62025CJ0116
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kuudes jaosto)
23 päivänä huhtikuuta 2026 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Sosiaaliturva – Siirtotyöläiset – Asetus (EY) N:o 883/2004 – Työttömyysetuudet – Laskeminen – 62 artiklan 1 ja 2 kohta – Viimeisin toiminta palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana jäsenvaltion lainsäädännön alaisena – 62 artiklan 3 kohta – Työttömyysetuuksien saajan asuinpaikka, joka sijaitsee muussa jäsenvaltiossa kuin ”toimivaltaisessa jäsenvaltiossa” – Laskentasääntö, jossa ei oteta huomioon ”yksinomaan” palkka- tai ammattituloja, jotka asianomainen on saanut viimeisimmästä toiminnastaan palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana – Kansallinen säännöstö, jossa säädetään erilaisesta laskentasäännöstä niiden henkilöiden osalta, jotka ovat viimeksi työskennelleet toisessa jäsenvaltiossa
Asiassa C‑116/25,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Administrativen sad – Blagoevgrad (Blagoevgradin hallintotuomioistuin, Bulgaria) on esittänyt 3.2.2025 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 4.2.2025, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Ts. E. S.
vastaan
Direktor na Teritorialno podelenie na Natsionalnia osiguritelen Institut – Blagoevgrad,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja I. Ziemele, ensimmäisen jaoston puheenjohtaja F. Biltgen (esittelevä tuomari), joka hoitaa kuudennen jaoston tuomarin tehtäviä, sekä tuomari A. Kumin,
julkisasiamies: T. Ćapeta,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Ts. E. S., edustajinaan D. Grozdanova ja K. Spiriev, advokati,
–
Bulgarian hallitus, asiamiehinään T. Mitova ja T. Tsingileva,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään B.-R. Killmann ja G. Koleva,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 (EUVL 2004, L 166, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 16.9.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 988/2009 (EUVL 2009, L 284, s. 43) (jäljempänä asetus N:o 883/2004), 62 artiklan 1 ja 2 kohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain Bulgarian kansalainen Ts. E. S. ja Direktor na Teritorialno podelenie na Natsionalnia osiguritelen institut – Blagoevgrad (kansallisen sosiaaliturvalaitoksen Blagoevgradin alueellisen osaston johtaja, Bulgaria) ja joka koskee niiden työttömyysetuuksien määrää, jotka viimeksi mainittu on myöntänyt hänelle Bulgarian oikeudessa toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti saatujen työttömyysetuuksien laskemiseksi käyttöön otetun uuden säännön nojalla.
Unionin oikeus
Asiaa koskevat oikeussäännöt
3
Asetuksen N:o 883/2004 johdanto-osan 1, 4 ja 45 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”1)
Kansallisten sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamissäännöt koskevat henkilöiden vapaata liikkuvuutta, ja niillä pitäisi myötävaikuttaa heidän elintasonsa ja työntekonsa edellytysten parantumiseen.
– –
4)
Kansallisen sosiaaliturvalainsäädännön ominaispiirteitä olisi kunnioitettava ja laadittava ainoastaan yhteensovittamisjärjestelmä.
– –
45)
Suunnitellun toiminnan tavoitetta eli yhteensovittamistoimenpiteitä sen takaamiseksi, että henkilöiden oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen voidaan tosiasiallisesti käyttää, ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin, vaan se voidaan kyseisen toimen laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. – –”
4
Kyseisen asetuksen 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”– –
j)
’asuinpaikalla’ [tarkoitetaan] paikkaa, jossa henkilö vakinaisesti asuu
– –”
5
Mainitun asetuksen 62 artiklassa, jonka otsikko on ”Etuuksien laskeminen”, säädetään seuraavaa:
”1.   Sellaisen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen, jonka lainsäädännön mukaan etuudet on laskettava aiempien palkka- tai ammattitulojen perusteella, on otettava huomioon yksinomaan ne palkka- tai ammattitulot, jotka asianomainen henkilö on saanut viimeisimmästä toiminnastaan palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana tämän lainsäädännön alaisena.
2.   Edellä 1 kohtaa sovelletaan myös silloin, kun toimivaltaisen laitoksen soveltamassa lainsäädännössä edellytetään palkkatulojen määrittämiseksi tiettyä viitekautta, jonka pohjalta etuuksien määrä lasketaan, ja kun asianomainen henkilö oli toisen jäsenvaltion lainsäädännön alainen koko kyseisen viitekauden ajan tai osan siitä.
3.   Edellä 1 ja 2 kohdasta poiketen asuinpaikan laitoksen on otettava 65 artiklan 5 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen työttömien henkilöiden osalta täytäntöönpanoasetuksen mukaisesti huomioon ne palkka- tai ammattitulot, jotka asianomainen henkilö on saanut jäsenvaltiossa, jonka lainsäädäntöä häneen sovellettiin hänen toimiessaan viimeksi palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana.”
6
Asetuksen 65 artiklassa, jonka otsikko on ”Työttömät, jotka asuivat muussa jäsenvaltiossa kuin toimivaltaisessa valtiossa”, säädetään seuraavaa:
”– –
2.   Kokonaan työttömän, joka viimeisimmän palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana toimintansa aikana asui muussa kuin toimivaltaisessa jäsenvaltiossa ja joka edelleen asuu kyseisessä jäsenvaltiossa tai palaa sinne, on ilmoittauduttava asuinjäsenvaltionsa työvoimaviranomaisten käytettäväksi. Kokonaan työtön voi lisäksi ilmoittautua sen jäsenvaltion työvoimaviranomaisten käytettäväksi, jossa hän viimeksi toimi palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 64 artiklan soveltamista.
Muun työttömän henkilön kuin rajatyöntekijän, joka ei palaa asuinjäsenvaltioonsa, on ilmoittauduttava sen jäsenvaltion työvoimaviranomaisten käytettäväksi, jonka lainsäädäntöä häneen viimeksi sovellettiin.
3.   Edellä 2 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetun työttömän henkilön on rekisteröidyttävä työnhakijaksi asuinjäsenvaltionsa toimivaltaisen työvoimaviranomaisen luona, oltava kyseisessä valtiossa järjestetyn valvontamenettelyn alainen ja noudatettava kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön perusteella asetettuja ehtoja. Jos hän päättää rekisteröityä työnhakijaksi myös jäsenvaltiossa, jossa hän viimeksi toimi palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana, hänen on noudatettava kyseisessä valtiossa sovellettavia velvoitteita.
4.   Edellä 2 kohdan toisen virkkeen ja 3 kohdan toisen virkkeen täytäntöönpanosta sekä tietojenvaihtoa, yhteistyötä ja keskinäistä avunantoa koskevista järjestelyistä asuinjäsenvaltion ja sen jäsenvaltion, jossa hän viimeksi työskenteli, laitosten ja viranomaisten välillä säädetään täytäntöönpanoasetuksessa.
5.
a)
Edellä 2 kohdan ensimmäisessä ja toisessa virkkeessä tarkoitettu työtön henkilö saa etuuksia asuinjäsenvaltionsa lainsäädännön mukaisesti, ikään kuin häneen olisi hänen viimeisimmän palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana toimintansa aikana sovellettu kyseistä lainsäädäntöä. Kyseiset etuudet myöntää asuinpaikan laitos.
– –”
Bulgarian oikeus
7
Sosiaaliturvakoodeksin (Kodeks za sotsialno osiguryavane; DV nro 110, 17.12.1999), sellaisena kuin se on muutettuna (DV nro 67, 9.8.2024) ja voimassa 13.8.2024 alkaen (jäljempänä KSO), 54a §:ssä, jonka otsikko on ”Oikeus työttömyysetuuksiin”, säädetään seuraavaa:
”Työttömyysetuuksiin oikeutettuja ovat henkilöt, joiden osalta vakuutusmaksuja työllisyysrahastoon on maksettu tai on pitänyt maksaa vähintään 12 kuukaudelta vakuutuksen päättymistä edeltäneiden viimeisten 18 kuukauden aikana ja jotka
1.
ovat ilmoittautuneet työttömiksi työnhakijoiksi työvoimatoimistoon
2.
eivät ole saaneet oikeutta eläkkeeseen vakuutuskausien ja iän perusteella Bulgariassa tai vanhuuseläkkeeseen toisessa valtiossa tai jotka eivät saa vakuutuskausien ja iän perusteella 68a §:n mukaista alennettua eläkettä tai 168 §:n mukaista työeläkettä
3.
eivät harjoita tämän koodeksin tai toisen valtion säännösten nojalla vakuutusvelvollisuuden piiriin kuuluvaa työtä; poikkeuksena ovat työkoodeksin [(Kodeks na truda) (DV nro 26, 1.4.1986 ja DV nro 27, 4.4.1986)] 114a §:n 1 momentissa tarkoitetut henkilöt.”
8
KSO:n 54b §:n, jonka otsikko on ”Työttömyysetuuksien määrä”, 1, 5 ja 8 momentissa säädetään seuraavaa:
”(1)   Työttömyysetuudet ovat päivää kohti 60 prosenttia keskimääräisestä päiväpalkasta tai vakuutusvelvollisuuden piiriin kuuluvasta keskimääräisestä päivätulosta, joista on maksettu tai maksettava vakuutusmaksuja työllisyysrahastoon vakuutuksen päättymiskuukautta edeltäneiden viimeisten 24 kalenterikuukauden aikana, eivätkä ne saa olla työttömyysetuuden päiväkohtaista vähimmäismäärää pienempiä eivätkä enimmäismäärää suurempia.
– –
(5)   Työttömyysetuuksien kuukausittainen määrä lasketaan kertomalla 1 momentin mukaan määritetty määrä kyseessä olevan kuukauden työpäivien määrällä.
– –
(8)   Jos 1 momentissa tarkoitettuun ajanjaksoon, joka otetaan huomioon laskettaessa keskimääräistä päiväpalkkaa tai vakuutusvelvollisuuden piiriin kuuluvaa keskimääräistä päivätuloa, tai vakuutuksen päättymiskuukauteen sisältyy sellaisen valtion lainsäädännön mukaan täyttyneitä vakuutuskausia, johon sovelletaan sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annettuja Euroopan unionin asetuksia, työttömyysetuuksien määrää määritettäessä on otettava huomioon
1.
tulot, jotka henkilö ansaitsi viimeisimmässä toiminnassaan palkkatyössä
2.
kokonaistulot Bulgariassa – – sekä tulot muista valtioista, joissa sovelletaan sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annettuja Euroopan unionin asetuksia, vakuutuksen päättymiskuukautta edeltäneiden viimeisten 24 kalenterikuukauden ajalta.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
9
Pääasian kantaja Ts. E. S. on Bulgarian kansalainen, joka asuu pysyvästi Bulgariassa, jossa sijaitsee hänen toimintansa keskuspaikka.
10
Hän teki toukokuun 2024 loppuun saakka palkkatyötä Bulgariassa. Kesäkuussa 2024 hän muutti väliaikaisesti Espanjaan, jossa hän työskenteli 7.6.2024–13.7.2024 eli yhteensä 28 päivää kausityöntekijänä espanjalaisella työnantajalla, ja hän sai tästä työstä palkkaa 2590,80 euroa.
11
Pääasian kantaja jäi 14.7.2024 kokonaan työttömäksi ja palasi Bulgariaan, jossa hän haki 2.8.2024 työttömyysetuuksia Bulgarian toimivaltaisilta viranomaisilta.
12
Kansallisen sosiaaliturvalaitoksen Blagoevgradin (Bulgaria) alueellinen osasto (Teritorialno podelenie na Natsionalnia osiguritelen institut – Blagoevgrad) hyväksyi tämän hakemuksen 13.9.2024 tehdyllä päätöksellä ja myönsi pääasian kantajalle oikeuden työttömyysetuuteen, jonka päiväkohtainen määrä oli 29,71 Bulgarian levaa (BGN) (n. 15 euroa) ajanjaksolla 25.7.2024–22.7.2025.
13
Tämä määrä määritettiin vakuutusvelvollisuuden piiriin kuuluvien niiden tulojen kokonaismäärän perusteella, jotka pääasian kantaja oli ansainnut vakuutusmaksujen päättymistä edeltäneiden 24 kalenterikuukauden ajalta eli ajanjaksolla 1.7.2022–13.7.2024 ja joiden määrä oli 25154,03 BGN (n. 12860 euroa); tähän määrään sisältyivät sekä hänen työskentelykauden ja vakuutusmaksukauden aikana viimeisestä työskentelystään Espanjassa saadut palkat että kaikki muut vakuutusvelvollisuuden piiriin kuuluvat tulot, jotka liittyvät Bulgariassa kyseisen 24 kuukauden ajanjakson aikana täyttyneisiin aikaisempiin työskentely- ja vakuutusmaksukausiin.
14
Teritorialno podelenie na Natsionalnia osiguritelen Institut – Blagoevgrad otti huomioon sen, että pääasian kantajan vakuutusmaksujen lakkaamiskuukautta edeltäneiden 24 kalenterikuukauden aikana hänelle oli kertynyt työskentely- ja vakuutusmaksukausia sekä Bulgarian että toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, ja sovelsi KSO:n 54b §:n 8 momenttia. Tämä säännös, joka tuli voimaan 13.8.2024, poikkeaa KSO:n 54b §:n 1 momentissa säädetystä työttömyysetuuksien laskentamenetelmästä, jota sovelletaan henkilöihin, jotka ovat mainitun 24 kuukauden ajanjakson aikana työskennelleet palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana ainoastaan Bulgariassa.
15
Sen jälkeen kun pääasian kantajan hallinnollinen valitus tämän tuomion 12 kohdassa mainitusta päätöksestä oli hylätty kansallisen sosiaaliturvalaitoksen Blagoevgradin alueellisen osaston johtajan 16.10.2024 antamalla päätöksellä, pääasian kantaja nosti Administrativen sad Blagoevgradissa (Blagoevgradin hallintotuomioistuin, Bulgaria), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, kanteen, jossa se väittää, että asetuksen N:o 883/2004 62 artiklan 3 kohtaa, jossa säädetään asianomaisen henkilön siinä jäsenvaltiossa, jonka lainsäädäntöä häneen sovellettiin hänen viimeisen palkkatyönsä aikana, saaman palkan ”huomioon ottamisesta”, ei sovelleta kantajaan. Hän väittää sitä vastoin, että hänen tilanteeseensa sovelletaan kyseisen asetuksen 62 artiklan 1 ja 2 kohtaa, joissa edellytetään, että työttömyysetuuden määrää laskettaessa ”on otettava huomioon yksinomaan” asianomaisen viimeksi tekemästä työstä saatu palkka.
16
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että KSO:n 54b §:n 8 momentissa säädetyn, toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti saavutettujen työttömyysetuuksien laskemista koskevan uuden säännön voimaantuloon saakka asetuksen N:o 883/2004 62 artiklan 1 ja 2 kohtaa on tulkittu vakiintuneesti kansallisessa oikeuskäytännössä siten, että työttömyysetuuden laskemisen on perustuttava yksinomaan viimeisimmästä palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana toiminnasta saatuun palkkaan tai tuloon. Tämän uuden säännön antamisesta lähtien tietyt kansalliset tuomioistuimet ovat kuitenkin luopuneet aikaisemmasta oikeuskäytännöstä ja katsoneet, että koska asetuksella N:o 883/2004 pyritään ainoastaan yhteensovittamaan sosiaaliturvajärjestelmiä ottamatta käyttöön yleistä sosiaaliturvajärjestelmää, jäsenvaltioilla on edelleen toimivalta säännellä sosiaaliturvaetuuksia koskevan oikeuden syntymisen edellytyksiä. Näin ollen kyseiset tuomioistuimet katsovat nykyään, että kyseisen asetuksen 62 artiklan 1 ja 2 kohdassa ei edellytetä, että jäsenvaltiot määrittävät työttömyysetuuksien määrän ottamalla huomioon yksinomaan viimeisimmän palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana toiminnan perusteella saadut palkka- tai ammattitulot, riippumatta siitä, minkä jäsenvaltion lainsäädännön alaisena palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana toimiminen on tapahtunut.
17
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma siitä, onko KSO:n 54b §:n 8 momentti asetuksen N:o 883/2004 62 artiklan 1 ja 2 kohdan mukainen.
18
Unionin tuomioistuin on kyseisen tuomioistuimen mukaan yhtäältä katsonut 23.1.2020 antamansa tuomion Bundesagentur für Arbeit (C‑29/19, EU:C:2020:36) 32–37 kohdassa, että kyseisessä asetuksen N:o 883/2004 säännöksessä, luettuna työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevan oikeuden valossa, edellytetään työttömyysetuuksien laskennassa, että huomioon otetaan sellaisen työntekijän, johon on sovellettu useamman kuin yhden jäsenvaltion lainsäädäntöä, yksinomaan viimeisimmästä palkkatyössä toiminnasta saama palkka.
19
Toisaalta KSO:n 54b §:n 8 momentti voisi olla ristiriidassa asetuksen N:o 883/2004 62 artiklan 1 ja 2 kohdan kanssa, kun siinä vahvistetaan työttömyysetuuksien laskemista koskeva sääntö, joka poikkeaa KSO:n 54b §:n 1 momentissa säädetystä säännöstä silloin, kun viitekausi on täyttynyt osittain tai kokonaan toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti.
20
Näissä olosuhteissa Administrativen sad – Blagoevgrad on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [asetuksen N:o 883/2004] 62 artiklan 1 ja 2 kohtaa tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä sille, että työttömyysetuuksien määrän laskeminen ei perustu yksinomaan viimeisimmän työskentelykauden aikana saatuihin palkkatuloihin silloin, kun jäsenvaltion lainsäädännössä, jota toimivaltainen laitos soveltaa, säädetään tietystä vaadittavasta kaudesta etuuksien laskentaperusteen (peruste) määrittämiseksi ja kun viimeisin työskentelykausi on lyhyempi kuin tämä kausi mutta kaikki työskentelykaudet ovat täyttyneet tai osa niistä on täyttynyt toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti?
2)
Onko [asetuksen N:o 883/2004] 62 artiklan 1 ja 2 kohtaa tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä sellaisille jäsenvaltion säännöksille, joissa säädetään erilaisista tavoista laskea työttömyysetuuksien määrä sen mukaan, ovatko kyseisessä lainsäädännössä edellytetyt työskentelykaudet täyttyneet kokonaan kyseisen lainsäädännön mukaisesti tai kokonaan tai osittain toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Alustavat huomautukset
21
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kahdella kysymyksellään unionin tuomioistuimelta asetuksen N:o 883/2004 62 artiklan 1 ja 2 kohdan tulkintaa.
22
Tältä osin on todettava, että kyseisen säännöksen sanamuodosta ilmenee, että siinä vahvistetaan työttömyysetuuksien laskemista koskeva sääntö, jota sovelletaan sellaisen henkilön tilanteeseen, joka on viimeksi toiminut palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen lainsäädännön alaisena.
23
Niiden työttömyysetuuksien osalta, joihin kyseisellä henkilöllä on oikeus kyseisen jäsenvaltion toimivaltaiselta laitokselta, asetuksen N:o 883/2004 62 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään, että sellaisen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen, jonka lainsäädännön mukaan etuudet on laskettava aiempien palkka- tai ammattitulojen perusteella, on otettava huomioon ”yksinomaan ne palkka- tai ammattitulot, jotka asianomainen henkilö on saanut viimeisimmästä toiminnastaan palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana”, ja tätä sääntöä sovelletaan myös siinä tilanteessa, että sovellettavassa lainsäädännössä edellytetään tiettyä viitekautta.
24
Sitä vastoin asetuksen N:o 883/2004 65 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä ja toisessa virkkeessä, joihin viitataan kyseisen asetuksen 65 artiklan 5 kohdan a alakohdassa, tarkoitettujen sellaisten kokonaan työttömien henkilöiden osalta, jotka viimeisimmän palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana toimintansa aikana asuivat muussa kuin toimivaltaisessa jäsenvaltiossa ja asuvat edelleen tai palaavat samaan jäsenvaltioon, on siis täsmennettävä, että mainitun asetuksen 62 artiklan 3 kohdassa säädetään poikkeuksesta kyseisen artiklan 1 ja 2 kohdassa säädettyihin laskentasääntöihin.
25
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee yhtäältä, että pääasian kantaja on viimeksi toiminut palkkatyönsä muun lainsäädännön kuin sen lainsäädännön mukaisesti, jonka nojalla hän saa työttömyysetuuksia. Hän on nimittäin viimeksi toiminut palkkatyössä Espanjassa tämän jäsenvaltion lainsäädännön alaisena, vaikka hänelle on myönnetty oikeus työttömyysetuuksiin Bulgariassa viimeksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännön nojalla.
26
Toisaalta kyseisessä päätöksessä täsmennetään, että pääasian kantaja asuu pysyvästi Bulgariassa, jossa hänen toimintansa keskuspaikka sijaitsee. Minkään unionin tuomioistuimelle toimitetussa asiakirja-aineistossa olevan seikan perusteella ei voida katsoa, että pääasian kantaja olisi viimeisintä palkkatyössä toimimista vastaavan ajanjakson aikana tai sen päättymisen jälkeen muuttanut asuinpaikkansa Bulgariasta Espanjaan.
27
Jollei tarkistuksista, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on suoritettava, muuta johdu, vaikuttaa näin ollen siltä, että viimeksi palkkatyössä Espanjassa toimiessaan pääasian kantaja asui Bulgariassa ja jatkoi viimeisimmän palkkatyön päättymisen jälkeen asumista kyseisessä jäsenvaltiossa eli muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa hän viimeksi työskenteli, joten hänen tilanteeseensa voidaan soveltaa asetuksen N:o 883/2004 62 artiklan 3 kohdassa säädettyä laskentasääntöä.
28
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välille SEUT 267 artiklalla luodussa yhteistyömenettelyssä unionin tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. Täten unionin tuomioistuin saattaa myös joutua ottamaan huomioon sellaisia unionin oikeussääntöjä, joihin kansallinen tuomioistuin ei ole ennakkoratkaisukysymyksessään viitannut (tuomio 20.3.1986, Tissier_35/85, EU:C:1986:143, 9 kohta ja tuomio 11.12.2025, Staatssecretaris Jeugd, Preventie en Sport (Sähkösavukkeet), 665/24, EU:C:2025:960, 37 kohta).
29
Näin ollen on katsottava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää kahdella kysymyksellään unionin tuomioistuinta tulkitsemaan asetuksen N:o 883/2004 62 artiklan 3 kohtaa.
Ensimmäinen kysymys
30
Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko asetuksen N:o 883/2004 62 artiklan 3 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen 65 artiklan 2 kohdan ensimmäisen ja toisen virkkeen ja 5 kohdan a alakohdan kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä asuinjäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan sellaisen henkilön työttömyysetuuksien määrää, joka on täyttänyt tämän jäsenvaltion lainsäädännössä säädetyn viitekauden tai osan siitä toisen jäsenvaltion eli viimeisen työskentelyjäsenvaltion lainsäädännön alaisena saavutettujen työttömyysetuuksien laskemiseksi, ei määritetä ottamalla huomioon ”yksinomaan” palkka- tai ammattituloja, jotka kyseinen henkilö on saanut viimeisimmästä toiminnastaan palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana tämän toisen jäsenvaltion lainsäädännön alaisena.
31
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös on (tuomio 6.10.1982, Cilfit_283/81, EU:C:1982:335, 20 kohta ja tuomio 11.12.2025, GKV-Spitzenverband, C‑743/23, EU:C:2025:954, 41 kohta).
32
Ensinnäkin asetuksen N:o 883/2004 62 artiklan 3 kohdassa säädetään, että laskettaessa työttömyysetuuksia asuinpaikan laitoksen on ”otettava – – huomioon ne palkka- tai ammattitulot, jotka asianomainen henkilö on saanut jäsenvaltiossa, jonka lainsäädäntöä häneen sovellettiin hänen toimiessaan viimeksi palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana.”.
33
Toiseksi tämän asetuksen 62 artiklan 1 ja 2 kohdassa, kuten tämän tuomion 23 kohdassa on mainittu, säädetään, että tässä laskemisessa viimeisen työskentelyjäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen on otettava huomioon ”yksinomaan ne palkka- tai ammattitulot, jotka asianomainen henkilö on saanut viimeisimmästä toiminnastaan palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana”, ja tätä sääntöä sovelletaan myös siinä tilanteessa, että toimivaltaisen laitoksen soveltamassa lainsäädännössä edellytetään palkkatulojen määrittämiseksi tiettyä viitekautta.
34
Näin ollen on niin, että vaikka mainitun asetuksen 62 artiklan 1 kohdassa velvoitetaan viimeisen työskentelyjäsenvaltion toimivaltainen laitos ottamaan huomioon yksinomaan ne palkka- tai ammattitulot, jotka asianomainen henkilö on saanut viimeisimmästä toiminnastaan palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana, tällaisen täsmennyksen puuttuminen kyseisen 62 artiklan 3 kohdasta merkitsee sitä, että asuinpaikan laitoksen on otettava huomioon kyseisen asetuksen 65 artiklan 5 kohdan a alakohdassa tarkoitetun työttömän henkilön viimeksi palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittaja toimiessaan saamat palkka- tai ammattitulot ilman, että sen olisi pakko ottaa ”yksinomaan” ne huomioon.
35
Kolmanneksi, kuten asetuksen N:o 883/2004 johdanto-osan neljännestä perustelukappaleesta ilmenee, asetuksessa kunnioitetaan kansallisten sosiaaliturvalainsäädäntöjen ominaispiirteitä ja pyritään laatimaan ainoastaan yhteensovittamisjärjestelmä. Tämä tavoite ei edellytä kyseisen asetuksen 62 artiklan 3 kohdan tulkitsemista siten, että siinä edellytettäisiin, että yksinomaan asianomaisen viimeksi palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana toimiessaan saamat palkka- tai ammattitulot otetaan huomioon laskettaessa etuuksia asuinjäsenvaltiossa, ja näin on tämän tuomion 32–34 kohdassa esitetyistä kyseisen säännöksen sanamuodosta ja asiayhteydestä huolimatta.
36
Joka tapauksessa on niin, että asetuksen N:o 883/2004 65 artiklan 5 kohdan a alakohdassa tarkoitettu työtön henkilö ei voi asuinjäsenvaltion viranomaisissa vedota asetuksen N:o 883/2004 62 artiklan 1 ja 2 kohdan tulkintaan, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sen omaksunut 23.1.2020 antamassaan tuomiossa Bundesagentur für Arbeit (C‑29/19, EU:C:2020:36), johon ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa ennakkoratkaisupyynnössään. Kyseiseen tuomioon johtanut asia koski nimittäin tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvaa työntekijää, joka asui siinä jäsenvaltiossa, jossa hän viimeksi työskenteli ja jonka lainsäädännön mukaisesti hän sai työttömyysetuuksia. Tällainen tilanne kuului mainitun asetuksen 62 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetyn laskentasäännön soveltamisalaan ja eroaa näin ollen pääasian kantajan tilanteesta.
37
Edellä esitetyn perusteella on ensimmäiseen kysymykseen vastattava, että asetuksen N:o 883/2004 62 artiklan 3 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen 65 artiklan 2 kohdan ensimmäisen ja toisen virkkeen ja 5 kohdan a alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että se ei ole esteenä asuinjäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan sellaisen henkilön työttömyysetuuksien määrää, joka on täyttänyt tämän jäsenvaltion lainsäädännössä säädetyn viitekauden tai osan siitä toisen jäsenvaltion eli viimeisen työskentelyjäsenvaltion lainsäädännön alaisena saavutettujen työttömyysetuuksien laskemiseksi, ei määritetä ottamalla huomioon ”yksinomaan” palkka- tai ammattituloja, jotka kyseinen henkilö on saanut viimeisimmästä toiminnastaan palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana tämän toisen jäsenvaltion lainsäädännön alaisena.
Toinen kysymys
38
Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko asetuksen N:o 883/2004 62 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan työttömyysetuuksien laskentaan sovelletaan eri sääntöjä sen mukaan, ovatko työttömät henkilöt täyttäneet koko viitekauden kansallisen lainsäädännön alaisena vai ovatko he täyttäneet viitekauden osittain tai kokonaan muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön alaisena.
39
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee tältä osin, että KSO:n 54b §:n 8 momentissa säädetään yhtäältä, että viitekausi käsittää sekä kansallisen lainsäädännön alaisena täyttyneet työskentely- ja maksukaudet että muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön alaisena täyttyneet työskentely- ja maksukaudet, ja toisaalta, että jos viitekausi sisältää muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön alaisena täyttyneitä työskentely- ja maksukausia, työttömyysetuuksien määrää määritettäessä on otettava huomioon viimeisimmästä työskentelystä saadut tulot sekä tulot, jotka on saatu Bulgarian ja minkä tahansa muun jäsenvaltion lainsäädännön alaisena vakuutuksen päättymistä edeltäneiden 24 kalenterikuukauden ajalta.
40
Erityissäännöissä, joista säädetään pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa kansallisen oikeuden säännöksessä sellaisten henkilöiden osalta, jotka ovat käyttäneet oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen ja joiden tilanne kuuluu asetuksen N:o 883/2004 62 artiklan 3 kohdassa säädetyn laskentasäännön soveltamisalaan, otetaan huomioon sekä kansallisen lainsäädännön alaisena täyttyneet työskentelykaudet että muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön alaisena täyttyneet työskentelykaudet noudattaen kyseisen asetuksen johdanto-osan 1 ja 45 perustelukappaleesta ilmenevää tavoitetta taata se, että henkilöiden oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen voidaan tosiasiallisesti käyttää. Niillä varmistetaan lisäksi mainitun 62 artiklan 3 kohdan mukaisesti, että huomioon otetaan palkka- tai ammattitulot, jotka on saatu viimeisimmästä toiminnasta palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana toisen jäsenvaltion lainsäädännön alaisena.
41
Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 883/2004 62 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan työttömyysetuuksien laskentaan sovelletaan eri sääntöjä sen mukaan, ovatko työttömät henkilöt täyttäneet koko viitekauden kansallisen lainsäädännön mukaisesti vai ovatko he täyttäneet viitekauden osittain tai kokonaan muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön alaisena.
Oikeudenkäyntikulut
42
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna 16.9.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 988/2009, 62 artiklan 3 kohtaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 65 artiklan 2 kohdan ensimmäisen ja toisen virkkeen sekä 5 kohdan a alakohdan kanssa,
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä asuinjäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan sellaisen henkilön työttömyysetuuksien määrää, joka on täyttänyt tämän jäsenvaltion lainsäädännössä säädetyn viitekauden tai osan siitä toisen jäsenvaltion eli viimeisen työskentelyjäsenvaltion lainsäädännön alaisena saavutettujen työttömyysetuuksien laskemiseksi, ei määritetä ottamalla huomioon ”yksinomaan” palkka- tai ammattituloja, jotka kyseinen henkilö on saanut viimeisimmästä toiminnastaan palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana tämän toisen jäsenvaltion lainsäädännön alaisena.
2)
Asetuksen N:o 883/2004, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 988/2009, 62 artiklaa
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan työttömyysetuuksien laskentaan sovelletaan eri sääntöjä sen mukaan, ovatko työttömät henkilöt täyttäneet koko viitekauden kansallisen lainsäädännön mukaisesti vai ovatko he täyttäneet viitekauden osittain tai kokonaan muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön alaisena.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: bulgaria.