62024TJ0351
PRESUDA OPĆEG SUDA (šesto vijeće)
29. listopada 2025. (
*1
)
„Žig Europske unije – Postupak za proglašenje žiga ništavim – Verbalni žig Europske unije DEVIN – Apsolutni razlozi za odbijanje – Opisni karakter – Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Pravo na saslušanje nakon poništavajuće presude Općeg suda – Razlikovni karakter stečen uporabom – Članak 7. stavak 3. i članak 52. stavak 2. Uredbe 207/2009”
U predmetu T‑351/24,
Devin EAD, sa sjedištem u Devinu (Bugarska), koji zastupaju B. Van Asbroeck, G. de Villegas i R. Meys, odvjetnici,
tužitelj,
protiv
Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), koji zastupa T. Klee, u svojstvu agenta,
tuženika,
a druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO‑a, intervenijent pred Općim sudom, jest:
Haskovo Chamber of Commerce and Industry, sa sjedištem u Haskovu (Bugarska), koji zastupaju D. Dimitrova i I. Pakidanska, odvjetnice,
OPĆI SUD (šesto vijeće),
u sastavu, prilikom vijećanja: M. J. Costeira, predsjednica, U. Öberg (izvjestitelj) i P. Zilgalvis, suci,
tajnik: V. Di Bucci,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir da stranke nisu podnijele zahtjev za određivanje rasprave u roku od tri tjedna od dostave obavijesti o zatvaranju pisanog dijela postupka i da je stoga odlučeno, u skladu s člankom 106. stavkom 3. Poslovnika Općeg suda, da se odluka donese bez provođenja usmenog dijela postupka,
donosi sljedeću
Presudu
1
Tužitelj, društvo Devin EAD, svojom tužbom koja se temelji na članku 263. UFEU‑a zahtijeva izmjenu odluke četvrtog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 7. svibnja 2024. (predmet R 2535/2019‑4) (u daljnjem tekstu: pobijana odluka).
Okolnosti spora
2
Intervenijent, Haskovo Chamber of Commerce and Industry (HCCI, trgovačka i industrijska komora, Haskovo, Bugarska) podnio je 11. srpnja 2014. EUIPO‑u zahtjev za proglašenje ništavim žiga Europske unije koji je registriran 21. siječnja 2011. slijedom prijave podnesene 29. rujna 2010. za verbalni znak DEVIN.
3
Osporavani žig označavao je proizvode iz razreda 32. u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga za registraciju žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen, koji odgovaraju sljedećem opisu: „Bezalkoholna pića; mineralna voda; voda, Seltz; napici s okusom voća; sokovi; sirupi i drugi pripravci koji služe za proizvodnju pića; bezalkoholni aperitivi; izvorska voda; vode s okusima; bezalkoholni voćni ekstrakti; bezalkoholni voćni napici; stolne vode; voda za piće; voda, Seltz; sokovi od povrća; izotonična pića; bezalkoholni kokteli; voćni nektari, bezalkoholni; soda‑voda (gazirana voda)”.
4
Razlozi na koje se poziva u prilog zahtjevu za proglašenje žiga ništavim su oni iz članka 52. stavka 1. točke (a) Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Europske unije (SL 2009., L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.), u vezi s člankom 7. stavkom 1. točkama (c), (f) i (g) te uredbe, s obzirom na to da je osporavani žig opisan za proizvode koji su njime obuhvaćeni protivan javnom poretku ili prihvaćenim moralnim načelima i može javnost dovesti u zabludu.
5
Odjel za poništaje 29. siječnja 2016. prihvatio je zahtjev za proglašenje žiga ništavim na temelju članka 52. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009 u vezi s člankom 7. stavkom 1. točkom (c) te uredbe. Konkretno, smatrao je da je zemljopisni naziv Devin obuhvaćen tim odredbama jer ga šira javnost u Bugarskoj i dio javnosti susjednih zemalja shvaća kao opis zemljopisnog podrijetla dotičnih proizvoda.
6
Dana 24. ožujka 2016. tužitelj je podnio EUIPO‑u žalbu protiv odluke Odjela za poništaje.
7
Odlukom od 2. prosinca 2016. drugo žalbeno vijeće odbilo je tužiteljevu žalbu.
8
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 22. veljače 2017., koja je zavedena pod brojem T‑122/17, tužitelj je pokrenuo postupak za poništenje odluke žalbenog vijeća od 2. prosinca 2016.
9
Presudom od 25. listopada 2018., Devin/EUIPO – Haskovo (DEVIN) (T‑122/17, EU:T:2018:719) Opći sud poništio je odluku žalbenog vijeća od 2. prosinca 2016. Opći sud presudio je da je žalbeno vijeće počinilo pogrešku u ocjeni kada je zaključilo da je osporavani žig opisan za zemljopisno podrijetlo u odnosu na prosječnog potrošača susjednih država Bugarske, odnosno Grčke i Rumunjske, kao i na onog iz svih drugih država članica Europske unije, uz iznimku Bugarske, te da je stoga povrijedilo članak 52. stavak 1. točku (a) Uredbe br. 207/2009 u vezi s člankom 7. stavkom 1. točkom (c) te uredbe.
10
Zahtjevom podnesenim tajništvu Suda 19. prosinca 2018. intervenijent je podnio žalbu protiv presude od 25. listopada 2018., DEVIN (T‑122/17, EU:T:2018:719).
11
Rješenjem od 11. srpnja 2019., Haskovo/Devin (C‑800/18 P, neobjavljeno, EU:C:2019:606), Sud je odbio tu žalbu.
12
Predsjednik žalbenih vijeća vratio je predmet prvom žalbenom vijeću 11. studenoga 2019.
13
Odlukom od 28. svibnja 2020. žalbeno vijeće poništilo je odluku Odjela za poništaje u dijelu u kojem je osporavani žig proglašen ništavim za „mineralnu vodu koja odgovara specifikacijama za [zaštićenu oznaku zemljopisnog podrijetla] Devin Natural Mineral Water” (u daljnjem tekstu: ZOZP) iz razreda 32. Što se tiče ostalih proizvoda, žalbeno vijeće potvrdilo je odluku Odjela za poništaje i proglasilo osporavani žig ništavim.
14
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 12. kolovoza 2020., koja je zavedena pod brojem T‑526/20, tužitelj je pokrenuo postupak za poništenje odluke žalbenog vijeća od 28. svibnja 2020.
15
Presudom od 14. prosinca 2022., Devin/EUIPO – Haskovo Chamber of Commerce and Industry (DEVIN) (T‑526/20, neobjavljena, EU:T:2022:816) Opći sud djelomično je poništio odluku prvog žalbenog vijeća EUIPO‑a od 28. svibnja 2020. u dijelu u kojem je potonje vijeće zaključilo da osporavani žig treba proglasiti ništavim za sve proizvode osim za „mineralnu vodu koja odgovara specifikacijama za [ZOZP] Devin Natural Mineral Water”. Opći sud presudio je da je žalbeno vijeće počinilo pogrešku koja se tiče prava jer nije ocijenilo postoji li, prema mišljenju relevantne javnosti, veza između zemljopisnog naziva Devin, koji čini osporavani žig, i proizvoda iz razreda 32. različitih od „mineralne vode koja odgovara specifikacijama za [ZOZP] Devin Natural Mineral Water”.
16
Dana 13. veljače 2023. intervenijent je tajništvu Suda podnio žalbu protiv presude od 14. prosinca 2022., DEVIN (T‑526/20, neobjavljena, EU:T:2022:816).
17
Rješenjem od 27. lipnja 2023., Haskovo Chamber of Commerce and Industry/EUIPO i Devin (C‑77/23 P, neobjavljeno, EU:C:2023:519), Sud je odlučio da žalba nije dopuštena.
18
Predsjednik žalbenih vijeća vratio je 20. listopada 2023. predmet četvrtom žalbenom vijeću.
19
Pobijanom odlukom žalbeno vijeće potvrdilo je valjanost osporavanog žiga za dva proizvoda iz razreda 32., odnosno „mineralnu vodu [i] vodu Seltz”, i proglasilo navedeni žig ništavim za druge proizvode na temelju članka 52. stavka 2. Uredbe br. 207/2009.
20
Kao prvo, žalbeno vijeće ispitalo je apsolutne razloge za ništavost koji se temelje na članku 52. stavku 1. točki (a) Uredbe br. 207/2009 u vezi s člankom 7. stavkom 1. točkama (f) i (g) te uredbe. U vezi s tim, potvrdilo je obrazloženje odluke Odjela za poništaje, koji je smatrao kako nije dokazano da je osporavani žig protivan javnom poretku i da bi mogao dovesti relevantnu javnost u zabludu te je, slijedom toga, odbilo zahtjev za proglašenje žiga ništavim u dijelu u kojem se temeljio na tim razlozima.
21
Kao drugo, žalbeno vijeće ispitalo je apsolutni razlog za ništavost, koji se temelji na članku 52. stavku 1. točki (a) Uredbe br. 207/2009 u vezi s člankom 7. stavkom 1. točkom (c) te uredbe. U skladu s presudom od 14. prosinca 2022., DEVIN (T‑526/20, neobjavljena, EU:T:2022:816), provjerilo je percipira li relevantna javnost ili bi mogla u budućnosti percipirati osporavani žig kao oznaku zemljopisnog podrijetla proizvoda obuhvaćenih navedenim žigom, osim „mineralne vode koja odgovara specifikacijama za [ZOZP] Devin Natural Mineral Water”. U tom je pogledu utvrdilo da je u trenutku podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga relevantna javnost mogla taj žig za sve proizvode koje obuhvaća percipirati kao upućivanje na njihovo zemljopisno podrijetlo i, eventualno, na zdravstvene koristi povezane s uporabom mineralne vode i izvorne vode u gradu Devinu. Stoga je na dan podnošenja prijave za registraciju osporavani žig bio opisan u smislu članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009.
22
Što se tiče razlikovnog karaktera stečenog uporabom, žalbeno vijeće smatralo je da je tužitelj zahtijevao priznavanje razlikovnog karaktera stečenog uporabom za „mineralnu vodu [i] vodu Seltz”, ne zahtijevajući priznavanje takvog karaktera za druge proizvode obuhvaćene osporavanim žigom. Na temelju dokaza priloženih spisu, žalbeno vijeće je utvrdilo da je, na datum podnošenja prijave osporavanog žiga, a i dalje na datum zahtjeva za proglašenje žiga ništavim, navedeni žig stekao razlikovni karakter uporabom za „mineralnu vodu [i] vodu Seltz” iz razreda 32.
Zahtjevi stranaka
23
Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
–
izmijeni pobijanu odluku kako bi se poništila odluka Odjela za poništaje od 29. siječnja 2016. i odbije u cijelosti (ili podredno djelomično) zahtjev za proglašenje osporavanog žiga ništavim te, posljedično, naloži da sporni žig ostane registriran za sljedeće proizvode:
–
kao prvo, sve proizvode iz razreda 32. obuhvaćene navedenim žigom;
–
podredno, proizvode „mineralna voda”; voda, Seltz; izvorska voda; stolne vode; vode s okusima, napici s okusom voća; voda za piće; voda, Seltz; soda‑voda (gazirana voda)” obuhvaćene tim žigom, iz razreda 32.;
–
naloži EUIPO‑u snošenje vlastitih i tužiteljevih troškova, a intervenijentu snošenje vlastitih troškova.
24
EUIPO od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbije tužbu;
–
naloži tužitelju snošenje troškova u slučaju pozivanja na raspravu.
25
Intervenijent od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbije tužbu;
–
naloži tužitelju snošenje troškova.
Pravo
26
Uzimajući u obzir datum podnošenja predmetne prijave za registraciju, odnosno 29. rujna 2010., koji je odlučujući za određivanje mjerodavnog materijalnog prava, na činjenice ovog predmeta primjenjuju se materijalne odredbe Uredbe br. 207/2009 (vidjeti u tom smislu presudu od 23. travnja 2020., Gugler France/Gugler i EUIPO, C‑736/18 P, neobjavljenu, EU:C:2020:308, t. 3. i navedenu sudsku praksu). Slijedom toga, što se tiče materijalnih pravila, Opći sud će primijeniti relevantne materijalne odredbe Uredbe br. 207/2009.
27
Što se tiče postupovnih pravila, s obzirom na to da se, prema ustaljenoj sudskoj praksi, općenito smatra da se ta pravila primjenjuju od datuma njihova stupanja na snagu (vidjeti presudu od 11. prosinca 2012., Komisija/Španjolska, C‑610/10, EU:C:2012:781, t. 45. i navedenu sudsku praksu), na spor se primjenjuju postupovne odredbe Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (SL 2017., L 154, str. 1.). Usto, budući da je žalba pred žalbenim vijećem podnesena 24. ožujka 2016., postupovne odredbe glave V. Delegirane uredbe Komisije (EU) 2018/625 od 5. ožujka 2018. o dopuni Uredbe 2017/1001 i o stavljanju izvan snage Delegirane uredbe (EU) 2017/1430 (SL 2018., L 104, str. 1.) ne primjenjuju se u ovom slučaju, tako da su se na žalbeni postupak pred žalbenim vijećem primjenjivale odredbe Uredbe Komisije (EZ) br. 2868/95 od 13. prosinca 1995. o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 o žigu Zajednice (SL 1995., L 303, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 84.), kako je izmijenjena Uredbom br. 1041/2005 (SL 2005., L 172, str. 4.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 153.).
Dopuštenost dokaza koji su prvi put podneseni u postupku pred Općim sudom
28
Najprije valja ispitati dopuštenost dokaza koje je tužitelj podnio Općem sudu, koju osporavaju EUIPO i intervenijent. Naime, oni tvrde da su dokazi iz priloga A.9.a do A.9.g tužbi nedopušteni jer su prvi put podneseni pred Općim sudom.
29
U tom pogledu tužitelj ističe da su navedeni dodatni dokazi dopušteni jer se njima osporava ocjena žalbenog vijeća prema kojoj je osporavani žig uporabom stekao razlikovni karakter samo za „mineralnu vodu [i] vodu Seltz”, a ta je ocjena provedena po službenoj dužnosti i ne uzimajući u potpunosti u obzir njegov argument koji se temelji na razlikovnom karakteru stečenom uporabom osporavanog žiga.
30
U prilogu A.9.a navodi se obujam prodaje izvorske vode i mineralne vode u razdoblju od 2011. do 2013. Prilog A.9.b odnosi se na istraživanje Market Linksa iz 2010. o uspješnosti osporavanog žiga u Bugarskoj. Prilozi A.9.c i A.9.d, koji se odnose na razdoblje 2007. – 2011. i na razdoblje 2010. – 2014., sadržavaju izvješća naslovljena „Pregled s tržišta bezalkoholnih pića u Bugarskoj”, koja je izradio Canadean. Prilog A.9.e odnosi se na izvješće Nielsena Bulgaria iz 2014. o obujmu prodaje vode. Prilog A.9.f sadržava dopis glavnog direktora bugarske udruge za bezalkoholna pića od 1. srpnja 2024., a Prilog A.9.g sadržava primjerak etiketa aromatiziranih i gaziranih voda spornog žiga.
31
Valja istaknuti da su dokazi navedeni u točki 30. ove presude prvi put podneseni pred Općim sudom.
32
Opći sud podsjeća na to da članak 188. njegova Poslovnika, naslovljen „Predmet spora pred Općim sudom”, određuje doseg nadzora koji on provodi nad odlukama koje je donio EUIPO. U skladu s tom odredbom, podnesci koje su stranke podnijele u okviru postupka pred Općim sudom ne mogu mijenjati predmet spora pred žalbenim vijećem.
33
U tom pogledu dopuštenost argumentacije stranaka kao i dokaza koji se mogu valjano podnijeti Općem sudu ovisi o predmetu spora pred žalbenim vijećem.
34
Iz sudske prakse Suda proizlazi da tužitelj treba imati mogućnost kritizirati te zaključke žalbenog vijeća pred Općim sudom, s obzirom na to da, na temelju članka 263. UFEU‑a, u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, ta stranka mora moći pred sudom Unije pobijati sva činjenična i pravna pitanja na kojima tijelo Unije temelji svoje odluke (presuda od 18. lipnja 2020., Primart/EUIPO, C‑702/18 P, EU:C:2020:489, t. 46.).
35
Osim toga, tužitelj ima pravo Općem sudu podnijeti dokumente kako bi potkrijepio ili osporio točnost općepoznate činjenice (presuda od 12. prosinca 2014., Ludwig Schokolade/OHIM – Immergut (TrinkFix), T‑105/13, neobjavljena, EU:T:2014:1070, t. 128.).
36
Stoga primjenjivost sudske prakse na temelju koje dokazni prijedlog, koji prethodno nije podnesen žalbenom vijeću, treba proglasiti nedopuštenim, a da pritom nije potrebno ispitati njegovu dokaznu snagu, ovisi o tome pripada li činjenica potvrđena tim novim dokaznim prijedlozima činjeničnom okviru postupka, kako su ga stranke odredile pred žalbenim vijećem, ili je, naprotiv, njihov cilj osporiti činjeničnu ocjenu koju je žalbeno vijeće provelo po službenoj dužnosti i koja je prvi put navedena u pobijanoj odluci, u kojem slučaju ta sudska praksa nije primjenjiva (vidjeti u tom smislu presudu od 26. travnja 2018., Convivo/EUIPO – Porcesadora Nacional de Alimentos (M’Coky), T‑288/16, neobjavljenu, EU:T:2018:231, t. 22. do 26. i navedenu sudsku praksu).
37
U ovom slučaju, s obzirom na to da je na tužitelju da, prema potrebi, podnese sve svoje dokazne prijedloge u prilog svojoj tvrdnji da je osporavani žig uporabom stekao razlikovni karakter za sve proizvode obuhvaćene postupkom pred EUIPO‑om, valja utvrditi da činjenice koje potvrđuju prilozi A.9.a do A.9.g tužbi pripadaju činjeničnom okviru postupka pred žalbenim vijećem i nemaju za cilj osporiti činjeničnu ocjenu žalbenog vijeća niti potkrijepiti ili osporiti točnost općepoznate činjenice u smislu sudske prakse navedene u točkama 34. i 35. ove presude. Slijedom toga, te priloge valja odbaciti kao nedopuštene a da pritom nije potrebno ispitivati njihovu dokaznu vrijednost.
Predmet tužbe
38
Prvim dijelom svojeg tužbenog zahtjeva tužitelj zahtijeva izmjenu pobijane odluke. U tom pogledu, na temelju članka 72. stavka 4. Uredbe 2017/1001, „[t]užbu može podnijeti svaka stranka u postupku pred žalbenim vijećem za koju je njegova odluka nepovoljna”.
39
Točkama 1. i 2. izreke pobijane odluke žalbeno vijeće djelomično je prihvatilo tužiteljevu žalbu i poništilo odluku Odjela za poništaje u dijelu u kojem je osporavani žig proglašen ništavim za „mineralnu vodu [i] vodu Seltz” iz razreda 32.
40
Slijedom toga, svojom tužbom tužitelj u biti zahtijeva izmjenu točke 3. izreke pobijane odluke, to jest u dijelu u kojem je žalbeno vijeće odbilo žalbu protiv odluke Odjela za poništaje u pogledu drugih proizvoda obuhvaćenih osporavanim žigom (vidjeti u tom smislu presude od26. veljače 2015., 9Flats/OHIM – Tibesoca (9flats.com), T‑713/13, neobjavljenu, EU:T:2015:114, t. 16. do 19. i od 4. svibnja 2018., Bernard Krone Holding/EUIPO (Mega Liner), T‑187/17, neobjavljenu, EU:T:2018:254, t. 15. do 18.).
41
S obzirom na sadržaj tužbe, dio tužbenog zahtjeva kojim se zahtijeva izmjena točke 3. izreke pobijane odluke treba tumačiti na način da nužno uključuje zahtjev za poništenje navedene odluke u dijelu u kojem se odnosi na tu točku (vidjeti u tom smislu presudu od 27. veljače 2014., Advance Magazine Publishers/OHIM – Nanso Group (TEEN VOGUE), T‑509/12, EU:T:2014:89, t. 15. i 16. i navedenu sudsku praksu).
Meritum
42
U prilog osnovanosti tužbe tužitelj ističe četiri tužbena razloga. Prvi tužbeni razlog temelji se na povredi članka 52. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009 u vezi s člankom 7. stavkom 1. točkom (c) te uredbe jer je žalbeno vijeće počinilo pogrešku koja se tiče prava time što je po službenoj dužnosti utvrdilo da je osporavani žig opisan za „izvorsku vodu”. Drugi tužbeni razlog temelji se na povredi članka 52. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009, u vezi s člankom 7. stavkom 3. navedene uredbe ili člankom 59. stavkom 2. Uredbe 2017/1001, jer je žalbeno vijeće počinilo pogrešku u ocjeni razlikovnog karaktera stečenog uporabom osporavanog žiga. Treći tužbeni razlog temelji se na povredi prava obrane i načela ekonomičnosti postupka jer je žalbeno vijeće donijelo pobijanu odluku a da nije pozvalo stranke da podnesu svoja očitovanja. Četvrti tužbeni razlog temelji se na povredi načela jednakog postupanja, pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja jer je žalbeno vijeće različito ocijenilo iste dokaze u pogledu mineralne vode i drugih proizvoda obuhvaćenih osporavanim žigom.
Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava jer je žalbeno vijeće po službenoj dužnosti odlučilo o opisnom karakteru osporavanog žiga za „izvorsku vodu” iz razreda 32.
43
Svojim prvim tužbenim razlogom tužitelj ističe da je žalbeno vijeće povrijedilo članak 52. stavak 1. točku (a) Uredbe br. 207/2009 u vezi s člankom 7. stavkom 1. točkom (c) te uredbe time što je po službenoj dužnosti ispitalo opisni karakter osporavanog žiga za „izvorsku vodu” iz razreda 32. i odlučivši da je taj žig opisan za taj proizvod. Tužitelj je naveo da se na žig Europske unije primjenjuje pretpostavka valjanosti na temelju članaka 59. i 62. Uredbe 2017/1001.
44
Stoga je na osobi koja je podnijela zahtjev za proglašavanje žiga ništavim da se pozove na činjenice, dokaze i argumente kojima se dovodi u pitanje valjanost predmetnog žiga. Intervenijent je svoju tvrdnju o opisnom karakteru osporavanog žiga ograničio, barem implicitno, na proizvode obuhvaćene navedenim žigom, osim „izvorske vode”. Međutim, utvrdivši da je osporavani žig bio opisan za taj proizvod, žalbeno vijeće odlučilo je izvan činjenica, dokaza i argumenata na koje se poziva.
45
EUIPO i intervenijent osporavaju tužiteljeve argumente.
46
Uvodno valja istaknuti da, iako se tužitelj poziva na povredu članka 52. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009 u vezi s njezinim člankom 7. stavkom 1. točkom (c), njegove argumente treba tumačiti na način da se temelje na povredi članka 95. Uredbe 2017/1001.
47
U tom pogledu valja podsjetiti na to da članak 95. Uredbe 2017/1001, naslovljen „Ispitivanje činjenica od strane Ureda po službenoj dužnosti”, u stavku 1. predviđa da tijekom postupka EUIPO ispituje činjenice po službenoj dužnosti. U postupcima za proglašenje žiga ništavim pokrenutima na temelju članka 59. te uredbe EUIPO ograničava svoje ispitivanje na razloge i argumente koje su podnijele stranke.
48
U ovom slučaju intervenijent je u svojem zahtjevu za proglašenje žiga ništavim istaknuo da će „relevantna javnost osporavani žig percipirati, u vezi s proizvodima koje označava, kao zemljopisni naziv sela Devin, naziv mineralnog nalazišta Devin i registriranu oznaku zemljopisnog podrijetla prirodne mineralne vode” i da „iz toga proizlazi da sa stajališta relevantne javnosti postoji dovoljno izravna i posebna veza između znaka i svih proizvoda iz razreda 32.”.
49
Stoga, suprotno onomu što tvrdi tužitelj, intervenijent je u svojem zahtjevu za proglašenje žiga ništavim istaknuo da kod relevantne javnosti postoji veza između zemljopisnog naziva Devin i svih proizvoda obuhvaćenih osporavanim žigom te se, slijedom toga, pozvao na razlog za ništavost koji se temelji na opisnom karakteru navedenog žiga za sve proizvode koje obuhvaća, uključujući „izvorsku vodu”.
50
Taj zaključak nije doveden u pitanje tužiteljevim argumentom prema kojem je intervenijent podnošenjem činjenica, dokaza i argumenata specifičnih za sve proizvode obuhvaćene osporavanim žigom, osim „izvorske vode”, barem implicitno ograničio svoju tvrdnju o opisnom karakteru tog žiga. Kao što to pravilno tvrdi EUIPO, te činjenice, ti dokazi i specifični argumenti samo dopunjuju intervenijentove argumente i dokaze usmjerene protiv svih proizvoda obuhvaćenih osporavanim žigom.
51
Iz toga slijedi da je, ispitujući opisni karakter osporavanog žiga za „izvorsku vodu”, žalbeno vijeće ograničilo svoje ispitivanje na činjenice, dokaze i argumente koje su iznijele stranke. Žalbeno vijeće zato nije počinilo pogrešku koja se tiče prava kada je odlučilo o opisnom karakteru osporavanog žiga za „izvorsku vodu”.
52
Prvi tužbeni razlog stoga treba odbiti kao neosnovan.
Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na pogrešci u ocjeni činjenica jer je žalbeno vijeće pogrešno smatralo da je tužitelj zahtijevao priznavanje razlikovnog karaktera stečenog uporabom samo za „mineralnu vodu [i] vodu Seltz” iz razreda 32.
53
Svojim drugim tužbenim razlogom tužitelj ističe da je žalbeno vijeće pogrešno smatralo da je on zahtijevao priznavanje razlikovnog karaktera stečenog uporabom samo za „mineralnu vodu [i] vodu Seltz” iz razreda 32. Tužitelj je pred Odjelom za poništaje izričito ili barem implicitno, ali nužno, zahtijevao priznavanje razlikovnog karaktera stečenog uporabom osporavanog žiga u Bugarskoj za sve proizvode obuhvaćene tim žigom i podnio dokaze u tom pogledu. Štoviše, prema tužiteljevu mišljenju, s obzirom na to da je žalbeno vijeće zaključilo da su dokazi koje je podnio bili dostatni za zaključak o postojanju razlikovnog karaktera stečenog uporabom za „mineralnu vodu [i] vodu Seltz”, trebalo je izvesti isti zaključak za druge proizvode obuhvaćene navedenim žigom.
54
EUIPO i intervenijent osporavaju tužiteljeve argumente.
55
U točki 80. pobijane odluke žalbeno vijeće je, kao prvo, ocijenilo da je tužitelj zahtijevao priznavanje razlikovnog karaktera stečenog uporabom za „mineralnu vodu” kao i za „gaziranu mineralnu vodu ili vodu Seltz”, ali ne i za druge proizvode obuhvaćene osporavanim žigom. Žalbeno vijeće zatim je provelo analizu dokaza uloženih u spis i u točki 88. navedene odluke zaključilo da je na dan podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga i na datum podnošenja zahtjeva za proglašenje žiga ništavim navedeni žig u očima relevantne javnosti stekao razlikovni karakter uporabom za te iste proizvode.
56
Opći sud podsjeća na to da je, na temelju članka 7. stavka 3. Uredbe br. 207/2009 i članka 52. stavka 2. te uredbe, teret dokazivanja razlikovnog karaktera stečenog uporabom na nositelju predmetnog žiga (presuda od 22. ožujka 2023., Beauty Biosciences/EUIPO – Société de Recherche Cosmétique (BIO‑BEAUTÉ), T‑750/21, neobjavljena, EU:T:2023:147, t. 43.). Konkretno, presuđeno je da, kada se tužitelj poziva na razlikovni karakter stečen uporabom žiga, na njemu je da pruži konkretne i potkrijepljene naznake kojima se utvrđuje da taj žig ima takav karakter (presuda od 25. listopada 2007., Develey/OHIM, C‑238/06 P, EU:C:2007:635, t. 50.).
57
Iz toga slijedi da, kada je žig registriran protivno članku 7. stavku 1. točkama (b), (c) ili (d) Uredbe br. 207/2009, osporavani žig može ostati registriran samo za proizvode i usluge za koje je dokazan razlikovni karakter stečen uporabom navedenog žiga.
58
Stoga valja analizirati je li žalbeno vijeće pravilno ograničilo svoju analizu razlikovnog karaktera stečenog uporabom osporavanog žiga na „mineralnu vodu [i] vodu Seltz”.
59
Uvodno valja istaknuti da intervenijent pred žalbenim vijećem u biti ističe nedopuštenost svih tužiteljevih argumenata koji se odnose na razlikovni karakter stečen uporabom osporavanog žiga za proizvode osim „mineralne vode [i] vode Seltz”. U tom pogledu intervenijent se oslanja na navodno utvrđenje Odjela za poništaje prema kojem je tužitelj zahtijevao samo priznavanje razlikovnog karaktera stečenog uporabom za mineralnu vodu, a koje je pravomoćno.
60
Što se tiče načela pravomoćnosti, koje zahtijeva da se pravomoćnost sudske odluke ne dovodi u pitanje, najprije valja istaknuti da se ono ne primjenjuje na odluke EUIPO‑a koje su upravne, a ne sudske naravi (vidjeti u tom smislu presudu od 12. veljače 2025., Alberts/EUIPO – Techtex (Kartonska kutija (ambalaža)), T‑245/24, neobjavljenu, EU:T:2025:145, t. 30. i navedenu sudsku praksu).
61
U svakom slučaju, ako bi intervenijentov argument trebalo shvatiti na način da je Odjel za poništaje utvrdio da je zahtijevao priznavanje razlikovnog karaktera stečenog uporabom samo za mineralnu vodu i da bi, u nedostatku osporavanja tog utvrđenja u žalbi koju je tužitelj podnio žalbenom vijeću, to utvrđenje postalo konačno i pravomoćno, valja utvrditi kako se čini da se intervenijent poziva na sažetak tužiteljevih argumenata koji je sastavio Odjel za poništaje, a koji tužitelj nije osporio tijekom postupka pred EUIPO‑om. Međutim, sažetak argumenata jedne od stranaka ne predstavlja činjenično ili pravno pitanje o kojem je odlučio Odjel za poništaje i stoga ne može imati snagu pravomoćno presuđene stvari (vidjeti u tom smislu i po analogiji rješenje od 28. studenoga 1996., Lenz/Komisija, C‑277/95 P, EU:C:1996:456, t. 50.).
62
Nadalje, u ovom slučaju tužitelj je u svojim očitovanjima pred Odjelom za poništaje u više navrata naveo da je osporavani žig stekao razlikovni karakter „za proizvode iz razreda 32., odnosno mineralnu vodu”. Tužitelj je u svojim kasnijim očitovanjima pred Odjelom za poništaje ponovio taj zahtjev za priznavanje razlikovnog karaktera stečenog uporabom osporavanog žiga, koji je bio ograničen na mineralnu vodu.
63
U tom pogledu, tužiteljeve opće tvrdnje iznesene u njegovim očitovanjima pred Odjelom za poništaje prema kojima je osporavani žig dobro poznat žig na bugarskom državnom području i stoga ima razlikovni karakter stečen uporabom, a koje se ne odnose na proizvode obuhvaćene navedenim žigom, ne mogu se smatrati zahtjevom za priznavanje razlikovnog karaktera stečenog uporabom u smislu članka 7. stavka 3. Uredbe br. 207/2009.
64
Štoviše, valja istaknuti da se tužiteljeva argumentacija koja se odnosi na razlikovni karakter stečen uporabom tijekom upravnog postupka pred EUIPO‑om, kao i dokazi koje je naveo u tom pogledu, gotovo u cijelosti odnose na „mineralnu vodu [i] vodu Seltz”.
65
Međutim, kao što to proizlazi iz sudske prakse navedene u točki 56. ove presude, na tužitelju je da pruži konkretne i potkrijepljene naznake o tome da je osporavani žig uporabom stekao razlikovni karakter.
66
Tužiteljeva opća očitovanja u pogledu priznanja osporavanog žiga i činjenice da se dokazi koje je potonji podnio pred Odjelom za poništaje ne odnose isključivo na „mineralnu vodu [ili] vodu Seltz” stoga ne omogućuju žalbenom vijeću da zaključi kako treba smatrati da se zahtjev odnosi na sve proizvode iz razreda 32., suprotno njegovim izričitim tvrdnjama u tom smislu.
67
Slijedom toga, valja odbiti tužiteljev argument prema kojem je on zahtijevao priznavanje razlikovnog karaktera stečenog uporabom osporavanog žiga za sve proizvode obuhvaćene tim žigom.
68
Argumenti koje je istaknuo tužitelj ne dovode u pitanje taj zaključak.
69
Kao prvo, što se tiče tužiteljeva argumenta prema kojem sažetak njegovih argumenata u odluci žalbenog vijeća od 2. prosinca 2016. dokazuje da je on zahtijevao priznavanje razlikovnog karaktera stečenog uporabom za sve proizvode obuhvaćene osporavanim žigom, dovoljno je utvrditi da je odluka žalbenog vijeća od 2. prosinca 2016. retroaktivno uklonjena iz pravnog poretka presudom od 25. listopada 2018., DEVIN (T‑122/17, EU:T:2018:719) (vidjeti po analogiji presudu od 1. rujna 2021., Gruppe Nymphenburg Consult/EUIPO (Limbic® Types), T‑96/20, EU:T:2021:527, t. 28.).
70
Kao drugo, što se tiče tužiteljeva argumenta prema kojem je ponovio svoj zahtjev za priznavanje razlikovnog karaktera stečenog uporabom za sve proizvode obuhvaćene osporavanim žigom u svojoj tužbi u predmetu u kojem je donesena presuda od 14. prosinca 2022., DEVIN (T‑526/20, neobjavljena, EU:T:2022:816), valja podsjetiti na to da, u skladu s člankom 188. Poslovnika, podnesci stranaka u okviru postupka pred Općim sudom ne mogu mijenjati predmet spora pred žalbenim vijećem.
71
Kao treće, što se tiče tužiteljeva argumenta prema kojem je Opći sud u svojoj presudi od 14. prosinca 2022., DEVIN (T‑526/20, neobjavljena, EU:T:2022:816) izričito potvrdio doseg njegove tvrdnje o razlikovnom karakteru stečenom uporabom osporavanog žiga, valja utvrditi, kao što je to učinio EUIPO, da Opći sud u tom predmetu nije odlučio o opsegu zahtjeva za priznavanje razlikovnog karaktera stečenog uporabom navedenog žiga.
72
Naposljetku, što se tiče dodatnih dokaza na koje se tužitelj poziva kako bi dokazao razlikovni karakter stečen uporabom osporavanog žiga za proizvode različite od mineralne vode (prilozi A.9.a do A.9.g tužbi), kao što je to utvrđeno u točki 37. ove presude, ti su dokazi nedopušteni.
73
S obzirom na navedeno, drugi tužbeni razlog treba odbiti.
Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava obrane, prava na saslušanje i načela ekonomičnosti postupka
74
Tužiteljev treći tužbeni razlog temelji se na povredi članka 94. stavka 1. Uredbe 2017/1001, članka 70. stavka 2. te uredbe i članka 27. stavka 2. Delegirane uredbe 2018/625. Taj žalbeni razlog iznesen je u dva dijela. Kao prvo, tužitelj tvrdi da je žalbeno vijeće povrijedilo njegova prava obrane time što je poništilo odluku Odjela za poništaje a da pritom nije pozvalo stranke da podnesu svoja očitovanja. Kao drugo, tvrdi da je žalbeno vijeće povrijedilo načelo ekonomičnosti postupka time što je donijelo pobijanu odluku po službenoj dužnosti, a strankama nije omogućilo da podnesu svoja očitovanja nakon presude od 14. prosinca 2022., DEVIN (T‑526/20, neobjavljena, EU:T:2022:816).
– Prvi dio trećeg tužbenog razloga, koji se temelji na povredi prava obrane
75
Tužitelj tvrdi da je žalbeno vijeće povrijedilo njegova prava obrane time što je poništilo odluku Odjela za poništaje a da pritom nije pozvalo stranke da podnesu svoja očitovanja nakon presude od 14. prosinca 2022., DEVIN (T‑526/20, neobjavljena, EU:T:2022:816). Prema tužiteljevu mišljenju, ocjena razlikovnog karaktera stečenog uporabom osporavanog žiga iz pobijane odluke mogla je dovesti do drukčijeg ishoda od onog koji je konačno prihvaćen da je on bio u mogućnosti podnijeti svoja očitovanja.
76
EUIPO i intervenijent osporavaju tužiteljeve argumente.
77
U skladu s člankom 94. stavkom 1. drugom rečenicom Uredbe 2017/1001, EUIPO‑ove odluke mogu se temeljiti samo na onim razlozima o kojima su dotične stranke imale priliku iznijeti svoje očitovanje. Ta odredba predstavlja posebnu primjenu općeg načela zaštite prava obrane utvrđenog, osim toga, u članku 41. stavku 2. točki (a) Povelje o temeljnim pravima, prema kojem se osobama na čije interese utječu odluke tijela javne vlasti mora omogućiti da učinkovito iznesu svoje stajalište (presuda od 13. prosinca 2016., Guiral Broto/EUIPO) – Gastro & Soul (Café del Sol), T‑548/15, neobjavljena, EU:T:2016:720, t. 30.).
78
Pravo na saslušanje obuhvaća sve činjenične ili pravne elemente koji čine temelj za akt kojim se donosi odluka, ali ne i za konačno stajalište koje uprava namjerava zauzeti (vidjeti presudu od 3. prosinca 2003., Audi/OHIM (TDI), T‑16/02, EU:T:2003:327, t. 75. i navedenu sudsku praksu).
79
U tom kontekstu, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da se člankom 94. stavkom 1. drugom rečenicom Uredbe 2017/1001 ni u kojem slučaju ne zahtijeva da, nakon nastavka postupka pred EUIPO‑om, koji slijedi nakon što je Opći sud poništio odluku žalbenih vijeća, tužitelj ponovno bude pozvan da podnese svoja očitovanja o pravnim i činjeničnim pitanjima o kojima je već imao priliku očitovati se u okviru prethodno vođenog pisanog postupka, pri čemu je žalbeno vijeće u tom pogledu preuzelo spis u stanju u kojem se nalazio (vidjeti presudu od 25. studenoga 2020., Group/EUIPO – Iliev (GROUP Company TOURISM & TRAVEL), T‑57/20, neobjavljenu, EU:T:2020:559, t. 31. i navedenu sudsku praksu).
80
Osim toga, člankom 70. stavkom 2. Uredbe 2017/1001 predviđa se da, u ispitivanju žalbe, žalbeno vijeće poziva stranke, onoliko puta koliko je to potrebno, da u roku koji žalbeno vijeće odredi, podnesu primjedbe na podneske drugih stranaka ili na njegove odluke.
81
U ovom je slučaju nesporno da žalbeno vijeće nije pozvalo stranke da podnesu dodatna očitovanja o razlikovnom karakteru stečenom uporabom osporavanog žiga za proizvode različite od „mineralne vode koja odgovara specifikacijama za [ZOZP] Devin Natural Mineral Water”, nakon presude od 14. prosinca 2022., DEVIN (T‑526/20, neobjavljena, EU:T:2022:816).
82
Međutim, valja utvrditi da je u okviru upravnog postupka pred EUIPO‑om tužitelj imao mogućnost podnijeti svoja očitovanja o aspektima intervenijentova postupka za proglašenje žiga ništavim, uključujući razlikovni karakter stečen uporabom osporavanog žiga.
83
Slijedom toga, žalbeno vijeće u ovom slučaju nije bilo dužno ponovno saslušati tužitelja o razlikovnom karakteru stečenom uporabom osporavanog žiga i, konkretnije, o stjecanju tog karaktera za proizvode različite od „mineralne vode koja odgovara specifikacijama za [ZOZP] Devin Natural Mineral Water”, prije nego što je ono dalo vlastitu ocjenu u pobijanoj odluci.
84
Stoga valja odbiti prvi dio trećeg tužbenog razloga.
– Drugi dio trećeg tužbenog razloga, koji se temelji na povredi načela jednakog postupanja
85
Tužitelj tvrdi da je žalbeno vijeće, time što je donijelo pobijanu odluku po službenoj dužnosti, a strankama nije omogućilo da podnesu svoja očitovanja nakon presude od 14. prosinca 2022., DEVIN (T‑526/20, neobjavljena, EU:T:2022:816), povrijedilo načelo ekonomičnosti postupka. Stoga je žalbeno vijeće tužitelja ostavilo bez drugog izbora osim podnošenja treće tužbe Općem sudu.
86
EUIPO i intervenijent osporavaju tužiteljeve argumente.
87
Najprije valja utvrditi da, kao što je to istaknuto u točki 83. ove presude, žalbeno vijeće u ovom slučaju nije bilo dužno ponovno saslušati tužitelja o razlikovnom karakteru stečenom uporabom osporavanog žiga prije nego što je dalo vlastitu ocjenu u pobijanoj odluci.
88
Osim toga, iako sudska praksa Suda priznaje primjenjivost načela ekonomičnosti postupka tijekom upravnog postupka pred EUIPO‑om, čini se da je ta sudska praksa ograničena na određene slučajeve. Sud je, među ostalim, presudio da bi bilo protivno tom načelu prisiliti stranku koja je podnijela protutužbu na pokretanje novog postupka pred EUIPO‑om u slučaju da glavni tužitelj povuče tužbu (presuda od 13. listopada 2022., Gemeinde Bodman‑Ludwigshafen, C‑256/21, EU:C:2022:786, t. 56.).
89
Štoviše, Sud je presudio da bi bilo protivno načelu ekonomičnosti postupka smatrati da protutužba koja se temelji na razlogu za ništavost iz članka 7. stavka 1. točaka (a) do (m) Uredbe 2017/1001, koja se odnosi na sve proizvode ili usluge obuhvaćene registracijom tog žiga, može dovesti samo do djelomičnog proglašenja ništavim žiga na kojem se temelji predmetni postupak zbog povrede (presuda od 8. lipnja 2023., LM (Protutužba za proglašenje žiga ništavim), C‑654/21, EU:C:2023:462, t. 44.).
90
Međutim, u ovom slučaju, iako tužitelj upućuje na presudu od 8. lipnja 2023., LM (Protutužba za proglašenje žiga ništavim) (C‑654/21, EU:C:2023:462), valja utvrditi da njegova tužba nije protutužba u smislu Uredbe 2017/1001, nego se poziva na razlikovni karakter stečen uporabom osporavanog žiga. Slijedom toga, sudska praksa na koju se tužitelj poziva ne može se izravno ili po analogiji primijeniti na ovaj slučaj.
91
Iz toga slijedi da u ovom predmetu žalbeno vijeće nije povrijedilo načelo ekonomičnosti postupka time što je donijelo pobijanu odluku a da strankama nije omogućilo da podnesu svoja očitovanja nakon presude od 14. prosinca 2022., DEVIN (T‑526/20, neobjavljena, EU:T:2022:816), tim više što ih ništa nije spriječilo da podnesu takva očitovanja na vlastitu inicijativu.
92
S obzirom na prethodna razmatranja, valja odbiti drugi dio trećeg tužbenog razloga i stoga treći tužbeni razlog u cijelosti.
Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela jednakog postupanja i pravne sigurnosti
93
Tužiteljev četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela jednakog postupanja i pravne sigurnosti, sastoji se od dva dijela. Kao prvo, tužitelj prigovara žalbenom vijeću da je povrijedilo načelo jednakog postupanja jer je različito postupalo u usporedivim situacijama. Kao drugo, tužitelj prigovara žalbenom vijeću da je povrijedilo načelo pravne sigurnosti i iz njega izvedeno načelo zaštite legitimnih očekivanja, time što je smatralo da su dokazi koje je podnio bili dovoljni za utvrđivanje razlikovnog karaktera stečenog uporabom osporavanog žiga za „mineralnu vodu [i] vodu Seltz”, ali ne i za druge proizvode obuhvaćene navedenim žigom.
– Prvi dio četvrtog tužbenog razloga, koji se temelji na povredi načela jednakog postupanja
94
Tužitelj se poziva na načelo jednakog postupanja iz članaka 20. i 21. Povelje o temeljnim pravima. U tom pogledu tužitelj ističe da je zahtijevao priznavanje razlikovnog karaktera stečenog uporabom za sve proizvode obuhvaćene osporavanim žigom i podnio dokaze u tom pogledu. Zaključivši da je osporavani žig uporabom stekao razlikovni karakter samo za „mineralnu vodu [i] vodu Seltz”, a ne i za druge proizvode obuhvaćene osporavanim žigom, žalbeno vijeće postupalo je različito u usporedivim situacijama a da to nije objektivno opravdalo. Konkretnije, žalbeno vijeće smatralo je da su isti dokazi, koji sadržavaju jednakovrijedne informacije o razlikovnom karakteru stečenom uporabom osporavanog žiga u Bugarskoj, bili dovoljni za dokazivanje razlikovnog karaktera za „mineralnu vodu [i] vodu Seltz”, ali ne i za druge proizvode obuhvaćene navedenim žigom.
95
EUIPO i intervenijent osporavaju tužiteljeve argumente.
96
Načelo jednakog postupanja zahtijeva da se u usporedivim situacijama ne postupa na različit način i da se u različitim situacijama ne postupa na jednak način, osim ako je takvo postupanje objektivno opravdano (vidjeti presudu od 15. srpnja 2021., DK/ESVD, C‑851/19 P, EU:C:2021:607, t. 47. i navedenu sudsku praksu).
97
U ovom slučaju tužitelj tvrdi da je žalbeno vijeće povrijedilo načelo jednakog postupanja time što je smatralo da su „isti dokazi koji sadržavaju jednakovrijedne informacije o razlikovnom karakteru stečenom uporabom [osporavanog] žiga u Bugarskoj za sve proizvode koje se [navedeni žig] odnosi” dovoljni samo za dokazivanje razlikovnog karaktera za „mineralnu vodu [i] vodu Seltz”, a ne za druge proizvode obuhvaćene tim žigom.
98
Najprije valja istaknuti, kao što je to utvrđeno u točkama 56. do 73. ove presude, da tužitelj nije zahtijevao ni a fortiori dokazao razlikovni karakter stečen uporabom osporavanog žiga za obuhvaćene proizvode osim „mineralne vode [i] vode Seltz”.
99
Osim toga i u svakom slučaju, valja utvrditi da tužitelj ne objašnjava ni na koje dokaze ni na koje se informacije poziva tom tvrdnjom. U tom pogledu tužitelj se poziva samo na točke 41. do 47. tužbe, u kojima navodi da je podnio dokaz razlikovnog karaktera stečenog uporabom.
100
Iako je točno da je tužitelj u točki 41. tužbe naveo određene dokaze koje je podnio zajedno sa svojim očitovanjima pred Odjelom za poništaje, osobito u pogledu izvorske vode i flaširane vode, on ipak ne dokazuje da je riječ o „istim dokazima [koji sadržavaju] jednakovrijedne informacije” kao što su dokazi na temelju kojih je žalbeno vijeće utvrdilo razlikovni karakter stečen uporabom za „mineralnu vodu [i] vodu Seltz”.
101
Međutim, iako se u tužbi iznosi tužiteljev prigovor, ona ne sadržava nikakvu argumentaciju kojom bi ga potkrijepila. Stoga iz teksta tužbe ne proizlaze dovoljno precizni elementi da bi Opći sud mogao povesti svoj nadzor i kako bi EUIPO mogao pripremiti svoju obranu.
102
Iz toga proizlazi, s jedne strane, da nije na Općem sudu da unutar prilogâ traži što bi mogla biti tužiteljeva argumentacija kad je riječ o predmetnom prigovoru (vidjeti presudu od 22. lipnja 2017., Biogena Naturprodukte/EUIPO (ZUM wohl), T‑236/16, EU:T:2017:416, t. 12. i navedenu sudsku praksu) i, s druge strane, da taj prigovor treba odbaciti kao nedopušten na temelju članka 177. stavka 1. točke (d) Poslovnika jer ne sadržava bitne elemente koji Općem sudu omogućuju provođenje nadzora, a tuženiku da osigura svoju obranu.
103
Stoga valja odbiti prvi dio četvrtog tužbenog razloga.
– Drugi dio četvrtog tužbenog razloga, koji se temelji na povredi načela pravne sigurnosti i iz njega izvedenog načela zaštite legitimnih očekivanja
104
Tužitelj ističe da je žalbeno vijeće, smatrajući u točki 85. pobijane odluke da su dokazi koje je podnio bili dostatni za utvrđivanje razlikovnog karaktera stečenog uporabom osporavanog žiga za proizvode iz razreda 32., kod njega stvorilo legitimna očekivanja da će navedeni žig biti zadržan ne samo za „mineralnu vodu [i] vodu Seltz”, nego i za druge proizvode obuhvaćene osporavanim žigom iz razreda 32. Žalbeno vijeće povrijedilo je to legitimno očekivanje protivno načelu pravne sigurnosti.
105
EUIPO i intervenijent osporavaju tužiteljeve argumente.
106
Načelo pravne sigurnosti, koje je dio općih načela prava Unije, zahtijeva da su pravna pravila jasna, precizna i predvidiva u svojim učincima kako bi se zainteresirane osobe mogle orijentirati u situacijama i pravnim odnosima uređenima pravnim poretkom Unije (presude od 8. prosinca 2011., France Télécom/Komisija, C‑81/10 P, EU:C:2011:811, t. 100. i od 9. listopada 2014., Traum, C‑492/13, EU:C:2014:2267, t. 28.).
107
Iz tog načela izvedeno je načelo zaštite legitimnih očekivanja, koje se primjenjuje na svakog pojedinca koji se nađe u situaciji u kojoj proizlazi da je uprava Unije, dajući mu precizna, bezuvjetna i skladna osiguranja koja proizlaze iz ovlaštenih i pouzdanih izvora, stvorila kod njega osnovana očekivanja (vidjeti u tom smislu presudu od 9. srpnja 2008., Reber/OHIM – Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (Mozart), T‑304/06, EU:T:2008:268, t. 64. i navedenu sudsku praksu).
108
Tužitelj osobito ističe da je žalbeno vijeće povrijedilo načela pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja time što je u točki 88. pobijane odluke utvrdilo da je osporavani žig uporabom stekao razlikovni karakter samo za „mineralnu vodu [i] vodu Seltz”, iako je u točki 85. pobijane odluke smatralo da je navedeni žig uporabom stekao razlikovni karakter a da to utvrđenje nije ograničilo na jedan od njime obuhvaćenih proizvoda.
109
U tom pogledu dovoljno je utvrditi da točka 85. pobijane odluke ne sadržava nikakvo jamstvo, a još manje precizna, bezuvjetna i skladna osiguranja u smislu sudske prakse navedene u točki 107. ove presude, u pogledu razlikovnog karaktera stečenog uporabom osporavanog žiga za sve proizvode koje obuhvaća.
110
Stoga valja odbiti drugi dio četvrtog tužbenog razloga i, slijedom toga, četvrti tužbeni razlog u cijelosti.
111
Iz svega prethodno navedenog proizlazi da se nijedan od tužbenih razloga koje je istaknuo tužitelj ne može prihvatiti i da stoga tužbu valja odbiti u cijelosti.
Troškovi
112
U skladu s člankom 134. stavkom 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
113
Budući da tužitelj nije uspio u postupku, valja mu naložiti snošenje intervenijentovih troškova, u skladu s njegovim zahtjevom. Nasuprot tome, s obzirom na to da je EUIPO podnio zahtjev za naknadu troškova samo u slučaju pozivanja na raspravu, valja odučiti da će, s obzirom na njezino neodržavanje, EUIPO snositi vlastite troškove.
Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (šesto vijeće)
proglašava i presuđuje:
1.
Tužba se odbija.
2.
Društvu Devin EAD nalaže se snošenje vlastitih troškova i troškova Haskovo Chamber of Commerce and Industry.
3.
EUIPO‑u se nalaže snošenje vlastitih troškova.
Costeira
Öberg
Zilgalvis
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 29. listopada 2025.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski