62024CC0215
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE
TAMARE ĆAPETA
od 5. lipnja 2025. (
1
)
Predmet C‑215/24 [Fira] (
i
)
YX,
uz sudjelovanje:
Ministério Público
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Sud sudskog okruga Porto – Općinski kazneni sud u Vila Nova de Gaiji, Portugal)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Okvirna odluka 2008/909/PUP – Okvirna odluka 2002/584/PUP – Načelo uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode – Europski uhidbeni nalog – Postupci predaje između država članica – Uvjetna odgoda izvršenja kazne zatvora od strane pravosudnih tijela u skladu s nacionalnim pravom države izvršenja”
I. Uvod
1.
U okviru područja slobode, sigurnosti i pravde Unije, osoba osuđena na kaznu zatvora u jednoj državi članici može izdržati tu kaznu u drugoj državi članici, osobito ako se time poboljšava društvena rehabilitacija te osobe (
2
).
2.
U ovom je predmetu riječ o osobi koja je osuđena za kazneno djelo u Portugalu, ali sada boravi u Španjolskoj. Španjolska su tijela na temelju Okvirne odluke 2008/909/PUP (
3
) odlučila priznati i izvršiti kaznu zatvora koju je izrekao Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Sud sudskog okruga Porto – Općinski kazneni sud u Vila Nova de Gaiji, Portugal) (u daljnjem tekstu: portugalski sud).
3.
Međutim, Juzgado Central de lo Penal n.° 1 de Madrid (Središnji kazneni sud br. 1 u Madridu, Španjolska) (u daljnjem tekstu: španjolski sud) izmijenio je izrečenu kaznu tako što je uvjetno odgodio izvršenje šestomjesečne kazne zatvora s rokom kušnje od dvije godine.
4.
Portugalski sud, odnosno sud koji je uputio zahtjev, pita je li takva izmjena dopuštena na temelju Okvirne odluke 2008/909.
5.
Spor između stranaka u biti se odnosi na pitanje može li odluka o uvjetnoj odgodi izvršenja kazne biti dio izvršenja presude, što je stajalište španjolske vlade, ili se njome mijenja priroda te presude, što je stajalište portugalske vlade i Europske komisije.
II. Činjenično stanje iz glavnog postupka, prethodna pitanja i postupak pred Sudom
6.
Osoba YX osuđena je 9. listopada 2018. u Portugalu na kaznu zatvora u trajanju od šest mjeseci zbog počinjenja kaznenog djela utaje poreza, koje je utvrđeno i sankcionirano na temelju Decreto‑Leija n.o 20-A/90 (Uredba sa zakonskom snagom br. 20-A/90) od 15. siječnja 1990. Ta je kazna zamijenjena alternativnom sankcijom od 180 dnevnih novčanih iznosa (
4
).
7.
Međutim, osoba YX nije platila tu novčanu kaznu niti je dostavila dokaze da joj se neplaćanje novčane kazne ne može staviti na teret. Zbog toga je, u skladu s Códigom Penal (portugalski Kazneni zakonik) (
5
), sud koji je uputio zahtjev opozvao alternativnu sankciju i naložio izvršenje prvotne kazne zatvora (
6
).
8.
Međutim, ta se kazna zatvora nije mogla izvršiti u Portugalu jer se osobu YX nije moglo pronaći radi izvršenja uhidbenog naloga u toj državi članici. Slijedom toga, za potrebe izrečene kazne proglašena je bjeguncem.
9.
Nekoliko godina poslije osoba YX locirana je u Španjolskoj. Tako su nadležna portugalska tijela 22. veljače 2022. na temelju Okvirne odluke 2002/584/PUP (
7
) izdala europski uhidbeni nalog (u daljnjem tekstu: EUN), tražeći predaju osobe YX u svrhu izvršenja kazne zatvora u trajanju od šest mjeseci.
10.
Člankom 4. točkom 6. Okvirne odluke 2002/584 predviđa se razlog za moguće odbijanje izvršenja EUN‑a ako osoba čija se predaja traži zakonito boravi u državi izvršenja i ako ta osoba želi odslužiti kaznu u toj državi. Na temelju tog razloga španjolska tijela odbila su izvršiti EUN te su se obvezala da će priznati kaznu portugalskog suda i izvršiti je u Španjolskoj.
11.
Dana 11. listopada 2023., u skladu s člankom 80. španjolskog Códiga Penal (španjolski Kazneni zakonik) (
8
), španjolski je sud izvršenje kazne zatvora u trajanju od šest mjeseci izrečene osobi YX uvjetno odgodio uz rok kušnje od dvije godine te obavijestio portugalska tijela o toj odluci.
12.
Ministério Público (portugalsko Državno odvjetništvo) nije se moglo složiti s odlukom španjolskog suda o uvjetnoj odgodi izvršenja. Stoga je pokrenulo postupak pred Tribunalom Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Sud sudskog okruga Porto – Općinski kazneni sud u Vila Nova de Gaiji), sudom koji je uputio zahtjev u ovom predmetu. U okviru tog postupka portugalsko državno odvjetništvo zatražilo je da se Sudu uputi zahtjev za prethodnu odluku.
13.
Sud koji je uputio zahtjev smatra da sud države izvršenja ne može izmijeniti odluku suda države u kojoj je presuda izrečena na način da svojom odlukom zamijeni odluku suda koji je izrekao kaznu. Sud koji je uputio zahtjev dodaje da bi prihvaćanje takve izmjene kazne bilo protivno načelima uzajamnog priznavanja i povjerenja. Prema mišljenju tog suda, time što su odbila izvršiti EUN, španjolska pravosudna tijela izrazila su spremnost da preuzmu izvršenje kazne u cijelosti, bez mogućnosti pretvaranja kazne zatvora u alternativnu mjeru.
14.
Sud koji je uputio zahtjev također smatra da su španjolska pravosudna tijela u svakom slučaju trebala unaprijed obavijestiti državu u kojoj je presuda izrečena o mogućnosti da izvršenje kazne zatvora bude uvjetno odgođeno kako bi ona mogla odgovoriti.
15.
U tim je okolnostima Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Sud sudskog okruga Porto – Općinski kazneni sud u Vila Nova de Gaiji) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Može li se država izvršenja naloga, nakon što je odbila izvršiti [EUN] na temelju članka 4. točke 6. Okvirne odluke 2002/584 zbog mjesta boravka osuđene osobe i nakon što je priznala osuđujuću presudu, pozvati na primjenu vlastitog nacionalnog prava i svoju nadležnost kao država izvršenja kako bi odgodila postojeću kaznu oduzimanja slobode koju je izrekla država izdavateljica naloga, iako je već pokrenut postupak izvršenja te presude?
2.
Može li pravosudno tijelo države izvršenja izmijeniti odluku pravosudnog tijela države izdavateljice naloga, koja je postala pravomoćna, u slučajevima koji nisu predviđeni člankom 8. i člankom 17. stavcima 1. i 2. Okvirne odluke 2008/909?
3.
Treba li članak 17. stavak 1. Okvirne odluke 2008/909 tumačiti na način da se državi izvršenja omogućuje da odobri odgodu postojeće kazne zatvora primjenom uvjetâ iz svojeg nacionalnog prava, ako nadležna tijela države izdavateljice naloga to nisu učinila u skladu sa svojim pravom?
U slučaju potvrdnog odgovora na prethodno navedena pitanja:
4.
Uzimajući u obzir odredbe članaka 12. i 13. te članka 17. stavka 3. Okvirne odluke 2008/909, jesu li španjolska pravosudna tijela (tijela države izvršenja) trebala prethodno obavijestiti državu izdavateljicu naloga o svojem stajalištu u pogledu mogućnosti odgode kazne zatvora na koju je osuđena tražena osoba?”
16.
Pisana očitovanja Sudu su podnijele španjolska i portugalska vlada te Komisija.
17.
Te su stranke iznijele usmena očitovanja na raspravi održanoj 19. ožujka 2025.
III. Analiza
A.
Kontekst
18.
Država članica može odbiti izvršenje EUN‑a u svrhu izvršenja kazne zatvora samo ako se obveže izvršiti kaznu kako ju je izrekao sud države u kojoj je presuda izrečena.
19.
Ako zbog bilo kojeg razloga država izvršenja ne može izvršiti kaznu zatvora kako ju je izrekao sud države izdavanja, tada ona mora izvršiti EUN (
9
).
20.
Jedine iznimke kojima se državi izvršenja omogućuje odstupanje od kazne kako ju je izrekao sud države izdavanja predviđene su člankom 8. stavcima 2. i 3. Okvirne odluke 2008/909. Te se iznimke primjenjuju ako kazna izrečena u državi u kojoj je presuda izrečena nije u skladu s pravom države izvršenja, bilo zbog svojeg trajanja ili zbog vrste. U takvoj situaciji promijenjena kazna mora u najvećoj mogućoj mjeri odražavati prvotnu kaznu u granicama dopuštenima pravom države izvršenja (
10
).
21.
Stoga se utvrđivanje krivnje i ocjena proporcionalnosti kazne provode u državi u kojoj je presuda donesena te ih država izvršenja ne može preispitivati (
11
).
22.
Zbog toga je Sud u predmetu u kojem je donesena presuda Ognyanov smatrao da članak 8. Okvirne odluke 2008/909 treba usko tumačiti i da državi izvršenja ostavlja samo ograničene mogućnosti da promijeni vrstu ili trajanje kazne kako ju je izrekao sud države izdavanja (
12
).
23.
Dok je osuda (odnosno utvrđivanje krivnje i odluka o proporcionalnoj kazni) u nadležnosti države izdavanja, izvršenje kazne je, kao što se to navodi u članku 17. stavku 1. Okvirne odluke 2008/909, u nadležnosti države izvršenja.
24.
Stoga se načelo uzajamnog priznavanja, kako proizlazi iz Okvirne odluke 2008/909, primjenjuje na dva načina: država izvršenja u načelu mora priznati osude koje su izrekli sudovi države izdavanja, dok država izdavanja u načelu priznaje pravila o izvršenju kazni kakva postoje u državi izvršenja.
25.
Bit spora u ovom predmetu jest činjenica da Kraljevina Španjolska odluku o uvjetnoj odgodi izvršenja kazne zatvora shvaća kao pitanje njezina izvršenja, dok Portugalska Republika, koju podupire Komisija, smatra da je odluka o uvjetnoj odgodi izvršenja zapravo izricanje osude.
26.
Odgovor na pitanje čini li uvjetna odgoda izvršenja kazne zatvora izmjenu ili izvršenje te kazne, što je bit prvih triju prethodnih pitanja, ovisi o tumačenju Okvirne odluke 2008/909, osobito njezinih članaka 8. i 17. Stoga ću ta tri pitanja analizirati zajedno u okviru odjeljka C ovog mišljenja.
27.
Ako uvjetna odgoda izvršenja kazne zatvora čini izmjenu vrste prvotne kazne zatvora, iz toga proizlazi da se primjenjuje članak 8. Okvirne odluke 2008/909, koji španjolskim tijelima izvršenja zabranjuje da promijene kaznu zatvora njezinim pretvaranjem u uvjetnu kaznu zatvora. Međutim, ako uvjetna odgoda izvršenja kazne zatvora čini način izvršenja takve kazne, članak 8. Okvirne odluke 2008/909 ne bi bio primjenjiv. Stoga bi država izvršenja mogla odlučiti uvjetno odgoditi izvršenje kazne zatvora u okviru njezina izvršenja na temelju članka 17. te odluke.
28.
Prije nego što započnem s analizom, ukratko ću razmotriti prigovor nedopuštenosti koji je istaknula Kraljevina Španjolska (B).
29.
Četvrto pitanje postavlja se u slučaju potvrdnog odgovora na prva tri pitanja. Budući da ću predložiti Sudu da na njih odgovori niječno, na četvrto pitanje nije potrebno odgovoriti.
B.
Dopuštenost
30.
Španjolska vlada osporava dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku. Prema njezinu mišljenju, nije moguće razumjeti koja se vrsta postupka odvija pred sudom koji je uputio zahtjev niti zašto su odgovori Suda relevantni za glavni postupak.
31.
Iz ustaljene sudske prakse proizlazi da Sud može odgovoriti na prethodna pitanja samo ako je odgovor nacionalnom sudu koristan za rješavanje spora koji se pred njim vodi (
13
).
32.
Istodobno, iz ustaljene sudske prakse također proizlazi da za pitanja o tumačenju prava Unije koja upute nacionalni sudovi vrijedi pretpostavka relevantnosti. Sud može odbiti odlučiti o takvim pitanjima samo ako je očito da tumačenje prava Unije nema nikakve veze s predmetom spora koji se vodi pred sudom koji je uputio zahtjev (
14
).
33.
U okviru postupka uređenog Okvirnom odlukom 2008/909, tijela države u kojoj je presuda izrečena moraju pristati na to da kaznu zatvora izvrši država izvršenja izdavanjem potvrde (
15
). Takva se potvrda može povući sve dok se ne započne s izvršenjem kazne u državi izvršenja (
16
).
34.
Stoga, iako nažalost u ovom predmetu sud koji je uputio zahtjev nije objasnio koja je točno svrha postupka koji je pred njim pokrenulo portugalsko Državno odvjetništvo, pretpostavka dopuštenosti nije oborena. Odgovor Suda mogao bi sudu koji je uputio zahtjev pomoći da odluči treba li potvrdu izdati ili povući (ako je već izdana) (
17
).
35.
Stoga nije očito da odgovori na upućena pitanja nisu nužni kako bi sud koji je uputio zahtjev riješio spor koji se pred njim vodi. Zbog toga predlažem Sudu da odgovori na upućena pitanja.
C.
Uvjetna odgoda izvršenja kazne zatvora čini izmjenu te kazne
36.
Smatram da se odlukom o uvjetnoj odgodi izvršenja kazne zatvora mijenja njezina vrsta.
37.
Stoga se u tom pogledu slažem s argumentima portugalske vlade i Komisije, koje su tvrdile da su kazna zatvora i uvjetna kazna zatvora dvije različite vrste kazni.
38.
Odluka o uvjetnoj odgodi izvršenja kazne zatvora stoga nije obuhvaćena izvršenjem, nego čini izmjenu takve kazne. Ona dakle nije obuhvaćena područjem primjene članka 17. Okvirne odluke 2008/909. S druge strane, članak 8. te odluke zabranjuje Kraljevini Španjolskoj da uvjetno odgodi izvršenje kazne zatvora koju je izrekao portugalski sud.
39.
Svoje ću stajalište poduprijeti razmatranjem teksta relevantnih odredbi Okvirne odluke 2008/909 kao i njihova konteksta i svrhe, istodobno odgovarajući na argumentaciju stranaka u ovom postupku.
1. Argumenti koji se temelje na članku 8. Okvirne odluke 2008/909
40.
Rasprava o „vrsti” kazne proizlazi iz članka 8. Okvirne odluke 2008/909. U skladu s njegovim stavkom 1., država izvršenja načelno mora priznati i izvršiti kaznu koju je izrekao sud države izdavanja. Samo ako njezin pravni sustav ne priznaje kazne zatvora određenog trajanja (članak 8. stavak 2. Okvirne odluke 2008/909) ili određene vrste (članak 8. stavak 3. te okvirne odluke), država izvršenja može „promijeniti” kaznu (vidjeti točku 20. ovog mišljenja).
41.
Kazna zatvora u trajanju od šest mjeseci načelno je priznata španjolskim kaznenim pravom. Stoga se uvjetna odgoda izvršenja kojom se mijenja vrsta takve kazne ne može opravdati na temelju članka 8. stavka 3. Okvirne odluke 2008/909.
42.
Usto, ako država izvršenja smatra nužnim promijeniti kaznu u skladu s člankom 8. Okvirne odluke 2008/909, na temelju njezina članka 12. stavka 1., ona mora što je prije moguće obavijestiti državu u kojoj je presuda izrečena o svojoj odluci. Time se državi u kojoj je presuda izrečena omogućuje da donese odluku o povlačenju potvrde ako se ne slaže s tim promjenama.
43.
U ovom slučaju španjolska tijela nisu dostavila takve informacije portugalskim tijelima na temelju članka 12. Okvirne odluke 2008/909 jer nisu smatrala da su promijenila vrstu priznate kazne u smislu članka 8. te odluke. Međutim, obavijestila su portugalska tijela o tome da je izvršenje te kazne zatvora uvjetno odgođeno.
44.
Razlika između mjere koja predstavlja izricanje kazne i mjere koja se odnosi na izvršenje ili primjenu kazne nije uvijek jasna (
18
).
45.
Tako u ovom slučaju španjolska vlada tvrdi da uvjetna odgoda izvršenja nije izmijenila „vrstu” kazne. I dalje je riječ o kazni zatvora u trajanju od šest mjeseci, iako je njezino izvršenje odgođeno tijekom roka kušnje od dvije godine.
46.
Smatram da je moguće pronaći određene smjernice o tome je li se „vrsta” kazne promijenila postavljanjem pitanja je li se promijenio aspekt kazne kojom se osobi oduzima sloboda. U tom pogledu, prema mojem mišljenju, postoji razlika u tome je li oduzimanje slobode neizbježno, kao na temelju kazne zatvora, ili uvjetno, kao na temelju uvjetne kazne zatvora. Taj argument podupire stajalište portugalske vlade i Komisije u skladu s kojim su kazna zatvora i uvjetna kazna zatvora kaznene sankcije različite vrste.
47.
U kontekstu ovog predmeta, čini se da je portugalski sud, nakon što je utvrdio da je osoba YX kriva, smatrao prikladnim da ona izdrži kaznu zatvora. Da je smatrao da izvršenje kazne zatvora treba uvjetno odgoditi, taj je sud mogao izreći uvjetnu osudu (
19
). Uzajamno priznavanje, na kojem se temelji suradnja u kaznenim stvarima, zahtijeva da tijela države izvršenja prihvate utvrđenje krivnje i odluku o odgovarajućoj kazni koju je donio sud države izdavanja.
48.
Iz toga slijedi da je uvjetna odgoda izvršenja kazne zatvora koju je odredio španjolski sud izmijenila vrstu kazne zatvora koju je odredio portugalski sud, za koju nije bila predviđena takva odgoda izvršenja. Budući da španjolski pravni poredak priznaje kazne zatvora u trajanju od šest mjeseci, Kraljevina Španjolska, kao država izvršenja, ne može se pozvati ni na članak 8. stavak 2. ni na članak 8. stavak 3. Okvirne odluke 2008/909 kako bi uvjetno odgodila izvršenje takve kazne.
2. Argumenti koji se temelje na članku 17. Okvirne odluke 2008/909
49.
Članak 17. Okvirne odluke 2008/909 odnosi se na izvršenje kazne, koje je u načelu uređeno pravom države izvršenja. Stavci 3. i 4. te odredbe odnose se na pitanje uvjetnog otpusta iz zatvora.
50.
U tom je pogledu španjolska vlada tvrdila da je uvjetna kazna zatvora slična prijevremenom ili uvjetnom otpustu iz zatvora. U obama slučajevima kazna zatvora uopće nije odslužena ili je odslužena samo djelomično. Isto tako u obama slučajevima odluka o uvjetnoj odgodi kazne zatvora ili njezinu prijevremenom prestanku usko je povezana s osobnom situacijom i ponašanjem osuđene osobe te se može razmatrati kao doprinos boljoj društvenoj rehabilitaciji te osobe.
51.
Prijevremeni ili uvjetni otpust se prema članku 17. Okvirne odluke 2008/909 smatra načinom izvršenja kazne zatvora i, prema mišljenju španjolske vlade, s obzirom na sličnosti, isto bi trebalo biti s uvjetnom odgodom izvršenja kazne zatvora.
52.
Iako argument koji je iznijela španjolska vlada ima određenu snagu, ipak je također jasno da se u Okvirnoj odluci 2008/909, čiji se članak 17. odnosi na prijevremeni otpust, ne navodi uvjetna kazna zatvora.
53.
Razlog zbog kojeg se tom odlukom uređuje pitanje prijevremenog otpusta iz zatvora vjerojatno je činjenica da je zakonodavac utvrdio znatne razlike između pravila o prijevremenom otpustu koja postoje u različitim državama članicama. Ujedno se prijevremeni otpust nužno odvija nakon početka izvršenja kazne zatvora te se stoga teško može shvatiti kao nešto drugo osim načina izvršenja kazne. Kao odgovor na moguće probleme koji iz toga proizlaze, članak 17. stavak 3. predviđa obvezu države izvršenja da obavijesti državu izdavanja o svojim pravilima o prijevremenom ili uvjetnom otpustu te ovlašćuje državu izdavanja da povuče potvrdu ako se ne slaže s politikom države izvršenja u vezi s prijevremenim otpustom (
20
). Povlačenje potvrde na temelju članka 13. Okvirne odluke 2008/909 nije moguće nakon početka izvršenja u državi izvršenja. Stoga je bilo potrebno predvidjeti zakonodavno rješenje koje bi državi članici u kojoj je presuda izrečena omogućilo da odbije politiku prijevremenog otpusta države članice izvršenja prije nego što je izvršenje započelo u toj državi.
54.
Međutim, zakonodavac Unije nije predvidio takvu mogućnost u slučaju uvjetne odgode izvršenja kazne zatvora.
55.
Prema mojem mišljenju i suprotno onomu što tvrdi španjolska vlada, zakonodavni izbor da se u članku 17. riješe problemi koji proizlaze iz razlika u pravilima o prijevremenom otpustu, ali ne i o uvjetnim kaznama zatvora, nudi (tekstualni) argument koji ide u prilog odbijanju teze prema kojoj je uvjetna odgoda izvršenja kazne zatvora način izvršenja te kazne. Štoviše, to upućuje na zaključak da zakonodavac Unije uvjetnu odgodu izvršenja kazne zatvora nije shvatio kao način izvršenja te kazne, nego kao različitu kaznenu sankciju.
56.
Takav zaključak podupire širi kontekst Okvirne odluke 2008/909.
3. Argumenti koji se temelje na kontekstu
57.
Iste godine kad je donio Okvirnu odluku 2008/909, zakonodavac Unije također je donio Okvirnu odluku 2008/947/PUP (
21
) koja se primjenjuje na presude i probacijske odluke s ciljem nadzora probacijskih mjera i alternativnih sankcija.
58.
Kao što je to istaknula Komisija, te dvije okvirne odluke imaju različita područja primjene i međusobno se isključuju. Ako pravosudna suradnja uključuje priznavanje i izvršenje kazne zatvora, primjenjiva su pravila sadržana u Okvirnoj odluci 2008/909. Ako pravosudna suradnja uključuje priznavanje i izvršenje uvjetne kazne zatvora, primjenjiva su pravila sadržana u Okvirnoj odluci 2008/947.
59.
To zakonodavno rješenje upućuje na to da zakonodavac Unije s uvjetnom kaznom zatvora i bezuvjetnom kaznom zatvora postupa kao s dvjema različitim vrstama kazni.
60.
U ovom su slučaju i tijela države izvršenja i tijela države izdavanja postupala na temelju Okvirne odluke 2008/909.
4. Argumenti koji se temelje na svrsi Okvirne odluke 2008/909
61.
Zaključak prema kojem država izvršenja ne bi smjela pretvoriti kaznu zatvora u uvjetnu kaznu zatvora u skladu je sa svrhom Okvirne odluke 2008/909.
62.
Cilj je tog instrumenta, među ostalim, omogućiti uzajamno priznavanje kazni u području kaznenog prava. Ako na temelju uzajamnog priznavanja država članica pristane izvršiti presudu donesenu u drugoj državi članici i ne navede nijedan od razloga za neizvršenje te presude, izvršenje bi, kao što je to primijetila Komisija, trebalo biti samo nastavak predmeta koji je započeo u državi u kojoj je presuda izrečena (
22
).
63.
Slažem se. Zbog činjenice da se izvršenje kazne zatvora odvija u državi članici različitoj od one u kojoj je kazna izrečena ne bi se smjelo izmijeniti izvršenje te kazne, kao što presuda ne bi bila izmijenjena da se izvršava u drugoj regiji iste države i pod nadležnošću suda različitog od onog koji je izrekao kaznu. Iako se određena pravila o izvršenju mogu razlikovati, izvršenje je samo nastavak osude.
64.
Stoga bi načelo uzajamnog priznavanja, kako je utvrđeno u Okvirnoj odluci 2008/909, u praksi trebalo dovesti do automatizma suradnje tijela za izvršavanje zakonodavstva među državama članicama. To bi trebalo uključivati obvezu države izvršenja da izvrši stranu odluku bez ispitivanja bi li ta odluka bila donesena da je postupak proveden u skladu s njezinim nacionalnim pravom (
23
).
65.
Slijedom toga, ocjenu države izvršenja o tome odgovara li kazna izrečena u državi u kojoj je presuda izrečena onoj koja bi bila izrečena za isto kazneno djelo u državi izvršenja treba smatrati protivnom ciljevima i duhu Okvirne odluke 2008/909 (
24
).
66.
Iako je, kao što je to objasnila španjolska vlada, odgoda izvršenja kazne zatvora u Španjolskoj moguća u dvije faze: i. izricanje kazne zatvora i ii. njezina uvjetna odgoda, druga faza zadire u ocjenu krivnje i odgovarajuće osude suda države u kojoj je presuda izrečena.
67.
Stoga državi izvršenja ne bi trebalo dopustiti da odlučuje o uvjetnoj odgodi izvršenja kazne zatvora ako sud države u kojoj je presuda izrečena nije izrekao takvu kaznu.
5. Argumenti koji se temelje na sudskoj praksi
68.
Naposljetku, moram razmotriti argumente španjolske vlade, iznesene u njezinim pisanim očitovanjima i potvrđene na raspravi, prema kojima presude Ardic (
25
) i Minister for Justice and Equality (Opoziv uvjetnih osuda) (
26
) potkrjepljuju njezinu tezu da je odluka o uvjetnoj odgodi izvršenja kazne zatvora način izvršenja te kazne, a ne njezina izmjena.
69.
U tim je presudama Sud presudio da odluka o opozivu uvjetne odgode izvršenja prethodno izrečene kazne zatvora ne utječe ni na vrstu ni na visinu kazni zatvora izrečenih pravomoćnim osuđujućim presudama protiv osuđenika (
27
).
70.
Portugalska vlada i Komisija smatrale su da ti predmeti nisu relevantni za ovaj predmet jer se odnose na različito pitanje. Ne mogu se složiti s tim stajalištem. Iako se u tim presudama od Suda zahtijevalo da tumači pojam „suđenje koje je rezultiralo odlukom” iz članka 4.a Okvirne odluke 2002/584, u tim se predmetima radilo o sličnoj dvojbi, odnosno o tome je li opoziv uvjetne odgode izvršenja dio osude ili pak samo izvršenje već utvrđene kazne. Stoga smatram da su ti predmeti uistinu relevantni za ovaj predmet.
71.
Međutim, poput Komisije, smatram da su odluka o uvjetnoj odgodi izvršenja kazne zatvora, o kojoj je riječ u ovom predmetu, i opoziv uvjetne odgode izvršenja, o kojem je bila riječ u tim predmetima, drukčije prirode. Dok je odluka o uvjetnoj odgodi izvršenja kazne zatvora dio postupka osuđivanja, koji podrazumijeva odlučivanje o krivnji i odgovarajućoj kazni, opoziv uvjetne odgode izvršenja znači izvršenje odgođene kazne zatvora, čiji su uvjeti već utvrđeni u fazi postupka osuđivanja.
72.
Zbog tog razloga, činjenica da je Sud opoziv uvjetne odgode izvršenja kazne zatvora smatrao načinom izvršenja kazne ne sprečava zaključak da je odluka o uvjetnoj odgodi izvršenja kazne zatvora, naprotiv, dio postupka osuđivanja.
6. Međuzaključak
73.
Zaključno, smatram da su u pravu Unije uvjetna kazna zatvora i bezuvjetna kazna zatvora dvije različite vrste kaznenih sankcija. Slijedom toga, država izvršenja ne može uvjetno odgoditi izvršenje kazne zatvora kao način izvršenja kazne koju se obvezala priznati. Takva uvjetna odgoda izvršenja stoga nije obuhvaćena područjem primjene članka 17. Okvirne odluke 2008/909. Naprotiv, njome se mijenja vrsta kazne i u načelu je zabranjena člankom 8. Okvirne odluke 2008/909.
74.
U ovom konkretnom slučaju, ako država izvršenja ne želi izvršiti kaznu zatvora, ima mogućnost izvršiti EUN i predati osuđenu osobu državi u kojoj je presuda izrečena kako bi ta osoba izdržala kaznu u toj državi.
75.
Međutim, nakon što je odbila izvršiti EUN u skladu s člankom 4. točkom 6. Okvirne odluke 2002/584 zbog mjesta boravka osuđene osobe i nakon priznavanja osuđujuće presude, država izvršenja ne može se pozivati na primjenu svojeg nacionalnog prava kako bi uvjetno odgodila izvršenje postojeće kazne zatvora koju je izrekla država u kojoj je presuda izrečena.
76.
Odlučivši uvjetno odgoditi izvršenje kazne zatvora za koju je portugalski sud odredio da je proporcionalna poreznom kaznenom djelu koje je počinila osoba YX, španjolski sud nije pokrenuo postupak izvršenja kazne, nego ju je izmijenio protivno članku 8. Okvirne odluke 2008/909. Budući da izvršenje kazne još nije započelo, portugalska tijela još mogu odlučiti povući potvrdu.
IV. Zaključak
77.
S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je uputio Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Sud sudskog okruga Porto – Općinski kazneni sud u Vila Nova de Gaiji, Portugal) odgovori na sljedeći način:
1.
Članke 8. i 17. Okvirne odluke Vijeća 2008/909/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršenja u Europskoj uniji
treba tumačiti na sljedeći način.
–
Nakon što je odbila izvršiti europski uhidbeni nalog u skladu s člankom 4. točkom 6. Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica zbog mjesta boravka osuđene osobe i nakon priznavanja osuđujuće presude, država izvršenja ne može se pozivati na primjenu svojeg nacionalnog prava kako bi uvjetno odgodila izvršenje postojeće kazne zatvora koju je izrekla država u kojoj je presuda izrečena.
–
Pravosudno tijelo države izvršenja može izmijeniti odluku pravosudnog tijela države u kojoj je presuda izrečena, koja je postala pravomoćna, samo u slučajevima koji su predviđeni člankom 8. stavcima 2. i 3. Okvirne odluke 2008/909. U tom pogledu, država izvršenja može kaznu zamijeniti drugom kaznom različite vrste samo ako njezin pravni sustav ne priznaje vrstu kazne koju je prvotno izrekao sud države u kojoj je presuda izrečena.
2.
Članak 17. stavak 1. Okvirne odluke 2008/909
treba tumačiti na način da se državi izvršenja ne omogućuje da odobri uvjetnu odgodu izvršenja postojeće kazne zatvora primjenom uvjetâ iz svojeg nacionalnog prava ako nadležna tijela države u kojoj je presuda izrečena to nisu učinila u skladu s pravom te države.
3.
Uzimajući u obzir odgovore na prethodna pitanja, na četvrto pitanje nije potrebno odgovoriti.
(
1
)	Izvorni jezik: engleski
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.
(
2
)	Vidjeti primjerice presudu od 11. ožujka 2020., SF (Europski uhidbeni nalog – Jamstvo vraćanja u državu izvršiteljicu naloga (C‑314/18, EU:C:2020:191, t. 51.)
(
3
)	Okvirna odluka Vijeća od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršenja u Europskoj uniji (SL 2008., L 327, str. 27.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 111.; u daljnjem tekstu: Okvirna odluka 2008/909)
(
4
)	Takva zamjena kazne zatvora novčanom kaznom moguća je, kao što je to objašnjeno u odluci kojom je upućen zahtjev za prethodnu odluku, na temelju članka 45. portugalskog Kaznenog zakonika.
(
5
)	U tom se pogledu u odluci kojom je upućen zahtjev za prethodnu odluku upućuje na članak 45. stavak 2. i članak 49. stavak 3. portugalskog Kaznenog zakonika.
(
6
)	Usto, portugalska je vlada na raspravi objasnila da portugalski sud u takvoj situaciji nije imao nikakvu drugu mogućnost nego vratiti se na prvotnu kaznu zatvora. Kao što je objasnila, u tom trenutku sud više nije mogao donijeti odluku o uvjetnoj odgodi izvršenja kazne zatvora.
(
7
)	Okvirna odluka Vijeća od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (SL 2002., L 190, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83. i ispravak SL 2013., L 222, str. 14.; u daljnjem tekstu: Okvirna odluka 2002/584)
(
8
)	Ta odredba omogućuje sudovima da izreknu uvjetnu osudu u trajanju od dvije do pet godina u slučaju kazne zatvora u trajanju kraćem od dvije godine.
(
9
)	Vidjeti presudu od 29. lipnja 2017., Popławski (C‑579/15, EU:C:2017:503, t. 22. do 24.).
(
10
)	Stoga, ako je do neusklađenosti došlo zbog trajanja, promijenjena kazna ne smije biti manja od maksimalne kazne predviđene za slična kaznena djela na temelju prava države izvršenja (članak 8. stavak 2. Okvirne odluke 2008/909). Ako neusklađenost postoji zbog vrste kazne, promijenjena kazna ili mjera u najvećoj mogućoj mjeri odgovara kazni izrečenoj u državi izdavanja, a kazna se ni u kojem slučaju ne smije pretvoriti u novčanu kaznu (članak 8. stavak 3. Okvirne odluke 2008/909).
(
11
)	Objašnjavajući pojam suđenja koje je rezultiralo odlukom u smislu članka 4.a Okvirne odluke 2002/584, Sud je smatrao da se pojam „odluka” iz te odluke odnosi na sudsku odluku kojom se, nakon činjenične i pravne ocjene predmeta, pravomoćno odlučuje o krivnji osobe i, ovisno o slučaju, o kazni zatvora koja joj je izrečena. Vidjeti presudu od 22. prosinca 2017., Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026, t. 67.).
(
12
)	Vidjeti presudu od 8. studenoga 2016. (C‑554/14, EU:C:2016:835, t. 36.). Sud je potvrdio takvo utvrđenje u predmetu koji je bio dio sličnog konteksta u vezi s primjenom članka 5. stavka 3. Okvirne odluke 2002/584, a ne njezina članka 4. točke 1., u presudi od 11. ožujka 2020., SF (Europski uhidbeni nalog – Jamstvo vraćanja u državu izvršiteljicu naloga) (C‑314/18, EU:C:2020:191, t. 65.). Vidjeti i presudu od 15. travnja 2021., AV (Presuda kojom se izriče jedinstvena kazna) (C‑221/19, EU:C:2021:278, t. 35.).
(
13
)	Vidjeti presudu od 11. rujna 2008., CEPSA (C‑279/06, EU:C:2008:485, t. 31. i navedenu sudsku praksu).
(
14
)	Vidjeti, ex multis, presudu od 16. prosinca 2021., AB i dr. (Povlačenje amnestije) (C‑203/20, EU:C:2021:1016, t. 46.); presudu od 8. travnja 2025., Ured europskog javnog tužitelja (Sudsko preispitivanje postupovnih akata) (C‑292/23, EU:C:2025:255, t. 36.).
(
15
)	Vidjeti članak 4. i Prilog I. Okvirnoj odluci 2008/909.
(
16
)	Članak 13. Okvirne odluke 2008/909.
(
17
)	U predmetnom slučaju nije jasno jesu li tijela države u kojoj je presuda izrečena već izdala potvrdu.
(
18
)	Vidjeti u tom pogledu presudu od 3. travnja 2025., MA (C‑743/24, EU:C:2025:230, t. 26.) (Alchaster II). Vidjeti i mišljenje nezavisnog odvjetnika J. Richarda de la Toura u predmetu SH (C‑798/23, EU:C:2025:265, t. 68.), u kojem upućuje na presudu Europskog suda za ljudska prava (ESLJP) od 10. studenoga 2022., Kupinskyy protiv Ukrajine (CE:ECHR:2022:1110JUD000508418, t. 49. i navedena sudska praksa).
(
19
)	Međutim, čini se da je portugalski sud, nakon što se poslije alternativne sankcije koja se sastoji od novčane kazne koja nije plaćena vratio na kaznu zatvora, na temelju zakona bio spriječen uvjetno odgoditi izvršenje prvotne kazne zatvora (vidjeti točku 7. i bilješku 6. ovog mišljenja).
(
20
)	To znači da zakonodavac Unije priznaje da država u kojoj je presuda izrečena može odbiti izvršenje kazne – koju je izrekao njezin sud – u drugoj državi članici ako bi to dovelo do toga da se osobu otpusti iz zatvora prije nego što je predviđeno kaznom zatvora i pravom kojim se uređuje prijevremeni otpust u državi u kojoj je presuda izrečena.
(
21
)	Okvirna odluka Vijeća od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja na presude i probacijske odluke s ciljem nadzora probacijskih mjera i alternativnih sankcija (SL 2008., L 337, str. 102.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 148.; u daljnjem tekstu: Okvirna odluka 2008/947)
(
22
)	Komisija se pozvala na taj zahtjev kao na načelo nastavka izvršenja.
(
23
)	Vidjeti u tom pogledu Mitsilegas, V., EU Criminal Law after Lisbon – Rights, Trust and the Transformation of Justice in Europe, Hart Publishing Ltd, 2016., str. 128.; Schiff Berman, P., Global Legal Pluralism: A Jurisprudence of Law Beyond Borders, Cambridge University Press, 2012., str. 16.
(
24
)	Vidjeti u tom pogledu Izvješće Komisije Europskom parlamentu i Vijeću o provedbi Okvirnih odluka 2008/909/PUP, 2008/947/PUP i 2009/829/PUP o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjer[e] koje uključuju lišavanje slobode, o uvjetnim odlukama i alternativnim sankcijama i o mjerama nadzora kao alternative privremenom pritvoru od strane država članica (COM(2014) 57 final, str. 8.)
(
25
)	Presuda od 22. prosinca 2017. (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026)
(
26
)	Presuda od 23. ožujka 2023. (C‑514/21 i C‑515/21, EU:C:2023:235)
(
27
)	Presuda od 22. prosinca 2017., Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026, t. 78.). Sud je potvrdio svoje stajalište u presudi od 23. ožujka 2023., Minister for Justice and Equality (Opoziv uvjetnih osuda) (C‑514/21 i C‑515/21, EU:C:2023:235, t. 53.)