62020CJ0354_RES
Cauzele conexate C‑354/20 PPU și C‑412/20 PPU
L
și
P
(cereri de decizie preliminară formulate de Rechtbank Amsterdam)
Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 17 decembrie 2020
„Trimitere preliminară – Procedură preliminară de urgență – Cooperare polițienească și judiciară în materie penală – Mandat european de arestare – Decizia‑cadru 2002/584/JAI – Articolul 1 alineatul (3) – Articolul 6 alineatul (1) – Proceduri de predare între statele membre – Condiții de executare – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolul 47 al doilea paragraf – Dreptul de acces la o instanță judecătorească independentă și imparțială – Deficiențe sistemice sau generalizate – Noțiunea de «autoritate judiciară emitentă» – Luare în considerare a evenimentelor intervenite după emiterea mandatului european de arestare în cauză – Obligație a autorității judiciare de executare de a verifica în mod concret și precis existența unor motive serioase și întemeiate de a crede că persoana în cauză va fi expusă unui risc real de încălcare a dreptului său la un proces echitabil în cazul predării”
Cooperare judiciară în materie penală – Decizia‑cadru privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre – Principiul recunoașterii reciproce – Domeniu de aplicare
[Decizia‑cadru 2002/584 a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Decizia‑cadru 2009/299, considerentul (6) și art. 1 alin. (2), art. 3, art. 4, art. 4a și art. 5]
(a se vedea punctele 35-37 și 40)
Cooperare polițienească – Cooperare judiciară în materie penală – Decizia‑cadru privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre – Noțiunea de „autoritate judiciară emitentă” în sensul articolului 6 alineatul (1) din decizia‑cadru – Instanță– Includere – Deficiențe sistemice sau generalizate privind independența puterii judecătorești din statul membru emitent – Deficiențe existente la momentul emiterii mandatului european de arestare sau apărute ulterior – Condiții pentru luarea în considerare
[Decizia‑cadru 2002/584 a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Decizia‑cadru 2009/299, art. 6 alin. (1)]
(a se vedea punctele 38, 41-45, 48-50 și 69 și dispozitivul)
Cooperare judiciară în materie penală – Decizia‑cadru privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre – Predarea persoanelor condamnate sau bănuite către autoritățile judiciare emitente – Obligația de a respecta drepturile și principiile juridice fundamentale – Dreptul de acces la o instanță judecătorească independentă și imparțială – Deficiențe sistemice sau generalizate privind independența puterii judecătorești din statul membru emitent – Deficiențe existente la momentul emiterii mandatului european de arestare sau apărute ulterior – Prezumție de încălcare a dreptului menționat – Lipsă – Verificare de către autoritatea judiciară de executare – Întindere – Consecințe
[Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, art. 47 al doilea paragraf; Decizia‑cadru 2002/584 a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Decizia‑cadru 2009/299, art. 1 alin. (3)]
(a se vedea punctele 52, 53, 56-61, 63, 64 și 66-69 și dispozitivul)
Rezumat
Existența unor elemente care demonstrează deficiențe sistemice sau generalizate privind independența justiției în Polonia sau agravarea acestora nu justifică, în sine, ca autoritățile judiciare ale celorlalte state membre să refuze executarea oricărui mandat european de arestare emis de o autoritate judiciară poloneză.
Cu toate acestea, executarea unui mandat european de arestare emis de o autoritate judiciară poloneză trebuie refuzată dacă, având în vedere situația individuală a persoanei în cauză, natura infracțiunii în cauză și contextul factual al emiterii acestui mandat de arestare, există motive serioase și întemeiate de a crede că, din cauza acestor deficiențe, persoana menționată va suferi, odată predată autorităților respective, un risc real de încălcare a dreptului său la un proces echitabil.
În luna august a anului 2015 și în luna februarie a anului 2019, au fost emise mandate europene de arestare (denumite în continuare „MEA”) de către instanțe poloneze împotriva a doi resortisanți polonezi pentru efectuarea urmăririi penale și, respectiv, pentru executarea unei pedepse privative de libertate. Întrucât persoanele în cauză se află în Țările de Jos, officier van justitie (reprezentantul Ministerului Public, Țările de Jos) a sesizat, în conformitate cu dreptul neerlandez, rechtbank Amsterdam (Tribunalul din Amsterdam, Țările de Jos) cu cereri de executare a acestor MEA.
Totuși, instanța respectivă are îndoieli cu privire la necesitatea de a admite aceste cereri. Mai exact, ea ridică problema domeniului de aplicare al Hotărârii Minister for Justice and Equality (Deficiențele sistemului judiciar) (
1
), pronunțată în contextul reformelor sistemului judiciar polonez. În hotărârea menționată, Curtea a statuat că, în mod excepțional, executarea unui MEA poate fi refuzată dacă se stabilește că, în cazul predării către statul membru care a emis MEA, persoana în cauză riscă să sufere o încălcare a dreptului său la o instanță independentă, componentă esențială a dreptului la un proces echitabil (
2
). Cu toate acestea, un asemenea refuz nu este posibil decât după o examinare în două etape: după ce a evaluat, în general, dacă există elemente obiective care urmăresc să demonstreze existența unui risc de încălcare a acestui drept, ca urmare a unor deficiențe sistemice sau generalizate privind independența puterii judecătorești din statul membru emitent, autoritatea judiciară de executare trebuie să verifice în continuare în ce măsură asemenea deficiențe pot avea o incidență concretă asupra situației persoanei în cauză în ipoteza predării acesteia autorităților judiciare ale respectivului stat membru.
Ca urmare a unor evoluții recente (
3
), dintre care unele au apărut după emiterea MEA în discuție, rechtbank Amsterdam (Tribunalul din Amsterdam) apreciază că deficiențele sistemului judiciar polonez sunt de așa natură încât independența tuturor instanțelor poloneze și, în consecință, dreptul la o instanță independentă al tuturor justițiabililor polonezi nu mai sunt asigurate. În acest context, instanța menționată ridică problema dacă această constatare este suficientă, în sine, pentru a justifica un refuz de executare a unui MEA emis de o instanță poloneză, fără a mai fi necesar să se examineze impactul acestor deficiențe în împrejurările speței.
În cadrul procedurii preliminare de urgență, Curtea, reunită în Marea Cameră, răspunde negativ, confirmând jurisprudența sa stabilită în Hotărârea Minister for Justice and Equality (Deficiențele sistemului judiciar).
Aprecierea Curții
În primul rând, Curtea statuează că deficiențe sistemice sau generalizate care afectează independența puterii judecătorești din statul membru emitent, oricât de grave ar fi, nu sunt suficiente, prin ele însele, pentru a permite unei autorități judiciare de executare să considere că nicio instanță a acestui stat membru nu intră în domeniul de aplicare al noțiunii de „autoritate judiciară emitentă” a unui MEA (
4
), noțiune care implică, în principiu, ca autoritatea în cauză să acționeze în mod independent.
În această privință, mai întâi, Curtea arată că asemenea deficiențe nu au în mod necesar un impact asupra fiecărei decizii pe care respectivele instanțe pot fi determinate să o adopte. În continuare, ea arată că, deși pot fi aduse limitări, în situații excepționale, principiilor încrederii și recunoașterii reciproce care stau la baza funcționării mecanismului MEA, faptul de a nega calitatea de „autoritate judiciară emitentă” tuturor instanțelor statului membru vizat de aceste deficiențe ar conduce la o excludere generalizată a aplicării acestor principii în cadrul MEA emis de aceste instanțe. În plus, o astfel de soluție ar avea alte consecințe foarte importante, întrucât ar însemna în special că instanțele acestui stat membru nu ar mai putea sesiza Curtea cu o trimitere preliminară (
5
). În sfârșit, Curtea afirmă că jurisprudența sa recentă, potrivit căreia parchetele din anumite state membre nu prezintă, din perspectiva raportului lor de subordonare față de puterea executivă, garanții de independență suficiente pentru a fi considerate „autorități judiciare emitente” (
6
), nu poate fi transpusă în cazul instanțelor statelor membre. Astfel, într‑o Uniune de drept, cerința de independență a instanțelor exclude, prin natura sa, orice raport de acest tip față de respectiva putere.
În al doilea rând, Curtea afirmă că existența sau agravarea unor deficiențe sistemice sau generalizate privind independența puterii judecătorești a statului membru emitent, care demonstrează un risc de încălcare a dreptului la un proces echitabil, nu permite totuși să se prezume (
7
) că persoana care face obiectul unui MEA va suporta cu adevărat un asemenea risc în caz de predare. Astfel, Curtea menține cerința examinării în două etape, enunțată în Hotărârea Minister for Justice and Equality (Deficiențele sistemului judiciar), și arată că constatarea acestor deficiențe trebuie, desigur, să incite autoritatea judiciară de executare la vigilență, dar nu o poate scuti de obligația de a efectua, în conformitate cu a doua etapă a acestei examinări, o apreciere concretă și precisă a riscului în cauză. Această apreciere trebuie să țină seama de situația persoanei căutate, de natura infracțiunii în cauză și de contextul factual aflate la baza MEA, precum declarațiile unor autorități publice susceptibile să interfereze în tratamentul care trebuie rezervat cazului individual. Curtea amintește în această privință că o suspendare generală a mecanismului MEA în privința unui stat membru, care ar permite să se abțină de la o astfel de apreciere și să refuze în mod automat executarea MEA emis de acesta, nu este posibilă decât în ipoteza în care Consiliul European constată în mod formal că acest stat membru nu respectă principiile pe care se întemeiază Uniunea (
8
).
Pe de altă parte, Curtea precizează că, atunci când MEA a fost emis în scopul urmăririi penale, autoritatea judiciară de executare trebuie, dacă este cazul, să țină seama de deficiențe sistemice sau generalizate privind independența puterii judecătorești din statul membru emitent care ar fi apărut după emiterea MEA în cauză și să evalueze în ce măsură aceste deficiențe pot avea un impact la nivelul instanțelor acestui stat membru care vor fi competente să se pronunțe cu privire la procedurile la care va fi supusă persoana în cauză. În ipoteza unui MEA emis în vederea predării unei persoane căutate pentru executarea unei pedepse sau a unei măsuri de siguranță privative de libertate, autoritatea judiciară de executare trebuie să examineze în ce măsură deficiențele sistemice sau generalizate care existau în statul membru emitent la momentul emiterii MEA au afectat, în împrejurările speței, independența instanței din acest stat membru care a dispus pedeapsa sau măsura de siguranță privativă de libertate a cărei executare face obiectul acestui MEA.
(
1
)	Hotărârea din 25 iulie 2018, Minister for Justice and Equality (Deficiențele sistemului judiciar) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586).
(
2
)	Acest drept este garantat la articolul 47 al doilea paragraf din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.
(
3
)	Printre alte elemente, instanța de trimitere menționează în special jurisprudența recentă a Curții în materie [Hotărârea din 19 noiembrie 2019, A. K. și alții (Independența Camerei Disciplinare a Curții Supreme) (C‑585/18, C‑624/18 și C‑625/18, EU:C:2019:982), precum și Hotărârea din 26 martie 2020, Miasto Łowicz și Prokurator Generalny (C‑558/18 și C‑563/18, EU:C:2020:234)], precum și acțiunea în constatarea neîndeplinirii obligațiilor introdusă de Comisia Europeană împotriva Poloniei (cauza pendinte C‑791/19).
(
4
)	În sensul articolului 6 alineatul (1) din Decizia‑cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre (JO 2002, L 190, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 3), astfel cum a fost modificată prin Decizia‑cadru 2009/299/JAI a Consiliului din 26 februarie 2009 (JO 2009, L 81, p. 24).
(
5
)	Astfel, această soluție ar însemna că nicio instanță din statul membru emitent nu ar fi considerată ca îndeplinind cerința de independență inerentă noțiunii de „instanță” în sensul articolului 267 TFUE.
(
6
)	A se vedea în special Hotărârea din 27 mai 2019, OG și PI (Parchetele din Lübeck și din Zwickau) (C‑508/18 și C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456).
(
7
)	Potrivit articolului 1 alineatul (3) din Decizia‑cadru privind MEA.
(
8
)	Această procedură este prevăzută la articolul 7 alineatul (2) TUE.