis).
41
Vad gäller artikel 12.3 i direktiv 2003/109 – vars lydelse påminner om den i artikel 6.1 andra stycket i det direktivet – har det således slagits fast att ett beslut om utvisning inte kan antas gentemot en varaktigt bosatt tredjelandsmedborgare endast av den anledningen att vederbörande har dömts till ett fängelsestraff på mer än ett år (dom av den 7 december 2017, López Pastuzano, C‑636/16, EU:C:2017:949, punkt 28).
42
Av detta följer att de behöriga myndigheterna i en medlemsstat inte med automatik kan anse att en tredjelandsmedborgare ska vägras ställning som varaktigt bosatt av skäl som rör allmän ordning, i den mening som avses i artikel 6.1 i direktiv 2003/109, enbart på grund av att vederbörande har blivit föremål för en fällande dom i ett brottmål (se analogt dom av den 12 december 2019, G. S. och V. G. (Hot mot allmän ordning), C‑381/18 och C‑382/18, EU:C:2019:1072, punkt 65).
43
Mot denna bakgrund ska tolkningsfrågorna besvaras på följande sätt. Artikel 6.1 i direktiv 2003/109 ska tolkas så, att den utgör hinder för en medlemsstats lagstiftning, såsom den har tolkats av en del av domstolarna i denna stat, enligt vilken en tredjelandsmedborgare kan vägras ställning som varaktigt bosatt i denna medlemsstat av den enda anledningen att han eller hon förekommer i belastningsregistret, utan att det görs någon konkret prövning av dennes situation med avseende på bland annat vilken typ av brott nämnde medborgare begått, den fara som han eller hon eventuellt utgör för allmän ordning eller säkerhet, dennes bosättningstid i nämnda medlemsstat och befintliga band med denna stat.
Rättegångskostnader
44
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i de nationella målen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på de hänskjutande domstolarna att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (fjärde avdelningen) följande:
Artikel 6.1 i rådets direktiv 2003/109/EG av den 25 november 2003 om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning ska tolkas så, att den utgör hinder för en medlemsstats lagstiftning, såsom den har tolkats av en del av domstolarna i denna stat, enligt vilken en tredjelandsmedborgare kan vägras ställning som varaktigt bosatt i denna medlemsstat av den enda anledningen att han eller hon förekommer i belastningsregistret, utan att det görs någon konkret prövning av dennes situation med avseende på bland annat vilken typ av brott nämnde medborgare begått, den fara som han eller hon eventuellt utgör för allmän ordning eller säkerhet, dennes bosättningstid i nämnda medlemsstat och befintliga band med denna stat.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: spanska.