62018CJ0123_RES
Predmet C-123/18 P
HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH
protiv
Vijeća Europske unije
Presuda Suda (veliko vijeće) od 10. rujna 2019.
„Žalba – Tužba za naknadu štete – Mjere ograničavanja protiv Irana – Naknada štete koju je žalitelj navodno pretrpio zbog uvrštenja svojeg imena na popis osoba i subjekata na koje se primjenjuje zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora”
Izvanugovorna odgovornost – Pretpostavke – Dovoljno ozbiljna povreda prava Unije – Diskrecijski prostor institucije prilikom donošenja akta – Ocjena nezakonitosti akta ili postupanja institucije – Ocjena postojanja dovoljno ozbiljne povrede prava Unije – Nemogućnost za predmetnu instituciju da se poziva na relevantan element koji nije uzela u obzir prilikom donošenja akta ili predmetnog postupanja
(čl. 340. st. 2. UFEU-a)
(t. 32.-34., 36.-39., 42.-51., 82., 83., 85. i 86.)
Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja protiv Irana – Zamrzavanje financijskih sredstava osoba, subjekata ili tijela za koje je Vijeće utvrdilo da sudjeluju u širenju nuklearnog oružja – Obveza proširenja te mjere na subjekte koji su u vlasništvu ili pod kontrolom takvog subjekta – Pojam subjekta koji je u vlasništvu ili pod kontrolom – Neizravno vlasništvo ili kontrola – Sposobnost utjecanja subjekata ili tijela za koje je Vijeće utvrdilo da sudjeluju u nuklearnom naoružanju na izbore subjekta koji je u vlasništvu ili pod kontrolom – Uključenost – Nepostojanje vlasničkog udjela ili udjela u kapitalu subjekta koji je u vlasništvu ili pod kontrolom – Nepostojanje utjecaja – Subjekt koji djeluje za račun subjekta na kojeg se odnosi mjera ograničavanja – Uključenost
(Uredba Vijeća br. 961/2010, čl. 16. st. 2. t.(d))
(t. 68.-70., 75., 77.)
Kratak prikaz
Ukida se presuda Općeg suda kojom je odbijen zahtjev za naknadu štete društva osnovanog u skladu s njemačkim pravom nakon njegova uvrštenja na popis osoba i subjekata na koje se odnose mjere zamrzavanja financijskih sredstava protiv Irana
Svojom presudom od 10. rujna 2019., HTTS/Vijeće (C-123/18 P) Sud je, u sastavu velikog vijeća, prihvatio žalbu koju je društvo HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH (u daljnjem tekstu: žalitelj) podnijelo protiv presude Općeg suda od 13. prosinca 2017., HTTS/Vijeće (T-692/15, EU:T:2017:890, u daljnjem tekstu: pobijana presuda). Tom je presudom Opći sud odbio zahtjev za naknadu štete za koju je žalitelj smatrao da ju je pretrpio uvrštenjem svojeg imena dvama Uredbama Vijeća (
1
), na popis osoba i subjekata na koje se odnose mjere zamrzavanja financijskih sredstava i gospodarskih izvora protiv Irana (u daljnjem tekstu: sporni popisi). Za razliku od Općeg suda, Sud smatra da se Vijeće nije moglo pozivati na elemente koje nije uzelo u obzir prilikom uvrštenja žalitelja na te popise kako bi dokazalo da nije počinilo povredu prava Unije koja dovodi do nastanka njezine izvanugovorne odgovornosti.
Žalitelj je društvo osnovano u skladu s njemačkim pravom koje obavlja djelatnosti pomorskog agenta i tehničkog upravljanja brodovima. Spor između njega i Vijeća jedan je u nizu predmeta koji se odnose na mjere ograničavanja koje su donesene u okviru borbe protiv iranskog nuklearnog naoružanja i koje su usmjerene protiv pomorskog trgovačkog društva i određenih fizičkih ili pravnih osoba povezanih s njim, među kojima je bio žalitelj. Početno uvrštenje žaliteljeva imena na sporne popise iz srpnja 2010. ne osporava se. Nasuprot tomu, Opći sud poništio je njegovo drugo uvrštenje iz listopada 2010. (presuda od 7. prosinca 2011., HTTS/Vijeće, T-562/10, EU:T:2011:716). Međutim, pobijanom je presudom potonji odbio njegov zahtjev za naknadu štete koja je nastala tim uvrštenjima.
U ovom slučaju Sud smatra da pobijana presuda sadržava nekoliko pogrešaka koje se tiču prava. On osobito ističe da uvjet nastanka izvanugovorne odgovornosti Unije koji se odnosi na postojanje dovoljno ozbiljne povrede pravnog pravila Unije nužno zahtijeva odvagivanje – koje je osobito važno u području mjera ograničavanja – između zaštite pojedinaca od nezakonitog postupanja institucija i manevarskog prostora koji se mora priznati potonjima kako se ne bi onemogućilo njihovo djelovanje. S obzirom na ta razmatranja, Sud ističe da se u okviru tužbe za naknadu štete, kao i u okviru drugih tužbi, nezakonitost akta ili postupanja koje može dovesti do nastanka izvanugovorne odgovornosti Unije treba ocjenjivati ovisno o pravnim i činjeničnim elementima koji su postojali u trenutku donošenja navedenog akta ili u trenutku postupanja. Jednako tako, Sud smatra da postojanje dovoljno ozbiljne povrede pravnog pravila Unije nužno treba ocjenjivati s obzirom na okolnosti u kojima je institucija djelovala na taj određeni datum. On zaključuje da se u svrhu osporavanja postojanja takve povrede, predmetna institucija može pozivati samo na elemente koje je uzela u obzir u svrhu donošenja predmetnog akta.
Posljedično, Sud ukida presudu Općeg suda i potonjem vraća zadatak ispitivanja eventualnog postojanja dovoljno ozbiljne povrede pravnog pravila Unije bez razmatranja elemenata na koje se Vijeće pozivalo u okviru tužbe za naknadu štete, ali koje nije uzelo u obzir prilikom uvrštenja žalitelja na navedene popise.
(
1
)	Provedbena uredba Vijeća (EU) br. 668/2010 od 26. srpnja 2010. o provedbi članka 7. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 423/2007 o donošenju mjera ograničavanja protiv Irana (SL 2010., L 195, str. 25.) i Uredba Vijeća (EU) br. 961/2010 od 25. listopada 2010. o donošenju mjera ograničavanja protiv Irana i stavljanju izvan snage Uredbe br. 423/2007 (SL 2010., L 281, str. 1.).