62020TO0744
RJEŠENJE OPĆEG SUDA (četvrto vijeće)
30. studenoga 2021. (
*1
)
„Damping – Uvoz proizvoda od ekstrudiranog aluminija podrijetlom iz Kine – Akt kojim se uvodi privremena antidampinška pristojba – Akt koji se ne može pobijati – Pripremni akt – Nedopuštenost – Konačna antidampinška pristojba – Gubitak pravnog interesa – Obustava postupka”
U predmetu T‑744/20,
Airoldi Metalli SpA, sa sjedištem u Moltenu (Italija), koji zastupaju M. Campa, D. Rovetta, G. Pandey i V. Villante, odvjetnici,
tužitelj,
protiv
Europske komisije, koju zastupaju G. Luengo i P. Němečková, u svojstvu agenata,
tuženika,
povodom zahtjeva na temelju članka 263. UFEU‑a, kojim se traži poništenje Provedbene uredbe Komisije (EU) 2020/1428 od 12. listopada 2020. o uvođenju privremene antidampinške pristojbe na uvoz proizvoda od ekstrudiranog aluminija podrijetlom iz Narodne Republike Kine (SL 2020., L 336., str. 8.),
OPĆI SUD (četvrto vijeće),
u sastavu: S. Gervasoni (izvjestitelj), predsjednik, R. Frendo i J. Martín y Pérez de Nanclares, suci,
tajnik: E. Coulon,
donosi sljedeće
Rješenje
Okolnosti spora i činjenice nastale nakon podnošenja tužbe
1
Nakon pritužbe koju je podnijelo udruženje europskih proizvođača proizvoda od ekstrudiranog aluminija (u daljnjem tekstu: dotični proizvod), Europska komisija objavila je 14. veljače 2020. obavijest o pokretanju antidampinškog postupka u vezi s uvozom u Europsku uniju dotičnog proizvoda podrijetlom iz Narodne Republike Kine (SL 2020., C 51, str. 26.) na temelju članka 5. Uredbe (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije (SL 2016., L 176, str. 21.), kako je izmijenjena (u daljnjem tekstu: Osnovna uredba).
2
Za potrebe postupka i antidampinškog ispitnog postupka Komisija je, u skladu s člankom 17. Osnovne uredbe, odlučila osloniti se na uzorak neovisnih uvoznika. Tužitelj Airoldi Metalli SpA, uvoznik dotičnog proizvoda, uključen je u taj uzorak.
3
Tužitelj je podnio svoja očitovanja u nekoliko navrata tijekom postupka, osobito u odgovoru na Komisijine zahtjeve te ga je potonja saslušala 29. lipnja 2020. Osim toga, zatražio je prekid postupka zbog zdravstvene krize, što Komisija nije prihvatila.
4
Udruženje koje je podnositelj pritužbe podnijelo je 23. lipnja 2020. zahtjev za registraciju dotičnog proizvoda na koji se odnosi antidampinški ispitni postupak u skladu s člankom 14. stavkom 5. Osnovne uredbe, i to kako bi se antidampinške pristojbe naknadno mogle primijeniti na uvoz navedenog proizvoda od datuma te registracije. Tužitelj je 6. srpnja 2020. Komisiji podnio svoj prigovor na tu prijavu za registraciju.
5
Komisija je 21. kolovoza 2020. donijela Provedbenu uredbu (EU) 2020/1215 o uvođenju obveze evidentiranja proizvoda od ekstrudiranog aluminija podrijetlom iz Narodne Republike Kine (SL 2020., L 275, str. 16.). Tu su uredbu pred Općim sudom osporavali tužitelj (predmet T‑611/20) i dva kineska društva, Guangdong Haomei New Materials Co. Ltd i Guangdong King Metal Light Alloy Technology Co. Ltd, proizvođači izvoznici dotičnog proizvoda (predmet T‑604/20). Opći sud odbio je prvu tužbu rješenjem od 28. rujna 2021., Airoldi Metalli/Komisija (T‑611/20, neobjavljeno, EU:T:2021:641) jer tužitelj nije imao pravni interes za vođenje postupka protiv navedene uredbe.
6
Nakon novih tužiteljevih primjedbi Komisija je 12. listopada 2020. donijela Provedbenu uredbu (EU) 2020/1428 o uvođenju privremene antidampinške pristojbe na uvoz proizvoda od ekstrudiranog aluminija podrijetlom iz Narodne Republike Kine (SL 2020., L 336, str. 8., u daljnjem tekstu: pobijana uredba).
7
Pobijana uredba osobito određuje:
„Članak 1.
1.   Uvodi se privremena antidampinška pristojba na uvoz [dotičnog proizvoda].
2.   Stope konačne antidampinške pristojbe koje se primjenjuju na neto cijenu franko granica Unije, neocarinjeno, za proizvod opisan u stavku 1. koji proizvode u nastavku navedena društva, jesu sljedeće:
Društvo
Privremena antidampinška pristojba
Dodatna oznaka TARIC
Guangdong Haomei New Materials Co., Ltd
30,4 %
C562
Guangdong King Metal Light Alloy Technology Co., Ltd
30,4 %
C563
Press Metal International Ltd
38,2 %
C564
Press Metal International Technology Ltd
38,2 %
C565
Ostala društva koja surađuju navedena u Prilogu
34,9 %
Sva ostala društva
48,0 %
C999
3.   Pojedinačne stope pristojbi utvrđene za društva navedena u stavku 2. primjenjuju se pod uvjetom da je carinskim tijelima država članica podnesen valjani trgovački račun na kojem se nalazi datirana izjava koju je potpisao službenik subjekta koji je izdao račun, uz navođenje njegova imena i funkcije, formulirana kako slijedi: ‚Ja, niže potpisani, potvrđujem da je (obujam) (predmetnog proizvoda) iz ovog računa koji se prodaje za izvoz u Europsku uniju proizvelo društvo (naziv društva i adresa) (dodatna oznaka TARIC) u [predmetna zemlja]. Izjavljujem da su podaci na ovom računu potpuni i točni.’ Ako se takav račun ne predoči, primjenjuje se pristojba koja se primjenjuje na sva ostala društva.
4.   Puštanje proizvoda iz stavka 1. u slobodni promet u Uniji podliježe polaganju osiguranja u iznosu koji je jednak iznosu privremene pristojbe.
[…]
Članak 2.
1.   Zainteresirane strane Komisiji dostavljaju svoje pisane primjedbe o ovoj Uredbi u roku od 15 kalendarskih dana od datuma stupanja na snagu ove Uredbe.
2.   Zainteresirane strane koje žele zatražiti saslušanje pred Komisijom to čine u roku od pet kalendarskih dana od datuma stupanja na snagu ove Uredbe.
3.   Zainteresirane strane koje žele zatražiti saslušanje pred službenikom za usmene rasprave u trgovinskim postupcima to čine u roku od pet kalendarskih dana od datuma stupanja na snagu ove Uredbe. Zahtjeve podnesene izvan tog roka službenik za usmene rasprave mora razmotriti i, ako je primjereno, može odlučiti hoće li ih prihvatiti.
Članak 3.
1.   Carinskim tijelima nalaže se da obustave evidentiranje uvoza uspostavljeno u skladu s člankom 1. Provedbene uredbe (EU) 2020/1215 o uvođenju obveze evidentiranja proizvoda od ekstrudiranog aluminija podrijetlom iz Narodne Republike Kine.
2.   Podaci prikupljeni o proizvodima koji su uvezeni u EU radi potrošnje najviše 90 dana prije datuma stupanja na snagu ove Uredbe čuvaju se do stupanja na snagu mogućih konačnih mjera ili završetka ovog postupka.”
8
Nakon podnošenja tužbi u ovom predmetu Komisija je donijela Provedbenu uredbu (EU) 2021/546 od 29. ožujka 2021. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe uvedene na uvoz proizvoda od ekstrudiranog aluminija podrijetlom iz Narodne Republike Kine (SL 2021., L 109, str. 1., u daljnjem tekstu: Konačna uredba).
9
Na temelju Konačne uredbe:
„Članak 1.
1.   Uvodi se konačna antidampinška pristojba na uvoz [dotičnog proizvoda].
2.   Stopa konačne antidampinške pristojbe koja se primjenjuje na neto cijenu franko granica Unije, neocarinjeno, za proizvode opisane u stavku 1. koje proizvode u nastavku navedena društva, sljedeća je:
Društvo
Stopa pristojbe (%)
Dodatna oznaka TARIC
Guangdong Haomei New Materials Co., Ltd.
21,2
C562
Guangdong King Metal Light Alloy Technology Co., Ltd.
21,2
C563
Press Metal International Ltd.
25,0
C564
Press Metal International Technology Ltd.
25,0
C565
Ostala društva koja surađuju navedena u Prilogu
22,1
Sva ostala društva
32,1
C999
3.   Pojedinačne stope pristojbi utvrđene za društva navedena u stavku 2. primjenjuju se pod uvjetom da je carinskim tijelima država članica predočen valjani trgovački račun na kojem se nalazi datirana izjava koju je potpisao službenik subjekta koji je izdao račun, uz navođenje njegova imena i funkcije, formulirana kako slijedi: ‚Ja, niže potpisani, potvrđujem da je (obujam) (predmetnog proizvoda) iz ovog računa koji se odnosi na prodaju za izvoz u Europsku uniju proizvelo (naziv društva i adresa) (dodatna oznaka TARIC) u [predmetna zemlja]. Izjavljujem da su podaci na ovom računu potpuni i točni.’ Ako se takav račun ne predoči, primjenjuje se pristojba koja se primjenjuje na sva ostala društva.
[…]
Članak 2.
Konačno se naplaćuju iznosi osigurani privremenom antidampinškom pristojbom na temelju Provedbene uredbe (EU) 2020/1428. Oslobađaju se iznosi osigurani iznad konačnih stopa antidampinške pristojbe.
Članak 3.
Konačna antidampinška pristojba ne naplaćuje se retroaktivno na evidentirani uvoz. Podaci prikupljeni u skladu s člankom 1. Provedbene uredbe (EU) 2020/1215 više se ne čuvaju.
[…]”
Postupak i zahtjevi stranaka
10
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 21. prosinca 2020. tužitelj je pokrenuo ovaj postupak.
11
Aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 11. ožujka 2021. Europski parlament zatražio je intervenciju u potporu Komisiji.
12
Posebnim aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 12. ožujka 2021. Komisija je istaknula prigovor nedopuštenosti na temelju članka 130. Poslovnika Općeg suda. Aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 8. travnja 2021. Komisija je najavila donošenje Konačne uredbe 29. ožujka 2021. i objavu te uredbe. Tužitelj je 28. travnja 2021. podnio svoja očitovanja o prigovoru nedopuštenosti. Osim toga, podnio je tužbu protiv Konačne uredbe 9. lipnja 2021. (predmet T‑328/21).
13
Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
–
poništi pobijanu uredbu,
–
naloži Komisiji snošenje troškova.
14
Tužitelj također zahtijeva od Općeg suda, podredno, da putem mjere upravljanja postupkom od Komisije zatraži da podnese sve svoje interne dokumente koji su pripremni akti za pobijanu uredbu i evidentiranje predmetnog uvoza.
15
Komisija od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbaci tužbu kao nedopuštenu;
–
naloži tužitelju snošenje troškova.
Pravo
16
Na temelju članka 130. stavaka 1. i 7. Poslovnika Općeg suda, ako tuženik to zatraži, Opći sud može odlučiti o nedopuštenosti ili nenadležnosti bez ulaženja u raspravljanje o meritumu. U ovom slučaju, s obzirom na to da je Komisija zatražila odlučivanje o nedopuštenosti, Opći sud, smatrajući da je na temelju sadržaja spisa predmet dovoljno razjašnjen, odlučio ga je riješiti bez poduzimanja daljnjih koraka u postupku.
17
Komisija ističe nedopuštenost ove tužbe jer, kao prvo, pobijana uredba nije akt koji se može pobijati, kao drugo, tužitelj nema ili više nema interes za njezino osporavanje i, kao treće, tužitelj nema aktivnu procesnu legitimaciju protiv pobijane uredbe.
18
Što se tiče razloga nedopuštenosti koji se temelji na tome da se pobijana uredba ne može pobijati, Komisija ističe da je to privremena mjera donesena u očekivanju završetka ispitnog postupka, s jedinom posljedicom podnošenja jamstva čiji je cilj omogućiti, ovisno o slučaju, kasniju primjenu utvrđenih privremenih pristojbi, pri čemu u tom stadiju nije ostvareno nikakvo pravo. Stoga je riječ o pripremnom aktu nakon kojeg slijedi, u skladu s Osnovnom uredbom, bilo akt kojim se okončava antidampinški postupak bez donošenja mjera ili uredba kojom se uvode konačne antidampinške pristojbe. Komisija dodaje da činjenica da tužitelj ne može izravno osporavati pobijanu uredbu dotičnome ne uskraćuje sudsku zaštitu s obzirom na to da se na eventualne nezakonitosti koje pogađaju tu uredbu može pozvati u prilog tužbi podnesenoj protiv akta kojim se uvode konačne pristojbe, kojeg je ona faza izrade. Osim toga, prema Komisijinu mišljenju, ako se tužba proglasi dopuštenom, Opći sud bi trebao ocijeniti pitanja o kojima će Komisija naknadno odlučiti prilikom mogućeg utvrđivanja konačnih antidampinških pristojbi, što bi bilo nespojivo sa zahtjevima dobrog sudovanja i pravilnog odvijanja upravnog postupka pred Komisijom.
19
Tužitelj naprotiv smatra da je pobijana uredba akt koji se može pobijati. Naime, ta uredba proizvodi izravne, obvezujuće, autonomne i konačne negativne učinke na njegov činjenični i pravni položaj, na koje donošenje Konačne uredbe ne može imati nikakav utjecaj. Tužitelj se u tom pogledu poziva na sankcije koje mu se mogu izreći ako ne poštuje svoju obvezu da položi jamstva propisana pobijanom uredbom. Također naglašava štetu u vezi s troškovima polaganja tog jamstva za iznose koji su konačno oslobođeni Konačnom uredbom kao i probleme dostupnosti dotičnog proizvoda nakon stupanja na snagu pobijane uredbe.
20
Prema članku 263. UFEU‑a, tužba za poništenje moguća je protiv akata koji nisu preporuke ili mišljenja i koji imaju pravni učinak prema trećima.
21
Radi utvrđivanja može li akt biti predmet takve tužbe, valja razmotriti sâmu bit tog akta, a oblik u kojem je donesen načelno je nevažan u tom pogledu. Samo mjere koje proizvode obvezujuće pravne učinke koji utječu na interese tužitelja mijenjajući na bitan način njegov pravni položaj čine akte ili odluke koje mogu biti predmet tužbe za poništenje (presude od 11. studenoga 1981., IBM/Komisija, 60/81, EU:C:1981:264, t. 9.; od 19. siječnja 2017., Komisija/Total i Elf Aquitaine, C‑351/15 P, EU:C:2017:27, t. 35. i 36. i rješenje od 15. ožujka 2019., Silgan Closures i Silgan Holdings/Komisija, T‑410/18, EU:T:2019:166, t. 12. i 13.).
22
Kad je riječ o aktima koji se donose u nekoliko stadija, akte koji se mogu pobijati načelno čine samo mjere kojima se konačno utvrđuje stajalište institucije nakon tog postupka, a ne međumjere kojima je cilj priprema konačne odluke (presuda od 11. studenoga 1981., IBM/Komisija, 60/81, EU:C:1981:264, t. 10. i rješenje od 10. prosinca 1996., Söktas/Komisija, T‑75/96, EU:T:1996:183, t. 27.).
23
Drukčije bi bilo samo kad bi akti ili odluke doneseni tijekom pripremnog postupka ne samo imali prethodno opisana pravna svojstva nego i sami činili konačnu fazu posebnog postupka koji je različit od onoga koji treba omogućiti instituciji da odluči o meritumu (presuda od 11. studenoga 1981., IBM/Komisija, 60/81, EU:C:1981:264, t. 11. i rješenje od 2. lipnja 2004., Pfizer/Komisija, T‑123/03, EU:T:2004:167, t. 23.) i proizvodili prema tome samostalne, trenutačne i nepovratne pravne učinke koji opravdavaju činjenicu da navedeni akti ili odluke mogu biti predmet tužbe za poništenje ako se nezakonitost koju oni sadržavaju ne može otkloniti podnošenjem pravnog sredstva protiv konačne odluke čija su oni pripremna faza (vidjeti u tom smislu presudu od 6. listopada 2021., Tognoli i dr./Parlament, C‑431/20 P, EU:C:2021:807, t. 42., 44. i 51. i navedenu sudsku praksu). U tom pogledu, već je presuđeno da je Komisijina odluka da pokrene antidampinški postupak pripremni akt koji se ne može pobijati jer ne utječe trenutačno i nepovratno na pravni položaj dotičnih poduzetnika te prema tome ne može opravdati, prije završetka upravnog postupka, dopuštenost tužbe za poništenje (vidjeti u tom smislu rješenja od 14. ožujka 1996., Dysan Magnetics i Review Magnetics/Komisija, T‑134/95, EU:T:1996:38, t. 21. do 23. i navedenu sudsku praksu; i od 25. svibnja 1998., Broome & Wellington/Komisija, T‑267/97, EU:T:1998:108, t. 26. do 29.).
24
U ovom slučaju, učinke i pravnu narav pobijane odluke, donesene u skladu s člankom 7. Osnovne uredbe, treba ocijeniti s obzirom na njezinu funkciju u okviru antidampinškog postupka i u kontekstu akta kojim se okončava taj postupak na temelju članka 9. Osnovne uredbe (vidjeti u tom smislu presudu od 11. studenoga 1981., IBM/Komisija, 60/81, EU:C:1981:264, t. 13. i rješenje od 15. ožujka 2019., Silgan Closures i Silgan Holdings/Komisija, T‑410/18, EU:T:2019:166, t. 16.).
25
Međutim, kao što to proizlazi iz odredaba Osnovne uredbe, uredba kojom se uvode privremene antidampinške pristojbe je međufaza između obavijesti o pokretanju postupka uređene člankom 5. Osnovne uredbe, kojom se označava pokretanje antidampinškog postupka, i okončanja tog postupka, što dovodi ili do uvođenja konačnih pristojbi ili neutvrđivanja pristojbi na temelju članka 9. Osnovne uredbe. Cilj je takve uredbe kojom se uvode privremene antidampinške pristojbe, prema izrazima koji se koriste od prvih uredaba o zaštiti od dampinga, osigurati „odgovarajuću zaštitu” Unije čim se prethodnim ispitivanjem utvrdi postojanje dampinga i „spriječiti nastanak štete prilikom postupka” utvrđivanjem privremenih antidampinških pristojbi koje se mogu naplatiti retroaktivno u trenutku okončanja postupka (vidjeti trinaestu uvodnu izjavu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 459/68 od 5. travnja 1968. o zaštiti od dampinga ili dodjele premija ili subvencija od strane zemalja koje nisu članice Europske ekonomske zajednice [neslužbeni prijevod] (SL 1968., L 93, str. 1.) i članak 11. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3017/79 od 20. prosinca 1979. o zaštiti od „dampinških” uvoza ili subvencija država koje nisu članice Europske ekonomske zajednice [neslužbeni prijevod] (SL 1979., L 339, str. 1.)). Time je ona dio kontinuiteta antidampinškog postupka i nastoji osigurati njegovu učinkovitost.
26
U istom smislu pripadnosti tom kontinuitetu, uredba o uvođenju privremenih antidampinških pristojbi obavještava zainteresirane stranke, a osobito uvoznike o pojedinostima na kojima se temelje osnovne činjenice i razmatranja na temelju kojih su uvedene privremene mjere te im daje mogućnost da podnesu primjedbe radi određivanja konačnih mjera koje treba donijeti (članak 2. pobijane uredbe; vidjeti također članke 19.a i 20. Osnovne uredbe). Takav je kontinuitet tim više izraženiji jer Komisija od stupanja na snagu Osnovne uredbe 2016. donosi sve akte koji čine antidampinški postupak, od obavijesti o pokretanju postupka do uvođenja konačnih pristojbi, dok je prije toga konačne pristojbe donosilo Vijeće Europske unije (vidjeti osobito članak 9. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1225/2009 od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (SL 2009., L 343, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 202. i ispravak SL 2016., L 44, str. 20.)). U tom pogledu treba istaknuti da se u uvodnoj izjavi 32. Osnovne uredbe navodi „sekvencijalna logika [privremenih mjera] u odnosu na donošenje konačnih mjera”. Na taj se način propis koji se primjenjuje na ovaj slučaj razlikuje od propisa koji je bio na snazi u predmetu u kojem je donesena presuda od 21. veljače 1984., Allied Corporation i dr./Komisija (239/82 i 275/82, EU:C:1984:68), koji uostalom tužitelj nije naveo u prilog svojim argumentima u pogledu mogućnosti pobijanja pobijane uredbe, u kojem je Sud odlučivao o osnovanosti dviju osporavanih privremenih uredbi a da pritom nije izričito odlučio o mogućnosti pobijanja tih uredbi nakon kojih nije došlo do donošenja konačne uredbe.
27
Iz toga slijedi da se ne može smatrati da pobijana uredba, time što uvodi privremene antidampinške pristojbe, predstavlja krajnji završetak postupka različitog od onog koji će se okončati utvrđivanjem konačnih pristojbi ili neutvrđivanjem takvih pristojbi. Isto kao što sudska praksa obavijest o pokretanju antidampinškog postupka smatra, kao što se navodi u točki 23. ove presude, pripremnim aktom, pobijana je uredba pripremni akt u odnosu na akte kojima se okončava antidampinški postupak i protiv kojih se može podnijeti tužba (vidjeti u tom smislu presudu od 30. rujna 2003., Eurocoton i dr./Vijeće, C‑76/01 P, EU:C:2003:511, t. 72. i navedenu sudsku praksu; vidjeti također, po analogiji, rješenje od 25. svibnja 1998., Broome & Wellington/Komisija, T‑267/97, EU:T:1998:108, t. 33. i presudu od 17. prosinca 2010., EWRIA i dr./Komisija, T‑369/08, EU:T:2010:549, t. 37. i navedenu sudsku praksu).
28
Osim toga, pobijana uredba ne utječe neposredno i ireverzibilno na pravni položaj tužitelja.
29
Naime, članak 2. pobijane uredbe ne podrazumijeva nikakvo ograničenje suradnje u ispitnom postupku i predviđa puku mogućnost za zainteresirane stranke, uključujući uvoznike, da podnesu primjedbe ili da budu saslušane. Iako se u toj odredbi koristi indikativ prezenta, ona se mora tumačiti s obzirom na članke 19.a i 20. Osnovne uredbe (vidjeti točku 26. ove presude) na način da se ograničava na to da u korist zainteresiranih stranaka stvara postupovna jamstva i proizvodi samo učinke svojstvene postupovnom aktu te, osim njegova postupovnog položaja, ne utječe na pravni položaj tužitelja (vidjeti po analogiji rješenja od 14. ožujka 1996., Dysan Magnetics i Review Magnetics/Komisija, T‑134/95, EU:T:1996:38, t. 27. i od 15. ožujka 2019., Silgan Closures i Silgan Holdings/Komisija, T‑410/18, EU:T:2019:166, t. 17. i 19. i navedenu sudsku praksu).
30
Jednako tako, pobijana uredba ne nameće ni uvoznicima, poput tužitelja, ni drugim dotičnim gospodarskim subjektima nikakvu obvezu da izmijene ili ponovno razmotre svoje poslovne prakse (vidjeti po analogiji presudu od 11. studenoga 1981., IBM/Komisija_60/81, EU:C:1981:264, t. 19. i rješenje od 10. prosinca 1996., Söktas/Komisija, T‑75/96, EU:T:1996:183, t. 41.). Konkretno, povećanje cijena i problemi dostupnosti dotičnog proizvoda kao i popratna kašnjenja u opskrbi, na koje se poziva tužitelj, čak i ako se dokažu, samo su činjenične i ekonomske posljedice pobijane uredbe koje se ne mogu smatrati obveznim učincima kojima se mijenja njegov pravni položaj.
31
Osim toga, iako valja priznati da članak 1. pobijane uredbe nameće antidampinške pristojbe, one su po definiciji privremene naravi i uvoznici ih ne moraju platiti u tom stadiju. O njihovoj eventualnoj naplati odlučit će se tek naknadno, u trenutku okončanja antidampinškog postupka, u skladu s člankom 10. stavkom 2. Osnovne uredbe. Stoga štetni učinci koje je tužitelj pripisao pobijanoj uredbi, navedeni u točki 30. ove presude, u svakom slučaju proizlaze samo iz anticipativnih ponašanja gospodarskih subjekata koja su uključivala ekonomske učinke koje može proizvesti djelotvorno uvođenje antidampinških pristojbi u slučaju da se one duguju na temelju Konačne uredbe koja bi bila donesena na kraju antidampinškog postupka. Stoga takvi učinci, čak i da su proizvedeni, ne bi izravno i nepovratno proizlazili iz pobijane uredbe.
32
Pobijana uredba stoga ne nameće obvezu stvaranja neposrednih i nepovratnih učinaka.
33
Okolnost da članak 1. pobijane uredbe u stavku 4. također predviđa da je uvoz dotičnog proizvoda u Uniju uvjetovan podnošenjem jamstva jednakog iznosu privremene pristojbe također ne dopušta zaključak da se pobijana uredba može pobijati. Naime, ta obveza davanja jamstva za uvoz dotičnog proizvoda tijekom razdoblja valjanosti pobijane uredbe, čak i ako je popraćena sankcijama kao što to tužitelj ističe, ima za cilj osigurati plaćanje pristojbi u slučaju da se o njihovoj naplati konačno odluči i ona stoga ovisi o obvezi plaćanja koja će tek naknadno biti određena i nametnuta. Stoga se ustaljeno presuđivalo da se, kada se iznosi osigurani privremenom antidampinškom pristojbom u cijelosti ubiru na temelju konačne uredbe, ne može isticati nikakav samostalan pravni učinak privremene uredbe, pri čemu konačna uredba u tom slučaju retroaktivno zamjenjuje privremenu uredbu (rješenja od 30. lipnja 1998., BSC Footwear Supplies i dr./Komisija, T‑73/97, EU:T:1998:147, t. 13.; od 11. siječnja 2013., Charron Inox i Almet/Komisija i Vijeće, T‑445/11 i T‑88/12, neobjavljeno, EU:T:2013:4, t. 30. i od 10. studenoga 2014., DelSolar (Wujiang)/Komisija, T‑320/13, neobjavljeno, EU:T:2014:969, t. 56.).
34
Također, doista je presuđeno da je u slučaju poput ovog (vidjeti članak 1. stavak 2. pobijane uredbe, koji je naveden u točki 7. ove presude i članak 1. stavak 2. Konačne uredbe, naveden u točki 9. ove presude), u kojem se dio iznosa osiguranih u skladu s uredbom o uvođenju privremene pristojbe oslobađa zbog toga što je određena stopa konačne pristojbe niža od stope privremene pristojbe, moguće utvrditi eventualne autonomne ili neovisne učinke koji se mogu pripisati isključivo uredbi o uvođenju privremene antidampinške pristojbe nakon stupanja na snagu uredbe o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i koji se stoga ne navode u potonjoj (presuda od 11. srpnja 1990., Neotype Techmashexport/Komisija i Vijeće, C‑305/86 i C‑160/87, EU:C:1990:295, t. 15., rješenja od 30. lipnja 1998., BSC Footwear Supplies i dr./Komisija, T‑73/97, EU:T:1998:147, t. 15. i od 11. siječnja 2013., Charron Inox i Almet/Komisija i Vijeće, T‑445/11 i T‑88/12, neobjavljeno, EU:T:2013:4, t. 30.). Međutim, sud Unije je odlučio u tom smislu uzimajući u obzir naknadno donošenje konačne uredbe jer nije odlučivao o uvjetu dopuštenosti o kojemu je riječ u ovom slučaju, koji se ocjenjuje na dan podnošenja tužbe (vidjeti presudu od 22. lipnja 2016., Whirlpool Europe/Komisija, T‑118/13, EU:T:2016:365, t. 49. i navedenu sudsku praksu), nego o posebnom uvjetu pravnog interesa koji mora postojati nakon podnošenja tužbe i čije se daljnje postojanje ocjenjuje u trenutku donošenja sudske odluke (vidjeti presudu od 28. svibnja 2013., Abdulrahim/Vijeće i Komisija, C‑239/12 P, EU:C:2013:331, t. 61. i navedenu sudsku praksu). Ta sudska praksa stoga potvrđuje, dopunjujući razmatranja iz točke 33. ove presude, da obveza davanja jamstva za pokrivanje privremenih pristojbi ne proizvodi autonomne i ireverzibilne pravne učinke na dan ocjene dopuštenosti tužbe, s obzirom na to da proizvodnja takvih učinaka ovisi o intervenciji i sadržaju konačne uredbe koja je kasnije donesena.
35
Iz toga slijedi da se ne može smatrati da je obveza davanja jamstva za pokriće privremenih pristojbi proizvodila autonomne i nepovratne pravne učinke na dan podnošenja ove tužbe, na koji antidampinški postupak još nije bio dovršen i koji također predstavlja datum s obzirom na koji treba ocijeniti dopuštenost tužbe (vidjeti točku 34. ove presude).
36
Obveza davanja jamstva tako se razlikuje od obveze obustave koja je povezana s odlukama o pokretanju službenog istražnog postupka u području državnih potpora za koje se prema ustaljenoj sudskoj praksi smatra da čine akte koji se mogu pobijati (presude od 30. lipnja 1992., Španjolska/Komisija, C‑312/90, EU:C:1992:282, t. 21. do 24.; od 24. listopada 2013., Deutsche Post/Komisija, C‑77/12 P, neobjavljena, EU:C:2013:695, t. 51. do 55. i od 9. rujna 2009., Diputación Foral de Álava i dr./Komisija, T‑30/01 do T‑32/01 i T‑86/02 do T‑88/02, EU:T:2009:314, t. 350.). Naime, ta se obveza obustave nameće od stupanja na snagu navedene odluke i sprečava provedbu dotične mjere potpore do donošenja odluke o okončanju formalnog istražnog postupka, bez obzira na smisao te odluke i bez mogućnosti preispitivanja tog razdoblja obustave.
37
Osim toga, presuditi da privremena uredba predstavlja akt koji se može pobijati šteti dobrom sudovanju i institucionalnoj ravnoteži. Naime, prihvaćanje dopuštenosti ove tužbe dovelo bi Opći sud do toga da odluči o tužbenim razlozima koji su najčešće slični onima istaknutima u prilog tužbi podnesenoj protiv Konačne uredbe, kao što je to slučaj u ovom predmetu, dok je Komisija u međuvremenu zauzela konačno stajalište o pitanjima istaknutima u tim tužbenim razlozima uzimajući u obzir dodatne elemente prikupljene tijekom postupka nakon donošenja Privremene uredbe. Osim zabune stvorene između upravnog i sudskog stadija, koju je Komisija pravilno istaknula, kao i poteškoća Općeg suda da zauzme stajalište o utvrđenjima o postojanju dampinga i privremenom utvrđivanju stope antidampinške pristojbe, iako će ta utvrđenja i ta stopa eventualno biti naknadno izmijenjeni u okviru Komisijine konačne ocjene, također valja istaknuti nedostatke u postupku o osnovanosti Privremene uredbe u smislu sudske zaštite. Naime, u mjeri u kojoj se konačna ocjena donosi na temelju podataka koji se djelomično razlikuju od onih koji se uzimaju u obzir prilikom privremene ocjene, eventualno poništenje privremene uredbe ne podrazumijeva nužno Komisijinu obvezu da iz presude o poništenju izvuče zaključke o konačnoj uredbi na temelju članka 266. UFEU‑a, na način da bi stranka koja se smatra oštećenom privremenom uredbom u svakom slučaju morala također podnijeti tužbu protiv konačne uredbe kako bi osigurala djelotvornu i potpunu zaštitu svoje situacije (vidjeti u tom smislu i po analogiji presudu od 11. studenoga 1981., IBM/Komisija, 60/81, EU:C:1981:264, t. 20. i rješenje od 14. travnja 2015., SolarWorld i Solsonica/Komisija, T‑393/13, neobjavljeno, EU:T:2015:211, t. 66. do 69.).
38
Međutim, valja upravo naglasiti da nedopuštenost ove tužbe ne znači da se tužitelju uskraćuje sudska zaštita na koju ima pravo. Naime, tužitelju je i dalje dopušteno, ako to smatra utemeljenim, da podnese tužbu za naknadu štete na temelju članka 268. UFEU‑a uz isticanje nezakonitosti privremene uredbe na koju se pozvao u prilog ovoj tužbi i uz traženje naknade navodno pretrpljene štete, koja se sastoji od troškova davanja jamstva koje odgovara iznosima koje je konačno oslobodila konačna uredba (vidjeti u tom smislu presudu od 24. listopada 2000., Fresh Marine/Komisija, T‑178/98, EU:T:2000:240, t. 45. do 52. i rješenje od 14. travnja 2015., SolarWorld i Solsonica/Komisija, T‑393/13, neobjavljeno, EU:T:2015:211, t. 51. i 52. i navedenu sudsku praksu).
39
Iz svega prethodno navedenog proizlazi da je pobijana uredba pripremni akt koji je donesen tijekom antidampinškog postupka i koji stoga ne može biti predmet tužbe za poništenje.
40
Još se podredno može dodati da, čak i pod pretpostavkom da je pobijana uredba akt koji se može pobijati, u ovom slučaju valja presuditi da je tužitelj izgubio svoj interes za zahtijevanje njezina poništenja nakon donošenja Konačne uredbe.
41
Iz ustaljene sudske prakse proizlazi da tužiteljev pravni interes s obzirom na predmet tužbe mora postojati u trenutku njezina podnošenja, inače će tužba biti nedopuštena, i da mora postojati do objave sudske odluke pod prijetnjom obustave postupka, što pretpostavlja da tužba svojim ishodom može donijeti korist stranci koja ju je podnijela (vidjeti presudu od 28. svibnja 2013., Abdulrahim/Vijeće i Komisija, C‑239/12 P, EU:C:2013:331, t. 61. i navedenu sudsku praksu). Posebice, u slučaju donošenja konačne uredbe tijekom postupka u kojem se treba odlučiti o poništenju privremene uredbe (vidjeti točke 8., 9. i 12. ove presude), Opći sud i Sud su ustaljeno presuđivali da tužitelji načelno više nemaju interes za osporavanje privremene uredbe (presuda od 5. listopada 1988., Brother Industries/Komisija, 56/85, EU:C:1988:463, t. 6.; rješenja od 10. ožujka 2016., SolarWorld/Komisija, C‑312/15 P, neobjavljeno, EU:C:2016:162, t. 25. i od 11. siječnja 2013., Charron Inox i Almet/Komisija i Vijeće, T‑445/11 i T‑88/12, neobjavljeno, EU:T:2013:4, t. 30.).
42
Doduše, priznato je da tužitelj može opravdati, osim interesa za podnošenje tužbe za naknadu štete, interes za zahtijevanje poništenja uredbe o uvođenju privremenih pristojbi unatoč donošenju uredbe o određivanju konačnih pristojbi, ali samo u pogledu iznosa zajamčenih primjenom uredbe o uvođenju privremenih pristojbi i oslobođenih jer je stopa konačne pristojbe bila niža od stope privremene pristojbe, kako je ovdje slučaj (vidjeti točku 34. ove presude) i u mjeri u kojoj se dokaže šteta u vezi s navedenim iznosima (vidjeti u tom smislu presudu od 11. srpnja 1990., Neotype Techmashexport/Komisija i Vijeće, C‑305/86 i C‑160/87, EU:C:1990:295, t. 15. i rješenje od 11. siječnja 2013., Charron Inox i Almet/Komisija i Vijeće, T‑445/11 i T‑88/12, neobjavljeno, EU:T:2013:4, t. 30.). Ne zahtijevajući precizan iznos dotične štete na istoj osnovi poput one koja se zahtijeva za tužbu za naknadu štete, ipak se treba uvjeriti u postojanje navedene štete, s obzirom na navedene poteškoće u pogledu dobrog sudovanja nastale ispitivanjem tužbe protiv privremene uredbe iako je tužba također podnesena protiv konačne uredbe (vidjeti točku 37. ove presude).
43
Međutim, u ovom sporu tužitelj nije pružio nikakvu naznaku niti je, a fortiori, stvarno dokazao da se bavio uvozom i da je dao odgovarajuća jamstva tijekom razdoblja primjene Privremene uredbe, od 14. listopada 2020. do 31. ožujka 2021. On se u biti ograničava na općenito i neprecizno navođenje troškova povezanih s jamstvom čija je hipotetska narav potvrđena nepreciznošću dotičnih jamaca, pri čemu se samo općenito navodi banka ili osiguravajuće društvo, i nenavođenjem bilo kakvih iznosa. A fortiori, nije dano nikakvo pojašnjenje u pogledu troškova povezanih s dijelom jamstva čiji je cilj posebno pokriti iznose pristojbi oslobođenih konačnom uredbom.
44
Slijedom toga, ne može se smatrati da je tužitelj dokazao svoj interes za nastavak ove tužbe unatoč donošenju konačne uredbe.
45
Iz svega prethodno navedenog proizlazi da ovu tužbu treba odbiti i da, u svakom slučaju, postupak o njoj treba obustaviti.
46
U tim okolnostima nije potrebno odlučiti o zahtjevu za intervenciju Parlamenta ni o akcesornom zahtjevu tužitelja za podnošenje dokumenata (vidjeti točku 14. ove presude).
Troškovi
47
U skladu s člankom 134. stavkom 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da tužitelj nije uspio, valja mu osim vlastitih troškova naložiti snošenje troškova Komisije u skladu s njezinim zahtjevom.
48
Osim toga, na temelju članka 144. stavka 10. Poslovnika, Parlament, tužitelj i Komisija snosit će vlastite troškove povezane sa zahtjevom za intervenciju.
Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (četvrto vijeće)
rješava:
1.
Tužba se odbacuje kao nedopuštena.
2.
Društvo Airoldi Metalli SpA snosit će vlastite troškove kao i troškove Europske komisije.
3.
Europski parlament, društvo Airoldi Metalli i Komisija snosit će vlastite troškove povezane sa zahtjevima za intervenciju.
U Luxembourgu 30. studenoga 2021.
Tajnik
E. Coulon
Predsjednik
S. Gervasoni
(
*1
)	Jezik postupka: engleski