UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (suuri jaosto)
25 päivänä helmikuuta 2025 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Tuomioistuimen toimivalta ja tuomioiden täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla – Asetus (EU) N:o 1215/2012 – 4 artiklan 1 kohta – Yleinen toimivalta – 24 artiklan 4 alakohta – Yksinomainen toimivalta – Toimivalta patentin rekisteröintiä tai pätevyyttä koskevassa asiassa – Patentinloukkauskanne – Jäsenvaltioissa ja kolmannessa valtiossa voimaan saatettu eurooppapatentti – Patentin pätevyyden riitauttaminen mitättömyysväitteellä – Sen tuomioistuimen kansainvälinen toimivalta, jossa patentinloukkauskanne on nostettu
Asiassa C‑339/22,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Svea hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (Svean hovioikeus, joka toimii ylempänä patentti- ja markkinatuomioistuimena, Tukholma, Ruotsi) on esittänyt 24.5.2022 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 24.5.2022, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
BSH Hausgeräte GmbH
vastaan
Electrolux AB,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (suuri jaosto),
toimien kokoonpanossa: presidentti K. Lenaerts, varapresidentti T. von Danwitz, jaostojen puheenjohtajat K. Jürimäe, C. Lycourgos, I. Jarukaitis, M. L. Arastey Sahún, S. Rodin, A. Kumin, N. Jääskinen ja M. Gavalec sekä tuomarit E. Regan, Z. Csehi ja O. Spineanu-Matei (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: N. Emiliou,
kirjaaja: hallintovirkamies M. Siekierzyńska,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 22.6.2023 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        BSH Hausgeräte GmbH, edustajinaan M. Dahlman ja T. Grennard, advokater, sekä R. Sedlmaier, Rechtsanwalt,
–        Electrolux AB, edustajinaan C. Harmsen, Rechtsanwalt, P. Larsson, B. Rundblom Andersson ja J. Westerberg, advokater,
–        Ranskan hallitus, asiamiehinään R. Bénard, A. Daniel ja E. Timmermans,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään M. Gustafsson, S. Noë ja I. Söderlund,
kuultuaan julkisasiamiehen 22.2.2024 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
ottaen huomioon 16.4.2024 annetun määräyksen suullisen käsittelyn aloittamisesta uudelleen ja 14.5.2024 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        BSH Hausgeräte GmbH, edustajinaan M. Dahlman ja T. Grennard, advokater, sekä R. Sedlmaier, Rechtsanwalt,
–        Electrolux AB, edustajinaan C. Harmsen, Rechtsanwalt, ja B. Rundblom Andersson, advokat,
–        Ranskan hallitus, asiamiehinään R. Bénard, A. Daniel ja E. Timmermans,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään P. Němečková, S. Noë ja I. Söderlund,
kuultuaan julkisasiamiehen 5.9.2024 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (EUVL 2012, L 351, s. 1; jäljempänä Bryssel I a ‑asetus) 24 artiklan 4 alakohdan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat Saksan oikeuden mukaan perustettu yhtiö BSH Hausgeräte GmbH (jäljempänä BSH) ja Ruotsin oikeuden mukaan perustettu yhtiö Electrolux AB ja joka koskee eurooppapatentin loukkaamista.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3        Bryssel I a ‑asetuksen johdanto-osan 13, 15 ja 34 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(13)      Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvilla asioilla on oltava liittymä jäsenvaltion alueeseen. Tuomioistuimen toimivaltaa koskevia yhteisiä sääntöjä olisi lähtökohtaisesti sovellettava, kun vastaajalla on kotipaikka jäsenvaltiossa.
– –
(15)      Tuomioistuimen toimivaltaa koskevien sääntöjen ennustettavuuden olisi oltava hyvä, ja niiden olisi perustuttava periaatteeseen, jonka mukaan toimivaltainen tuomioistuin määräytyy pääsääntöisesti vastaajan kotipaikan perusteella. Vastaajan kotipaikan tuomioistuimen olisi aina oltava toimivaltainen, lukuun ottamatta joitakin tarkoin rajattuja tapauksia, joissa riita-asian kohteen tai osapuolten sopimusvapauden vuoksi jokin muu liittymäperuste on oikeutettu. Oikeushenkilöiden kotipaikka olisi määriteltävä itsenäisesti yhteisten sääntöjen avoimuuden lisäämiseksi ja toimivaltaristiriitojen välttämiseksi.
– –
(34)      Olisi varmistettava jatkuvuus [tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden täytäntöönpanoa yksityisoikeuden alalla koskevan, 27.9.1968 tehdyn] yleissopimuksen [(EYVL 1972, L 299, s. 32), sellaisena kuin se on muutettuna peräkkäisillä yleissopimuksilla uusien jäsenvaltioiden liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen (jäljempänä Brysselin yleissopimus)], [tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston] asetuksen (EY) N:o 44/2001 [(EYVL 2001, L 12, s. 1; jäljempänä Bryssel I ‑asetus)] ja tämän asetuksen välillä, minkä vuoksi olisi säädettävä siirtymäsäännöksistä. Saman jatkuvuuden olisi koskettava myös Euroopan unionin tuomioistuimen tulkintaa – – Brysselin yleissopimuksesta ja sen korvaavista asetuksista.”
4        Bryssel I a ‑asetuksen II luku, jonka otsikko on ”Toimivalta”, sisältää kymmenen jaksoa. Asetuksen II luvun 1 jaksoon, jonka otsikko on ”Yleiset säännökset”, sisältyvän 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kanne sellaista henkilöä vastaan, jolla on kotipaikka jäsenvaltiossa, nostetaan hänen kansalaisuudestaan riippumatta tuon jäsenvaltion tuomioistuimessa, jollei tämän asetuksen säännöksistä muuta johdu.”
5        Asetuksen II luvun 6 jaksoon, jonka otsikko on ”Yksinomainen toimivalta”, sisältyvän 24 artiklan sanamuoto on seuraava:
”Seuraavilla jäsenvaltion tuomioistuimilla on asianosaisten kotipaikasta riippumatta yksinomainen toimivalta:
– –
4)      asiassa, joka koskee patentin, tavaramerkin, mallin tai muiden senkaltaisten tallettamista tai rekisteröintiä edellyttävien oikeuksien rekisteröintiä tai pätevyyttä, riitautettiinpa kyseinen rekisteröinti tai pätevyys kanteella tai oikeudenkäyntiväitteellä, sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jossa tallettamista tai rekisteröintiä on haettu tai tallettaminen tai rekisteröinti on tapahtunut tai jossa se unionin säädöksen tai kansainvälisen yleissopimuksen määräysten mukaan katsotaan tapahtuneeksi.
Rajoittamatta eurooppapatenttien myöntämisestä Münchenissä 5 päivänä lokakuuta 1973 allekirjoitetun yleissopimuksen mukaista Euroopan patenttiviraston [(EPO)] toimivaltaa jokaisen jäsenvaltion tuomioistuimet ovat yksinomaisesti toimivaltaisia tutkimaan kaikki kyseisen jäsenvaltion osalta myönnettyjen eurooppapatenttien rekisteröintiä tai pätevyyttä koskevat asiat;
– –”
6        Asetuksen II luvun 8 jaksoon, jonka otsikko on ”Tuomioistuimen toimivallan ja menettelyn edellytysten tutkiminen”, sisältyvässä 27 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jos jäsenvaltion tuomioistuimessa nostettu kanne koskee pääasiallisesti asiaa, jonka toisen jäsenvaltion tuomioistuimet ovat 24 artiklan mukaan yksinomaisesti toimivaltaisia tutkimaan, tuomioistuimen on omasta aloitteestaan jätettävä asia tutkimatta.”
7        Bryssel I a ‑asetuksen II luvun 9 jaksoon, jonka otsikko on ”Vireilläolo ja toisiinsa liittyvät kanteet”, sisältyvissä 33 ja 34 artiklassa määritetään edellytykset, joiden täyttyessä jäsenvaltion tuomioistuin voi lykätä siinä vireillä olevan asian käsittelyä tai jopa lopettaa tällaisen asian käsittelyn tai päinvastoin jatkaa asian käsittelyä, jos mainitun tuomioistuimen toimivalta perustuu muun muassa asetuksen 4 artiklaan ja kolmannen valtion tuomioistuimessa on vireillä kanne ajankohtana, jona jäsenvaltion tuomioistuimessa nostetaan samojen asianosaisten välillä samaa asiaa koskeva kanne tai kolmannen valtion tuomioistuimessa nostettuun kanteeseen liittyvä kanne.
8        Asetuksen V lukuun, jonka otsikko on ”Yleiset säännökset”, sisältyvän 63 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kyseistä asetusta sovellettaessa yhtiön tai muun oikeushenkilön kotipaikka on paikkakunta, missä sillä on sääntömääräinen kotipaikka, keskushallinto tai pääasiallinen toimipaikka.
9        Bryssel I a ‑asetuksen VII lukuun, jonka otsikko on ”Suhde muihin säädöksiin”, sisältyvässä 73 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Tämä asetus ei vaikuta [tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla Luganossa 30.10.2007 allekirjoitetun] yleissopimuksen [(EUVL 2007, L 339, s. 3; jäljempänä Luganon yleissopimus)] soveltamiseen.
2.      Tämä asetus ei vaikuta [ulkomaisten välitystuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta New Yorkissa 10.6.1958 tehdyn] yleissopimuksen soveltamiseen.
3.      Tämä asetus ei vaikuta sellaisten kahdenvälisten sopimusten soveltamiseen, jotka kolmas valtio ja jäsenvaltio ovat tehneet ennen [Bryssel I ‑asetuksen] voimaantulopäivää ja jotka koskevat tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia asioita.”
Ruotsin oikeus
10      Patenttilain (1967:837) (patentlagen (1967:837), jäljempänä patenttilaki) 61 §:n 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”Jos on nostettu patentinloukkauskanne ja vastaaja väittää, että patentti on mitätön, kysymys mitättömyydestä voidaan tutkia vasta mitätöintikanteen nostamisen jälkeen. Tuomioistuimen on määrättävä, että sen, joka väittää, että patentti on mitätön, on tietyn määräajan kuluessa nostettava mitätöintikanne.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
11      BSH on pölynimureihin liittyvää keksintöä suojaavan eurooppapatentin EP 1 434 512 haltija. Kyseinen patentti on saatettu voimaan Saksassa, Kreikassa, Espanjassa, Ranskassa, Italiassa, Alankomaissa, Itävallassa, Ruotsissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Turkissa, minkä seurauksena näissä valtioissa myönnettiin kansalliset patentit.
12      BSH nosti 3.2.2020 mainitun eurooppapatentin kaikkien kansallisten osien loukkausta koskevan kanteen Patent- och marknadsdomstolenissa (patentti- ja markkinatuomioistuin, Ruotsi) Electroluxia vastaan. BSH vaati muun muassa, että Electrolux määrätään lopettamaan patentoidun keksinnön käyttö kaikissa valtioissa, joissa kyseinen eurooppapatentti on saatettu voimaan, ja että Electrolux velvoitetaan maksamaan kohtuullinen korvaus ja vahingonkorvauksia mainitun keksinnön väitetysti lainvastaisesta käytöstä.
13      Electrolux vaati näiden vaatimusten hylkäämistä. Se väitti lisäksi, että ruotsalaista osaa lukuun ottamatta patentin EP 1 434 512 kansallisten osien (jäljempänä ulkomaiset patentit) loukkausta koskevat vaatimukset on jätettävä tutkimatta.
14      Electrolux väitti tältä osin, että ulkomaiset patentit olivat mitättömiä ja että ruotsalaiset tuomioistuimet eivät olleet toimivaltaisia lausumaan niiden loukkaamisesta. Electroluxin mukaan patentinloukkauskanteen on katsottava ”[koskevan] patentin – – pätevyyttä” Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohdassa tarkoitetulla tavalla, sillä tällaista kannetta ei voida erottaa kyseessä olevien patenttien pätevyyttä koskevasta kysymyksestä. Electrolux katsoo näin ollen, että mainitun säännöksen mukaan niiden jäsenvaltioiden, joissa ulkomaiset patentit on saatettu voimaan, tuomioistuimet ovat toimivaltaisia käsittelemään BSH:n esittämät, kansallisten patenttien loukkaamista koskevat vaatimukset. Electroluxin mukaan tästä seuraa, että ruotsalaisella tuomioistuimella, jossa patentinloukkauskanne nostettiin, ei ole toimivaltaa lausua kyseisten patenttien loukkaamisesta.
15      Electroluxin mukaan on lisäksi niin, että patenttilain 61 §:n 2 momentti, jossa säädetään, että kysymys patentin pätevyydestä on tutkittava kyseistä patenttia koskevasta loukkauskanteesta erillisessä menettelyssä, koskee ainoastaan ruotsalaisia patentteja. Electrolux väittää, että koska Ruotsin oikeutta sovelletaan ainoastaan ruotsalaisiin patentteihin, ruotsalainen tuomioistuin ei voi mainitun säännöksen nojalla käsitellä asiaa, jossa vastaaja väittää patentinloukkauskanteen yhteydessä, että muun valtion kuin Ruotsin kuningaskunnan myöntämä patentti on mitätön. Electroluxin mukaan tästä seuraa, että BSH:n on nostettava ulkomaisia patentteja koskevat loukkauskanteet niissä valtioissa, joissa kyseiset patentit saatettiin voimaan.
16      Patent- och marknadsdomstolen totesi 21.12.2020 antamassaan ratkaisussa, ettei sillä ole Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohdan ja 27 artiklan nojalla toimivaltaa käsitellä BSH:n nostamaa, sellaisia patentteja koskevaa loukkauskannetta, jotka on saatettu voimaan muissa jäsenvaltioissa kuin Ruotsin kuningaskunnassa. Se totesi myös, ettei sillä ole toimivaltaa käsitellä Turkissa voimaan saatetun patentin (jäljempänä turkkilainen patentti) loukkausta koskevaa kannetta, koska kyseisessä 24 artiklan 4 alakohdassa ilmaistaan kansainvälisellä tasolla tunnustettu toimivaltaperiaate.
17      BSH valitti kyseisestä ratkaisusta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstoleniin (Svean hovioikeus, joka toimii ylempänä patentti- ja markkinatuomioistuimena, Tukholma, Ruotsi). BSH väitti, ettei Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohtaa voida soveltaa ”puhtaisiin” patentinloukkauskanteisiin, joten tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu Bryssel I a ‑asetuksen 4 artiklan 1 kohdan nojalla, voi käsitellä ulkomaista patenttia koskevan loukkauskanteen, vaikka sillä ei olisi toimivaltaa tutkia kyseisen patentin mitättömäksi julistamista koskevaa kannetta. BSH:n mukaan on lisäksi niin, että Patent- och marknadsdomstolen saattoi mainitun asetuksen 4 artiklan 1 kohdasta johtuvan kansainvälisen toimivallan perusteella käsitellä sellaista ulkomaista patenttia koskevan loukkauskanteen, jota – kuten nyt käsiteltävässä asiassa turkkilaista patenttia – ei ollut myönnetty tai saatettu voimaan jäsenvaltiossa. BSH:n mukaan tästä seuraa, että mainittu tuomioistuin oli toimivaltainen tutkimaan loukkauskanteen kokonaisuudessaan myös siltä osin kuin se koski tätä turkkilaista patenttia. BSH nimittäin väittää, että sen valtion tuomioistuinten toimivalta, jossa vastaajalla on kotipaikka, tunnustetaan lähtökohtaisesti kansainvälisessä oikeudessa.
18      Electrolux toisti ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa pääosin kannan, jonka se oli esittänyt Patent- och marknadsdomstolenissa, ja väitti, että Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohtaa sovelletaan patentinloukkausasiassa, jonka yhteydessä tehdään väite kyseessä olevan patentin mitättömyydestä. Electroluxin mukaan ruotsalaisilla tuomioistuimilla ei ole toimivaltaa käsitellä asiaa miltään osin, sillä loukkaus- ja pätevyyskysymyksiä ei voida erottaa toisistaan.
19      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma ruotsalaisten tuomioistuimien toimivaltaisuudesta. Se pohtii ensinnäkin, onko Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohtaa tulkittava siten, että ilmaisu ”asiassa, joka koskee patentin – – rekisteröintiä tai pätevyyttä, riitautettiinpa kyseinen rekisteröinti tai pätevyys kanteella tai oikeudenkäyntiväitteellä” kattaa myös patentinloukkauskanteen, kun vastaaja on esittänyt kyseistä patenttia koskevan mitättömyysväitteen. Se katsoo, että mainittua säännöstä voidaan tulkita siten, että sen nojalla kansallisella tuomioistuimella ei ole toimivaltaa käsitellä kannetta, joka koskee eurooppapatentin loukkaamista, patentin muiden kansallisten osien kuin sen kansallisen osan osalta, joka on saatettu voimaan kyseisen tuomioistuimen jäsenvaltiossa, kun vastaaja on tällaisen loukkauskanteen yhteydessä esittänyt näitä kansallisia osia koskevan mitättömyysväitteen. Sen mukaan yksi ainoa menettely yhdessä ainoassa tuomioistuimessa pienentäisi ristiriitaisten ratkaisujen antamisen vaaraa, mutta tällaisen tulkinnan seurauksena olisi, että kantajan pitäisi nostaa loukkauskanteet uudestaan muissa jäsenvaltioissa.
20      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää, että toinen tulkintavaihtoehto olisi katsoa, että kansalliselta tuomioistuimelta, jossa on nostettu patentinloukkauskanne, jonka yhteydessä vastaaja vetoaa ulkomaisia patentteja koskevaan mitättömyysväitteeseen, puuttuu ainoastaan toimivalta käsitellä mitättömyysväite ja että kyseinen tuomioistuin voi näin ollen käsitellä loukkauskanteen. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tällaista tulkintaa tukee muun muassa tarve tulkita Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohtaa suppeasti, koska se on poikkeus kyseisen asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa ilmaistuun pääsääntöön, ja ensiksi mainitun säännöksen tavoite, joka on patenttien pätevyyttä koskevien riitojen jättäminen rekisteröintivaltion tuomioistuinten ratkaistaviksi.
21      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii seuraavaksi, että jos Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohtaa on tulkittava siten, että kun patentinloukkauskannetta koskevan menettelyn yhteydessä esitetään mitättömyysväite, kyseinen loukkauskanne kuuluu mainitussa säännöksessä säädetyn yksinomaisen toimivallan alaan, voidaanko tällainen tulkinta sivuuttaa patenttilain 61 §:n 2 momentin kaltaisella kansallisella säännöksellä, jossa edellytetään vastaajan nostavan erillisen kyseisen patentin mitättömäksi julistamista koskevan kanteen.
22      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii lopuksi, onko sillä seikalla, että pääasiassa kyseessä oleva eurooppapatentti on saatettu voimaan kolmannessa valtiossa, mitään merkitystä sen toimivallan kannalta. Kyseisen tuomioistuimen mukaan ei ole selvää, sovelletaanko Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohtaa kolmannen valtion – nyt käsiteltävässä asiassa Turkin tasavallan – tuomioistuimiin, kun taas kyseisen asetuksen 33 ja 34 artiklassa viitataan tällaisiin tuomioistuimiin. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tässä yhteydessä, että yhteisöjen tuomioistuimen 1.3.2005 antamasta tuomiosta Owusu (C‑281/02, EU:C:2005:120, 26 ja 35 kohta) saattaa seurata, että Bryssel I a ‑asetuksen 4 artiklaa sovelletaan myös kolmansien valtioiden tuomioistuimiin.
23      Tässä tilanteessa Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko [Bryssel I a ‑asetuksen] 24 artiklan 4 alakohtaa tulkittava siten, että sanamuoto ’asiassa, joka koskee patentin – – rekisteröintiä tai pätevyyttä, riitautettiinpa kyseinen rekisteröinti tai pätevyys kanteella tai oikeudenkäyntiväitteellä’ merkitsee sitä, että kansallinen tuomioistuin, joka kyseisen asetuksen 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti on todennut olevansa toimivaltainen tutkimaan patentinloukkausta koskevan riita-asian, ei ole enää toimivaltainen tutkimaan patentinloukkausta koskevaa kysymystä, jos asiassa tehdään väite patentin mitättömyydestä, vai onko kyseistä säännöstä tulkittava siten, että kansallinen tuomioistuin menettää ainoastaan toimivaltansa tutkia mitättömyyttä koskevan väitteen?
2)      Onko kysymyksellä siitä, onko kansallisessa oikeudessa Ruotsin patenttilain 61 §:n 2 momentin kaltaisia säännöksiä, joiden mukaan vastaajan on nostettava erillinen mitätöintikanne, jotta patentinloukkausta koskevassa asiassa tehty väite mitättömyydestä voidaan tutkia, vaikutusta ensimmäiseen kysymykseen annettavaan vastaukseen?
3)      Onko [Bryssel I a ‑asetuksen] 24 artiklan 4 alakohtaa tulkittava siten, että sitä sovelletaan suhteessa kolmannen valtion tuomioistuimeen, eli nyt käsiteltävässä tapauksessa siten, että kyseisen säännöksen nojalla myös turkkilaisella tuomioistuimella on yksinomainen toimivalta siltä osin kuin eurooppapatentti on saatettu voimaan siellä?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen ja toinen kysymys
24      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, jotka on käsiteltävä yhdessä, pääasiallisesti, onko Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohtaa tulkittava siten, että vastaajan kotipaikan jäsenvaltion tuomioistuimella, jossa on nostettu toisessa jäsenvaltiossa myönnetyn patentin loukkaamista koskeva kanne mainitun asetuksen 4 artiklan 1 kohdan nojalla, säilyy toimivalta käsitellä kyseinen loukkauskanne, kun vastaaja riitauttaa sen yhteydessä patentin pätevyyden mitättömyysväitteellä.
25      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa myös tietää, onko sillä seikalla, että kansallisessa menettelysäännössä edellytetään vastaajan nostavan erillisen, kyseisen patentin mitättömäksi julistamista koskevan kanteen, mitään vaikutusta tähän kysymykseen annettavaan vastaukseen.
26      Viimeksi mainitun seikan osalta on todettava heti aluksi, ettei tällaisella kansallisella säännöllä voi olla vaikutusta Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohdan tulkintaan. Kyseisessä säännöksessä ei näet lainkaan viitata jäsenvaltioiden oikeuteen, joten säännökseen sisältyvien ilmaisujen on katsottava olevan unionin oikeuden itsenäisiä käsitteitä, joita on tulkittava yhtenäisesti kaikissa jäsenvaltioissa, eikä tältä osin ole merkitystä kansallisella säännöllä tai menettelyllä (ks. vastaavasti tuomio 8.9.2022, IRnova, C‑399/21, EU:C:2022:648, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että unionin oikeuden säännöksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös on (ks. vastaavasti tuomio 7.4.2022, Berlin Chemie A. Menarini, C‑333/20, EU:C:2022:291, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28      Bryssel I a ‑asetuksen erityisessä tulkintakontekstissa on lisäksi kyseisen asetuksen johdanto-osan 34 perustelukappaleen mukaisesti varmistettava jatkuvuus tulkittaessa säännöksiä, joilla on korvattu aiemman säännöstön vastaavat säännökset ja määräykset kuten Brysselin yleissopimuksen 16 artiklan 4 kohta ja Bryssel I ‑asetuksen 22 artiklan 4 alakohta, jotka on korvattu Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohdalla (ks. vastaavasti tuomio 8.9.2022, IRnova, C‑399/21, EU:C:2022:648, 29 ja 37 kohta).
29      Bryssel I a ‑asetuksen 4 artiklan 1 kohdan mukaan kanne sellaista henkilöä vastaan, jolla on kotipaikka jäsenvaltiossa, nostetaan tuon jäsenvaltion tuomioistuimessa. Kyseisen asetuksen 63 artiklan 1 kohdassa täsmennetään, että yhtiön tai muun oikeushenkilön kotipaikka on paikkakunta, missä sillä on sääntömääräinen kotipaikka, keskushallinto tai pääasiallinen toimipaikka.
30      On kuitenkin niin, että mainitussa 4 artiklan 1 kohdassa säädetään vastaajan kotipaikan jäsenvaltion tuomioistuinten toimivaltaa koskevasta säännöstä, ”jollei” Bryssel I a ‑asetuksen muista säännöksistä muuta johdu. On näet niin, että vaikka tämä toimivaltasääntö on kyseisen asetuksen johdanto-osan 15 perustelukappaleen mukaisesti pääsääntö, asetuksessa säädetään joistakin poikkeuksista. Niihin kuuluu muun muassa asetuksen 24 artiklassa säädetty tietyn jäsenvaltion tuomioistuinten yksinomainen toimivalta tietyissä, kyseisessä artiklassa tarkoitetuissa asioissa ”asianosaisten kotipaikasta riippumatta”.
31      Erityisesti patenttien osalta kyseisen 24 artiklan 4 alakohdan ensimmäisen alakohdan sanamuodon mukaan yksinomainen toimivalta ”asiassa, joka koskee patentin – – rekisteröintiä tai pätevyyttä, riitautettiinpa kyseinen rekisteröinti tai pätevyys kanteella tai oikeudenkäyntiväitteellä, [on] sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jossa – – [patentin] rekisteröintiä on haettu tai – – rekisteröinti on tapahtunut tai jossa se unionin säädöksen tai kansainvälisen yleissopimuksen määräyksen mukaan katsotaan tapahtuneeksi” (jäljempänä patentin myöntänyt jäsenvaltio).
32      Kyseisen 4 alakohdan toisen alakohdan mukaan jokaisen jäsenvaltion tuomioistuimet ovat yksinomaisesti toimivaltaisia tutkimaan kaikki kyseisen jäsenvaltion osalta myönnettyjen eurooppapatenttien rekisteröintiä tai pätevyyttä koskevat asiat.
33      Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohdan toisen alakohdan nojalla eurooppapatenttiin, jonka on myöntänyt EPO eurooppapatenttien myöntämisestä Münchenissä 5.10.1973 allekirjoitetussa yleissopimuksessa määrätyn tätä koskevan menettelyn mukaisesti ja joka on sittemmin saatettu voimaan jäsenvaltiossa, sovelletaan siten pätevyyttä koskevissa asioissa samoja toimivaltasääntöjä kuin kansalliseen patenttiin.
34      Lisäksi asetuksen 24 artiklan 4 alakohdan ensimmäisen alakohdan sanamuodosta – joka on palautettu mieleen tämän tuomion 31 kohdassa – käy selkeästi ilmi, että kyseessä olevan jäsenvaltion tuomioistuinten yksinomaisen toimivallan osalta merkitystä ei ole sillä, riitautetaanko patentin rekisteröinti tai pätevyys kanteella vai mitättömyysväitteellä.
35      Näin ollen kyseisen 24 artiklan 4 alakohdan mukaisesti patentin myöntäneen jäsenvaltion tuomioistuimilla on yksinomainen toimivalta käsitellä kyseisen patentin rekisteröintiä tai pätevyyttä koskeva riitauttaminen, tapahtuipa riitautus kanneteitse tai toisen jäsenvaltion tuomioistuimessa loukkauskanteen yhteydessä puolustukseksi esitetyllä mitättömyysväitteellä.
36      Tätä patentin myöntäneen jäsenvaltion tuomioistuinten yksinomaista toimivaltaa patentin rekisteröintiä tai pätevyyttä koskevissa riidoissa voidaan perustella paitsi sillä, että patenttien myöntäminen edellyttää kansallisen hallintoviranomaisen toimia, myös sillä, että tällaisilla tuomioistuimilla on parhaat edellytykset käsitellä tapaukset, joissa riita-asia itse koskee patentin pätevyyttä tai sitä, onko patentti talletettu tai rekisteröity. Sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jonka alueella rekistereitä pidetään, voivat näet lausua kansallisen oikeutensa mukaisesti niiden patenttien pätevyydestä, jotka on myönnetty kyseisessä valtiossa. Tämä hyvän oikeudenkäytön tavoite on tärkeä patenttien alalla varsinkin, kun alan erityispiirteiden vuoksi useat jäsenvaltiot ovat perustaneet erityisen oikeussuojajärjestelmän, jossa patentteja koskevat riita-asiat on jätetty erityistuomioistuinten ratkaistaviksi (ks. vastaavasti tuomio 13.7.2006, GAT, C‑4/03, EU:C:2006:457, 22 ja 23 kohta).
37      Tästä seuraa, että kun vastaajan kotipaikan jäsenvaltion tuomioistuimessa on nostettu Bryssel I a ‑asetuksen 4 artiklan 1 kohdan nojalla toisessa jäsenvaltiossa myönnetyn patentin loukkaamista koskeva kanne, jonka yhteydessä vastaaja riitauttaa patentin pätevyyden mitättömyysväitteellä, kyseinen tuomioistuin ei voi todeta kyseisen patentin mitättömyyttä liitännäisesti, vaan sen on asetuksen 27 artiklan mukaisesti todettava, ettei sillä ole toimivaltaa mainitun patentin pätevyyttä koskevan kysymyksen osalta, kun otetaan huomioon asetuksen 24 artiklan 4 alakohdassa säädetty patentin myöntäneen jäsenvaltion tuomioistuinten yksinomainen toimivalta (ks. Brysselin yleissopimuksen 16 artiklan 4 kohdan osalta tuomio 13.7.2006, GAT, C‑4/03, EU:C:2006:457, 26 ja 31 kohta).
38      Tällöin nousee kuitenkin esiin kysymys siitä, säilyykö vastaajan kotipaikan jäsenvaltion tuomioistuimella toimivalta käsitellä kyseinen patentinloukkauskanne vai onko sen todettava, että sillä ei ole lainkaan toimivaltaa oikeusriidassa, joka liittyy toisen jäsenvaltion myöntämään patenttiin.
39      Tältä osin on todettava, että Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohdan mukaan siinä vahvistettu yksinomaista toimivaltaa koskeva sääntö koskee ainoastaan asioita, jotka koskevat patentin ”rekisteröintiä tai pätevyyttä”.
40      Unionin tuomioistuin on jo täsmentänyt, että mainittu säännös ei koske muun muassa patentinloukkauskanteita, vaikka tällaisen kanteen tutkiminen edellyttää patenttisuojan laajuuden perusteellista tarkastelua sen valtion patenttioikeuden mukaisesti, jossa patentti on myönnetty (ks. vastaavasti tuomio 15.11.1983, Duijnstee, 288/82, EU:C:1983:326, 22 ja 23 kohta ja tuomio 8.9.2022, IRnova, C‑399/21, EU:C:2022:648, 48 kohta).
41      Tästä seuraa, että Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohdassa vahvistettu yksinomaista toimivaltaa koskeva sääntö koskee ainoastaan sitä osaa oikeusriidasta, joka liittyy patentin pätevyyteen. Vastaajan kotipaikan jäsenvaltion tuomioistuin, jolla on Bryssel I a ‑asetuksen 4 artiklan 1 kohdan nojalla toimivalta käsitellä toisessa jäsenvaltiossa myönnetyn patentin loukkaamista koskeva kanne, ei näin ollen menetä tätä toimivaltaansa pelkästään sen tähden, että vastaaja riitauttaa patentin pätevyyden mitättömyysväitteellä.
42      Tämän tuomion edellisessä kohdassa omaksuttua tulkintaa Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohdasta tukevat asetuksen systematiikka sekä asetuksella ja mainitulla säännöksellä tavoitellut tavoitteet.
43      On näet ensinnäkin niin, että Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohdassa tarkoitettua ilmaisua ”asiassa, joka koskee patentin – – pätevyyttä” on tulkittava suppeasti, koska siinä vahvistetaan yksinomainen toimivalta, joka on poikkeus asetuksen 4 artiklassa säädettyyn vastaajan kotipaikan tuomioistuimen toimivaltaa koskevaan pääsääntöön (ks. vastaavasti tuomio 15.11.1983, Duijnstee, 288/82, EU:C:1983:326, 23 kohta ja tuomio 8.9.2022, IRnova, C‑399/21, EU:C:2022:648, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
44      Lisäksi on niin, että tulkinta, jonka mukaan vastaajan kotipaikan jäsenvaltion tuomioistuin menettäisi toimivaltansa käsitellä toisessa jäsenvaltiossa myönnetyn patentin loukkaamista koskevan kanteen pelkästään siitä syystä, että vastaaja riitauttaa patentin pätevyyden liitännäisesti, merkitsisi sitä – kuten julkiasiamies totesi pääasiallisesti 22.2.2024 esittämänsä ratkaisuehdotuksen 69 ja 70 kohdassa –, että Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohdassa säädetystä poikkeuksesta tulisi sääntö suuressa osassa patentteja koskevissa oikeusriidoissa.
45      Kuten yhteisöjen tuomioistuin totesi 13.7.2006 antamassaan tuomiossa GAT (C‑4/03, EU:C:2006:457), patentin pätevyys riitautetaan erittäin usein puolustukseksi patentinloukkauskanteiden yhteydessä. Bryssel I a ‑asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa säädetyn yleisen toimivaltasäännön soveltaminen rajoittuisi tällöin asioihin, joiden yhteydessä ei esitetä puolustukseksi tällaista väitettä, vaikka tällä säännöllä ilmennetään vastaajan kotipaikan jäsenvaltion tuomioistuinten toimivaltaisuutta, joka on – kuten asetuksen johdanto-osan 15 perustelukappaleesta ilmenee – periaate, johon asetukseen sisältyvät toimivaltasäännöt perustuvat.
46      Kyseisestä johdanto-osan 15 perustelukappaleesta ilmenee toiseksi, että Bryssel I a ‑asetuksella pyritään takaamaan oikeusvarmuus toimivaltasääntöjen hyvällä ennustettavuudella. Tällaista tavoitetta ei kuitenkaan voitaisi saavuttaa, jos hyväksyttäisiin, että jäsenvaltion tuomioistuin menettää toimivaltansa tutkia siinä sääntöjenmukaisesti nostetun kanteen sen perusteella, millaiseen väitteeseen vastaaja päättää puolustuksekseen turvautua ja mahdollisesti millä tarkoituksenmukaiseksi katsomallaan hetkellä erityisesti, jos oikeuspaikan menettelysäännöissä sallitaan tällaisen väitteen esittäminen missä tahansa oikeudenkäynnin vaiheessa. On näet niin, kuten julkisasiamies totesi 22.2.2024 esittämänsä ratkaisuehdotuksen 73 ja 74 kohdassa, että Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohdan tällaisen tulkinnan seurauksena olisi koko tuomioistuinmenettelyn ajan vaara siitä, että kyseinen tuomioistuin joutuu toteamaan, ettei sillä ole toimivaltaa.
47      Kun otetaan lisäksi huomioon, että Bryssel I a ‑asetuksen 27 artiklan nojalla jäsenvaltion tuomioistuimen on toisen jäsenvaltion tuomioistuimen yksinomaisen toimivallan perusteella todettava, ettei sillä ole toimivaltaa, eikä se voi siirtää asiaa tälle toisen jäsenvaltion tuomioistuimelle, tällainen tulkinta merkitsisi sitä, että vastaaja voisi esittämällä jonkin muun kuin kotipaikkansa jäsenvaltion myöntämää patenttia koskevan mitättömyysväitteen saada päätettyä vastaajaa vastaan tämän kotipaikan jäsenvaltion tuomioistuimessa kuitenkin sääntöjenmukaisesti vireille pannun patentinloukkausta koskevan menettelyn.
48      Kolmanneksi on niin, että tämän tuomion 41 kohdassa omaksutulla Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohdan tulkinnalla saavutetaan täysimääräisesti kyseisen säännöksen tavoite – joka on se, kuten tämän tuomion 36 kohdassa todetaan, että riidat, jotka itsessään koskevat patentin rekisteröintiä tai pätevyyttä, jätetään patentin myöntäneen jäsenvaltion tuomioistuinten ratkaistaviksi, sillä niillä on aineellisen ja oikeudellisen läheisyyden tähden parhaat edellytykset käsitellä tällaiset riita-asiat – ylittämättä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi.
49      On erityisesti niin, että kuten julkisasiamies totesi 22.2.2024 esittämänsä ratkaisuehdotuksen 75 ja 77 kohdassa, tämä tulkinta – toisin kuin tämän tuomion 44 kohdassa mainittu tulkinta – antaa eurooppapatentin haltijalle, joka katsoo, että sama vastaaja on loukannut kyseistä patenttia useissa jäsenvaltiossa, mahdollisuuden esittää kaikki patentinloukkausta koskevat vaatimuksensa yhdessä oikeuspaikassa ja saada siellä täysimääräisen korvauksen, jolloin vältytään muun muassa ristiriitaisten ratkaisujen antamisen vaaralta.
50      Lopuksi on todettava, ettei tämän tuomion 41 kohdassa esitettyä Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohdan tulkintaa aseta kyseenalaiseksi se seikka, että kyseisen säännöksen soveltaminen voi johtaa siihen, että patentinloukkausta koskeva menettely, joka on edelleen vireillä vastaajan kotipaikan jäsenvaltion tuomioistuimessa, erotetaan toisessa jäsenvaltiossa myönnetyn patentin pätevyyttä koskevasta riidasta, jonka osalta tämän viimeksi mainitun jäsenvaltion tuomioistuimilla on yksinomainen toimivalta mainitun säännöksen nojalla.
51      On näet niin, että – kuten julkisasiamies pääasiallisesti totesi 22.2.2024 esittämänsä ratkaisuehdotuksen 79–94 kohdassa – tällainen erottelu ei merkitse sitä, että vastaajan kotipaikan jäsenvaltion tuomioistuimen, jossa on nostettu patentinloukkauskanne, pitäisi jättää huomiotta se seikka, että kyseinen vastaaja on nostanut asianmukaisesti toisessa jäsenvaltiossa kanteen, jossa vaaditaan tässä toisessa jäsenvaltiossa myönnetyn patentin mitättömäksi julistamista. Tuomioistuin, jossa patentinloukkauskanne on nostettu, voi tarvittaessa lykätä asian käsittelyä, jos se katsoo tämän perustelluksi erityisesti silloin, kun sen mukaan on olemassa perusteltu ja huomattava mahdollisuus, että toisen jäsenvaltion toimivaltainen tuomioistuin julistaa patentin mitättömäksi (ks. analogisesti tuomio 12.7.2012, Solvay, C‑616/10, EU:C:2012:445, 49 kohta), mikä antaa sille mahdollisuuden ottaa patentinloukkauskanteen ratkaisemisen yhteydessä huomioon sen tuomioistuimen antaman ratkaisun, jossa mitätöintikanne on nostettu.
52      Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on vastattava, että Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohtaa on tulkittava siten, että vastaajan kotipaikan jäsenvaltion tuomioistuimella, jossa on nostettu toisessa jäsenvaltiossa myönnetyn patentin loukkaamista koskeva kanne mainitun asetuksen 4 artiklan 1 kohdan nojalla, säilyy toimivalta käsitellä kyseinen loukkauskanne, kun vastaaja riitauttaa sen yhteydessä patentin pätevyyden mitättömyysväitteellä; toimivalta lausua patentin pätevyydestä kuuluu yksinomaan tämän toisen jäsenvaltion tuomioistuimille.
Kolmas kysymys
53      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella kysymyksellään, onko Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohtaa tulkittava siten, että sitä sovelletaan kolmannen valtion tuomioistuimeen ja että siinä annetaan siten tällaiselle tuomioistuimelle yksinomainen toimivalta arvioida kyseisessä valtiossa myönnetyn tai voimaan saatetun patentin pätevyyttä.
54      Kyseisen asetuksen 24 artiklan 4 alakohdan mukaan patentin myöntäneen jäsenvaltion tuomioistuimilla on asianosaisten kotipaikasta riippumatta yksinomainen toimivalta muun muassa patenttien pätevyyttä koskevissa asioissa. Kuten tämän tuomion 33 kohdasta ilmenee, kyseisessä säännöksessä ei tehdä tältä osin eroa jäsenvaltion myöntämän kansallisen patentin ja jäsenvaltion myöntämän eurooppapatentin välillä.
55      Asetuksen 24 artiklan 4 alakohdan sanamuodosta ilmenee, että kyseinen säännös koskee jäsenvaltioiden tuomioistuinten yksinomaista toimivaltaa asioissa, jotka koskevat näiden jäsenvaltioiden myöntämien patenttien rekisteröintiä tai pätevyyttä. On näet niin, että – kuten julkisasiamies totesi pääasiallisesti 5.9.2024 esittämänsä ratkaisuehdotuksen 23 kohdassa – Bryssel I a ‑asetusta edeltävien toimien tavoin kyseisessä asetuksessa säädetty järjestelmä on Euroopan unionin sisäinen toimivaltajärjestelmä, jolla on omat tavoitteet, kuten sisämarkkinoiden moitteeton toiminta ja vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen perustaminen.
56      Unionin tuomioistuin on tältä osin jo katsonut, että Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohtaa ei voida katsoa sovellettavan tilanteessa, jossa kyseessä olevia patentteja ei ole myönnetty jäsenvaltiossa vaan kolmannessa valtiossa (ks. vastaavasti tuomio 8.9.2022, IRnova, C‑399/21, EU:C:2022:648, 35 kohta).
57      Näin ollen on todettava, että Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohtaa ei sovelleta kolmannen valtion tuomioistuimeen eikä siinä siten anneta tällaiselle tuomioistuimelle minkäänlaista – yksinomaista tai muuta – toimivaltaa arvioida kyseisessä valtiossa myönnetyn tai voimaan saatetun patentin pätevyyttä.
58      Kun otetaan kuitenkin huomioon Bryssel I a ‑asetuksen 4 artiklan 1 kohdan tulkintaa koskevat ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen epäilyt ja jotta kyseiselle tuomioistuimelle voidaan antaa hyödyllinen vastaus, on yhä selvitettävä, onko silloin, kun jäsenvaltion tuomioistuimessa on 4 artiklan 1 kohdan nojalla nostettu kolmannessa valtiossa myönnetyn tai voimaan saatetun patentin loukkaamista koskeva kanne, jonka yhteydessä kyseisen patentin pätevyys on riitautettu mitättömyysväitteellä, tällä tuomioistuimella 4 artiklan 1 kohdan nojalla toimivalta tutkia tämä mitättömyysväite.
59      Tältä osin on muistutettava, että Bryssel I a ‑asetuksen soveltamisalaan kuulumisen edellytyksenä on, että kyseessä olevaan oikeussuhteeseen liittyy rajat ylittävä tekijä. Tällainen rajat ylittävä tekijä voi johtua paitsi vastaajan kotipaikasta myös riita-asian kohteesta, joka voi sijaita kolmannessa valtiossa, siltä osin kuin tällaisen oikeussuhteen takia jäsenvaltion tuomioistuimessa saattaa syntyä tuomioistuinten kansainvälisen toimivallan määrittelyä koskevia kysymyksiä (ks. vastaavasti tuomio 8.9.2022, IRnova, C‑399/21, EU:C:2022:648, 27–29 kohta).
60      On kiistatonta, että pääasiassa kyseessä olevaan oikeussuhteeseen, jota kolmas kysymys koskee, liittyy rajat ylittäviä tekijöitä, jotka koskevat yhtäältä kantajan kotipaikkaa, sillä se sijaitsee eri jäsenvaltiossa kuin vastaajan kotipaikka, ja toisaalta oikeusriidan kohdetta, sillä pääasiassa kyseessä oleva patentti on saatettu voimaan kolmannessa valtiossa eli Turkissa. Kyseinen oikeussuhde kuuluu näin ollen asetuksen soveltamisalaan.
61      Tästä seuraa, että Bryssel I a ‑asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa vahvistetun pääsäännön nojalla vastaajan kotipaikan jäsenvaltion tuomioistuimilla on lähtökohtaisesti toimivalta käsitellä kolmannessa valtiossa myönnetyn tai voimaan saatetun patentin loukkaamista koskeva kanne, jonka patentin haltija, jonka kotipaikka on toisen jäsenvaltion alueella, on nostanut tätä vastaajaa vastaan. Lisäksi on niin, että jäsenvaltion tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi asia on tällä tavoin saatettu, toimivalta ulottuu lähtökohtaisesti mainitun pääsäännön nojalla patentin pätevyyttä, joka on kyseisen loukkauskanteen yhteydessä riitautettu mitättömyysväitteellä, koskevaan kysymykseen.
62      On kuitenkin huomattava, että tätä vastaajan kotipaikan jäsenvaltion tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi tällainen riita-asia on saatettu, lähtökohtaista toimivaltaa ratkaista oikeusriidan se osa, joka koskee kolmannessa valtiossa myönnetyn tai voimaan saatetun patentin pätevyyttä, voidaan rajoittaa Bryssel I a ‑asetuksen 73 artiklassa säädetyn kaltaisilla erityissäännöillä.
63      Asetuksen 73 artiklan 1 kohdan nojalla Luganon yleissopimuksen sopimusvaltioiden tuomioistuimilla on yksinomainen toimivalta ratkaista jossakin mainitun yleissopimuksen sopimusvaltiossa myönnetyn patentin pätevyyttä koskeva kysymys, koska tämän yleissopimuksen 22 artiklan 4 kohta sisältää Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohtaa vastaavan säännön.
64      Jäsenvaltion ja kolmannen valtion välillä asetuksen 73 artiklan 3 kohdassa säädetyin edellytyksin tehdyssä kahdenvälisessä sopimuksessa voidaan niin ikään määrätä, että tämän kolmannen valtion tuomioistuimilla on yksinomainen toimivalta ratkaista mainitussa kolmannessa valtiossa myönnettyjen patenttien pätevyyttä koskevat riidat.
65      Jäsenvaltion tuomioistuin, jonka toimivalta perustuu Bryssel I a ‑asetuksen 4 artiklaan, saattaa lisäksi asetuksen 33 ja 34 artiklassa säädetyin edellytyksin joutua tunnustamaan kolmansien valtioiden tuomioistuinten toimivallan lykkäämällä asian käsittelyä tai jopa lopettamalla käsiteltäväkseen saatetun asian käsittelyn, kun oikeudenkäynti on jo vireillä kolmannen valtion tuomioistuimessa ajankohtana, jona ensiksi mainitussa tuomioistuimessa nostetaan samojen asianosaisten välillä samaa asiaa koskeva kanne kuin kolmannen valtion tuomioistuimessa tai kolmannen valtion tuomioistuimessa nostettuun kanteeseen liittyvä kanne.
66      Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamasta tarkistuksesta muuta johdu, nyt käsiteltävässä asiassa ei vaikuta siltä, että olisi syytä ottaa huomioon yhtäkään tällaisilla erityissäännöillä asetettua rajoitusta. Turkin tasavalta ei näet ole Luganon yleissopimuksen sopimusvaltio, eikä unionin tuomioistuimen hallussa olevassa asiakirja-aineistossa ole mitään mainintoja Ruotsin kuningaskunnan ja kyseisen kolmannen valtion välillä sovellettavasta sopimuksesta tai siitä, että mainitun kolmannen valtion tuomioistuimessa olisi vireillä oikeudenkäynti Bryssel I a ‑asetuksen 33 ja 34 artiklassa tarkoitetulla tavalla.
67      Lisäksi on niin, että – kuten julkisasiamies totesi 22.2.2024 esittämänsä ratkaisuehdotuksen 23 kohdassa – eurooppapatenttien myöntämisestä Münchenissä 5.10.1973 allekirjoitetussa yleissopimuksessa ei ole määräystä, jossa nimenomaisesti määritellään sopimusvaltioiden tuomioistuinten toimivalta käsitellä eurooppapatentteja koskevia rajat ylittäviä riita-asioita tai jossa nimenomaisesti rajoitetaan tätä toimivaltaa.
68      On kuitenkin selvitettävä, rajoittaako yleinen kansainvälinen oikeus Bryssel I a ‑asetuksen 4 artiklan 1 kohtaan perustuvaa jäsenvaltion tuomioistuimen toimivaltaa käsitellä kolmannessa valtiossa myönnetyn tai voimaan saatetun patentin pätevyyttä koskeva kysymys, kun patentin pätevyys on riitautettu mainitussa tuomioistuimessa nostetun patentinloukkauskanteen yhteydessä esitetyllä mitättömyysväitteellä.
69      Tässä yhteydessä on muistutettava, että yleisen kansainvälisen oikeuden säännöt ja periaatteet sitovat sellaisinaan unionin toimielimiä ja ovat osa unionin oikeusjärjestystä (ks. vastaavasti tuomio 27.2.2018, Western Sahara Campaign UK, C‑266/16, EU:C:2018:118, 47 kohta ja tuomio 7.5.2020, Rina, C‑641/18, EU:C:2020:349, 54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tästä seuraa, että unionin toimivallan nojalla annettua Bryssel I a ‑asetuksen kaltaista toimea on tulkittava ja sen soveltamisala on rajattava näiden sääntöjen ja periaatteiden mukaisesti (ks. vastaavasti tuomio 24.11.1992, Poulsen ja Diva Navigation, C‑286/90, EU:C:1992:453, 9 kohta ja tuomio 3.9.2008, Kadi ja Al Barakaat International Foundation v. neuvosto ja komissio, C‑402/05 P ja C‑415/05 P, EU:C:2008:461, 291 kohta).
70      On yhtäältä todettava, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että jäsenvaltion tuomioistuinten toimivalta – joka perustuu siihen, että vastaajalla on kotipaikka kyseisen jäsenvaltion alueella – käsitellä riita-asia, joka liittyy ainakin osittain kohteensa vuoksi kolmanteen valtioon, ei ole ristiriidassa sopimusten suhteellista vaikutusta koskevan kansainvälisen oikeuden periaatteen kanssa (ks. vastaavasti tuomio 1.3.2005, Owusu, C‑281/02, EU:C:2005:120, 30 ja 31 kohta).
71      On toisaalta huomattava, että mainittua vastaajan kotipaikan tuomioistuimen toimivaltaa on käytettävä loukkaamatta puuttumattomuusperiaatetta, jonka mukaan valtio ei voi puuttua asioihin, jotka kuuluvat olennaisilta osin toisen valtion kansallisen toimivallan piiriin.
72      Valtio voi toimivaltaansa käyttäen myöntää, saattaa voimaan ja rekisteröidä immateriaalioikeuksia, jotka antavat haltijalleen kyseisen valtion alueella yksinomaisia immateriaalioikeuksia, kuten patentin. Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27.9.1968 tehtyä yleissopimusta (EYVL 1979, C 59, s. 1) koskevasta P. Jenardin selvityksestä ilmenee lisäksi, että yksi peruste sille, että mainitun yleissopimuksen 16 artiklan 4 kohdassa, joka vastaa Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohtaa, on annettu patentin antaneen sopimusvaltion tuomioistuimille yksinomainen toimivalta käsitellä patentin rekisteröintiä tai pätevyyttä koskevat riidat, on se, että ”kansallisen patentin myöntäminen merkitsee kansallisen suvereniteetin harjoittamista”. Lisäksi on niin, että – kuten tämän tuomion 36 kohdassa todetaan – tämä yksinomainen toimivalta on perusteltu paitsi siksi, että patenttien myöntäminen edellyttää kansallisen hallintoviranomaisen toimia, myös siksi, että tällaisilla tuomioistuimilla on parhaat edellytykset käsitellä tapaukset, joissa riita-asia itse koskee patentin pätevyyttä tai sitä, onko patentti talletettu tai rekisteröity.
73      Jos patentin mitätöimisestä annettu tuomioistuinratkaisu vaikuttaa näiden yksinoikeuksien olemassaoloon tai – jos patentti mitätöidään osittain – niiden sisältöön, ainoastaan kyseessä olevan valtion toimivaltaiset tuomioistuimet voivat antaa tällaisen ratkaisun. On näet niin, että tämän tuomion 71 kohdassa mainitusta puuttumattomuusperiaatteesta seuraa, että ainoastaan patentin antaneen tai voimaan saattaneen kolmannen valtion tuomioistuimilla on toimivalta julistaa patentti mitättömäksi ratkaisulla, joka voi aiheuttaa muutoksia kyseisen valtion kansalliseen rekisteriin siltä osin kuin on kyse mainitun patentin olemassaolosta tai sisällöstä.
74      Vastaajan kotipaikan jäsenvaltion tuomioistuimella, jossa on – pääasian tavoin – nostettu Bryssel I a ‑asetuksen 4 artiklan 1 kohdan nojalla patentinloukkauskanne, jonka yhteydessä kolmannessa valtiossa myönnetyn tai voimaan saatetun patentin pätevyys on riitautettu mitättömyysväitteellä, on sitä vastoin toimivalta tutkia patentin pätevyyttä koskeva kysymys, jos yksikään tämän tuomion 63–65 kohdassa tarkoitetuista rajoituksista ei tule sovellettavaksi, koska mainitulta tuomioistuimelta tältä osin pyydetty ratkaisu ei vaikuta kyseisen patentin olemassaoloon tai sisältöön tässä kolmannessa valtiossa eikä aiheuta muutoksia viimeksi mainitun valtion kansalliseen rekisteriin.
75      On näet niin, että – kuten julkisasiamies totesi 22.2.2024 esittämänsä ratkaisuehdotuksen 62 kohdassa ja kuten pääasian oikeudenkäynnin asianosaiset ja Euroopan komissio totesivat 14.5.2024 pidetyssä istunnossa – tällaisella ratkaisulla on ainoastaan inter partes ‑vaikutuksia eli vaikutusten ulottuvuus rajoittuu oikeudenkäynnin asianosaisiin. Näin ollen on niin, että kun kolmannessa valtiossa myönnetyn patentin pätevyys riitautetaan mitättömyysväitteellä jäsenvaltion tuomioistuimessa nostetun kyseisen patentin loukkaamista koskevan kanteen yhteydessä, tällä väitteellä pyritään ainoastaan siihen, että patentinloukkauskanne hylätään, eikä sellaisen ratkaisun saamiseen, jolla mainittu patentti mitätöidään kokonaan tai osittain. Erityisesti on todettava, että tällainen ratkaisu ei missään tapauksessa voi sisältää määräystä, joka on osoitettu kyseessä olevan kolmannen valtion kansallisen rekisterin pitämisestä vastaavalle hallintoviranomaiselle.
76      Kaiken edellä esitetyn perusteella kolmanteen kysymykseen on vastattava, että Bryssel I a ‑asetuksen 24 artiklan 4 alakohtaa on tulkittava siten, että sitä ei sovelleta kolmannen valtion tuomioistuimeen eikä siinä siten anneta tällaiselle tuomioistuimelle minkäänlaista – yksinomaista tai muuta – toimivaltaa arvioida kyseisessä valtiossa myönnetyn tai voimaan saatetun patentin pätevyyttä. Jos jäsenvaltion tuomioistuimessa on mainitun asetuksen 4 artiklan 1 kohdan nojalla nostettu kolmannessa valtiossa myönnetyn tai voimaan saatetun patentin loukkaamista koskeva kanne, jonka yhteydessä patentin pätevyys riitautetaan mitättömyysväitteellä, kyseisellä tuomioistuimella on 4 artiklan 1 kohdan nojalla toimivalta tutkia tämä mitättömyysväite, koska mainitun tuomioistuimen tältä osin antamalla ratkaisulla ei ole vaikutusta patentin olemassaoloon tai sisältöön tässä kolmannessa valtiossa eikä kyseinen ratkaisu voi aiheuttaa muutoksia viimeksi mainitun valtion kansalliseen rekisteriin.
Oikeudenkäyntikulut
77      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)      Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 24 artiklan 4 alakohtaa
on tulkittava siten, että
vastaajan kotipaikan jäsenvaltion tuomioistuimella, jossa on nostettu toisessa jäsenvaltiossa myönnetyn patentin loukkaamista koskeva kanne mainitun asetuksen 4 artiklan 1 kohdan nojalla, säilyy toimivalta käsitellä kyseinen loukkauskanne, kun vastaaja riitauttaa sen yhteydessä patentin pätevyyden mitättömyysväitteellä; toimivalta lausua patentin pätevyydestä kuuluu yksinomaan tämän toisen jäsenvaltion tuomioistuimille.
2)      Asetuksen N:o 1215/2012 24 artiklan 4 alakohtaa
on tulkittava siten, että
sitä ei sovelleta kolmannen valtion tuomioistuimeen eikä siinä siten anneta tällaiselle tuomioistuimelle minkäänlaista – yksinomaista tai muuta – toimivaltaa arvioida kyseisessä valtiossa myönnetyn tai voimaan saatetun patentin pätevyyttä. Jos jäsenvaltion tuomioistuimessa on mainitun asetuksen 4 artiklan 1 kohdan nojalla nostettu kolmannessa valtiossa myönnetyn tai voimaan saatetun patentin loukkaamista koskeva kanne, jonka yhteydessä patentin pätevyys riitautetaan mitättömyysväitteellä, kyseisellä tuomioistuimella on 4 artiklan 1 kohdan nojalla toimivalta tutkia tämä mitättömyysväite, koska mainitun tuomioistuimen tältä osin antamalla ratkaisulla ei ole vaikutusta patentin olemassaoloon tai sisältöön tässä kolmannessa valtiossa eikä kyseinen ratkaisu voi aiheuttaa muutoksia viimeksi mainitun valtion kansalliseen rekisteriin.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: ruotsi.