62021CO0204(04)
RJEŠENJE POTPREDSJEDNIKA SUDA
21. travnja 2023. (
*1
)
„Privremena pravna zaštita – Članak 163. Poslovnika Suda – Zahtjev za ukidanje ili izmjenu rješenja kojim se određuju privremene mjere – Članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a – Članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Djelotvorna sudska zaštita – Neovisnost sudaca – Neprovedba – Promjena okolnosti – Novčana kazna”
U predmetu C‑204/21 R‑RAP,
povodom zahtjeva za ukidanje ili izmjenu rješenja kojim se određuju privremene mjere, na temelju članka 163. Poslovnika Suda, podnesenog 10. ožujka 2023.,
Republika Poljska, koju zastupaju B. Majczyna i S. Żyrek, u svojstvu agenata,
tužitelj,
protiv
Europske komisije, koju zastupaju K. Herrmann i P. J. O. Van Nuffel, u svojstvu agenata,
tuženika,
koju podupiru:
Kraljevina Belgija, koju zastupaju M. Jacobs, C. Pochet i L. Van den Broeck, u svojstvu agenata,
Kraljevina Danska, koju zastupaju V. Pasternak Jørgensen i M. Søndahl Wolff, u svojstvu agenata,
Kraljevina Nizozemska, koju zastupaju M. K. Bulterman i J. Langer, u svojstvu agenata,
Republika Finska, koju zastupa H. Leppo, u svojstvu agenta,
Kraljevina Švedska, koju su zastupali H. Eklinder, J. Lundberg, C. Meyer‑Seitz, M. Salborn Hodgson, R. Shahsavan Eriksson, H. Shev i O. Simonsson, a zatim H. Eklinder, C. Meyer‑Seitz, M. Salborn Hodgson, R. Shahsavan Eriksson, H. Shev i O. Simonsson, u svojstvu agenata,
intervenijenti,
POTPREDSJEDNIK SUDA,
saslušavši nezavisnog odvjetnika A. M. Collinsa,
donosi sljedeće
Rješenje
1
Svojim zahtjevom Republika Poljska zahtijeva od Suda da ukine ili podredno izmijeni rješenje potpredsjednika Suda od 27. listopada 2021., Komisija/Poljska (C‑204/21 R, u daljnjem tekstu: rješenje od 27. listopada 2021., EU:C:2021:878).
Postupak pred Sudom
2
Europska komisija podnijela je 1. travnja 2021. tužbu zbog povrede obveze na temelju članka 258. UFEU‑a kojom je tražila da se utvrdi da je:
–
time što je donijela i zadržala na snazi članak 42.a stavke 1. i 2. i članak 55. stavak 4. ustawe – Prawo ustroju sądów powszechnych (Zakon o ustrojstvu redovnih sudova) od 27. srpnja 2001. (Dz. U. iz 2001., br. 98, poz. 1070.), kako je izmijenjena ustawom o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw (Zakon o izmjeni Zakona o ustrojstvu redovnih sudova, Zakona o Vrhovnom sudu i određenih drugih zakona) od 20. prosinca 2019. (Dz. U. iz 2020., poz. 190., u daljnjem tekstu: Zakon o izmjeni) (u daljnjem tekstu: Izmijenjeni zakon o redovnim sudovima), članak 26. stavak 3. i članak 29. stavke 2. i 3. ustawe o Sądzie Najwyższym (Zakon o Vrhovnom sudu) od 8. prosinca 2017. (Dz. U. iz 2018., poz. 5.), kako je izmijenjena Zakonom o izmjeni (u daljnjem tekstu: Izmijenjeni zakon o Vrhovnom sudu), članka 5. stavaka 1.a i 1.b ustawe – Prawo o ustroju sądów administracyjnych (Zakon o ustrojstvu upravnih sudova) od 25. srpnja 2002. (Dz. U. iz 2002., poz. 1269.), kako je izmijenjena Zakonom o izmjeni (u daljnjem tekstu: Izmijenjeni zakon o upravnim sudovima), kao i članak 8. Zakona o izmjeni, kojima se svim nacionalnim sudovima zabranjuje provjera poštovanja zahtjeva Europske unije u pogledu zakonom prethodno ustanovljenog neovisnog i nepristranog suda, Republika Poljska povrijedila obveze koje ima na temelju odredbi članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a, u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), s obzirom na sudsku praksu Europskog suda za ljudska prava u pogledu članka 6. stavka 1. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane u Rimu 4. studenoga 1950., kao i na temelju članka 267. UFEU‑a i načela nadređenosti prava Unije;
–
time što je donijela i zadržala na snazi članak 26. stavke 2. i 4. do 6. te članak 82. stavke 2. do 5. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu, kao i članak 10. Zakona o izmjeni, kojima se utvrđuje isključiva nadležnost Izbe Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych (Vijeće za izvanredni nadzor i javne poslove) Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud, Poljska) (u daljnjem tekstu: Vijeće za izvanredni nadzor i javne poslove) za ispitivanje prigovora i pravnih pitanja povezanih s nepostojanjem neovisnosti suda ili suca, Republika Poljska povrijedila obveze koje ima na temelju odredbi članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a, u vezi s člankom 47. Povelje, kao i na temelju članka 267. UFEU‑a i načela nadređenosti prava Unije;
–
time što je donijela i zadržala na snazi članak 107. stavak 1. točke 2. i 3. Izmijenjenog zakona o redovnim sudovima i članak 72. stavak 1. točke 1. do 3. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu, koji omogućuju da se ispitivanje poštovanja zahtjeva Unije u pogledu zakonom prethodno ustanovljenog neovisnog i nepristranog suda kvalificira kao „stegovna povreda”, Republika Poljska povrijedila obveze koje ima na temelju odredbi članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a, u vezi s člankom 47. Povelje, kao i na temelju članka 267. UFEU‑a;
–
time što je ovlastila Izbu Dyscyplinarnu (Disciplinsko vijeće) Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud) (u daljnjem tekstu: Disciplinsko vijeće), čija neovisnost i nepristranost nisu zajamčeni, da odlučuje o predmetima koji izravno utječu na status i obavljanje dužnosti suca ili pomoćnika suca, kao što su, s jedne strane, zahtjevi za odobrenje pokretanja kaznenog postupka protiv sudaca i pomoćnika sudaca ili za njihovo uhićenje, kao i, s druge strane, predmeti u području radnog prava i socijalnog osiguranja u pogledu sudaca Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud) i predmeti koji se odnose na umirovljenje tih sudaca, Republika Poljska povrijedila obveze koje ima na temelju članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a;
–
time što je donijela i zadržala na snazi članak 88.a Izmijenjenog zakona o redovnim sudovima, članak 45. stavak 3. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu i članak 8. stavak 2. Izmijenjenog zakona o upravnim sudovima, Republika Poljska povrijedila pravo na poštovanje privatnog života i pravo na zaštitu osobnih podataka, koja su zajamčena člankom 7. i člankom 8. stavkom 1. Povelje kao i člankom 6. stavkom 1. točkama (c) i (e), člankom 6. stavkom 3. i člankom 9. stavkom 1. Uredbe (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (SL 2016., L 119, str. 1. i ispravci SL 2018., L 127, str. 2. i SL 2021., L 74, str. 35.).
3
Komisija je istog dana podnijela zahtjev za privremenu pravnu zaštitu kojim je od Suda zahtijevala da, dok se ne donese presuda o meritumu, Republici Poljskoj naloži niz obveza.
4
Rješenjem od 14. srpnja 2021., Komisija/Poljska (C‑204/21 R, u daljnjem tekstu: rješenje od 14. srpnja 2021., EU:C:2021:593), potpredsjednica Suda naložila je Republici Poljskoj u točki 1. izreke tog rješenja da do donošenja presude kojom će se okončati postupak u predmetu C‑204/21:
(a)
obustavi, s jedne strane, primjenu odredbi članka 27. stavka 1. točke 1.a Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu, na temelju kojih je Disciplinsko vijeće nadležno za odlučivanje, u prvom kao i u drugom stupnju, o zahtjevima za odobrenje pokretanja kaznenog postupka protiv sudaca ili pomoćnika sudaca, njihova zadržavanja u pritvoru, uhićenja ili izvođenja pred sud te, s druge strane, obustavi učinke odluka koje je Disciplinsko vijeće već donijelo na temelju tog članka, kojima se odobrava pokretanje kaznenog postupka protiv suca ili njegovo uhićenje, te da se suzdrži od upućivanja predmeta iz navedenog članka sudu koji ne ispunjava zahtjeve neovisnosti definirane, među ostalim, u presudi od 19. studenoga 2019., A. K. i dr. (Neovisnost Disciplinskog vijeća Vrhovnog suda) (C‑585/18, C‑624/18 i C‑625/18, EU:C:2019:982);
(b)
obustavi primjenu odredbi članka 27. stavka 1. točaka 2. i 3. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu, na temelju kojih je Disciplinsko vijeće nadležno za odlučivanje o predmetima koji se odnose na status i obavljanje dužnosti suca Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud), osobito predmetima u području radnog prava i socijalnog osiguranja te predmetima koji se odnose na umirovljenje tih sudaca, kao i da se suzdrži od upućivanja tih predmeta sudu koji ne ispunjava zahtjeve neovisnosti definirane, među ostalim, u presudi od 19. studenoga 2019., A. K. i dr. (Neovisnost Disciplinskog vijeća Vrhovnog suda) (C‑585/18, C‑624/18 i C‑625/18, EU:C:2019:982);
(c)
obustavi primjenu odredbi članka 107. stavka 1. točaka 2. i 3. Izmijenjenog zakona o redovnim sudovima, te članka 72. stavka 1. točaka 1. do 3. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu, kojima se omogućuje utvrđivanje stegovne odgovornosti sudaca jer su ispitivali ispunjavanje zahtjeva neovisnosti i nepristranosti zakonom prethodno ustanovljenog suda u smislu odredbi članka 19. stavka 1. UEU‑a u vezi s člankom 47. Povelje;
(d)
obustavi primjenu odredbi članka 42.a stavaka 1. i 2. kao i članka 55. stavka 4. Izmijenjenog zakona o redovnim sudovima, članka 26. stavka 3. te članka 29. stavaka 2. i 3. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu, članka 5. stavaka 1.a i 1.b Izmijenjenog zakona o upravnim sudovima i članka 8. Zakona o izmjeni, s obzirom na to da se njima zabranjuje nacionalnim sudovima da provjeravaju ispunjavanje zahtjeva Unije koji se odnose na zakonom prethodno ustanovljeni neovisan i nepristran sud u smislu odredbi članka 19. stavka 1. UEU‑a u vezi s člankom 47. Povelje;
(e)
obustavi primjenu odredbi članka 26. stavaka 2. i 4. do 6. te članka 82. stavaka 2. do 5. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu, kao i članka 10. Zakona o izmjeni, kojima se uspostavlja isključiva nadležnost Vijeća za izvanredni nadzor i javne poslove za ispitivanje prigovora koji se temelje na nepostojanju neovisnosti suca ili suda, i
(f)
obavijesti Komisiju, najkasnije mjesec dana od dostave rješenja od 14. srpnja 2021. o svim mjerama koje je donijela kako bi u potpunosti postupila u skladu s tim rješenjem.
5
Rješenjem od 6. listopada 2021., Poljska/Komisija (C‑204/21 R, EU:C:2021:834), potpredsjednica Suda odbila je zahtjev Republike Poljske kojim je tražila ukidanje rješenja od 14. srpnja 2021.
6
Rješenjem od 27. listopada 2021. potpredsjednik Suda naložio je Republici Poljskoj da Komisiji plaća novčanu kaznu u iznosu od 1000000 eura dnevno, od dana dostave tog rješenja toj državi članici do trenutka dok ta država članica ne ispuni obveze koje proizlaze iz rješenja od 14. srpnja 2021. ili, ako to ne učini, do datuma donošenja presude kojom će se okončati postupak u predmetu C‑204/21.
7
Republika Poljska podnijela je ovaj zahtjev 10. ožujka 2023.
Zahtjevi stranaka
8
Republika Poljska od Suda zahtijeva da:
–
ukine rješenje od 27. listopada 2021., ili
–
podredno, smanji iznos novčane kazne koja je naložena tim rješenjem.
9
Komisija od Suda zahtijeva da:
–
odbije zahtjev za ukidanje rješenja od 27. listopada 2021. i
–
prilikom ispitivanja zahtjeva za smanjenje iznosa novčane kazne naložene tim rješenjem uzme u obzir mjere koje je Republika Poljska donijela radi provedbe rješenja od 14. srpnja 2021.
Zahtjev kojim se traži ukidanje ili, podredno, izmjena rješenja od 27. listopada 2021.
10
Uvodno valja podsjetiti na to da, na temelju članka 162. stavka 1. Poslovnika Suda, protiv rješenja o privremenim mjerama nije dopuštena žalba.
11
Suprotno tomu, u skladu s člankom 163. tog Poslovnika, na zahtjev jedne od stranaka, rješenje o privremenoj pravnoj zaštiti u svakom je trenutku moguće izmijeniti ili ukinuti zbog promijenjenih okolnosti. Pojam „promijenjene okolnosti” osobito se odnosi na pojavu svakog činjeničnog ili pravnog elementa koji može dovesti u pitanje ocjene suca privremene pravne zaštite u pogledu uvjetâ odobravanja suspenzije ili privremene mjere (rješenje potpredsjednice Suda od 20. rujna 2021., Češka Republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:752, t. 22.).
12
Valja naglasiti i da se zahtjevom podnesenim na temelju te odredbe od suca privremene pravne zaštite ne nastoji ishoditi retroaktivno ukidanje rješenja kojim je odobrena privremena mjera, nego samo njegova izmjena ili stavljanje izvan snage jer sudac privremene pravne zaštite može preispitati takvo rješenje samo s budućim učinkom, uključujući na način da po potrebi, s obzirom na okolnosti koje su postojale na dan njegove odluke, ponovno ocijeni činjenične i pravne razloge kojima se na prvi pogled opravdalo određivanje privremene mjere o kojoj je riječ (rješenje potpredsjednika Suda od 19. svibnja 2022., Češka Republika/Poljska (Rudnik Turów), C‑121/21 R, neobjavljeno, EU:C:2022:408, t. 22. i navedena sudska praksa).
13
Iz toga slijedi da se zahtjevom podnesenim na temelju članka 163. Poslovnika ne mogu dovoditi u pitanje prošli učinci rješenja kojim je odobrena privremena mjera (rješenje potpredsjednika Suda od 19. svibnja 2022., Češka Republika/Poljska (Rudnik Turów), C‑121/21 R, neobjavljeno, EU:C:2022:408, t. 23.).
14
U ovom slučaju, s obzirom na to da se zahtjev koji je podnijela Republika Poljska odnosi samo na rješenje od 27. listopada 2021., treba smatrati da se tim zahtjevom traži ukidanje ili izmjena novčane kazne koja je izrečena uz privremene mjere propisane rješenjem od 14. srpnja 2021.
15
Kako bi se odlučilo o tom zahtjevu, valja podsjetiti na to da se člankom 279. UFEU‑a Sudu daje ovlast da odredi sve potrebne privremene mjere koje smatra nužnima kako bi se zajamčila puna učinkovitost konačne odluke (rješenje od 20. studenoga 2017., Komisija/Poljska, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, t. 97. i rješenje od 27. listopada 2021., t. 19.).
16
Sudac privremene pravne zaštite osobito mora moći zajamčiti učinkovitost naloga koji je stranci upućen na temelju članka 279. UFEU‑a, donošenjem bilo koje mjere kojoj je svrha da ta stranka poštuje rješenje o privremenoj pravnoj zaštiti. Takva se mjera osobito može sastojati od izricanja novčane kazne u slučaju da stranka o kojoj je riječ ne poštuje navedeni nalog (rješenje od 20. studenoga 2017., Komisija/Poljska, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, t. 100. i rješenje od 27. listopada 2021., t. 20.).
17
U tom kontekstu iz rješenja od 27. listopada 2021. proizlazi da je, s obzirom na to da iz spisa nije proizlazilo da su mjere koje je donijela Republika Poljska dovoljne kako bi se osiguralo izvršenje privremenih mjera propisanih rješenjem od 14. srpnja 2021., sudac privremene pravne zaštite smatrao da treba pojačati učinkovitost tih privremenih mjera time da se toj državi članici izrekne novčana kazna kako bi je se odvratilo od kašnjenja u usklađivanju s potonjim rješenjem.
18
Stoga je, kako bi odlučio o ovom zahtjevu, sudac privremene pravne zaštite dužan odrediti mogu li se na temelju argumenata koje je istaknula Republika Poljska utvrditi promijenjene okolnosti koje upućuju na to da na dan odlučivanja tog suca novčana kazna koja je toj državi članici izrečena rješenjem od 27. listopada 2021. djelomično ili u cijelosti više nije opravdana.
19
Konkretnije, budući da se argumentacijom koju je Republika Poljska iznijela u potporu tom zahtjevu nastoji utvrditi da je ta država članica u potpunosti provela privremene mjere propisane rješenjem od 14. srpnja 2021., na sucu privremene pravne zaštite je da odredi je li to doista slučaj, tako da izricanje novčane kazne od 1000000 eura dnevno u tom slučaju više nije opravdano za ubuduće.
20
S obzirom na to da se ovim zahtjevom podredno traži smanjenje iznosa novčane kazne izrečene rješenjem od 27. listopada 2021., valja pojasniti i da sudac privremene pravne zaštite u skladu s člankom 163. Poslovnika može ne samo ukinuti, nego i izmijeniti rješenje kojim se određuju privremene mjere. Takva izmjena može uključivati, među ostalim, smanjenje iznosa novčane kazne koja je prethodno izrečena državi članici ako je takvo smanjenje opravdano promijenjenim okolnostima.
21
S obzirom na prethodno navedeno, valja ispitati načine provedbe različitih privremenih mjera propisanih rješenjem od 14. srpnja 2021. kako bi se utvrdilo je li Republika Poljska dokazala da, uslijed promijenjenih okolnosti, ta provedba opravdava to da se novčana kazna izrečena rješenjem od 27. listopada 2021. ukine ili, ako se ne ukine, smanji za ubuduće.
Obveza obustave primjene odredbi članka 27. stavka 1. točaka 1.a, 2. i 3. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu
Argumentacija
22
Republika Poljska tvrdi da je ustawom o zmianie ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw (Zakon o izmjeni Zakona o Vrhovnom sudu i određenih drugih zakona) od 9. lipnja 2022. (Dz. U. poz. 1259., u daljnjem tekstu: Zakon od 9. lipnja 2022.) ukinuto Disciplinsko vijeće i u cijelosti stavljen izvan snage članak 27. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu.
23
Obveza obustave primjene odredbi članka 27. stavka 1. točaka 1.a, 2. i 3. tog zakona stoga je postala bespredmetna.
24
I Komisija smatra da je Zakonom od 9. lipnja 2022. ta obveza pravilno provedena.
Ocjena
25
Iz točke 1. podtočaka (a) i (b) izreke rješenja od 14. srpnja 2021. proizlazi da se njime Republici Poljskoj nalaže da, među ostalim, obustavi primjenu odredbi članka 27. stavka 1. točaka 1.a, 2. i 3. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu, na temelju kojih je Disciplinsko vijeće nadležno za odlučivanje, u prvom kao i u drugom stupnju, o zahtjevima za odobrenje pokretanja kaznenog postupka protiv sudaca ili pomoćnika sudaca, njihova zadržavanja u pritvoru, uhićenja ili izvođenja pred sud, kao i o predmetima koji se odnose na status i obavljanje dužnosti suca Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud).
26
Međutim, iz članka 1. Zakona od 9. lipnja 2022. proizlazi da je članak 27. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu u cijelosti stavljen izvan snage. Usto nije sporno da je Disciplinsko vijeće ukinuto tim zakonom.
27
Iako donošenje takvih mjera nije bilo neophodno da se osigura izvršenje rješenja od 14. srpnja 2021. (vidjeti u tom smislu rješenje od 27. listopada 2021., točku 53.), njima se ipak jamči da se članak 27. stavak 1. točke 1.a, 2. i 3. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu više ne primjenjuje u poljskom pravnom poretku.
28
Stoga je Republika Poljska u potpunosti postupila u skladu s privremenim mjerama iz točke 25. ovog rješenja.
Obveza obustave učinaka odluka koje je donijelo Disciplinsko vijeće i kojima se odobrava pokretanje kaznenog postupka protiv suca ili njegovo uhićenje
Argumentacija
29
Republika Poljska tvrdi, s jedne strane, da se člankom 9. Zakona od 9. lipnja 2022. predviđa da, u predmetima koji su bili u nadležnosti Disciplinskog vijeća prije stupanja na snagu tog zakona, Izba Odpowiedzialności Zawodowej (Vijeće za profesionalnu odgovornost) Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud) (u daljnjem tekstu: Vijeće za profesionalnu odgovornost) na prvoj raspravi u određenom predmetu po službenoj dužnosti preispituje suspenziju s dužnosti dotičnog suca koju je izreklo Disciplinsko vijeće. Taj postupak omogućuje da se u najkraćem mogućem roku provjeri prikladnost privremenih mjera koje je donijelo to vijeće.
30
S druge strane, člankom 18. stavkom 1. Zakona od 9. lipnja 2022. dopušta se sucu u odnosu na kojeg je donesena konačna disciplinska odluka ili odluka kojom se odobrava pokretanje kaznenog postupka i koju je donio sastav Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud) u kojem je zasjedao barem jedan član Disciplinskog vijeća, da zatraži ponovno pokretanje postupka pred Vijećem za profesionalnu odgovornost.
31
Stoga se Zakonom od 9. lipnja 2022. uspostavlja pravni okvir koji sucima na koje se odnose odluke Disciplinskog vijeća omogućuje da te odluke dovedu u pitanje. Više je sudaca uostalom dovodilo u pitanje takve odluke u tom okviru. Naposljetku, predmeti koji se odnose na takve odluke još su u tijeku.
32
Komisija tvrdi da učinak pravnih sredstava koja je Republika Poljska tako uvela nije trenutna obustava učinaka odluka Disciplinskog vijeća. Usto, primjeri koje je navela Republika Poljska nisu značajni.
Ocjena
33
Iz točke 1. podtočke (a) izreke rješenja od 14. srpnja 2021. proizlazi da se njime Republici Poljskoj nalaže da, među ostalim, obustavi učinke odluka koje je Disciplinsko vijeće donijelo na temelju članka 27. stavka 1. točke 1.a Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu.
34
Republika Poljska u biti tvrdi da je u potpunosti provela tu privremenu mjeru time što je uvela dva različita pravna sredstva predviđena člankom 9. odnosno člankom 18. stavkom 1. Zakona od 9. lipnja 2022.
35
Kao prvo, kad je riječ o članku 9. Zakona od 9. lipnja 2022., iz samog teksta tog članka proizlazi da će odluke Disciplinskog vijeća kojima se nalaže suspenzija suca, u očekivanju ishoda predmeta koji je još bio u tijeku kad je taj zakon stupio na snagu, nužno trebati preispitati Vijeće za profesionalnu odgovornost.
36
Točno je da se takvim preispitivanjem u načelu može izbjeći da odluka takve vrste koju je donijelo Disciplinsko vijeće i dalje automatski proizvodi učinke jer njihovo zadržavanje na snazi ovisi o tome hoće li drugo tijelo odobriti tu odluku.
37
S obzirom na navedeno, s jedne strane, iz teksta članka 9. Zakona od 9. lipnja 2022. i iz tumačenja koje u pogledu njega utvrđuje Republika Poljska proizlazi da se taj članak ne primjenjuje na sve odluke koje je donijelo Disciplinsko vijeće. Konkretno, navedenim člankom ne omogućuje se ograničavanje učinaka odluka kojima se sucu izriče stegovna mjera ili kojima se odobrava pokretanje kaznenog postupka protiv njega, iako su takve odluke obuhvaćene privremenom mjerom iz točke 33. ovog rješenja te usto mogu imati znatne posljedice na život i karijeru dotičnih sudaca.
38
S druge strane, točno je da se člankom 9. Zakona od 9. lipnja 2022. predviđa da se odluka Disciplinskog vijeća kojom se nalaže suspenzija suca preispita na prvoj raspravi koja se odnosi na situaciju tog suca i koja se održava pred Vijećem za profesionalnu odgovornost. Međutim, ni iz odredbi tog zakona ni iz argumentacije Republike Poljske ne proizlazi da će se učinci takve odluke obustaviti do te prve rasprave, za koju se uostalom ne čini da se mora održati u unaprijed određenom roku.
39
Kao drugo, kad je riječ o članku 18. stavku 1. Zakona od 9. lipnja 2022., iz teksta te odredbe proizlazi da se njome sucu na kojeg se odnose određene konačne odluke Disciplinskog vijeća omogućuje da u roku od šest mjeseci od dana stupanja na snagu tog zakona zatraži ponovno otvaranje postupka koji se na njega odnosi.
40
Iako se uvođenjem takvog pravnog sredstva, pod uvjetom da je ono djelotvorno, može ojačati sudska zaštita koju mogu uživati suci na koje se odnose postupci pred Disciplinskim vijećem, ono ipak ni na koji način ne podrazumijeva obustavu učinaka odluke Disciplinskog vijeća ako dotični sudac nije podnio zahtjev za preispitivanje te odluke u uvjetima utvrđenima Zakonom od 9. lipnja 2022.
41
Usto, čak i u slučaju podnošenja takvog zahtjeva za preispitivanje, iz članka 18. stavka 1. tog zakona ne proizlazi da će se učinci odluke Disciplinskog vijeća na koju se odnosi taj zahtjev obustaviti do njegova ispitivanja.
42
Stoga je očito da se pravnim sredstvima na koje se poziva Republika Poljska ne može u svakom slučaju i trenutno zajamčiti obustava učinaka odluka koje je Disciplinsko vijeće donijelo na temelju članka 27. stavka 1. točke 1.a Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu.
43
U tim se okolnostima činjenica da su neke od tih odluka stvarno dovedene u pitanje ili bi to uskoro mogle biti, ako se i dokaže, ni u kojem slučaju ne može utvrditi da je privremena mjera iz točke 33. ovog rješenja u potpunosti provedena.
44
Stoga je Republika Poljska samo djelomično postupila u skladu s tom privremenom mjerom.
Obveza obustave primjene poljskih odredbi kojima se nacionalnim sudovima zabranjuje da provjeravaju poštovanje zahtjeva Unije koji se odnose na zakonom prethodno ustanovljen neovisan i nepristran sud
Argumentacija
45
Republika Poljska ističe da se poljskim pravom u različitim fazama predmeta i različitim postupcima može zajamčiti zaštita prava na zakonom ustanovljen neovisan i nepristran sud. Stoga ta država članica smatra, pri čemu se oslanja na svoju sudsku praksu, da je provela privremene mjere naložene rješenjem od 8. travnja 2020., Komisija/Poljska (C‑791/19 R, EU:C:2020:277).
46
Osim toga, Zakonom od 9. lipnja 2022. u poljski pravni poredak uvedeno je novo pravno sredstvo koje omogućuje da se provjeri ispunjava li sudac zahtjeve neovisnosti i nepristranosti, s obzirom na okolnosti njegova imenovanja i njegovo ponašanje, ako stranka u tom pogledu istakne dvojbe. Primjena tog mehanizma mogla bi dovesti i do izuzeća suca u slučajevima u kojima se ono ne traži.
47
Komisija tvrdi da se pravno sredstvo na koje se poziva Republika Poljska provodi na zahtjev stranke u postupku o kojem je riječ i da se na njega prvotno odnosio niz ograničavajućih uvjeta. Suprotno tomu, to pravno sredstvo ne omogućuje da se po službenoj dužnosti ispita poštovanje zahtjeva koji se odnose na zakonom prethodno ustanovljen neovisan i nepristran sud. Ta institucija uostalom navodi predmet u kojem se stegovni postupak pokrenuo zbog povrede članka 42.a stavaka 1. i 2. Izmijenjenog zakona o redovnim sudovima.
Ocjena
48
Iz točke 1. podtočke (d) izreke rješenja od 14. srpnja 2021. proizlazi da se njime Republici Poljskoj nalaže da obustavi primjenu odredbi članka 42.a stavaka 1. i 2. kao i članka 55. stavka 4. Izmijenjenog zakona o redovnim sudovima, članka 29. stavaka 2. i 3. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu, članka 5. stavaka 1.a i 1.b Izmijenjenog zakona o upravnim sudovima i članka 8. Zakona o izmjeni, u dijelu u kojem se tim odredbama zabranjuje nacionalnim sudovima da provjeravaju ispunjavanje zahtjeva Unije koji se odnose na zakonom prethodno ustanovljen neovisan i nepristran sud i koji proizlaze iz članka 19. stavka 1. UEU‑a i članka 47. Povelje.
49
U tom je pogledu, kao prvo, pod uvjetom da argumentaciju Republike Poljske treba shvatiti na način da se njome nastoji utvrditi da je privremena mjera iz prethodne točke provedena u okviru prakse njezinih sudova, dovoljno je istaknuti da se tom argumentacijom uopće ne pojašnjava sadržaj te prakse i da usto nije popraćena nijednim dokazom kojim se utvrđuje stvarno postojanje navedene prakse.
50
Kao drugo, točno je da je Zakonom od 9. lipnja 2022. uvedeno novo pravno sredstvo kojim se omogućuje provjera poštovanja zahtjeva koji se odnose na zakonom prethodno ustanovljen neovisan i nepristran sud, pri čemu se to pravno sredstvo uređuje, među ostalim, člankom 42.a stavkom 3. Izmijenjenog zakona o redovnim sudovima, člankom 29. stavkom 5. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu i člankom 5. stavkom 1. Izmijenjenog zakona o upravnim sudovima.
51
Međutim, s jedne strane, nije sporno da poljske odredbe iz točke 48. ovog rješenja nisu stavljene izvan snage i da njihova primjena nije formalno obustavljena, tako da su ograničenja koja se njima uvode u pogledu mogućnosti da se provjeri poštuju li se zahtjevi koji se odnose na zakonom prethodno ustanovljen neovisan i nepristran sud načelno i dalje u potpunosti primjenjiva u poljskom pravnom poretku.
52
S druge strane, iz teksta odredbi kojima se uređuje novo pravno sredstvo koje je uveo poljski zakonodavac i na koje se poziva Republika Poljska i iz argumentacije te države članice proizlazi da se to pravno sredstvo može pokrenuti samo na zahtjev stranke u postupku o kojem je riječ.
53
Iz toga slijedi da treba smatrati da se navedenim pravnim sredstvom odstupanje od ograničenja koja proizlaze iz poljskih odredbi iz točke 48. ovog rješenja uvodi samo u slučaju podnošenja takvog zahtjeva. Stoga nije dokazano da bi se takva ograničenja odbacila u drugim slučajevima, osobito u slučaju kad sudac po službenoj dužnosti provjerava poštuju li se zahtjevi koji se odnose na zakonom prethodno ustanovljen neovisan i nepristran sud.
54
Stoga je očito, a da pritom nije potrebno utvrditi podrazumijeva li nužno pravo Unije da sudac mora moći po službenoj dužnosti provesti takvu provjeru, da se donošenjem Zakona od 9. lipnja 2022. ne može u svakom slučaju osigurati obustava svih učinaka poljskih odredbi iz točke 48. ovog rješenja.
55
U tim okolnostima valja smatrati da, iako se donošenjem Zakona od 9. lipnja 2022. mogu ograničiti učinci navedenih odredbi, njime se ipak ne može u potpunosti osigurati provedba privremene mjere iz točke 48. ovog rješenja.
56
Stoga je Republika Poljska samo djelomično postupila u skladu s tom privremenom mjerom.
Obveza obustave primjene poljskih odredbi kojima se omogućuje utvrđivanje stegovne odgovornosti sudaca jer su ispitivali poštovanje zahtjeva neovisnosti i nepristranosti zakonom prethodno ustanovljenog suda
Argumentacija
57
Republika Poljska tvrdi da se primjenjivim poljskim odredbama nikad nije omogućavalo da se utvrdi stegovna odgovornost sudaca zbog toga što su strankama zajamčili pravo na zakonom ustanovljen sud i da su stegovni sudovi te odredbe uvijek tumačili na taj način.
58
Usto, u Zakonu od 9. lipnja 2022. pojašnjavaju se definicije stegovnih povreda koje se mogu pripisati sucima. Stoga, s jedne strane, iz tog zakona proizlazi da sadržaj sudske odluke ne može predstavljati stegovnu povredu, uključujući ako se taj sadržaj odnosi na pravo na zakonom ustanovljen sud. S druge strane, navedenim se zakonom potvrdilo da ispitivanje poštovanja zahtjeva neovisnosti i nepristranosti, u slučaju na koji se odnosi niz odredbi navedenih u njemu, ne predstavlja stegovnu povredu.
59
Prema Komisijinu mišljenju, odredbama na koje se poziva Republika Poljska isključuje se pokretanje stegovnih postupaka protiv sudaca koji donose odluke u kojima se pogrešno tumače zahtjevi iz članka 19. stavka 1. UEU‑a ili u kojima se na zahtjev stranke ispituje poštuje li neki sudac zahtjeve neovisnosti i nepristranosti.
60
Suprotno tomu, tim se odredbama ne isključuje da se ispitivanje poštovanja tih zahtjeva, koje po službenoj dužnosti provodi član sastava suda, može kvalificirati kao stegovna povreda. Komisija je uostalom bila obaviještena o pokretanju stegovnog postupka i istražnim mjerama provedenima u dvama predmetima obuhvaćenima tim slučajem.
Ocjena
61
Iz točke 1. podtočke (c) izreke rješenja od 14. srpnja 2021. proizlazi da se njime Republici Poljskoj nalaže da obustavi primjenu odredbi članka 107. stavka 1. točaka 2. i 3. Izmijenjenog zakona o redovnim sudovima te članka 72. stavka 1. točaka 1. do 3. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu, kojima se omogućuje utvrđivanje stegovne odgovornosti sudaca jer su ispitivali ispunjavanje zahtjeva neovisnosti i nepristranosti zakonom prethodno ustanovljenog suda koji proizlaze iz članka 19. stavka 1. UEU‑a i članka 47. Povelje.
62
U tom pogledu, kao prvo, valja istaknuti da se argumentom koji se temelji na činjenici da se primjenjivim poljskim odredbama nikad nije omogućavalo utvrđivanje stegovne odgovornosti sudaca zbog toga što su strankama zajamčili pravo na zakonom ustanovljen sud ponavlja argument koji je Republika Poljska istaknula u svojim pisanim očitovanjima na zahtjev za privremenu pravnu zaštitu koji je Komisija podnijela 1. travnja 2021. Prema tome, takvim se argumentom ne može utvrditi da postoje „promijenjene okolnosti” u smislu članka 163. Poslovnika te ga stoga treba odbiti (vidjeti po analogiji rješenje potpredsjednice Suda od 20. rujna 2021., Češka Republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:752, t. 24.).
63
Kao drugo, kao što to naglašava Republika Poljska, Zakonom od 9. lipnja 2022. dopunjeni su članak 107. Izmijenjenog zakona o redovnim sudovima i članak 72. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu.
64
Tim se člancima koji su tako dopunjeni sada osobito predviđa da stegovnu povredu ne predstavljaju ni počinjena pogreška u tumačenju i primjeni odredbi prava Unije ni provjera poštovanja zahtjeva koji se odnose na zakonom prethodno ustanovljen neovisan i nepristran sud u slučajevima iz članka 42.a stavka 3. Izmijenjenog zakona o redovnim sudovima, članka 29. stavka 5. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu i članka 5. stavka 1. Izmijenjenog zakona o upravnim sudovima.
65
Međutim, najprije, nije sporno da poljske odredbe iz točke 61. ovog rješenja nisu stavljene izvan snage i da njihova primjena nije formalno obustavljena, tako da se tim odredbama i dalje načelno omogućuje utvrđivanje stegovne odgovornosti sudaca koji su ispitivali poštovanje zahtjeva neovisnosti i nepristranosti zakonom prethodno ustanovljenog suda koji proizlaze iz članka 19. stavka 1. UEU‑a i članka 47. Povelje.
66
Zatim valja istaknuti da se pojašnjenjem koje se uvodi Zakonom od 9. lipnja 2022., prema kojem počinjenje pogreške u tumačenju i primjeni odredbi prava Unije ne predstavlja stegovnu povredu, nipošto ne isključuje, prima facie, da se takva kvalifikacija može utvrditi ako se tumačenjem i primjenom takvih odredbi, bili oni pravilni ili pogrešni, dovode u pitanje određena pravila koja se primjenjuju u poljskom pravnom poretku.
67
Konkretno, budući da se člankom 107. stavkom 1. Izmijenjenog zakona o redovnim sudovima i člankom 72. stavkom 1. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu i dalje predviđa da je protiv suca moguće pokrenuti stegovni postupak zbog profesionalnih propusta, uključujući u slučaju radnji kojima se može spriječiti ili ozbiljno ugroziti rad pravosudnog tijela ili radnji kojima se dovodi u pitanje postojanje radnog odnosa suca, djelotvornost imenovanja suca ili legitimnost ustavnog tijela Republike Poljske, ne može se smatrati da isključivanje pokretanja stegovnih postupaka zbog počinjenja pogreške u tumačenju i primjeni odredbi prava Unije nužno predstavlja prepreku pokretanju takvih postupaka u slučaju da sudac pogrešno ili pravilno smatra da mu se pravom Unije nalaže donošenje akta koji ima takve učinke.
68
Naposljetku, iz teksta Zakona od 9. lipnja 2022. i iz tumačenja koje je u pogledu njega utvrdila Republika Poljska proizlazi da se pojašnjenje, uvedeno tim zakonom, prema kojem se provjera poštovanja zahtjeva koji se odnose na zakonom prethodno ustanovljen neovisan i nepristran sud ne predstavlja stegovnu povredu primjenjuje samo kad se ta provjera provodi u slučajevima iz članka 42.a stavka 3. Izmijenjenog zakona o redovnim sudovima, članka 29. stavka 5. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu i članka 5. stavka 1. Izmijenjenog zakona o upravnim sudovima.
69
Međutim, iz točaka 52. i 53. ovog rješenja proizlazi da se tim odredbama provedba takve provjere omogućuje samo na zahtjev stranke u postupku o kojem je riječ. Iz toga proizlazi da nije utvrđeno da izmjene uvedene Zakonom od 9. lipnja 2022. omogućuju da se u svakom slučaju isključi mogućnost pokretanja stegovnih postupaka protiv suca samo zbog toga što je on proveo tu provjeru.
70
U tim okolnostima, iako se tim izmjenama stvarno omogućuje da se osigura poštovanje privremene mjere iz točke 61. ovog rješenja u slučaju kad se provjera poštovanja zahtjeva neovisnosti i nepristranosti zakonom prethodno ustanovljenog suda koji proizlaze iz prava Unije provodi u okviru novog pravnog sredstva uvedenog odredbama iz točke 68. tog rješenja, navedenim se izmjenama ne može zajamčiti potpuna provedba te privremene mjere.
71
Iz toga slijedi da je Republika Poljska samo djelomično postupila u skladu s navedenom privremenom mjerom.
Obveza obustave primjene poljskih odredbi kojima se uspostavlja isključiva nadležnost Vijeća za izvanredni nadzor i javne poslove za ispitivanje prigovora koji se temelje na nepostojanju neovisnosti suca ili suda
Argumentacija
72
Republika Poljska tvrdi, s jedne strane, da je predsjednica Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud), koja predsjeda i Vijećem za izvanredni nadzor i javne poslove, 29. srpnja 2021. donijela rješenje u kojem je utvrdila da pred tim vijećem nije u tijeku nijedan predmet u kojem je istaknut razlog koji se temelji na nezakonitosti imenovanja suca i kojim je naložila obustavu upisa predmeta koji se odnose na izuzeće suca ili utvrđivanje nadležnog suda zbog nepostojanja neovisnosti suca ili suda (u daljnjem tekstu: rješenje od 29. srpnja 2021.).
73
S druge strane, nakon stupanja na snagu Zakona od 9. lipnja 2022., potpredsjednik odjela I. Vijeća za izvanredni nadzor i javne poslove uputio je sve zahtjeve za izuzeće proslijeđene na temelju članka 26. stavka 2. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu. Naime, smatrao je da najprije valja primijeniti novo pravno sredstvo uvedeno tim zakonom i stoga prepustiti redovnim sudovima da ispitaju prigovore o nepostojanju neovisnosti suca.
74
Iz tih elemenata proizlazi da poljski sudovi u praksi više ne primjenjuju odredbe iz točke 1. podtočke (e) izreke rješenja od 14. srpnja 2021.
75
Komisija ne osporava materijalnu osnovanost elemenata koje je istaknula Republika Poljska i pojašnjava da nije bila obaviještena o tome da se nakon stupanja na snagu Zakona od 9. lipnja 2022. primjenjuju odredbe kojima se Vijeću za izvanredni nadzor i javne poslove dodjeljuje isključiva nadležnost za ispitivanje prigovora koji se temelje na nepostojanju neovisnosti suca ili suda.
76
Suprotno tomu, iz internetske stranice Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud) i elektroničkog upisnika tog suda proizlazi da se pred Vijećem za izvanredni nadzor i javne poslove i dalje vode određeni predmeti koji se odnose na takve prigovore i koji su mu prije stupanja na snagu Zakona od 9. lipnja 2022. proslijeđeni u skladu s člankom 26. stavkom 2. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu. Stoga se ne može isključiti da to vijeće i dalje može izvršavati isključivu nadležnost u tom području.
Ocjena
77
Iz točke 1. podtočke (e) izreke rješenja od 14. srpnja 2021. proizlazi da se njome Republici Poljskoj nalaže da obustavi primjenu odredbi članka 26. stavaka 2. i 4. do 6. te članka 82. stavaka 2. do 5. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu i članka 10. Zakona o izmjeni, kojima se uspostavlja isključiva nadležnost Vijeća za izvanredni nadzor i javne poslove za ispitivanje prigovora koji se temelje na nepostojanju neovisnosti suca ili suda.
78
Nije sporno da odredbe navedene u prethodnoj točki nisu stavljene izvan snage i da njihova primjena nije formalno obustavljena, tako da je Vijeće za izvanredni nadzor i javne poslove načelno i dalje isključivo nadležno za odlučivanje o predmetima na koje se odnose te odredbe.
79
Stoga valja ispitati može li se rješenjima koja su donijeli suci Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud) i na koja se poziva Republika Poljska navedene odredbe u praksi lišiti učinka.
80
U tom je pogledu, kao prvo, u točki 51. rješenja od 27. listopada 2021. utvrđeno da na temelju mjera koje je donijela predsjednica Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud), među kojima je rješenje od 29. srpnja 2021., nije moguće utvrditi da Vijeće za izvanredni nadzor i javne poslove više ne može ispitivati predmete u tijeku koji su pred njim pokrenuti, ni da mu redovni sudovi više ne moraju upućivati predmete koji su u nadležnosti tog vijeća.
81
Iz toga slijedi da se ne može smatrati da rješenje od 29. srpnja 2021. predstavlja „promijenjene okolnosti” u smislu članka 163. Poslovnika na temelju kojih se može utvrditi da je Republika Poljska u potpunosti provela privremenu mjeru iz točke 77. ovog rješenja.
82
Nadalje, primjeri predmeta koje je navela Komisija, koji su Vijeću za izvanredni nadzor i javne poslove proslijeđeni prije stupanja na snagu Zakona od 9. lipnja 2022. i koji su pred tim vijećem još u tijeku, potvrđuju da se rješenjem od 29. srpnja 2021. u praksi nije u potpunosti isključila primjena pravila na koja se odnosi ta privremena mjera.
83
Kao drugo, čini se da rješenje potpredsjednika odjela I. Vijeća za izvanredni nadzor i javne poslove koje je podnijela Republika Poljska stvarno dokazuje postojanje prakse koja uključuje upućivanje redovnim sudovima predmeta koji su tom vijeću proslijeđeni na temelju odredbi navedenih u točki 77. ovog rješenja, a čije postojanje Komisija ne osporava.
84
S obzirom na navedeno, tim se rješenjem potpredsjednika odjela I. Vijeća za izvanredni nadzor i javne poslove predviđa da se redovnim sudovima upućuju samo predmeti pokrenuti na temelju novog pravnog sredstva uvedenog Zakonom od 9. lipnja 2022., koje je navedeno u točki 50. ovog rješenja. Stoga nije utvrđeno da je primjena odredbi navedenih u točki 77. ovog rješenja isključena i u predmetima koji nisu pokrenuti na temelju tog novog pravnog sredstva, nego u kojima su istaknuti prigovori koji se temelje na nepostojanju neovisnosti suca ili suda.
85
Iz toga slijedi da, iako se mjerama na koje se poziva Republika Poljska može znatno ograničiti primjena pravila kojima se Vijeću za izvanredni nadzor i javne poslove dodjeljuje isključiva nadležnost, iz spisa ne proizlazi da je primjena tih pravila u praksi u potpunosti obustavljena.
86
Stoga je Republika Poljska samo djelomično postupila u skladu s privremenom mjerom iz točke 77. ovog rješenja.
Obveza suzdržavanja od toga da se predmeti iz članka 27. stavka 1. točaka 1.a, 2. i 3. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu upućuju sudu koji ne ispunjava zahtjeve neovisnosti
Argumentacija
87
Republika Poljska tvrdi da su se predmeti iz članka 27. stavka 1. točaka 1.a, 2. i 3. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu Zakonom od 9. lipnja 2022. dodjeljivali dvama različitim sastavima Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud), odnosno Vijeću za profesionalnu odgovornost i Vijeću za izvanredni nadzor i javne poslove.
88
Naime, najprije, u nijednoj presudi Suda nije utvrđeno da ta vijeća ne ispunjavaju jamstva iz presude od 19. studenoga 2019., A. K. i dr. (Neovisnost Disciplinskog vijeća Vrhovnog suda) (C‑585/18, C‑624/18 i C‑625/18, EU:C:2019:982). Nadalje, članovi navedenih vijeća uživaju ista jamstva neovisnosti kao i drugi suci Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud). Osim toga, čimbenici čija je međuovisnost navela Sud da prihvati Komisijinu tužbu zbog povrede obveze koja se odnosila na Disciplinsko vijeće u presudi od 15. srpnja 2021., Komisija/Poljska (Sustav stegovnih mjera za suce) (C‑791/19, EU:C:2021:596), nisu dio značajki Vijeća za profesionalnu odgovornost ili Vijeća za izvanredni nadzor i javne poslove. Naposljetku, sama okolnost da je suca imenovao državni poglavar na prijedlog tijela koje se uglavnom sastoji od članova koji predstavljaju zakonodavnu ili izvršnu vlast ne može biti dovoljna da se utvrdi povreda članka 19. stavka 1. UEU‑a.
89
Komisija smatra da Vijeće za profesionalnu odgovornost i Vijeće za izvanredni nadzor i javne poslove ne ispunjavaju jamstva iz presude od 19. studenoga 2019., A. K. i dr. (Neovisnost Disciplinskog vijeća Vrhovnog suda) (C‑585/18, C‑624/18 i C‑625/18, EU:C:2019:982).
90
U tom pogledu ističe da je četrnaest od sedamnaest članova Vijeća za izvanredni nadzor i javne poslove, odnosno četiri od jedanaest članova Vijeća za profesionalnu odgovornost, imenovano članovima Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud) u uvjetima za koje Europski sud za ljudska prava smatra da dovode do povrede prava na zakonom prethodno ustanovljen sud.
91
Komisija smatra da kombinacija činjenice da su ti suci imenovani na prijedlog tijela koje više ne pruža dostatna jamstva neovisnosti u odnosu na zakonodavnu ili izvršnu vlast te činjenice da je do tih imenovanja došlo unatoč tomu što je upravni sud suspendirao prijedlog koji je donijelo to tijelo izaziva ozbiljne sumnje u to da dva predmetna vijeća ispunjavaju zahtjeve neovisnosti koji proizlaze iz članka 19. stavka 1. UEU‑a.
Ocjena
92
Iz točke 1. podtočaka (a) i (b) izreke rješenja od 14. srpnja 2021. proizlazi da se njome Republici Poljskoj nalaže, među ostalim, da se suzdrži od toga da predmete iz članka 27. stavka 1. točaka 1.a, 2. i 3. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu upućuje sudu koji ne ispunjava zahtjeve neovisnosti utvrđene, među ostalim, u presudi od 19. studenoga 2019., A. K. i dr. (Neovisnost Disciplinskog vijeća Vrhovnog suda) (C‑585/18, C‑624/18 i C‑625/18, EU:C:2019:982).
93
Nije sporno da je poljski zakonodavac nakon stavljanja izvan snage članka 27. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu i ukidanja Disciplinskog vijeća nadležnost koja je prethodno bila povjerena tom vijeću djelomično dodijelio Vijeću za profesionalnu odgovornost, a djelomično Vijeću za izvanredni nadzor i javne poslove.
94
Iako je Republika Poljska tako predmete iz članka 27. stavka 1. točaka 1.a, 2. i 3. Izmijenjenog zakona o Vrhovnom sudu uputila tijelima različitima od Disciplinskog vijeća, Komisija ipak smatra da se tim upućivanjem ne može osigurati provedba privremenih mjera iz točke 92. ovog rješenja jer Vijeće za profesionalnu odgovornost i Vijeće za izvanredni nadzor i javne poslove, s obzirom na načine imenovanja njihovih članova, ne ispunjavaju zahtjeve neovisnosti utvrđene, među ostalim, u presudi od 19. studenoga 2019., A. K. i dr. (Neovisnost Disciplinskog vijeća Vrhovnog suda) (C‑585/18, C‑624/18 i C‑625/18, EU:C:2019:982).
95
U tom pogledu valja istaknuti da tako izneseno Komisijino stajalište ne proizlazi izravno iz utvrđenja Suda, na temelju članka 258. UFEU‑a, da je Republika Poljska povrijedila obveze koje proizlaze iz članka 19. stavka 1. UEU‑a u pogledu ustrojstva i funkcioniranja Vijeća za profesionalnu odgovornost i Vijeća za izvanredni nadzor i javne poslove s obzirom na to da Sud dosad nije zauzeo stajalište u tom pogledu prilikom ispitivanja tužbe zbog povrede obveze.
96
To se Komisijino stajalište ne može temeljiti ni na presudi koju je Sud donio na temelju članka 267. UFEU‑a.
97
Točno je da je Sud u točki 152. presude od 6. listopada 2021., W.Ż. (Vijeće za izvanrednu kontrolu i javne poslove pri Vrhovnom sudu – Imenovanje) (C‑487/19, EU:C:2021:798), smatrao da niz okolnosti imenovanja suca u Vijeće za izvanredni nadzor i javne poslove može dovesti do zaključka da je do tog imenovanja došlo očitim kršenjem temeljnih pravila postupka za imenovanje sudaca Sąda Najwyższeg (Vrhovni sud) koja su sastavni dio uspostave i funkcioniranja poljskog pravosudnog sustava i stoga povredom članka 19. stavka 1. UEU‑a.
98
Međutim, to se utvrđenje uvjetuje konačnim ocjenama koje treba provesti sud koji je uputio zahtjev koji je u okviru prethodnog postupka jedini nadležan utvrditi i ocijeniti činjenice iz glavnog postupka te tumačiti i primijeniti nacionalno pravo (vidjeti u tom smislu presudu od 14. srpnja 2022., Volkswagen, C‑134/20, EU:C:2022:571, t. 36. i navedena sudska praksa).
99
Sudac privremene pravne zaštite u tom kontekstu stoga ne može prihvatiti Komisijin argument a da prethodno ne ocijeni usklađenost s člankom 19. stavkom 1. UEU‑a postupka imenovanja članova Vijeća za profesionalnu odgovornost, kao i Vijeća za izvanredni nadzor i javne poslove.
100
Taj se argument stoga razlikuje od onih koji su ispitani u točkama 22. do 86. ovog rješenja. Naime, ocjena potonjih argumenata podrazumijevala je samo određivanje toga mogu li nove mjere koje je donijela Republika Poljska dovesti do obustave učinaka poljskih odredbi koje Komisija kritizira u okviru tužbe zbog povrede obveze na koju se odnosi predmet C‑204/21, na temelju prigovora za koje se u rješenju od 14. srpnja 2021. smatralo da nisu bez ozbiljnog temelja. U tu svrhu nije nužno da sudac privremene pravne zaštite ocijeni usklađenost s pravom Unije tih novih mjera ili drugih elemenata poljskih propisa.
101
Naime, u okviru sustava uspostavljenog člancima 258. i 260. UFEU‑a Sud ima isključivu nadležnost koja mu je izravno i izričito dodijeljena UFEU‑om kako bi odlučivao o usklađenosti postupanja država članica s pravom Unije (vidjeti u tom smislu presudu od 15. siječnja 2014., Komisija/Portugal, C‑292/11 P, EU:C:2014:3, t. 49. i 50.).
102
Točno je da je sudac privremene pravne zaštite prije donošenja presude Suda kojom se odlučuje o tužbi zbog povrede obveze nadležan provesti prethodnu ocjenu prigovora istaknutih u prilog toj tužbi kako bi odlučio o uvjetu fumus boni juris, ne dovodeći pritom u pitanje konačnu ocjenu Suda u pogledu tih prigovora.
103
Međutim, ta nadležnost ne može, a da se pritom ne povrijedi isključiva nadležnost Suda koja proizlazi iz članaka 258. i 260. UFEU‑a, sucu privremene pravne zaštite omogućiti da ocijeni usklađenost s pravom Unije nacionalne prakse ili propisa na koje se ne odnose prigovori istaknuti u prilog tužbi zbog povrede obveze ili koje Sud prije toga nije ispitao (vidjeti po analogiji presudu od 15. siječnja 2014., Komisija/Portugal, C‑292/11 P, EU:C:2014:3, t. 51.).
104
Suprotnim bi se rješenjem uostalom mogla povrijediti postupovna prava dotične države članice time što bi joj se uskratila mogućnost da tijekom predsudske faze postupka zbog povrede obveze iznese svoje stajalište o argumentima koje je istaknula Komisija, uzimajući u obzir da joj se u toj fazi pruža prilika da postupi u skladu s obvezama koje ima na temelju prava Unije ili da učinkovito iznese svoju obranu protiv tih argumenata (vidjeti po analogiji presudu od 15. siječnja 2014., Komisija/Portugal, C‑292/11 P, EU:C:2014:3, t. 55. i 56.).
105
Valja pojasniti i da se ne može prihvatiti ispitivanje, koje provodi sudac privremene pravne zaštite, u pogledu argumenta koji se temelji na neusklađenosti s pravom Unije nacionalne prakse ili propisa na koje se ne odnose prigovori istaknuti u prilog tužbi zbog povrede obveze, čak i ako se tim ispitivanjem samo određuje ima li na prvi pogled taj argument ozbiljni temelj.
106
Naime, takav standard nadzora opravdan je prilikom ispitivanja zahtjeva za privremenu pravnu zaštitu samo ako sud koji odlučuje o meritumu u pogledu argumenta o kojem je riječ treba provesti konačnu ocjenu, što nije slučaj u pogledu argumenta koji se odnosi na takvu nacionalnu praksu ili propis.
107
Prema tome, ako prilikom provjere provedbe privremenih mjera koju provodi sudac privremene pravne zaštite postoji spor između Komisije i dotične države članice o usklađenosti s pravom Unije nacionalne prakse ili propisa na koje se ne odnose prigovori istaknuti u prilog tužbi zbog povrede obveze i koje Sud prije toga nije ispitao, na Komisiji je da, ako to smatra korisnim, podnese novu tužbu zbog povrede obveze koja se odnosi na tu nacionalnu praksu ili propis (vidjeti po analogiji presudu od 15. siječnja 2014., Komisija/Portugal, C‑292/11 P, EU:C:2014:3, t. 52.).
108
U tim okolnostima, budući da se prigovori navedeni u tužbi podnesenoj u predmetu C‑204/21, na koje se podsjeća u točki 2. ovog rješenja, ne odnose na usklađenost s pravom Unije postupka imenovanja članova Vijeća za profesionalnu odgovornost te Vijeća za izvanredni nadzor i javne poslove i da Sud prije nije ispitivao tu usklađenost, sudac privremene pravne zaštite ne može prihvatiti Komisijin argument naveden u točki 94. ovog rješenja.
109
Iz toga slijedi da valja smatrati, ne dovodeći pritom u pitanje je li taj postupak imenovanja u skladu s pravom Unije, da je Republika Poljska postupila u skladu s privremenim mjerama iz točke 92. ovog rješenja.
110
S obzirom na sve prethodno navedeno, valja utvrditi da iz spisa ne proizlazi da su mjere koje je donijela Republika Poljska dovoljne da se osigura izvršenje svih privremenih mjera iz rješenja od 14. srpnja 2021. i da stoga više ne bi bilo potrebno pojačati učinkovitost tih privremenih mjera izricanjem novčane kazne.
111
Stoga valja odbiti zahtjev za ukidanje rješenja od 27. listopada 2021.
112
Međutim, iz točaka 25. do 109. ovog rješenja proizlazi da se mjerama koje je Republika Poljska uspostavila nakon potpisa rješenja od 27. listopada 2021. u znatnoj mjeri može osigurati izvršenje privremenih mjera iz rješenja od 14. srpnja 2021.
113
Stoga, s obzirom na okolnosti slučaja i mogućnost plaćanja Republike Poljske, iznos novčane kazne izrečene rješenjem od 27. listopada 2021. valja smanjiti na 500000 eura dnevno, počevši od datuma potpisa ovog rješenja.
Slijedom navedenog, potpredsjednik Suda rješava:
1.
Odbija se zahtjev za ukidanje rješenja potpredsjednika Suda od 27. listopada 2021., Komisija/Poljska (C‑204/21 R, EU:C:2021:878).
2.
Iznos novčane kazne koju na temelju rješenja potpredsjednika Suda od 27. listopada 2021., Komisija/Poljska (C‑204/21 R, EU:C:2021:878) Republika Poljska treba platiti Europskoj komisiji, smanjuje se na 500000 eura dnevno, počevši od dana potpisa ovog rješenja.
3.
O troškovima će se odlučiti naknadno.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: poljski