62023CC0627
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL JEAN RICHARD DE LA TOUR
prezentate la 5 septembrie 2024 (
1
)
Cauza C‑627/23
Commune de Schaerbeek,
Commune de Linkebeek
împotriva
Holding Communal SA
[cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation (Belgia)]
„Trimitere preliminară – Directiva 2003/71/CE – Admiterea valorilor mobiliare la tranzacționare – Majorare de capital – Prospect care trebuie publicat – Noțiunea de «valoare mobiliară care poate fi tranzacționată pe piața de capital» – Acțiuni ale unei societăți holding care nu pot fi deținute decât de provincii și de comune și a căror cesiune este supusă aprobării consiliului de administrație”
I. Introducere
1.
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 2 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2003/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind prospectul care trebuie publicat în cazul unei oferte publice de valori mobiliare sau pentru admiterea valorilor mobiliare la tranzacționare și de modificare a Directivei 2001/34/CE (
2
), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2008/11/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2008 (
3
).
2.
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între comunele Schaerbeek și Linkebeek (Belgia), pe de o parte, și societatea Holding Communal SA, pe de altă parte, în legătură cu o majorare a capitalului acesteia din urmă, votată fără să fi fost precedată de publicarea unui prospect și la care au subscris comunele respective.
3.
Vom propune Curții să răspundă Cour de cassation (Curtea de Casație, Belgia) că operațiunea în litigiu de majorare a capitalului în discuție, care se analizează ca o ofertă publică de valori mobiliare, ar fi trebuit să fie precedată de publicarea unui prospect, chiar dacă cesiunea ulterioară a acestor acțiuni este supusă aprobării consiliului de administrație, iar acțiunile respective nu pot fi deținute decât de provincii și de comune.
II. Cadrul juridic
A.
Dreptul Uniunii
1. Directiva 93/22/CEE
4.
Al unsprezecelea considerent al Directivei 93/22/CEE a Consiliului din 10 mai 1993 privind serviciile de investiții în domeniul valorilor mobiliare (
4
) enunța:
„întrucât definiția foarte cuprinzătoare a valorilor mobiliare transferabile și instrumentelor pieței monetare incluse în prezenta directivă este valabilă doar pentru prezenta directivă și, prin urmare, nu afectează, sub nici o formă, diversele definiții ale instrumentelor financiare utilizate în legislația internă în alte scopuri, ca de exemplu fiscale; întrucât, mai mult, definiția valorilor mobiliare transferabile include numai instrumente negociabile; întrucât, prin urmare, această definiție nu include acțiunile și alte valori mobiliare asimilate acțiunilor emise de organisme precum «Building societies» și «Industrial and Provident societies», care practic nu pot fi transferate decât prin răscumpărarea lor de către organismul emitent”.
5.
Articolul 1 punctul 4 din această directivă prevedea:
„În sensul prezentei directive:
[…]
4.
valorile mobiliare transferabile reprezintă:
–
acțiuni și alte valori mobiliare asimilate acțiunilor;
–
obligațiuni și alte forme de titluri de creanță care sunt negociabile pe piața de capital
și
–
orice alte valori mobiliare tranzacționate în mod normal și care permit achiziționarea oricăror astfel de valori transferabile prin subscriere sau schimb sau care conduc la o regularizare în numerar,
cu excepția instrumentelor de plată.”
2. Directiva prospect
6.
Considerentele (5), (10), (12), (16), (18) și (19) ale Directivei prospect enunță:
„(5)
La 17 iulie 2000, Consiliul a instituit un Comitet al înțelepților de reglementare a piețelor europene de valori mobiliare. În raportul său inițial din 9 noiembrie 2000, acest comitet deplângea lipsa unei definiții comune a noțiunii de ofertă publică de valori mobiliare, ceea ce are ca urmare asimilarea unei aceleiași operațiuni cu o investiție privată în unele state membre, dar nu și în celelalte. Sistemul actual descurajează întreprinderile în mobilizarea capitalurilor la scar[a Uniunii Europene], împiedicându‑le astfel să pătrundă efectiv într‑o vastă piață financiară, lichidă și unificată.
[…]
(10)
Prezenta directivă și dispozițiile sale de aplicare au ca obiect garantarea protecției investitorilor și eficacitatea pieței, în conformitate cu standardele reglementare exigente promulgate de către forumurile internaționale competente.
[…]
(12)
Pentru a garanta protecția investitorilor, este necesar, de asemenea, să fie reglementate toate titlurile de capital și titlurile, altele decât cele de capital, oferite publicului sau admise la tranzacționare pe piețe reglementate, în conformitate cu Directiva [93/22], și nu numai valorile mobiliare admise la cota oficială a unei burse de valori. Definiția extinsă pe care o dă prezenta directivă noțiunii de valori mobiliare, care include warrante, warrante reglementate și certificatele reprezentative de acțiuni, nu este valabilă decât în sensul prezentei directive și, ca urmare, nu aduce atingere în niciun fel diverselor definiții ale instrumentelor financiare utilizate în legislația internă în alte scopuri, în special fiscale. Unele dintre valorile mobiliare definite de prezenta directivă conferă deținătorului lor dreptul de a dobândi valori mobiliare transferabile sau de a primi o sumă în numerar prin intermediul unei regularizări în numerar stabilită prin trimiterea la alte instrumente, în special a valorilor mobiliare transferabile, a valutei, a ratei dobânzii sau a randamentelor, a produselor de bază sau a altor indici sau indicatori. Certificatele de acțiuni și titlurile convertibile, de exemplu valorile mobiliare convertibile la alegerea investitorului, se regăsesc în definiția de titluri, altele decât cele de capital, care figurează în prezenta directivă.
[…]
(16)
Unul din obiectivele prezentei directive este protejarea investitorilor. Este necesară, prin urmare, diferențierea nevoilor de protecție a diferitelor categorii de investitori, în special în funcție de nivelul lor de competență. Astfel, nu este necesară publicarea unui prospect în caz de ofertă limitată investitorilor calificați. […]
[…]
(18)
Furnizarea unei informații complete despre aceste valori mobiliare și despre emitenții lor consolidează, împreună cu regulile de comportament, protecția investitorilor. Pe de altă parte, această informație constituie un mod eficient de consolidare a încrederii publicului în valorile mobiliare, contribuind astfel la buna funcționare și dezvoltare a pieței în cauză. Modul adecvat de a face această informație disponibilă constă în publicarea unui prospect.
(19)
Investițiile în valori mobiliare, ca orice altă formă de investiții, implică riscuri. Trebuie introduse în toate statele membre garanții care vizează protejarea intereselor investitorilor efectivi și potențiali, pentru a permite respectivilor investitori să evalueze aceste riscuri în cunoștință de cauză și să ia astfel deciziile de investiții în deplină cunoștință de cauză.”
7.
Articolul 1 din Directiva prospect prevede:
„(1)   Prezenta directivă are ca obiect armonizarea prevederilor privind întocmirea, aprobarea și difuzarea prospectului care urmează să fie publicat în cazul unei oferte publice de valori mobiliare sau pentru admiterea valorilor mobiliare la tranzacționarea pe piața reglementată situată sau operând pe teritoriul unui stat membru.
(2)   Prezenta directivă nu se aplică:
[…]
(d)
valorilor mobiliare garantate necondiționat și irevocabil de un stat membru sau de o autoritate regională sau locală a unui stat membru;
[…]”
8.
Articolul 2 alineatul (1) literele (a) și (d), precum și litera (e) punctul (ii) din această directivă prevede:
„În sensul prezentei directive se aplică următoarele definiții:
(a)
«valori mobiliare» înseamnă valorile mobiliare astfel cum au fost definite la articolul 1 punctul (4) din Directiva [93/22], cu excepția instrumentelor pieței monetare astfel cum au fost definite la articolul 1 punctul (5) din Directiva [93/22] și a căror scadență este mai mică cu douăsprezece luni; pentru aceste instrumente, se poate aplica legislația internă;
[…]
(d)
«ofertă publică de valori mobiliare» înseamnă o comunicare adresată sub orice formă și prin orice mijloc unor persoane și care prezintă o informație suficientă asupra condițiilor ofertei și a titlurilor care urmează să fie oferite, astfel încât să îl pună pe investitor în măsura de a hotărî cumpărarea sau subscrierea acestor valori mobiliare: această definiție se aplică de asemenea investițiilor de valori mobiliare prin intermediari financiari;
(e)
«investitori calificați» înseamnă:
[…]
(ii)
guvernele naționale și regionale, băncile centrale, organizațiile internaționale și supranaționale, precum și Fondul Monetar Internațional [FMI], Banca Centrală Europeană [BCE], Banca Europeană de Investiții [BEI] și celelalte organizații internaționale similare.”
9.
Potrivit articolului 3 din Directiva prospect:
„(1)   Statele membre nu autorizează nicio ofertă publică de valori mobiliare pe teritoriul lor fără publicarea prealabilă a unui prospect.
(2)   Obligativitatea publicării unui prospect nu se aplică următoarelor categorii de oferte:
(a)
unei oferte de valori mobiliare adresate numai investitorilor calificați și/sau
(b)
unei oferte de valori mobiliare adresate cel puțin la 100 de persoane fizice sau juridice, altele decât investitorii calificați, pe stat membru și/sau
(c)
unei oferte de valori mobiliare adresate investitorilor care achiziționează aceste valori pentru un preț total de cel puțin 50000 EUR pe investitor și pe ofertă distinctă și/sau
(d)
unei oferte de valori mobiliare a căror valoare nominală unitară se ridică la mai puțin de 50000 EUR și/sau
(e)
unei oferte de valori mobiliare a cărei valoare totală este mai mică de 100000 EUR. Această limită se calculează pe o perioadă de douăsprezece luni.
[…]”
10.
Articolul 4 alineatul (1) din această directivă prevede categoriile de valori mobiliare a căror ofertă publică nu este supusă obligației de a publica un prospect.
11.
Potrivit articolului 13 alineatele (1) și (4) din directiva menționată:
„(1)   Niciun prospect nu se publică înainte de a fi aprobat de către autoritatea competentă a statului membru de origine.
[…]
(4)   În cazul în care autoritatea competentă consideră, din motive rezonabile, că documentele care îi sunt prezentate sunt incomplete sau că sunt necesare informații suplimentare, termenele prevăzute la alineatele (2) și (3) încep să curgă de la data la care informațiile sunt furnizate de emitent, ofertant sau de persoana care solicită admiterea la tranzacționare.
În cazul în care documentele sunt incomplete, autoritatea competentă ar trebui să informeze emitentul cu privire la aceasta, pentru cazurile menționate la alineatul (2), în următoarele zece zile lucrătoare după depunerea solicitării.”
12.
Articolul 25 alineatul (1) din aceeași directivă prevede:
„Fără a aduce atingere dreptului lor de a aplica sancțiuni penale sau sistemului lor de răspundere civilă, statele membre se asigură că, în conformitate cu legislația lor internă, se pot lua măsurile sau sancțiunile administrative corespunzătoare împotriva persoanelor răspunzătoare, în cazul în care nu s‑au respectat dispozițiile adoptate în conformitate cu prezenta directivă. Statele membre se asigură că aceste măsuri sunt efective, proporționate și cu efect de descurajare.”
3. Directiva MiFID I
13.
Considerentele (1) și (44) ale Directivei 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare, de modificare a Directivelor 85/611/CEE și 93/6/CEE ale Consiliului și a Directivei 2000/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 93/22/CEE a Consiliului (
5
), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2006/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 aprilie 2006 (
6
), enunță:
„(1)
Directiva [93/22] urmărea crearea unui mediu în care întreprinderile de investiții și băncile autorizate ar putea, pe baza autorizației eliberate și a supravegherii exercitate de statul lor membru de origine, furniza anumite servicii sau stabili sucursale în alte state membre. În acest sens, directiva menționată anterior încerca să armonizeze condițiile inițiale de autorizare și de funcționare aplicabile întreprinderilor de investiții, inclusiv normele de conduită. De asemenea, prevedea armonizarea anumitor norme aferente funcționării piețelor reglementate.
[…]
(44)
În cadrul dublului obiectiv de protejare a investitorilor și de asigurare a bunei funcționări a piețelor valorilor mobiliare, se cuvine a garanta transparența tranzacțiilor și a veghea ca normele prevăzute în acest scop să se aplice întreprinderilor de investiții în cazul în care acestea operează pe aceste piețe. Pentru a permite investitorilor sau participanților de pe piață să evalueze, în orice moment, condițiile unei tranzacții cu acțiuni pe care intenționează s‑o efectueze și să verifice, a posteriori, condițiile în conformitate cu care aceasta a fost executată, se cuvine a stabili norme comune în ceea ce privește publicarea detaliilor aferente tranzacțiilor cu acțiuni deja efectuate și divulgarea detaliilor privind posibilitățile actuale de tranzacții cu acțiuni. Aceste norme sunt necesare pentru a garanta integrarea reală a piețelor naționale ale acțiunilor, pentru a spori eficacitatea procesului global de formare a prețurilor acestor instrumente și pentru a favoriza respectarea efectivă a obligațiilor de bună executare. Realizarea acestor obiective presupune instituirea unui regim global de transparență aplicabil tuturor tranzacțiilor cu acțiuni, indiferent dacă sunt executate de o întreprindere de investiții pe o bază bilaterală sau prin intermediul unei piețe reglementate sau al unui [sistem multilateral de tranzacționare (MTF)]. Obligația întreprinderilor de investiții în temeiul prezentei directive de a afișa un preț de cumpărare și de vânzare și de a executa un ordin la prețul afișat nu exonerează întreprinderile de investiții de obligația de a plasa un ordin către un alt sistem de executare în cazul în care internalizarea ar fi de natură să împiedice întreprinderea să îndeplinească obligațiile de bună executare.”
14.
Articolul 4 alineatul (1) punctele 14, 17 și 18 din Directiva MiFID I prevede:
„În sensul prezentei directive, prin următorii termeni se înțelege:
[…]
14.
«piață reglementată» înseamnă un sistem multilateral, exploatat și gestionat de un operator, care asigură sau facilitează confruntarea – chiar în interiorul său și în conformitate cu norme nediscreționare – a unor interese multiple de vânzare și de cumpărare exprimate de terți pentru instrumente financiare, într‑un mod care conduce la încheierea de contracte privind instrumente financiare admise la tranzacționare în cadrul normelor sale și al sistemelor sale, și care este autorizat și funcționează în mod regulat în conformitate cu dispozițiile titlului III;
[…]
17.
«instrumente financiare» înseamnă instrumentele menționate la anexa I secțiunea C;
18.
«valori mobiliare» înseamnă categoriile de titluri care pot fi tranzacționate pe piața capitalurilor (cu excepția instrumentelor de plată), precum:
(a)
acțiunile la întreprinderi și alte titluri echivalente acțiunilor la întreprinderi, la întreprinderi de tip parteneriat sau la alte entități, precum și certificatele reprezentative de acțiuni;
(b)
obligațiunile și alte titluri de creanță, inclusiv certificatele de acțiuni referitoare la astfel de titluri;
(c)
orice altă valoare care conferă dreptul de a cumpăra sau de a vinde asemenea valori sau care conduce la o regularizare în numerar, stabilită în raport cu valori mobiliare, cu o monedă, cu o rată a dobânzii sau a rentabilității, cu materii prime sau cu alți indici sau măsuri.”
15.
Articolul 40 alineatul (1) din această directivă prevede:
„Statele membre solicită piețelor reglementate să stabilească norme clare și transparente privind admiterea instrumentelor financiare la tranzacționări.
Aceste norme garantează că orice instrument financiar admis la tranzacționare pe o piață reglementată poate face obiectul unei tranzacționări echitabile, ordonate și eficiente și, în cazul valorilor mobiliare, poate fi tranzacționat în mod liber.”
16.
Potrivit articolului 69 din directiva menționată:
„Directiva [93/22] se abrogă cu efect de la 1 noiembrie 2007. Trimiterile la Directiva [93/22] se interpretează ca trimiteri la prezenta directivă. Trimiterile la termeni definiți sau articole din Directiva [93/22] se interpretează ca trimiteri la termenul echivalent definit sau la articolul din prezenta directivă.”
17.
Anexa I la Directiva MiFID I stabilește „[l]ista serviciilor, activităților și instrumentelor financiare”. În cadrul secțiunii C din această anexă, care enumeră „[i]nstrumente[le] financiare”, figurează, la punctul 1, „[v]alorile mobiliare”.
4. Regulamentul (CE) nr. 809/2004
18.
Articolul 3 al doilea paragraf din Regulamentul (CE) nr. 809/2004 (
7
), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1289/2008 al Comisiei din 12 decembrie 2008 (
8
), prevede:
„Prospectul conține elementele informative impuse de anexele I‑XVII în funcție de tipul de emitent și de categoria de valori mobiliare în cauză […]”
B.
Dreptul belgian
19.
Articolul 3 alineatul 1 din loi relative aux offres publiques d’instruments de placement et aux admissions d’instruments de placement à la négociation sur des marchés réglementés, du 16 juin 2006 (Legea din 16 iunie 2006 privind ofertele publice de instrumente de plasament și admiterile de instrumente de plasament la tranzacționarea pe piețele reglementate) (
9
) prevede:
„În sensul prezentei legi, prin «ofertă publică» trebuie să se înțeleagă o comunicare adresată sub orice formă și prin orice mijloc unor persoane și care prezintă o informație suficientă asupra condițiilor ofertei și a instrumentelor de plasament care urmează să fie oferite, astfel încât să îl pună pe investitor în măsura de a hotărî cumpărarea sau subscrierea acestor instrumente de plasament, și care este făcută de persoana care este în măsură să emită sau să cedeze instrumentele de plasament sau în numele acesteia.
Se presupune că orice persoană care primește direct sau indirect o remunerație sau un avantaj în legătură cu oferta acționează în numele persoanei care este în măsură să emită sau să cedeze instrumentele de plasament.”
20.
Articolul 4 alineatul 1 punctele 1 și 10 din această lege prevede:
„În sensul prezentei legi, prin «instrumente de plasament» se înțelege:
1.
valorile mobiliare;
[…]
10.
toate celelalte instrumente care permit efectuarea unei investiții de tip financiar, indiferent de activele subiacente.”
21.
Potrivit articolului 5 alineatul 1 din legea menționată:
„În vederea aplicării prezentei legi, prin «valori mobiliare» se înțelege toate categoriile de instrumente de plasament care pot fi tranzacționate pe piața de capital (cu excepția instrumentelor de plată), precum:
1.
acțiunile la întreprinderi și alte instrumente de plasament echivalente acțiunilor la întreprinderi, la întreprinderi de tip parteneriat sau la alte entități, inclusiv instrumentele de plasament emise de organisme de plasament colectiv, care prezintă formă contractuală sau de trust, prin reprezentarea drepturilor participanților asupra activelor acestor organisme, precum și certificatele reprezentative de acțiuni;
2.
obligațiunile și celelalte titluri de creanță sau de împrumut, inclusiv certificatele reprezentative pentru astfel de titluri și certificatele imobiliare;
3.
orice altă valoare care conferă dreptul de a cumpăra sau de a vinde asemenea valori sau care conduce la o regularizare în numerar, stabilită în raport cu valori mobiliare, cu o monedă, cu o rată a dobânzii sau a rentabilității, cu materii prime sau cu alți indici sau măsuri.”
22.
Titlul IV din Legea din 16 iunie 2006 privește „[p]rospectul”. În cadrul capitolului 1 din acest titlu, intitulat „Obligația de a publica un prospect”, secțiunea 1, referitoare la „[d]omeniul de aplicare”, conține articolul 17 care prevede:
„Prezentul capitol se aplică oricărei oferte publice de instrumente de plasament efectuate pe teritoriul belgian și oricărei admiteri de instrumente de plasament la tranzacționare pe o piață reglementată belgiană.”
23.
În cadrul secțiunii 2 din acest capitol, intitulată „Publicarea unui prospect”, articolul 20 din legea menționată are următorul cuprins:
„Orice operațiune prevăzută în prezentul capitol necesită publicarea prealabilă a unui prospect de către emitent, ofertant sau persoana care solicită admiterea la tranzacționare pe o piață reglementată, după caz.”
III. Situația de fapt din litigiul principal și întrebarea preliminară
24.
Holding Communal, denumită anterior „Crédit communal de Belgique”, a fost constituită inițial la 24 noiembrie 1860 pentru a finanța investițiile autorităților locale în Belgia. Aceasta are ca acționari comunele și provinciile belgiene, printre care în special comunele Schaerbeek și Linkebeek, care se finanțează de la ea.
25.
În anul 1996, Crédit communal de Belgique a fuzionat cu Crédit local de France și a dat naștere la Groupe Dexia. Doi ani mai târziu, Crédit communal de Belgique a fost transformată într‑o societate holding și a luat denumirea actuală, Holding Communal. Aceasta din urmă deține o participație importantă în societatea pe acțiuni Dexia și în societatea pe acțiuni Dexia Banque, în prezent Belfius Banque.
26.
În contextul crizei financiare din anul 2008, Holding Communal a participat la majorarea capitalului societății pe acțiuni Dexia cu 500 de milioane de euro. Pentru a‑și putea îndeplini acest angajament de subscriere și după eșecul obținerii unui împrumut în vara anului 2009, consiliul de administrație al Holding Communal a decis să apeleze la acționari, propunându‑le printre altele o majorare de capital prin aporturi în numerar, care a determinat emiterea de acțiuni „privilegiate în mod cumulativ A” (denumită în continuare „operațiunea în litigiu de majorare a capitalului”).
27.
În luna septembrie 2009 a fost organizată o reuniune de informare, în cadrul căreia au fost comunicate informații acționarilor, iar calendarul operațiunii a fost adaptat pentru a ține seama de procesul decizional specific comunelor și provinciilor. La 30 septembrie 2009, în cadrul adunării generale, toți acționarii Holding Communal au aprobat această majorare de capital. În ceea ce privește operațiunea în litigiu de majorare a capitalului, s‑a decis că subscrierea se va realiza în două etape. Comuna Schaerbeek a subscris suma de 8161689,60 euro în prima etapă și de 1359011,84 euro în a doua etapă, iar subscrierea sa a fost finanțată printr‑un împrumut de 8161698 de euro de la Dexia Banque. În ceea ce privește comuna Linkebeek, subscrierea acesteia era de 53575,68 euro în fiecare dintre cele două etape.
28.
La 7 decembrie 2011, adunarea generală extraordinară a societății Holding Communal a decis dizolvarea și lichidarea acesteia. Întrucât nu a putut fi distribuit niciun excedent din lichidare, acționarii și‑au pierdut subscrierile în integralitate.
29.
Comunele Schaerbeek și Linkebeek au introdus o acțiune împotriva Holding Communal la tribunal de commerce francophone de Bruxelles (Tribunalul Comercial francofon din Bruxelles, Belgia) pentru a solicita anularea subscrierii lor la operațiunea de majorare în litigiu pentru încălcarea Legii din 16 iunie 2006. Acestea au susținut că, prealabil invitației acționarilor de a subscrie la majorarea de capital respectivă, ar fi trebuit publicat un prospect în conformitate cu legea amintită. Această instanță a considerat că legea menționată, precum și Directiva prospect nu reglementa oferta de valori mobiliare decât în măsura în care acestea pot fi tranzacționate pe piața de capital și a concluzionat că acțiunile Holding Communal nu constituiau valori mobiliare care pot fi tranzacționate pe o asemenea piață.
30.
Această hotărâre a fost confirmată prin hotărârea din 12 aprilie 2022 a cour d’appel de Bruxelles (Curtea de Apel din Bruxelles, Belgia) prin care s‑a statuat că Legea din 16 iunie 2006 de transpunere a Directivei prospect reglementează oferta de valori mobiliare numai dacă acestea pot fi tranzacționate pe piața de capital. Cu toate acestea, acțiunile emise în schimbul aporturilor în numerar la operațiunea în litigiu de majorare erau valori mobiliare care nu puteau fi tranzacționate pe piața de capital, întrucât nu puteau fi deținute decât de entități comunale și provinciale, iar cesiunea lor era supusă aprobării consiliului de administrație.
31.
Comunele Schaerbeek și Linkebeek au formulat recurs împotriva acestei hotărâri la Cour de cassation (Curtea de Casație, Belgia), arătând că acțiunile societăților pot fi în continuare tranzacționate pe piața de capital, chiar dacă această tranzacționare conduce la o operațiune limitată la autoritățile comunale și provinciale și este supusă aprobării consiliului de administrație.
32.
În aceste condiții, Cour de cassation a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Articolul 2 alineatul (1) litera (a) din Directiva [prospect], care face la rândul său trimitere la articolul 4 alineatul (1) punctul 18 din Directiva [MiFID I], trebuie interpretat în sensul că noțiunea de valoare mobiliară care poate fi tranzacționată pe piața de capital include acțiunile unei societăți holding care nu pot fi deținute decât de provincii și de comune și a căror cesiune este supusă aprobării consiliului de administrație?”
33.
Comunele Schaerbeek și Linkebeek, Holding Communal, precum și Comisia Europeană au depus observații scrise.
IV. Analiză
34.
Prin intermediul întrebării preliminare, instanța de trimitere solicită Curții să se pronunțe cu privire la aspectul dacă acțiunile unei societăți holding care nu pot fi deținute decât de provincii și de comune și a căror cesiune este supusă aprobării consiliului de administrație sunt valori mobiliare care pot fi tranzacționate pe piața de capital a căror ofertă publică necesită publicarea prealabilă a unui prospect.
35.
Pentru a răspunde la această întrebare, trebuie arătat că, întrucât articolul 3 din Directiva prospect prevede că statele membre nu autorizează nicio ofertă publică de valori mobiliare pe teritoriul lor fără publicarea prealabilă a unui prospect, era necesar să se definească, pe de o parte, „valorile mobiliare” și, pe de altă parte, „oferta publică”.
36.
În ceea ce privește aceste noțiuni, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, rezultă atât din cerința aplicării uniforme a dreptului Uniunii, cât și din cea a principiului egalității că termenii unei dispoziții de drept al Uniunii care nu conține nicio trimitere expresă la dreptul statelor membre pentru a stabili sensul și domeniul său de aplicare trebuie, în mod normal, să primească în întreaga Uniune o interpretare autonomă și uniformă, care trebuie stabilită ținând seama nu numai de formularea respectivei dispoziții, ci și de contextul său și de obiectivele urmărite de reglementarea din care face parte această dispoziție (
10
). Or, în speță, nu există o trimitere expresă la dreptul statelor membre, prin urmare, noțiunile respective trebuie să facă obiectul unei interpretări autonome și uniforme.
37.
În primul rând, în ceea ce privește noțiunea de „ofertă publică”, articolul 2 alineatul (1) litera (d) din Directiva prospect o definește ca fiind „o comunicare adresată sub orice formă și prin orice mijloc unor persoane și care prezintă o informație suficientă asupra condițiilor ofertei și a titlurilor care urmează să fie oferite, astfel încât să îl pună pe investitor în măsura de a hotărî cumpărarea sau subscrierea acestor valori mobiliare”. Termenii utilizați sunt foarte largi, fără restricții în ceea ce privește persoanele în cauză sau modalitățile privind forma comunicării. În schimb, este necesar ca această comunicare să conțină o informație suficientă asupra condițiilor de cumpărare a titlurilor.
38.
Pe de altă parte, Directiva prospect enumeră anumite categorii de oferte care nu necesită publicarea unui prospect ca urmare a calității persoanelor vizate de ofertă, a valorii minime a investiției individuale sau a valorii maxime a ofertei totale [articolul 3 alineatul (2)] sau anumite categorii de valori mobiliare oferite publicului sau admise la tranzacționare pe o piață reglementată care nu necesită nici ele publicarea unui asemenea prospect (articolul 4). S‑ar putea ridica problema dacă oferta contestată îndeplinea condițiile uneia dintre excepțiile prevăzute printre altele la articolul 3 alineatul (2) literele (b) (
11
), (c) (
12
) sau (d) (
13
) din această directivă.
39.
Din aceste excepții rezultă că o ofertă făcută pentru mai mult de 100 de persoane, altele decât investitori calificați [ceea ce pot fi guvernele naționale și regionale în temeiul articolului 2 alineatul (1) litera (e) punctul (ii) din Directiva prospect], este supusă publicării unui prospect. Or, elementele cuprinse în cererea de decizie preliminară nu permit să se stabilească numărul de comune și de provincii pentru care a fost făcută oferta pentru operațiunea în litigiu de majorare a capitalului și dacă provinciile constituie guverne regionale în sensul acestei directive. Este de competența instanței de trimitere să verifice elementele respective. În orice caz, pragul de 100 de persoane este foarte scăzut și, de îndată ce este depășit, trebuie publicat un prospect.
40.
În plus, nici cererea de decizie preliminară nu permite să se stabilească cuantumul total al valorilor mobiliare achiziționate de fiecare investitor sau cuantumul nominal al valorii mobiliare oferite. Prin urmare, nu se poate stabili dacă este depășit pragul de 50000 de euro dincolo de care un prospect nu este obligatoriu. Instanța de trimitere va trebui să efectueze această verificare. Totuși, acest lucru demonstrează, a contrario, că până la acest prag ridicat de 50000 de euro achiziționat de fiecare investitor sau de 50000 de euro corespunzător valorii acțiunii oferite este necesar un prospect.
41.
Astfel, cu excepția acestor oferte speciale prevăzute la articolele 3 și 4 din Directiva prospect, orice ofertă de valori mobiliare trebuie considerată publică și, în consecință, trebuie precedată de publicarea unui prospect.
42.
Contextul în care se înscrie directiva menționată confirmă această interpretare largă a noțiunii de „ofertă publică” în scopul armonizării. În fapt, considerentul (5) al directivei menționate a amintit că raportul inițial din 9 noiembrie 2000 al Comitetului înțelepților de reglementare a piețelor europene de valori mobiliare deplângea lipsa unei definiții comune a noțiunii de „ofertă publică de valori mobiliare”, „ceea ce are ca urmare asimilarea unei aceleiași operațiuni cu o investiție privată în unele state membre, dar nu și în celelalte”. Aceeași lipsă a unei definiții comune a „ofertei publice” a fost evidențiată în raportul final al acestui grup al înțelepților (
14
). În plus, expunerea de motive a Propunerii de directivă a Comisiei (
15
) amintește, în partea referitoare la articolul 2, că „introducerea noțiunii de «ofertă publică» constituie o inovație majoră”. Cu ocazia adoptării Directivei 89/298/CEE [a Consiliului din 17 aprilie 1989 de coordonare a condițiilor de întocmire, control și difuzare a prospectului care trebuie publicat în cazul unei oferte publice de valori mobiliare (
16
)], nu a fost posibil să se convină asupra unei definiții comune (conform celui de al șaptelea considerent al directivei menționate). În consecință, din momentul în care se creează o definiție armonizată, excepțiile trebuie să fie interpretate în sens strict, iar termenii definiției trebuie să facă obiectul unei interpretări largi.
43.
Consecința acestei lipse a unei definiții a noțiunii de „ofertă publică” era că, potrivit statelor membre, pentru același tip de oferte, publicarea unui prospect era sau nu obligatorie, împiedicând astfel eficacitatea pieței în cadrul Uniunii. Or, această eficacitate a pieței este, împreună cu protecția investitorilor, unul dintre obiectivele urmărite de Directiva prospect, după cum se amintește în considerentul (10) al directivei menționate. Astfel, publicarea unui prospect se face în urma unui proces care cuprinde mai multe etape descrise la articolul 1 alineatul (1) din directiva menționată, și anume întocmirea, aprobarea și difuzarea prospectului.
44.
Obiectivul eficacității pieței este îndeplinit prin crearea unui prospect care poate servi drept pașaport în Uniune, întrucât o informație minimă de aceeași natură este adusă la cunoștință, prin difuzare, în același tip de oferte pentru investitorii din Uniune și, în consecință, pentru o ofertă poate fi elaborat un singur prospect în mai multe state membre.
45.
Protecția investitorilor rezultă, desigur, din faptul că aceeași informație va fi oferită tuturor investitorilor potențiali, dar și din faptul că autoritatea competentă desemnată de statul membru va aproba sau nu conținutul prospectului după ce au fost solicitate, dacă este cazul, informații suplimentare, așa cum se prevede la articolul 13 alineatele (1) și (4) din Directiva prospect. Astfel, potențialii investitori au certitudinea că un prospect publicat a făcut obiectul unei verificări efectuate de această autoritate.
46.
Urmărirea acestor două obiective, legată de caracterul general al termenilor utilizați în definiția „ofertei publice”, conduce la concluzia că o ofertă precum cea propusă de Holding Communal este o ofertă publică, chiar dacă aceasta pare rezervată acționarilor existenți, cu condiția ca oferta să nu intre în una dintre categoriile de oferte publice exceptate de la obligația de publicare a unui prospect în temeiul articolului 3 alineatul (2) din Directiva prospect.
47.
În al doilea rând, în ceea ce privește noțiunea de „valori mobiliare”, aceasta este definită la articolul 2 alineatul (1) litera (a) din Directiva prospect cu referire la definiția prevăzută la articolul 1 punctul 4 din Directiva 93/22.
48.
În această directivă, valorile mobiliare erau definite ca fiind „acțiuni și alte valori mobiliare asimilate acțiunilor, obligațiuni și alte forme de titluri de creanță care sunt negociabile pe piața de capital și orice alte valori mobiliare tranzacționate în mod normal și care permit achiziționarea oricăror astfel de valori transferabile prin subscriere sau schimb sau care conduc la o regularizare în numerar, cu excepția instrumentelor de plată”. Astfel, acțiunile erau în sine valori mobiliare și nu era necesar să poată fi tranzacționate pe piața de capital, contrar obligațiunilor și altor titluri de creanță.
49.
Cu toate acestea, Directiva 93/22 a fost abrogată, de la 1 noiembrie 2007, prin Directiva MiFID I, al cărei articol 69 prevede că „[t]rimiterile la Directiva [93/22] se interpretează ca trimiteri la prezenta directivă. Trimiterile la termeni definiți de Directiva [93/22] sau la articole din această directivă se interpretează ca trimiteri la termenul echivalent definit în prezenta directivă sau la articolul corespunzător din prezenta directivă”. Din moment ce Directiva MiFID I definește noțiunea de „valori mobiliare”, aceasta este definiția care trebuie analizată.
50.
Or, articolul 4 alineatul (1) punctul 18 din Directiva MiFID I definește valorile mobiliare ca fiind „categoriile de titluri care pot fi tranzacționate pe piața capitalurilor (cu excepția instrumentelor de plată)” și oferă o listă de exemple care cuprind printre altele „acțiunile la întreprinderi și alte titluri echivalente acțiunilor la întreprinderi, la întreprinderi de tip parteneriat sau la alte entități, precum și certificatele reprezentative de acțiuni”. În această nouă definiție, acțiunile nu constituie „valori mobiliare” în sensul directivei menționate decât dacă pot fi tranzacționate pe piața de capital, spre deosebire de cele prevăzute în Directiva 93/22 și în propunerea Comisiei care a condus la Directiva prospect (
17
). În prezent, trebuie să se țină seama de posibilitatea de tranzacționare a acțiunilor pe piața de capital pentru a le putea califica drept „valori mobiliare” în sensul Directivei MiFID I.
51.
În primul rând, din punct de vedere literal, calificarea drept „valori mobiliare” se întemeiază pe două noțiuni: „posibilitatea de tranzacționare” și „piața de capital”.
52.
Pe de o parte, adjectivul „tranzacționabil” se poate defini ca fiind ceea ce poate fi tranzacționat, poate face obiectul unei tranzacționări, în special în domeniul bursier: se referă la o valoare mobiliară sau la o obligațiune publică care face obiectul unor tranzacții curente și nu este afectată de nicio restricție specială (
18
).
53.
Astfel, interpretarea literală a cuvântului „tranzacționabil” face referire la posibilitatea unei cesiuni în general și la lipsa oricărei restricții speciale privind cesiunea. Prin urmare, aceasta nu permite, în sine, să se răspundă la întrebarea instanței de trimitere, întrucât aprobarea de către consiliul de administrație ar putea fi analizată ca fiind o restricție privind cesiunea.
54.
Pe de altă parte, în ceea ce privește noțiunea de „piață de capital”, în domeniul bursier, piața implică diferite tipuri de convenții care reglementează tranzacțiile cu privire la valorile mobiliare (
19
). Astfel, piața de capital are o definiție foarte largă și nu face referire doar la piața reglementată sau la o cotație la bursă: aceasta face referire la noțiunea de tranzacții privind o categorie de bunuri, în cauză valorile mobiliare.
55.
În al doilea rând, interpretarea noțiunilor de „posibilitate de tranzacționare” și de „piață de capital” trebuie să țină seama de contextul în care sunt utilizate.
56.
Cu privire la acest aspect, considerentul (12) al Directivei prospect enunță în mod clar că este necesar să fie „reglementate toate titlurile de capital și titlurile, altele decât cele de capital, oferite publicului sau admise la tranzacționare pe piețe reglementate, în conformitate cu Directiva [93/22], și nu numai valorile mobiliare admise la cota oficială a unei burse de valori”.
57.
În plus, articolul 3 al doilea paragraf din Regulamentul nr. 809/2004 de punere în aplicare a Directivei „prospect” prevede că prospectul conține elementele informative impuse de anexele I‑XVII la acest regulament în funcție de tipul de emitent și de categoria de valori mobiliare în cauză. Astfel, punctul 21.2.3 din anexele I și X la regulamentul menționat prevede că trebuie descrise restricțiile conexe fiecărei clase de acțiuni existente. Într‑un mod și mai precis, punctul 4.8 din anexa III la același regulament impune o descriere a tuturor restricțiilor impuse asupra liberei transferabilități a valorilor mobiliare (
20
). Aceeași obligație de descriere există în cazul unei convenții de restricționare a valorile mobiliare: prospectul trebuie să identifice părțile implicate, să descrie conținutul convenției și excepțiile prevăzute și să indice durata perioadei de restricționare (
21
).
58.
Cu toate acestea, după cum subliniază Comisia, asemenea restricții sau convenții de restricționare nu ar trebui să conducă la o imposibilitate sau la o dificultate extremă de cesiune, întrucât, în această ipoteză, nu s‑ar putea considera că valorile mobiliare pot fi tranzacționate. O asemenea ipoteză ar putea exista în cazul imposibilității cesiunii către un terț, numai emitentul putând achiziționa valoarea mobiliară emisă.
59.
Prin urmare, este clar că, în contextul Directivei prospect, restricțiile privind posibilitatea tranzacționării valorilor mobiliare sau chiar convențiile de restricționare nu se opun, în sine, ca titlurile în cauză să intre în definiția valorilor mobiliare supuse obligației de publicare a unui prospect în cazul unei oferte publice, cu condiția totuși ca aceste restricții și convenții să nu facă o cesiune imposibilă sau extrem de dificilă.
60.
În contextul Directivei 93/22, a cărei definiție a valorilor mobiliare a fost înlocuită cu cea reținută de Directiva MiFID I, aplicabilă în speță, interpretarea trebuie să fie aceeași, și anume o viziune largă a noțiunii de „valori mobiliare”. Astfel, dacă al unsprezecelea considerent al Directivei 93/22 amintea că definiția valorilor mobiliare reținută era foarte cuprinzătoare, acesta preciza de asemenea că includea numai instrumente negociabile și, prin urmare, această definiție nu includea acțiunile care practic nu pot fi transferate decât prin răscumpărarea lor de către organismul emitent, precum „Building societies” și „Industrial and Provident societies”. Aceasta este o altă ipoteză luată în considerare pentru anumite criptoactive (
22
).
61.
În plus, chiar dacă se referă la admiterea pe o piață reglementată, articolul 40 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva MiFID I prevede că valorile mobiliare trebuie să poată fi tranzacționate în mod liber pe piața respectivă.
62.
Această viziune a fost confirmată chiar de Comisie în cadrul întrebărilor referitoare la directiva menționată. Ea a indicat, cu această ocazie, că esența definiției valorilor mobiliare implica posibilitatea de a fi, în calitate de categorie, tranzacționate pe piețele de capital (
23
). Aceasta a adăugat, în ceea ce privește piețele respective, că definiția lor includea toate contextele în care se întâlneau interesele vânzătorilor și cumpărătorilor de titluri (
24
).
63.
Din această interpretare, ținând seama de context, rezultă că restricțiile privind posibilitatea de tranzacționare a acțiunilor Holding Communal legate de necesitatea de a obține aprobarea consiliului de administrație pentru a ceda acțiunile sale unui număr limitat de categorii de persoane (provincii și comune) nu sunt de natură să împiedice, în principiu, orice posibilitate de tranzacționare a acțiunilor în cadrul acestor categorii, cu excepția cazului în care instanța de trimitere stabilește că este imposibil sau extrem de dificil să se efectueze o cesiune. În plus, considerăm că există o piață de capital pentru aceste acțiuni ca urmare a numărului de persoane juridice care pot fi acționari. Astfel, Comisia arată că există 581 de comune și 10 provincii în Belgia: acestea sunt tot atâtea persoane juridice acționari sau care pot deveni acționari prin răscumpărarea de acțiuni care aparțin altor acționari. Or, după cum am amintit la punctul 39 din prezentele concluzii, la peste 100 de potențiali investitori, Directiva prospect prevede că trebuie întocmit un prospect, ceea ce confirmă faptul că numărul mic de acționari, și, așadar, dimensiunea restrânsă a pieței secundare, cea pe care se revând acțiunile, nu sunt în sine un obstacol pentru a considera că acțiunile pot fi tranzacționate. Aceste acțiuni intră, în consecință, în definiția valorilor mobiliare a căror ofertă publică impune publicarea unui prospect.
64.
În al treilea rând, noțiunile de „posibilitate de tranzacționare” și de „piață de capital” trebuie interpretate în raport cu obiectivele Directivei „prospect” și ale Directivei MiFID I, care conține definiția valorilor mobiliare.
65.
După cum s‑a amintit la punctul 43 din prezentele concluzii, Directiva prospect urmărește două obiective: asigurarea protecției investitorilor și a eficacității pieței. Acestea obiective sunt și cele urmărite de Directiva MiFID I (
25
).
66.
Prin urmare, obiectivele menționate conduc la reținerea unei definiții largi a „posibilității de tranzacționare” și a „pieței de capital”, întrucât prospectul asigură o mai bună informare a investitorilor, dat fiind că aceleași informații minime trebuie să fie prevăzute în prospectul al cărui conținut este controlat de o autoritate națională, și o mai mare eficacitate a piețelor, întrucât un prospect poate fi utilizat în mai multe state membre.
67.
Curtea a statuat deja că considerentele (10), (18) și (19) ale Directivei prospect au „ca obiect garantarea protecției investitorilor și eficacitatea pieței”, că informația completă privind valorile mobiliare „constituie un mod eficient de consolidare a încrederii publicului în [aceste valori], contribuind astfel la buna funcționare și dezvoltare a pieței în cauză”, și că „trebuie introduse în toate statele membre garanții care vizează protejarea intereselor investitorilor efectivi și potențiali, pentru a permite respectivilor investitori să evalueze [riscurile pe care le implică investiția în valori mobiliare] și să ia astfel deciziile de investiții în deplină cunoștință de cauză” (
26
).
68.
De asemenea, Curtea a statuat că, ținând seama de aceste obiective, publicarea unui prospect urmărește, pe de o parte, să permită investitorilor să evalueze riscurile în legătură cu operațiunile de ofertă publică de valori mobiliare și de admitere la tranzacționare a acestor valori, astfel încât să le permită să ia o decizie în cunoștință de cauză, și, pe de altă parte, ca buna funcționare a piețelor în cauză să nu fie obstrucționată de nereguli (
27
).
69.
În cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea din 17 septembrie 2014, Almer Beheer și Daedalus Holding (
28
), Curtea s‑a întemeiat pe obiectivele menționate pentru a statua că o vânzare silită de valori mobiliare la cererea unui creditor nu necesita publicarea unui prospect, întrucât aceasta nu avea aceleași obiective precum cele urmărite de Directiva prospect. Cu toate acestea, un raționament similar nu poate fi reținut în cadrul întrebării adresate Curții în prezenta cauză, întrucât, pe de o parte, vânzarea a avut loc în condiții normale, fără o procedură judiciară la cererea unui terț, și, pe de altă parte, societatea Holding Communal era responsabilă de elaborarea eventualului prospect în calitate de emitent al valorilor mobiliare și avea toate informațiile necesare pentru această elaborare.
70.
Astfel, interpretarea teleologică conduce de asemenea la reținerea unei viziuni largi a noțiunilor de „posibilitate de tranzacționare” și de „piață de capital”.
71.
Prin urmare, acțiunile Holding Communal care nu pot fi cedate decât unor provincii sau comune belgiene cu acordul consiliului de administrație intră în categoria valorilor mobiliare în sensul Directivei prospect, iar emiterea acestora ar fi trebuit să fie precedată de publicarea unui prospect, în măsura în care pot fi tranzacționate între 581 de comune și 10 provincii.
72.
Cu toate acestea, este de competența instanței de trimitere să se asigure de mai multe aspecte: în primul rând, că sunt sau nu îndeplinite condițiile pentru excepțiile prevăzute la articolul 3 alineatul (2) din Directiva prospect, în al doilea rând, că condițiile privind aprobarea consiliului de administrație și cesiunile posibile numai între provinciile și comunele belgiene nu fac imposibilă sau extrem de dificilă orice cesiune din cauza altor elemente care nu sunt evocate în cererea de decizie preliminară și, în al treilea rând, că, în conformitate cu dispozițiile articolului 25 alineatul (1) din această directivă, măsurile sau sancțiunile administrative puse în aplicare de statele membre în cazul nerespectării dispozițiilor directivei menționate sunt efective, proporționate și cu efect de descurajare.
73.
Având în vedere toate aceste elemente, propunem să se răspundă instanței de trimitere că articolul 2 alineatul (1) litera (a) din Directiva prospect trebuie interpretat în sensul că noțiunea de „valoare mobiliară care poate fi tranzacționată pe piața de capital” include acțiunile unei societăți holding care nu pot fi deținute decât de provincii și de comune și a căror cesiune este supusă aprobării consiliului de administrație, cu condiția ca aceste restricții să nu facă imposibilă sau extrem de dificilă posibilitatea tranzacționării acestor acțiuni pe piața de capital.
V. Concluzie
74.
Având în vedere toate considerațiile care precedă, propunem Curții să răspundă la întrebarea preliminară adresată de Cour de cassation (Curtea de Casație, Belgia) după cum urmează:
Articolul 2 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2003/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind prospectul care trebuie publicat în cazul unei oferte publice de valori mobiliare sau pentru admiterea valorilor mobiliare la tranzacționare și de modificare a Directivei 2001/34/CE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2008/11/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2008,
trebuie interpretat în sensul că
noțiunea de „valoare mobiliară care poate fi tranzacționată pe piața de capital” include acțiunile unei societăți holding care nu pot fi deținute decât de provincii și de comune și a căror cesiune este supusă aprobării consiliului de administrație, cu condiția ca aceste restricții să nu facă imposibilă sau extrem de dificilă posibilitatea tranzacționării acestor acțiuni pe piața de capital.
(
1
)	Limba originală: franceza.
(
2
)	JO 2003, L 345, p. 64, Ediție specială, 06/vol. 7, p. 23.
(
3
)	JO 2008, L 76, p. 37, denumită în continuare „Directiva prospect”.
(
4
)	JO 1993, L 141, p. 27, Ediție specială, 06/vol. 7, p. 3.
(
5
)	JO 2004, L 145, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 247.
(
6
)	JO 2006, L 114, p. 60, Ediție specială, 06/vol. 7, p. 278, denumită în continuare „Directiva MiFID I”.
(
7
)	Regulamentul Comisiei din 29 aprilie 2004 de punere în aplicare a Directivei 2003/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește informațiile conținute în prospectele, structura prospectelor, includerea de informații prin trimiteri, publicarea prospectelor și difuzarea comunicatelor cu caracter publicitar (JO 2004, L 149, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 7, p. 60).
(
8
)	JO 2008, L 340, p. 17, denumit în continuare „Regulamentul nr. 809/2004”.
(
9
)	Moniteur belge din 21 iunie 2006, p. 31352, denumită în continuare „Legea din 16 iunie 2006”.
(
10
)	A se vedea Hotărârea din 30 aprilie 2024, M. N. (EncroChat) (C‑670/22, EU:C:2024:372, punctul 109 și jurisprudența citată).
(
11
)	O ofertă de valori mobiliare adresată la mai puțin de 100 de persoane fizice sau juridice, altele decât investitorii calificați, pe stat membru.
(
12
)	O ofertă de valori mobiliare adresată investitorilor care achiziționează aceste valori pentru un preț total de cel puțin 50000 de euro pe investitor și pe ofertă distinctă.
(
13
)	O ofertă de valori mobiliare a cărei valoare nominală unitară se ridică la cel puțin 50000 de euro.
(
14
)	A se vedea Raportul final al Comitetului înțelepților de reglementare a piețelor europene de valori mobiliare din 15 februarie 2001, disponibil în limba engleză la următoarea adresă de internet: https://www.esma.europa.eu/sites/default/files/library/2015/11/lamfalussy_report.pdf (p. 12 și 15).
(
15
)	Propunere de directivă a Parlamentului European și a Consiliului privind prospectul care trebuie publicat în cazul unei oferte publice de valori mobiliare sau pentru admiterea valorilor mobiliare la tranzacționare [COM(2001) 280 final].
(
16
)	JO 1989, L 124, p. 8.
(
17
)	A se vedea articolul 2 alineatul (1) litera (a) din propunerea de directivă citată la nota de subsol 15 din prezentele concluzii: „În sensul prezentei directive, «valori mobiliare» înseamnă acțiunile și alte valori asimilabile acțiunilor, obligațiunile și alte titluri de creanță care pot fi tranzacționate pe o piață reglementată și orice altă valoare care poate fi tranzacționată în mod normal care permite achiziționarea unor asemenea valori mobiliare prin subscriere sau schimb sau care conduce la o regularizare în numerar.”
(
18
)	A se vedea Dictionnaire de l’Académie française.
(
19
)	A se vedea Dictionnaire de l’Académie française.
(
20
)	Acest lucru este valabil și pentru o serie de alte valori mobiliare: a se vedea punctul 4.13 din anexa V, punctele 27.10 și 28.10 din anexa X, punctul 4.1.10 din anexa XII, punctul 4.14 din anexa XIII, precum și anexa XIV punctul 1.8 la Regulamentul nr. 809/2004.
(
21
)	A se vedea punctul 7.3 din anexa III și punctul 27.14 din anexa X la Regulamentul nr. 809/2004.
(
22
)	A se vedea în acest sens Consultarea din 29 ianuarie 2024 a Autorității Europene pentru Valori Mobiliare și Piețe (AEVMP) referitoare la proiectul de recomandări privind condițiile și criteriile de calificare a criptoactivelor ca instrumente financiare, disponibilă în limba engleză la următoarea adresă de internet: https://www.esma.europa.eu/sites/default/files/2024-01/ESMA75-453128700-52_MiCA_Consultation_Paper_-_Guidelines_on_the_qualification_of_crypto‑assets_as_financial_instruments.pdf (punctul 109).
(
23
)	A se vedea Întrebări și răspunsuri ale Comisiei în legătură cu Directiva MiFID I, disponibile la următoarea adresă de internet: https://finance.ec.europa.eu/system/files/2020-01/mifid-2004-0039-commission‑questions‑answers_en_0.pdf (p. 22): „Esența definiției valorilor mobiliare enunțate la articolul 4 punctul 18 din Directiva MiFID I este aceea că, în calitate de categorie, acestea pot fi tranzacționate pe piețele de capital. […] Participațiile la acțiuni la întreprinderi de tip parteneriat care nu «pot fi tranzacționate pe piețele de capital» nu sunt echivalente cu acțiunile care pot fi tranzacționate. Factorul determinant este, așadar, dacă aceste participații la întreprinderi de tip parteneriat și la societățile cu răspundere limitată pot fi tranzacționate pe piețele de capital. Dacă titlurile în discuție sunt de o asemenea natură încât pot fi tranzacționate pe o piață reglementată sau un MTF, va fi vorba despre o indicație concludentă că acestea sunt valori mobiliare, chiar dacă titlurile individuale nu sunt efectiv tranzacționate. Invers, dacă nu pot fi tranzacționate în astfel de sisteme multilaterale, aceasta poate indica faptul că nu este vorba despre valori mobiliare, dar acest lucru nu este concludent. […] Conceptul de posibilitate de tranzacționare include noțiunea că instrumentul poate fi tranzacționat. În cazul în care restricțiile privind transferul împiedică posibilitatea ca un instrument să fie tranzacționat în astfel de contexte, nu este vorba despre o valoare mobiliară.” (traducere liberă).
(
24
)	A se vedea Întrebări și răspunsuri citate la nota de subsol 23 din prezentele concluzii (p. 1).
(
25
)	A se vedea considerentele (5), (44) și (71) ale Directivei MiFID I.
(
26
)	A se vedea Hotărârea din 17 septembrie 2014, Almer Beheer și Daedalus Holding (C‑441/12, EU:C:2014:2226, punctul 31).
(
27
)	A se vedea Hotărârea din 17 septembrie 2014, Almer Beheer și Daedalus Holding (C‑441/12, EU:C:2014:2226, punctul 33).
(
28
)	C‑441/12, EU:C:2014:2226.