62018CC0177
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MACIEJA SZPUNARA
od 17. listopada 2019. (
1
)
Predmet C‑177/18
Almudena Baldonedo Martín
protiv
Ayuntamiento de Madrid
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo no 14 de Madrid (Sud za upravne sporove br. 14 u Madridu, Španjolska))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 1999/70/EZ – Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP – Članak 4. točka 1. – Načelo nediskriminacije – Opravdanje –Otpremnina u slučaju raskida ugovora o radu člana ugovornog osoblja na neodređeno vrijeme iz objektivnog razloga – Nepostojanje otpremnine u slučaju isteka ugovora o radu na određeno vrijeme službenika zaposlenog na određeno vrijeme”
I. Uvod
1.
U tom predmetu Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo no 14 de Madrid (Sud za upravne sporove br. 14. u Madridu, Španjolska) upućuje Sudu prethodno pitanje, osobito o tumačenju članaka 4. i 5. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999. (u daljnjem tekstu: Okvirni sporazum), priloženog Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP (
2
).
2.
Pitanja su postavljena u okviru spora između Almudene Baldonedo Martín i Ayuntamienta de Madrid (Općina Madrid, Španjolska) u pogledu isplate otpremnine koja se duguje nakon prestanka radnog odnosa koji povezuje stranke.
II. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
3.
Uvodnom izjavom 14. Direktive 1999/70 određuje se:
„Stranke potpisnice željele su zaključiti Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme, utvrđujući opća načela i minimalne zahtjeve za ugovore o radnim odnosima i radu na određeno vrijeme; potpisnice su iskazale želju za poboljšanjem kvalitete rada na određeno vrijeme putem osiguranja primjene načela nediskriminacije te za uspostavljanjem okvira za sprečavanje zlouporaba koje proizlaze iz uzastopne primjene ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme.”
4.
U skladu s člankom 1. Direktive 1999/70, njezina je svrha „staviti na snagu [Okvirni sporazum], zaključen […] između općih međusektorskih organizacija (ETUC, UNICE i CEEP) […]”.
5.
Člankom 2. prvim stavkom te direktive određuje se:
„Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom […] [i moraju] poduz[eti] sve potrebne mjere, kako bi u svakom trenutku mogle zajamčiti ostvarivanje rezultata predviđenih ovom Direktivom. […]”
6.
U drugom stavku preambule Okvirnog sporazuma predviđa se:
„Stranke ovog Sporazuma priznaju da ugovori o radu na neodređeno vrijeme predstavljaju i da će i nadalje predstavljati osnovni oblik radnog odnosa između poslodavaca i radnika. One također priznaju da ugovori o radu na određeno vrijeme, u određenim okolnostima, odgovaraju potrebama i poslodavaca i radnika.”
7.
U trećem stavku te preambule pojašnjava se:
„U […] Sporazumu [se] utvrđuju […] opća načela i minimalni zahtjevi u vezi s radom na određeno vrijeme, pri čemu se prilikom njihove detaljne primjene mora voditi računa o posebnim nacionalnim, sektorskim i sezonskim uvjetima. Sporazum prikazuje pripremljenost socijalnih partnera da uspostave opći okvir za osiguranje jednakog postupanja s radnicima zaposlenima na određeno vrijeme, kako bi ih se zaštitilo od diskriminacije te za korištenje ugovora o radu na određeno vrijeme u skladu s načelima koja su prihvatljiva za poslodavce i radnike.”
8.
U skladu s člankom 1. Okvirnog sporazuma, njegova je svrha, s jedne strane, poboljšati kvalitetu rada na određeno vrijeme osiguranjem primjene načela nediskriminacije i, s druge strane, ustanoviti okvir za sprečavanje zlouporaba koje proizlaze iz primjene uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme.
9.
Člankom 3. Okvirnog sporazuma, naslovljenim „Definicije”, predviđa se:
„1.
U smislu ovog Sporazuma pojam ‚radnik zaposlen na određeno vrijeme’ znači osoba koja je zaključila ugovor o radu ili se nalazi u radnom odnosu, koji je sklopljen neposredno između poslodavca i radnika, a u kojem je prestanak ugovora o radu ili radnog odnosa utvrđen objektivnim okolnostima, kao što je određeni datum, dovršenje određenog posla ili nastupanje određenog događaja.
2.
U smislu ovog Sporazuma pojam ‚usporedivi radnik, zaposlen na neodređeno vrijeme’ znači radnik koji je zaključio ugovor o radu ili se nalazi u radnom odnosu na neodređeno vrijeme, u istom poduzeću, koji obavlja isti ili slični posao/zanimanje, pri čemu se u obzir uzima stručna osposobljenost/vještine. […]”
10.
Člankom 4. Okvirnog sporazuma, naslovljenim „Načelo nediskriminacije”, u njegovu stavku 1., određuje se:
„U pogledu uvjeta zapošljavanja, prema radnicima zaposlenim na određeno vrijeme ne smije se postupati na nepovoljniji način nego prema usporedivim radnicima zaposlenim na neodređeno vrijeme, jedino zato što prvi imaju ugovor ili se nalaze u radnom odnosu na određeno vrijeme, osim ako drukčije postupanje nije opravdano iz objektivnih razloga.”
11.
Člankom 5. Okvirnog sporazuma, naslovljenim „Mjere za sprečavanje zlouporaba”, određuje se:
„1.
Kako bi spriječile zlouporabe, koje proizlaze iz uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme, države članice uvode, nakon savjetovanja sa socijalnim partnerima, u skladu s nacionalnim pravom, kolektivnim ugovorima ili praksom, i/ili socijalni partneri, kada ne postoje odgovarajuće pravne mjere za sprečavanje zlouporaba, tako da uzimaju u obzir potrebe pojedinačnih sektora i/ili kategorija radnika, jednu ili više sljedećih mjera:
(a)
objektivni razlozi kojima se opravdava obnavljanje tih ugovora ili odnosa;
(b)
najdulje ukupno trajanje uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme;
(c)
broj obnavljanja tih ugovora ili odnosa.
2.
Države članice, nakon savjetovanja sa socijalnim partnerima, i/ili socijalni partneri prema potrebi utvrđuju pod kojim uvjetima će se ugovori o radu ili radni odnosi na određeno vrijeme
(a)
smatrati ‚uzastopnim’;
(b)
smatrati ugovorima ili odnosima na neodređeno vrijeme.”
B.
Španjolsko pravo
12.
Prvom dodatnom odredbom Real Decreta 896/1991 por el que se establecen las reglas básicas y los programas mínimos a que debe ajustarse el procedimiento de selección de los funcionarios de Administración Local (Kraljevska uredba 896/1991 o utvrđivanju osnovnih pravila i minimalnih programa koje treba poštovati u postupku odabira službenika lokalne uprave) od 7. lipnja 1991. (
3
) određuje se:
„Nakon obavijesti o natječaju i uz poštovanje, u svakom slučaju, načelâ zasluga i sposobnosti, predsjednik općinskog ili pokrajinskog vijeća može imenovati službenike zaposlene na određeno vrijeme na slobodna radna mjesta pod uvjetom da se na ta radna mjesta, s obzirom na hitnost koja proizlazi iz okolnosti, ne mogu rasporediti stalno zaposleni službenici. Ta se radna mjesta osiguravaju iz proračunskih sredstava i uključena su u poziv za popunjavanje slobodnih radnih mjesta u javnoj službi, osim ako su postala slobodna nakon odobrenja te ponude.
[…]
Tako popunjena radna mjesta nužno se uključuju u prvu obavijest o natječaju čiji je cilj popuniti radna mjesta ili u prvi odobreni poziv za popunjavanje slobodnih radnih mjesta u javnoj službi.
Radni odnos službenika zaposlenog na određeno vrijeme prestaje kad radno mjesto popuni stalno zaposleni službenik ili kad općinsko ili pokrajinsko vijeće smatra da razlozi hitnosti zbog kojih je njegovo radno mjesto popunio službenik zaposlen na određeno vrijeme više ne postoje.”
13.
Člankom 8. Leya del Estatuto Básico del Empleado Público cuyo texto refundido fue aprobado por el Real Decreto Legislativo 5/2015 (Kraljevska zakonodavna uredba 5/2015 kojom se potvrđuje izmijenjeni tekst Zakona o temeljnom statusu javnih službenika) od 30. listopada 2015. (u daljnjem tekstu: EBEP) (
4
) predviđa se:
„1.   Javni su službenici osobe koje u javnim upravama uz naknadu obavljaju dužnosti u općem interesu.
2.   Javni službenici razvrstani su u:
(a)
stalno zaposlene službenike;
(b)
službenike zaposlene na određeno vrijeme;
(c)
članove ugovornog osoblja, bilo da je riječ o stalno zaposlenima, zaposlenima na neodređeno ili na određeno vrijeme;
(d)
pomoćno osoblje.”
14.
Člankom 10. EBEP‑a određuje se:
„1.   Službenici zaposleni na određeno vrijeme su osobe koje se imenuju u tom svojstvu iz izričito navedenih razloga nužnosti i hitnosti kako bi ispunjavale zadaće stalno zaposlenih službenika u nekom od sljedećih slučajeva:
(a)
postoje slobodna mjesta na koja se ne mogu rasporediti stalno zaposleni službenici;
(b)
privremena zamjena službenika na tim radnim mjestima;
(c)
provedba programa privremene prirode koji ne mogu trajati dulje od tri godine, koja se može produljiti za dvanaest mjeseci na temelju zakona o javnoj službi donesenih radi provedbe ovog pravilnika;
(d)
prekomjerni ili povećani opseg posla tijekom najviše šest mjeseci u razdoblju od dvanaest mjeseci.
[…]
3.   Radni odnos službenika zaposlenih na određeno vrijeme prestaje, osim zbog razloga predviđenih u članku 63., kad razlog zbog kojih su imenovani više ne postoji.
4.   U slučaju navedenom u stavku 1. točki (a) ovog članka, slobodna radna mjesta koja su popunili službenici zaposleni na određeno vrijeme uključena su u poziv za popunjavanje slobodnih radnih mjesta koja odgovara poslovnoj godini tijekom koje su imenovani ili, ako to nije moguće, sljedećoj poslovnoj godini, osim ako se odluči ukinuti radno mjesto.
5.   Opća pravila koja se primjenjuju na stalno zaposlene službenike primjenjuju se na službenike zaposlene na određeno vrijeme ako je to u skladu s prirodom njihova položaja […]”
15.
Članak 63. EBEP‑a glasi kako slijedi:
„Razlozi gubitka statusa stalno zaposlenog službenika jesu:
(a)
ostavka;
(b)
gubitak državljanstva;
(c)
odlazak u punu mirovinu stalno zaposlenog službenika;
(d)
konačna stegovna sankcija opoziva iz službe;
(e)
konačna osuda na glavnu ili sporednu kaznu apsolutne ili posebne zabrane zapošljavanja u javnoj službi.”
16.
Člankom 70. stavkom 1. EBEP‑a predviđa se:
„Potrebe za ljudskim resursima za koje se dodjeljuju proračunska sredstva i koje treba obuhvaćati zapošljavanje novog osoblja predmet su poziva za popunjavanje slobodnih radnih mjesta u javnoj službi ili ih treba popuniti drugim sličnim instrumentom za ispunjavanje kadrovskih potreba, što podrazumijeva organiziranje odgovarajućih postupaka odabira za predviđena radna mjesta do dodatnih deset posto i utvrđivanje maksimalnog roka za objavu obavijesti. U svakom slučaju, ponudu poziv za popunjavanje slobodnih radnih mjesta u javnoj službi ili sličan instrument treba provesti u roku od tri godine, koji se ne može produljiti.”
17.
U skladu s prvim stavkom četvrte prijelazne odredbe EBEP‑a javne uprave mogu objaviti obavijesti o natječaju radi poticanja zapošljavanja na strukturna radna mjesta koje se odnose na njihova različita tijela ili kategorije, radna mjesta za koja se osiguravaju proračunska sredstva i koja su službenici zaposleni na određeno vrijeme ili privremeno osoblje popunili prije 1. siječnja 2005.
18.
Člankom 49. Leya del Estatuto de los Trabajadores cuyo texto refundido fue aprobado por el Real Decreto Legislativo 1/1995 (Kraljevska zakonodavna uredba kojom se donosi pročišćeni tekst Zakona o radu), od 24. ožujka 1995. (
5
), u verziji koja je primjenjiva u trenutku nastanka činjenica iz glavnog postupka (u daljnjem tekstu: Zakon o radu), određuje se:
„1.   Ugovor o radu prestaje:
[…]
(b)
zbog razloga valjano navedenih u ugovoru, osim ako oni ne čine očitu zlouporabu prava od strane poslodavca;
(c)
zbog isteka ugovorenog trajanja ugovora ili dovršenja posla ili usluge koji su predmet ugovora. Istekom ugovora, osim u slučaju ugovora radi zamjene i ugovora o stručnom osposobljavanju, radnik ima pravo na otpremninu koja je jednaka razmjernom dijelu iznosa u visini plaće za dvanaest dana za svaku godinu radnog staža ili otpremninu predviđenu, ovisno o slučaju, posebnim propisom koji se primjenjuje u tom području;
[…]
(l)
zbog objektivnih razloga dopuštenih zakonom;
[…]”
19.
U skladu s člankom 52. Zakona o radu, „objektivni razlozi” na kojima se može temeljiti raskid ugovora o radu jesu nesposobnost radnika za koju se saznalo ili koja je nastala nakon njegova stvarnog početka rada u poduzeću; nemogućnost radnikove prilagodbe na razumne tehničke promjene koje su izvršene na njegovu radnom mjestu; ekonomski, tehnički razlozi ili razlozi koji se odnose na organizaciju ili proizvodnju, ako je broj ukinutih radnih mjesta manji od onoga koji je potreban da bi se prestanak ugovora o radu smatrao „kolektivnim otkazivanjem” te, u određenim slučajevima, ponavljanih izostanaka s posla, čak i ako su oni opravdani.
20.
U skladu s člankom 53. stavkom 1. točkom (b) Zakona o radu, raskid ugovora o radu zbog jednog od razloga iz članka 52. tog zakona dovodi do isplate radniku, istodobno s pisanom obavijesti, otpremnine u visini plaće za 20 dana za svaku godinu radnog staža, koja se računa razmjerno broju radnih mjeseci za razdoblja kraća od godine dana, i to najviše do dvanaest mjesečnih plaća.
21.
Člankom 56. stavkom 1. Zakona o radu predviđa se da, kada je otkaz proglašen nezakonitim, poslodavac u roku od 5 dana od dostave presude, može primiti radnika na posao ili isplatiti otpremninu koja odgovara 33 plaće po godini radnog staža, koja se računa razmjerno broju radnih mjeseci za razdoblja kraća od godine dana, do najvišeg iznosa od 24 mjesečne plaće. Odabir isplate otpremnine podrazumijeva prestanak ugovora o radu, za koji se smatra da je prestao na dan stvarnog prestanka rada.
III. Činjenice iz kojih proizlazi glavni postupak, prethodna pitanja i postupak pred Sudom
22.
Općina Madrid imenovala je 24. studenoga 2005. A. Baldonedo Martín kao službenicu zaposlenu na određeno vrijeme koja obavlja dužnosti službenika za održavanje zelenih površina u okviru službe općinskog vijeća zaduženog za okoliš i mobilnost.
23.
U aktu o imenovanju pojašnjeno je da je A. Baldonedo Martín zaposlena kako bi se popunilo slobodno radno mjesto dok se to radno mjesto ne popuni imenovanjem stalno zaposlenog službenika i da se to radno mjesto ukida ako pravo zamijenjenog stalno zaposlenog službenika da zadrži svoje radno mjesto prestane ili ako uprava smatra da razlozi hitnosti zbog kojih je radno mjesto popunio službenik zaposlen na određeno vrijeme više ne postoje.
24.
A. Baldonedo Martín obaviještena je 15. travnja 2013. da je njezino radno mjesto istog dana popunio stalno zaposleni službenik i da je stoga njezin radni odnos prestao.
25.
A. Baldonedo Martín zatražila je 20. veljače 2017. od Općine Madrid isplatu otpremnine zbog prestanka radnog odnosa u visini plaće za 20 dana za svaku godinu radnog staža. Njezin se zahtjev temeljio na člancima 4. i 5. Okvirnog sporazuma, članku 20. i članku 21. stavku 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) te članku 4. stavku 3. UEU‑a.
26.
Odlukom od 25. travnja 2017. glavni direktor ljudskih resursa za upravljanje službama Općine Madrid odbio je taj zahtjev uz obrazloženje da je radno mjesto na kojem je A. Baldonedo Martín bila zaposlena bilo slobodno i da je bilo hitno i važno popuniti ga, pri čemu je naveo da je njezin radni odnos prestao zbog činjenice da je njezino radno mjesto popunio stalno zaposleni službenik te da ne postoji nikakva diskriminacija u odnosu na dužnosnike jer potonji dužnosnici u skladu s pravnim sustavom koji se na njih primjenjuje ne primaju otpremninu kad njihov radni odnos prestane.
27.
A. Baldonedo Martín podnijela je tužbu protiv te odluke Juzgadu de lo Contencioso‑Administrativo no 14 de Madrid (Sud za upravne sporove br. 14. u Madridu).
28.
Sud koji je uputio zahtjev navodi da je tijekom razdoblja u kojem je A. Baldonedo Martín bila zaposlenica Općine Madrid zainteresirana osoba bila trajno i neprekidno zaposlena na istom radnom mjestu te da je obavljala iste poslove kao što su oni koje su obavljali službenici za održavanje zelenih površina koji su obuhvaćeni statusom stalno zaposlenog službenika. Taj sud pojašnjava da Općina Madrid nije podnijela dokaz da je tijekom navedenog razdoblja bio organiziran natječaj niti da je odobren poziv za popunjavanje slobodnih radnih mjesta u javnoj službi. Nije mu poznato je li radno mjesto na kojem je bila zainteresirana osoba popunjeno na temelju napredovanja unutar službe, natječaja koji se temelje na kvalifikacijama ili testovima ili drugog postupka odabira. K tomu, Općina Madrid nije utvrdila hitnu potrebu da se A. Baldonedo Martín imenuje na to radno mjesto. Jednako tako, razlog zbog kojeg je navedeno radno mjesto bilo slobodno nije poznat.
29.
Što se tiče tumačenja prava Unije o kojem Sud treba donijeti odluku, sud koji je uputio zahtjev ističe, kao prvo, da se u španjolskom pravu stalno zaposlenim službenicima, kad prestane njihov radni odnos, ne priznaje pravo na otpremninu, kao što je ona koju traži A. Baldonedo Martín. Iz toga slijedi da situacija kao što je ona u glavnom postupku ne predstavlja diskriminaciju koja je zabranjena člankom 4. Okvirnog sporazuma i koja, slijedom toga, nije obuhvaćena tom odredbom. Jednako tako, sud koji je uputio zahtjev smatra da iz točaka 63. do 67. presude Pérez López (
6
) proizlazi da usporedba između, s jedne strane, službenika na određeno vrijeme i, s druge strane, članova ugovornog osoblja zaposlenih na određeno vrijeme, čiji je radni odnos sa službom uređen Zakonom o radu, također nije obuhvaćena navedenom odredbom jer je riječ o dvjema kategorijama privremenog osoblja.
30.
Međutim, sud koji je uputio zahtjev napominje, kao drugo, da je cilj Okvirnog sporazuma primjena načela nediskriminacije na radnike zaposlene na određeno vrijeme, da se na radno mjesto vrtlara u španjolskoj javnoj upravi može zaposliti stalno zaposleni službenik i član ugovornog osoblja, da odabir sustava zapošljavanja, upravnog prava ili radnog prava, na to radno mjesto ovisi samo o volji poslodavca, da sama privremenost radnog mjesta ne isključuje pravo na predmetnu otpremninu, da Općina Madrid ne navodi nikakav objektivan razlog kojim bi se moglo opravdati različito postupanje i da, među ostalim, iz presude DI (
7
) proizlazi da načelo nediskriminacije, kao opće načelo prava Unije, treba izravno vertikalno primijeniti. Taj sud pita je li u tim okolnostima moguće priznati A. Baldonedo Martín pravo na traženu otpremninu usporedbom s članovima ugovornog osoblja zaposlenim na određeno vrijeme ili izravnom vertikalnom primjenom primarnog prava Unije.
31.
Sud koji je uputio zahtjev napominje, kao treće, da je A. Baldonedo Martín obavljala svoje dužnosti kao službenik zaposlen na određeno vrijeme tijekom više od sedam godina. Stoga je Općina iskrivila status službenika zaposlenog na određeno vrijeme time što ga je zaposlila ne kako bi ispunila privremene ili prijelazne potrebe, nego stalne potrebe. Stoga je zainteresiranoj osobi uskratila prava koja su priznata stalno zaposlenim službenicima, osobito trogodišnje dodatke za radni staž i dodatak za napredovanje ili prava koja su priznata članovima ugovornog osoblja, odnosno pravo na otpremninu. Općina Madrid također nije poštovala jamstva čiji je cilj izbjeći nastavljanje privremenih radnih odnosa i zlouporabu tih odnosa, predviđena u člancima 10. i 70. EBEP‑a, kao ni zahtjev prema kojem se radna mjesta na kojima su zaposleni službenici zaposleni na određeno vrijeme nužno uključuju u prvu obavijest o natječaju sadržanu u prvoj dodatnoj odredbi Kraljevske uredbe 896/1991.
32.
Sud koji je uputio zahtjev usto ističe da španjolski propis kao što je onaj o kojem je riječ u glavnom postupku ne omogućuje da se predvidi prestanak radnog odnosa službenika zaposlenog na određeno vrijeme jer se taj radni odnosni može završiti zbog toga što je radno mjesto popunio stalno zaposleni službenik, zbog ukidanja radnog mjesta, zbog toga što je pravo zamijenjenog stalno zaposlenog službenika da zadrži svoje radno mjesto prestalo ili kad uprava smatra da više ne postoje razlozi hitnosti zbog kojih je imenovan službenik zaposlen na određeno vrijeme.
33.
Tim propisom isključuje se svaka mogućnost da se na javnog poslodavca primijene jamstva koja su primjenjiva na privatnog poslodavca, predviđena u Zakonu o radu, kao i posljedice nepoštovanja tih ograničenja. Navedeni propis ne omogućuje stjecanje statusa stalno zaposlenog službenika osim nakon postupka odabira.
34.
Isti propis ne omogućuje postizanje ciljeva koji se nastoje ostvariti člankom 5. Okvirnog sporazuma. Jednako tako, na temelju mogućnosti promjene, u slučaju prijevare, članova ugovornog osoblja zaposlenih na određeno vrijeme p u osoblje zaposleno na neodređeno vrijeme čiji radni odnos nije stalan, koja je priznata u sudskoj praksi Tribunala Suprema (Vrhovni sud, Španjolska), ne može se spriječiti i sankcionirati zlouporaba zapošljavanja privremenog osoblja. Privremena veza zamijenjena je jednako privremenom vezom. Naime, i dalje se može ukinuti radno mjesto na kojem je zaposlen dotični radnik ili otpustiti potonjeg radnika ako se njegovo radno mjesto popuni imenovanjem stalno zaposlenog službenika, čime bi njegov radni odnos prestao a da nije dosegnuo stabilnost zaposlenja.
35.
Sud koji je uputio zahtjev smatra da je sankcija koja se sastoji od promjene radnog odnosa na određeno vrijeme u radni odnos na neodređeno vrijeme jedina mjera koja omogućuje poštovanje ciljeva koji se nastoje ostvariti Direktivom 1999/70. Ta direktiva ipak nije prenesena u španjolsko opravo što se tiče javnog sektora. Stoga se postavlja pitanje može li se na temelju članka 5. Okvirnog sporazuma isplatiti otpremnina na ime sankcije.
36.
U tim je okolnostima Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo no 14 de Madrid (Sud za upravne sporove br. 14. u Madridu) presudom od 16. veljače 2018., koju je tajništvo Suda zaprimilo 7. ožujka 2018., odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Je li točno članak 4. Okvirnog sporazuma tumačiti na način da situacija poput one opisane u ovom predmetu, u kojoj službenik zaposlen na određeno vrijeme obavlja isti posao kao stalno zaposleni službenik (koji nema pravo na otpremninu jer situacija koja bi je zahtijevala ne postoji u pravnom uređenju koje se na njega primjenjuje) nije u skladu sa situacijom opisanom u tom članku?
2.
Je li u skladu s Okvirnim sporazumom priloženim Direktivi 1999/70/EZ tumačiti [članak 4.], kako bi se postigli njezini ciljevi – uzimajući u obzir da je riječ o pravu na jednako postupanje i zabrani diskriminacije koji su opća načela [prava] Unije konkretizirana u direktivi (u skladu s člancima 20. i 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima) i u članku 23. Opće deklaracije o ljudskim pravima te uzimajući u obzir temeljna socijalna prava, u smislu članaka 151. i 153. UFEU‑a – na način da pravo na otpremninu službenika zaposlenog na određeno vrijeme treba uspostaviti usporedbom s ugovornim osobljem na određeno vrijeme, s obzirom na to da njegov status (kao javnog službenika ili člana ugovornog osoblja) određuje isključivo javni poslodavac ili pak putem izravne primjene u vertikalnom odnosu koja proizlazi iz primarnog prava Unije?
3.
Uzimajući u obzir, ovisno o slučaju, postojanje zlouporabe zapošljavanja privremenog osoblja za zadovoljavanje stalnih potreba, bez objektivnog razloga i poveznice s hitnom i neodgodivom potrebom koja bi ga opravdala, i u nedostatku učinkovitih sankcija ili ograničenja u španjolskom nacionalnom pravu, bi li bilo u skladu s ciljevima kojima teži Direktiva 1999/70/EZ, kao mjeru za sprečavanje zlouporabe i otklanjanje posljedice povrede prava Unije, u slučaju u kojem poslodavac radnika ne zaposli za stalno, dodijeliti otpremninu, usporedivu s onom u slučaju neopravdanog otkaza, kao prikladnu, proporcionalnu, učinkovitu i odvraćajuću sankciju?”
37.
Pisana očitovanja podnijeli su A. Baldonedo Martín, španjolska vlada i Europska komisija. Iste stranke sudjelovale su na raspravi održanoj 22. veljače 2019.
IV. Analiza
A.
Dopuštenost trećeg prethodnog pitanja
38.
Trećim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev želi da Sud pojasni treba li članak 5. Okvirnog sporazuma tumačiti na način da je, u situaciji kao što je ona u glavnom postupku, dodjela otpremnine kao odgovarajuće, proporcionalne, učinkovite i odvraćajuće sankcije, usporedive s onom u slučaju neopravdanog otkaza, mjera za sprečavanje zlouporabe i, po potrebi, sankcioniranje zlouporabe zapošljavanja privremenog osoblja.
39.
Španjolska vlada sumnja u dopuštenost tog pitanja jer ugovor na određeno vrijeme kao što je onaj u glavnom postupku nije obuhvaćen člankom 5. Okvirnog sporazuma.
40.
Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, za pitanja o tumačenju prava Unije koja postavi nacionalni sud unutar zakonodavnog i činjeničnog okvira koji utvrđuje pod vlastitom odgovornošću i čiju točnost Sud nije dužan provjeravati uživaju pretpostavku relevantnosti. Sud može odbiti odlučiti o zahtjevu za prethodnu odluku koji je uputio nacionalni sud samo kada je problem hipotetski (
8
).
41.
U ovom slučaju smatram da se to pitanje odnosi na hipotetski problem. Stoga treba zanemariti pretpostavku relevantnosti. Naime, iz sudske prakse Suda proizlazi da svaki prvi ili jedini ugovor o radu na određeno vrijeme nije obuhvaćen člankom 5. stavkom 1. Okvirnog sporazuma, koji se odnosi isključivo na sprečavanje zlouporabe uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme (
9
).
42.
Točno je da iz članka 5. točke 2. podtočke (a) Okvirnog sporazuma proizlazi da su države članice odgovorne odrediti pod kojim uvjetima će se ugovori o radu ili radni odnosi na određeno vrijeme smatrati ‚uzastopnim’ (
10
). Međutim, ništa u odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku ne upućuje na to da je A. Baldonedo Martín bila zaposlenica Općine Madrid na temelju nekoliko uzastopnih ugovora o radu na određeno vrijeme niti da se ugovor o radu kao što je onaj u glavnom postupku smatra obuhvaćenim „uzastopnim ugovorima o radu na određeno vrijeme” u španjolskom pravu.
43.
Suprotno tomu, valja istaknuti da iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da je A. Baldonedo Martín bila zaposlenica Općine Madrid kao službenik zaposlen na određeno vrijeme tijekom sedam godina, odnosno tijekom razdoblja od 24. studenoga 2005. do 15. travnja 2013. i da je ona, tijekom svojeg zaposlenja, „bila trajno i neprekidno zaposlena na istom radnom mjestu”. Štoviše, na raspravi je potvrđeno da je tužiteljica u glavnom postupku potpisala samo jedan jedini ugovor sa svojim poslodavcem.
44.
Stoga smatram da je treće prethodno pitanje nedopušteno.
B.
Meritum
1. Prvo prethodno pitanje
a) Sadržaj pitanja postavljenog Sudu
45.
Svojim prvim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti želi znati treba li članak 4. stavak 1. Okvirnog sporazuma tumačiti na način da situacija u kojoj službenik zaposlen na određeno vrijeme obavlja isti posao kao i stalno zaposleni službenik i nijedan od njih nema pravo na otpremninu, prvi zbog raskida ugovora o radu, a drugi zbog prestanka radnog odnosa, nije obuhvaćena njegovim područjem primjene jer se ti radnici ne mogu usporediti.
46.
Smatram da je zbog razloga koje ću iznijeti u nastavku nužno preoblikovati prethodno pitanje kako bi Sud mogao dati koristan odgovor.
47.
Kao prvo, iako sud koji je uputio zahtjev pita Sud o tome može li se članak 4. stavak 1. Okvirnog sporazuma primijeniti na situaciju kao što je ona u glavnom postupku, iz teksta odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku ipak proizlazi da taj sud zapravo želi znati predstavlja li takva situacija diskriminaciju koja je zabranjena tom odredbom.
48.
Načelno, to se pitanje može shvatiti kao da se njime nastoji utvrditi treba li članak 4. stavak 1. Okvirnog sporazuma tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis kojim se ne predviđa isplata nikakve otpremnine na temelju prestanka radnog odnosa ni radnicima koji su zaposleni na određeno vrijeme kao službenici zaposleni na određeno vrijeme ni stalno zaposlenim službenicima koji su zaposleni u okviru radnog odnosa na neodređeno vrijeme.
49.
Međutim, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku i elemenata spisa kojim raspolaže Sud proizlazi da takvo preoblikovanje nije relevantno. Naime, sud koji je uputio zahtjev naveo je, s jedne strane, da se „na radno mjesto vrtlara o kojem je riječ u ovom predmetu u španjolskoj javnoj upravi u pravilu može zaposliti [stalno zaposleni] službenik i član ugovornog osoblja” (
11
), pri čemu je pojasnio da „[o]dabir sustava upravnog ili radnog prava ovisi samo o volji javnog poslodavca”. S druge strane, taj je sud istaknuo da „javni poslodavac odabire oblik zapošljavanja; u ovom slučaju, posao se može obavljati na temelju zaposlenja koje je obuhvaćeno radnim pravom ili zaposlenja koje je obuhvaćeno upravnim pravom”. U tom je pogledu pojasnio da je „[z]apošljavanjem službenika na određeno vrijeme [javni poslodavac] uskraćuje tim radnicima prava priznata stalno zaposlenom službeniku, [odnosno, konkretno,] trogodišnje dodatke za radni staž [ili] dodatak za napredovanje i da im tom vrstom zaposlenja odbija priznati prava koja imaju članovi ugovornog osoblja, koja su uređena radnim pravom, [odnosno] otpremninu” (
12
).
50.
Iz tih elemenata proizlazi, kao što je to Komisija istaknula u svojim pisanim očitovanjima, da sud koji je uputio zahtjev potvrđuje da postoje radnici koji su zaposleni kao članovi ugovornog osoblja i koji obavljaju dužnosti službenika za održavanje zelenih površina u okviru službe općinskog vijeća zaduženog za okoliš i mobilnost a da pritom ipak ne pojašnjava jesu li bili zaposleni na određeno vrijeme ili neodređeno vrijeme. K tomu, A. Baldonedo Martín navela je u svojim pisanim očitovanjima da „postoji usporedivi
radnik
koji je stalno zaposlen u pogledu dužnosti i kategorije Općine Madrid”. (
13
)
51.
U tom kontekstu, u skladu s člankom 62. stavkom 2. svojega poslovnika, Sud je uputio strankama pitanje na koje trebaju odgovoriti na raspravi, u svrhu utvrđivanja postoji li u Općini Madrid usporedivi radnik koji je zaposlen na neodređeno vrijeme u smislu članka 4. stavka 1. Okvirnog sporazuma.
52.
U odgovoru na pitanje Suda A. Baldonedo Martín i Općina Madrid naveli su na raspravi da u Općini Madrid trenutačno postoji član ugovornog osoblja koji je zaposlen na neodređeno vrijeme u istoj kategoriji i obavlja dužnosti službenika za održavanje zelenih površina u okviru službe općinskog vijeća zaduženog za okoliš i mobilnost te da je to radno mjesto jednako radnom mjestu službenika zaposlenog na određeno vrijeme na kojem je bila zaposlena A. Baldonedo Martín. Iz njihovih usmenih odgovora jasno proizlazi da su uvjeti zapošljavanja i dužnosti koje je A. Baldonedo Martín obavljala kao službenik zaposlen na određeno vrijeme i uvjeti zapošljavanja i dužnosti koje je obavljala osoba koja je zaposlena na jednakovrijednom radnom mjestu kao član ugovornog osoblja na neodređeno vrijeme jednaki. Usto, A. Baldonedo Martín i Općina Madrid također su naveli da je na radnom mjestu člana ugovornog osoblja na neodređeno vrijeme u Općini Madrid zaposlena ista osoba od 12. studenoga 1991. U tom je pogledu na raspravi također potvrđeno da, u skladu sa španjolskim pravom, navedeno radno mjesto člana ugovornog osoblja na neodređeno nije radno mjesto stalno zaposlenog službenika.
53.
Slijedom toga, u ovom predmetu nije sporno da postoji usporedivi radnik koji je kao član ugovornog osoblja zaposlen na neodređeno vrijeme.
54.
Stoga, kako bi se Sudu omogućilo da pruži koristan odgovor, smatram da prvo pitanje koje je postavio sud koji je uputio zahtjev treba preoblikovati na način da taj sud u biti pita Sud treba li članak 4. stavak 1. Okvirnog sporazuma tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis kojim se ne predviđa isplata nikakve otpremnine za radnike zaposlene na temelju ugovora o radu na određeno vrijeme koji su sklopljeni kako bi se popunilo slobodno radno mjesto dok se to radno mjesto, istekom roka na koji su ti ugovori sklopljeni, ne popuni imenovanjem stalno zaposlenog službenika, kao što je ugovor službenika zaposlenog na određeno vrijeme o kojem je riječ u glavnom postupku, dok se otpremnina dodjeljuje radnicima zaposlenim kao članovima ugovornog osoblja na neodređeno vrijeme prilikom raskida njihova ugovora o radu zbog objektivnog razloga.
55.
Kako bi se odgovorilo na to pitanje, čini mi se relevantnim najprije ukratko ispitati pitanje primjenjivosti Direktive 1999/70 i Okvirnog sporazuma na situaciju A. Baldonedo Martín; potom provjeriti je li različito postupanje koje navodi potonja obuhvaćeno pojmom „uvjeti zapošljavanja” u smislu članka 4. stavka 1. Okvirnog sporazuma i naposljetku ocijeniti je li se prema A. Baldonedo Martín postupalo nepovoljnije nego prema usporedivom radniku zaposlenom na neodređeno vrijeme. U slučaju da postoji nejednako postupanje u usporedivim situacijama, ispitat ću postoje li objektivni razlozi kojima bi se moglo opravdati takvo nejednako postupanje.
b) Primjenjivost Okvirnog sporazuma
56.
Korisno je najprije podsjetiti da je područje primjene Okvirnog sporazuma jasno utvrđeno u njegovu članku 2. točki 1., u skladu s kojim se taj okvirni sporazum primjenjuje „na radnike koji rade na određeno vrijeme, koji su sklopili ugovor o radu ili se nalaze u radnom odnosu na način utvrđen zakonom, kolektivnim ugovorima ili praksom u svakoj pojedinoj državi članici”. U tom pogledu iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da se Direktiva 1999/70 i Okvirni sporazum primjenjuju na „sve radnike koji pružaju usluge uz naknadu u okviru radnog odnosa na određeno vrijeme koji ih veže za njihova poslodavca” (
14
).
57.
K tomu, Sud je podsjetio da definicija pojma „radnici zaposleni na određeno vrijeme” u smislu Okvirnog sporazuma, navedena u njegovu članku 3. točki 1., obuhvaća sve radnike, „ne praveći razliku između javnog ili privatnog sektora poslodavca kod kojega su zaposleni” (
15
).
58.
U ovom slučaju, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da je Općina Madrid time što je A. Baldonedo Martín imenovala službenikom zaposlenim na određeno vrijeme predvidjela da će tužiteljica biti zaposlena na tom radnom mjestu „sve dok to radno mjesto ne popuni [stalno zaposleni] službenik”. Stoga za radnicu, kao što je tužiteljica u glavnom postupku, koja je bila zaposlenica Općine Madrid na određeno vrijeme kao službenik zaposlen na određeno vrijeme, kako bi se privremeno popunilo radno mjesto sve dok to radno mjesto ne popuni stalno zaposleni službenik, treba smatrati da ima status „radnika zaposlenog na određeno vrijeme” u smislu članka 3. stavka 1. Okvirnog sporazuma i stoga je obuhvaćena njegovim područjem primjene (
16
).
59.
U tim okolnostima valja još utvrditi je li poslodavčeva dodjela otpremnine na temelju raskida ugovora o radu u visini plaće za 20 dana za svaku godinu radnog staža, poput otpremnine koju traži tužiteljica u glavnom postupku, obuhvaćena pojmom „uvjeti zapošljavanja” u smislu članka 4. stavka 1. Okvirnog sporazuma.
c) Pojam „uvjeti zapošljavanja” u smislu članka 4. stavka 1. Okvirnog sporazuma
60.
Na temelju članka 1. točke (a) tog okvirnog sporazuma, jedan od njegovih ciljeva jest „poboljšati kvalitetu rada na određeno vrijeme osiguranjem primjene načela nediskriminacije”. Jednako tako, u preambuli Okvirnog sporazuma pojašnjava se, u njegovu trećem stavku, da taj okvirni sporazum „prikazuje pripremljenost socijalnih partnera da uspostave opći okvir za osiguranje jednakog postupanja s radnicima zaposlenima na određeno vrijeme, kako bi ih se zaštitilo od diskriminacije”. U uvodnoj izjavi 14. Direktive 1999/70 u tom se smislu upućuje na to da je cilj Okvirnog sporazuma, među ostalim, poboljšanje kvalitete rada na određeno vrijeme utvrđivanjem minimalnih zahtjeva za osiguranje primjene načela nediskriminacije (
17
). Svrha članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma jest primjena tog načela na radnike zaposlene na određeno vrijeme radi sprečavanja da se poslodavac radnim odnosom takve prirode koristi kako bi tim radnicima uskratio prava koja se priznaju radnicima zaposlenima na neodređeno vrijeme (
18
). Iz ustaljene sudske prakse proizlazi da, s obzirom na ciljeve koji se žele postići Okvirnim sporazumom, članak 4. tog sporazuma treba razumjeti tako da se njime izražava načelo socijalnog prava Unije, koje se ne može usko tumačiti (
19
).
61.
U tom pogledu, čini mi se važnim podsjetiti na to da je, što se tiče različitih postupanja prema radnicima zaposlenim na određeno vrijeme i radnicima zaposlenim na neodređeno vrijeme, članak 4. stavak 1. Okvirnog sporazuma poseban izraz općeg načela prava Unije o nediskriminaciji (
20
), kojim se zahtijeva da se u usporedivim situacijama ne postupa na različit način i da se u različitim situacijama ne postupa na jednak način, osim ako je takvo postupanje objektivno opravdano.
62.
Stoga se člankom 4. stavkom 1. Okvirnog sporazuma predviđa zabrana postupanja, u pogledu uvjeta zapošljavanja, na nepovoljniji način prema radnicima zaposlenim na određeno vrijeme nego prema usporedivim radnicima zaposlenim na neodređeno vrijeme, samo zato što oni imaju ugovor na određeno vrijeme, osim ako različito postupanje nije opravdano iz objektivnih razloga. U tom pogledu podsjećam da je Sud već presudio da se „[t]om odredbom zabranjuje, općenito i nedvosmisleno, svako različito postupanje koje nije objektivno opravdano u pogledu radnika zaposlenih na određeno vrijeme što se tiče uvjeta zapošljavanja” (
21
).
63.
Točno je da se Okvirnim sporazumom ne definira pojam „uvjeti zapošljavanja” iz te odredbe. Međutim, Sud je u više navrata presudio da je odlučujući kriterij za utvrđivanje je li neka nacionalna mjera obuhvaćena pojmom „uvjeti zapošljavanja” u smislu članka 4. stavka 1. Okvirnog sporazuma upravo kriterij zapošljavanja, to jest radni odnos uspostavljen između radnika i njegova poslodavca (
22
). Naime, izraz „uvjeti zapošljavanja” označava prava i obveze koji određuju pojedini radni odnos, uključujući kako uvjete pod kojima osoba obavlja zaposlenje tako i one koji se odnose na prestanak tog radnog odnosa (
23
).
64.
Prema mišljenju Suda, otpremnina koju je poslodavac dužan isplatiti radniku zbog nezakonitog utvrđivanja određenog trajanja njegova ugovora o radu (
24
) ili nakon raskida ugovorâ o radu na određeno vrijeme obuhvaćena je pojmom „uvjeti zapošljavanja” (
25
). U tom je pogledu Sud već pojasnio da bi tumačenje članka 4. stavka 1. Okvirnog sporazuma koje bi isključivalo iz definicije tog pojma uvjete raskida ugovora o radu na određeno vrijeme smanjili, protivno cilju dodijeljenom navedenoj odredbi, područje primjene zaštite od diskriminacije koja se pruža radnicima zaposlenima na određeno vrijeme (
26
).
65.
Stoga se na istovjetan način, s obzirom na to da se dodjela otpremnine koju je poslodavac dužan isplatiti radniku zbog raskida njegova ugovora o radu, kao što je ona koju traži A. Baldonedo Martín, odnosi na uvjete u kojima radni odnos koji ga povezuje s poslodavcem prestaje, odnosno na pravne posljedice prestanka takvog radnog odnosa, ta je otpremnina nedvojbeno obuhvaćena pojmom „uvjeti zapošljavanja” u smislu članka 4. stavka 1. Okvirnog sporazuma.
66.
S obzirom na navedeno, valja još ispitati pitanje koje je okosnica ovog predmeta: Je li se prema A. Baldonedo Martín postupalo nepovoljnije nego prema usporedivom radniku zaposlenom na neodređeno vrijeme?
d) Usporedivost uvjeta zapošljavanja radnika na određeno vrijeme i radnika na neodređeno vrijeme o kojima je riječ u glavnom postupku
67.
Prema mišljenju španjolske vlade, kako bi se utvrdilo postoji li diskriminacija koja proizlazi iz činjenice da A. Baldonedo Martín nije dodijeljena otpremnina na temelju raskida njezina ugovora o radu, valja usporediti njezinu situaciju s onom stalno zaposlenog službenika. Stoga španjolska vlada tvrdi da, s obzirom na to da se u španjolskom pravu stalno zaposlenim službenicima, kad prestane njihov radni odnos, ne priznaje pravo na otpremninu, kao što je ona koju traži A. Baldonedo Martín, takva otpremnina ne može predstavljati diskriminaciju u smislu članka 4. Okvirnog sporazuma.
68.
Iako u ovom predmetu priznaje da, s jedne strane, postoji član ugovornog osoblja zaposlen na neodređeno vrijeme koji obavlja dužnosti službenika za održavanje zelenih površina unutar službe općinskog vijeća zaduženog za okoliš i mobilnost (
27
) i da je, s druge strane, to radno mjesto jednako radnom mjestu službenika zaposlenog na određeno vrijeme na kojem je bila zaposlena A. Baldonedo Martín, Općina Madrid tvrdi da ispitivanje usporedivosti uvjeta zapošljavanja treba provesti među radnicima koji imaju isti zakonski status jer je ugovor službenika zaposlenog na određeno vrijeme kao što je onaj u glavnom postupku obuhvaćen upravnim pravom, dok je ugovor člana ugovornog osoblja zaposlenog na neodređeno vrijeme obuhvaćen radnim pravom. Španjolska vlada također je na raspravi zagovarala to stajalište.
69.
Ti se argumenti ne mogu prihvatiti.
70.
Naime, u ovom predmetu, pod uvjetom da sud koji je uputio zahtjev provede daljnje provjere, iz točaka 50. do 54. ovog mišljenja proizlazi da se na raspravi potvrdilo da u Općini Madrid doista postoji radnik koji je zaposlen kao usporedivi član ugovornog osoblja na neodređeno vrijeme.
71.
U tom pogledu čini mi se korisnim podsjetiti na to da je opće načelo nediskriminacije iz prava Unije „provedeno i konkretizirano Okvirnim sporazumom samo u odnosu na različito postupanje između radnika zaposlenih na određeno vrijeme i radnika zaposlenih na neodređeno vrijeme koji se nalaze u usporedivoj situaciji” (
28
). Suprotno tomu, eventualna različita postupanja između određenih kategorija radnika zaposlenih na određeno vrijeme, kao što su ona koja se odnose na službenike zaposlene na određeno vrijeme i članove ugovornog osoblja zaposlene na određeno vrijeme, nisu obuhvaćena načelom nediskriminacije propisanim Okvirnim sporazumom (
29
).
72.
Stoga, s obzirom na to da je predmetna situacija obuhvaćena područjem primjene Okvirnog sporazuma, valja ispitati jesu li, s obzirom na načelo nediskriminacije, kako je provedeno i konkretizirano člankom 4. stavkom 1. tog okvirnog sporazuma, uvjeti zapošljavanja radnika na određeno vrijeme manje povoljni od uvjeta zapošljavanja usporedivih radnika na neodređeno vrijeme. Tom odredbom predviđa se da je zabranjeno samo različito postupanje prema radnicima zaposlenim na određeno vrijeme u odnosu na usporedive radnike zaposlene na neodređeno vrijeme jedino zato što prvi imaju ugovor ili se nalaze u radnom odnosu na određeno vrijeme, i isključivo u pogledu uvjeta zapošljavanja, osim ako drukčije postupanje nije opravdano iz objektivnih razloga (
30
).
73.
Konkretnije, što se tiče usporedivosti uvjeta zapošljavanja službenika zaposlenih na određeno vrijeme i članova ugovornog osoblja zaposlenih na neodređeno vrijeme, potrebno je krenuti od definicije pojma „usporedivi radnik, zaposlen na neodređeno vrijeme” iz članka 3. točke 2. Okvirnog sporazuma: „radnik koji je zaključio ugovor o radu ili se nalazi u radnom odnosu na neodređeno vrijeme, u istom poduzeću, koji obavlja isti ili slični posao/zanimanje, pri čemu se u obzir uzima stručna osposobljenost/vještine”. S obzirom na tu definiciju, valja ocijeniti nalaze li se A. Baldonedo Martín i član ugovornog osoblja koji je zaposlen na neodređeno vrijeme u usporedivoj situaciji.
74.
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, radi ocjene obavljaju li dotične osobe isti ili sličan posao u smislu Okvirnog sporazuma, u skladu s njegovim člankom 3. stavkom 2. i člankom 4. stavkom 1., treba ispitati može li se, vodeći računa o cijelom nizu čimbenika, poput naravi posla, uvjeta stručnog osposobljavanja i radnih uvjeta, smatrati da se te osobe nalaze u situacijama koje su usporedive (
31
).
75.
U ovom je slučaju na sudu koji je uputio zahtjev, koji je jedini nadležan za ocjenu činjenica, da utvrdi je li se A. Baldonedo Martín, u razdoblju tijekom kojeg ju je Općina Madrid zaposlila na temelju ugovora službenika zaposlenog na određeno vrijeme, nalazila u situaciji koja je usporediva s onom članova ugovornog osoblja koje je ta općina zaposlila na neodređeno vrijeme tijekom istog razdoblja.
76.
S obzirom na navedeno, iz odgovorâ A. Baldonedo Martín i Općine Madrid na pitanje Suda na koje je trebalo odgovoriti na raspravi jasno proizlazi da su uvjeti zapošljavanja A. Baldonedo Martín kao službenika zaposlenog na određeno vrijeme tijekom razdoblja od 24. studenoga 2005. do 15. travnja 2013. i uvjeti zapošljavanja osobe koja je od 12. studenoga 1991. zaposlena na jednakovrijednom radnom mjestu kao član ugovornog osoblja na neodređeno vrijeme jednaki. Naime, prema mišljenju Općine Madrid, A. Baldonedo Martín i član ugovornog osoblja koji je zaposlen na neodređeno vrijeme obavljali su istu djelatnost, odnosno održavanje zelenih površina u okviru službe općinskog vijeća zaduženog za okoliš i mobilnost u toj općini (
32
). Stoga je očito da je jedini element na temelju kojeg se situacija vrtlara zaposlenog kao službenika na određeno vrijeme može razlikovati od situacije vrtlara koji ima ugovor člana ugovornog osoblja na neodređeno vrijeme privremena priroda radnog odnosa koji povezuje prvonavedenog vrtlara s njegovim poslodavcem (
33
), uzimajući u obzir da činjenica da je pravni sustav primjenjiv na te dvije vrste ugovora različit nema nužno nikakav utjecaj na tumačenje članka 3. stavka 2. Okvirnog sporazuma u okviru kojeg se jedini kriteriji koje treba uzeti u obzir odnose na uvjete zapošljavanja, odnosno potrebne kvalifikacije i prirodu poslova za koje radnici trebaju preuzeti odgovornost (
34
).
77.
Prema tome, podložno konačnoj ocjeni suda koji je uputio zahtjev s obzirom na sve relevantne elemente, smatram da je situacija radnice kao što je A. Baldonedo Martín usporediva sa situacijom radnika kojeg je Općina Madrid zaposlila kao člana ugovornog osoblja na neodređeno vrijeme za obavljanje jednakih poslova vrtlara.
78.
U tim okolnostima valja zaključiti da postoji nejednako postupanje u usporedivim situacijama kad se radnicima iz javne uprave koji su zaposleni kao službenici na određeno vrijeme odbije dodjela otpremnine na temelju raskida njihova ugovora o radu, dok članovi ugovornog osoblja zaposleni na neodređeno vrijeme imaju pravo na takvu otpremninu.
79.
Međutim, potrebno je još provjeriti postoje li objektivni razlozi kojima bi se moglo opravdati takvo nejednako postupanje.
e) Eventualni razlozi za opravdanje nejednakog postupanja
80.
Iz članka 4. stavka 1. Okvirnog sporazuma proizlazi da se različito postupanje prema radnicima zaposlenim na određeno vrijeme i usporedivim radnicima zaposlenim na neodređeno vrijeme može opravdati objektivnim razlozima. Sud je priznao dva takva razloga: prvi se odnosi na posebnu prirodu zadaća za čije su ispunjavanje sklopljeni ugovori na određeno vrijeme i karakteristika svojstvenih tim zadaćama, a drugi na nastojanje da se postigne legitiman cilj socijalne politike države članice. Prema mišljenju Suda, te objektivne razloge treba temeljiti na postojanju preciznih i točnih elemenata koji karakteriziraju predmetni uvjet zapošljavanja, u posebnom kontekstu u kojem se nalazi i na temelju objektivnih i transparentnih kriterija, kako bi se provjerilo odgovara li ta nejednakost stvarnoj potrebi, je li prikladna za ostvarivanje cilja koji se želi postići i je li za tu svrhu nužna (
35
).
81.
U tom pogledu, valja podsjetiti na to da pojam „objektivni razlozi” u smislu članka 4. stavka 1. Okvirnog sporazuma ne treba razumjeti kao da omogućava opravdanje razlike u postupanju između radnika zaposlenih na određeno vrijeme i radnika zaposlenih na neodređeno vrijeme jer je ta razlika u postupanju propisana nacionalnim propisom (
36
).
82.
K tomu, pozivanje samo na privremenu prirodu ugovora službenika zaposlenog na određeno ne može biti objektivan razlog u smislu članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma (
37
). Prema mišljenju Suda, priznati da je samo privremena priroda radnog odnosa dovoljna da se opravda različito postupanje između radnika zaposlenih na određeno vrijeme i radnika zaposlenih na neodređeno vrijeme oduzelo bi smisao ciljevima Direktive 1999/70 i tog okvirnog sporazuma te bi primjena takvog kriterija, umjesto poboljšanja kvalitete rada na određeno vrijeme i poticanja jednakosti u postupanju koja se zahtijeva kako Direktivom 1999/70 tako i Okvirnim sporazumom, dovela do zadržavanja nepovoljnije situacije radnika zaposlenih na određeno vrijeme (
38
).
83.
U ovom slučaju, iz usmenih očitovanja španjolske vlade i Općine Madrid proizlazi da je različito postupanje u pogledu dodjele otpremnine kao što je ona u glavnom postupku opravdano postojanjem objektivnih razloga, odnosno da službenici zaposleni na određeno vrijeme zbog svojeg statusa moraju računati s prestankom radnog odnosa jer je taj prestanak predviđen, u skladu sa španjolskim pravom, u slučaju prestanka razloga za imenovanje (
39
). Takva situacija odgovara situaciji kao što je ona u glavnom postupku u kojoj ugovor službenika prestaje dodjelom slobodnog radnog mjesta stalno zaposlenom službeniku, na kojem je A. Baldonedo Martín bila privremeno zaposlena (
40
). Španjolska vlada na raspravi je uputila i na proračunska ograničenja koja proizlaze iz gospodarske krize kako bi opravdala „fleksibilnost i prilagodljivost” koje obilježavaju korištenje javne uprave ugovorima na određeno vrijeme.
84.
Što se tiče proračunskih razloga koje je navela španjolska vlada, valja podsjetiti da, iako ti razlozi mogu biti temelj izbora socijalne politike države članice i mogu utjecati na prirodu i doseg mjera socijalne zaštite koje država želi donijeti, oni međutim nisu sami za sebe cilj takve politike i stoga ne mogu opravdati diskriminaciju (
41
).
85.
Što se tiče razmatranja koja se odnose na predvidljivost raskida ugovora o radu A. Baldonedo Martín, valja podsjetiti da iz nedavnih presuda Montero Mateos (
42
), Grupo Norte Facility (
43
) i de Diego Porras (
44
) proizlazi da posebna svrha otpremnine u slučaju otkaza ugovora predviđene člankom 53. stavkom 1. točkom (b) Zakona o radu isto kao i poseban kontekst u kojem se isplaćuje ta otpremnina čine objektivan razlog koji opravdava predmetnu razliku u postupanju (
45
).
86.
Naime, Sud je u tim presudama presudio da iz definicije pojma „ugovor na određeno vrijeme” iz članka 3. točke 1. Okvirnog sporazuma proizlazi da ugovor te prirode prestaje proizvoditi svoje učinke u budućnosti istekom roka na koji je sklopljen, a taj se rok može utvrditi „dovršenjem određenog posla, određenim datumom ili […] nastupanjem određenog događaja”. Prema tome, „stranke ugovora o radu na određeno vrijeme od trenutka njegova sklapanja znaju datum ili događaj kojim on prestaje. Tim se rokom ograničava trajanje radnog odnosa a da stranke u tom pogledu ne izražavaju svoju volju nakon sklapanja navedenog ugovora” (
46
). Nasuprot tomu, prestanak ugovora o radu na neodređeno vrijeme zbog jednog od razloga predviđenih člankom 52. Zakona o radu, na poslodavčevu inicijativu, „posljedica je nastupa okolnosti koje nisu bile predviđene na datum njegova sklapanja i koje narušavaju redovito odvijanje radnog odnosa”. Na temelju očitovanja španjolske vlade u tim trima predmetima Sud je smatrao da „upravo kako bi se kompenzirala ta nepredvidivost prekida radnog odnosa zbog takvog razloga i zbog toga iznevjerena legitimna očekivanja koja je radnik mogao imati na taj datum u pogledu stabilnosti tog radnog odnosa, članak 53. stavak 1. točka (b) Zakona o radu u tom slučaju zahtijeva plaćanje navedenom radniku kojem je otkazan ugovor o radu otpremnine u visini plaće za 20 dana za svaku godinu radnog staža” (
47
).
87.
Sud je također pojasnio da, u tom potonjem slučaju, „španjolsko pravo ne pravi nikakvu razliku u postupanju između radnika zaposlenih na određeno vrijeme i usporedivih radnika zaposlenih na neodređeno vrijeme s obzirom na to da članak 53. stavak 1. točka (b) Zakona o radu predviđa zakonsku otpremninu u visini plaće za 20 dana za svaku godinu radnog staža u poduzeću u korist radnika, neovisno o tome je li njegov ugovor o radu sklopljen na određeno ili neodređeno vrijeme” (
48
).
88.
U ovom slučaju, na istovjetan način, s obzirom na to da je radno mjesto službenika zaposlenog na određeno vrijeme A. Baldonedo Martín popunjeno imenovanjem stalno zaposlenog službenika, njezin je ugovor prestao zbog činjenice da je prestao razlog kojim se opravdalo njegovo sklapanje. Stoga mi se čini da se različito postupanje prema službenicima zaposlenima na određeno vrijeme poput A. Baldonedo Martín i članovima ugovornog osoblja zaposlenim na neodređeno vrijeme, s obzirom na sudsku praksu navedenu u točkama 85. do 87., može opravdati.
89.
S obzirom na prethodna razmatranja, smatram da članak 4. stavak 1. Okvirnog sporazuma treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis koji ne predviđa isplatu nikakve otpremnine za radnike zaposlene na temelju ugovora o radu na određeno vrijeme koji su sklopljeni kako bi se popunilo slobodno radno mjesto dok se to radno mjesto, istekom roka na koji su ti ugovori sklopljeni, ne popuni imenovanjem stalno zaposlenog službenika, kao što je ugovor službenika zaposlenog na određeno vrijeme o kojem je riječ u glavnom postupku, dok se otpremnina dodjeljuje radnicima zaposlenim kao članovima ugovornog osoblja na neodređeno vrijeme na temelju raskida njihova ugovora o radu zbog objektivnog razloga.
2. Drugo prethodno pitanje
90.
Sud koji je uputio zahtjev u biti želi znati, s jedne strane, treba li Okvirni sporazum tumačiti na način da se njime zahtijeva da se u pogledu otpremnine koja se isplaćuje na temelju prestanka radnog odnosa osigura jednako postupanje prema službeniku zaposlenom na određeno vrijeme, kao što je tužiteljica u glavnom postupku, i usporedivom članu ugovornog osoblja zaposlenom na određeno vrijeme. S druge strane, sud koji je uputio zahtjev pita može li se pravo na takvu otpremninu priznati A. Baldonedo Martín na temelju „izravne vertikalne primjene” primarnog prava Unije, konkretno članaka 20. i 21. Povelje i članaka 151. i 153. UFEU‑a.
91.
To se pitanje postavlja u slučaju da se smatra da situacija A. Baldonedo Martín nije obuhvaćena područjem primjene članka 4. stavka 1. Okvirnog sporazuma. Međutim, s obzirom na to da u Općini Madrid postoji usporedivi član ugovornog osoblja koji je zaposlen na neodređeno vrijeme koji, za razliku od stalno zaposlenih službenika, prima otpremninu na temelju raskida svojeg ugovora zbog objektivnog razloga, jasno je da je A. Baldonedo Martín obuhvaćena područjem primjene navedene odredbe. Slijedom toga, s obzirom na to da su prava propisana člancima 20. i 21. Povelje provedena i konkretizirana Direktivom 1999/70 i Okvirnim sporazumom, situaciju o kojoj je riječ u glavnom predmetu treba ispitati s obzirom na te odredbe.
92.
Stoga, s obzirom na odgovor koji predlažem na prvo prethodno pitanje, nije potrebno odgovoriti na drugo pitanje.
V. Zaključak
93.
S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na pitanja koja je uputio Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo no 14 de Madrid (Sud za upravne sporove br. 14. u Madridu, Španjolska) odgovori na sljedeći način:
Članak 4. točku 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., sadržanog u Prilogu Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis koji ne predviđa isplatu nikakve otpremnine za radnike zaposlene na temelju ugovora o radu na određeno vrijeme koji su sklopljeni kako bi se popunilo slobodno radno mjesto dok se to radno mjesto, istekom roka na koji su ti ugovori sklopljeni, ne popuni imenovanjem stalno zaposlenog službenika, kao što je ugovor službenika zaposlenog na određeno vrijeme o kojem je riječ u glavnom postupku, dok se otpremnina dodjeljuje radnicima zaposlenim kao članovima ugovornog osoblja na neodređeno vrijeme na temelju raskida njihova ugovora o radu zbog objektivnog razloga.
(
1
)	Izvorni jezik: francuski
(
2
)	SL 1999., L 175, str. 43. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 228.).
(
3
)	BOE br. 142 od 14. lipnja 1991., str. 19669.
(
4
)	BOE br. 261 od 31. listopada 2015., str. 103105.
(
5
)	BOE br. 75 od 29. ožujka 1995., str. 9654.
(
6
)	Presuda od 14. rujna 2016. (C‑16/15, EU:C:2016:679)
(
7
)	Presuda od 19. travnja 2016. (C‑441/14, EU:C:2016:278)
(
8
)	Vidjeti nedavnu presudu od 21. studenoga 2018., de Diego Porras (C‑619/17, EU:C:2018:936, t. 77. i navedena sudska praksa).
(
9
)	Presude od 22. studenoga 2005., Mangold (C‑144/04, EU:C:2005:709, t. 41. do 43.) i od 23. travnja 2009., Angelidaki i dr. (C‑378/07 do C‑380/07, EU:C:2009:250, t. 90.)
(
10
)	Presuda od 21. studenoga 2018., de Diego Porras (C‑619/17, EU:C:2018:936, t. 79. i navedena sudska praksa)
(
11
)	Moje isticanje
(
12
)	Moje isticanje
(
13
)	Moje isticanje
(
14
)	Presude od 13. rujna 2007., Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, t. 28.); od 8. rujna 2011., Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, t. 40.); od 9. srpnja 2015., Regojo Dans (C‑177/14, EU:C:2015:450, t. 33.) i rješenja od 9. veljače 2017., Rodrigo Sanz (C‑443/16, EU:C:2017:109, t. 26.) i od 19. ožujka 2019., CCOO (C‑293/18, neobjavljeno, EU:C:2019:224, t. 28.)
(
15
)	Presuda od 4. srpnja 2006., Adeneler i dr. (C‑212/04, EU:C:2006:443, t. 56.); od 13. ožujka 2014., Márquez Samohano (C‑190/13, EU:C:2014:146, t. 38.); od 14. rujna 2016., Pérez López (C‑16/15, EU:C:2016:679, t. 24.) i od 25. listopada 2018., Sciotto (C‑331/17, EU:C:2018:859, t. 43.)
(
16
)	Presuda od 26. studenoga 2014., Mascolo i dr. (C‑22/13, C‑61/13 do C‑63/13 i C‑418/13, EU:C:2014:2401, t. 67. i navedena sudska praksa)
(
17
)	Vidjeti u tom pogledu presude od 5. lipnja 2018., Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2018:390, t. 36.) i od 5. lipnja 2018., Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2018:393, t. 39.).
(
18
)	Presude od 13. rujna 2007., Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, t. 37.); od 22. prosinca 2010., Gavieiro i Iglesias Torres (C‑444/09 i C‑456/09, EU:C:2010:819, t. 48.); od 20. prosinca 2017., Vega González (C‑158/16, EU:C:2017:1014, t. 28.) i od 21. studenoga 2018., de Diego Porras (C‑619/17, EU:C:2018:936, t. 55.)
(
19
)	Presude od 22. prosinca 2010., Gavieiro i Iglesias Torres (C‑444/09 i C‑456/09, EU:C:2010:819, t. 49.); od 13. ožujka 2014., Nierodzik (C‑38/13, EU:C:2014:152, t. 24.); od 5. lipnja 2018., Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2018:390, t. 38.) i od 5. lipnja 2018., Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2018:393, t. 41.). Vidjeti u tom smislu presude od 13. rujna 2007., Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, t. 27.) i od 15. travnja 2008., Impact (C‑268/06, EU:C:2008:223, t. 114.).
(
20
)	Presuda od 8. rujna 2011., Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, t. 65.)
(
21
)	Presuda od 15. travnja 2008., Impact (C‑268/06, EU:C:2008:223, t. 60.). Moje isticanje
(
22
)	Presude od 13. ožujka 2014., Nierodzik (C‑38/13, EU:C:2014:152, t. 25.); od 14. rujna 2016., de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, t. 28.); od 5. lipnja 2018, Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2018:390, t. 41.) i od 5. lipnja 2018., Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2018:393, t. 44.). Vidjeti i rješenja od 21. rujna 2016., Álvarez Santirso (C‑631/15, EU:C:2016:725, t. 34.) i od 9. veljače 2017., Rodrigo Sanz (C‑443/16, EU:C:2017:109, t. 32.). Vidjeti u tom smislu presudu od 12. prosinca 2013., Carratù (C‑361/12, EU:C:2013:830, t. 35.).
(
23
)	Presuda od 20. prosinca 2017., Vega González (C‑158/16, EU:C:2017:1014, t. 34.). Vidjeti i mišljenje nezavisne odvjetnice E. Sharpston u predmetu Vega González (C‑158/16, EU:C:2017:647, t. 22.). K tomu, kao što je na to podsjetila nezavisna odvjetnica J. Kokott, „radi usklađenosti europskog radnog prava potrebno je da se pojam ‚uvjeti rada ili zapošljavanja’ ne tumači odvojeno od njegova značenja u srodnim odredbama prava Unije. U tom kontekstu valja posebno uputiti na antidiskriminacijske direktive 2000/78/EZ [Direktiva Vijeća od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (SL 2000., L 203, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69.)] i 2006/54/EZ [Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 5. srpnja 2006. o provedbi načela jednakih mogućnosti i jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima zapošljavanja i rada (SL 2006., L 204, str. 23.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 246.)], kojima se konkretizira opće načelo jednakog postupanja pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja s obzirom na razna diskriminirajuća obilježja kao što su spol, dob i spolno opredjeljenje. Prema ustaljenoj sudskoj praksi, njima su također obuhvaćeni uvjeti otkaza”. Moje isticanje. Mišljenje nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetu Vernaza Ayovi (C‑96/17, EU:C:2018:43, t. 56.).
(
24
)	Presuda od 12. prosinca 2013., Carratù (C‑361/12, EU:C:2013:830, t. 37.)
(
25
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 14. rujna 2016., de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, t. 31.). U svojoj sudskoj praksi Sud je presudio da su tim pojmom obuhvaćeni, među ostalim, trogodišnji dodaci za radni staž (presude od 13. rujna 2007., Del Cerro Alonso, C‑307/05, EU:C:2007:509, t. 47.; od 22. prosinca 2010., Gavieiro Gavieiro i Iglesias Torres, C‑444/09 i C‑456/09, EU:C:2010:819, t. 50. do 58. i od 9. srpnja 2015., Regojo Dans, C‑177/14, EU:C:2015:450, t. 43.), šestogodišnji dodaci za stručno osposobljavanje (rješenje od 9. veljače 2012., Lorenzo Martínez, C‑556/11, neobjavljeno, EU:C:2012:67, t. 38.), pravila o razdobljima službe koja se stječu kako bi se službenika moglo razvrstati u viši platni razred ili o izračunu razdoblja službe koja se traže za godišnje izvješće o ocjeni (presuda od 8. rujna 2011., Rosado Santana, C‑177/10, EU:C:2011:557, t. 46. i navedena sudska praksa), pravo na sudjelovanje u planu ocjenjivanja obrazovanja i financijski poticaj koji iz toga proizlazi (rješenje od 21. rujna 2016., Álvarez Santirso, C‑631/15, EU:C:2016:725, t. 36.), skraćivanje na pola radnog vremena i posljedično smanjenje plaće (rješenje od 9. veljače 2017., Rodrigo Sanz, C‑443/16, EU:C:2017:109, t. 33.) i pravila o određivanju otkaznog roka koji se primjenjuje u slučaju raskida ugovora o radu na određeno vrijeme (presuda od 13. ožujka 2014., Nierodzik, C‑38/13, EU:C:2014:152, t. 27. i 29.).
(
26
)	Vidjeti presude od 13. ožujka 2014., Nierodzik (C‑38/13, EU:C:2014:152, t. 27. i 29.) i od 14. rujna 2016., de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, t. 30.).
(
27
)	Vidjeti točku 53. ovog mišljenja.
(
28
)	Presude od 14. rujna 2016., Pérez López (C‑16/15, EU:C:2016:679, t. 43.); od 14. rujna 2016., de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, t. 37.); od 5. lipnja 2018., Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2018:390, t. 47.); od 5. lipnja 2018., Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2018:393, t. 50.) i rješenja od 11. studenoga 2010., Vino (C‑20/10, neobjavljeno, EU:C:2010:677, t. 56.) i od 7. ožujka 2013., Rivas Montes (C‑178/12, neobjavljeno, EU:C:2013:150, t. 43.)
(
29
)	Vidjeti u tom smislu rješenje od 22. lipnja 2011., Vino (C‑161/11, neobjavljeno, EU:C:2011:420, t. 57.).
(
30
)	U fazi analize usporedivosti ispitivanih situacija, uzimanje u obzir drugih čimbenika osim onih koji se odnose na „uvjete zapošljavanja” bilo bi protivno ne samo članku 4. stavku 1. Okvirnog sporazuma, nego i ustaljenoj sudskoj praksi Suda. Vidjeti točke 63. i 64. ovog mišljenja.
(
31
)	Presude od 8. rujna 2011., Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, t. 66.); od 18. listopada 2012, Valenza i dr. (C‑302/11 do C‑305/11, EU:C:2012:646, t. 42.); od 13. ožujka 2014., Nierodzik (C‑38/13, EU:C:2014:152, t. 31.) i od 5. lipnja 2018., Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2018:393, t. 51.). Vidjeti i rješenja od 21. rujna 2016., Álvarez Santirso (C‑631/15, EU:C:2016:725, t. 43.) i od 9. veljače 2017., Rodrigo Sanz (C‑443/16, EU:C:2017:109, t. 38.).
(
32
)	Iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da je radno mjesto A. Baldonedo Martín bilo obuhvaćeno kategorijom „Oficial de Jardinería” (službenik za održavanje zelenih površina), grupa C2. Na raspravi je potvrđeno da je radno mjesto usporedivog člana ugovornog osoblja zaposlenog na neodređeno vrijeme također obuhvaćeno kategorijom „Oficial de Jardinería” (službenik za održavanje zelenih površina), grupa C2.
(
33
)	Vidjeti i točku 86. ovog mišljenja.
(
34
)	Vidjeti i mišljenje nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetu Viejobueno Ibáñez i de la Vara González (C‑245/17, EU:C:2018:365, t. 57.): „[…] rekurzivno je isključivanje usporedivosti dviju kategorija u ovom slučaju upućivanjem na stalnost radnog odnosa stalno zaposlenih službenika ako je upitna upravo zakonitost preuranjenog prestanka radnog odnosa nastavnika zaposlenih na određeno vrijeme. U suprotnome, usporedivost radnika zaposlenih na određeno vrijeme i stalno zaposlenih službenika u pogledu otpuštanja bila bi uvijek isključena i izuzeta iz područja primjene Okvirnog sporazuma. Međutim, to bi se protivilo sudskoj praksi Suda koji zabranu diskriminacije iz članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma izričito primjenjuje na uvjete otpuštanja.”
(
35
)	Vidjeti presude od 13. rujna 2007., Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, t. 53. i 58.); od 22. prosinca 2010., Gavieiro Gavieiro i Iglesias Torres (C‑444/09 i C‑456/09, EU:C:2010:819, t. 55.); od 8. rujna 2011., Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, t. 73.) i od 14. rujna 2016., de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, t. 45.).
(
36
)	Presude od 13. rujna 2007., Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, t. 57.); od 22. prosinca 2010., Gavieiro Gavieiro i Iglesias Torres (C‑444/09 i C‑456/09, EU:C:2010:819, t. 54.); od 8. rujna 2011., Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, t. 72.); od 18. listopada 2012., Valenza i dr. (C‑302/11 do C‑305/11, EU:C:2012:646, t. 50.) i od 14. rujna 2016., de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, t. 46.).
(
37
)	Vidjeti presudu od 22. prosinca 2010., Gavieiro Gavieiro i Iglesias Torres (C‑444/09 i C‑456/09, EU:C:2010:819, t. 56. i 57.).
(
38
)	Vidjeti presude od 8. rujna 2011., Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, t. 74.); od 18. listopada 2012., Valenza i dr. (C‑302/11 do C‑305/11, EU:C:2012:646, t. 52.) i od 14. rujna 2016., de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, t. 47.).
(
39
)	Općina Madrid, iako je priznala da postoji član ugovornog osoblja koji je zaposlen na neodređeno vrijeme, navela je na raspravi da će te vrste radnih mjesta prestati postojati u budućnosti. Taj argument uopće nije relevantan jer, među ostalim, budući odlazak u mirovinu dotičnog člana ugovornog osoblja u ovom predmetu ne utječe ni na ispitivanje usporedivosti radnikâ ni na ispitivanje opravdanja različitog postupanja prema tužiteljici u glavnom postupku.
(
40
)	Iz usmenih očitovanja Općine Madrid proizlazi da je organiziran natječaj čiji su rezultati objavljeni u Boletínu Oficial del Ayuntamiento de Madrid od 8. travnja 2013. i kojem su prisustvovala 22 službenika zaposlenih na određeno vrijeme, uključujući A. Baldonedo Martín: 10 službenika zaposlenih na određeno vrijeme prošlo je taj natječaj, a raskinuti su ugovori o radu 12 službenika zaposlenih na određeno vrijeme koji ga nisu prošli. Međutim, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da nije objavljena nikakva obavijest o natječaju čiji je cilj popuniti radna mjesta i da nije odobrena nikakav poziv za popunjavanje slobodnih radnih mjesta u javnoj službi tijekom razdoblja u kojem je A. Baldonedo Martín bila zaposlenica Općine Madrid.
(
41
)	Vidjeti po analogiji presude od 20. ožujka 2003., Kutz‑Bauer (C‑187/00, EU:C:2003:168, t. 59.) i od 26. studenoga 2014., Mascolo i dr. (C‑22/13, C‑61/13 do C‑63/13 i C‑418/13, EU:C:2014:2401, t. 110.).
(
42
)	Presuda od 5. lipnja 2018. (C‑677/16, EU:C:2018:393, t. 63.)
(
43
)	Presuda od 5. lipnja 2018. (C‑574/16, EU:C:2018:390, t. 60.)
(
44
)	Presuda od 21. studenoga 2018. (C‑619/17, EU:C:2018:936, t. 74.)
(
45
)	Predmeti Montero Mateos i de Diego Porras odnosili su se na nepostojanje otpremnine u slučaju isteka interinidad ugovora o radu na određeno vrijeme, dok se predmet Grupo Norte Facility odnosio na nižu otpremninu koja se isplaćuje istekom ugovora o radu na određeno vrijeme zbog zamjene. Otpremnina o kojoj je riječ u tim trima predmetima bila je ista kao ona koju traži A. Baldonedo Martín.
(
46
)	Presude od 5. lipnja 2018., Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2018:390, t. 57.); od 5. lipnja 2018., Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2018:393, t. 60.) i od 21. studenoga 2018., de Diego Porras (C‑619/17, EU:C:2018:936, t. 71.)
(
47
)	Presude od 5. lipnja 2018., Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2018:390, t. 58.); od 5. lipnja 2018., Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2018:393, t. 61.) i od 21. studenoga 2018., de Diego Porras (C‑619/17, EU:C:2018:936, t. 72.)
(
48
)	Presuda od 21. studenoga 2018., de Diego Porras (C‑619/17, EU:C:2018:936, t. 73.)