62008CO0364
ORDONANȚA CURȚII (Camera a opta)
24 octombrie 2008 (
*1
)
În cauza C-364/08,
având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de tribunal de première instance d’Arlon (Belgia), prin decizia din 24 iulie 2008, primită de Curte la, în procedura
Marc Vandermeir
împotriva
État belge — SPF Finances,
CURTEA (Camera a opta),
compusă din domnul T. von Danwitz, președinte de cameră, doamna R. Silva de Lapuerta (raportor) și domnul E. Juhász, judecători,
avocat general: domnul M. Poiares Maduro,
grefier: domnul R. Grass,
Curtea urmând să se pronunțe prin ordonanță motivată, conform articolului 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură,
după ascultarea avocatului general,
pronunță prezenta
Ordonanță
1
Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolelor 43 CE și 49 CE.
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între domnul Vandermeir, pe de o parte, și État belge – SPF Finances –, pe de altă parte, în legătură cu impozitarea unui vehicul înmatriculat și luat în leasing în Luxemburg.
Cadrul juridic
3
Potrivit instanței de trimitere, dispozițiile reglementării naționale aplicabile acțiunii principale sunt următoarele.
4
Articolul 3 din Codul impozitelor asimilate impozitului pe venit, în versiunea aplicabilă în acțiunea principală (denumit în continuare „codul”), care figurează în titlul II din acesta, intitulat „Taxă de circulație asupra autovehiculelor”, prevede:
„Se instituie o taxă asupra vehiculelor cu aburi sau cu motor, care servesc fie transportului de persoane, fie transportului rutier de mărfuri sau de diverse obiecte.”
5
Articolul 6 din cod prevede:
„Este obligată la plata taxei orice persoană care folosește pentru uzul propriu […] unul sau mai multe vehicule menționate la articolele 3 și 4, fie că este proprietara sau are posesia personală a acestora, fie că dispune în mod permanent sau obișnuit de acestea prin închiriere sau alt contract.”
6
Articolul 21 primul paragraf din cod are următorul cuprins:
„Taxa este datorată de persoana fizică sau juridică care este sau trebuie să fie înscrisă în certificatul de înmatriculare, atât timp cât un vehicul este sau trebuie să fie înscris pe numele acestei persoane în registrul matricol al direcției de înmatriculare a vehiculelor.”
7
Articolul 5 alineatul 1 punctul 9 din cod scutește de la plata taxei „autovehiculele utilizate de un rezident belgian, puse la dispoziția sa de angajatorul său stabilit în străinătate și care sunt înmatriculate acolo”.
8
Articolul 94 primul paragraf punctul 1 din cod, care face parte din titlul V din acesta, intitulat „Taxă de punere în circulație”, prevede:
„Se instituie în beneficiul statului o taxă asimilată impozitului pe venit asupra:
1.
mașinilor […], astfel cum sunt definite aceste vehicule în reglementarea privind înmatricularea vehiculelor cu motor […], în măsura în care aceste vehicule sunt sau trebuie să fie prevăzute cu o placă de înmatriculare […] eliberată în cadrul acestei reglementări.”
9
Potrivit articolului 99 din cod, vehiculele menționate la articolul 94 primul paragraf punctul 1 din cod sunt prezumate a fi puse în circulație pe drumurile publice din Belgia din momentul în care sunt sau trebuie să fie înscrise în registrul matricol al biroului circulației rutiere.
10
Potrivit articolului 108 din cod, care face parte din titlul VI din acesta, intitulat „Taxă compensatorie a accizelor”:
„Se instituie în beneficiul statului o taxă compensatorie a accizelor asupra vehiculelor […] cu motor Diesel.”
11
Articolul 2 din cod, care figurează în titlul I din acesta, intitulat „Dispoziții comune”, autorizează statul belgian să recurgă la aplicarea de amenzi administrative în cazul în care contribuabilul încalcă prevederile acestui cod.
12
Articolul 3 din Decretul regal din 20 iulie 2001 privind înmatricularea vehiculelor, în versiunea aplicabilă în acțiunea principală, prevede:
„1.   Persoanele care au reședința în Belgia înmatriculează vehiculele pe care doresc să le pună în circulație în Belgia în registrul vehiculelor prevăzut la articolul 6, chiar dacă aceste vehicule sunt deja înmatriculate în străinătate.
Reședința în Belgia înseamnă că aceste persoane îndeplinesc una dintre următoarele condiții:
a)
sunt înscrise în registrul populației al unei comune belgiene;
[…]
2.   În cazurile de mai jos, înmatricularea în Belgia a vehiculelor înmatriculate în străinătate și puse în circulație de persoanele menționate la alineatul 1 nu este obligatorie pentru:
[…]
2)
vehiculul pe care o persoană fizică îl utilizează pentru exercitarea profesiei sale și numai în mod secundar cu titlu privat și care este pus la dispoziția sa de un angajator străin cu care această persoană a încheiat un contract de muncă; în acest caz, o atestare furnizată de administrația care are în atribuții [taxa pe valoarea adăugată] trebuie să se găsească la bordul vehiculului; condițiile detaliate ale utilizării vehiculului sunt stabilite de Ministerul Finanțelor;
[…]”
Acțiunea principală și întrebarea preliminară
13
Domnul Vandermeir are reședința în Belgia.
14
În 2004, acesta lucra în calitate de jurnalist independent în Luxemburg, unde deținea un birou, precum și cvasitotalitatea clientelei sale. Realitatea stabilirii sale în acest stat membru a fost verificată de un inspector al asigurărilor sociale luxemburgheze.
15
În luna februarie a aceluiași an, domnul Vandermeir a luat în leasing de la o societate luxemburgheză un vehicul înmatriculat în Luxemburg pe numele acestei societăți, cu numărul de înmatriculare FM 7687.
16
La 10 august 2004, serviciile vamale belgiene l-au controlat pe domnul Vandermeir și au întocmit un proces-verbal pentru încălcarea reglementării în materie de înmatriculare.
17
Acest proces-verbal a fost transmis autorităților fiscale belgiene, care au procedat apoi la impunerea, pentru anul fiscal 2004, a unei taxe de circulație, a unei taxe de punere în circulație, a unei taxe compensatorii a accizelor și a unei amenzi administrative în sarcina domnului Vandermeir.
18
La 23 decembrie 2005, domnul Vandermeir a introdus o reclamație împotriva acestor taxe și a acestei amenzi.
19
Întrucât această reclamație a fost respinsă prin Decizia din 26 iunie 2007, domnul Vandermeir a introdus o acțiune în fața instanței de trimitere.
20
În aceste condiții, tribunal de première instance d’Arlon (Tribunalul de Primă Instanță din Arlon) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Articolele 43 [CE] și/sau 49 CE se opun faptului ca o reglementare națională a unui prim stat membru, precum cea în cauză, să impună unui lucrător care desfășoară o activitate independentă și care are reședința în acest stat membru să își înmatriculeze vehiculul în acest stat membru, cu toate că acesta își exercită activitatea profesională în mod cvasiexclusiv într-un al doilea stat membru, de la un sediu permanent pe care îl deține în acest stat, și în cazul în care acest vehicul nici nu este destinat să fie utilizat cu titlu permanent în principal în primul stat membru, nici nu este utilizat, în fapt, în acest mod?”
Cu privire la întrebarea preliminară
21
În temeiul articolului 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură, atunci când răspunsul la o întrebare formulată cu titlu preliminar poate fi în mod clar dedus din jurisprudență, Curtea, după ascultarea avocatului general, poate să se pronunțe prin ordonanță motivată.
22
Cu titlu prealabil, trebuie amintit că, sub rezerva anumitor excepții nerelevante în acțiunea principală, impozitarea autovehiculelor nu a fost armonizată la nivel comunitar. Prin urmare, statele membre sunt libere să își exercite competența fiscală în acest domeniu, cu condiția de a o exercita cu respectarea dreptului comunitar (a se vedea Hotărârea din 21 martie 2002, Cura Anlagen, C-451/99, Rec., p. I-3193, punctul 40, Hotărârea din, Comisia/Danemarca, C-464/02, Rec., p. I-7929, punctul 74, Hotărârea din, Nadin și Nadin-Lux, C-151/04 și C-152/04, Rec., p. I-11203, punctul 40, Hotărârea din, Comisia/Finlanda, C-232/03, punctul 46, precum și Ordonanța din, van de Coevering, C-242/05, Rec., p. I-5843, punctul 23, și Ordonanța din, Ilhan, C-42/08, punctul 17).
Referitor la existența restricțiilor privind libertatea de stabilire și libera prestare a serviciilor
23
Potrivit articolului 43 CE, sunt interzise restricțiile privind libertatea de stabilire a resortisanților unui stat membru pe teritoriul altui stat membru.
24
Potrivit unei jurisprudențe constante, trebuie considerate astfel de restricții orice măsuri care interzic, împiedică sau fac mai puțin atractivă exercitarea acestei libertăți (a se vedea Hotărârea din 30 noiembrie 1995, Gebhard, C-55/94, Rec., p. I-4165, punctul 37, Hotărârea din, CaixaBank France, C-442/02, Rec., p. I-8961, punctul 11, și Hotărârea din, Columbus Container Services, C-298/05, Rep., p. I-10451, punctul 34).
25
Chiar dacă, potrivit textului lor, dispozițiile tratatului referitoare la libertatea de stabilire urmăresc să asigure beneficiul tratamentului național în statul membru de primire, acestea interzic, în egală măsură, ca statul membru de origine să împiedice stabilirea într-un alt stat membru a unuia dintre resortisanții săi ori a unei societăți constituite conform legislației sale (a se vedea Hotărârea din 16 iulie 1998, ICI, C-264/96, Rec., p. I-4695, punctul 21, Hotărârea din, Cadbury Schweppes și Cadbury Schweppes Overseas, C-196/04, Rec., p. I-7995, punctul 42, precum și Hotărârea din, Lidl Belgium, C-414/06, Rep., p. I-3601, punctul 19).
26
O obligație de înmatriculare precum cea impusă de reglementarea în cauză în acțiunea principală lucrătorilor care desfășoară o activitate independentă și care au reședința în Belgia împiedică accesul acestora la activitățile independente din celelalte state membre și este, așadar, de natură să împiedice sau să facă mai puțin atractivă exercitarea de către acești lucrători a libertății de stabilire (a se vedea în acest sens Hotărârile citate anterior Comisia/Danemarca, punctul 46, Nadin și Nadin-Lux, punctele 36 și 37, precum și Comisia/Finlanda, punctul 40).
27
În consecință, această obligație constituie o restricție privind libertatea de stabilire, interzisă, în principiu, prin articolul 43 CE.
28
Articolul 49 CE interzice restricțiile privind libera prestare a serviciilor în cadrul Comunității Europene.
29
Potrivit unei jurisprudențe constante, această prevedere se opune aplicării oricărei reglementări naționale care, fără o justificare obiectivă, împiedică posibilitatea unui prestator de servicii de a exercita efectiv această libertate sau care are ca efect să facă mai dificilă prestarea de servicii între statele membre decât prestarea de servicii care are un caracter pur intern în cadrul unui stat membru (a se vedea Hotărârea Cura Anlagen, citată anterior, punctele 29 și 30, precum și Ordonanța din 30 mai 2006, Leroy, C-435/04, Rec., p. I-4835, punctul 11, și Ordonanța van de Coevering, citată anterior, punctele 19 și 20).
30
Or, o obligație de înmatriculare precum cea în cauză în acțiunea principală are drept efect să facă mai dificile activitățile de leasing transfrontaliere (a se vedea Hotărârea Cura Anlagen, citată anterior, punctul 37, și Ordonanța Leroy, citată anterior, punctul 12).
31
Prin urmare, această obligație constituie o restricție în sensul articolului 49 CE.
Referitor la justificarea restricțiilor privind libertatea de stabilire și libera prestare a serviciilor
32
Reiese din jurisprudența Curții că un stat membru poate supune unei obligații de înmatriculare un autovehicul luat în leasing de un lucrător care are reședința în acest stat membru de la o societate stabilită în alt stat membru în cazul în care acest vehicul este destinat a fi utilizat cu titlu permanent în principal pe teritoriul primului stat membru sau în cazul în care acesta este utilizat, în fapt, în acest mod (a se vedea în acest sens Hotărârile citate anterior Cura Anlagen, punctul 42, Comisia/Danemarca, punctele 75-78, Nadin și Nadin-Lux, punctul 41, precum și Comisia/Finlanda, punctul 47).
33
În schimb, dacă aceste condiții nu sunt întrunite, legătura cu un stat membru a vehiculului înmatriculat în alt stat membru este mai slabă, astfel încât este necesară o altă justificare a restricției în cauză (a se vedea Hotărârile Comisia/Danemarca, citată anterior, punctul 79, Comisia/Finlanda, citată anterior, punctul 48, și Ordonanța van de Coevering, citată anterior, punctul 26).
34
În ceea ce privește o eventuală justificare a obligației de înmatriculare în cauză în acțiunea principală, Curtea a hotărât deja, pe de o parte, că articolul 43 CE se opune ca o reglementare națională a unui prim stat membru să impună unui lucrător care desfășoară o activitate independentă și care are reședința în acest stat membru să înmatriculeze acolo un vehicul al societății pus la dispoziția sa de societatea pentru care lucrează, societate stabilită în alt stat membru, în cazul în care vehiculul societății nici nu este destinat să fie utilizat cu titlu permanent în principal în primul stat membru, nici nu este utilizat, în fapt, în acest mod (a se vedea Hotărârea Nadin și Nadin-Lux, citată anterior, punctul 55, precum și Ordonanța Leroy, citată anterior, punctul 13) și, pe de altă parte, că articolul 49 CE se opune ca o reglementare națională a unui prim stat membru să impună unei persoane care are reședința în acest stat membru să înmatriculeze acolo un vehicul închiriat de la o societate de leasing stabilită într-un al doilea stat membru, în cazul în care acest vehicul nici nu este destinat să fie utilizat cu titlu permanent în principal în primul stat membru, nici nu este utilizat, în fapt, în acest mod (a se vedea Ordonanța Leroy, citată anterior, punctul 14).
35
Rezultă de aici că, din moment ce domnul Vandermeir nu utilizează vehiculul în condițiile enumerate la punctul 32 din prezenta ordonanță, împrejurarea că acesta își exercită activitatea independentă în Luxemburg ca persoană fizică ce deține un sediu permanent în acest stat membru, iar nu ca administrator sau gestionar al unei societăți stabilite în acest stat membru, sau faptul că a luat el însuși un vehicul în leasing de la o societate luxemburgheză, iar nu prin intermediul unui angajator care ar pune apoi un vehicul la dispoziția sa, nu poate justifica o obligație de înmatriculare precum cea în cauză în acțiunea principală.
36
Ținând seama de ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se răspundă la întrebarea adresată că articolele 43 CE și 49 CE trebuie să fie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale a unui stat membru, precum cea în cauză în acțiunea principală, în temeiul căreia un lucrător care desfășoară o activitate independentă și care are reședința în acest stat membru este obligat să înmatriculeze acolo un vehicul luat în leasing de la o societate stabilită într-un alt stat membru, în cazul în care acest vehicul nici nu este destinat să fie utilizat cu titlu permanent în principal pe teritoriul primului stat membru, nici nu este utilizat, în fapt, în acest mod.
Cu privire la cheltuielile de judecată
37
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a opta) declară:
Articolele 43 CE și 49 CE trebuie să fie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale a unui stat membru, precum cea în cauză în acțiunea principală, în temeiul căreia un lucrător care desfășoară o activitate independentă și care are reședința în acest stat membru este obligat să înmatriculeze acolo un vehicul luat în leasing de la o societate stabilită într-un alt stat membru, în cazul în care acest vehicul nici nu este destinat să fie utilizat cu titlu permanent în principal pe teritoriul primului stat membru, nici nu este utilizat, în fapt, în acest mod.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: franceza.