62024CJ0048_RES
Predmet C-48/24
VšĮ Vilniaus tarptautinė mokykla protiv
protiv
Valstybinė kalbos inspekcija
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas)
Presuda Suda (prvo vijeće) od 12. veljače 2026.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 49. UFEU-a – Sloboda poslovnog nastana – Područje primjene – Gospodarska djelatnost – Priznavanje stručnih kvalifikacija – Direktiva 2005/36/EZ – Članak 53. – Znanje jezikâ – Nacionalni propis kojim se predviđa zahtjev da nastavnici i članovi upravnog osoblja koji su zaposleni u privatnoj obrazovnoj ustanovi, redovito komuniciraju službenim jezikom s javnošću i upravnim tijelima – Članak 4. stavak 2. UEU-a – Nacionalni identitet države članice – Zaštita i promicanje službenog jezika države članice – Privatna obrazovna ustanova koja provodi međunarodne obrazovne programe – Uvjet nužnosti – Načelo proporcionalnosti – Zahtjev za poznavanje službenog jezika bez mogućnosti iznimaka ili fleksibilnosti”
Slobodno kretanje osoba – Sloboda poslovnog nastana – Odredbe Ugovora – Područje primjene – Privatna obrazovna ustanova sa sjedištem u državi članici – Državljanin druge države članice koji ima udio u kapitalu koji mu omogućuje izvršavanje utjecaja na njegove odluke i određivanje djelatnosti – Uključenost – Pretpostavke – Obrazovni programi koji se stalno i neprekinuto izvode uz naknadu
(čl. 49. UFEU-a)
(t. 30.-35., 42.-44. i t. 1. izreke)
Slobodno kretanje osoba – Sloboda poslovnog nastana – Radnici – Odredbe Ugovora – Ispitivanje nacionalne mjere koja se dovodi u vezu s tim dvjema temeljnim slobodama – Mjerila za određivanje primjenjivih pravila – Mjera koja pretežito utječe na slobodu poslovnog nastana – Isključenje iz područja primjene slobodnog kretanja
(čl. 49. UFEU-a)
(t. 37.-41.)
Slobodno kretanje osoba – Sloboda poslovnog nastana – Ograničenja – Zahtjev za poznavanje službenog jezika države članice – Osoblje privatne obrazovne ustanove koje redovito komunicira s javnošću i upravnim tijelima – Obveza institucije da osigura usklađenost s tim zahtjevom – Dopuštenost – Opravdanost legitimnim ciljem obrane i promicanja službenog jezika države članice – Proporcionalnost – Provjera od strane suda koji je uputio zahtjev
(čl. 49. UFEU-a)
(t. 45.-35., 71.-44. i t. 2. izreke)
Slobodno kretanje osoba – Sloboda poslovnog nastana – Slobodno pružanje usluga – Radnici – Priznavanje stručnih kvalifikacija – Direktiva 2005/36 – Znanje jezikâ – Privatna obrazovna ustanova koja provodi međunarodne obrazovne programe – Nacionalni propis kojim se zahtijeva da nastavnici i osoblje redovito komuniciraju s javnošću i upravnim tijelima službenim jezikom – Obveza institucije da osigura usklađenost s tim zahtjevom – Dopuštenost – Opravdanost legitimnim ciljem obrane i promicanja službenog jezika države članice – Proporcionalnost – Provjera od strane suda koji je uputio zahtjev
(čl. 49. UFEU-a; Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2005/36, čl. 53. st. 1.)
(t. 73.-80., t. 3. izreke)
Kratak prikaz
Odlučujući o zahtjevu za prethodnu odluku koji mu je uputio Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Vrhovni upravni sud Litve), Sud se osobito izjašnjava o usklađenosti s člankom 49. UFEU-a nacionalnog zakonodavstva kojim se međunarodnoj privatnoj školi nalaže obveza provjere ispunjava li njezino osoblje zahtjev poznavanja litavskog jezika.
Vilniaus tarptautinė mokykla (Međunarodna škola u Vilniusu, Litva) (u daljnjem tekstu: VTM), privatna obrazovna ustanova čiji je kapital u većinskom vlasništvu finske i danske državljanke, provodi, na engleskom jeziku, programe osnovnog i dodatnog srednjoškolskog obrazovanja međunarodnog bakalaureata kao i međunarodni program srednjoškolskog obrazovanja.
Valstybinė kalbos inspekcija (Državna inspekcija za jezik, Litva) (u daljnjem tekstu: VKI) provela je u svibnju 2022. inspekciju VTM-a kako bi provjerila ispunjava li VTM zahtjeve predviđene litavskim propisima o službenom jeziku. Zaključila je da 18 zaposlenika u školi, uključujući pet državljana Europske unije, nije položilo ispit kojim se potvrđuje srednja razina poznavanja litavskog jezika ili nije dostavilo potrebne dokumente.
Nakon toga VKI je donio nalog kojim se VTM-u nalaže da osigura da 18 zaposlenika o kojima je riječ, uključujući i nastavnike i upravno osoblje, položi državni ispit o poznavanju službenog jezika prije određenog datuma, pod prijetnjom sankcija.
Budući da je tužba za poništenje koju je VTM podnio protiv tog naloga odbijena, on je podnio žalbu sudu koji je uputio zahtjev, koji je odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu pitanje o usklađenosti nacionalnog propisa s pravom Unije.
Ocjena Suda
Sud najprije podsjeća na to da se, prema ustaljenoj sudskoj praksi, ograničenje slobode poslovnog nastana može dopustiti samo pod uvjetom, kao prvo, da je opravdano važnim razlogom u općem interesu i, kao drugo, da poštuje načelo proporcionalnosti.
Kad je riječ o postojanju važnog razloga u općem interesu, predmetni nacionalni propis namijenjen je zaštiti i promicanju uporabe službenog jezika Republike Litve, što je legitiman cilj kojim se u načelu može opravdati ograničenje temeljnih sloboda predviđenih pravom Unije.
Što se tiče pitanja je li predmetni nacionalni propis prikladan za jamčenje ostvarenja legitimnog cilja zaštite i promicanja litavskog jezika, prekoračuje li ono što je nužno za njegovo postizanje i nije li neproporcionalan u odnosu na taj cilj, u konačnici je na sudu koji je uputio zahtjev, koji je jedini nadležan za ocjenu činjenica u glavnom postupku i za tumačenje nacionalnog propisa, da utvrdi ispunjava li i u kojoj mjeri takav propis te uvjete
Međutim, Sud navodi, kao prvo, da je taj propis prikladan za jamčenje ostvarenja cilja zaštite i promicanja službenog jezika države članice o kojoj je riječ, s obzirom na to da se njime potiče osobe koje podliježu tom jezičnom zahtjevu da koriste navedeni jezik u svojim odnosima s učenicima, roditeljima učenika i širom javnosti kao i, što se konkretno tiče upravnog osoblja, s nacionalnim upravnim tijelima. Osim toga, navedeni se propis ne primjenjuje samo na sve obrazovne ustanove u Litvi nego i na sve zaposlenike tih ustanova čije zaposlenje podrazumijeva, među ostalim, redovnu komunikaciju s drugim osobama i potrebu za ispunjavanjem službenih standardnih obrazaca.
Kao drugo, što se tiče nužnosti dotičnog nacionalnog propisa, Sud podsjeća na to da se mjere ograničavanja temeljne slobode ne mogu opravdati ako se željeni cilj može postići manje ograničavajućim mjerama. Naime, iako države članice raspolažu širokom marginom prosudbe prilikom izbora mjera kojima se mogu ostvariti ciljevi njihove politike za zaštitu službenog jezika, s obzirom na to da je takva politika izraz nacionalnog identiteta u smislu članka 4. stavka 2. UEU-a, ta margina prosudbe ne može opravdati ozbiljno ugrožavanje prava koja pojedinci uživaju prema odredbama Ugovorâ kojima su zajamčene njihove temeljne slobode.
U ovom slučaju Sud smatra da se čini da predmetni jezični zahtjev ispunjava uvjet nužnosti, s obzirom na to da nije utvrđeno da bi manje ograničavajuće mjere mogle jamčiti jednaku razinu učinkovitosti u postizanju cilja zaštite i promicanja službenog jezika.
Međutim, načini dokazivanja koji se zahtijevaju nacionalnim propisom kako bi se dokazalo da je ispunjen zahtjev u pogledu jezika prekoračuju ono što je nužno za postizanje legitimnog cilja koji se želi postići. Naime, obveza nametnuta dotičnim osobama da podnesu potvrdu koju je izdalo litavsko tijelo na temelju jezičnih testova organiziranih na litavskom državnom području isključuje svako uzimanje u obzir razine znanja koja bi se mogla pretpostaviti na temelju potvrde ili diplome stečene u drugoj državi članici, s obzirom na vrstu i trajanje studija za koje potvrđuje da je završeno.
Kao treće, što se tiče proporcionalnosti u užem smislu, Sud smatra da, kad država članica u svrhu cilja zaštite i promicanja svojeg službenog jezika želi nastavnicima i određenim članovima upravnog osoblja privatnih obrazovnih ustanova nametnuti jezični zahtjev, na njoj je da provede uravnoteženo odvagivanje između tog cilja u općem interesu i prava koja proizlaze iz članka 49. UFEU-a. Primjerice, takvo uravnoteženo odvagivanje moglo bi se ostvariti nacionalnim propisom koji predviđa mogućnost postupnog usklađivanja razine vladanja službenim jezikom nakon zapošljavanja, ublažavanjem razine kontrole koja se zahtijeva s obzirom na trajanje zaposlenja ili pak uvođenjem izuzeća od tog jezičnog zahtjeva, koje je opravdano odgovarajućim okolnostima kao kad se nijedan potpuno kvalificirani kandidat ne prijavi za radno mjesto koje se popunjava.
Međutim, u ovom slučaju Sud primjećuje da je predmetni jezični zahtjev, od njihova stupanja na dužnost i neovisno o trajanju njihova ugovora o radu, nametnut svim nastavnicima i članovima upravnog osoblja koji redovito komuniciraju s javnošću i upravnim tijelima, koji su zaposleni u privatnoj obrazovnoj ustanovi, a da pritom nije predviđena iznimka ili fleksibilnost u tom pogledu.
Stoga se čini da predmetni nacionalni propis ne udovoljava načelu proporcionalnosti u užem smislu, u smislu da je neproporcionalan u odnosu na cilj koji se želi postići, što je na sudu koji je uputio zahtjev da ocijeni.