62023CJ0484
PRESUDA SUDA (peto vijeće)
26. lipnja 2025. (
*1
)
„Žalba – Tržišno natjecanje – Koncentracije – Odluka o proglašavanju koncentracije spojivom s unutarnjim tržištem – Tužba koju je podnijela treća osoba – Dopuštenost – Članak 263. četvrti stavak UFEU‑a – Aktivna procesna legitimacija”
U predmetu C‑484/23 P,
povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 27. srpnja 2023.,
Mainova AG, sa sjedištem u Frankfurtu na Majni (Njemačka), koji zastupa C. Schalast, Rechtsanwalt,
žalitelj,
a druge stranke u postupku su:
Europska komisija, koju zastupaju G. Meessen i I. Zaloguin, u svojstvu agenata, uz asistenciju F. C. Hausa i J. Mädlera, Rechtsanwälte,
tuženik u prvostupanjskom postupku,
Savezna Republika Njemačka, koju zastupaju J. Möller i R. Kanitz, u svojstvu agenata,
E.ON SE, sa sjedištem u Essenu (Njemačka), koji su u početku zastupali C. Barth, C. Grave, D.-J. dos Santos Goncalves i R. Seifert, Rechtsanwälte, a zatim C. Barth, A. Fuchs, C. Grave i D.-J. dos Santos Goncalves, Rechtsanwälte,
RWE AG, sa sjedištem u Essenu, koji su u početku zastupali U. Scholz, J. Siegmund i J. Ziebarth, Rechtsanwälte, a zatim U. Scholz, J. Siegmund i M. von Armansperg, Rechtsanwälte,
intervenijenti u prvostupanjskom postupku,
SUD (peto vijeće),
u sastavu: M. L. Arastey Sahún, predsjednica vijeća, D. Gratsias, E. Regan, J. Passer (izvjestitelj) i B. Smulders, suci,
nezavisna odvjetnica: L. Medina,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Svojom žalbom društvo Mainova AG zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 17. svibnja 2023., Mainova/Komisija (T‑320/20, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2023:264), kojom je taj sud odbacio kao nedopuštenu njegovu tužbu za poništenje Odluke Komisije C(2019) 1711 final od 26. veljače 2019. o proglašenju koncentracije spojivom sa unutarnjim tržištem i Sporazumom o EGP‑u (predmet M.8871 – RWE/E.ON Assets) (SL 2020., C 111, str. 1., u daljnjem tekstu: sporna odluka).
Okolnosti spora
2
Okolnosti spora iznesene su u točkama 2. do 14. pobijane presude i mogu se sažeti kako slijedi.
Kontekst koncentracije
3
RWE AG društvo je osnovano u skladu s njemačkim pravom koje je, u trenutku prijave namjeravane koncentracije, sudjelovalo u cijelom lancu opskrbe energijom, uključujući u području proizvodnje, veleprodaje, prijenosa, distribucije, maloprodaje energije i pružanja energetskih usluga potrošačima. Društvo RWE i njegova društva kćeri, uključujući društvo innogy SE, posluju u više država članica.
4
E.ON SE društvo je osnovano u skladu s njemačkim pravom koje je u istom trenutku obavljalo djelatnost u cijelom lancu opskrbe električnom energijom, neovisno o tome je li riječ o proizvodnji, veleprodaji, distribuciji ili maloprodaji električne energije. To društvo posjeduje sredstva za proizvodnju električne energije u više država članica te upravlja tim sredstvima.
5
Žalitelj je regionalno poduzeće za opskrbu i proizvodnju energije u Njemačkoj.
6
Koncentracija o kojoj je riječ u ovom slučaju dio je složene zamjene dijelova imovine između društava RWE i E.ON, koju su ta dva poduzetnika najavila 11. i 12. ožujka 2018. (u daljnjem tekstu: cjelokupna koncentracija). Tako u okviru prve koncentracije, odnosno koncentracije o kojoj je riječ u ovom slučaju, društvo RWE želi steći isključivu ili zajedničku kontrolu nad određenim sredstvima za proizvodnju društva E.ON. Druga se koncentracija sastoji od isključive kontrole koju bi društvo E.ON steklo nad djelatnostima distribucije i maloprodaje, kao i nad određenim sredstvima za proizvodnju društva innogy nad kojim kontrolu ima društvo RWE. U okviru treće koncentracije društvo RWE steklo bi 16,67 % udjela u društvu E.ON.
7
Žalitelj je 22. lipnja 2018. Europskoj komisiji poslao dopis u kojem je naveo da želi sudjelovati u postupku koji se odnosi na prvu i drugu koncentraciju i, posljedično, zaprimiti pripadajuće dokumente.
8
Žalitelj i Komisija su 28. rujna 2018. održali sastanak.
9
Druga koncentracija (u daljnjem tekstu: koncentracija M.8870) prijavljena je Europskoj komisiji 31. siječnja 2019. Komisija je donijela Odluku C(2019) 6530 final od 17. rujna 2019. kojom se koncentracija proglašava spojivom s unutarnjim tržištem i Sporazumom o EGP‑u (predmet M.8870 – E.ON/Innogy) (SL 2020., C 379, str. 16.).
10
Treća koncentracija prijavljena je Bundeskartellamtu (Savezni ured za zaštitu tržišnog natjecanja, Njemačka), koji ju je odobrio odlukom od 26. veljače 2019. (predmet B8-28/19).
Upravni postupak
11
Komisija je 22. siječnja 2019. zaprimila prijavu predložene koncentracije na temelju članka 4. Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 od 20. siječnja 2004. o kontroli koncentracija između poduzetnika (Uredba EZ o koncentracijama) (SL 2004., L 24, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 5., str. 73. i ispravak SL 2024./90828, L), kojom je društvo RWE namjeravalo steći isključivu ili zajedničku kontrolu nad određenim sredstvima za proizvodnju društva E.ON u smislu članka 3. stavka 1. točke (b) te uredbe.
12
Komisija je 31. siječnja 2019. u Službenom listu Europske unije objavila prethodnu prijavu te koncentracije (predmet M.8871 – RWE/E.ON Assets) (SL 2019., C 38, str. 22., u daljnjem tekstu: koncentracija M.8871), u skladu s člankom 4. stavkom 3. Uredbe br. 139/2004.
13
Komisija je u okviru ispitivanja koncentracije M.8871 provela istraživanje tržišta te je stoga određenim poduzetnicima, među kojima i žalitelju, poslala upitnik, na koji je on odgovorio 4. veljače 2019.
14
Dopisom od 28. siječnja 2019. žalitelj je od službenika za saslušanje zatražio da mu prizna status zainteresirane treće osobe kako bi ga se saslušalo u okviru postupka koji se odnosio na koncentraciju M.8871. On je prihvatio taj zahtjev dopisom od 7. veljače 2019.
Sporna odluka
15
Komisija je 26. veljače 2019. donijela spornu odluku kojom je koncentracija M.8871 proglašena spojivom s unutarnjim tržištem tijekom faze ispitivanja predviđene člankom 6. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 139/2004 i člankom 57. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru (EGP) od 2. svibnja 1992. (SL 1994., L 1, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 106., str. 4.).
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
16
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 27. svibnja 2020. žalitelj je pokrenuo postupak za poništenje sporne odluke.
17
On je istaknuo šest tužbenih razloga za poništenje, od kojih se prvi temeljio na povredi njegova prava na djelotvornu sudsku zaštitu, drugi na povredi njegova prava na saslušanje, treći na pogrešnoj podjeli analize cjelokupne koncentracije, četvrti na očitim pogreškama u ocjeni, peti na povredi obveze dužne pažnje i šesti na zlouporabi ovlasti.
18
Pobijanom presudom Opći sud odbacio je tužbu kao nedopuštenu jer se sporna odluka nije osobno odnosila na žalitelja u smislu članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a pa on stoga nije imao aktivnu procesnu legitimaciju.
19
U tom pogledu, u točkama 25. do 46. pobijane presude, Opći sud ispitao je opseg i važnost žaliteljeva sudjelovanja u upravnoj fazi koja se odnosila na koncentraciju M.8871 te je u biti istaknuo da žaliteljev odgovor koji je Komisija zatražila u sklopu istraživanja tržišta koje je provela ne može potvrditi da je to sudjelovanje bilo „aktivno”. Stoga je Opći sud, nakon što je odbio određene žaliteljeve argumente kojima je on nastojao dovesti u pitanje tu ocjenu, došao do zaključka da potonji nije aktivno sudjelovao u upravnoj fazi koja se odnosila na koncentraciju M.8871. Osim toga, Opći je sud, uzimajući u obzir nepostojanje posebnih okolnosti koje se odnose na utjecaj te koncentracije na žaliteljev položaj na tržištu, ocijenio da se sporna odluka na njega osobno ne odnosi u smislu članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a.
Postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka u žalbenom postupku
20
Žalitelj je pokrenuo ovaj postupak žalbom podnesenom tajništvu Suda 27. srpnja 2023.
21
Istoga dana žalitelj je zatražio prekid postupka po toj žalbi do objave presude Općeg suda o tužbi za poništenje Odluke C(2019) 6530 final (predmet T‑64/21), koju je on podnio 2021., a o kojoj se pred tim sudom još uvijek, na dan 27. srpnja 2023., vodi postupak.
22
Odlukom od 19. rujna 2023. predsjednik Suda, nakon što je saslušao stranke o tom zahtjevu za prekid postupka kao i o mogućem spajanju devet žalbi, među kojima i one o kojoj je ovdje riječ, u predmetima C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑466/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P, C‑469/23 P, C‑470/23 P, C‑484/23 P i C‑485/23 P, podnesenih protiv presuda Općeg suda u predmetima T‑312/20, T‑313/20, T‑314/20, T‑315/20, T‑317/20, T‑318/20, T‑319/20, T‑320/20 i T‑321/20 odbio je navedeni zahtjev za prekid postupka i naložio spajanje samo žalbi u predmetima C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P i C‑470/23 P, koje se odnose na presude Općeg suda o meritumu, ali ne i četiriju žalbi, među kojima i one u ovom predmetu, podnesenih protiv presuda Općeg suda kojima su tužbe proglašene nedopuštenima.
23
Žalitelj od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu i poništi spornu odluku;
–
podredno, ukine pobijanu presudu i vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje te
–
naloži Komisiji snošenje troškova obaju postupaka.
24
Komisija i druge stranke od Suda zahtijevaju da:
–
odbije žalbu i
–
žalitelju naloži snošenje troškova.
O žalbi
25
U prilog osnovanosti žalbe žalitelj ističe četiri žalbena razloga, koji se temelje na pogrešnom tumačenju članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a (prvi žalbeni razlog), povredi načela i pravila vladavine prava (drugi žalbeni razlog), pogrešnoj podjeli upravnih postupaka (treći žalbeni razlog) i pogreškama prilikom uzimanja u obzir Investor Relationship Agreementa (sporazum o odnosima među ulagačima), koji su sklopila društva RWE i E.ON (četvrti žalbeni razlog).
26
Najprije valja ispitati prvi i treći dio prvog žalbenog razloga, zatim drugi žalbeni razlog te naposljetku drugi dio prvog žalbenog razloga.
Prvi i treći dio prvog žalbenog razloga, koji se temelji na pogrešnom tumačenju članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a
Prvi dio
– Argumentacija stranaka
27
U okviru prvog dijela prvog žalbenog razloga žalitelj ističe da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što se pozvao isključivo na razinu njegova sudjelovanja u postupku, nakon čega je zaključio da je njegovo sudjelovanje u upravnom postupku bilo beznačajno i da njegov doprinos nije mogao utjecati na ishod tog postupka. Takva je ocjena pogrešna zbog činjenice da je Komisija, na temelju svoje ocjene stvarnog utjecaja na ishod postupka, mogla odlučiti o aktivnoj procesnoj legitimaciji. U stvarnosti je dovoljno to da doprinos zainteresiranog žalitelja može utjecati na ishod postupka. Nadalje, žalitelj smatra da uvodne izjave 68. i 69. sporne odluke pokazuju da je Komisija uzela u obzir očitovanja koja je iznio, tako da je on utjecao na ishod postupka. Slijedom toga, stajalište Općeg suda o nedostatnosti žaliteljeva doprinosa pravno je odnosno činjenično neutemeljeno.
28
Osim toga, Opći sud zanemario je činjenicu da je žaliteljevo sudjelovanje u postupku koji se odnosio na koncentraciju M.8871 trebalo ispitati zajedno s njegovim sudjelovanjem u postupku koji se odnosio na koncentraciju M.8870.
29
Komisija, koju podupiru društva E.ON i RWE, osporava žaliteljeve argumente.
– Ocjena Suda
30
Uvodno valja podsjetiti na to da u skladu s člankom 263. četvrtim stavkom UFEU‑a, fizička ili pravna osoba može pokrenuti postupak protiv odluke koja je upućena drugoj osobi samo ako se navedena odluka na nju odnosi izravno i osobno.
31
U tom pogledu iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi to da osobe kojima odluka nije upućena mogu tvrditi da se ona odnosi na njih osobno samo ako ta odluka utječe na njih zbog određenih osobina koje su im svojstvene ili zbog neke činjenične situacije koja ih razlikuje od bilo koje druge osobe, izdvajajući ih zbog toga pojedinačno na istovrstan način poput adresata takve odluke (presuda od 14. rujna 2023., Land Rheinland‑Pfalz/Deutsche Lufthansa, C‑466/21 P, EU:C:2023:666, t. 77. i navedena sudska praksa).
32
U slučaju odluke kojom se utvrđuje spojivost koncentracije s unutarnjim tržištem i u pogledu trećeg poduzetnika, valja utvrditi odnosi li se ta odluka osobno na njega uzimajući u obzir skup podudarajućih indicija ili činjenica koje se mogu odnositi na sudjelovanje tog poduzetnika u upravnom postupku i na utjecaj na njegov položaj na tržištu. Kao što je to Opći sud pravilno istaknuo u točki 26. pobijane presude, iako je točno da puko sudjelovanje u upravnom postupku samo po sebi nije dovoljno da bi se utvrdilo da se odluka osobno odnosi na žalitelja, osobito u području koncentracija, u okviru čijeg se detaljnog ispitivanja zahtijeva redoviti kontakt s mnogobrojnim poduzetnicima, aktivno sudjelovanje u tom postupku element je koji se redovito uzima u obzir u okviru sudske prakse u području tržišnog natjecanja, uključujući u konkretnijem području kontrole koncentracija, kada se – uzimajući u obzir i druge posebne okolnosti – utvrđuje je li njegova žalba dopuštena. Nadalje, mora doći do bitnog upliva na sadašnji i budući položaj poduzetnika koji nije sudionik koncentracije na tržištu na koje ona može utjecati da bi se odluka kojom se utvrđuje spojivost navedene koncentracije s unutarnjim tržištem mogla osobno odnositi na tog poduzetnika (vidjeti u tom smislu presudu od 31. ožujka 1998., Francuska i dr./Komisija, C‑68/94 i C‑30/95, EU:C:1998:148, t. 54. do 56. i navedenu sudsku praksu).
33
Kad je riječ o prigovoru koji se odnosi na ocjenu Općeg suda prema kojoj je žaliteljevo sudjelovanje u upravnom postupku bilo preslabo da bi ga se ocijenilo aktivnim, ta ocjena ne sadržava nikakvu pogrešku koja se tiče prava.
34
Naime, s jedne strane, Opći je sud u točkama 25. i 26. pobijane presude pravilno podsjetio na primjenjivu sudsku praksu, odnosno onu navedenu u točkama 31. i 32. ove presude.
35
S druge strane, u točki 29. pobijane presude istaknuo je, a da mu nitko nije proturječio, da na sastanku održanom s Komisijom 28. rujna 2018., koji se trebao odnositi na koncentracije M.8870 i M.8871, prezentacija koju je pripremio žalitelj nije sadržavala nikakvo očitovanje o koncentraciji M.8871. Usto, i dalje u toj točki 29., Opći je sud istaknuo da je u zapisniku s tog sastanka također naglašeno da su se rasprave odnosile isključivo na koncentraciju M.8870.
36
Nakon što je u točkama 28. do 32. te presude opisao različite načine žaliteljeva sudjelovanja u upravnom postupku, Opći je sud utvrdio u točki 33. navedene presude, a da pritom nije podnesen dokaz o protivnom, da su se u pogledu koncentracije M.8871, koja je jedina sporna u ovom slučaju, žaliteljeva očitovanja svela na njegove odgovore na istraživanje tržišta koje je provela Komisija, pri čemu je dodao da su očitovanja iz žaliteljeva dopisa od 22. lipnja 2018. iznesena na općenit način te da su prije svega bila usmjerena na dokazivanje njegova interesa za postupak kako bi mu se potom omogućilo da detaljnije i preciznije iznese svoje mišljenje Komisiji, tako da ta očitovanja nisu bila odlučujuća. Naposljetku, u točkama 34. i 36. te presude, nakon što je pravilno napomenuo da se odgovor na upitnik o istraživanju tržišta ne može sam po sebi smatrati dovoljnim elementom za pojedinačno izdvajanje gospodarskog subjekta, Opći je sud iz toga zaključio da u ovom slučaju žaliteljev odgovor na istraživanje tržišta u postupku koji se odnosio na koncentraciju M.8871 nije mogao pokazati njegovo aktivno sudjelovanje u tom postupku.
37
U dijelu u kojem žalitelj tvrdi da Opći sud nije uzeo u obzir činjenicu da iz uvodnih izjava 68. i 69. sporne odluke proizlazi da je Komisija uzela u obzir njegova očitovanja tijekom upravnog postupka, valja utvrditi da u tim uvodnim izjavama Komisija odgovara na dvojbe pojedinih osoba koje nisu bile sudionici koncentracije, pri čemu nije dokazano da je žalitelj jedan od njih.
38
Osim toga, žalitelj se uzalud poziva na presude od 3. travnja 2003., BaByliss/Komisija (T‑114/02, EU:T:2003:100) i od 4. srpnja 2006., easyJet/Komisija (T‑177/04, EU:T:2006:187), kako bi se iz njih zaključilo da je sudjelovao u upravnom postupku u mjeri koja nadilazi zahtjeve iz sudske prakse. Naime, valja napomenuti da su u predmetima u kojima su donesene te presude stranke, za razliku od situacije u ovom predmetu, podnijele detaljna očitovanja o predmetnom postupku, odgovorile na Komisijina pitanja i sudjelovale u raspravama s tim u vezi.
39
Žalitelj također uzalud tvrdi, pozivajući se na presudu Suda od 28. siječnja 1986., Cofaz i dr./Komisija (169/84, EU:C:1986:42), kao i na presudu Općeg suda od 21. listopada 2004., Lenzing/Komisija (T‑36/99, EU:T:2004:312), da je za utvrđivanje postojanja aktivnog sudjelovanja u upravnom postupku dovoljno da doprinos zainteresirane stranke može utjecati na ishod tog postupka. Naime, neovisno o činjenici da sudionik može utjecati na ishod navedenog postupka samo ako u njemu iznese dovoljno relevantne i važne informacije u tu svrhu, što, kao što to proizlazi iz točke 35. ove presude, nije bio slučaj u ovom predmetu, valja istaknuti da je u svakom od predmeta u kojem su donesene presude na koje se poziva žalitelj sudjelovanje zainteresirane stranke odredilo tijek i ishod upravnog postupka.
40
Kad je riječ o argumentu prema kojem je ocjenu žaliteljeva sudjelovanja u postupku koji se odnosio na koncentraciju M.8871 trebalo provesti zajedno s ocjenom njegova sudjelovanja u postupku koji se odnosio na koncentraciju M.8870, Opći sud pravilno je uzeo u obzir samo žaliteljevo sudjelovanje u prvom od tih postupaka, koji je jedini relevantan za provjeru njegove aktivne procesne legitimacije za poništenje sporne odluke donesene nakon tog prvog postupka.
41
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da je, suprotno onomu što tvrdi žalitelj, Opći sud prikladno i temeljito provjerio pitanje njegova sudjelovanja u upravnom postupku i da nije počinio pogrešku koja se tiče prava kad je zaključio da to sudjelovanje nije „aktivno” u smislu sudske prakse navedene u točki 32. ove presude.
42
U tim okolnostima valja odbiti prvi dio prvog žalbenog razloga.
Treći dio
– Argumentacija stranaka
43
U okviru trećeg dijela prvog žalbenog razloga žalitelj ističe da njegova aktivna procesna legitimacija već proizlazi iz povrede članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Naime, podjela upravnih postupaka i usporedno ispitivanje različitih dijelova cjelokupne koncentracije koje su proveli Komisija i Savezni ured za zaštitu tržišnog natjecanja doveli su do slabljenja sudske zaštite poduzetnika o kojima je riječ.
44
Žalitelj navodi da se Opći sud nije bavio tim pitanjem i nije uzeo u obzir znatan utjecaj sudionika koncentracije i Komisije na tu sudsku zaštitu. Naime, upravo je zahvaljujući namjernoj podjeli cjelokupne koncentracije na više njih – koje promatrane pojedinačno, očito ne izazivaju dvojbe u području prava tržišnog natjecanja ili su te dvojbe neznatne – bilo moguće odobriti cjelokupnu koncentraciju.
45
Komisija, koju podupiru društva E.ON i RWE, osporava žaliteljeve argumente.
– Ocjena Suda
46
U skladu s ustaljenom sudskom praksom, iako uvjete dopuštenosti propisane u članku 263. četvrtom stavku UFEU‑a valja tumačiti s obzirom na temeljno pravo na djelotvornu sudsku zaštitu, takvo tumačenje ne može dovesti do zanemarivanja uvjeta izričito predviđenih u navedenom ugovoru (vidjeti u tom smislu presude od 25. srpnja 2002., Unión de Pequeños Agricultores/Vijeće, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, t. 44. i od 1. travnja 2004., Komisija/Jégo‑Quéré, C‑263/02 P, EU:C:2004:210, t. 36.).
47
Stoga se žalitelj pogrešno poziva na navodnu povredu članka 47. Povelje o temeljnim pravima kako bi dokazao postojanje aktivne procesne legitimacije koju je Opći sud trebao utvrditi.
48
Štoviše, u dijelu u kojem žalitelj tvrdi da bi se njegovo sudjelovanje u postupcima koji su se odnosili na koncentracije M.8870 i M.8871 smatralo dovoljnim za priznavanje aktivne procesne legitimacije na temelju članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a – da se promatralo u cjelini – valja istaknuti da žalitelj u tom pogledu ne ističe nijedan element koji bi mogao dokazati pogrešku Općeg suda koja se tiče prava prilikom tumačenja uvjeta dopuštenosti predviđenih u toj odredbi. Naime, tim argumentom žalitelj zapravo nastoji osporiti Komisijinu odluku o meritumu da odobri svaku od tih dviju koncentracija pojedinačno, a ne posebne točke pobijane presude. Navedeni argument stoga valja odbaciti kao nedopušten.
49
U tim okolnostima valja odbiti treći dio prvog žalbenog razloga.
Drugi žalbeni razlog, koji se temelji na povredi načela i pravila vladavine prava
Prvi dio
– Argumentacija stranaka
50
U okviru prvog dijela drugog žalbenog razloga žalitelj ističe da Opći sud nije uzeo u obzir okolnost da on, oslanjajući se na dopis službenika za saslušanje od 7. veljače 2019., u kojem je, među ostalim, bilo navedeno da će mu se odobriti rok za podnošenje pisanih očitovanja, nije poduzeo druge mjere aktivnog sudjelovanja u razdoblju od 19 dana prije donošenja sporne odluke. Da nije bilo tog dopisa, on bi nastavio s iznošenjem argumenata, kao što je to već najavio u svojoj poruci elektroničke pošte od 28. siječnja 2019.
51
Opći je sud nedvojbeno utvrdio da, unatoč tom navodu, Komisija nije odredila rok za podnošenje pisanih očitovanja o koncentraciji M.8871. Međutim, on nije uzeo u obzir taj element nego je, umjesto toga, istaknuo navodno proturječje u žaliteljevu postupanju, navodeći da je potonji, s jedne strane, tvrdio da je aktivno sudjelovao pri čemu je, s druge strane, pojasnio da nije iznosio daljnje argumente jer se oslonio na službenika za saslušanje. Žalitelj smatra da se tim stajalištem povređuje načelo zaštite legitimnih očekivanja. Budući da samo zbog tih žaliteljevih legitimnih očekivanja u odnosu na službenika za saslušanje njegovo sudjelovanje nije dosegnulo razinu koju je Opći sud smatrao dostatnom, valja priznati njegovu aktivnu procesnu legitimaciju, tim više što je službenik za saslušanje žalitelju priznao status zainteresirane treće osobe i što je priznanje tog statusa na taj način dovelo do legitimnih očekivanja.
52
Komisija, koju podupiru društva E.ON i RWE, osporava žaliteljeve argumente.
– Ocjena Suda
53
Žalitelj prigovara Općem sudu to što nije utvrdio Komisijinu povredu njegovih legitimnih očekivanja da će mu se naknadno odobriti rok za podnošenje očitovanja, koja su stvorena dopisom službenika za saslušanje od 7. veljače 2019.
54
U tom je pogledu Opći sud u točki 41. pobijane presude napomenuo da je žalitelj na raspravi pred njim naveo da mu, suprotno onomu što je najavljeno u odluci službenika za saslušanje od 7. veljače 2019., Komisija nije odredila rok za podnošenje pisanih očitovanja o koncentraciji M.8871. U točki 42. te presude Opći je sud ispitao taj argument te ga je – nakon što je utvrdio, među ostalim, da je prvi put iznesen na raspravi – odbacio kao očito nedopušten.
55
Međutim, iako pred Sudom žalitelj prigovara Općem sudu da nije meritorno ispitao njegovu argumentaciju u tom pogledu, on zapravo samo ponavlja bit te argumentacije a da pritom nije dokazao na koji je način Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je utvrdio da je navedena argumentacija, kako je iznesena pred njim, očito nedopuštena.
56
U skladu sa sudskom praksom Suda, u žalbi se ne mogu samo ponoviti tužbeni razlozi i argumenti koji su već izneseni pred Općim sudom a da se pritom ne iznesu argumenti kojima se nastoji dokazati da je taj sud počinio pogrešku koja se tiče prava (presuda od 2. travnja 2009., France Télécom/Komisija, C‑202/07 P, EU:C:2009:214, t. 69. i navedena sudska praksa).
57
Stoga prvi dio drugog žalbenog razloga valja odbaciti kao nedopušten.
Drugi dio
– Argumentacija stranaka
58
U okviru drugog dijela drugog žalbenog razloga žalitelj smatra da se postavlja pitanje treba li se aktivna procesna legitimacija temeljiti na objektivnim kriterijima koji se mogu provjeriti. U tom pogledu on smatra da valja ispitati pravnu situaciju u državi članici o kojoj je osobito riječ, odnosno u Saveznoj Republici Njemačkoj, u kojoj je Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka) u odluci od 7. studenoga 2006. ocijenio da aktivna procesna legitimacija postoji ako dotična osoba ispunjava subjektivne uvjete u pogledu intervencije u upravni postupak, neovisno o tome je li stvarno bila uključena ili je njezin zahtjev za intervenciju odbijen samo zbog ekonomičnosti postupka. Taj je nacionalni sud pojasnio da bi – ako nadležno tijelo odabere poduzetnika sa sličnim interesom među onima koji traže intervenciju te odbije zahtjeve drugih poduzetnika koji bi također mogli istaknuti činjenicu da očekivana odluka znatno utječe na njihove gospodarske interese – došlo do nejednakog postupanja u pogledu sudske zaštite.
59
Žalitelj smatra da isto vrijedi i u ovom slučaju. Ako bi se potvrdila pobijana presuda, Komisija bi ubuduće mogla, ovisno o mogućnostima sudjelovanja u upravnom postupku koje pruža, dopustiti ili onemogućiti podnošenje pravnog sredstva osobama o kojima je riječ.
60
Komisija, koju podupiru društva E.ON i RWE, osporava žaliteljeve argumente.
– Ocjena Suda
61
Valja utvrditi da u okviru ovog dijela žalitelj samo iznosi opća razmatranja koja se ne odnose ni na jednu točku pobijane presude. Taj je dio stoga nedopušten s obzirom na zahtjeve iz članka 169. stavka 2. Poslovnika Suda.
62
Stoga valja odbaciti drugi dio drugog žalbenog razloga i drugi žalbeni razlog u cijelosti.
Drugi dio prvog žalbenog razloga, koji se temelji na pogrešnom tumačenju članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a
Argumentacija stranaka
63
U okviru drugog dijela prvog žalbenog razloga žalitelj ističe da je Opći sud zanemario postojanje posebnih okolnosti, osim sudjelovanja u postupku, koje je on istaknuo pred Općim sudom, tako da pobijana presuda sadržava pogrešku koja se tiče prava.
64
On pojašnjava da je jedna od tih posebnih okolnosti utjecaj na njegov položaj na tržištu jer je on jedan od glavnih konkurenata društava RWE i E.ON u svojem tržišnom sektoru. Osim toga, u predmetu u kojem je donesena presuda od 4. srpnja 2006., easyJet/Komisija (T‑177/04, EU:T:2006:187), Opći sud priznao je postojanje osobnog utjecaja upravo zbog takve situacije tržišnog natjecanja i utjecaja na položaj na tržištu koji iz nje proizlazi. U ovom slučaju žalitelj je glavni dobavljač energije u regiji Frankfurt (Njemačka) i njezinoj okolici te se nalazi među prvih deset komunalnih poduzeća u Njemačkoj. Osim toga, njegova je proizvodnja električne energije gotovo tri puta veća od proizvodnje poduzetnika koji je podnio tužbu protiv sporne odluke u predmetu T‑312/20 i u pogledu kojeg je Opći sud utvrdio postojanje osobnog utjecaja na njegov položaj na tržištu. Prema žaliteljevu mišljenju ti elementi pokazuju da je sama činjenica ugrožavanja njegova položaja na tržištu dovoljna za utvrđivanje osobnog utjecaja na njega.
65
Naposljetku, Sud je priznao da postoje okolnosti koje omogućuju pojedinačno izdvajanje, osobito kada je, na dan donošenja predmetne odluke, skupina osoba o kojima je riječ poznata po svojem broju i pojedincima od kojih se sastoji. Žalitelj smatra da u ovom slučaju ispunjava taj uvjet. Kao što je to već istaknuo pred Općim sudom, brojne okolnosti razlikuju ga od ostalih osoba i pojedinačno izdvajaju njegovu situaciju na istovrstan način kao adresatovu. Među tim je okolnostima i ona da je žalitelju priznat status zainteresirane treće osobe u postupku koji se odnosio na koncentraciju M.8871. Opći sud nije uzeo u obzir činjenicu da je, prema žaliteljevu saznanju, u tom kontekstu navedeni status dobilo samo 18 poduzetnika.
66
Komisija, koju podupiru društva E.ON i RWE, osporava žaliteljeve argumente.
Ocjena Suda
67
Argumentima koje iznosi u okviru ovog dijela žalitelj zapravo ističe da je Opći sud povrijedio obvezu obrazlaganja kad je riječ o njegovoj aktivnoj procesnoj legitimaciji.
68
Valja podsjetiti na to da u skladu s ustaljenom sudskom praksom iz obrazloženja presude mora jasno i nedvosmisleno slijediti ocjena Općeg suda (presuda od 11. lipnja 2015., EMA/Komisija, C‑100/14 P, EU:C:2015:382, t. 67. i navedena sudska praksa), s obzirom na to da ga obveza obrazlaganja, koju ima na temelju članka 36. i članka 53. prvog stavka Statuta Suda Europske unije, ne obvezuje na to da pruži obrazloženje kojim bi se iscrpno i pojedinačno osvrnuo na sve tvrdnje koje su iznijele stranke u sporu. Iako obrazloženje, dakle, može biti implicitno, ono ipak mora omogućivati zainteresiranim osobama da saznaju razloge zbog kojih Opći sud nije prihvatio njihove argumente, a Sudu da raspolaže dostatnim elementima za izvršavanje svojeg nadzora u žalbenom postupku (presuda od 18. lipnja 2020., Primart/EUIPO, C‑702/18 P, EU:C:2020:489, t. 61. i navedena sudska praksa).
69
Iz sudske prakse Suda također proizlazi to da, s jedne strane, u okviru žalbenog postupka nadzor Suda ima za cilj, među ostalim, provjeriti je li Opći sud u dovoljnoj mjeri odgovorio na sve argumente koje je iznio žalitelj i, s druge strane, da žalbeni razlog koji se temelji na izostanku odgovora Općeg suda na argumente koji su izneseni u prvostupanjskom postupku znači u biti isticanje povrede obveze obrazlaganja (presuda od 14. rujna 2023., Land Rheinland‑Pfalz/Deutsche Lufthansa, C‑466/21 P, EU:C:2023:666, t. 93. i navedena sudska praksa).
70
U ovom je predmetu Opći sud najprije u točki 26. pobijane presude naveo da u slučaju odluke kojom se utvrđuje spojivost koncentracije s unutarnjim tržištem i u pogledu trećeg poduzetnika, valja utvrditi odnosi li se ta odluka osobno na tog poduzetnika s obzirom na, s jedne strane, njegovo sudjelovanje u upravnom postupku i, s druge strane, utjecaj na njegov položaj na tržištu. U toj točki 26. navedeni je sud dodao da iako je točno da puko sudjelovanje u postupku samo po sebi nije dovoljno da bi se utvrdilo da se odluka osobno odnosi na žalitelja, osobito u području koncentracija, u okviru čijeg se detaljnog ispitivanja zahtijeva redoviti kontakt s mnogobrojnim poduzetnicima, aktivno sudjelovanje u upravnom postupku element je koji se redovito uzima u obzir u okviru sudske prakse u području tržišnog natjecanja, uključujući u konkretnijem području kontrole koncentracija, kada se – uzimajući u obzir i druge posebne okolnosti – utvrđuje je li njegova tužba dopuštena.
71
Nadalje, Opći je sud u točkama 27. do 44. pobijane presude ispitao može li se smatrati da je žalitelj aktivno sudjelovao u postupku koji se odnosio na koncentraciju M.8871 te je zaključio da on nije aktivno sudjelovao u tom postupku.
72
Naposljetku, u točki 45. te presude Opći sud je naveo da, s obzirom na to da žalitelj nije aktivno sudjelovao u navedenom postupku, valja smatrati, uzimajući u obzir, osim toga, nepostojanje posebnih okolnosti u vezi s utjecajem na njegov položaj na tržištu, da se sporna odluka ne odnosi osobno na njega.
73
Kao što je to žalitelj naveo u prilog osnovanosti svoje žalbe, on se u tužbi pozvao na određen broj elemenata koji se odnose na navodno bitan utjecaj na njegov položaj na tržištu nakon koncentracije M.8871, koji su, prema njegovu mišljenju, mogli potvrditi da se sporna odluka osobno odnosi na njega u smislu članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a.
74
Valja utvrditi da Opći sud – pukom tvrdnjom da ne postoje posebne okolnosti u vezi s utjecajem na žaliteljev položaj na tržištu – nije pružio nikakvo obrazloženje, čak ni sažeto, na temelju kojeg bi, s jedne strane, žalitelj mogao saznati jesu li argumenti koje je iznio u prilog tvrdnji o bitnom utjecaju na njegov položaj na tržištu ispitani i, u tom slučaju, zbog kojih su razloga ocijenjeni neprikladnima za dokazivanje takvog utjecaja te na temelju kojeg bi, s druge strane, Sud mogao raspolagati dostatnim elementima za izvršavanje svojeg nadzora, kao što to zahtijeva sudska praksa navedena u točki 68. ove presude.
75
U tim je okolnostima Opći sud povrijedio obvezu obrazlaganja koju ima na temelju članka 36. i članka 53. prvog stavka Statuta Suda Europske unije.
76
Iz toga slijedi da valja prihvatiti drugi dio prvog žalbenog razloga.
77
Slijedom toga, pobijanu presudu valja ukinuti u dijelu u kojem je Opći sud u točki 45. te presude utvrdio da ne postoje posebne okolnosti u vezi s utjecajem na žaliteljev položaj na tržištu te je u točki 46. navedene presude zaključio, među ostalim, na temelju tog razloga, da se sporna odluka ne odnosi osobno na žalitelja, tako da njegovu tužbu treba odbaciti kao nedopuštenu.
Tužba pred Općim sudom
78
U skladu s drugom rečenicom prvog stavka članka 61. Statuta Suda Europske unije, Sud u slučaju ukidanja odluke Općeg suda može sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta.
79
To je ovdje slučaj.
80
Valja podsjetiti na to da, kao što to proizlazi iz točke 32. ove presude, u svrhu ocjene žaliteljeve aktivne procesne legitimacije, mora doći do bitnog upliva na sadašnji i budući položaj poduzetnika koji nije sudionik koncentracije na tržištu na koje ona može utjecati da bi se odluka kojom se utvrđuje spojivost navedene koncentracije s unutarnjim tržištem mogla osobno odnositi na tog poduzetnika. S tim u vezi, puka okolnost da akt poput sporne odluke može na određeni način utjecati na postojeće konkurentske odnose na mjerodavnom tržištu i da se predmetni poduzetnik nalazio u bilo kakvom konkurentskom odnosu s korisnikom tog akta u svakom slučaju ne može biti dovoljna za zaključak da se navedeni akt osobno odnosi na spomenutog poduzetnika (vidjeti po analogiji presudu od 22. studenoga 2007., Španjolska/Lenzing, C‑525/04 P, EU:C:2007:698, t. 32.).
81
Valja utvrditi da se razmatranja koja je žalitelj iznio u svojoj tužbi pred Općim sudom, kad je riječ o njegovu položaju na tržištu, u biti sastoje od navođenja njegovih prihoda u odnosu na prihode ostalih proizvođača energije u Njemačkoj, njegove kvantitativne važnosti kao regionalnog dobavljača energije, broja radnika koje zapošljava i pojedinih aktivnosti koje obavlja u svojstvu konkurenta sudionicima koncentracije M.8871, pri čemu on ipak nije dokazao na koji ga način te okolnosti i aktivnosti, bile one u svojstvu konkurenta ili ulagača, mogu pojedinačno izdvojiti na istovrstan način poput adresata sporne odluke. Naime, spomenute okolnosti i aktivnosti mogu biti svojstvene bilo kojem drugom proizvođaču energije te ne omogućuju posebno razlikovanje žalitelja od njegovih ostalih konkurenata na tržištu.
82
Isti se zaključak nameće u pogledu ostalih argumenata koje je žalitelj iznio u svojoj tužbi, a koji se odnose na jačanje uloge društva RWE, pri čemu valja pojasniti da razmatranja koja se tiču društva E.ON nisu relevantna s obzirom na to da je u ovom slučaju sporna koncentracija M.8871, a ne koncentracija M.8870 koja se spominje u točki 9. ove presude.
83
Iz toga slijedi da žalitelj nije dokazao da je koncentracija o kojoj je riječ bitno utjecala na njegov položaj na tržištu. Osim toga, kao što to proizlazi iz točke 32. ove presude, čak i aktivno sudjelovanje u upravnom postupku koji se odnosio na koncentraciju, koje uostalom nije utvrđeno u ovom slučaju, kao što to proizlazi iz točke 41. ove presude, ne može se smatrati dovoljnim za utvrđenje da se odluka kojom se ta koncentracija proglašava spojivom s unutarnjim tržištem osobno odnosi na poduzetnika u smislu članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a.
84
Slijedom navedenog, žalitelj nije dokazao da se sporna odluka osobno odnosi na njega u smislu članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a. Budući da su uvjeti izravnog i osobnog utjecaja koji su propisani tom odredbom kumulativni, kao što to proizlazi iz točke 30. ove presude, njegovu tužbu za poništenje valja odbaciti kao nedopuštenu.
85
U tim okolnostima nije potrebno odlučiti o trećem i četvrtom žalbenom razlogu, koji sadržavaju argumente o meritumu koji se temelje na pogrešnoj pretpostavci da je tužba u prvostupanjskom postupku dopuštena.
Troškovi
86
Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika, kad je žalba osnovana i Sud sâm konačno odluči o sporu, on odlučuje o troškovima. Članak 138. stavak 3. tog poslovnika, koji se u skladu s njegovim člankom 184. stavkom 1. primjenjuje na žalbeni postupak, propisuje da ako stranke djelomično uspiju u svojim zahtjevima, svaka snosi vlastite troškove.
87
U ovom slučaju, budući da je prihvaćen drugi dio žaliteljeva prvog žalbenog razloga, a da je njegova tužba za poništenje odbačena, valja odlučiti da će svaka stranka snositi svoje troškove.
88
Članak 140. stavak 1. navedenog poslovnika, koji se također primjenjuje na žalbeni postupak, propisuje da države članice koje su intervenirale u postupak snose vlastite troškove. Stoga će Savezna Republika Njemačka snositi vlastite troškove.
Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) proglašava i presuđuje:
1.
Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 17. svibnja 2023., Mainova/Komisija (T‑320/20, EU:T:2023:264).
2.
Tužba društva Mainova AG za poništenje Odluke Komisije C(2019) 1711 final od 26. veljače 2019. kojom se koncentracija proglašava spojivom s unutarnjim tržištem i Sporazumom o EGP‑u (predmet M.8871 – RWE/E.ON Assets) odbacuje se kao nedopuštena.
3.
Društva Mainova AG, E.ON SE i RWE AG te Europska komisija snose vlastite troškove u prvostupanjskom i žalbenom postupku.
4.
Savezna Republika Njemačka snosi vlastite troškove.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački