62024CC0210
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
ANDREE BIONDIJA
od 3. srpnja 2025. (
1
)
Predmet C‑210/24
Asociación de Empresas de Servicios para la Dependencia (AESTE)
protiv
Ayuntamiento de Ortuella
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi (Upravno tijelo nadležno za žalbe u području javne nabave Autonomne zajednice Baskije, Španjolska))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Ugovori o javnoj nabavi – Direktiva 2014/24/EU – Ugovor o javnoj nabavi individualnih socijalnih usluga – Ugovor o javnoj nabavi koji ne prelazi prag – Članak 67. – Ekonomski najpovoljnija ponuda – Kriterij za dodjelu koji je socijalne prirode – Povećanje plaće zaposlenika koji obavljaju usluge – Povezanost s predmetom ugovora o javnoj nabavi – Načela proporcionalnosti i nediskriminacije – Članak 28. – Pravo na kolektivno pregovaranje”
I. Uvod
1.
U ovom predmetu Sud će imati priliku razmotriti pitanje korištenja ugovora o javnoj nabavi radi ostvarivanja horizontalnih ciljeva u javnom interesu, osobito radi promicanja socijalnih ciljeva. Ugovori o javnoj nabavi, koji predstavljaju znatan dio bruto domaćeg proizvoda (BDP) Europske unije (
2
), sve se više priznaju kao strateški instrument koji se osim za običnu nabavu robe ili usluga po najpovoljnijoj cijeni može koristiti i za postizanje širih političkih ciljeva, osobito ciljeva socijalne prirode (Socially responsible Public Procurement, društveno odgovorna javna nabava)) (
3
).
2.
Na temelju više odredbi Direktive 2014/24 (
4
), na koju se odnosi zahtjev za tumačenju u ovom prethodnom postupku, povećana je mogućnost korištenja ugovora o javnoj nabavi za postizanje socijalnih ciljeva. U ovom predmetu konkretno je riječ o pravu javnih naručitelja, koje se već priznaje u sudskoj praksi i sada je kodificirano u članku 67. stavku 2. Direktive 2014/24, da kod dodjele ugovora o javnoj nabavi koriste kriterije koji se odnose na socijalne aspekte.
3.
Zahtjev za prethodnu odluku upućen je u okviru spora koji se odnosi na kriterij za dodjelu (u daljnjem testu: sporni kriterij) predviđen u specifikacijama za postupak javne nabave koji je pokrenuo Ayuntamiento de Ortuella (Općina Ortuella, Španjolska) u vezi s uslugama kućne njege u korist obitelji i/ili osoba s poteškoćama (
5
).
4.
Spornim kriterijem za dodjelu, naslovljenim „[p]ovećanje troškova plaća”, predviđa se da se prilikom dodjele ugovora o javnoj nabavi uzimaju u obzir više plaće koje poduzetnik ponuditelj predlaže da se primijene na osobe koje izvršavaju ugovor, pri čemu se plaće računaju uzimajući u obzir kao referencu plaće utvrđene u sektorskom kolektivnom ugovoru (
6
). Ponudama u kojima se predlaže postotno povećanje plaće koje se primjenjuje na navedene osobe može se dodijeliti najviše 40 bodova na temelju spornog kriterija. Ponudama u kojima se ne predlaže nikakvo povećanje daje se 0 bodova (
7
).
5.
Osim toga, tim se kriterijem predviđa da je u roku od najviše jednog mjeseca od sklapanja ugovora o javnoj nabavi, nakon pregovora s predstavnicima radnika, potrebno konkretizirati način na koji će se ostvariti to povećanje plaće i da uspješni ponuditelj također treba nastojati sklopiti sporazum (koji se naziva kolektivni ugovor Službe za kućnu njegu Ortuelle) kojim se uređuju uvjeti rada zaposlenika raspoređenih za izvršenje ugovora.
6.
Asociación de Empresas de Servicios para la Dependencia (Udruženje poduzetnika koji pružaju usluge socijalne skrbi, u daljnjem tekstu: AESTE) podnio je Órganu Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi (Upravno tijelo nadležno za žalbe u području javne nabave Autonomne zajednice Baskije, Španjolska; u daljnjem tekstu: OARC), sudu koji je uputio zahtjev, žalbu kojom je konkretno zatražio poništenje spornog kriterija.
7.
Budući da je imao nedoumice u pogledu usklađenosti tog kriterija s raznim odredbama prava Unije, OARC je odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„Je li kriterij za dodjelu ugovora o javnoj nabavi usluga poput [onog o kojem je riječ], kojim se:
–
povećanje troškova plaća procjenjuje iznad primjenjivog sektorskog kolektivnog ugovora za koji ponuditelj predlaže da se primijeni na osobe koje izvršavaju ugovor te kojim se
–
uspješnog ponuditelja obvezuje da nakon kolektivnog pregovaranja s predstavnicima radnika konkretizira način na koji će se ostvariti povećanje plaće i da nastoji sklopiti kolektivni ugovor čijim su područjem primjene obuhvaćeni zaposlenici raspoređeni za izvršenje ugovora,
prikladan za utvrđivanje ekonomski najpovoljnije ponude, kao što se to zahtijeva člankom 67. stavkom 1. Direktive 2014/24/EU?
Protivi li se taj kriterij slobodnom pružanju usluga ili ograničava li se njime slobodno tržišno natjecanje, protivno članku 56. UFEU‑a te direktivama 2014/24/EU i 96/71[ (
8
)]?
Povređuje li se njime pravo na kolektivno pregovaranje priznato u članku 28. Povelje Europske unije o temeljnim pravima?”
II. Analiza
8.
Prije nego što se ispita meritum svakog od triju prethodnih pitanja, potrebno je iznijeti nekoliko uvodnih napomena u pogledu primjenjivosti odredbi prava Unije koje se navode u tim prethodnim pitanjima, kao i u pogledu nadležnosti Suda.
A.
Uvodne napomene
9.
Kao prvo, kad je riječ o pitanju ima li ORAC svojstvo suda u smislu članka 267. UFEU‑a, o kojem se diskutiralo na raspravi održanoj pred Sudom, kratko ističem da je Sud to svojstvo već priznao u presudi od 20. rujna 2018., Montte (C‑546/16, EU:C:2018:752) (
9
).
10.
Kao drugo, kad je riječ o primjenjivosti Direktive 2014/24 na ugovor o javnoj nabavi poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, najprije valja istaknuti da je, kao što je razvidno iz točke 3., predmet tog ugovora pružanje društvenih usluga iz Priloga XIV. Direktivi 2014/24 (
10
). Iz toga slijedi, s jedne strane, da je ta direktiva primjenjiva samo ako je vrijednost navedenog ugovora o javnoj nabavi veća od praga od 750000 eura predviđenog njezinim člankom 4. točkom (d) i, s druge strane, da se na ugovor primjenjuje „blagi režim” (
11
) predviđen člancima 74. do 77. te direktive ako se taj prag prekorači.
11.
U tom pogledu, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da je vrijednost ugovora o javnoj nabavi o kojem je riječ 166250 eura i da je stoga ona manja od navedenog praga. Iz toga slijedi da Direktiva 2014/24 nije primjenjiva na taj ugovor o javnoj nabavi.
12.
Međutim, sud koji je uputio zahtjev, koji je jedini nadležan za tumačenje nacionalnog prava u okviru sustava pravosudne suradnje uspostavljenog člankom 267. UFEU‑a, ističe da, iako je vrijednost ugovora o javnoj nabavi manja od navedenog praga, odredbe Direktive 2014/24 nacionalno pravo je na izravan i bezuvjetan način učinilo primjenjivima na situacije koje, poput situacije ugovora o kojem je riječ, uobičajeno nisu obuhvaćene područjem primjene navedene direktive.
13.
Taj sud pojasnio je, kao što to ističe i španjolska vlada, da se općenito i uz malobrojne iznimke, u španjolskom Zakonu o ugovorima o javnoj nabavi (u daljnjem tekstu: LCSP) (
12
) odlučilo da se na ugovore o javnoj nabavi, koji nisu na temelju njihove procijenjene vrijednosti obuhvaćeni područjem primjene Direktive 2014/24, primjenjuje isti pravni sustav predviđen za ugovore na koje se primjenjuje ta direktiva. Konkretno, člankom 145. LCSP‑a, koji se odnosi na zahtjeve i vrste kriterija za dodjelu ugovora o javnoj nabavi općenito i kojim se u španjolsko pravo prenosi članak 67. stavci 1. i 2. Direktive 2014/24, primjenjiv je na ugovore o javnoj nabavi društvenih usluga (iz Priloga XIV. Direktivi 2014/24) uz posebnosti iz četrdeset sedme dodatne odredbe LCSP‑a (kojom se prenosi članak 76. Direktive 2014/24, sadržan u odredbama koje se odnose na navedeni „blagi režim”).
14.
U tom smislu, iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da, kada se nacionalno zakonodavstvo, za rješenja koja se njime uvode za situacije koje nisu obuhvaćene pravnim aktom Unije, izravno i bezuvjetno uskladi s rješenjima sadržanima u tom aktu, tada postoji određeni interes Unije da se preuzete odredbe navedenog akta tumače ujednačeno. Time se, naime, omogućuje izbjegavanje budućih odstupanja u tumačenju i osiguranje jednakog postupanja s tim situacijama i onima koje su obuhvaćene područjem primjene navedenih odredbi (
13
).
15.
U konkretnom slučaju, iz prethodnih točaka 12. i 13. razvidno je da treba stoga da u skladu s tom sudskom praksom postoji nedvojben interes Unije da Sud odluči o zahtjevu za prethodnu odluku u pogledu tumačenja Direktive 2014/24.
16.
Kao treće, valja provjeriti jesu li članak 56. UFEU‑a i Direktiva 96/71 primjenjivi na ugovor o javnoj nabavi na koji se odnosi glavni postupak.
17.
Kad je riječ o dodjeli ugovora o javnoj nabavi koji s obzirom na svoju vrijednost nije obuhvaćen područjem primjene Direktive 2014/24, iz sudske prakse proizlazi da Sud može uzeti u obzir temeljna pravna pravila i opća načela iz UFEU‑a, konkretno, njegova članka 56., ako ugovor o kojem je riječ uključuje nedvojbeni prekogranični interes (
14
).
18.
Prema nacionalnoj sudskoj praksi, objektivni kriteriji koji mogu upućivati na postojanje određenog prekograničnog interesa, mogu biti, osobito, određena vrijednost predmetnog ugovora zajedno s mjestom izvršenja radova ili također tehničke značajke ugovora ili posebne karakteristike predmetnih proizvoda (
15
).
19.
U glavnom postupku procijenjena vrijednost ugovora o javnoj nabavi očito je manja od praga koji se zahtijeva člankom 4. točkom (d) Direktive 2014/24. Osim toga, predmet ugovora o javnoj nabavi jesu individualne socijalne usluge koje su zbog njihove naravi i dalje ograničenih prekograničnih dimenzija (
16
). Individualne usluge u vrijednosti ispod tog praga najčešće neće biti od interesa pružateljima iz drugih država članica osim ako postoje konkretne naznake koje dokazuju suprotno (
17
). Iz toga slijedi da, ako ne postoje takve naznake, članak 56. UFEU‑a nije primjenjiv na ugovor o javnoj nabavi poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku (
18
).
20.
Kad je riječ o primjenjivosti Direktive 96/71, sud koji je uputio zahtjev ne iznosi nijedan element na temelju kojeg se može smatrati da, s obzirom na predmet ugovora o javnoj nabavi i, konkretno, razmatranja iz prethodne točke, u glavnom postupku može, čak i potencijalno, postojati situacija koja je obuhvaćena jednom od transnacionalnih mjera iz članka 1. stavka 3. te direktive, koja opravdava primjenu te mjere (
19
). Smatram da iz toga proizlazi da ni Direktiva 96/71 nije primjenjiva u glavnom postupku.
21.
Naposljetku, kao četvrto, treba provjeriti primjenjivost članka 28. Povelje.
22.
Člankom 51. stavkom 1. Povelje u tom se pogledu pojašnjava da se njezine odredbe primjenjuju na države članice samo kada provode pravo Unije. Iz sudske prakse proizlazi da pojam „provedba prava Unije” iz članka 51. Povelje „pretpostavlja postojanje veze između akta prava Unije i nacionalne mjere o kojoj je riječ, pri čemu ta veza nadilazi bliskost obuhvaćenih područja ili neizravne učinke jednog područja na drugo” (
20
).
23.
Iz sudske prakse proizlazi da takva veza postoji kad se, kao u ovom slučaju, upućivanjem iz nacionalnog prava, kojim se zapravo proširuje područje primjene prava Unije na situacije koje nisu izravno obuhvaćene tim područjem, na izravan i bezuvjetan način učinilo primjenjivima odredbe akta Unije. Naime, u raznim slučajevima takve vrste Sud je tumačio pravo Unije s obzirom na pravna pravila Povelje (
21
), pri čemu je smatrao da i u toj situaciji država članica provodi pravo Unije. Iz toga slijedi da je članak 28. Povelje primjenjiv u ovom predmetu.
24.
Zaključno, iz prethodno navedenih razmatranja proizlazi da valja odgovoriti isključivo na prvo i treće prethodno pitanje koja se odnose na tumačenje Direktive 2014/24 odnosno članka 28. Povelje.
B.
Tumačenje Direktive 2014/24
25.
U prvom prethodnom pitanju sud koji je uputio zahtjev postavlja Sudu pitanje o tumačenju članka 67. stavka 1. Direktive 2014/24. Taj sud pita je li kriterij za dodjelu ugovora o javnoj nabavi individualnih socijalnih usluga, kojim se predviđa da se uzima u obzir povećanje plaće u odnosu na plaće utvrđene sektorskim kolektivnim ugovorom, za koje poduzetnik ponuditelj predlaže da se primijeni na osobe koje izvršavaju ugovor, prikladan kriterij za utvrđivanje „ekonomski najpovoljnije ponude” u smislu navedene odredbe.
26.
Člankom 67. stavkom 1. Direktive 2014/24 određuje se da javni naručitelji temelje dodjelu ugovora o javnoj nabavi na „ekonomski najpovoljnijoj ponudi”. U stavku 2. tog članka pojašnjava se da se „[e]konomski najpovoljnija ponuda sa stajališta javnog naručitelja utvrđuje […] na temelju cijene ili troška, primjenom pristupa isplativosti […] te može uključivati najbolji omjer između cijene i kvalitete, koji se ocjenjuje na temelju kriterija, uključujući kvalitativne, okolišne i/ili socijalne aspekte, povezanih s predmetom dotičnog ugovora o javnoj nabavi”.
27.
Prije svega, kao prvo, napominjem da prilikom tumačenja članka 67. Direktive 2014/24 u ovom slučaju treba uzeti u obzir poseban normativni kontekst ugovora o javnoj nabavi o kojem je riječ. S jedne strane, kao što je to istaknuto, zbog njegova predmeta (individualne socijalne usluge) i njegove vrijednosti koja je niža od praga, na taj se ugovor o javnoj nabavi u načelu ne primjenjuju opća pravila u području dodjele predviđena Direktivom 2014/24. Primjena kriterija „ekonomski najpovoljnije ponude” na taj ugovor o javnoj nabavi ovisi samo o odabiru španjolskog zakonodavca da ta opća pravila proširi na ovu posebnu vrstu ugovora o javnoj nabavi. S druge strane, za ugovore o javnoj nabavi čiji su predmet društvene usluge, Direktivom 2014/24 upravo se zbog njihova predmeta predviđa poseban „blaži” režim iz članaka 74. do 77. Tim se režimom državama članicama nalaže „samo poštovanje osnovnih načela transparentnosti i jednakog postupanja” te im se izričito ostavlja „diskrecija” pri čemu im se dodjeljuje „mogućnost primjene posebnih kriterija kvalitete pri odabiru pružatelja usluga” i sloboda prilikom utvrđivanja postupaka nabave tih usluga (
22
).
28.
U tom kontekstu, iako se navedenim zahtjevom ujednačenog tumačenja odredbi prava Unije (
23
) nalaže da se tumačenje pojma „ekonomski najpovoljnije ponude” ne smije razlikovati od tumačenja koje je primjenjivo na ugovor o javnoj nabavi obuhvaćen područjem primjene Direktive 2014/24, ipak je potrebno da se prilikom tumačenja tog pojma u ovom slučaju uzmu u obzir elementi posebnosti društvenih usluga koje su predmet ugovora o javnoj nabavi i navedena diskrecija ostavljena državama članicama za ugovore o javnoj nabavi koji se odnose na te usluge. Osim toga, iz Direktive 2014/24 izričito proizlazi da te elemente treba uzeti u obzir i kada država članica odluči da će na te vrste ugovora primijeniti kriterij ekonomski najpovoljnije ponude (
24
).
29.
Kao drugo, ističem da u ovom slučaju ne samo da su predmet ugovora o javnoj nabavi društvene usluge, nego i sporni kriterij predstavlja kriterij koji se odnosi na „socijalne aspekte” u smislu članka 67. stavka 2. Direktive 2014/24.
30.
U tom pogledu, u odnosu na prethodne direktive u području ugovora o javnoj nabavi, Direktivom 2014/24 ojačala se mogućnost strateške upotrebe ugovora o javnoj nabavi za postizanje ciljeva u javnom interesu, osobito socijalnih ciljeva (
25
). Osim toga, to je u skladu s odredbama članka 3. stavka 3. UEU‑a i članka 9. UFEU‑a (
26
) uvedenima Lisabonskim ugovorom.
31.
U tu se svrhu Direktivom 2014/24 predviđaju različite mogućnosti integriranja socijalne dimenzije u ugovore o javnoj nabavi i, konkretno, poštovanja i promicanja standarda rada i socijalne uključenosti. Osim navedenog „blažeg” režima za ugovore o javnoj nabavi čiji su predmet društvene usluge i činjenice da se izričito uzimaju u obzir „socijalni aspekti” u okviru kriterija za dodjelu u smislu članka 67. stavka 2. Direktive 2014/24 (
27
), osobito je relevantna odredba članka 18. stavka 2. kojom se predviđa da u izvršavanju ugovora o javnoj nabavi gospodarski subjekti udovoljavaju primjenjivim obvezama u području prava, i to osobito socijalnog i radnog prava. Sud je toj odredbi priznao svojstvo „temeljne vrijednosti” u općoj strukturi Direktive, pri čemu ju je postavio kao načelo na istoj razini kao i druga načela iz stavka 1. tog članka (
28
)., odnosno načela jednakog postupanja, nediskriminacije, transparentnosti, proporcionalnosti. Stoga na toj temeljnoj vrijednosti treba temeljiti tumačenje cijele Direktive.
32.
Na pitanje suda koji je uputio zahtjev o tumačenju članka 67. Direktive 2014/24 valja odgovoriti s obzirom na prethodno navedena razmatranja. To je pitanje, u biti, razdijeljeno u četiri točke koje ću razmotrili u nastavku: (i.) prikladnost spornog kriterija za utvrđivanje ekonomski najpovoljnije ponude; (ii). pitanje je li taj kriterij „povezan” s predmetom ugovora o javnoj nabavi; (iii.) proporcionalnost tog kriterija i (iv.) njegova eventualna diskriminirajuća priroda.
1. Prikladnost spornog kriterija za utvrđivanje ekonomski najpovoljnije ponude
33.
Kao što je to navedeno, člankom 67. stavkom 2. Direktive 2014/24, koji je na temelju članka 145. LCSP‑a primjenjiv na ugovor o javnoj nabavi društvenih usluga poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, izričito se dopušta javnom naručitelju da u utvrđivanje ekonomski najpovoljnije ponude koja je određena na temelju najboljeg omjera između kvalitete i cijene, uključi kriterije koji se odnose na socijalne aspekte povezane s predmetom ugovora o javnoj nabavi o kojem je riječ.
34.
Sudska praksa je već u kontekstu diskrecije koju imaju javni naručitelji za određivanje kriterija za dodjelu (
29
) priznavala mogućnost da se prilikom utvrđivanja ekonomski najpovoljnije ponude uzmu u obzir socijalni aspekti. Tako je Sud u takozvanoj presudi Nord‑Pas‑de‑Calais, utvrdio da za javne naručitelje nije isključena mogućnost primjene kriterija kao što je uvjet povezan s borbom protiv nezaposlenosti (
30
). Nakon toga je Sud u takozvanoj presudi Fair Trade, izričito utvrdio da, u pravilu, javni naručitelji „imaju pravo odabrati kriterije za dodjelu koji se temelje na društvenim aspektima” (
31
).
35.
Sudska praksa Suda i odredbe Direktive 2014/24 omogućuju određivanje opsega prava javnih naručitelja da uzmu u obzir socijalne aspekte prilikom utvrđivanja ekonomski najpovoljnije ponude.
36.
U tom pogledu, pojam „socijalni aspekti” općenito obuhvaća i čimbenike koji se odnose na proizvodni proces ili pružanje usluge (kao što su, primjerice, čimbenici koji se odnose na uvjete rada, poštovanje ljudskih prava u opskrbnom lancu ili odgovornu nabavu sirovina), i čimbenike koji su relevantni za krajnje korisnike (kao što su, primjerice, čimbenici koji se odnose na dostupnost usluge ili na koncept usluge kako bi ona bila na raspolaganju ranjivim korisnicima ili pak na mogućnosti zapošljavanja) (
32
).
37.
Osim toga, Sud je pojasnio da se kriteriji za dodjelu koji se temelje na društvenim aspektima mogu odnositi ne samo na osobe koje primaju/koriste radove, robu ili usluge koje su predmet ugovora o javnoj nabavi, nego i na druge subjekte (
33
), kao što su, primjerice, radnici koji izvršavanju ugovor o javnoj nabavi (
34
).
38.
Nadalje, iz Direktive 2014/24 i sudske prakse proizlazi da javni naručitelj može uzeti u obzir kriterije koji se odnose na socijalne aspekte, pod uvjetom da su takvi kriteriji, kao prvo, povezani s predmetom ugovora (
35
); kao drugo, da se njima ne daje neograničena sloboda izbora javnim naručiteljima (
36
); kao treće, da se njima poštuje zahtjeve transparentnosti i da se stoga, s jedne strane, izričito navode u specifikacijama ili u obavijesti o nadmetanju (
37
) zajedno s njihovim ponderima (
38
) i eventualnim podkriterijima i, s druge strane, da su dovoljno jasni kako bi se osiguralo da ih svi razumno informirani i prosječno pažljivi ponuditelji mogu razumjeti (
39
); i, kao četvrto, da se njima poštuju temeljna načela prava Unije, osobito načelo nediskriminacije (
40
).
39.
Osim toga, iz Direktive proizlazi da bi ekonomski najpovoljnija ponuda na temelju najboljeg omjera između cijene i kvalitete uvijek trebala uključiti element cijene ili troška (
41
) tako da se utvrđivanje te ponude ne može temeljiti samo na kriterijima kvalitete i/ili socijalnim kriterijima. Osim toga, ne moraju svi kriteriji za dodjelu koje javni naručitelj donosi kako bi utvrdio ekonomski najpovoljniju ponudu nužno biti isključivo ekonomske prirode. Naime, ne može se isključiti da čimbenici koji nisu isključivo ekonomski mogu utjecati na vrijednost ponude s obzirom na javnog naručitelja (
42
).
40.
U ovom slučaju iz navedene točke 4. ovog mišljenja proizlazi da se sporni kriterij odnosi na povećanje plaće u odnosu na plaću utvrđenu sektorskim kolektivnim ugovorom za koje poduzetnik ponuditelj predlaže da se primijeni na osobe koje izvršavaju ugovor o javnoj nabavi.
41.
Budući da se taj kriterij odnosi na plaću i, stoga, na uvjete rada, riječ je o kriteriju za dodjelu u vezi sa „socijalnim aspektima” u smislu članka 67. stavka 2. Direktive 2014/24, koji se u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 37. ovog mišljenja odnosi na radnike koji izvršavaju ugovor o javnoj nabavi. Usto, osim pitanja o njegovoj povezanosti s predmetom ugovora i poštovanju načela proporcionalnosti i nediskriminacije o kojima se raspravlja u nastavku, ne dovodi se u pitanje da taj kriterij za dodjelu ispunjava potrebe navedene u točki 38. ovog mišljenja. U tom pogledu, iz odluke kojom se upućuje zahtjev razvidno je da se u predmetnoj javnoj nabavi predviđa i kriterij koji se odnosi na cijenu, u skladu sa zahtjevom navedenim u točki 39. ovog mišljenja.
42.
Potrebno je istaknuti i da, kad je konkretno riječ o ugovorima o javnoj nabavi čiji su predmet društvene usluge, s jedne strane, iz članka 76. stavka 2. Direktive 2014/24 proizlazi da su zbog posebnosti tih usluga javni naručitelji ovlašteni naglasiti aspekte u pogledu „kvalitete, neprekidnosti, dostupnosti, raspoloživosti i sveobuhvatnosti usluga [i] posebne potrebe različitih kategorija korisnika”. S druge strane, kao što je to već navedeno, u odnosu na tu vrstu ugovora o javnoj nabavi države članice imaju diskreciju (
43
), konkretno, u pogledu utvrđivanja kriterija za dodjelu. Ta razmatranja koja vrijede za ugovore o javnoj nabavi društvenih usluga obuhvaćene područjem primjene Direktive 2014/24 a fortiori vrijede za ugovore o javnoj nabavi poput onog o kojem je riječ, koji nije obuhvaćen ni područjem primjene Direktive 2014/24, ali na koji se ta direktiva primjenjuje samo zbog dobrovoljnog odabira dotične države članice. Za te vrste ugovora o javnoj nabavi diskrecijska ovlast još je šira (
44
).
43.
Stoga smatram da u tom posebnom kontekstu, ne dovodeći u pitanje razmatranja koja slijede u pogledu povezanosti s predmetom ugovora o javnoj nabavi i poštovanja načela proporcionalnosti i nediskriminacije, Direktivom 2014/24 ne ograničava se diskrecija dotične države članice i toj se direktivi ne protivi to da javni naručitelj, u okviru ugovora o javnoj nabavi društvenih usluga, čija je vrijednost niža od praga zbog čega on nije obuhvaćen područjem primjene Direktive 2014/24, na koji država članica dobrovoljno primjenjuje tu direktivu, može uzeti u obzir kriterij koji se odnosi na socijalne aspekte, kao što je sporni kriterij, za utvrđivanje ekonomski najpovoljnije ponude.
2. Povezanost spornog kriterija i predmeta ugovora
44.
S obzirom na navedeno, iz članka 67. stavka 2. Direktive 2014/24 proizlazi da kriterij za dodjelu treba biti povezan s predmetom ugovora. U stavku 3. tog članka pojašnjava se da se „[s]matra […] da su kriteriji za dodjelu povezani s predmetom ugovora o javnoj nabavi ako se odnose na […] usluge koje se pružaju u okviru tog ugovora u bilo kojem aspektu i u bilo kojoj fazi njihovog životnog vijeka, uključujući čimbenike […] [koji] […] nisu dio njihovog materijalnog sadržaja”.
45.
Upravo je element povezanosti između spornog kriterija za dodjelu i predmeta ugovora o javnoj nabavi o kojem je riječ jedan od aspekata u pogledu kojih sud koji je uputio zahtjev ima nedoumice. Taj sud smatra da se odnos između povećanja plaće i boljeg pružanja usluge čini previše hipotetskim da bi se utvrdio povoljniji aspekt koji može utjecati na dodjelu ugovora o javnoj nabavi.
46.
U tom se pogledu ugovor o javnoj nabavi o kojem je riječ odnosi na individualne socijalne usluge. Te usluge obično osoba pruža osobi i one zahtijevaju obavljanje aktivnosti visokog radnog intenziteta (
45
). Budući da se odnosi na naknadu koju gospodarski subjekt koji pruža uslugu prima za pružanje usluge, sporni se kriterij u konačnici odnosi na naknadu za samu uslugu, odnosno na protučinidbu za odnosnu uslugu (
46
) i, stoga, na element koji je očito povezan s uslugom.
47.
U tom pogledu, iz sudske prakse proizlazi da nije nužno da se kriterij za dodjelu odnosi na obilježje svojstveno usluzi (
47
), što potvrđuju članak 67. stavak 3. posljednja rečenica, kojim se, kao što je to navedeno u točki 44. ovog mišljenja, u svrhe utvrđivanja povezanosti između kriterija i usluge predviđa mogućnost uzimanja u obzir čimbenika koji nisu dio „materijalnog sadržaja” same usluge, kao i uvodna izjava 97. Direktive 2014/24. Osim toga, kao što je to navedeno u točki 39. ovog mišljenja, kriterij ne mora nužno dovesti do prednosti isključivo ekonomske prirode.
48.
Stoga se, u pogledu takve vrste usluga kod kojih osobni element ima prevladavajuću ulogu, ne čini nerazumnim smatrati da općenito može postojati pozitivna korelacija između zadovoljstva poslom kod pružatelja društvenih usluga, na koje utječe i plaća, i kvalitete pružene usluge.
49.
Naposljetku, iz spisa predmeta pred Sudom proizlazi da je javni naručitelj upotrijebio sporni kriterij s obzirom na potrebu rješavanja konfliktnih situacija u području rada koje su povezane i s razinom plaće, koje su se konkretizirale u dugom razdoblju prosvjeda osoba zaduženih za pružanje usluge. Cilj upotrebe tog kriterija bio je osiguravanje kontinuiteta i primjerenosti usluge.
50.
U tom pogledu, izuzev potrebnih činjeničnih provjera koje treba izvršiti sud koji je uputio zahtjev, smatram da su takve ocjene javnog naručitelja legitimni argumenti koji mogu opravdavati prihvaćanje posebnog kriterija za dodjelu, posebno kontekstu poput onog o kojem je riječ u ovom predmetu u kojem, kao što je to navedeno u točki 42. ovog mišljenja, s jedne strane, aspekti koji se odnose na kontinuitet i dostupnost usluge imaju vodeću ulogu zbog posebnosti usluga koje su predmet ugovora o javnoj nabavi i, s druge strane, države članice imaju široku marginu prosudbe, a fortiori u slučaju ugovora o javnoj nabavi čija je vrijednost niža od praga.
3. Proporcionalnost spornog kriterija
51.
Komisija u svojim očitovanjima dvoji o usklađenosti spornog kriterija s načelom proporcionalnosti. Komisija konkretno ima nedoumice u pogledu proporcionalnosti razine ponderiranja navedenog kriterija u odnosu na druge kriterije predviđene u specifikacijama. Iz spisa Suda ne može se u potpunosti razumjeti ponderiranje različitih kriterija u okviru ugovora o javnoj nabavi o kojem je riječ (
48
). Sud koji je uputio zahtjev treba konkretno utvrditi koja je stvarna razina ponderiranja spornog kriterija kako bi ocijenio njegovu proporcionalnost.
52.
U tom smislu, načelom proporcionalnosti jamči se da mjere koje donose javni naručitelji mogu ostvariti legitimne ciljeve koji se nastoje postići pravnim pravilima o javnoj nabavi i da te mjere ne prekoračuju ono što je nužno za njihovo ostvarenje. Analiza proporcionalnosti između kriterija za dodjelu predviđenih za određeni ugovor o javnoj nabavi provodi se od slučaja do slučaja i ovisi o različitim čimbenicima, među kojima je svakako predmet ugovora o javnoj nabavi.
53.
Kad je riječ o ponderiranju kriterija za dodjelu koji se odnose na socijalne aspekte, čini se da se ne može apstraktno odrediti najveći ili najmanji postotak koji bi bio proporcionalan. Kod ugovora o javnoj nabavi kod kojih su visoki socijalni rizici (primjerice, povrede ljudskih prava) ili su, kao što je slučaj s ugovorom o javnoj nabavi o kojem je riječ, visoke potencijalne socijalne koristi (primjerice, poboljšanje dobrobiti ranjive skupine), moglo bi biti razumno da se socijalnim kriterijima za dodjelu pripiše visoki ponder (
49
). U ocjeni proporcionalnosti treba uzeti u obzir i poseban kontekst naveden u točki 42. ovog mišljenja, s obzirom na ugovore o javnoj nabavi čiji su predmet društvene usluge, osobito u slučaju u kojem je njihova vrijednost niža od praga.
54.
Međutim, što se tiče pondera kriterija cijene, osim zahtjeva navedenog u točki 39. ovog mišljenja, čini se da se Direktivom 2014/24 ne određuju precizni zahtjevi za utvrđivanje proporcionalnosti tog kriterija koja će ovisiti o različitim čimbenicima koji se odnose na određenu vrstu ugovora o javnoj nabavi.
55.
Osim toga, iz sudske prakse proizlazi da je Sud prihvatio da javni naručitelj može kriteriju za dodjelu koji se temelji na okolišnim aspektima pripisati ponder od 45 % (
50
) i da se nije protivio tomu da kriteriji kvalitete mogu ukupno nositi 60 % bodova koji se mogu dodijeliti po okončanju ocjene ponude (
51
).
56.
Naposljetku, iz spisa kojim raspolaže Sud nije jasno je li za primjenu spornog kriterija u okviru raznih odredbi specifikacije predviđena gornja granica povećanja plaće koje poduzetnik ponuditelj može predložiti da se primijeni na osobe koje izvršavaju ugovor. Kad bi se mogla predložiti povećanja plaće koja su očito neproporcionalna vrijednosti usluge, to bi moglo dovesti do problema s gledišta poštovanja načela proporcionalnosti.
57.
Zaključno, na sudu koji je uputio zahtjev je da na temelju prethodno navedenih razmatranja i činjeničnih utvrđenja do kojih treba doći, ocijeni je li kriterij kao što je sporni kriterij za ugovor o javnoj nabavi društvenih usluga, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku u posebnom kontekstu navedenom u točki 42. ovog mišljenja, u skladu s načelom proporcionalnosti.
4. Diskriminirajuća priroda spornog kriterija
58.
Sud koji je uputio zahtjev dvoji i u pogledu toga može li se spornim kriterijem nanijeti diskriminirajuća šteta gospodarskim subjektima koji imaju manju ekonomsku sposobnost isplate visokih plaća, kao što su primjerice mali i srednji poduzetnici (MSP), koji bi mogli podnijeti konkurentne ponude upravo zbog toga što imaju manje troškove plaća.
59.
U tom pogledu, iz članka 18. stavka 1. Direktive 2014/24 proizlazi da se javni naručitelji prema gospodarskim subjektima ponašaju jednako i bez diskriminacije. U skladu sa sudskom praksom, cilj je načela jednakog postupanja i nediskriminacije, utvrđenih tom odredbom, promicati razvoj zdravog i učinkovitog tržišnog natjecanja među poduzetnicima koji sudjeluju u postupku javne nabave i ona čine samu bit pravila Unije o provedbi postupaka javne nabave. U skladu s tim načelima, ponuditelji moraju biti ravnopravni kako u trenutku u kojem pripremaju svoje ponude tako i u trenutku kad te ponude ocjenjuje javni naručitelj (
52
). Tim se načelima zahtijeva da se u usporedivim situacijama ne smije postupati na različite načine odnosno da se u različitim situacijama ne postupa na isti način, osim ako je takvo postupanje objektivno opravdano (
53
).
60.
Konkretno, u okviru prava Unije o ugovorima o javnoj nabavi, kao što to u biti proizlazi iz članka 18. stavka 1. drugog podstavka Direktive 2014/24, nepostojanje diskriminacije podrazumijeva da javni naručitelji ne mogu donijeti kriterije ili pravila kojima se neopravdano daje prednost određenim gospodarskim subjektima ili ih se neopravdano stavlja u nepovoljniji položaj na temelju njihovih obilježja ili kojima se stvaraju umjetne prepreke za određene vrste gospodarskih subjekata, kao što su primjerice MSP‑ovi.
61.
Osim toga, jedan od utvrđenih ciljeva Direktive 2014/24 je i olakšavanje sudjelovanja MSP‑ova u javnoj nabavi (
54
). U tom kontekstu, predviđanje zahtjeva ili kriterija za dodjelu koji su previše strogi, nisu povezani s predmetom ugovora o javnoj nabavi ili nisu proporcionalni predmetu ugovora o javnoj nabavi može predstavljati neopravdanu prepreku sudjelovanju MSP‑ova u javnoj nabavi (
55
). Međutim, u području ugovora o javnoj nabavi jedan od glavnih ciljeva pravnih pravila Unije jest što veće otvaranje tržišnom natjecanju, koje može osigurati najveće moguće sudjelovanje ponuditelja u postupku javne nabave.
62.
U ovom slučaju nije isključeno da kriterij kao što je sporni kriterij može hipotetski, ovisno o konkretnim okolnostima slučaja, imati diskriminirajući učinak prema gospodarskim subjektima koji imaju manju ekonomsku sposobnost isplate visokih plaća, osobito u slučaju kad se, kao što je to navedeno u točki 56. ovog mišljenja, tim kriterijem ne predviđa gornja granica povećanja plaće koje se teoretski može predložiti.
63.
Međutim, smatram da u konkretnom slučaju Sud ne raspolaže elementima kako bi mogao utvrditi postoji li taj diskriminirajući učinak. Osim toga, čini se da, s obzirom na poseban predmet ugovora o javnoj nabavi i njegovu ograničenu vrijednost, nije vjerojatno da će u nadmetanju koje se odnosi na taj ugovor o javnoj nabavi stvarno sudjelovati poduzetnici kojima, s obzirom na to da nisu MSP‑ovi, taj kriterij može konkretno dati prednost i nanijeti štetu zdravom i djelotvornom tržišnom natjecanju među poduzetnicima koji sudjeluju u nadmetanju o kojem je riječ. Na sudu koji je uputio zahtjev je da u tom pogledu dođe do relevantnih činjeničnih utvrđenja.
5. Zaključak o Direktivi 2014/24
64.
Iz prethodno navedenih razmatranja proizlazi da, u konkretnom slučaju, prilikom tumačenja članka 67. Direktive 2014/24 treba uzeti u obzir činjenicu da su predmet ugovora o javnoj nabavi o kojem je riječ individualne socijalne usluge i da je država članica, odredbe tog članka u nacionalnom pravu učinila primjenjivima na izravan i bezuvjetan način iako je vrijednost tog ugovora niža od praga predviđenog navedenom direktivom za te vrste usluga. U tom kontekstu, te odredbe treba tumačiti na način da im se ne protivi kriterij za dodjelu kao što je sporni kriterij za utvrđivanje „ekonomski najpovoljnije ponude”, pod uvjetom da se tim kriterijem poštuju načela proporcionalnosti, jednakog postupanja i nediskriminacije, što treba utvrditi sud koji je uputio zahtjev.
C.
Članak 28. Povelje
65.
Trećim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita Sud povređuje li se pravo na kolektivno pregovaranje priznato u članku 28. Povelje kriterijem za dodjelu ugovora o javnoj nabavi usluga kojim se predviđa da se uzima u obzir povećanje plaće u odnosu na plaće utvrđene sektorskim kolektivnim ugovorom, za koje poduzetnik ponuditelj predlaže da se primijeni na osobe koje izvršavaju ugovor i kojim se predviđa da uspješni ponuditelj nakon kolektivnog pregovaranja s predstavnicima radnika konkretizira način na koji će se ostvariti povećanje plaće i nastoji sklopiti kolektivni ugovor čijim je područjem primjene obuhvaćeni zaposlenici raspoređeni za izvršenje ugovora.
66.
Sud koji je uputio zahtjev pita predstavlja li sporni kriterij zadiranje u pravo na kolektivno pregovaranje priznato člankom 28. Povelje jer može dovesti do isključivanja zaposlenika koji izvršavaju ugovor iz područja primjene važećeg ugovora, što bi moglo dovesti do razlika u plaćama među radnicima istog poduzeća koji obavljaju iste zadaće, koje se isključivo opravdavaju s obzirom na klijenta za kojeg se one obavljaju.
67.
Na temelju članka 28. Povelje o temeljnim pravima, radnici i poslodavci ili njihove organizacije imaju, u skladu s pravom Unije te nacionalnim zakonodavstvima i praksom, osobito pravo na pregovaranje i sklapanje kolektivnih ugovora na odgovarajućim razinama.
68.
Iz sudske prakse proizlazi da ta odredba, koja se tumači s obzirom na članak 152. prvi stavak UFEU‑a, pretpostavlja autonomiju socijalnih partnera, koja podrazumijeva da tijekom faze pregovora o sklapanju sporazuma između socijalnih partnera, u kojoj „sudjeluju isključivo” potonji, oni mogu slobodno pregovarati i djelovati, bez primanja ikakvih naredbi ili uputa, a posebno ne od država članica ili institucija Unije (
56
).
69.
U ovom se slučaju spornim kriterijem predviđaju dvije faze. Kao prvo, u roku od najviše jednog mjeseca od sklapanja ugovora o javnoj nabavi, nakon pregovora s predstavnicima radnika, potrebno je konkretizirati način na koji će se ostvariti povećanje plaće u odnosu na plaće utvrđene sektorskim kolektivnim ugovorom, za koje poduzetnik ponuditelj predlaže da se primijeni na osobe koje izvršavaju ugovor. Kao drugo, poduzetnik koji je uspješni ponuditelj treba nastojati sklopiti poseban kolektivni ugovor kojim se uređuju uvjeti rada zaposlenika raspoređenih za izvršenje ugovora.
70.
U tom smislu smatram da se spornim kriterijem ne dovodi u pitanje pravo na kolektivno pregovaranje nego ga se potiče. Naime, s jedne strane, spornim se kriterijem poduzetniku kojem je dodijeljen ugovor o javnoj nabavi nalaže da pregovara s predstavnicima radnika o elementima povećanja plaće o kojem je riječ, stoga se tim kriterijem poduzetniku ne prepušta slobodan odabir u pogledu načina utvrđivanja tih elemenata. S druge strane, tim se kriterijem navedenom poduzetniku koji je uspješni ponuditelj nalaže samo da „nastoji” sklopiti kolektivan ugovor za uslugu o kojoj je riječ. Tim se kriterijem stoga ne nalaže nikakva obveza u pogledu rezultata i čini se da ni na koji način ne utječe na autonomiju socijalnih partnera.
71.
Kad je riječ o okolnosti da sporni kriterij može dovesti do razlike u plaćama jer se njime određene radnike izuzima iz područja primjene sektorskog kolektivnog ugovora, u dijelu u kojem su uvjeti predviđeni posebnim ugovorom općine Ortuella povoljniji od uvjeta sektorskog kolektivnog ugovora, ne vidim nijedan razlog zbog kojeg se može utvrditi povreda članka 28. Povelje. Naprotiv, sporni kriterij, koristeći sektorski kolektivni ugovor kao minimalni referentni standard (benchmark), potvrđuje njegov doseg.
72.
Stoga smatram da se članku 28. Povelje ne protivi kriterij za dodjelu kao što je sporni kriterij.
III. Zaključak
73.
S obzirom na prethodno navedena razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je uputio Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi (Upravno tijelo nadležno za žalbe u području javne nabave Autonomne zajednice Baskije, Španjolska) odgovori na sljedeći način:
Članak 67. Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ treba tumačiti na način da mu se u slučaju ugovora o javnoj nabavi čiji su predmet individualne socijalne usluge i čija je vrijednost niža od praga predviđenog navedenom direktivom za te vrste usluga, ali je pritom država članica odredbe tog članka u nacionalnom pravu na izravan i bezuvjetan način učinila primjenjivima na taj ugovor, njemu ne protivi kriterij za dodjelu predviđen radi utvrđivanja „ekonomski najpovoljnije ponude” u smislu te odredbe, kojim se navodi da se uzima u obzir povećanje plaće u odnosu na plaće utvrđene sektorskim kolektivnim ugovorom, za koje poduzetnik ponuditelj predlaže da se primijeni na osobe koje izvršavaju ugovor, pod uvjetom da je taj kriterij u skladu s načelima proporcionalnosti, jednakog postupanja i nediskriminacije, što treba utvrditi sud koji je uputio zahtjev.
Članku 28. Povelje Europske unije o temeljnim pravima ne protivi se kriterij za dodjelu ugovora o javnoj nabavi usluga kojim se predviđa da se uzima u obzir povećanje plaće u odnosu na plaće utvrđene sektorskim kolektivnim ugovorom, za koje poduzetnik ponuditelj predlaže da se primijeni na osobe koje izvršavaju ugovor i kojim se predviđa da će uspješni ponuditelj, nakon kolektivnog pregovaranja s predstavnicima radnika, konkretizirati način na koji će se ostvariti povećanje plaće i nastojati sklopiti kolektivni ugovor koji će se primjenjivati na zaposlenike raspoređene za izvršenje ugovora.
(
1
)	Izvorni jezik: talijanski
(
2
)	Iz Tematskog izvješća br. 28/2023 Revizorskog suda vidljivo je da se za javnu nabavu svake godine troši oko 2000 milijarde eura, što predstavlja 14 % BDP‑a Unije (vidjeti str. 4.).
(
3
)	U tom pogledu vidjeti studiju Europskog parlamenta naslovljenu „The social impact of public procurement, can the EU do more?”, objavljenu u listopadu 2023.; Obavijest Komisije C(2021) 3573 final od 26. svibnja 2021., „Kupujmo na društveno osviješten način – Priručnik za socijalnu osviještenost u javnoj nabavi – 2. izdanje” (SL 2021., C 237, str. 1.); te publikaciju Europske komisije naslovljenu Making Socially Responsible Public Procurement Work (2020.).
(
4
)	Direktiva 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL 2014., L 94, str. 65. te ispravci SL 2015., L 275, str. 68., SL 2016., L 311, str. 26., SL 2020., L 406, str. 67. i SL 2023./90063, L)
(
5
)	Usluga o kojoj je riječ, koja se naziva „[u]sluga kućne njege Općine Ortuella”, dio je „Usluga socijalne skrbi bez smještaja” (oznaka CPV – 85312000‑9). Za više pojedinosti vidjeti točku 6. zahtjeva za prethodnu odluku.
(
6
)	Postotni iznos povećanja plaće ocjenjuje se primjenom određene formule (za više detalja vidjeti točku 7. odluke kojom se upućuje zahtjev).
(
7
)	O ponderiranju različitih kriterija za dodjelu, vidjeti točku 51. i bilješku 18. ovog mišljenja.
(
8
)	Direktiva 96/71/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 1996. o upućivanju radnika u okviru pružanja usluga (SL 1997., L 18, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 5., str. 127.)
(
9
)	Vidjeti točke 20. do 25. Smatram da u naknadnoj sudskoj praksi Suda ne postoje razlozi koji bi doveli u pitanje tu ocjenu.
(
10
)	Naime, oznaka CPV – 85312000‑9, navedena u bilješci 5. ovog mišljenja, uključena je u oznake koje se navode u tom prilogu.
(
11
)	Vidjeti uvodnu izjavu 28. Direktive 2014/24.
(
12
)	Ley 9/2017, de 8 de noviembre, de Contratos del Sector Público (Zakon 9/2017 od 8. studenoga 2017. o ugovorima o javnoj nabavi)
(
13
)	Vidjeti u tom smislu presude od 18. listopada 1990., Dzodzi (C‑297/88 i C‑197/89, EU:C:1990:360, t. 36. i 37.) i od 16. lipnja 2022., Obština Razlog (C‑376/21, EU:C:2022:472, t. 55. i navedena sudska praksa).
(
14
)	Presuda od 4. travnja 2019., Allianz Vorsorgekasse (C‑699/17, EU:C:2019:290, t. 50. i navedena sudska praksa) i rješenje od 5. srpnja 2024., EUROCASH1 (C‑788/23, EU:C:2024:589, t. 23 i navedena sudska praksa.)
(
15
)	Presuda od 6. listopada 2016., Tecnoedi Costruzioni (C‑318/15, EU:C:2016:747, t. 20. i navedena sudska praksa) i rješenje od 5. srpnja 2024., EUROCASH1 (C‑788/23, EU:C:2024:589, t. 20. i navedena sudska praksa)
(
16
)	Vidjeti uvodnu izjavu 114. Direktive 2014/24. Te usluge pružaju se u određenom kontekstu koji se znatno razlikuje među pojedinim državama članicama zbog različitih tradicija u kulturama. Vidjeti presudu od 14. srpnja 2022., ASADE (C‑436/20, EU:C:2022:559, u daljnjem tekstu: presuda ASADE, t. 75.).
(
17
)	Ibidem
(
18
)	Kada ne postoje takve naznake, obična činjenica da usluge koje su predmet tog ugovora o javnoj nabavi treba pružati u općini Ortuella, smještenoj oko 130 kilometara od granice s Francuskom, sama po sebi ne može dokazati postojanje nedvojbenog prekograničnog interesa. Vidjeti u tom pogledu rješenje od 5. srpnja 2024., EUROCASH1 (C‑788/23, EU:C:2024:589, t. 26).
(
19
)	Transnacionalne mjere navedene su u točkama (a) do (c) te odredbe i u bitnome se odnose na slučaj upućivanja radnika na rad na područje druge države članice na temelju ugovora sklopljenog između poduzeća koje obavlja upućivanje i korisnika usluge (točka (a)), slučaj upućivanja radnika na rad na područje druge države članice u poslovnu jedinicu ili poduzeće koji pripadaju grupi (točka (b)), te slučaj upućivanja radnika na rad preko agencije za privremeno zapošljavanje (točka (c)).
(
20
)	Vidjeti presudu od 28. studenoga 2024., PT (Sporazum između državnog odvjetništva i počinitelja kaznenog djela) (C‑432/22, EU:C:2024:987, t. 35. i navedenu sudsku praksu).
(
21
)	Vidjeti u tom pogledu presude od 13. ožujka 2019., E. (C‑635/17, EU:C:2019:192, t. 35. do 39. i t. 53.); od 30. siječnja 2020., Generics (UK) i dr. (C‑307/18, EU:C:2020:52, t. 22. do 29., 41. i 137.) i od 11. lipnja 2020., JI (C‑634/18, EU:C:2020:455, t. 24. do 30. i t. 43). Općenitije, u pogledu tog pitanja vidjeti mišljenje nezavisne odvjetnice E. Sharpston u predmetu Prokuratura Rejonowa w Słupsku (C‑634/18, EU:C:2020:29, t. 34. do 44.).
(
22
)	Vidjeti uvodnu izjavu 114. Direktive 2014/24. U pogledu tog režima vidjeti presudu ASADE, t. 73. i sljed.
(
23
)	Vidjeti sudsku praksu navedenu u bilješci 13. ovog mišljenja.
(
24
)	Naime, iz članka 76. stavka 1. posljednje rečenice Direktive 2014/24 proizlazi da, kad je riječ o ugovorima o javnoj nabavi društvenih usluga, „[d]ržave članice imaju slobodu odrediti postupovna pravila koja će se primjenjivati ako ta pravila omogućuju javnim naručiteljima da uzmu u obzir posebnosti dotičnih [društvenih] usluga”. Stavkom 2. posljednjom rečenicom tog članak određuje se da „[d]ržave članice […] mogu predvidjeti da se pružatelj usluga bira na temelju ponude koja predstavlja najbolji omjer između cijene i kvalitete, uzimajući u obzir kriterije kvalitete i održivosti za društvene usluge” (moje isticanje). U tom pogledu vidjeti presudu ASADE, t. 84. i 85.
(
25
)	U tom pogledu, iz njezine uvodne izjave 2. proizlazi da je jedan od ciljeva revidiranja pravila u području ugovora o javnoj nabavi upravo to da se dobavljačima omogući da bolje iskoriste javnu nabavu „pri postizanju zajedničkih društvenih ciljeva”. Vidjeti i studiju Europskog parlamenta (str. 10.) i Obavijest Komisije C(2021) 3573 final (poglavlje 1.1.) navedene u bilješci 3. ovog mišljenja.
(
26
)	U skladu s prvonavedenom odredbom „[Unija] suzbija društvenu isključenost […] promiče socijalnu pravdu i zaštitu […]”. U skladu s drugonavedenom odredbom „[p]ri utvrđivanju i provedbi svojih politika i aktivnosti, Unija uzima u obzir zahtjeve povezane s promicanjem visoke razine zapošljavanja, jamstvom dostatne socijalne zaštite […]”.
(
27
)	Druge relevantne odredbe Direktive 2014/24 obuhvaćaju pravila o rezerviranim ugovorima iz članka 20. i mogućnost određivanja posebnih uvjeta povezanih s izvršenjem ugovora koji uključuju društvene aspekte, u skladu s člankom 70.
(
28
)	Vidjeti presudu od 30. siječnja 2020., Tim (C‑395/18, EU:C:2020:58, t. 38.).
(
29
)	U tom pogledu vidjeti presudu od 4. prosinca 2003., EVN i Wienstrom (C‑448/01, EU:C:2003:651, t. 37.).
(
30
)	Presuda od 26. rujna 2000., Komisija/Francuska (C‑225/98, EU:C:2000:494, t. 49. i 50.)
(
31
)	Presuda od 10. svibnja 2012., Komisija/Nizozemska (C‑368/10, EU:C:2012:284, t. 85.)
(
32
)	Kao primjer vidjeti socijalne ciljeve koje javni naručitelji mogu nastojati ostvariti na temelju ugovora o javnoj nabavi, koji se navode u publikaciju Europske komisije naslovljenoj „Making socially responsible public procurement work”, navedenoj u bilješci 3. ovog mišljenja.
(
33
)	Presuda od 10. svibnja 2012., Komisija/Nizozemska (C‑368/10, EU:C:2012:284, t. 85. zadnja rečenica)
(
34
)	Osim toga, u samoj Direktivi se kao primjeri socijalnih aspekata predviđaju kriteriji koji se odnose na osobe zadužene za izvršenje ugovora o javnoj nabavi za utvrđivanje ekonomski najpovoljnije ponude. Vidjeti uvodne izjave 93. i 94. i članak 67. stavak 2. točku (b).
(
35
)	Vidjeti članak 67. stavke 2. i 3. Direktive 2014/24 i najprije presudu od 17. rujna 2002., Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, t. 64.).
(
36
)	Vidjeti članak 67. stavak 4. i uvodnu izjavu 92. Direktive 2014/24 i presudu od 20. rujna 2018., Montte (C‑546/16, EU:C:2018:752, t. 31. i navedena sudska praksa).
(
37
)	Vidjeti dio C točku 18. Priloga V. Direktivi 2014/24 i najprije presudu od 17. rujna 2002., Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, t. 64).
(
38
)	Vidjeti članak 67. stavak 5. Direktive 2014/24.
(
39
)	Presuda od 18. listopada 2001., SIAC Construction (C‑19/00, EU:C:2001:553, t. 42.)
(
40
)	Vidjeti članak 18. Direktive 2014/24 i najprije presudu od 17. rujna 2002., Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, t. 64.).
(
41
)	Uvodna izjava 90. Direktive 2014/24
(
42
)	Vidjeti po analogiji presudu od 17. rujna 2002., Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, t. 64).
(
43
)	Vidjeti uvodnu izjavu 114. Direktive 2014/24 i točku 27. ovog mišljenja.
(
44
)	U tom pogledu, člankom 145. stavkom 2. LCSP‑a utvrđuje se niz ciljeva na koje se odnose socijalna obilježja ugovora o javnoj nabavi, među kojima je i poboljšanje uvjeta rada i plaća.
(
45
)	U tom pogledu vidjeti stranicu 39. Obavijesti Komisije C(2021) 3573 final navedene u bilješci 3. ovog mišljenja.
(
46
)	Vidjeti mišljenje nezavisne odvjetnice L. Medine u predmetu ASADE (C‑436/20, EU:C:2022:77, t. 53. i navedena sudska praksa).
(
47
)	Vidjeti po analogiji presudu od 10. svibnja 2012., Komisija/Nizozemska (C‑368/10, EU:C:2012:284, t. 91.).
(
48
)	Komisija ističe da u okviru ugovora o javnoj nabavi o kojem je riječ ponder spornog kriterija iznosi 27 % ukupno dodijeljenih bodova (40 od 145 bodova), dok se financijskoj i tehničkoj ponudi dodjeljuje maksimalno 15 odnosno 45 bodova. Međutim, analiza priloga I. specifikaciji ne potvrđuje da je ukupno dodijeljeno 145 bodova. Iz tog dokumenta proizlazi da se spornom kriteriju dodjeljuje 40 bodova, tehničkoj ponudi 45 bodova i financijskoj ponudi 15 bodova, što ukupno iznosi 100 bodova. Međutim, u tekstu objašnjenja financijskog kriterija (na str. 45.) navodi se da se tom kriteriju dodjeljuje 55 bodova.
(
49
)	Vidjeti stranicu 52. Obavijesti Komisije C(2021) 3573 final navedene u bilješci 3. ovog mišljenja.
(
50
)	Presuda od 4. prosinca 2003., EVN i Wienstrom (C‑448/01, EU:C:2003:651, t. 42. i 43.)
(
51
)	Presuda od 17. studenoga 2022., Antea Polska i dr. (C‑54/21, EU:C:2022:888, t. 92.)
(
52
)	Vidjeti u tom smislu, među ostalim, presudu od 13. lipnja 2024., BibMedia (C‑737/22, EU:C:2024:495, t. 30. i navedena sudska praksa). Za slučaj primjene načela jednakog postupanja u kontekstu članka 76. Direktive 2014/24, vidjeti presudu ASADE, t. 86. i sljed.
(
53
)	Presuda od 6. listopada 2021., Conacee (C‑598/19, EU:C:2021:810, t. 36. i navedena sudska praksa)
(
54
)	Vidjeti uvodnu izjavu 2. Direktive 2014/24.
(
55
)	Vidjeti u tom smislu uvodnu izjavu 83. Direktive 2014/24.
(
56
)	U tom pogledu vidjeti presudu od 15. prosinca 2022., TimePartner Personalmanagement (C‑311/21, EU:C:2022:983, t. 71. do 74. i navedena sudska praksa).