62009CC0362_RO
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Prezentul recurs constituie continuarea cauzei în care s‑a pronunțat Hotărârea din 17 iulie 2008, Athinaïki Techniki/Comisia(2) .
2. În această hotărâre, Curtea a statuat că actul din 2 iunie 2004 de clasare administrativă de către Comisia Comunităților Europene a plângerii depuse de societatea căreia i s‑a substituit în drepturi Athinaïki Techniki AE(3) trebuia calificat drept „decizie” în sensul articolului 4 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului(4) și, prin urmare, reprezenta un act atacabil. Curtea a transmis dosarul Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene, pentru ca acesta să se pronunțe cu privire la acțiunea în anulare formulată de Athinaïki Techniki împotriva acestui act.
3. La 26 septembrie 2008, Comisia i‑a comunicat în scris recurentei că, având în vedere hotărârea Curții, revoca scrisoarea prin care o informa cu privire la clasarea plângerii, redeschidea procedura și reitera cererea anterioară prin care o invita pe recurentă să prezinte elemente de natură să dovedească acordarea unui ajutor de stat.
4. Prin Ordonanța din 29 iunie 2009, Athinaïki Techniki/Comisia(5), Tribunalul a statuat că, având în vedere această scrisoare, acțiunea în anulare împotriva deciziei de clasare din 2 iunie 2004 a rămas fără obiect.
5. Athinaïki Techniki a formulat recurs împotriva acestei ordonanțe, în cadrul căruia critică, în special, faptul că Tribunalul a ignorat condițiile în care Comisia putea revoca decizia de clasare, astfel cum acestea se deduc din Hotărârea Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior.
6. În prezentele concluzii, vom propune Curții să declare întemeiat acest recurs.
7. Vom preciza că, potrivit Hotărârii Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior, recurenta avea dreptul să obțină controlul jurisdicțional al aprecierii Comisiei potrivit căreia, în lumina elementelor de care această instituție dispunea la data de 2 iunie 2004, nu era necesar să inițieze o procedură oficială de investigare, ci era justificată clasarea cauzei.
8. Vom arăta că, în lumina acestei hotărâri, Comisia nu putea să revoce în mod valabil decizia de clasare decât pentru a corecta nelegalitatea acesteia. Vom preciza că scrisoarea din 26 septembrie 2008 nu prezintă explicații pertinente cu privire la motivele pentru care Comisia a decis să revoce această decizie și să redeschidă procedura preliminară de examinare. Vom susține că această revocare nu este justificată și că o privează pe recurentă de posibilitatea de a obține controlul jurisdicțional al clasării plângerii sale, încălcându‑se astfel Hotărârea Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior. Vom deduce din aceasta că ordonanța atacată, potrivit căreia Comisia ar fi revocat decizia de clasare în litigiu, astfel încât acțiunea împotriva acesteia ar fi rămas fără obiect, este afectată de o eroare de drept.
9. În subsidiar, vom susține că ordonanța atacată este de asemenea afectată de o eroare de drept în măsura în care Tribunalul a arătat că revocarea rezultând din scrisoarea din 26 septembrie 2008 a produs aceleași efecte ca și o hotărâre de anulare, astfel încât recurenta nu mai avea interesul de a obține anularea deciziei de clasare.
I – Contextul juridic și de fapt al ordonanței atacate
A – Situația de fapt anterioară Hotărârii Athinaïki Techniki/Comisia
10. În octombrie 2001, autoritățile elene au inițiat o procedură de atribuire a unui contract de achiziții publice în vederea cesiunii a 49 % din capitalul cazinoului Mont Parnès. Au concurat doi candidați, și anume consorțiul Casino Attikis și Hyatt Consortium. În urma unei proceduri pretins viciate, contractul a fost atribuit Hyatt Consortium.
11. Membră a consorțiului Casino Attikis, Egnatia SA, căreia i‑a succedat, în urma unei fuziuni, Athinaïki Techniki, a depus plângeri la serviciile Direcției Generale (DG) „Piața Internă” și ale DG „Concurență” ale Comisiei. Celei dintâi i se solicita să se pronunțe cu privire la legalitatea procedurii de cesiune a 49 % din capitalul cazinoului Mont Parnès potrivit dreptului comunitar al achizițiilor publice, în timp ce a doua era sesizată cu o plângere privind un ajutor de stat care ar fi fost acordat Hyatt Consortium în cadrul aceleiași proceduri.
12. Prin scrisoarea din 15 iulie 2003, DG „Concurență” a amintit Athinaïki Techniki practica sa decizională potrivit căreia cesiunea unui bun public în cadrul unei proceduri de cerere de ofertă nu constituie un ajutor de stat atunci când această procedură s‑a derulat în mod transparent și nediscriminatoriu. În consecință, aceasta a informat societatea că nu se va pronunța înainte ca DG „Piața Internă” să finalizeze examinarea procedurii de atribuire a contractului public în cauză.
13. Prin e‑mailul din 28 august 2003, reprezentantul Athinaïki Techniki a precizat, în esență, că plângerea privind existența unui ajutor de stat privea elemente distincte ale procedurii de atribuire a contractului de achiziții publice și că, în consecință, serviciile DG „Concurență” nu trebuiau să aștepte concluziile DG „Piața Internă”.
14. Prin scrisoarea din 16 septembrie 2003, serviciile DG „Concurență” au reiterat cuprinsul scrisorii din 15 iulie 2003, invitând totuși Athinaïki Techniki să le comunice informații suplimentare privind orice alt ajutor care nu ar fi legat de procedura de atribuire a cazinoului.
15. Prin scrisorile din 22 ianuarie și din 4 august 2004, serviciile DG „Piața Internă” au informat societatea Athinaïki Techniki că nu intenționau să continue examinarea celor două plângeri care le fuseseră adresate.
16. Ulterior, Comisia a trimis Athinaïki Techniki scrisoarea din data de 2 decembrie 2004, care are următorul cuprins:
„Ne referim la întrebarea dumneavoastră telefonică prin care se solicită să se confirme continuarea de către Comisie a investigării în cauza menționată anterior sau dacă această cauză a fost clasată.
Prin scrisoarea din 16 septembrie 2003, Comisia v‑a informat că, pe baza informațiilor de care dispune, nu există motive suficiente pentru a continua examinarea acestei cauze (în temeiul articolului 20 din [Regulamentul nr. 659/1999]).
În lipsa unor informații suplimentare care să justifice continuarea investigației, Comisia a clasat administrativ cauza la 2 iunie 2004.”
17. Prin cererea depusă la grefa Tribunalului la 18 februarie 2005, Athinaïki Techniki a introdus o acțiune având ca obiect anularea acestei decizii de clasare, de care a luat cunoștință prin scrisoarea menționată.
18. În Ordonanța din 26 septembrie 2006, Athinaïki Techniki/Comisia(6), Tribunalul a admis excepția de inadmisibilitate invocată de Comisie. Acesta a statuat că scrisoarea menționată nu constituia o decizie în sensul articolului 25 din Regulamentul nr. 659/1999 și că aceasta nu producea efecte juridice, în sensul că, prin urmare, nu era un act supus căilor de atac în temeiul articolului 230 CE.
19. Athinaïki Techniki a formulat recurs împotriva acestei ordonanțe.
B – Hotărârea Athinaïki Techniki/Comisia
20. În prealabil, Curtea a arătat că acțiunea în anulare introdusă de Athinaïki Techniki nu viza scrisoarea din data de 2 decembrie 2004 ca atare, ci decizia DG „Concurență” de a clasa plângerea acestei societăți privind un ajutor de stat acordat de Republica Elenă consorțiului Hyatt Regency în cadrul contractului de achiziții publice privind cazinoul Mont Parnès.
21. Curtea a arătat de asemenea că Athinaïki Techniki a solicitat anularea acestei decizii pentru motivul că fusese adoptată în temeiul articolului 88 alineatul (3) CE fără să fi fost în prealabil deschisă de către Comisie procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 88 alineatul (2) CE, ceea ce i‑ar fi permis să își prezinte observațiile.
22. Având în vedere aceste considerații, Curtea a precizat, mai întâi, natura actelor adoptate la finalul acestei faze preliminare de examinare, apoi a analizat dacă Tribunalul putea concluziona în mod întemeiat că decizia de clasare în litigiu nu constituia un act atacabil.
1. Cu privire la natura actelor adoptate la expirarea fazei preliminare de examinare a ajutoarelor de stat
23. Curtea a început prin a aminti că, în cadrul procedurii de verificare a ajutoarelor de stat, se impune să se distingă, pe de o parte, faza preliminară de examinare a ajutoarelor, care are ca obiect numai să permită Comisiei să își formeze o primă opinie cu privire la compatibilitatea parțială sau totală a ajutorului respectiv, și, pe de altă parte, faza de investigare propriu‑zisă, care este menită să permită acestei instituții să dețină informații complete cu privire la toate datele cauzei, această a doua fază prezentând un caracter indispensabil în cazul în care Comisia întâmpină dificultăți serioase în a aprecia dacă un ajutor este compatibil cu piața comună(7) .
24. Aceasta a arătat că numai în cadrul acestei din urmă faze Tratatul CE prevede obligația Comisiei de a pune în întârziere persoanele interesate pentru a‑și prezenta observațiile, astfel încât, atunci când Comisia adoptă, la finalul primei faze, o altă decizie decât aceea de a deschide procedura oficială de investigare, persoanele interesate au dreptul să conteste respectiva decizie în vederea asigurării respectării acestor garanții procedurale(8) .
25. În plus, Curtea a arătat că Regulamentul nr. 659/1999 acordă unor astfel de persoane interesate dreptul de a declanșa faza preliminară de examinare transmițând Comisiei informații privind un ajutor pretins ilegal, aceasta având obligația de a examina, fără întârziere, eventuala existență a unui ajutor și compatibilitatea acestuia cu piața comună. Potrivit Curții, persoanele interesate care nu se pot prevala de dreptul la apărare în cadrul acestei proceduri dispun în schimb de dreptul de a fi asociate acesteia într‑o măsură adecvată ținând cont de împrejurările cauzei, ceea ce presupune că, atunci când Comisia le informează, potrivit articolului 20 alineatul (2) a doua teză din Regulamentul nr. 659/1999, că nu există motive suficiente pentru a se pronunța cu privire la cauză, este de asemenea obligată să le permită să prezinte, într‑un termen rezonabil, observații suplimentare(9) .
26. Curtea și‑a continuat astfel raționamentul:
„40 Odată ce au fost depuse aceste observații sau a expirat termenul rezonabil, articolul 13 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999 impune Comisiei să încheie faza preliminară de examinare prin adoptarea unei decizii în temeiul articolului 4 alineatele (2), (3) sau (4) din acest regulament, și anume o decizie care constată inexistența ajutorului, o decizie de a nu ridica obiecții sau o decizie de deschidere a procedurii oficiale de investigare. Astfel, această instituție nu este autorizată să perpetueze o stare de inacțiune în cursul fazei preliminare de examinare. La încheierea acestei faze a procedurii, Comisia este obligată fie să deschidă faza de examinare următoare, fie să claseze cauza prin adoptarea unei decizii în acest sens (a se vedea, în cadrul procedurii în materie de concurență, Hotărârea din 18 martie 1997, Guérin automobiles/Comisia, C‑282/95 P, Rec., p. I‑1503, punctul 36). Potrivit articolului 20 alineatul (2) a treia teză din Regulamentul nr. 659/1999, atunci când Comisia adoptă o astfel de decizie ca urmare a informațiilor furnizate de o parte interesată, Comisia transmite acesteia o copie a deciziei respective.
41 În acest context, trebuie arătat că Comisia poate adopta una dintre deciziile menționate anterior, prevăzute la articolul 4 din Regulamentul nr. 659/1999, fără a indica totuși că este o decizie în temeiul acestei dispoziții.”
27. În această privință, Curtea a amintit jurisprudența sa constantă privind admisibilitatea acțiunilor în anulare, potrivit căreia trebuie examinat conținutul însuși al actelor atacate, precum și intenția autorilor lor, pentru a califica aceste acte. Curtea a arătat că, în principiu, constituie acte atacabile măsurile care stabilesc definitiv poziția Comisiei la sfârșitul unei proceduri administrative și care urmăresc să producă efecte juridice obligatorii de natură să afecteze interesele reclamantului, indiferent de forma acestor acte, de respectarea sau de nerespectarea cerințelor de formă, cum ar fi denumirea acestora, de motivarea lor sau de menționarea dispozițiilor care constituie temeiul lor juridic(10) .
28. Curtea a dedus din aceasta că este astfel lipsit de relevanță faptul că actul incriminat nu este desemnat drept o „decizie” sau că acesta nu se referă la articolul 4 alineatele (2), (3) sau (4) din Regulamentul nr. 659/1999 sau că nu a fost notificat de Comisie statului membru interesat, cu încălcarea articolului 25 din acest regulament(11) .
29. Curtea a continuat după cum urmează:
„45 În caz contrar, Comisia s‑ar putea sustrage controlului instanței comunitare prin simpla nerespectare a unor asemenea cerințe formale. Or, din jurisprudență reiese că, întrucât Comunitatea Europeană este o comunitate de drept în care instituțiile sale sunt supuse controlului conformității actelor lor cu tratatul, normele procedurale aplicabile acțiunilor cu care este sesizată instanța comunitară trebuie să fie interpretate în cea mai mare măsură posibilă astfel încât aceste norme să primească o aplicare care să contribuie la îndeplinirea obiectivului de a garanta o protecție jurisdicțională efect ivă a drepturilor pe care justițiabilii le au în temeiul dreptului comunitar (a se vedea în acest sens Hotărârea din 25 iulie 2002, Unión de Pequeños Agricultores/Consiliul, C‑50/00 P, Rec., p. I‑6677, punctul 44, Hotărârea din 18 ianuarie 2007, PKK și KNK/Consiliul, C‑229/05 P, Rep., p. I‑439, punctul 109, precum și Hotărârea din 13 martie 2007, Unibet, C‑432/05, Rep., p. I‑2271, punctele 37 și 44).
46 Rezultă că, pentru a determina dacă un act în materia ajutoarelor de stat constituie o «decizie» în sensul articolului 4 din Regulamentul nr. 659/1999, trebuie să se verifice dacă, ținând cont de substanța acestuia și de intenția Comisiei, această instituție a stabilit în mod definitiv prin actul examinat, la sfârșitul fazei preliminare de examinare, poziția sa cu privire la măsura denunțată și, prin urmare, dacă a concluzionat că aceasta constituia sau nu constituia un ajutor, că nu dă naștere unor îndoieli în ceea ce privește compatibilitatea sa cu piața comună sau că dă naștere unor astfel de îndoieli.”
2. Cu privire la problema dacă decizia de clasare constituie un act atacabil
30. Curtea a analizat după cum urmează actul adus la cunoștința Athinaïki Techniki prin scrisoarea din data de 2 decembrie 2004:
„52 Din substanța acestui act și din intenția Comisiei reiese că aceasta a hotărât astfel să închidă procedura preliminară de examinare declanșată de Athinaïki Techniki. Prin actul menționat, Comisia a constatat că investigația inițiată nu a permis să se concluzioneze că exista un ajutor în sensul articolului 87 CE și a refuzat în mod implicit să deschidă procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 88 alineatul (2) CE (a se vedea în acest sens Hotărârea [din 2 aprilie 1998], Comisia/Sytraval și Brink’s France [C‑367/95 P, Rec., p. I‑1719], punctul 47).
53 În plus, din jurisprudența citată la punctul 36 din prezenta hotărâre rezultă că, într‑o astfel de situație, beneficiarii garanțiilor procedurale prevăzute de această dispoziție nu pot obține respectarea acestora decât dacă au posibilitatea de a contesta această decizie în fața instanței comunitare potrivit articolului 230 al patrulea paragraf CE. Acest principiu se aplică atât în cazul în care decizia este adoptată pentru motivul că ajutorul este considerat de către Comisie compatibil cu piața comună, cât și atunci când aceasta apreciază că trebuie eliminată existența însăși a unui ajutor.
54 Actul atacat nu poate fi calificat drept preliminar sau preparator întrucât nu va fi urmat, în cadrul procedurii administrative inițiate, de niciun alt act care să poată fi atacat cu acțiune în anulare (a se vedea în acest sens în special Hotărârea [din 16 iunie 1994,] SFEI și alții/Comisia [C‑39/93 P, Rec., p. I‑2681], punctul 28).
55 Contrar celor hotărâte de Tribunal, nu este relevant în această privință ca partea interesată să poată furniza în continuare Comisiei informații suplimentare care o pot obliga să își revadă poziția cu privire la măsura de stat în cauză.
56 Astfel, legalitatea unei decizii adoptate la sfârșitul fazei preliminare de examinare nu este apreciată decât în funcție de informațiile de care putea dispune Comisia la momentul la care a adoptat decizia (a se vedea Hotărârea [din 15 aprilie 2008], Nuova Agricast, [C‑390/06, Rep., p. I‑2577], punctele 54-60), cu alte cuvinte, în speță, la momentul adoptării actului atacat.
57 În cazul în care o parte interesată furnizează informații suplimentare după clasarea cauzei, Comisia poate fi obligată să deschidă, dacă este cazul, o nouă procedură administrativă. În schimb, aceste informații nu au incidență asupra faptului că prima procedură preliminară de examinare este deja închisă.
58 Rezultă că, în mod contrar celor hotărâte de Tribunal la punctul 29 din Ordonanța [din 26 septembrie 2006, Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior], Comisia a adoptat o poziție definitivă cu privire la cererea Athinaïki Techniki prin care se solicita constatarea încălcării articolelor 87 CE și 88 CE.
59 În sfârșit, este fără relevanță pentru calificarea actului atacat, astfel cum s‑a arătat la punctul 44 din prezenta hotărâre, faptul că acesta nu a fost notificat de către Comisie statului membru în cauză, că aceasta nu l‑a descris drept o «decizie» și că nu a făcut referire la articolul 4 din Regulamentul nr. 659/1999.
60 În această privință, din derularea procedurii administrative, astfel cum s‑a amintit în special la punctul 6 din Ordonanța [din 26 septembrie 2006, Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior], reiese că poziția Comisiei a fost adoptată pentru motivul că măsura de stat în cauză nu constituia un ajutor de stat. Actul atacat trebuie, așadar, să fie calificat drept decizie în sensul articolului 4 alineatul (2) din Regulamentul nr. 659/1999 coroborat cu articolul 13 alineatul (1) și cu articolul 20 alineatul (2) a treia teză din acest regulament.
61 Întrucât acest act a împiedicat societatea Athinaïki Techniki să își prezinte observațiile în cadrul unei proceduri oficiale de investigare prevăzute la articolul 88 alineatul (2) CE, acesta a produs efecte juridice obligatorii de natură să afecteze interesele acestei societăți.
62 Actul atacat constituie, prin urmare, un act atacabil în sensul articolului 230 CE.”
31. Curtea s‑a pronunțat după cum urmează cu privire la recursul formulat de Athinaïki Techniki:
„1) Anulează Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 26 septembrie 2006, Athinaïki Techniki/Comisia (T‑94/05).
2) Respinge excepția de inadmisibilitate ridicată de Comisia Comunităților Europene în fața Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene.
3) Trimite cauza Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene pentru ca acesta să se pronunțe cu privire la concluziile prezentate de Athinaïki Techniki AE prin care solicită anularea Deciziei Comisiei Comunităților Europene din 2 iunie 2004 de clasare a plângerii sale privind un pretins ajutor de stat acordat de Republica Elenă consorțiului Hyatt Regency în cadrul contractului de achiziții publice privind cesiunea a 49 % din capitalul cazinoului Mont Parnès.
[…]”
C – Ordonanța atacată
32. Prin scrisoarea din 2 octombrie 2008, Comisia a semnalat Tribunalului că, la 26 septembrie 2008, îi trimisese recurentei o scrisoare având următoarea formulare:
„Ne referim la scrisoarea din [2 decembrie 2004](12), prin care serviciile DG «Concurență» v‑au informat că, pe baza informațiilor pe care le dețin, nu existau motive suficiente pentru a continua examinarea dosarului menționat în obiect și că, în lipsa unor informații suplimentare care să justifice continuarea examinării, Comisia, la nivel administrativ, a închis dosarul în cauză.
Având în vedere Hotărârea [Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior,] serviciile DG «Concurență» vă notifică revocarea acestei scrisori și redeschiderea dosarului sus‑menționat.
Prin urmare, reiterăm cererea precedentă și vă invităm din nou [să] prezentați elemente care să indice acordarea unui ajutor de stat ilegal în cadrul vânzării Casino de Mont Parnès.”
33. Comisia, susținută de Athens Resort Casino AE Symmetochon(13), intervenientă, a arătat că, în temeiul scrisorii din 26 septembrie 2008, cauza a rămas fără obiect, astfel încât nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului.
34. Athinaïki Techniki s‑a opus acestei opinii.
35. Tribunalul, în ordonanța atacată, a prezentat următoarele motive:
„32 În primul rând, trebuie arătat că, în Ordonanța din 18 noiembrie 1992, SFEI și alții/Comisia (C‑222/92, nepublicată în Recueil, punctele 1 și 2), Curtea s‑a pronunțat deja că, în cazul unei acțiuni îndreptate împotriva unei decizii de clasare administrativă a unei plângeri referitoare la un pretins ajutor de stat, redeschiderea procedurii preliminare de examinare constituie revocarea deciziei de clasare. În continuare, Curtea a apreciat că acțiunea menționată a rămas fără obiect și a afirmat că nu mai era necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei (Ordonanța SFEI și alții/Comisia, citată anterior, punctele 5 și 7; a se vedea de asemenea în acest sens Hotărârea Curții din 1 iulie 2008, Chronopost […]/UFEX și alții, C‑341/06 P și C‑342/06 P [Rep., p. I‑4777], punctul 3, și Hotărârea Tribunalului din 7 iunie 2006, UFEX și alții/Comisia, T‑613/97, Rec., p. II‑1531, punctele 8 și 11).
33 În al doilea rând, din cuprinsul punctelor 52, 54 și 58 din Hotărârea [Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior,] rezultă că aprecierea realizată de Curte, potrivit căreia [decizia de clasare] a stabilit în mod definitiv poziția Comisiei privind măsura în litigiu, era necesară pentru ca [decizia menționată] să poată fi calificat[ă] drept atacabilă. Or, după redeschiderea procedurii preliminare de examinare și după invitarea recurentei să prezinte documente care să îi susțină criticile, nu mai există niciun act prin care să se stabilească în mod definitiv poziția Comisiei și care să fie, prin urmare, supus căilor de atac.
34 În al treilea rând, trebuie arătat că [decizia de clasare] a fost adoptat[ă] la încheierea procedurii preliminare de examinare și că, potrivit Hotărârii [Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior,] trebuie interpretat[ă] fie ca o decizie implicită prin care se constată că măsura în cauză nu este un ajutor în sensul articolului 87 alineatul (1) CE, fie ca o decizie implicită de a nu ridica obiecții. Prin urmare, în cazul anulării, Comisia ar fi obligată să redeschidă procedura preliminară de examinare și, astfel cum Curtea a arătat la punctul 40 din Hotărârea [Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior,] să adopte în mod formal una dintre deciziile prevăzute la articolul 4 din Regulamentul nr. 659/1999 sau o decizie de clasare, care ar constitui un nou act atacabil.
35 În aceste împrejurări, trebuie să se considere că revocarea [deciziei de clasare] produce efecte echivalente celor ale unei hotărâri de anulare a [acestei decizii], întrucât procedura preliminară de examinare astfel redeschisă va fi închisă prin una dintre deciziile formale prevăzute la articolul 4 din Regulamentul nr. 659/1999 sau printr‑o decizie de clasare. Astfel, o hotărâre ce ar anula [decizia de clasare] nu ar determina nicio consecință juridică suplimentară față de consecințele revocării operate (Ordonanța Tribunalului din 6 decembrie 1999, Elder/Comisia, T‑178/99, Rec., p. II‑3509, punctul 20).
36 Reclamanta nu mai are, așadar, niciun interes să obțină anularea [deciziei de clasare] (a se vedea în acest sens Ordonanța Tribunalului din 28 mai 1997, Proderec/Comisia, T‑145/95, Rec., p. II‑823, punctul 27, și Ordonanța Tribunalului Elder/Comisia, citată anterior, punctul 21).
37 Prin urmare, trebuie arătat că prezenta acțiune a rămas fără obiect și că nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului.”
36. Tribunalul a prezentat în continuare motivele pentru care a apreciat că argumentele reclamantei nu puneau în discuție concluzia sa.
37. În ceea ce privește, în primul rând, argumentul reclamantei potrivit căruia scrisoarea din 2 decembrie 2004 menționează Comisia, în timp ce scrisoarea din 26 septembrie 2008 vorbește despre serviciile Comisiei, Tribunalul a arătat că acest argument nu este de natură să aibă vreo incidență asupra calificării acestei din urmă scrisori.
38. În al doilea rând, în ceea ce privește argumentul potrivit căruia Comisia nu ar putea rămâne inactivă și că ar trebui să deschidă procedura oficială de investigare, Tribunalul a arătat că reclamanta nu menționează nicio normă de drept care ar obliga Comisia, după revocarea deciziei de clasare, să inițieze o procedură diferită de cea care a condus la această decizie.
39. În al treilea rând, în ceea ce privește afirmațiile reclamantei potrivit cărora, pe de o parte, demersul Comisiei urmărește să eludeze controlul jurisdicțional al deciziei de clasare, iar, pe de altă parte, invitația de a prezenta informații nu este relevantă, Tribunalul a reținut că nu se deduce din acestea niciun argument juridic.
40. Tribunalul a adăugat că nu rezultă din documentele depuse de reclamantă în cadrul procedurii în fața Tribunalului că aceasta ar fi explicat deja, în cursul procedurii administrative, în ce mod măsurile criticate îndeplineau condițiile care determină existența unui ajutor de stat, astfel încât aceasta nu poate contesta în mod valabil faptul că invitația provenind de la Comisie de a prezenta informații suplimentare constituia demersul adecvat în împrejurările speței.
41. În al patrulea rând, în ceea ce privește argumentele reclamantei referitoare la autoritatea de lucru judecat, Tribunalul a arătat că, prin Hotărârea Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior, Curtea a procedat la anularea Ordonanței din 26 septembrie 2006, Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior, fără ca hotărârea menționată să aibă vreo influență asupra validității deciziei de clasare.
II – Recursul
42. Recurenta solicită Curții anularea ordonanței atacate, admiterea concluziilor prezentate de aceasta în primă instanță și obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
43. Comisia, precum și Athens Resort Casino solicită respingerea recursului ca vădit neîntemeiat și obligarea recurentei la plata cheltuielilor de judecată.
A – Motivele și argumentele părților
44. Recurenta invocă patru motive în susținerea recursului. Aceste motive și argumentele prezentate în apărare de Comisie, precum și de Athens Resort Casino pot fi prezentate după cum urmează.
1. Primul motiv
45. Primul motiv se întemeiază pe o eroare de drept săvârșită în cadrul interpretării jurisprudenței anterioare a Curții în ceea ce privește condițiile de legalitate a revocării unui act administrativ.
46. Athinaïki Techniki susține că revocarea unui act administrativ este legală cu condiția ca, în primul rând, actul revocat să fie nelegal, iar, în al doilea rând, ca revocarea să intervină într‑un termen rezonabil. Or, pe de o parte, decizia de revocare ar fi fost adoptată la mai mult de patru ani și jumătate după ce decizia inițială a fost adoptată, și anume în afara termenului rezonabil. Pe de altă parte, motivarea deciziei de revocare nu se referea la nelegalitatea deciziei de clasare, ci numai la Hotărârea Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior. Or, motivarea deciziei fiind un motiv de ordine publică, Tribunalul ar fi trebuit să ia în considerare din oficiu absența acestei motivări și să pronunțe nelegalitatea deciziei de revocare.
47. În plus, Ordonanța SFEI și alții/Comisia, citată anterior, nu ar fi aplicabilă, iar celelalte decizii citate de Tribunal s‑ar limita să facă trimitere la această ordonanță.
48. Athens Resort Casino arată că, în absența unor norme speciale, principiile generale ce reglementează revocarea actelor administrative sunt principiul legalității și principiul protecției încrederii legitime a persoanei interesate. Or, în măsura în care recurenta ar contesta de la început legalitatea deciziei de clasare, aceasta nu ar putea invoca principiul protecției încrederii legitime.
49. În plus, în ceea ce privește argumentul prezentat de recurentă privind motivarea revocării, potrivit jurisprudenței, nu ar fi obligatoriu ca motivarea să rezulte din actul însuși. Aceasta poate fi dedusă în mod indirect din normele aplicabile sau din contextul actului în cauză. În ceea ce privește durata procedurii judiciare, aceasta nu este imputabilă Comisiei, ci doar funcționării normale a justiției Uniunii. În plus, această durată ar fi fost redusă de Comisie ca urmare a revocării deciziei de clasare.
50. Comisia arată că, întrucât nu privesc ordonanța atacată, ci numai revocarea deciziei de clasare, care nu făcea obiectul litigiului în fața Tribunalului, motivele privind revocarea acestei decizii sunt inadmisibile.
51. În plus, partea din recurs referitoare la legalitatea deciziei de revocare ar prezenta caracter abuziv. Astfel, Comisia ar fi revocat decizia de clasare în beneficiul recurentei și potențial în defavoarea concurentei sale. Recurenta nu ar avea, prin urmare, niciun interes să ridice problema termenului ce privește o revocare considerată a fi în beneficiul acesteia. Situația ar fi aceeași și în ceea ce privește argumentul referitor la motivarea deciziei de revocare. Aceste argumente ar trebui, prin urmare, să fie respinse ca fiind vădit inadmisibile. În orice caz, Comisia apreciază că este obligată să ia măsurile pe care le implică executarea unei hotărâri de anulare (articolul 233 CE), chiar dacă acestea ar interveni după expirarea unui termen rezonabil.
52. În sfârșit, potrivit Comisiei, în scrisoarea din 26 septembrie 2008 s‑a arătat în mod clar că proceda la acea revocare ținând seama de Hotărârea Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior, pe care recurenta o cunoștea, din moment ce ea însăși determinase pronunțarea acestei hotărâri.
2. Al doilea motiv
53. Recurenta critică faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu s‑a pronunțat cu privi re la problema abuzului de putere.
54. Athinaïki Techniki amintește că revocarea unui act nu poate avea ca obiectiv decât să permită administrației să asigure respectarea principiului legalității. Or, motivarea revocării în discuție s‑ar limita la simpla referire la Hotărârea Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior, care nu s‑a pronunțat cu privire la legalitatea deciziei de clasare, ci numai cu privire la calificarea acesteia drept act atacabil. Prin urmare, Comisia ar fi intenționat să revoce această decizie nu pentru a asigura respectarea principiului legalității, ci doar pentru a eluda controlul instanței comunitare.
55. Athens Resort Casino consideră acest motiv drept neîntemeiat. Astfel, Comisia nu doar că nu ar fi evitat controlul jurisdicțional, ci, dimpotrivă, ar fi depășit cadrul Hotărârii Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior, în măsura în care a decis reînceperea investigației, acceptând astfel să descopere noi elemente despre care nu avusese cunoștință.
3. Al treilea motiv
56. În cadrul celui de al treilea motiv, recurenta impută Tribunalului faptul că a săvârșit o eroare de drept considerând că singura consecință a unei anulări a deciziei de clasare consta în obligația de a redeschide procedura preliminară de examinare.
57. Athinaïki Techniki susține, în esență, că Tribunalul a încălcat, pe de o parte, efectele pe care le‑ar fi avut o hotărâre de anulare, iar, pe de altă parte, principiul proporționalității.
58. Prin intermediul primului aspect al celui de al treilea motiv, Athinaïki Techniki consideră că o hotărâre de anulare are alte consecințe juridice decât obligația de a deschide procedura oficială de investigare. Astfel, din două posibilități, una era că, dacă instanța constata că, în speță, Comisia încălcase obligația de a deschide procedura oficială de investigare, această instituție, deducând consecințele logice ale unei asemenea hotărâri, nu ar fi avut altă posibilitate decât să deschidă procedura menționată. În cazul în care instanța ar fi constatat în mod direct o încălcare a articolului 87 CE, Comisia ar fi trebuit să acționeze în consecința existenței unui ajutor de stat, ceea ce, potrivit articolului 88 alineatul (2) CE, ar fi însemnat că statul interesat trebuia să elimine ajutorul sau să îl modifice în termenul pe care Comisia l‑ar fi stabilit.
59. Prin intermediul celui de al doilea aspect al celui de al treilea motiv, Athinaïki Techniki arată că, potrivit principiului proporționalității, atunci când trebuie să revoce un act, administrația este obligată să aleagă dintre mai multe variante pe aceea care asigură nu doar revenirea la starea de legalitate, ci este și cea mai favorabilă pentru persoana interesată. Această alegere ar fi trebuit să fie controlată de Tribunal, din moment ce presupunea efecte juridice diferite. Alegând revocarea, Comisia ar fi ales o variantă ce nu ar asigura revenirea optimă la starea de legalitate. Mijlocul cel mai potrivit ar fi fost o decizie care să genereze aceleași consecințe cu cele ale unei hotărâri de anulare, și anume deschiderea procedurii oficiale de investigare a ajutoarelor de stat.
60. Athens Resort Casino apreciază că acest al treilea motiv este neîntemeiat. Astfel, atunci când actul anulat pe cale jurisdicțională nu este un act de competență obligatorie, ci un act ce rezultă din exercitarea unei puteri discreționare, și anume un act întocmit cu o marjă de apreciere, Tribunalul nu ar putea impune Comisiei una dintre soluțiile legale pe care numai aceasta era abilitată să le aleagă, întrucât s‑ar substitui Comisiei în exercițiul competențelor proprii ale acesteia.
4. Al patrulea motiv
61. Recurenta critică faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin încălcarea autorității de lucru judecat ce rezultă din Hotărârea Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior.
62. Athinaïki Techniki consideră că din cuprinsul punctului 40 din hotărâre rezultă că Comisia nu poate perpetua o stare de inacțiune în cadrul procedurii de examinare a ajutoarelor de stat. Or, prin revocarea deciziei de clasare, Comisia ar fi revenit tocmai la situația anterioară adoptării acestei decizii, iar Tribunalul, prin faptul că nu a cenzurat o asemenea revocare, ar fi săvârșit o eroare de drept. Pe de altă parte, orice termen rezonabil ar fi fost depășit. Prin urmare, Comisia nu ar mai putea să mențină această stare de incertitudine. Dimpotrivă, ar fi obligată să decidă și să se supună eventual deciziei instanței comunitare.
63. Potrivit Athens Resort Casino, acest motiv este neîntemeiat. Din Hotărârea Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior, rezultă faptul că Comisia nu avea dreptul de a fi inactivă și trebuia ca, în termenul rezonabil de depunere a plângerii, să finalizeze procedura în discuție prin adoptarea unei decizii. Nu rezultă în niciun fel din această hotărâre că revenirea la procedura preliminară de examinare nu mai era permisă în cadrul acestei cauze.
64. Comisia răspunde global la motivele privind abuzul de putere, precum și la cele privind consecințele Hotărârii Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior, și principiul proporționalității, aceste motive gravitând toate, în opinia acesteia, în jurul ideii că ar fi dorit numai să evite controlul jurisdicțional al deciziei de clasare și ar fi revenit la o stare de inacțiune. Aceste afirmații ar fi însă eronate, din moment ce, prin redeschiderea fazei preliminare de examinare, ar fi în curs de examinare a datelor dosarului. În plus, recurenta nu ar motiva de ce Comisia ar fi obligată să deschidă procedura oficială de investigare. Mai mult, Tribunalul nu s‑ar putea pronunța ultra petita . Or, ca urmare a revocării deciziei de clasare, acțiunea în anulare a rămas fără obiect, iar orice altă concluzie privind procedere
al Comisiei nu s‑ar regăsi printre concluziile cererii introductive. Având în vedere autonomia procedurală a căilor de atac, singura posibilitate de a obliga Comisia să deschidă o procedură oficială de investigare ar fi aceea de a formula o acțiune în constatarea abținerii de a acționa, în temeiul articolului 232 CE.
B – Apreciere
65. Cele patru motive invocate de recurentă în susținerea recursului său acoperă în principal două serii de critici. Recurenta critică prin intermediul primului, al celui de al doilea și al celui de al patrulea motiv faptul că Tribunalul a hotărât că decizia de clasare fusese revocată, cu toate că această revocare era nelegală. Prin intermediul celui de al treilea motiv, aceasta critică Tribunalul pentru că a încălcat efectele unei hotărâri de anulare apreciind că revocarea în litigiu produsese aceleași consecințe cu cele ale unei asemenea hotărâri.
1. Cu privire la legalitatea revocării
a) Cu privire la admisibilitatea motivelor
66. Comisia susține că motivele recurentei ce pun în discuție legalitatea revocării sunt inadmisibile pentru motivul că, pe de o parte, au în vedere actul de revocare, iar nu ordonanța atacată, și, pe de altă parte, pentru că acest act de revocare nu reprezenta obiectul litigiului în fața Tribunalului. În sfârșit, aceasta susține că Athinaïki Techniki nu are niciun interes să conteste revocarea respectivă, din moment ce prin aceasta este eliminat actul cauzator de prejudiciu.
67. Cu privire la primul aspect, criticile recurentei sunt îndreptate împotriva ordonanței atacate, iar nu împotriva scrisorii din 26 septembrie 2008. Astfel, în diferitele sale motive, recurenta critică Tribunalul pentru că a săvârșit o eroare de drept prin aceea că a reținut că, în temeiul acestei scrisori, Comisia procedase la revocarea deciziei de clasare, cu toate că scrisoarea respectivă nu menționa motivul de nelegalitate pe care această revocare urmărea să îl corecteze, intenționând astfel doar să eludeze controlul jurisdicțional al instanței Uniunii asupra acestei decizii și fiind astfel în contradicție cu Hotărârea Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior.
68. Cu privire la cel de al doilea aspect, din ordonanța atacată rezultă că recurenta a prezentat aceste motive Tribunalului, ele făcând parte din obiectul litigiului pe care acesta l‑a soluționat.
69. Astfel, în această ordonanță, Tribunalului i s‑a solicitat să se pronunțe și a hotărât cu privire la chestiunea dacă, în temeiul scrisorii Comisiei din 26 septembrie 2008, acțiunea împotriva deciziei de clasare a rămas fără obiect. În plus, din cuprinsul punctelor 23-30 din motivele ordonanței menționate rezultă că recurenta a contestat în fața Tribunalului legalitatea revocării ce i‑a fost comunicată prin această scrisoare.
70. Astfel, pe scurt, potrivit punctelor 23 și 24 din aceste motive, recurenta a susținut că scrisoarea din 26 septembrie 2008 nu este un act ce contravine deciziei de clasare, întrucât în această scrisoare Comisia se limitează la a repeta invitația adresată cu trei ani în urmă de a prezenta elemente care să indice acordarea unui ajutor de stat. Potrivit punctului 27, recurenta a arătat că această invitație nu constituie un motiv pertinent care să justifice o asemenea revocare. Având în vedere punctele 27 și 28, recurenta a arătat că scrisoarea din 26 septembrie 2008 urmărește în special să eludeze controlul jurisdicțional al deciziei de clasare. Având în vedere punctele 27 și 28 din motive, precum și punctul 40 din acestea, recurenta a pretins că scrisoarea respectivă contravine Hotărârii Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior.
71. În sfârșit, cu privire la cel de al treilea aspect, Comisia nu are temei să susțină că recurenta nu are niciun interes să conteste aprecierea Tribunalului privind legalitatea acestei revocări, din moment ce de răspunsul la această întrebare depinde în mod direct dacă acțiunea împotriva deciziei de clasare a rămas sau nu a rămas fără obiect, aspect ce constituie obiectul prezentului litigiu.
b) Cu privire la fond
72. Prin intermediul primului, al celui de al doilea și al celui de al patrulea motiv, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a statuat că Comisia a procedat la revocarea deciziei de clasare, cu toate că această revocare nu este întemeiată pe un motiv de nelegalitate a acestei decizii și că, prin urmare, o privează pe recurentă de dreptul de a introduce o acțiune în justiție împotriva acesteia, încălcând astfel Hotărârea Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior.
73. Considerăm că acest motiv este întemeiat, după cum reiese din considerațiile următoare.
74. În prealabil, după cum susține recurenta, Tribunalul nu putea să își întemeieze aprecierea pe motivarea Ordonanței SFEI și alții/Comisia, citată anterior. Astfel, în această ordonanță, Curtea constată că reclamantele îi solicită să hotărască în sensul lipsei necesității de a se pronunța ca urmare a revocării de către Comisie a deciziei de clasare a plângerii lor, pe când în prezenta cauză Athinaïki Techniki contestă faptul că acțiunea sa a rămas fără obiect.
75. Rezultă că în Ordonanța SFEI și alții/Comisia, citată anterior, Curtea nu a trebuit să se pronunțe cu privire la o contestare precum cea care opune părțile din prezenta cauză. Din câte se pare, problema cu care Curtea se confruntă în prezenta cauză, privind legalitatea unei revocări precum cea efectuată de Comisie prin scrisoarea din 26 septembrie 2008, este fără precedent.
76. Desigur, este cert că Comisia are dreptul de a revoca, cu efect retroactiv, un act pe care îl consideră eronat. Această competență își are temeiul în principiul legalității, care impune să nu se mențină o nelegalitate, permițându‑i astfel administrației, ca urmare a desființării actului afectat de nelegalitate, să restabilească ordinea juridică perturbată în mod nejustificat. Aceasta permite de asemenea evitarea inițierii unor acțiuni în justiție sau, atunci când revocarea intervine după ce acțiunea în justiție a fost introdusă, permite să revină persoanelor interesate sarcina de a se ocupa de derularea procesului, contribuind astfel la asigurarea unei bune administrări(14) .
77. Acest drept de revocare își găsește, evident, aplicarea în domeniul ajutoarelor de stat, conform articolelor 87 CE și 88 CE. Astfel, din aceste dispoziții rezultă, pe de o parte, că o măsură de stat ce constituie ajutor de stat în sensul dispozițiilor menționate nu poate fi adoptată decât în condițiile prevăzute de dreptul Uniunii și, pe de altă parte, că revine Comisiei obligația de a asigura respectarea acestor condiții prin efectuarea nu doar a examinării proiectelor de ajutoare noi ce îi sunt notificate, ci de asemenea prin controlul permanent al ajutoarelor existente.
78. Conform principiului legalității, Comisia trebuie să aibă permanent posibilitatea de a reveni asupra aprecierii sale potrivit căreia o măsură de stat nu constituie ajutor atunci când constată, chiar după o perioadă îndelungată de timp, faptul că această apreciere se dovedește eronată(15) .
79. De asemenea, după cum Comisia și Athens Resort Casino au arătat, este cert că jurisprudența privind condițiile foarte restrictive în care un act administrativ poate fi revocat, rezultând din evaluarea comparativă a principiului legalității și a principiului securității juridice, a fost stabilită în contextul unui act creator de drept, în scopul de a proteja încrederea legitimă a beneficiarilor acestui act(16) .
80. De asemenea, este adevărat că prezentul litigiu nu se încadrează în acest context, din moment ce decizia de clasare îi cauzează prejudicii recurentei, aceasta a solicitat anularea sa și nu se află, așadar, în situația unei părți care să beneficieze de această decizie și care să aibă interesul legitim de a dori menținerea sa.
81. În consecință, considerăm că, având în vedere motivarea Hotărârii Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior, care amintește întinderea obligațiilor Comisiei atunci când aceasta este sesizată cu o plângere prin care se denunță un ajutor de stat și care precizează drepturile autorului plângerii în cadrul respectivei proceduri, această instituție nu avea dreptul de a proceda la revocarea deciziei de clasare în condițiile scrisorii din 26 septembrie 2008.
82. Astfel, după cum rezultă din această hotărâre, partea interesată în sensul articolului 88 alineatul (2) CE, cum este Athinaïki Techniki, are dreptul, în temeiul articolului 10 alineatul (1) și al articolului 20 alineatul (2) prima teză din Regulamentul nr. 659/1999, să inițieze faza preliminară de examinare prevăzută la articolul 88 alineatul (3) CE transmițând Comisiei informații privind un ajutor pretins ilegal(17) .
83. Din aceasta rezultă de asemenea că, atunci când este sesizată cu o asemenea plângere, această instituție are mai multe obligații. Astfel, trebuie să examineze, fără întârziere, eventuala existență a unui ajutor și compatibilitatea acestuia cu piața comună. Comisia este de asemenea obligată ca, atunci când apreciază că nu există suficiente motive să se pronunțe cu privire la cazul respectiv, să permită părții interesate să îi prezinte, într‑un termen rezonabil, observații suplimentare(18) .
84. În plus, odată ce au fost depuse aceste observații sau a expirat termenul rezonabil, articolul 13 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999 impune Comisiei să încheie faza preliminară de examinare prin adoptarea unei decizii în temeiul articolului 4 alineatele (2), (3) sau (4) din acest regulament, și anume o decizie care constată inexistența ajutorului, o decizie de a nu ridica obiecții sau o decizie de deschidere a procedurii oficiale de investigare(19) .
85. Astfel cum a arătat Curtea foarte clar, Comisia nu este autorizată să perpetueze o stare de inacțiune pe durata fazei preliminare de examinare. La un anumit moment, trebuie fie să deschidă faza de examinare următoare, fie să claseze cauza prin adoptarea unei decizii în acest sens(20) .
86. În plus, atunci când Comisia, precum în prezenta cauză, a adoptat o decizie de clasare ca urmare a informațiilor furnizate de partea interesată, trebuie să îi transmită acesteia din urmă o copie a acestei decizii.
87. În sfârșit, Curtea a statuat în Hotărârea Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior, că o decizie precum decizia de clasare din 2 iunie 2004, prin care Comisia a decis să pună capăt procedurii preliminare de examinare inițiate de Athinaïki Techniki, constituie un act atacabil.
88. Din aceste motive, putem deduce următoarele concluzii care prezintă relevanță pentru prezenta cauză.
89. Pe de o parte, din analiza în temeiul căreia Curtea a statuat că decizia de clasare adoptată la 2 iunie 2004 constituie un act atacabil rezultă că recurenta avea dreptul să obțină controlul jurisdicțional al aprecierii Comisiei potrivit căreia, în stadiul în care se aflau elementele de care această instituție dispunea la data respectivă, aceasta din urmă putea să decidă în mod legitim clasarea cauzei și, implicit, să afirme că nu era necesară deschiderea unei proceduri oficiale de investigare.
90. Pe de altă parte, în temeiul obligațiilor sus‑menționate ce îi sunt impuse Comisiei și al dreptului la acțiune recunoscut recurentei, această instituție nu putea proceda la revocarea deciziei de clasare în cauză decât pentru a corecta un motiv de nelegalitate ce afecta această decizie. În această privință, Comisia nu pretinde în observațiile sale scrise că avea dreptul să revoce această decizie în temeiul unei puteri pur discreționare.
91. Așadar, în scrisoarea adresată recurentei la 26 septembrie 2008, revenea Comisiei sarcina să indice sau cel puțin să expună succint motivele pentru care proceda la revocarea deciziei de clasare, adică motivele pentru care, contrar a ceea ce considerase la 2 iunie 2004, aprecia că nu trebuia să procedeze la clasarea cauzei.
92. Se impune constatarea că scrisoarea din 26 septembrie 2008 nu îndeplinea această cerință. Comisia a notificat pur și simplu recurentei revocarea scrisorii din 2 decembrie 2004 și redeschiderea dosarului „având în vedere Hotărârea Curții [Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior]”. Or, este cert că în această hotărâre Curtea nu s‑a pronunțat cu privire la legalitatea deciziei de clasare, ci numai cu privire la calificarea acesteia drept act atacabil.
93. Recurenta susține, așadar, în mod întemeiat că revocarea acestei decizii este lipsită de orice justificare.
94. În sens contrar acestei analize, Comisia și Athens Resort Casino arată în observațiile lor scrise că această revocare se impunea totuși după ce Curtea s‑a pronunțat în sensul că clasarea plângerii constituia un act atacabil, întrucât scrisoarea din 2 decembrie 2004 nu era motivată cum trebuie să fie o decizie în materia ajutoarelor de stat.
95. Totuși, considerăm că acest argument nu este susceptibil de a pune în discuție analiza noastră. Astfel, dacă intenția Comisiei era cu adevărat să corecteze această lipsă a motivării, aceasta avea libertatea de a prezenta motivele clasării în scrisoarea din 26 septembrie 2008. Corectarea unei eventuale nemotivări a scrisorii din 2 decembrie 2004 nu presupunea redeschiderea procedurii preliminare de examinare și nici impunerea astfel recurentei a unui termen suplimentar înainte de a adopta o decizie identică în privința dispozitivului său. Revocarea în litigiu este, în opinia noastră, lipsită de orice justificare. Prin urmare, susținerea recurentei potrivit căreia se urmărea doar eludarea controlului jurisdicțional al Tribunalului asupra deciziei de clasare este întemeiată.
96. Athens Resort Casino se opune acestei interpretări susținând că, prin redeschiderea procedurii, Comisia depășește cadrul executării Hotărârii Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior, întrucât, prin reînceperea investigației, această instituție dorește să descopere elemente despre care nu avea cunoștință.
97. Nu putem împărtăși acest argument, întrucât se întemeiază pe o simplă speculație. Astfel, nimic nu dovedește că Comisia a decis să redeschidă procedura preliminară de examinare întrucât a constatat, contrar a ceea ce a considerat inițial, că respectiva cauză necesita investigații suplimentare. Încă o dată, scrisoarea din 26 septembrie 2008 nu prezintă niciun element relevant care să explice motivele pentru care Comisia a hotărât să revină asupra aprecierii sale inițiale și să redeschidă procedura preliminară de examinare.
98. Singurul element ce apare în această scrisoare, pe lângă notificarea revocării, este reiterarea cererii adresate recurentei de a prezenta elemente care să indice acordarea unui ajutor de stat ilegal în cadrul vânzării unei părți din capitalul cazinoului Mont Parnès. Însă, după cum chiar Comisia a arătat în scrisoarea menționată, aceasta mai exprimase această cerere și, având în vedere răspunsul reclamantei, a decis, la 2 iunie 2004, clasarea cauzei.
99. În plus, cererea menționată confirmă, în opinia noastră, faptul că scrisoarea din 26 septembrie 2008 nu urmărește să îi permită Comisiei să corecteze o eventuală nelegalitate ce afecta decizia de clasare din 2 iunie 2004, din moment ce această instituție nu se repune în situația în care se afla chiar înainte de adoptarea acesteia. Având în vedere o asemenea cerere, scrisoarea din 26 septembrie 2008 poate fi interpretată ca fiind deschiderea unei noi proceduri preliminare de examinare, iar nu ca o veritabilă revocare a deciziei de clasare din 2 iunie 2004.
100. În consecință, având în vedere ansamblul acestor elemente, recurenta susține în mod întemeiat că, sub acoperirea corectării unui motiv de nelegalitate a acestei decizii, Comisia o împiedică astfel să își exercite dreptul de a controla legalitatea acesteia.
101. Cu alte cuvinte și potrivit unei exprimări metaforice, „ne învârtim în cerc”. A admite, precum ordonanța atacată, că o asemenea revocare este legală ar putea avea efectul de a permite Comisiei să perpetueze o stare de inacțiune contrară obligațiilor sale în domeniul ajutoarelor de stat, din moment ce, în temeiul acestei ordonanțe, acestei instituții i‑ar fi suficient să claseze plângerea depusă de partea interesată, iar apoi, după introducerea unei acțiuni de către această parte, să redeschidă faza preliminară de examinare și să repete aceste operațiuni de atâtea ori de câte ori este necesar pentru a eluda orice control jurisdicțional al acțiunii sale.
102. Având în vedere aceste considerații, propunem Curții să statueze că motivele recurentei potrivit cărora ordonanța atacată este afectată de o eroare de drept în măsura în care Tribunalul a admis că decizia de clasare fusese revocată de Comisie sunt întemeiate.
2. Cu privire la încălcarea efectelor unei hotărâri de anulare
103. Nu analizăm acest al treilea motiv decât cu titlu subsidiar, pentru cazul în care Curtea nu ar împărtăși concluzia noastră rezultând din analiza celorlalte trei motive de recurs.
104. Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurenta arată că ordonanța atacată este afectată de o eroare de drept în măsura în care Tribunalul, la punctele 34-36 ale acesteia, a apreciat că revocarea deciziei de clasare, în scrisoarea din 26 septembrie 2008, produce aceleași efecte ca și o hotărâre de anulare, astfel încât recurenta nu mai are niciun interes să obțină anularea acestei decizii.
105. Cu toate că revocarea unui act are drept consecință eliminarea acestuia din ordinea juridică și, în principiu, determină ca o acțiune formulată împotriva acestuia să rămână fără obiect, jurisprudența admite că, în împrejurări deosebite, reclamantul poate continua să aibă un interes pentru a obține judecarea acțiunii sale în anulare.
106. Astfel, Curtea a admis că reclamantul continuă să aibă un interes pentru a obține judecarea acțiunii sale împotriva unei decizii deja executate sau a unui act ce nu mai este aplicabil, în scopul de a evita ca nelegalitatea care ar afecta această decizie sau acest act să se mai producă(21) .
107. Precum recurenta, considerăm că aprecierea Tribunalului de la punctele 34-36 din ordonanța atacată este eronată. Astfel, reamintim, la punctul 34 din această ordonanță, Tribunalul a arătat că, în cazul anulării deciziei de clasare, „Comisia este obligată să redeschidă procedura preliminară de examinare și, astfel cum a precizat Curtea la punctul 40 din Hotărârea [Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior,] să adopte în mod formal una dintre deciziile prevăzute la articolul 4 din Regulamentul nr. 659/1999 sau o decizie de clasare, care ar constitui un nou act atacabil”.
108. Tribunalul a dedus de aici, la punctul 35 din ordonanța menționată, că revocarea deciziei de clasare produce efecte echivalente cu cele ale unei hotărâri de anulare a acestui act, din moment ce procedura preliminară de examinare astfel deschisă va fi închisă prin una dintre deciziile prevăzute la articolul 4 din Regulamentul nr. 659/1999, iar o hotărâre de anulare a actului respectiv nu ar determina nicio consecință juridică suplimentară în raport cu revocarea operată. Tribunalul a concluzionat, la punctul 36 din ordonanța atacată, că recurenta nu mai avea niciun interes să obțină anularea deciziei de clasare din 2 iunie 2004.
109. Această apreciere este, în opinia noastră, criticabilă din următorul motiv.
110. Conform jurisprudenței, în temeiul articolului 233 CE, instituția de la care emană actul anulat trebuie, pentru a se conforma hotărârii de anulare și pentru a‑i asigura executarea integrală, să respecte nu doar dispozitivul hotărârii, ci și motivele pe baza cărora a fost pronunțată aceasta și care constituie temeiul necesar al hotărârii(22) .
111. O hotărâre de anulare s‑ar diferenția de o revocare precum cea comunicată prin scrisoarea din 26 septembrie 2008, care, amintim, nu menționează niciun motiv de nelegalitate ce ar afecta decizia de clasare din 2 iunie 2004, întrucât aceasta ar conține motivele pe care se întemeiază anularea, iar această motivare, în temeiul principiului amintit la punctul precedent, ar fi obligatorie pentru Comisie.
112. Rezultă că, desigur, în temeiul unei asemenea hotărâri, Comisia ar putea fi obligată să redeschidă procedura preliminară de examinare, la finalul căreia ar putea adopta una dintre deciziile prevăzute la articolul 4 din Regulamentul nr. 659/1999 sau, dacă este cazul, o nouă decizie de clasare, în cazul în care Tribunalul ar constata, printre altele, că aceasta nu a efectuat o examinare diligentă și imparțială a plângerii.
113. Însă Comisia ar putea fi de asemenea obligată să încheie fără întârziere procedura preliminară de examinare prin adoptarea unei decizii de deschidere a unei proceduri oficiale de investigare în cazul în care Tribunalul ar constata că elementele din dosar sunt suficiente pentru a stabili că măsura statală în discuție constituie un ajutor de stat incompatibil cu dreptul Uniunii sau că există îndoieli cu privire la compatibilitatea sa cu acesta.
114. Această a doua soluție constituie de altfel scopul urmărit de recurentă prin acțiunea sa în anulare împotriva deciziei de clasare. După cum Curtea a arătat în Hotărârea Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior, numai în cadrul procedurii oficiale de investigare Comisia are obligația de a pune în întârziere persoanele interesate pentru a‑și prezenta observațiile, astfel încât este admisibilă contestarea de către acestea a unei decizii de clasare precum cea din 2 iunie 2004 pentru a li se asigura respectarea drepturilor lor procesuale(23) .
115. O hotărâre de anulare s‑ar diferențiază, așadar, în mod evident de o revocare precum cea comunicată prin scrisoarea din 26 septembrie 2008, întrucât ar conține motivele pe care se întemeiază această anulare, iar, în temeiul principiului sus‑menționat, această motivare ar fi obligatorie pentru Comisie. O asemenea hotărâre, ca și o revocare întemeiată pe nelegalitatea actului în cauză, ar avea, prin urmare, drept consecință împiedicarea reiterării nelegalității pe care a constatat‑o.
116. Aprecierea potrivit căreia revocarea deciziei de clasare, astfel cum este prevăzută în scrisoarea din 26 septembrie 2008, produce efecte echivalente celor ale unei hotărâri de anulare este, așadar, în opinia noastră, afectată de o eroare de drept.
117. Din aceasta se poate deduce de asemenea că, întrucât Comisia nu a dat nicio indicație pertinentă cu privire la motivele pentru care a procedat la revocarea în litigiu, nimic nu o împiedică, în temeiul procedurii preliminare de examinare, să adopte din nou o decizie, alta decât cea de a deschide procedura oficială de investigare, deși măsura statală în cauză constituie un ajutor de stat incompatibil cu dreptul Uniunii sau ridică îndoieli cu privire la compatibilitatea sa cu acesta, după caz.
118. Recurenta continuă să aibă, așadar, un interes de a exercita acțiunea împotriva deciziei de clasare din 2 iunie 2004 în scopul de a evita repetarea nelegalității ce constă în ignorarea faptului că elementele dosarului justifică, dacă este cazul, deschiderea procedurii prevăzute la articolul 88 alineatul (2) CE.
119. În lumina acestor observații, considerăm că recursul formulat împotriva ordonanței atacate este întemeiat și că aceasta trebuie, în consecință, să fie anulată.
3. Cu privire la consecințele anulării ordonanței atacate
120. Recurenta solicită Curții admiterea concluziilor prezentate de aceasta în primă instanță și obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată, însă litigiul nu este în stare de judecată, din moment ce acțiunea recurentei împotriva actului atacat nu a fost încă analizată pe fond de Tribunal.
121. Invităm, așadar, Curtea să trimită cauza Tribunalului pentru a se pronunța asupra concluziilor prezentate de Athinaïki Techniki prin care se solicită anularea deciziei Comisiei din 2 iunie 2004 de clasare a plângerii sale și să dispună ca cererea privind cheltuielile de judecată să fie soluționată odată cu fondul.
III – Concluzie
122. În lumina considerațiilor precedente, propunem Curții să hotărască:
1) anularea Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 29 iunie 2009, Athinaïki Techniki/Comisia (T‑94/05);
2) trimiterea cauzei Tribunalului Uniunii Europene pentru a se pronunța asupra concluziilor prezentate de Athinaïki Techniki AE prin care se solicită anularea deciziei Comisiei din 2 iunie 2004 de clasare a plângerii sale și
3) soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată.
(1) .
(2)
–	C‑521/06 P, Rep., p. I‑5829.
(3)
–	Denumită în continuare „Athinaïki Techniki”.
(4)
–	Regulamentul din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului [88] din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).
(5)
–	T‑94/05 (denumită în continuare „ordonanța atacată”).
(6)
–	T‑94/05.
(7)
–	Hotărârea Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior (punctele 33 și 34).
(8)
–	Ibidem
(punctele 35 și 36).
(9)
–	Ibidem
(punctele 37-39).
(10)
–	Ibidem
(punctele 42-44).
(11)
–	Ibidem
(punctul 44).
(12)
– Ordonanța atacată menționează data „2 februarie 2004”, însă traducerea oficială a scrisorii adresate consiliului recurentei, astfel cum aceasta figurează între elementele dosarului, conține data de 2 decembrie 2004, ceea ce corespunde situației de fapt prezentate anterior.
(13)
–	Denumită în continuare „Athens Resort Casino”.
(14)
–	A se vedea Ritleng, D., „Le retrait des actes administratifs contraires au droit communautaire”, Bestand und Perspektiven des Europaïschen Verwaltungsrechts,
Nomos, Baden‑Baden, 2008, p. 237.
(15)
–	Hotărârea din 22 iunie 2006, Belgia și Forum 187/Comisia (C‑182/03 și C‑217/03, Rec., p. I‑5479, punctul 75). În această hotărâre, Curtea a admis că Comisia trebuia să își poată corecta aprecierea pe care o făcuse cu 19 ani înainte cu privire la regimul fiscal belgian al centrelor de coordonare și să afirme, contrar a ceea ce considerase inițial, că acest regim constituia un ajutor de stat incompatibil cu piața comună. Bineînțeles, 19 ani mai târziu, Comisia nu și‑a revocat cu efect retroactiv prima decizie, ci a adoptat o nouă decizie, în urma unei noi examinări a regimului fiscal în discuție, potrivit procedurii de control al unui ajutor existent. Cu toate acestea, această hotărâre demonstrează importanța principiului legalității în domeniul ajutoarelor de stat, principiu ce constituie fundamentul dreptului de revocare.
(16)
–	Hotărârea Curții din 3 martie 1982, Alpha Steel/Comisia (14/81, Rec., p. 749, punctul 10), Hotărârea Curții din 26 februarie 1987, Consorzio Cooperative d’Abruzzo/Comisia (15/85, Rec., p. 1005, punctul 12), Hotărârea Curții din 20 iunie 1991, Cargill/Comisia (C‑248/89, Rec., p. I‑2987, punctul 20), Hotărârea Curții din 17 aprilie 1997, de Compte/Parlamentul European (C‑90/95 P, Rec., p. I‑1999, punctul 35), și Hotărârea Tribunalului din 20 noiembrie 2002, Lagardère și Canal+/Comisia (T‑251/00, Rec., p. II‑4825, punctul 140).
(17)
–	Hotărârea Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior (punctul 37).
(18)
–	Ibidem
(punctele 37 și 39).
(19)
–	Ibidem
(punctul 40).
(20)
–	Idem .
(21)
–	Hotărârea din 6 martie 1979, Simmenthal/Comisia (92/78, Rec., p. 777, punctul 32), Hotărârea din 24 iunie 1986, AKZO Chemie și AKZO Chemie UK/Comisia (53/85, Rec., p. 1965, punctul 21), și Hotărârea din 26 aprilie 1988, Apesco/Comisia (207/86, Rec., p. 2151, punctul 16). A se vedea de asemenea în acest sens Hotărârea din 5 octombrie 1988, Technointorg/Comisia și Consiliul (294/86 și 77/87, Rec., p. 6077, punctul 11).
(22)
–	Ordonanța din 13 iulie 2000, Gómez de Enterría y Sanchez/Parlamentul European (C‑8/99 P, Rec., p. I‑6031, punctele 19 și 20).
(23)
–	Hotărârea Athinaïki Techniki/Comisia, citată anterior (punctele 35 și 36).