62018CJ0002_RES
Predmet C-2/18
Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas)
Presuda Suda (drugo vijeće) od 13. studenoga 2019.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednička poljoprivredna politika – Zajednička organizacija tržišta – Mlijeko i mliječni proizvodi – Uredba (EU) br. 1308/2013 – Članak 148. stavak 4. – Ugovor o isporuci sirovog mlijeka – Slobodno pregovaranje o cijenama – Suzbijanje nepoštenih poslovnih praksi – Zabrana plaćanja različitih cijena proizvođačima sirovog mlijeka iz skupine grupirane s obzirom na dnevno prodanu količinu i zabrana neopravdanog snižavanja cijena”
Poljoprivreda – Zajednička organizacija tržišta – Mlijeko i mliječni proizvodi – Ugovorni odnosi u tom sektoru – Nacionalni propis koji zabranjuje plaćanje različitih cijena proizvođačima sirovog mlijeka iz skupine grupirane s obzirom na dnevno prodanu količinu – Dopuštenost – Pretpostavke – Propis prikladan za postizanje cilja suzbijanja nepoštenih poslovnih praksi – Poštovanje načela proporcionalnosti
(Uredba br. 1308/2013 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 148.)
(t. 30., 35., 45., 49.-53., 56.-57., 62., 70., t. 1. izreke)
Poljoprivreda – Zajednička organizacija tržišta – Mlijeko i mliječni proizvodi – Ugovorni odnosi u tom sektoru – Nacionalni propis koji kupcima sirovog mlijeka zabranjuje da neopravdano snize cijenu koju su dogovorili s proizvođačima i koji svako sniženje cijene veće od 3 % uvjetuje odobrenjem nadležnog nacionalnog tijela – Dopuštenost – Pretpostavke – Propis prikladan za postizanje cilja suzbijanja nepoštenih poslovnih praksi – Poštovanje načela proporcionalnosti
(Uredba br. 1308/2013 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 148.)
(t. 72.-74., 78., 82. i t. 2. izreke)
Sažetak
Pravu Unije ne protive se nacionalne mjere u području suzbijanja nepoštenih poslovnih praksi čiji je učinak uređenje postupka slobodnog pregovaranja o cijenama u sektoru sirovog mlijeka
Svojom presudom od 13. studenoga 2019., Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė (C-2/18), Sud je presudio da se Uredbi br. 1308/2013 o uspostavljanju zajedničke organizacije tržišta poljoprivrednih proizvoda (
1
), ne protivi nacionalni propis koji, radi suzbijanja nepoštenih poslovnih praksi, kupcima sirovog mlijeka zabranjuje da plaćaju različitu kupovnu cijenu prodavateljima za koje treba smatrati da pripadaju istoj skupini s obzirom na dnevnu količinu prodanog mlijeka, koje ima istovjetni sastav i kvalitetu te se na isti način isporučuje, u mjeri u kojoj je navedeni propis prikladan za osiguranje ostvarenja postavljenog cilja i ne prekoračuje ono što je nužno za njegovo postizanje. Za iste potrebe suzbijanja nepoštenih poslovnih praksi, Sud je također pojasnio da države članice mogu donijeti nacionalni propis koji kupcu sirovog mlijeka zabranjuje da neopravdano snizi cijenu koju je dogovorio s proizvođačem i koji svako sniženje cijene veće od 3 % uvjetuje odobrenjem nadležnog nacionalnog tijela.
Glavni postupak odnosi se na postupak ocjene ustavnosti Zakona o zabrani nepoštenih praksi litavskih gospodarskih subjekata prilikom kupnje i prodaje sirovog mlijeka, koji je pokrenula skupina članova litavskog parlamenta. Tim je zakonom, osim odredbi koje se odnose na dvije gore navedene zabrane, bilo predviđeno da su prodavatelji sirovog mlijeka grupirani u deset skupina, koje su oblikovane s obzirom na dnevno prodanu količinu sirovog mlijeka. Zakonom je gospodarskim subjektima isto tako bila nametnuta upotreba pisanog ugovora prilikom kupnje sirovog mlijeka, kako je predviđeno u članku 148. stavku 1. Uredbe br. 1308/2013. Cilj svih tih mjera bio je poglavito suzbijanje nepoštenih poslovnih praksi kupaca sirovog mlijeka u odnosu na stranu koja se smatra slabijom, odnosno proizvođače mlijeka, uzimajući u obzir posebne značajke sektora. Sud koji je uputio zahtjev pitao se jesu li dvije gore navedene zabrane usklađene s načelom slobodnog pregovaranja, sadržanim u članku 148. stavku 4. Uredbe br. 1308/2013.
Sud je najprije podsjetio da je, u skladu s člankom 4. stavkom 2. točkom (d) UFEU-a, zajednička poljoprivredna politika obuhvaćena podijeljenom nadležnošću između Unije i država članica, pri čemu potonje stoga imaju zakonodavnu ovlast koja im omogućuje da izvršavaju svoju nadležnost u mjeri u kojoj Unija ne izvršava svoju. Zatim je Sud utvrdio da uspostava zajedničke organizacije tržišta ne sprječava države članice da primijene nacionalna pravila kojima se nastoji postići cilj od općeg interesa različit od onih obuhvaćenih tom zajedničkom organizacijom tržišta, čak i ako ta pravila mogu utjecati na funkcioniranje zajedničkog tržišta u sektoru o kojem je riječ. On je u pogledu toga pojasnio da Unija, time što je donijela Uredbu br. 1308/2013, a osobito njezin članak 148., nije iscrpno izvršila svoju nadležnost u području ugovornih odnosa između strana ugovora o isporuci sirovog mlijeka i da na temelju upućivanja na određene nepoštene poslovne prakse sadržanih u toj uredbi nije moguće utvrditi da je cilj suzbijanja nepoštenih poslovnih praksi obuhvaćen navedenom uredbom. Usto, Sud smatra da bi tumačiti taj članak na način da državama članicama zabranjuje donošenje bilo kakvih mjera čiji je cilj suzbijanje nepoštenih praksi u sektoru mlijeka bilo u suprotnosti s ciljem koji se nastoji postići Uredbom br. 1318/2013, a koji se sastoji u osiguranju održivog razvoja proizvodnje i primjerenog životnog standarda za proizvođače mlijeka, u skladu s ciljevima zajedničke poljoprivredne politike, kao i cilja koji se sastoji u očuvanju stvarnog tržišnog natjecanja na tržištima poljoprivrednih proizvoda. Sud je zatim priznao supsidijarnu nadležnost država članica za donošenje mjera u području suzbijanja nepoštenih poslovnih praksi, čiji je učinak uređenje postupka slobodnog pregovaranja o cijenama, čak i ako te mjere utječu na načelo slobodnog pregovaranja o cijenama koje se plaćaju za isporuku sirovog mlijeka iz članka 148. Uredbe br. 1308/2013. Međutim, on je utvrdio da te mjere moraju biti proporcionalne njima postavljenom cilju. U predmetnom slučaju on je presudio da je predmetni litavski propis prikladan za sprječavanje opasnosti od toga da ugovorna strana koja se smatra slabijom – odnosno proizvođači mlijeka – bude prisiljena prihvatiti neopravdana sniženja cijena i tako za suzbijanje eventualnih nepoštenih poslovnih praksi i da, uzimajući u obzir ciljeve zajedničke poljoprivredne politike te dobro funkcioniranje zajedničke organizacije tržišta, propis o kojem je riječ u glavnom postupku ne prekoračuje ono što je nužno za ostvarivanje njime postavljenih ciljeva, provjera čega je ipak na sudu koji je uputio zahtjev.
(
1
)	Uredba (EU) br. 1308/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o uspostavljanju zajedničke organizacije tržišta poljoprivrednih proizvoda i stavljanju izvan snage uredbi Vijeća (EEZ) br. 922/72, (EEZ) br. 234/79, (EZ) br. 1037/2001 i (EZ) br. 1234/2007 (SL 2013., L 347, str. 671.), kako je izmijenjena Uredbom (EU) 2017/2393 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2017. (SL 2017., L 350, str. 15.)