62020CJ0577_RES
Predmet C-577/20
A
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Korkein hallinto-oikeus (Finska))
Presuda Suda (prvo vijeće) od 16. lipnja 2022.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Priznavanje stručnih kvalifikacija – Direktiva 2005/36/EZ – Članak 2. – Područje primjene – Članak 13. stavak 2. – Regulirane profesije – Uvjeti za ostvarivanje prava na pristup nazivu psihoterapeuta u jednoj državi članici na temelju diplome iz psihoterapije koju je izdalo sveučilište sa sjedištem u drugoj državi članici – Članci 45. i 49. UFEU-a – Slobode kretanja i poslovnog nastana – Ocjena istovjetnosti predmetnog osposobljavanja – Članak 4. stavak 3. UEU-a – Načelo lojalne suradnje među državama članicama – Dovođenje u pitanje, od strane države članice domaćina, stupnja znanja i kvalifikacija koji se može pretpostaviti na temelju diplome izdane u drugoj državi – Pretpostavke”
Slobodno kretanje osoba – Sloboda poslovnog nastana – Radnici – Priznavanje stručnih kvalifikacija – Područje primjene Direktive 2005/36 – Regulirane profesije – Nezadovoljivanje uvjeta obavljanja profesije o kojoj je riječ u drugoj državi članici – Zahtjev za priznavanje podnesen u državi članici domaćinu – Isključenost – Ograničenja koja proizlaze iz propisa države članice domaćina o obavljanju određenih djelatnosti – Obveza navedene države članice da ispita sukladnost između diploma i kvalifikacija koje zahtijeva nacionalno pravo i onih koje dobiva podnositelj zahtjeva
(čl. 45. i 49. UFEU-a; Direktiva 2005/36 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 13. st. 2.)
(t. 34., 35., 37., 40.-44. i t. 1. izreke)
Slobodno kretanje osoba – Sloboda poslovnog nastana – Radnici – Priznavanje stručnih kvalifikacija – Pravo obavljanja regulirane profesije u državi članici domaćinu – Nadležno tijelo te države članice koje mora smatrati istinitom diplomu koju je izdalo tijelo druge države članice – Ozbiljne dvojbe tog tijela, koje se temelje na konkretnim dokazima, o stupnju znanja i kvalifikacija za koji se može pretpostaviti da ga je podnositelj zahtjeva stekao – Pravo dotičnog tijela da traži od tijela koje je izdalo ispravu da preispita osnovanost izdavanja te diplome – Dokazi koji se mogu sastojati od informacija koje su dostavile osobe koje nisu organizatori predmetnog osposobljavanja ili tijela druge države članice koja djeluju u okviru svojih nadležnosti – Diskrecijska ovlast tijela koje je izdalo predmetnu diplomu
(čl. 4. st. 3. UEU-a; čl. 45. i 49. UFEU-a)
(t. 46.-52., 54., 55., 57. t. 2. izreke).
Kratak prikaz
Osoba A, finski državljanin, pohađala je osposobljavanje u području psihologije koje je u Finskoj na finskom jeziku organiziralo sveučilište iz Ujedinjene Kraljevine u partnerstvu s jednim finskim društvom, nakon čega joj je u studenome 2017. to sveučilište izdalo diplomu o završenom poslijediplomskom studiju. Ona je tada od Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavisasto (Ured za izdavanje odobrenja i provođenje nadzora u socijalnim i zdravstvenim pitanjima, Finska, u daljnjem tekstu: Valvira) zatražila da joj prizna pravo korištenja profesionalnim nazivom psihoterapeuta, zaštićenog finskim propisima. Ranije te godine Valviru su kontaktirali bivši polaznici tog programa osposobljavanja koji su joj iznijeli moguće nedostatke u njegovu stvarnom sadržaju.
Valvira je 2018. odbila zahtjev osobe A, smatrajući da ne može sa sigurnošću utvrditi ispunjava li taj program osposobljavanja zahtjeve koji se primjenjuju na obrazovanje psihoterapeuta u Finskoj. Helsingin hallinto-oikeus (Upravni sud u Helsinkiju, Finska) odbio je u travnju 2019. tužbu koju je osoba A podnijela protiv te odluke, potvrdivši Valivirino tumačenje.
Osoba A potom je podnijela žalbu u kasacijskom postupku sudu koji je uputio zahtjev, Korkein hallinto-oikeusu (Vrhovni upravni sud, Finska). Taj sud ističe da profesija psihoterapeuta u Ujedinjenoj Kraljevini nije regulirana i da zainteresirana osoba, koja nije obavljala profesiju psihoterapeuta u drugoj državi članici u kojoj profesija nije regulirana, kao što se to zahtijeva člankom 13. stavkom 2. Direktive 2005/36 (
1
), ne može na temelju te direktive zahtijevati pristup toj profesiji u Finskoj. Međutim, pita se treba li situaciju osobe A ispitati i s obzirom na načela slobodnog kretanja radnika (
2
) i slobode poslovnog nastana (
3
) te, u slučaju potvrdnog odgovora, može li se nadležno tijelo države članice domaćina prilikom ispitivanja istovjetnosti znanja i kvalifikacija osloniti na druge informacije, osim onih koje je pružilo sveučilište koje je izdalo predmetnu diplomu.
Sud je odgovorio potvrdno na prvo od tih pitanja, ocjenjujući da zahtjev za pristup reguliranoj profesiji, podvrgnut tim uvjetima, treba ocjenjivati s obzirom na članke 45. ili 49. UFEU-a. Osim toga, sud koji je uputio zahtjev smatra da nadležno tijelo države članice domaćina, kojem je podnesen takav zahtjev, mora smatrati istinitom diplomu koju je izdalo tijelo druge države članice. Samo ako ima ozbiljne dvojbe koje se temelje na određenim konkretnim dokazima, čiji je doseg Sud pojasnio, to tijelo može tražiti od tijela koje je izdalo ispravu da preispita osnovanost izdavanja te diplome i da je, u slučaju potrebe, povuče. Ako je potonje tijelo ne povuče, tijelo države članice domaćina može samo iznimno, u slučaju da okolnosti slučaja pokazuju očito nepostojanje istinitosti predmetne diplome, dovesti u pitanje osnovanost izdavanja navedene diplome.
Ocjena Suda
Kao prvo, Sud pojašnjava da je predmetna situacija obuhvaćena područjem primjene Direktive 2005/36 jer je dokaz o formalnoj osposobljenosti o kojem je riječ izdan u državi članici koja nije država članica domaćin. Međutim, zainteresirana osoba ne ispunjava zahtjev iz članka 13. stavka 2. Direktive 2005/36 da je obavljala profesiju psihoterapeuta u minimalnom trajanju koje ta odredba predviđa, tako da se ne može pozivati ni na jedan sustav prepoznavanja dokaza o osposobljenosti uspostavljen tom direktivom.
Ocjenjujući situaciju osobe A s obzirom na članke 45. i 49. UFEU-a, Sud podsjeća na to da ostvarivanje slobodnog kretanja osoba podrazumijeva da države članice ne mogu uskratiti pogodnosti sloboda zajamčenih tim dvama odredbama svojim državljanima koji su stekli profesionalne kvalifikacije u drugoj državi članici. K tome, tijela države članice, kad odlučuju o zahtjevu za izdavanje odobrenja za obavljanje regulirane profesije, moraju uzeti u obzir sve diplome, potvrde i druge dokaze kao i relevantno iskustvo zainteresirane osobe, uspoređujući, s jedne strane, kompetencije potvrđene tim dokazima i iskustvom i, s druge strane, znanje i kvalifikacije koje zahtijeva nacionalno zakonodavstvo. Budući da je to načelo svojstveno temeljnim slobodama utvrđenima UFEU-om, donošenje direktiva o uzajamnom priznavanju diploma, među koje spada i Direktiva 2005/36, ne smije imati za učinak otežavanje priznavanja diploma, svjedodžbi i drugih dokaza o stručnim kvalifikacijama u situacijama koje njima nisu obuhvaćene. Stoga, u situaciji u kojoj se nije moguće pozvati ni na jedan od sustava prepoznavanja dokaza o osposobljenosti ustanovljenih Direktivom 2005/36, predmetna država članica domaćin mora poštovati svoje obveze u području priznavanja stručnih kvalifikacija s obzirom na članke 45. i 49. UFEU-a.
Kao drugo, Sud navodi da postupak usporednog ispitivanja različitih dokaza o stručnim kvalifikacijama i navedenih iskustava treba tijelima države članice domaćina omogućiti da se objektivno provjere potvrđuje li strana diploma znanja i kvalifikacije svojeg nositelja koje su, ako ne iste, onda barem istovjetne (jednakovrijedne) onima koje potvrđuje nacionalna diploma. Ta se ocjena istovjetnosti strane diplome treba izvršiti isključivo uzimajući u obzir stupanj znanja i kvalifikacija za koji se na temelju te diplome može pretpostaviti da ga ta osoba posjeduje, vodeći računa o prirodi i trajanju studija i praktičnog osposobljavanja te osobe. Budući da ta usporedba pretpostavlja uzajamno povjerenje među državama članicama u izdane dokaze o stručnim kvalifikacijama, tijelo države članice domaćina u načelu je obvezno smatrati istinitom diplomu koju je izdalo tijelo druge države članice. Samo ako ima ozbiljne dvojbe, koje se temelje na konkretnim dokazima, koji čine podudarajući skup indicija, a upućuju na to da diploma na koju se poziva taj podnositelj zahtjeva ne odražava stupanj znanja i kvalifikacija za koji se na temelju te diplome može pretpostaviti da ga je on stekao, smije to tijelo tražiti od tijela koje je izdalo ispravu da preispita osnovanost izdavanja te diplome s obzirom na te elemente, pri čemu potonje tijelo u slučaju potrebe ispravu mora povući. Među tim konkretnim dokazima mogu se nalaziti, među ostalim, informacije koje su dostavile osobe koje nisu organizatori predmetnog osposobljavanja. Kada je tijelo koje je izdalo ispravu preispitalo osnovanost njezina izdavanja s obzirom na navedene elemente, ali je nije povuklo, tada tijelo države članice domaćina samo iznimno smije dovesti u pitanje osnovanost izdavanja navedene diplome, i to ako okolnosti slučaja jasno upućuju na neistinitost odnosne diplome.
(
1
)	Direktiva 2005/36/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. rujna 2005. o priznavanju stručnih kvalifikacija (SL 2005 L 255, str. 22.) (SL, posebno izdanje n hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 125.).
(
2
)	Načelo slobodnog kretanja radnika predviđeno je člankom 45. UFEU-a.
(
3
)	Načelo slobode poslovnog nastana uređeno je člankom 49. UFEU-a.