62018CJ0236_RES
Predmet C-236/18
GRDF SA
protiv
Eni Gas & Power France SA i dr.
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation (Kasacijski sud, Francuska))
Presuda Suda (drugo vijeće) od 19. prosinca 2019.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednička pravila za unutarnje tržište prirodnog plina – Direktiva 2009/73/EZ – Članak 41. stavak 11. – Rješavanje sporova koji se odnose na obveze operatora sustava – Vremenski učinci odluka tijela za rješavanje sporova – Pravna sigurnost – Legitimna očekivanja”
Usklađivanje zakonodavstava – Mjere za usklađivanje – Zajednička pravila za unutarnje tržište prirodnog plina – Direktiva 2009/73 – Područje primjene – Uvjeti pristupa mreži koje je operator distribucijskog sustava nametnuo opskrbljivačima prirodnog plina – Ugovorna odredba kojom se opskrbljivačima nameće snošenje rizika od neplaćanja iznosa koje duguju krajnji kupci na osnovu tarife za distribuciju – Uključenost
(Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2009/73, čl. 32. st. 1., čl. 41. st. 1. t. (a) i (b), st. 10. i st. 11.)
(t. 23.-26.)
Usklađivanje zakonodavstava – Mjere za usklađivanje – Zajednička pravila za unutarnje tržište prirodnog plina – Direktiva 2009/73 – Dužnosti i ovlasti regulatornog tijela – Ugovor o korištenju plin između operatora distribucijskog sustava i opskrbljivača – Ugovorna odredba kojom se opskrbljivačima nameće snošenje rizika od neplaćanja iznosa koje duguju krajnji kupci na osnovu tarife za distribuciju – Obveze operatora distribucijskog sustava – Sustav pristupa mreži na temelju objavljenih tarifa, primijenjenih objektivno i bez diskriminacije korisnika sustava – Regulatorno tijelo koje djeluje u svojstvu tijela za rješavanje sporova – Odluka regulatornog tijela kojom se nalaže da se ugovor uskladi s direktivom za cijelo ugovorno razdoblje – Dopuštenost – Povreda načela pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja – Nepostojanje
(Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2003/55 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 33. st. 1. i Direktiva 2009/73 uvodne izjave 4., 6., 25. i 40., čl. 1., čl. 32., st. 1., čl. 41. st. 1. t. (b), st. 10. i st. 11.)
(t. 29.-52. i izreka)
Kratak prikaz
Sud je odlučio o vremenskom dosegu odluka koje nacionalna regulatorna tijela donose u okviru svoje dužnosti rješavanja sporova na tržištu prirodnog plina
U presudi GRDF (C-236/18) od 19. prosinca 2019. Sud je odlučio o vremenskom dosegu ovlasti donošenja odluka koja je člankom 41. stavkom 11. Direktive 2009/73 o unutarnjem tržištu prirodnog plina (
1
) prenesena na nacionalna regulatorna tijela u okviru njihove dužnosti rješavanja sporova na tržištu prirodnog plina.
Taj predmet proizlazi iz spora između dvaju opskrbljivača prirodnog plina i društva GRDF, operatora distribucijskog sustava prirodnog plina u Francuskoj, a odnosi se na valjanost odredbe iz njihovih ugovora o korištenju distribucijskog sustava prirodnog plina koji su zaključeni 2005. i 2008. godine. U skladu s tom odredbom opskrbljivači su bili dužni, u okviru ugovora koje su zaključili s krajnjim kupcima, naplatiti dospjele iznose po osnovi tarife za usluge distribucije koje je pružilo društvo GRDF te potom te iznose uplatiti tom društvu, čak i kada ih krajnji kupci nisu sami platili. Odlukom regulatornog tijela za rješavanje sporova Energetske regulatorne agencije (u daljnjem tekstu: CRE) je 2004. godine utvrđena neusklađenost ugovora i direktive, računajući od dana njihova zaključenja. Budući da je ta odluka potvrđena u žalbenom postupku, društvo GRDF pokrenulo je postupak pred Courom de cassation (Kasacijski sud, Francuska) koji je odlučio Sudu uputiti zahtjev za prethodnu odluku kako bi se, u biti, utvrdilo protivi li se Direktivi 2009/73 to da odluka regulatornog tijela ima učinke i prije nastanka spora između stranaka.
Sud je potvrdio da je nadležan očitovati se o zahtjevu za prethodnu odluku jer se taj zahtjev temelji na pretpostavci da obveze koje operator sustava, kao uvjet za pristup navedenoj mreži, nameće opskrbljivačima predstavljaju praksu koja nije u skladu s odredbama Direktive 2009/73.
Što se tiče merituma, Sud je presudio da se navedenoj direktivi ne protivi to da regulatorno tijelo, djelujući u svojstvu tijela za rješavanje sporova, donese odluku kojom se operatoru sustava nalaže da ugovor o korištenju prirodnog plina koji je zaključio s opskrbljivačem uskladi s pravom Unije za cijelo ugovorno razdoblje, uključujući dakle i razdoblje prije nastanka spora između stranaka. U tom pogledu, Sud je najprije istaknuo da članak 41. stavak 11. Direktive 2009/73 ne utvrđuje vremenske učinke odluka regulatornog tijela koje djeluje kao tijelo za rješavanje sporova. Nadalje, pri tumačenju navedene odredbe s obzirom na cilj i kontekst Direktive 2009/73, Sud je istaknuo da na temelju članka 41. stavka 11. točke (b) Direktive 2009/73 regulatorna tijela imaju dužnost osiguravanja da operatori sustava ispunjavaju svoje obveze, među kojima je i dužnost da, objektivno i bez diskriminacije korisnika sustava, primjene sustav pristupa treće strane mreži. To znači da države članice trebaju osigurati da regulatorna tijela, na temelju članka 41. stavka 10. Direktive 2009/73, imaju ovlasti za donošenje obvezujućih odluka o poduzećima za prirodni plin, namećući im da promijene uvjete priključenja i pristupa mreži, uključujući među ostalim tarife, kako bi se osigurala njihova razmjernost i nediskriminirajuća primjena. Međutim, bilo bi protivno ciljevima Direktive 2009/73 i negativno bi utjecalo na njezin koristan učinak kada bi se vremenski doseg odluke regulatornog tijela, koje djeluje u svojstvu tijela za rješavanje sporova, ograničio na razdoblje nakon nastanka spora među strankama.
Sud je nadalje presudio da ovakvo tumačenje članka 41. stavka 11. Direktive 2009/73 ne može biti dovedeno u pitanje načelom pravne sigurnosti niti načelom zaštite legitimnih očekivanja. Naime, s jedne strane, iako se nacionalnom sudu može iznimno dopustiti da, u skladu s uvjetima koje odredi Sud, održi na snazi određene učinke nacionalnog akta koji je stavljen izvan snage, sud koji je uputio zahtjev nije u predmetnom slučaju naveo konkretne elemente koji bi mogli dokazati posebne rizike pravne nesigurnosti. S druge strane, iako društvo GRDF tvrdi da se o ugovorima o korištenju pregovaralo pod okriljem i nadzorom CRE-a, ono nije navelo precizna jamstva koja mu je potonje tijelo pružilo u vezi s usklađenosti sporne odredbe, što je pak na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.
(
1
)	Direktiva 2009/73/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište prirodnog plina i stavljanju izvan snage Direktive 2003/55/EZ (SL 2009., L 211, str. 94.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 5., str 39.).