JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
LAILA MEDINA
4 päivänä syyskuuta 2025 (1)
Asia C‑150/24 [Aroja](i)
A
vastaan
Rikoskomisario B
(Ennakkoratkaisupyyntö – Korkein oikeus (Suomi))
Ennakkoratkaisupyyntö – Turvapaikka ja maahanmuutto – Direktiivi 2008/115/EY – Laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttaminen – Säilöönotto maastapoistamista varten – 15 artiklan 5 ja 6 kohta – Säilössäpito ylittää 15 artiklan 5 kohdan mukaisen lähtökohtaisen enimmäisajan – Säilössäpidon lähtökohtaisen enimmäisajan jatkaminen – Jo toteutuneen säilössäpitoajan laskeminen – Aiempien säilössäpitojaksojen yhteenlaskeminen – Huomioon otettavat näkökohdat – 15 artiklan 3 kohdan toinen virke – Säilöönoton jatkamista koskevan päätöksen valvonta – Tuomioistuinvalvonta – Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan valvonnan vireille tuleminen riippuu säilöön otetun tekemästä pyynnöstä – Tuomioistuinvalvonnan ajankohta ja tehokkuus – Tuomioistuinvalvontaa ei ole toteutettu ajallaan – Säilöön otetun kolmannen maan kansalaisen vapauttaminen
1.        Korkein oikeus (Suomi) pyytää kolmella kysymyksellään unionin tuomioistuinta selkiyttämään jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/115/EY(2) 15 artiklan tulkintaa erityisesti kolmansien maiden kansalaisten säilössäpidon enimmäisajan laskennan sekä säilöönoton jatkamiseen sovellettavien menettelyllisten takeiden osalta.
2.        Käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat laittomasti Suomessa oleskeleva kolmannen maan kansalainen A sekä rikoskomisario B ja jossa on kyse asianomaisen kolmannen maan kansalaisen kolmannen säilössäpitojakson laillisuudesta, kun säilöönotto on määrätty alkuperämaahan poistamista varten.
3.        Asian erityispiirteenä on se, että kyseisellä kolmannen maan kansalaisella on ollut Suomessa neljä säilössäpitojaksoa, joiden tarkoituksena on ollut alkuperämaahan eli Marokkoon poistaminen. Tarkalleen ottaen hän on ollut säilössä 10.9.2022–23.11.2022, 5.12.2022–15.3.2023 (jäljempänä toinen säilössäpitojakso), 11.9.2023–18.1.2024 (jäljempänä kolmas säilössäpitojakso) ja 7.2.2024–13.3.2024. Ennakkoratkaisua pyytäneen korkeimman oikeuden tarkasteltavaksi saatettu kysymys koskee jo päättyneen kolmannen säilössäpitojakson sekä 11.9.2023 tehdyn poliisin päätöksen laillisuutta.(3)
4.        Käsiteltävässä asiassa nousevat esille unionin tuomioistuimen edessä olevat haasteet, joita kahden keskenään ristiriitaisen tavoitteen tasapainottamiseen liittyy: miten taataan maahanmuuttajien inhimillinen kohtelu ja yksilön oikeudet ja varmistetaan samalla tehokas maastapoistaminen? Näiden tavoitteiden välinen jännite ei ole purkautunut, ja niiden yhteensovittaminen on väistämättä hankalaa.(4)
I       Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Unionin oikeus
1.     Direktiivi 2008/115
5.        Käsiteltävässä asiassa merkityksellisiä ovat direktiivin 2008/115 johdanto-osan 2, 4, 9, 13 ja 16 perustelukappale sekä 15 artikla.
6.        Direktiivin 2008/115 15 artiklassa, jonka otsikko on ”Säilöönotto”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltiot voivat ottaa säilöön palauttamismenettelyjen kohteena olevan kolmannen maan kansalaisen palauttamisen valmistelemiseksi ja/tai henkilön poistamiseksi maasta vain, jos muita riittäviä mutta lievempiä keinoja ei voida soveltaa tehokkaasti tietyssä tapauksessa, erityisesti kun
a)      on olemassa pakenemisen vaara; tai
b)      asianomainen kolmannen maan kansalainen välttelee tai vaikeuttaa palauttamisen valmisteluja tai maastapoistamista.
Säilöönoton on oltava mahdollisimman lyhytaikainen ja sitä saa jatkaa vain niin kauan kuin asianmukaisella ripeydellä hoidettavat maastapoistamisjärjestelyt ovat kesken.
2.      Säilöönottomääräyksen antaa hallinto- tai oikeusviranomainen.
Säilöönottomääräys on annettava kirjallisena ja siinä on mainittava ratkaisun tosiseikkoihin liittyvät ja oikeudelliset perusteet.
Jos säilöönottomääräyksen antaa hallintoviranomainen, jäsenvaltion on
a)      joko säädettävä, että oikeusviranomainen tutkii viipymättä säilöönoton laillisuuden ja tekee siitä päätöksen mahdollisimman lyhyessä ajassa säilöönoton alkamisesta;
b)      tai annettava asianomaiselle kolmannen maan kansalaiselle oikeus panna vireille menettely, jossa oikeusviranomainen tutkii viipymättä hänen säilöönottonsa laillisuuden ja tekee siitä päätöksen mahdollisimman lyhyessä ajassa kyseisen menettelyn alkamisesta. Tässä tapauksessa jäsenvaltion on välittömästi ilmoitettava asianomaiselle kolmannen maan kansalaiselle mahdollisuudesta tällaisen menettelyn vireillepanoon.
Asianomainen kolmannen maan kansalainen on vapautettava välittömästi, jos säilöönotto ei ole laillinen.
3.      Joka tapauksessa säilöönottoa on tarkasteltava uudelleen kohtuullisin väliajoin joko asianomaisen kolmannen maan kansalaisen hakemuksesta tai viran puolesta. Jos säilöönoton kestoa jatketaan, uudelleen tarkastelut toteutetaan oikeusviranomaisen valvonnassa.
4.      Kun käy ilmi, että kohtuullista mahdollisuutta maastapoistamisen toteuttamiseen ei enää ole oikeudellisten tai muiden näkökohtien vuoksi tai että 1 kohdassa säädetyt edellytykset eivät enää ole olemassa, säilöönotto ei ole enää perusteltua ja asian[omainen] henkilö on vapautettava välittömästi.
5.      Säilöönottoa on jatkettava niin kauan kuin 1 kohdassa säädetyt edellytykset ovat olemassa ja niin kauan kuin se on tarpeen onnistuneen maastapoistamisen varmistamiseksi. Kunkin jäsenvaltion on säädettävä rajoitetusta säilöönottoajasta, joka ei saa ylittää kuutta kuukautta.
6.      Jäsenvaltiot eivät saa jatkaa 5 kohdassa tarkoitettua aikaa muutoin kuin kansallisen lainsäädännön mukaisesti rajoitetuksi ajaksi, joka ei ole pidempi kuin kaksitoista kuukautta, jos niiden kohtuullisista pyrkimyksistä huolimatta maastapoistaminen todennäköisesti kestää kauemmin siitä syystä, että
a)      asianomainen kolmannen maan kansalainen ei tee yhteistyötä; tai
b)      kolmansista maista hankittavat tarpeelliset asiakirjat viivästyvät.”
2.     Dublin III ‑asetus
7.        Kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja
‑menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 604/2013(5) (jäljempänä Dublin III
‑asetus)
17 artiklan, jonka otsikko on ”Harkintavaltalausekkeet”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Edellä olevasta 3 artiklan 1 kohdasta poiketen kukin jäsenvaltio voi päättää käsitellä kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön siellä jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen siinäkin tapauksessa, ettei se tässä asetuksessa määriteltyjen perusteiden mukaan ole vastuussa hakemuksen käsittelystä.
Jäsenvaltiosta, joka päättää käsitellä kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tämän kohdan nojalla, tulee hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, ja sen on otettava vastatakseen kaikista tähän vastuuseen liittyvistä velvollisuuksista. – –
– –”
8.        Dublin III
‑asetuksen 24 artiklan 3 kohta koskee sen jäsenvaltion esittämää takaisinottopyyntöä, jonka alueella asianomainen henkilö oleskelee ilman oleskelulupaa ja jossa ei ole jätetty kansainvälistä suojelua koskevaa uutta hakemusta. Kyseisessä kohdassa säädetään, että ”jos takaisinottopyyntöä ei tehdä 2 kohdassa säädetyssä määräajassa, jäsenvaltion, jonka alueella asianomainen henkilö oleskelee ilman oleskelulupaa, on annettava tälle henkilölle mahdollisuus jättää uusi hakemus”.
B       Suomen lainsäädäntö
9.        30.4.2004 annetun Suomen ulkomaalaislain (301/2004), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (813/2015), 117 a §:ssä säädetään seuraavaa:
”Turvaamistoimien määräämisen yleiset edellytykset
Ulkomaalaiseen voidaan kohdistaa 118–122 §:ssä tarkoitettu turvaamistoimi, jos se on välttämätöntä:
1)      hänen maahantulonsa tai maassa oleskelunsa edellytysten selvittämiseksi; taikka
2)      hänen maasta poistamistaan koskevan päätöksen valmistelemiseksi tai täytäntöönpanon turvaamiseksi taikka muutoin maasta poistumisen valvomiseksi.
– –
Jollei jäljempänä toisin säädetä, turvaamistoimi on voimassa, kunnes maahantulon tai maassa oleskelun edellytykset on selvitetty, kunnes maasta poistamista koskeva päätös on pantu täytäntöön tai kunnes asian käsittely on muutoin päättynyt. Turvaamistoimi on kuitenkin heti määrättävä päättyväksi, kun se ei ole enää välttämätön päätöksenteon tai täytäntöönpanon turvaamiseksi.”
10.      Ulkomaalaislain 121 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Säilöön ottamisen edellytykset
Jos 118–120 §:ssä tarkoitetut turvaamistoimet eivät ole riittäviä, ulkomaalainen voidaan yksilöllisen arvioinnin perusteella ottaa säilöön, jos:
1)      ulkomaalaisen henkilökohtaiset tai muut olot huomioon ottaen on perusteltua aihetta olettaa, että ulkomaalainen piileskelisi, pakenisi tai muulla tavalla vaikeuttaisi huomattavasti itseään koskevaa päätöksentekoa tai maasta poistamistaan koskevan päätöksen täytäntöönpanoa;
2)      säilöönotto on tarpeellinen ulkomaalaisen henkilöllisyyden selvittämiseksi;
3)      ulkomaalainen on syyllistynyt tai hänen epäillään syyllistyneen rikokseen ja säilöönotto on tarpeellinen maastapoistamispäätöksen valmistelun tai täytäntöönpanon turvaamiseksi;
4)      ulkomaalainen on säilöönotettuna tehnyt uuden kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen lähinnä maastapoistamispäätöksen täytäntöönpanon viivyttämiseksi tai häiritsemiseksi;
– –”
11.      Ulkomaalaislain 123 §:ssä luetellaan säilöön ottamisesta päättämiseen toimivaltaiset viranomaiset. Sen 124 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään toimivaltaisen viranomaisen velvollisuudesta ilmoittaa säilöön ottamisesta viipymättä käräjäoikeudelle sekä käräjäoikeuden velvollisuudesta käsitellä säilöön ottamista koskeva asia neljän vuorokauden kuluessa säilöön ottamisesta. Ulkomaalaislain 126 §:n 1 momentin mukaan käräjäoikeuden on määrättävä säilöön otettu ulkomaalainen päästettäväksi heti vapaaksi, jos edellytyksiä säilössä pitämiselle ei ole.
12.      Ulkomaalaislain 127 §:ssä, jonka otsikko on ”Säilöön otetun päästäminen vapaaksi”, säädetään seuraavaa:
”Asiaa käsittelevän viranomaisen on määrättävä säilöön otettu päästettäväksi heti vapaaksi, kun edellytyksiä säilössä pitämiselle ei enää ole. Säilöön otettu on päästettävä vapaaksi viimeistään kuuden kuukauden kuluttua säilöönottopäätöksestä. Säilöönottoaika voi kuitenkin olla tätä pidempi, ei kuitenkaan yli 12 kuukautta, jos säilöön otettu ei tee yhteistyötä palauttamisen toteuttamiseksi tai kolmannelta valtiolta ei saada tarvittavia paluuasiakirjoja ja maastapoistamisen täytäntöönpano viivästyy näistä syistä.
– –”
13.      Kyseisen lain 128 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Jollei säilöön otettua ulkomaalaista ole määrätty päästettäväksi vapaaksi, sen käräjäoikeuden, jonka tuomiopiiriin säilöön otetun säilyttämispaikkakunta kuuluu, on säilöön otetun pyynnöstä otettava säilöön ottamista – – koskeva asia uudelleen tutkittavaksi. Asia on otettava käsiteltäväksi viipymättä ja viimeistään neljän vuorokauden kuluttua pyynnön esittämisestä. Säilöön ottamista koskevaa asiaa ei kuitenkaan tarvitse ottaa uudelleen käsiteltäväksi aikaisemmin kuin kahden viikon kuluttua päätöksestä, jolla käräjäoikeus on määrännyt säilöön otetun pidettäväksi edelleen säilössä asianomaisessa sijoituspaikassa. Laskettaessa tässä momentissa tarkoitettua määräaikaa ei sovelleta, mitä säädettyjen määräaikain laskemisesta annetun lain [(150/1930)] 5 §:ssä säädetään.
Käräjäoikeuden tulee ottaa asia uudelleen käsiteltäväksi säilöön otetun pyynnöstä 1 momentissa säädettyä aikaisemminkin, jos siihen on aihetta edellisen käsittelyn jälkeen ilmi tulleen seikan johdosta. Asiaa käsittelevän viranomaisen on välittömästi ilmoitettava säilöön otetulle ja hänen avustajalleen sellaisesta olennaisesta olosuhteissa tapahtuneesta muutoksesta, joka antaa aiheen uudelleenkäsittelyyn, jollei säilöön otettua ole 127 §:n 1 momentin nojalla määrätty päästettäväksi vapaaksi.
– –”
II     Pääasia, ennakkoratkaisukysymykset ja menettely unionin tuomioistuimessa
14.      Marokon kansalainen A saapui 10.9.2022 laittomasti Suomeen. Hän oli tuolloin Schengen-alueen kattavassa maahantulokiellossa, jonka Alankomaiden kuningaskunta oli asettanut hänelle hänen kadottuaan kesken siellä vireille panemansa turvapaikkamenettelyn. Hän oli ennen Suomeen tuloaan tehnyt turvapaikkahakemuksen myös Ruotsissa sekä Sveitsissä.
15.      A otettiin saapumispäivänä Suomessa säilöön ulkomaalaislain 121 §:n 1 momentin 1–3 kohdassa, jolla direktiivin 2008/115 15 artiklan 1 kohta on saatettu kansallisen lainsäädännön osaksi, säädettyjen perusteiden nojalla. Säilössäpitojakso päättyi 23.11.2022.
16.      Maahanmuuttovirasto (Suomi) käännytti 25.10.2022 tekemällään päätöksellä kyseisen kolmannen maan kansalaisen Marokkoon.
17.      Kyseinen kolmannen maan kansalainen haki 29.10.2022 Suomessa turvapaikkaa. Maahanmuuttovirasto hylkäsi 24.11.2022 turvapaikkahakemuksen ilmeisen perusteettomana, käännytti kolmannen maan kansalaisen Marokkoon sekä asetti hänet maahantulokieltoon kahdeksi vuodeksi.
18.      Kyseinen kolmannen maan kansalainen otettiin säilöön toisen kerran 5.12.2022, ja tämä säilössäpitojakso päättyi 15.3.2023.
19.      Turun hallinto-oikeus (Suomi) hylkäsi välipäätöksellään 5.1.2023 kyseisen kolmannen maan kansalaisen pyynnön käännyttämispäätöksen täytäntöönpanon kieltämisestä.
20.      Kolmannen maan kansalainen otettiin säilöön kolmannen kerran 11.9.2023. Rikoskomisario B teki 11.9.2023 päätöksen kolmannesta säilöön ottamisesta, ja kyseisen päätöksen mukaisesti kolmannen maan kansalainen oli ollut tuolloin aiemmat säilössäpitojaksot huomioon ottaen säilössä jo yhteensä viisi kuukautta 23 päivää; edellytykset kuuden kuukauden lähtökohtaisen enimmäisajan ylittämiselle olivat kuitenkin käsillä, koska palauttamispäätöksen täytäntöönpano oli viivästynyt sen vuoksi, ettei kolmannen maan kansalainen ollut tehnyt yhteistyötä palauttamisen toteuttamiseksi eikä Marokon kuningaskunnalta ollut vielä saatu tarvittavia paluuasiakirjoja. Poliisi saattoi säilössäpidon edellytykset Helsingin käräjäoikeuden (Suomi) käsiteltäväksi ja toimitti käräjäoikeudelle edellä mainitun 11.9.2023 tehdyn päätöksen. Päätökseen sisältyvien merkintöjen mukaan päätös oli annettu tiedoksi myös kyseiselle kolmannen maan kansalaiselle. Käsittely toimitettiin Helsingin käräjäoikeudessa 15.9.2023.
21.      Seuraavan kerran kolmatta säilössäpitojaksoa arvioi Etelä-Karjalan käräjäoikeus (Suomi) 7.12.2023 viran puolesta järjestetyssä käsittelyssä, kun säilössäpidon kuuden kuukauden lähtökohtaisen enimmäisajan oli havaittu saattaneen ylittyä. Se katsoi samana päivänä antamassaan päätöksessä ensinnä, että eri säilössäpitojaksojen kestot tuli laskea yhteen, sillä näiden säilössäpitojaksojen tarkoituksena oli saman maastapoistamispäätöksen täytäntöönpanon turvaaminen. Se katsoi toiseksi, että kuuden kuukauden ylittämiselle säädetyt edellytykset ja kaikki muutkin säilössäpidon jatkamisen aineelliset edellytykset täyttyivät. Kolmanneksi se katsoi, ettei kyseistä kolmannen maan kansalaista tullut päästää vapaaksi ainoastaan siitä syystä, että asiassa oli järjestetty viran puolesta tuomioistuinkäsittely vasta, kun säilössäolo oli kestänyt yhteensä yli kuusi kuukautta. Siten se määräsi kyseisen kolmannen maan kansalaisen pidettäväksi edelleen säilössä.
22.      Kolmannen maan kansalainen kanteli kyseisestä ratkaisusta Itä-Suomen hovioikeuteen (Suomi), joka hylkäsi kantelun 19.12.2023 antamallaan päätöksellä muun muassa sillä perusteella, että ulkomaalaislain 128 §:n mukaisesti säilöönottoasian uudelleenkäsittely käräjäoikeudessa oli säädetty tapahtuvaksi säilöön otetun pyynnöstä eikä kolmannen maan kansalainen ollut pyytänyt uudelleenkäsittelyä, vaikka poliisi oli 11.9.2023 tekemässään päätöksessä lausunut kuuden kuukauden ylittämisen edellytyksistä. Itä-Suomen hovioikeus katsoi tämän perusteella, ettei kyseistä kolmannen maan kansalaista tullut päästää vapaaksi pelkästään siitä syystä, ettei käräjäoikeus ollut ennen säilössäpidon kuuden kuukauden enimmäisajan päättymistä viran puolesta lausunut mainituista edellytyksistä.
23.      Kyseinen kolmannen maan hakee korkeimmassa oikeudessa muutosta ja riitauttaa säilössäpidon laillisuuden vain sillä perusteella, ettei kuuden kuukauden enimmäisajan ylittymistä koskevaa kysymystä ollut käsitelty menettelyllisesti oikein. Rikoskomisario B vaatii valituksen hylkäämistä. Rikoskomisario väittää, että 11.9.2023 alkanut kolmas säilössäpitojakso on asiassa tapahtuneiden muutosten johdosta sillä tavoin uusi, ettei kuuden kuukauden lähtökohtainen enimmäisaika ole asiassa edes ylittynyt, eikä kyseistä kolmannen maan kansalaista ole tullut hänen esittämillään perusteilla vapauttaa säilössäpidon perusteiden joka tapauksessa täyttyessä.
24.      Kolmas säilössäpitojakso jatkui 18.1.2024 saakka, jolloin kolmannen maan kansalainen karkasi Tanskaan.
25.      Kolmannen maan kansalainen otettiin säilöön neljännen kerran 7.2.2024 hänen tultuaan palautetuksi Tanskasta Suomeen Dublin III
‑asetuksen nojalla. Hänet vapautettiin poliisin päätöksellä 13.3.2024.
26.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa alkuun, että sen käsiteltäväksi saatettu asia koskee vain kolmannen säilössäpitojakson laillisuutta. Sitten se toteaa, että kyseisen kolmannen maan kansalaisen säilössäpitojaksot ovat perustuneet kaikki ulkomaalaislain 121 §:n 1 momentin 1 ja 3 kohdan mukaiseen tarpeeseen turvata maasta poistamista koskevan asian valmistelua tai sitä koskevan päätöksen täytäntöönpanoa sekä kyseisen momentin 2 kohdan mukaiseen henkilöllisyyden selvittämiseen. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lisää säilössäolosta turvapaikkahakemuksen tekemispäivän (29.10.2022) ja Turun hallinto-oikeuden välipäätöksen, jolla hylättiin kyseisen kolmannen maan kansalaisen pyyntö käännyttämispäätöksen täytäntöönpanon kieltämisestä, antamispäivän (5.1.2023) välillä, että säilöönotto oli perustunut ulkomaalaislain 121 §:n 1 momentin mukaisesti myös turvapaikka-asian käsittelyn turvaamiseen.
27.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan poliisi on vedonnut kyseisen kolmannen maan kansalaisen säilössäpidon perusteeksi erityisesti hänen katoamisiinsa eri jäsenvaltioissa, myös Suomessa, kesken turvapaikkaprosessin, hänen kielteiseen suhtautumiseensa Marokkoon palauttamista kohtaan, hänen Suomessa oleskelun aikana tekemiinsä rikoksiin, hänen Suomeen tulon yhteydessä tekemäänsä erehdyttämiseen syntymäaikansa ja henkilöllisyytensä suhteen sekä säilöönoton vaihtoehtona määrätyn ilmoittautumisvelvollisuuden laiminlyöntiin kesällä 2023. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo esille, että osittain tällaiset perusteet ovat syntyneet vasta toisen säilössäpitojakson päättymisen jälkeen ja siten olleet 11.9.2023 alkaneen kolmannen säilössäpidon perusteina uusia. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen näkemyksen mukaan Helsingin käräjäoikeudessa 15.9.2023 toimitetussa käsittelyssä ei ole esitetyn selvityksen perusteella arvioitu kuuden kuukauden enimmäisajan ylittymisen edellytyksiä eikä näistä edellytyksistä ole lausuttu käräjäoikeuden antamassa ratkaisussa.
28.      Tässä asiayhteydessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää ohjeistusta siihen, miten säilössäpidon enimmäisajat lasketaan direktiivin 2008/115 15 artiklan 5 ja 6 kohdan nojalla. Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko direktiivin 2008/115 15 artiklan 3 kohdan toisen virkkeen mukaista, että kansallisen lainsäädännön mukaan säilössäpidon kuuden kuukauden lähtökohtaisen enimmäisajan jatkamista koskevaan päätökseen kohdistuvan tuomioistuinvalvonnan vireille tuleminen edellyttää kolmannen maan kansalaisen pyyntöä. Se ottaa esille myös tuomioistuinvalvonnan ajankohtaan liittyviä seikkoja ja erityisesti sen, onko valvonta toteutettava ennen kuuden kuukauden aikarajan ylittymistä vai voidaanko se toteuttaa sen jälkeen, kun aikaraja on jo ylittynyt. Jos osoittautuu, että kuuden kuukauden aikaraja on ylitetty laittomasti ilman asianmukaista tuomioistuinvalvontaa, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii saamaan selville unionin oikeudesta aiheutuvat seuraukset ja erityisesti sen, olisiko kansallisen tuomioistuimen pitänyt vapauttaa kyseinen kolmannen maan kansalainen välittömästi, vaikka säilöönoton aineelliset edellytykset täyttyivät edelleen. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo esille, että käsiteltävässä asiassa on rikottu säännöstä, jolla on välitön oikeusvaikutus, mikä saattaa rajoittaa tuomioistuimen harkintavaltaa, jos kyseessä on menettelyvirhe.
29.      Tässä tilanteessa korkein oikeus on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1. a)       Onko [direktiivin 2008/115] 15 artiklan 5 ja 6 kohtaa tulkittava siten, että niissä tarkoitettujen säilössäpidon enimmäisaikojen laskennassa otetaan huomioon kaikki aiemmat säilössäpitojaksot? Jos tällaista velvollisuutta ei kaikissa tapauksissa ole, millaisia näkökohtia on otettava huomioon arvioitaessa sitä, onko aiemman säilössäpitojakson kesto otettava enimmäisaikojen laskennassa huomioon?
b)      Miten tilannetta on erityisesti arvioitava pääasiassa kysymyksessä olevan kaltaisissa olosuhteissa, joissa yhtäältä säilössäpidon keskeinen oikeudellinen peruste eli laittomasti maassa oleskelevan kolmannen maan kansalaisen maastapoistamisen turvaaminen on säilynyt olennaisesti samana, mutta joissa toisaalta uuden säilöönoton tueksi on vedottu osittain uusiin tosiseikkoihin ja oikeudellisiin perusteisiin, asianomainen henkilö on säilössäpitojaksojen välisenä aikana lähtenyt toiseen jäsenvaltioon tullen palautetuksi sieltä Suomeen ja myös aikaa edellisen säilössäpitojakson päättymisen ja uuden säilöönoton välillä on kulunut useita kuukausia?
2. a)      Onko direktiivin [2008/115] 15 artiklan 3 kohdan toisen virkkeen säännös esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa kuuden kuukauden enimmäisajan ylittämiseen kohdistuvan tuomioistuinvalvonnan vireille tuleminen on jätetty riippuvaiseksi säilöön otetun omasta pyynnöstä?
b)      Onko direktiivin [2008/115] 15 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitettu tuomioistuinvalvonta, joka kohdistuu hallintoviranomaisen päätökseen säilössäpidon kuuden kuukauden lähtökohtaisen enimmäisajan ylittämisestä, toteutettava ennen tuon enimmäisajan täyttymistä ja, jos ei, onko se joka tapauksessa toteutettava viivytyksettä kyseisen hallintoviranomaisen päätöksen jälkeen?
3.      Jos direktiivin [2008/115] 15 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitetun tuomioistuinvalvonnan toteuttaminen on artiklan 5 kohdassa tarkoitetun säilöönoton kuuden kuukauden enimmäisajan ylittämistä koskevassa asiayhteydessä laiminlyöty, seuraako tästä velvollisuus päästää säilöön otettu vapaaksi, vaikka viivästyneen tuomioistuinvalvonnan hetkellä todettaisiin kaikkien säilössäpidon aineellisten edellytysten olevan käsillä ja asia käsiteltäisiin tuolloin menettelyllisesti oikein? Jos automaattista vapauttamisvelvollisuutta ei tällaisessa tilanteessa ole, millaisiin näkökohtiin tulee unionin oikeuden kannalta kiinnittää huomiota määritettäessä viivästyneen tuomioistuinvalvonnan seurauksia erityisesti pääasiassa kysymyksessä olevan kaltaisissa olosuhteissa?”
30.      Kirjallisia huomautuksia unionin tuomioistuimelle ovat esittäneet Suomen, Tšekin ja Alankomaiden hallitukset sekä Euroopan komissio. Pääasian valittaja, rikoskomisario B, Suomen hallitus ja komissio esittivät myös suullisia lausumia 30.4.2025 pidetyssä istunnossa.
III  Arviointi
A       Ensimmäinen kysymys
31.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään olennaisin osin, onko direktiivin 2008/115 15 artiklan 5 ja 6 kohtaa tulkittava siten, että säilössäpidon enimmäisaikojen täyttymistä määritettäessä on laskettava yhteen kaikki jaksot, joiden aikana asianomainen henkilö on ollut aiemmin säilössä 15 artiklan perusteella saman palauttamispäätöksen täytäntöönpanoa varten. Jos näin ei ole, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko sen ratkaisemisessa, otetaanko aiemmat säilössäpitojaksot huomioon, olennaista, että uuden säilöönoton tueksi on vedottu uusiin tosiseikkoihin ja oikeudellisiin perusteisiin, että asianomainen henkilö on lähtenyt toiseen jäsenvaltioon ja tullut palautetuksi sieltä Suomeen ja että edellisen säilössäpitojakson päättymisen ja uuden säilöönoton välillä on kulunut useita kuukausia.
32.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee erityisesti, olisiko erilliset säilössäpitojaksot, joiden välissä henkilö on ollut vapaana, laskettava yhteen automaattisesti vai voidaanko jotkin aiemmista jaksoista jättää ottamatta huomioon. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan unionin tuomioistuin ei ole esittänyt lopullista kantaansa tähän seikkaan,(6) joskin oikeuskäytännössä ja erityisesti 30.11.2009 annetussa tuomiossa Kadzoev(7) viitataan yhtenäiseen lähestymistapaan.
1.     Onko kaikki samaan palauttamispäätökseen liittyvät direktiivin 2008/115 15 artiklaan perustuvat säilössäpitojaksot laskettava poikkeuksetta yhteen?
33.      Direktiivin 2008/115 15 artiklan 1 kohdan mukaisesti jäsenvaltion alueella laittomasti oleskelevan kolmannen maan kansalaisen säilöönotto voi, jos muita riittäviä mutta lievempiä keinoja ei voida soveltaa tehokkaasti, olla perusteltua ainoastaan kyseisen kansalaisen palauttamisen valmistelemiseksi ja/tai hänen poistamisekseen maasta erityisesti silloin, kun on olemassa pakenemisen vaara tai kun kyseinen kansalainen välttelee tai vaikeuttaa palauttamisen valmisteluja tai maastapoistamista.(8)
34.      Lisäksi direktiivin 2008/115 15 artiklan 1 kohdan viimeisestä alakohdasta ja 15 artiklan 4 kohdasta ilmenee, että laittomasti oleskelevan kolmannen maan kansalaisen säilöönoton on oltava mahdollisimman lyhytaikainen ja sitä saa jatkaa vain niin kauan kuin asianmukaisella ripeydellä hoidettavat maastapoistamisjärjestelyt ovat kesken,(9) kuitenkin niin, että kun käy ilmi, että kohtuullista mahdollisuutta maastapoistamisen toteuttamiseen ei enää ole tai että säilöönoton oikeuttaneet edellytykset eivät enää ole olemassa, säilöönotto ei ole enää perusteltua ja kyseinen henkilö on vapautettava välittömästi.(10)
35.      Lisäksi saman direktiivin 15 artiklan 5 ja 6 kohdassa säädetään, että kunkin jäsenvaltion on säädettävä rajoitetusta säilöönottoajasta, joka ei saa ylittää kuutta kuukautta, ja tätä aikaa saadaan jatkaa vain rajoitetuksi ajaksi, joka ei missään tapauksessa saa olla pidempi kuin kaksitoista kuukautta, ja ainoastaan tapauksissa, joissa kansallisten viranomaisten kohtuullisista pyrkimyksistä huolimatta maastapoistaminen todennäköisesti kestää kauemmin siitä syystä, että asianomainen kolmannen maan kansalainen ei tee yhteistyötä tai kolmansista maista hankittavat tarpeelliset asiakirjat viivästyvät.(11) Direktiivin 2008/115 15 artiklan 1 ja 6 kohdassa säädetään siten erilaisista alkuperäisen säilöönoton ja säilöönoton jatkamisen perusteista. Sen 1 kohdan mukaan säilöön ottamisesta voidaan määrätä, jos on olemassa pakenemisen vaara tai asianomainen henkilö välttelee tai vaikeuttaa maastapoistamista. Jos maastapoistamista ei saada toteutettua kuuden kuukauden kuluessa, 6 kohdan mukaisesti säilöönottoa voidaan jatkaa enintään 18 kuukauteen, jos asianomainen henkilö ei tee yhteistyötä tai kolmansista maista hankittavat asiakirjat viivästyvät. Unionin tuomioistuin korosti tuomiossa Kadzoev, ettei direktiivin 2008/115 15 artiklan 6 kohdassa anneta missään tapauksessa lupaa siinä määriteltyjen enimmäisaikojen ylittämiseen.(12)
36.      Direktiivin 15 artiklan 2 kohdan viimeisessä virkkeessä säädetään erityisesti, että ”asianomainen kolmannen maan kansalainen on vapautettava välittömästi, jos säilöönotto ei ole laillinen”. Asianomaisen henkilön välitöntä vapauttamista edellytetään myös kyseisen direktiivin 15 artiklan 4 kohdassa, kun säilöönotto ei ole enää perusteltua eli ”kun käy ilmi, että kohtuullista mahdollisuutta maastapoistamisen toteuttamiseen ei enää ole oikeudellisten tai muiden näkökohtien vuoksi tai että 1 kohdassa säädetyt edellytykset eivät enää ole olemassa”. Säilöön otettu henkilö on siis vapautettava välittömästi, kun säilössäpidon kahdeksantoista kuukauden pituinen enimmäisaika (tai kansallinen aikaraja, joka on Suomessa kaksitoista kuukautta) tulee täyteen.(13)
37.      Unionin tuomioistuin on todennut tämän mukaisesti, että direktiivin 2008/115 15 artiklan 1 kohta sekä 4–6 kohta ovat esteenä jäsenvaltion kansalliselle säännöstölle, jossa yhtäältä ei säädetä, että laittomasti oleskelevan kolmannen maan kansalaisen säilöönottoa pidetään automaattisesti sääntöjenvastaisena 18 kuukauden pituisen enimmäisajan päätyttyä, ja jossa toisaalta ei varmisteta, että säilöönottoa saa jatkaa vain niin kauan kuin asianmukaisella ripeydellä hoidettavat maastapoistamisjärjestelyt ovat kesken.(14)
38.      Tällainen tulkinta perustuu suoraan siihen seikkaan, että direktiivin 2008/115 15 artiklan 5 ja 6 kohdassa vahvistetulla enimmäiskestolla on haluttu, kuten unionin tuomioistuin selvensi tuomiossa El Dridi,(15) rajoittaa pakolla täytäntöönpantavan maastapoistamisen kohteena olevan kolmannen maan kansalaisen vapaudenmenetystä. Koska henkilön säilöön ottaminen erityisesti direktiivin 2008/115 nojalla laittomasta oleskelusta johtuvan palauttamismenettelyn yhteydessä merkitsee vakavaa puuttumista Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 6 artiklassa vahvistettuun vapautta koskevaan perusoikeuteen,(16) on toimivaltaisille kansallisille viranomaiselle annettu toimivalta ottaa kolmannen maan kansalaisia säilöön rajattu tiukasti direktiivin 2008/115 IV luvun säännöksissä, jotta voidaan varmistaa ensinnäkin suhteellisuusperiaatteen noudattaminen käytettyihin keinoihin ja tavoiteltuihin päämääriin nähden ja toiseksi kolmansien maiden kansalaisten perusoikeuksien kunnioittaminen.
39.      Unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ja erityisesti tuomiosta Politsei- ja Piirivalveamet(17) seuraa siis, että säilöönottotoimenpiteestä voidaan määrätä direktiivin 2008/115 15 artiklan nojalla vain, jos palauttamispäätöksen täytäntöönpano voi vaarantua asianomaisen henkilön käytöksen johdosta, ja kyseisen toimenpiteen ainoana tarkoituksena on oltava palauttamismenettelyn tehokkuuden turvaaminen(18) tiukasti suhteellisuusperiaatetta noudattaen.(19) Kun laittomasti oleskelevan kolmannen maan kansalaisen säilöönotto määrätään maastapoistamista varten, sillä ei siis ole rankaisevaa tarkoitusta.(20) Lisäksi, kuten asianomainen kolmannen maan kansalainen on tuonut esille, tällaisen oikeuteen puuttumisen vakavuuden vuoksi siinä on noudatettava tiukkoja takeita, kuten ennakoitavuus ja suoja mielivallalta.(21)
40.      Voidaan siis todeta, että unionin oikeudessa vahvistettu suhteellisuusperiaate, säilöönotto lähtökohtaisesti viimesijaisena keinona ja mielivaltaisen vapaudenmenetyksen kielto korostavat kaikki direktiivin 2008/115 15 artiklan nojalla tapahtuvan säilöönoton poikkeuksellista luonnetta. Vaikka edellä luetelluissa periaatteissa ei itsessään vahvisteta nimenomaisesti mitään tiettyä säilössäpitojaksojen laskentamenetelmää, niiden yhteisvaikutuksesta – kun ne luetaan yhdessä sen vaatimuksen kanssa, että säilöönoton ainoa tarkoitus on varmistaa palauttamismenettelyn tehokkuus – laskentamenetelmän on vastattava ja tuettava kyseisiä perustavia takeita. Vain kumulatiivisella lähestymistavalla varmistetaan, että vapaudenmenetyksen kokonaisaika pysyy tiukasti sen rajoissa, mikä on välttämätöntä ja oikeasuhtaista kussakin yksittäistapauksessa. Muut lähestymistavat, joissa ei huomioida aiempia säilössäpitojaksoja, aiheuttavat kyseisen direktiivin 15 artiklan 5 ja 6 kohdassa säädettyjen aikarajojen kiertämisen vaaran ja vaarantavat näin kolme edellä mainittua periaatetta. Jos samaan palauttamismenettelyyn liittyviä peräkkäisiä säilössäpitojaksoja ei laskettaisi yhteen, voisivat jäsenvaltiot käytännössä kiertää 18 kuukauden enimmäisajan aloittamalla säilössäpidon uudelleen saman palauttamispäätöksen nojalla. Tällainen käytäntö johtaisi loputtomaan säilössäpitoon, joka on ristiriidassa edellä mainittujen periaatteiden kanssa. Samaan palauttamismenettelyyn liittyvät säilössäpitojaksot on siis lähtökohtaisesti laskettava yhteen, jotta direktiivissä 2008/115 säädettyjä tiukkoja aikarajoja noudatetaan.
2.     Tosiseikkoihin liittyvien näkökohtien merkitys säilössäpitojaksojen laskennassa
a)     Säilössäpitojaksojen keskeytymiset
41.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että käsiteltävässä asiassa kyseinen kolmannen maan kansalainen on ennen kolmatta säilössäpitojaksoa ollut lähes puolen vuoden ajan vapaana ja tänä aikana jättänyt noudattamatta hänelle määrättyä lievempää pakkokeinoa eli ilmoittautumisvelvollisuutta sekä poistunut Suomesta Ruotsiin ja tullut palautetuksi tästä jäsenvaltiosta Suomeen.
42.      Rikoskomisario B on esittänyt istunnossa, että jos edellisestä säilössäpidosta on kulunut jonkin verran aikaa, jos muita oikeudellisia perusteluja on esitetty tai uusia tosiseikkoja on ilmennyt ja jos henkilön maastapoistamisen onnistumista voidaan pitää todennäköisenä, uuden säilössäpitojakson aloittamisen pitäisi olla mahdollista aiemmista säilöönotoista riippumatta. Toisenlainen tulkinta voisi johtaa tilanteeseen, jossa palauttamistoimenpiteiden täytäntöönpanosta tulisi mahdotonta asianomaisen henkilön elinaikana. Tämä haittaisi direktiivin 2008/115 tavoitteiden tehokasta saavuttamista.
43.      On siis selvitettävä, onko säilössäolon keskeytyminen pitkäksi ajaksi, kun asianomainen kolmannen maan kansalainen on poistunut laittomasti palauttamispäätöksen tehneestä jäsenvaltiosta, peruste aloittaa laskeminen alusta.
44.      Olen jo todennut tältä osin, että direktiivin 2008/115 15 artiklan 1 kohdan mukaisesti säilöönoton on oltava aina mahdollisimman lyhytkestoinen ja sitä saa jatkaa vain niin kauan kuin asianmukaisella ripeydellä hoidettavat maastapoistamisjärjestelyt ovat kesken. Kyseisen direktiivin 15 artiklan 4 kohdan mukaisesti säilöönotto ei ole enää perusteltua ja asianomainen henkilö on vapautettava välittömästi, kun käy ilmi, että kohtuullista mahdollisuutta maastapoistamisen toteuttamiseen ei enää ole oikeudellisten tai muiden näkökohtien vuoksi tai että 1 kohdassa säädetyt edellytykset eivät enää ole olemassa.(22) Lisäksi tuomiosta Kadzoev seuraa, ettei direktiivin 2008/115 15 artiklan 6 kohdassa anneta missään tilanteessa lupaa siinä säädetyn säilössäpidon enimmäiskeston ylittämiseen.(23) Kyseiseen tuomioon perustuvassa oikeuskäytännössä vahvistetaan, että kyseisen direktiivin 15 artiklassa vaaditaan, että kaikki samaan palauttamismenettelyyn liittyvät säilössäpitojaksot on laskettava yhteen enimmäiskeston noudattamisen arvioimiseksi.(24) Oikeuskäytännöstä ilmenevä taustalla oleva logiikka perustuu siihen, että tällaiset säilöönottotoimenpiteet ovat osa samaa palauttamismenettelyä ja niitä on siten tarkasteltava kokonaisuutena sallittua enimmäiskestoa laskettaessa. Tämän vuoksi silloin, kun säilöönotto liittyy samaan, direktiivin 2008/115 soveltamisalaan kuuluvaan palauttamismenettelyyn, sallitun säilössäpitoajan laskemisen alkaminen alusta säilössäpidon keskeytyessä olisi ristiriidassa kyseisessä säännöksessä vahvistetun aikarajan kumulatiivisen luonteen kanssa.
45.      Tällaista tulkintaa tukee tuomio John v. Kreikka,(25) jossa Euroopan ihmisoikeustuomioistuin totesi, että valittajan säilössäpidon jatkuminen myös muodollisen vapauttamisen ja uuden säilöönoton jälkeen merkitsee mielivaltaista vapaudenmenetystä, joka on vastoin Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan 1 kappaletta. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin totesi kyseisessä tuomiossa, että uudessa maastapoistamismääräyksessä toistettiin samat perusteet kuin aiemmassa eikä siinä esitetty mitään uusia perusteluja uudelle säilöönotolle.(26) Toisin sanoen toinen säilössäpitojakso ei ollut aidosti itsenäinen, sillä se perustui samaa maastapoistamista koskevaan perusteeseen, siinä ei esitetty uusia perusteluja ja sen täytäntöönpanotavasta vain syntyi vaikutelma laillisuudesta.
46.      Tämän perusteella on nähdäkseni niin, ettei säilössäpitojaksojen laskentaa voida aloittaa alusta samaan maastapoistamismenettelyyn liittyvän palauttamispäätöksen täytäntöönpanon aikana, jos säilöönoton tarkoitus ja menettelyllinen asiayhteys säilyvät muuttumattomina. Jos palauttamispäätös pysyy voimassa, säilöönoton keskeytyminen ei kestostaan riippumatta ole peruste aloittaa säilössäpitoajan laskemista kokonaan alusta.
47.      Tilanne olisi toinen, jos säilöönotto perustuisi uuteen palauttamis- tai maastapoistamispäätökseen, joka on annettu kokonaan uusilla perusteilla alkuperäisestä palauttamispäätöksestä erillisenä ja joka on tuomioistuinvalvonnan kohteena. Tällöin säilöönoton voitaisiin katsoa olevan osa erillistä maastapoistamismenettelyä. Muutoin säilöönottoa on pidettävä osana samaa maastapoistamismenettelyä, ja säilössä jo vietetty aika on laskettava mukaan direktiivin 2008/115 15 artiklan 5 ja 6 kohdan mukaiseen enimmäiskestoon. Esimerkiksi jos palauttamismenettelystä on aidosti ja lopullisesti luovuttu ja kolmannen maan kansalainen tulee vuosia myöhemmin uudestaan kyseiseen jäsenvaltioon laittomasti, tähän uuteen maahantuloon voi liittyä uusi joukko oikeudellisia seikkoja ja tosiseikkoja, kuten henkilön laiton oleskelu alueella ilman oleskelulupaa tai muuta oleskeluun oikeuttavaa oikeudellista perustaa. Tällaiset näkökohdat voivat olla perusteena uuden palauttamispäätöksen tekemiselle direktiivin 2008/115 6 artiklan nojalla ja siten johtaa uuden palauttamismenettelyn vireilletuloon. Tähän uuteen päätökseen mahdollisesti perustuva säilöönottotoimenpide liittyisi erilliseen ja itsenäiseen palauttamismenettelyyn eikä olisi jatkoa aiemmalle menettelylle. Tällainen skenaario edellyttäisi kuitenkin, että ensimmäisestä menettelystä olisi aidosti luovuttu henkilön pitkittyneen poissaolon ja siten viranomaisten toimimatta jättämisen vuoksi, ja tätä aikaa mitataan yleensä vuosina, ei kuukausina. Muussa tapauksessa palauttamismenettelystä ei voitaisi katsoa luovutun lopullisesti. Uuden menettelyn alkaminen edellyttää toisin sanoen, että kyseiset näkökohdat menevät selvästi pidemmälle kuin menettelyn viivästyminen tai tilapäiset esteet.
48.      Näin ollen se, että kolmannen maan kansalainen on voinut lähteä tilapäisesti palauttamisesta vastaavan jäsenvaltion alueelta tai hän ei ole noudattanut vähemmän rajoittavia toimenpiteitä, ei keskeytä palauttamismenettelyn jatkumista, ellei voida osoittaa, että toimivaltaiset viranomaiset ovat luopuneet menettelystä aidosti ja lopullisesti.
49.      Nyt käsiteltävässä asiassa Suomen hallitus on todennut istunnossa, ettei palauttamismenettelystä luopumista koskevaa muodollista päätöstä ole, vaan asia on kesken, kunnes kyseinen kolmannen maan kansalainen on poistettu maasta, ja toimivaltaiset viranomaiset pyrkivät koko ajan aktiivisesti henkilön palauttamiseen. Koska palauttamismenettelystä ei ole luovuttu aidosti ja lopullisesti ja koska viranomaiset pyrkivät jatkuvasti asianomaisen kolmannen maan kansalaisen maasta poistamiseen, on säilöönottotoimenpiteiden siis katsottava liittyvän yhteen ainoaan kesken olevaan palauttamismenettelyyn. Tästä seuraa, ettei direktiivin 2008/115 15 artiklan mukainen säilössäpidon enimmäiskesto voi nollautua uuden säilöönoton perusteella, sillä maastapoistamismenettelyn tarkoitus ja menettelyllinen asiayhteys ovat säilyneet muuttumattomina. Se, että kyseinen kolmannen maan kansalainen on voinut lähteä tilapäisesti – laillisesti tai laittomasti – palauttamisesta vastaavan jäsenvaltion alueelta tai hän ei ole noudattanut vähemmän rajoittavia toimenpiteitä, ei keskeytä palauttamismenettelyn jatkumista, ellei voida osoittaa, että toimivaltaiset viranomaiset ovat luopuneet menettelystä aidosti ja lopullisesti.
b)     Palauttamisen estävät toimet
50.      Kuten olen todennut,(27) se, että kolmannen maan kansalainen on voinut lähteä tilapäisesti palauttamisesta vastaavan jäsenvaltion alueelta tai hän ei ole noudattanut vähemmän rajoittavia toimenpiteitä, ei keskeytä palauttamismenettelyn jatkumista, ellei voida osoittaa, että toimivaltaiset viranomaiset ovat luopuneet menettelystä aidosti ja lopullisesti.
51.      Vaikka luvaton paikasta toiseen siirtyminen tai toteutettujen toimenpiteiden noudattamatta jättäminen voi olla perusteena direktiivin 2008/115 15 artiklan 1 kohdan nojalla tehtävään uuteen arvioon perustuvalle uudelle säilöönotolle, niiden perusteella ei voida aloittaa säilössäpitoajan laskemista alusta. Laskeminen alkaa alusta vain, jos palauttamismenettelystä on luovuttu aidosti ja lopullisesti ja menettely aloitetaan myöhemmin uudelleen esimerkiksi uuden palauttamispäätöksen perusteella.(28) Tämä on osoitettava selkeästi, jotta noudatetaan kyseisessä direktiivissä ja oikeuskäytännössä edellytettyä säilössäpidon rajallisuutta ja oikeasuhteisuutta sekä vältetään mielivaltainen säilöönotto(29) ja siten säilössäpitoajan mielivaltainen jatkaminen.
52.      Kuten olen jo todennut, jos palauttamispäätöksen täytäntöönpano on keskeytynyt pitkäksi ajaksi, keskeinen tekijä ratkaistaessa, voidaanko uusi palauttamispäätös tehdä, on se, onko palauttamismenettelystä luovuttu aidosti ja lopullisesti.(30) Jos näin ei ole, kaikki aiemmat säilössäpitojaksot on edelleen laskettava mukaan direktiivin 2008/115 mukaiseen enimmäiskestoon.
53.      Lisäksi vaikka kyseisen kolmannen maan kansalaisen palauttamismenettelyn aikana toteuttamat toimet on otettava huomioon erityisesti osoituksena mahdollisesta direktiivin 2008/115 15 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta pakenemisen vaarasta, tällainen toiminta ei voi olla itsessään perusteena alkuperäiselle säilöönotolle tai säilöönoton jatkamiselle kyseisen direktiivin 15 artiklan 6 kohdan nojalla. Tältä osin palauttamista varten määrättävällä säilöönotolla tulee pyrkiä tiukasti
vain palauttamisen tai maastapoistamisen toteuttamisen tavoitteeseen, ja sen on oltava oikeasuhteinen ja ajallisesti rajattu.(31)
54.      On tärkeää huomata, että kun maastapoistaminen ei ole enää realistisesti toteutettavissa esimerkiksi kolmannen maan toimimatta jättämisen pitkittymisen vuoksi, henkilön säilössäpidon jatkamisesta tulee laitonta riippumatta siitä, miten henkilö on käyttäytynyt palauttamispäätöksen täytäntöönpanon yhteydessä. Henkilön käyttäytyminen – edes yhteistyöhaluttomuus – ei voi poistaa sitä vaatimusta, että säilöönottoon täytyy liittyä tiukasti kohtuullinen maastapoistamisen mahdollisuus.
55.      Unionin tuomioistuimelle esitettiin tältä osin istunnossa oikeudellinen argumentti siitä, voidaanko toimenpiteitä toteuttaa sen jälkeen, kun palauttamismenettely on epäonnistunut, mistä oli kyse tuomiossa JZ,(32) jossa sovellettiin tuomiota Achughbabian,(33) jossa unionin tuomioistuin totesi olennaisin osin, että direktiivissä 2008/115 annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus määrätä rangaistuksia – mukaan lukien vankeusrangaistus – palauttamismenettelyn päättymisen jälkeen maastapoistamisen epäonnistuttua myös siinä tapauksessa, että asianomainen henkilö on estänyt menettelyä.(34) Haluan kuitenkin korostaa, ettei tuomio JZ(35) ole ristiriidassa sen näkemyksen kanssa, että samaan palauttamismenettelyyn liittyvät peräkkäiset säilössäpitojaksot on laskettava yhteen direktiivin 2008/115 15 artiklan mukaisesti, vaan siinä vain tarkastellaan erilaista oikeudellista asiayhteyttä: se koskee epäonnistuneen palauttamismenettelyn jälkeistä tilannetta, jossa henkilö ei ole poistunut maasta palauttamismenettelyn päättymisestä huolimatta ja säilössäpidon enimmäisaika on tullut täyteen. Palauttamispäätöksen täytäntöönpanon aikana, kun kyseistä direktiiviä vielä sovelletaan, olisi sovellettava edelleen säilössäpitojaksojen
yhteenlaskennan periaatetta.
56.      Käsiteltävässä asiassa ei ole viitteitä siitä, että asianomaisen kolmannen maan kansalaisen kolmas säilössäpitojakso olisi kahdesta aiemmasta jaksosta erillinen. Säilössäpitojaksoa, joka on määrätty sen jälkeen, kun säilössäpitoa oli kestänyt yhteensä viisi kuukautta 23 päivää, ei näin ollen voida pitää uutena jaksona, josta kyseisen henkilön säilössäpitoaika alkaisi kulua alusta, ellei maastapoistamismenettely ole laillisesti ja tosiasiallisesti päättynyt aidon ja lopullisen menettelystä luopumisen seurauksena eikä uutta palauttamismenettelyä ole aloitettu uuden oikeudellisen perusteen ja sellaisten uusien näkökohtien perusteella, jotka menevät selvästi pidemmälle kuin menettelyn viivästyminen tai tilapäiset esteet. Muussa tapauksessa direktiivissä 2008/115 säädetyt rajat ja sen suojaava tarkoitus vaarantuisivat. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä, onko palauttamispäätös ollut edelleen voimassa ja täytäntöönpanokelpoinen aiempien säilössäpitojaksojen jälkeen.
c)     Kolmas maa ei ole tehnyt yhteistyötä
57.      Direktiivin 2008/115 15 artiklan 6 kohdan mukaisesti se, ettei kolmas maa vastaa tai tee yhteistyötä, kuten myönnä matkustusasiakirjoja, voi olla perusteena säilössäpidon jatkamiselle, jos jäsenvaltio pystyy osoittamaan kohtuulliset pyrkimyksensä palauttamisen turvaamiseen. Jos viivästyminen ei johdu yksinomaan kolmannen maan toimimattomuudesta eikä jäsenvaltio ole myöskään pyrkinyt aktiivisesti toteuttamaan vaihtoehtoisia toimenpiteitä tai jatkotoimia taikka lisännyt pyrkimyksiään, kohtuullisten pyrkimysten kynnys voi jäädä siltä saavuttamatta ja säilössäpidon jatkaminen voi olla laitonta. Tämä kysymys liittyy läheisesti kyseisen direktiivin 15 artiklan 1 ja 4 kohdassa edellytettyihin tehokkuuteen ja asianmukaiseen ripeyteen.
58.      Kuten olen jo maininnut, jos kohtuullista mahdollisuutta maastapoistamiseen ei ole, säilössäpidon on oltava mahdollisimman lyhytaikainen ja päätyttävä heti, kun direktiivin 2008/115 15 artiklan 5 ja 6 kohdan aikarajat tulevat täyteen. Pelkkä kolmannen maan toimimattomuus ei siksi anna itsessään lupaa säilössäpidon jatkamiseen rajattomasti. Jäsenvaltion on osoitettava toimineensa koko ajan huolellisesti ja pyrkineensä aktiivisesti esimerkiksi toistuvilla yhteydenotoilla, diplomaattisten väylien kautta tai yhteistyösopimuksilla asianomaisen kolmannen maan kansalaisen palauttamisen turvaamiseen.
59.      Vaikka kolmannen maan viranomaisilta hankittavien asiakirjojen viivästymiset voivat direktiivin 2008/115 15 artiklan 6 kohdan mukaisesti olla perusteena säilössäpidon jatkamiselle kuuden kuukauden lähtökohtaista enimmäisaikaa pidempään, tämä edellyttäisi siis käsiteltävässä asiassa ehdottomasti sitä, että toimivaltaiset Suomen viranomaiset ovat toteuttaneet kohtuulliset pyrkimykset kolmannen maan kansalaisen maastapoistamisen varmistamiseksi. Kun ilmenee, ettei kyseinen kolmas maa tee yhteistyötä kohtuullisessa ajassa, tai kun kohtuullista mahdollisuutta maastapoistamisen toteuttamiseen ei ole, säilössäpito on lopetettava direktiivin 2008/115 15 artiklan 4 kohdan ja suhteellisuusperiaatteen mukaisesti.(36)
60.      Huomautan vielä, että direktiivin 2008/115 yleisestä systematiikasta(37) ilmenee, kun sitä luetaan suhteellisuusperiaate huomioon ottaen, ettei säilöönottoa tule soveltaa automaattisesti eikä ennaltaehkäisevästi, vaan sen on oltava viimesijainen keino, jota käytetään vasta, kun muita vaihtoehtoja palauttamismenettelyn tehokkuuden varmistamiseksi ei ole.(38) Koska palauttamismenettelyssä saattaa aiheutua viivästyksiä, jotka eivät johdu asianomaisesta kolmannen maan kansalaisesta – vaan esimerkiksi kolmannen maan yhteistyöhaluttomuudesta tai diplomaattisista esteistä –, jäsenvaltioiden on arvioitava, ovatko vähemmän rajoittavat toimenpiteet sopivampia ainakin turvapaikkamenettelyn ollessa edelleen kesken tai kun maastapoistaminen ei ole vielä käytännössä toteutettavissa. Muussa tapauksessa on vaara, että säilössäpitoa varten käyttävissä oleva rajallinen aika tulee täyteen ennenaikaisesti, mikä voi vaarantaa maastapoistamisen tehokkuuden sen tullessa toteuttamiskelpoiseksi.
61.      Huomautan tässä yhteydessä kohtuullisen maastapoistamisen mahdollisuuden puuttumisesta, ettei direktiivissä 2008/115 säädetä tilanteesta, jossa kolmannen maan kansalaista on mahdoton palauttaa eli jossa henkilöä ei voida poistaa maasta käytännön syistä ja jossa jäsenvaltiot eivät kuitenkaan myönnä hänelle mitään laillista asemaa.(39) Tällöin henkilö säilyy oikeudettomassa asemassa.(40) Tällainen aukko vaarantaa sekä palauttamispolitiikan tehokkuuden että kolmansien maiden kansalaisten perusoikeuksien suojan. Tällaisessa skenaariossa kolmansien maiden kansalaiset altistuvat toistuvalle säilössäpidolle.
3.     Säilöönoton pätevyys silloin, kun direktiivin 2008/115 soveltamisen edellytykset eivät ole alun perinkään täyttyneet, ja palauttamismenettelyjen ennenaikainen käyttö
62.      Unionin tuomioistuin katsoi tuomiossa Kadzoev(41) säilöönoton tueksi esitetystä oikeudellisesta perusteesta, että direktiivissä 2008/15 säädetty säilöönotto maastapoistamista varten ja kansainvälisen suojelun hakijoiden säilöönotto erityisesti direktiivin 2013/33/EU(42) nojalla kuuluvat erillisiin oikeudellisiin järjestelmiin. Ajan, jona henkilö on säilöön otettuna kansainvälistä suojelua koskevien unionin säännösten nojalla tehdyn päätöksen perusteella, ei ole katsottava olevan direktiivin 2008/115 15 artiklassa tarkoitettua säilöönottoa maastapoistamista varten.
63.      Pääasiassa kyseessä olevassa tilanteessa, sellaisena kuin se ilmenee ennakkoratkaisupyynnössä
annetuista selvityksistä,(43) kaikki aiemmat säilössäpitojaksot on kuitenkin toteutettu direktiivin 2008/115 15 artiklan nojalla ja saman palauttamispäätöksen täytäntöönpanoa varten. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo tältä osin esille, että se on sulkenut ennakkoratkaisupyynnön ulkopuolelle kysymyksen siitä, miten lasketaan säilössäpidon enimmäisaika, kun säilössäpito on perustunut sekä direktiiviin 2008/115 että muihin oikeudellisiin perusteisiin (joko samanaikaisesti tai peräkkäin).(44) Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo toisin sanoen esille, että se on päättänyt olla kysymättä unionin tuomioistuimelta, vaikuttavatko tällaiset päällekkäiset tai useat erilliset oikeudelliset perusteet säilössäpitoajan laskemiseen tai miten ne siihen vaikuttavat, koska kyseisen kolmannen maan kansalaisen säilöönotto on perustunut ainakin pääasiallisesti ja suurimman osan ajasta pelkästään direktiiviin 2008/115. Tämän perusteella ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen näkemys on, ettei useaa erillistä oikeudellista perustetta koskevalla kysymyksellä ole käytännön merkitystä käsiteltävässä asiassa.
64.      Koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on nimenomaisesti sulkenut kyseisen kysymyksen pois ennakkoratkaisupyynnöstään, unionin tuomioistuimen olisi siis pidettävä sitä merkityksettömänä tai hypoteettisena erityisesti siksi, että säilöönotto vaikuttaa perustuneen pääasiallisesti direktiiviin 2008/115.
65.      Käsiteltävässä asiassa nousee kuitenkin esille erillinen kysymys siitä, onko direktiiviä 2008/115 sovellettu pätevästi säilössäpitojaksolla 10.9.2022–29.10.2022, erityisesti kun huomioon otetaan Dublin III
‑asetuksen 24 artiklan 3 kohdassa säädetyt menettelylliset takeet.
66.      Dublin III
‑asetuksen 24 artiklan 3 kohdassa säädetään, että jos kolmannen maan kansalainen, jonka kansainvälistä suojelua koskeva hakemus on hylätty aiemmin toisessa jäsenvaltiossa, tulee uuteen jäsenvaltioon uutta turvapaikkahakemusta tekemättä ja jos takaisinottopyyntöä ei tehdä kyseisen asetuksen 24 artiklan 2 kohdassa säädetyssä määräajassa, on viimeksi mainitun jäsenvaltion (tässä tapauksessa Suomen tasavallan) annettava tälle henkilölle mahdollisuus jättää uusi kansainvälistä suojelua koskeva hakemus jäsenvaltiossa, jonka alueella kyseinen henkilö oleskelee laittomasti.(45) Tästä syystä asianomaista henkilöä ei voida palauttaa alkuperämaahansa, ennen kuin hänelle on tosiasiallisesti annettu tällainen mahdollisuus.
67.      Käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on todennut säilössäpitojaksosta 10.9.2022–29.10.2022, että kyseinen kolmannen maan kansalainen oli hakenut turvapaikkaa ennen Suomeen saapumistaan myös Alankomaista, Ruotsista ja Sveitsistä. Suomen maahanmuuttoviraston muille jäsenvaltioille osoittamat takaisinottopyynnöt eivät olleet menestyneet, ja Turun hallinto-oikeus oli todennut, että kyseinen viranomainen on voinut katsoa olevansa toimivaltainen käsittelemään kyseisen henkilön turvapaikkahakemuksen Dublin III
‑asetuksen 17 artiklan nojalla.
68.      Koska vaikuttaa siltä, että kyseisellä kolmannen maan kansalaisella on ollut oikeus tehdä uusi hakemus Dublin III
‑asetuksen 24 artiklan 3 kohdan nojalla eikä häntä ole voitu palauttaa alkuperämaahan ennen kuin hän on saanut siihen tilaisuuden, on mahdollista, ettei direktiivin 2008/115 15 artiklaan perustuvaa säilöönottoa olisi tullut määrätä jaksolle 10.9.2022–29.10.2022, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen varmistettava. Tältä osin on muistutettava, että unionin tuomioistuin on todennut 8.11.2022 antamassaan tuomiossa Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Säilöönoton tutkiminen viran puolesta),(46) että säilöönottoa direktiivin 2008/115 nojalla valvovan oikeusviranomaisen on tutkittava säilöönoton laillisuusedellytysten täyttyminen viran puolesta, vaikkei säilöön otettu henkilö sitä pyytäisikään.
69.      Vaikka säilöönoton perusteena olisi käytetty virheellisesti direktiivin 2008/115 säännöksiä, asiaankuuluva jakso (tai sen asiaankuuluvat osat) on otettava tästä huolimatta huomioon laskettaessa kyseisen direktiivin 15 artiklan 5 ja 6 kohdassa tarkoitettua säilössäpidon enimmäisaikaa. Kyseisissä kohdissa säädetty säilössäpidon enimmäisaika on nimittäin ehdoton aikaraja kyseisen direktiivin nojalla maastapoistamista varten määrätylle vapaudenmenetykselle. Jos direktiivin 2008/115 säännöksiin virheellisesti perustuva säilössäpitojakso jätettäisiin pois laskuista, jäsenvaltiot voisivat kiertää kyseisiä enimmäisaikoja luonnehtimalla tai arvioimalla oikeudellisen perusteen jälkikäteen uudelleen, mikä vaarantaisi kyseisen direktiivin 15 artiklan tehokkaan vaikutukset (effet utile) ja loukkaisi asianomaiselle kolmannen maan kansalaiselle kuuluvia menettelyllisiä takeita. Tämän perusteella on niin, että vaikka säilöönotto ei olisi ollut laillinen virheellisen oikeudellisen perusteensa vuoksi – esimerkiksi siksi, ettei palauttamismenettely ollut tullut vielä vireille uuden turvapaikkahakemuksen tekemistä koskevan oikeuden takia –, kyseinen jakso on otettava mukaan direktiivin 2008/115 15 artiklan 5 ja 6 kohdassa säädetyn enimmäiskeston arviointiin.
4.     Välipäätelmä
70.      Edellä esitetyn perusteella katson, että direktiivin 2008/115 15 artiklan 5 ja 6 kohtaa on tulkittava siten, että niissä säädettyjen säilössäpidon enimmäisaikojen täyttymistä määritettäessä on otettava huomioon kaikki jaksot, joiden aikana kyseinen kolmannen maan kansalainen on ollut aiemmin otettuna säilöön kyseisen direktiivin 15 artiklan nojalla saman palauttamispäätöksen täytäntöönpanoa varten. Jos palauttamispäätös on edelleen voimassa eikä maastapoistamismenettelystä ole aidosti ja lopullisesti luovuttu, säilössäpidon keskeytyminen ei ole peruste aloittaa säilössäpitojaksojen laskeminen kokonaan alusta. Näin on myös silloin, jos kyseinen kolmannen maan kansalainen on päästetty vapaaksi säilössäpitojaksojen välissä tai hän on poistunut tilapäisesti alueelta toiseen jäsenvaltioon. Lisäksi on arvioitava, onko direktiivin 2008/115 15 artiklaan perustunut säilössäpito 10.9.2022–29.10.2022 ollut laillinen, kun huomioon otetaan Dublin III
‑asetuksen 17 artikla ja 24 artiklan 3 kohta.
B       Toinen ennakkoratkaisukysymys
71.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään, jossa on kaksi osaa, i) onko direktiivin 2008/115 15 artiklan 3 kohdan toista virkettä tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säilössäpidon lähtökohtaisen, kyseisen artiklan 5 kohdassa säädetyn enimmäisajan ylittymiseen kohdistuvan tuomioistuinvalvonnan vireille tuleminen on jätetty riippuvaiseksi säilöön otetun omasta pyynnöstä, ja ii) missä vaiheessa toisessa virkkeessä tarkoitettu tuomioistuinvalvonta on toteutettava, kun se kohdistuu toimivaltaisen hallintoviranomaisen päätökseen säilössäpidon kuuden kuukauden lähtökohtaisen enimmäisajan ylittämisestä.
72.      Unionin tuomioistuimen ohjeiden mukaisesti keskityn tarkastelemaan toisen kysymyksen jälkimmäistä osaa,(47) jossa otetaan esille kysymys direktiivin 2008/115 15 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitetusta tuomioistuinvalvonnasta, kun säilössäpitoa jatketaan yli kuusi kuukautta.
73.      Direktiivin 2008/115 15 artiklan 2 kohdassa edellytetään, että säilöönoton laillisuuden tuomioistuinvalvonta on toteutettava mahdollisimman lyhyessä ajassa säilöönoton alkamisesta. Jos säilössäpitoa jatketaan yli kuusi kuukautta direktiivin 2008/115 15 artiklan 6 kohdan nojalla, jatkamisen tueksi on oltava erityisiä syitä, kuten se, ettei asianomainen kolmannen maan kansalainen tee yhteistyötä tai kolmansista maista hankittavat tarpeelliset asiakirjat viivästyvät.
74.      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan sekä alkuperäinen säilöönotto että säilöönoton jatkaminen ovat samanluonteisia toimia, sillä niiden kummankin johdosta asianomainen kolmannen maan kansalainen menettää vapautensa hänen palauttamisensa valmistelemiseksi ja/tai hänen poistamisekseen maasta.(48) Säilöönoton jatkamista koskevaan päätökseen on siis sovellettava samoja menettelyllisiä takeita kuin direktiivin 2008/115 15 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaiseen alkuperäiseen säilöönottoon.(49) Näihin kuuluvat oikeus tuomioistuinvalvontaan, oikeasuhteisuus ja vaatimus siitä, että säilöönotto on välttämätön kyseisessä yksittäistapauksessa.
75.      Säilöönoton jatkaminen merkitsee kuitenkin sitä, että vakava puuttuminen henkilön vapautta koskevaan oikeuteen jatkuu,(50) ja koska tällainen oikeuteen puuttuminen jatkuu säilöönoton jatkamisen vuoksi pidempään kuin direktiivin 2008/115 15 artiklan 5 kohdan perusteella on lähtökohtaisesti mahdollista, tarvitaan uusi tuomioistuimen tekemä arviointi sen varmistamiseksi, että jatkaminen on laillista, välttämätöntä ja oikeasuhteista kyseisen direktiivin 15 artiklan 6 kohdassa säädetyt erityiset perusteet huomioon ottaen.(51) Näillä takeilla perusoikeuskirjan 6 ja 47 artiklassa vahvistetuille perusoikeuksille eli oikeudelle vapauteen ja oikeudelle tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin annetaan tehokas vaikutus.(52)
76.      Erityisesti
direktiivin 2008/115 15 artiklan 2 kohdan, jolla konkretisoidaan perusoikeuskirjan 47 artiklassa taattu oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan, nojalla jokaisen jäsenvaltion on, kun hallintoviranomainen on antanut säilöönottomääräyksen, säädettävä, että oikeusviranomainen tutkii ”viipymättä” säilöönoton laillisuuden joko viran puolesta tai asianomaisen henkilön pyynnöstä.(53) Koska alkuperäiseen säilöönottopäätökseen tulee kohdistua tuomioistuinvalvontaa, kyseisen säilöönoton jatkaminen, joka merkitsee vielä merkittävämpää puuttumista vapautta koskevaan perusoikeuteen, edellyttää väistämättä yhtä tiukkaa – ellei jopa tiukempaa – tuomioistuinvalvontaa. Perusteettomasti viivästyvällä tuomioistuinvalvonnalla ei voida tarkistaa tehokkaasti vapaudenmenetyksen jatkumisen laillisuutta. Tämän vuoksi tällainen valvonta olisi toteutettava viipymättä ja mahdollisimman lyhyessä ajassa.(54)
77.      Kuten olen jo muistuttanut, tältä osin jokaisen jäsenvaltion on, kun hallintoviranomainen on antanut säilöönottomääräyksen, säädettävä, että oikeusviranomainen tutkii ”viipymättä” säilöönoton laillisuuden joko viran puolesta tai asianomaisen henkilön pyynnöstä.(55) Näin ollen on siis direktiivin 2008/115 15 artiklan systematiikan ja tavoitteiden mukaista, että tällaisen tuomioistuinvalvonnan olisi silloin, kun säilöönottoa jatketaan yli kuusi kuukautta, tultava vireille lähtökohtaisesti ennen lähtökohtaisen enimmäisajan täyttymistä, jotta varmistetaan vapautta koskevan oikeuden tehokas suojelu. Tällä lähestymistavalla voidaan varmistaa, että kyseisen direktiivin 15 artiklan 5 kohdassa säädetty enimmäisaika säilyy tehokkaana ja että kyseisen artiklan 6 kohdan mukaisia poikkeuksellisia edellytyksiä valvotaan tarkoituksenmukaisesti.
78.      On kuitenkin huomattava, ettei direktiivissä 2008/115 edellytetä nimenomaisesti, että säilöönoton jatkamiseen kohdistuvan tuomioistuinvalvonnan on tultava vireille ennen kuuden kuukauden lähtökohtaisen enimmäisajan tulemista täyteen. Direktiivin 15 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä edellytetään vain, että tällaiseen säilöönottoon tulee kohdistua tuomioistuinvalvontaa, mutta siinä ei säädetä erityisestä aikataulusta tai menettelyllisestä muodosta. Menettelyllistä itsemääräämisoikeutta koskevan periaatteen mukaisesti jäsenvaltiot voivat käyttää harkintavaltaa näistä menettelyllisistä järjestelyistä päättäessään. Myös enimmäisajan täyttymisen jälkeen toteutettu valvonta voi olla direktiivin mukaista edellyttäen, että se toteutetaan ripeästi ja tehokkaasti niin, että sillä tarjotaan riittävät takeet mielivaltaista säilöönottoa vastaan. Koska vapaudenmenetyksen jatkuminen on aina vakavaa, viivästynyt valvonta on kuitenkin toteutettava erityisen kiireellisesti, jotta varmistetaan vapautta koskevan oikeuden kunnioittaminen.(56)
79.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ilmoittaa käsiteltävässä asiassa, ettei Helsingin käräjäoikeuden ratkaisussa ole tutkittu säilössäpidon jatkamisen edellytyksiä esitetyn näytön valossa eikä siinä ole viitattu näihin edellytyksiin. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vaikuttaa siis katsovan, että direktiivin 2008/115 15 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä edellytetty tuomioistuinvalvonta on toteutunut vasta, kun toinen oikeusviranomainen, Etelä-Karjalan käräjäoikeus, on käsitellyt asian viran puolesta 7.12.2023. On huomattava, että asianomainen kolmannen maan kansalainen on väittänyt istunnossa, että kuuden kuukauden aikaraja oli ehtinyt ylittyä kaksi kuukautta 19 päivää, ennen kuin tuomioistuin arvioi hänen säilöönottonsa jatkamisen laillisuutta.
80.      Koska unionin oikeudessa ei ole annettu sääntöjä direktiivin 2008/115 15 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä edellytetyn tuomioistuinvalvonnan aikarajoja koskevista menettelyllisistä vaatimuksista, jäsenvaltioilla on menettelyllisen itsemääräämisoikeuden periaatteen mukaisesti toimivalta säännellä näitä vaatimuksia.(57) Tällaisessa asiayhteydessä, kun huomioon otetaan perusoikeuskirjan 6 artiklassa vahvistettuun vapautta koskevaan perusoikeuteen puuttumisen vakavuus, vaikuttaa kahden kuukauden 19 päivän pituinen ajanjakso, jonka aikana säilöönoton asianmukainen tuomioistuinvalvonta ei ole toteutunut, ilmeisen kohtuuttomalta. Tällainen viivästyminen voi vaarantaa direktiivin 2008/115 15 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä edellytetyn oikeussuojan tehokkuuden, sillä kyseisessä virkkeessä vaaditaan, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että jos säilöönoton kestoa jatketaan, on säilöönottoa tarkasteltava uudelleen kohtuullisin väliajoin ja tämä uudelleentarkastelu on toteutettava oikeusviranomaisen valvonnassa.(58)
81.      Edellä esitetyn perusteella katson, että jos hallintoviranomainen tekee päätöksen säilössäpidon jatkamisesta, direktiivin 2008/115 15 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä edellytetyn tuomioistuinvalvonnan on tultava vireille lähtökohtaisesti ennen kuin säilössäpidon jatkaminen alkaa. Jos tuomioistuinvalvonta kuitenkin toteutetaan lähtökohtaisen säilössäpidon enimmäisajan tultua täyteen, on se kuitenkin, kun otetaan huomioon vapautta koskevaan perusoikeuteen puuttumisen vakavuus, toteutettava mahdollisimman lyhyessä ajassa kyseisen direktiivin 15 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetyn, säilöönoton laillisuuden tuomioistuinvalvonnan ajallaan toteuttamista koskevan vaatimuksen mukaisesti.
C       Kolmas kysymys
82.      Alkuun on huomautettava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vaikuttaa tiedustelevan unionin tuomioistuimelta laajemmin unionin oikeuteen sisältyvistä merkityksellisistä näkökohdista määrittääkseen viivästyneen tuomioistuinvalvonnan seuraukset. Nähdäkseni näin laajaan kysymykseen vastaaminen ylittäisi kuitenkin sen, mitä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tarvitsee pääasian ratkaisemiseksi.
83.      Tämän vuoksi ehdotan, että kysymys muotoillaan uudelleen kaventamalla sen ulottuvuus kattamaan vain se, mikä on tarpeen sen ratkaisemiseksi, onko direktiivin 2008/115 15 artiklan 3 kohdan toista virkettä tulkittava siten, että jos tuomioistuinvalvontaa ei kohdisteta ajallaan hallinnolliseen päätökseen, jolla jatketaan säilöön otetun henkilön säilössäpitoa yli 15 artiklan 5 kohdassa säädetyn lähtökohtaisen enimmäisajan, on kyseinen henkilö vapautettava välittömästi, vaikka kaikki säilössäpidon aineelliset edellytykset, sellaisina kuin niistä säädetään kyseisen direktiivin 15 artiklassa, täyttyvät viivästyneen tuomioistuinvalvonnan toteuttamisen hetkellä. Jos näin ei ole, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään, mitkä näkökohdat ovat merkityksellisiä ratkaistaessa, onko säilöön otettu vapautettava tällaisissa olosuhteissa välittömästi.
84.      Huomautan tältä osin, että unionin tuomioistuin on jo todennut tuomiossa FMS ym., että direktiivin 2008/115 15 artikla on ehdoton ja riittävän täsmällinen, joten sillä on välitön oikeusvaikutus.(59) Lisäksi kyseistä artiklaa tulkittaessa on otettava huomioon perusoikeuskirjan 47 artikla, jossa taataan oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan.(60) Unionin tuomioistuin on todennut kyseisessä asiayhteydessä, että jäsenvaltion on varmistettava silloin, kun hallintoviranomainen on antanut säilöönottomääräyksen, että tuomioistuin tutkii ”viipymättä” säilöönoton laillisuuden joko viran puolesta tai asianomaisen henkilön pyynnöstä.(61) Tuomioistuinvalvonnan toteuttamatta jättämisellä tai tällaisen valvonnan huomattavalla viivästymisellä siis jätetään huomiotta 47 artiklan keskeinen sisältö ja rikotaan siten unionin oikeutta.(62) Jos tuomioistuinvalvontaa ei siis toteuteta ajallaan eikä tehokkaasti, säilöönotto on vastoin direktiivin 2008/115 15 artiklan 2 ja 3 kohtaa sekä perusoikeuskirjan 47 artiklaa huolimatta siitä, täyttyvätkö säilössäpidon aineelliset perusteet myöhemmin.
85.      Lisäksi unionin tuomioistuin on todennut nimenomaisesti, että jos säilöönottoa pidetään laittomana, asianomainen henkilö on vapautettava välittömästi(63) ja kansallisen tuomioistuimen on voitava korvata kyseinen päätös omalla ratkaisullaan ja määrätä joko henkilön vapauttamisesta tai säilöönotolle vaihtoehtoisesta toimenpiteestä.(64) Unionin tuomioistuin on vahvistanut, että kansalliset tuomioistuimet voivat määrätä henkilön välittömästä vapauttamisesta, jollei mikään muu tuomioistuin ole toimivaltainen, jos säilöönotto rikkoo unionin oikeutta.(65)
86.      Tältä osin on huomautettava, että unionin tuomioistuin on erottanut tilanteet, joissa säilöönotto on nykyisellään laitonta, tilanteista, joissa säilöönotto on ollut laitonta vain aiemmalla jaksolla. Kun säilöönotolla ei ole laillista perustaa tuomioistuinvalvonnan toteutumisen hetkellä, henkilö on lähtökohtaisesti vapautettava välittömästi, kuten tuomiossa FMS ym. vahvistetaan.(66) Jos henkilön säilöönotto on ollut alun perin laitonta, mutta siitä on tullut perusteltua uudella itsenäisellä oikeudellisella perusteella, kuten tuomiossa Bouskoura(67) tuodaan esille, välitöntä vapauttamista ei kuitenkaan edellytetä. Kyseisessä tuomiossa tarkastellaan erityisesti oikeudellisen järjestelmän muuttumista Dublin III
‑asetuksen nojalla tapahtuvasta säilöönotosta direktiivin 2008/115 nojalla tapahtuvaan säilöönottoon, kun tilanteeseen liittyy kaksi eri oikeusperustaa. Tällaisissa tapauksissa kolmannen maan kansalaisella voi olla kuitenkin oikeus korvaukseen aiemmasta laittomasta vapaudenmenetyksestä.(68) Sitä vastoin nyt käsiteltävässä asiassa on kyse saman oikeudellisen järjestelmän eli direktiivin 2008/115 15 artiklan nojalla määrätyistä peräkkäisistä säilössäpitojaksoista. Niiden yhteydessä kansallisten viranomaisten on perusteltava jokainen uusi jakso, erityisesti kyseisen direktiivin 15 artiklan 6 kohtaan perustuva säilöönoton jatkaminen.
87.      Esitän, että edellä tämän ratkaisuehdotuksen 84 ja 85 kohdassa mainittuja unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistettuja periaatteita sovelletaan yhtälailla tuomioistuinvalvontaan, joka kohdistuu päätökseen, jolla säilöönottoa jatketaan direktiivin 2008/115 15 artiklan 6 kohdan nojalla ja joka on tehty kyseisen direktiivin 15 artiklan 1 kohtaan perustuvan toimenpiteen perusteella määrätyn alkuperäisen säilöönottopäätöksen jatkoksi, koska jokaisen kyseisen direktiivin 15 artiklaan perustuvan vapaudenmenetyksen yhteydessä tuomioistuinvalvonta on toteutettava tehokkaasti ja ajallaan.
88.      Jos tuomioistuinvalvonta viivästyy perusteettomasti ja säilöönottoa jatketaan direktiivin 2008/115 15 artiklan 6 kohdan nojalla yli kuuden kuukauden lähtökohtaisen enimmäisajan toteuttamatta tuomioistuinvalvontaa
ajallaan, on kyseistä säilöönottoa pidettävä näin ollen laittomana. Kyseisen direktiivin 15 artiklan 2 kohdan mukaista viipymättä toteutettavaa tuomioistuinvalvontaa koskeva menettelyllinen tae on olennainen säilöönoton jatkamisen laillisuusedellytys. Säilöönoton aineellisten edellytysten täyttymisen myöhempi toteaminen ei korjaa rikkomista taannehtivasti. Jos kyseistä menettelyvaatimusta ei noudateta, kolmannen maan kansalainen on siten vapautettava välittömästi riippumatta siitä, täyttyvätkö säilöönoton aineelliset edellytykset viivästyneen tuomioistuinvalvonnan toteuttamisen hetkellä.
IV     Ratkaisuehdotus
89.      Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa korkeimman oikeuden esittämiin kysymyksiin seuraavasti:
Jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/115/EY 15 artiklan 3, 5 ja 6 kohtaa, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 6 ja 47 artiklan kanssa,
on tulkittava siten, että
–        direktiivin 2008/115/EY 15 artiklan 5 ja 6 kohdassa vahvistettujen säilöönoton enimmäisaikojen täyttymisen määrittämisessä on otettava huomioon kaikki jaksot, joiden aikana kyseinen kolmannen maan kansalainen on ollut aiemmin säilössä tämän säännöksen mukaisesti saman palauttamispäätöksen täytäntöönpanoa varten. Jos palauttamispäätös on edelleen voimassa eikä maastapoistamismenettelystä ole aidosti ja lopullisesti luovuttu, säilössäpidon keskeytyminen ei ole peruste aloittaa säilössäpitoajan laskemista alusta. Näin on myös silloin, jos kyseinen kolmannen maan kansalainen on päästetty vapaaksi säilössäpitojaksojen välissä tai hän on poistunut tilapäisesti alueelta toiseen jäsenvaltioon;
–        jos alkuperäistä säilöönottojaksoa jatketaan, on direktiivin 2008/115 15 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä edellytetty tuomioistuinvalvonta toteutettava lähtökohtaisesti ennen kuin säilössäpidon jatkaminen alkaa. Jos tuomioistuinvalvonta kuitenkin toteutetaan lähtökohtaisen säilössäpidon enimmäisajan tultua täyteen, on se kuitenkin, kun otetaan huomioon vapautta koskevaan perusoikeuteen puuttumisen vakavuus, toteutettava mahdollisimman lyhyessä ajassa kyseisen direktiivin 15 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetyn, säilöönoton laillisuuden tuomioistuinvalvonnan ajallaan toteuttamista koskevan vaatimuksen mukaisesti;
–        jos tuomioistuinvalvonta viivästyy perusteettomasti ja säilössäpitoa jatketaan direktiivin 2008/115 15 artiklan 6 kohdan nojalla yli kuuden kuukauden lähtökohtaisen enimmäisajan toteuttamatta tuomioistuinvalvontaa ajallaan, on kyseistä säilöönottoa pidettävä laittomana. Kyseisen direktiivin 15 artiklan 2 kohdan mukaista viipymättä toteutettavaa tuomioistuinvalvontaa koskeva menettelyllinen tae on olennainen säilöönoton jatkamisen laillisuusedellytys. Säilöönoton aineellisten edellytysten täyttymisen myöhempi toteaminen ei korjaa rikkomista taannehtivasti. Jos kyseistä menettelyvaatimusta ei noudateta, kolmannen maan kansalainen on siten vapautettava välittömästi riippumatta siitä, täyttyvätkö säilöönoton aineelliset edellytykset viivästyneen tuomioistuinvalvonnan toteuttamisen hetkellä.
1      Alkuperäinen kieli: englanti.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.
2      EUVL 2008, L 348, s. 98.
3      Ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta ei ilmeisesti pyydetä lausumaan tarkalleen ottaen siitä, onko 11.9.2023 tehty poliisin päätös, jolla kyseinen kolmannen maan kansalainen on määrätty otettavaksi säilöön kolmannen kerran, laillinen, vaan pikemmin siitä, onko direktiivin 2008/115 15 artiklan 5 kohdan mukaisen kuuden kuukauden enimmäisajan ylittyminen hänen säilössäpidossaan laillista. Korkeimman oikeuden käsiteltäväksi saatettu valitus koskee Itä-Suomen hovioikeuden päätöstä, jossa hylättiin asianomaisen kolmannen maan kansalaisen tekemä valitus, joka koski Etelä-Karjalan käräjäoikeuden 7.12.2023 antamaa päätöstä, jossa oli todettu muun muassa, ettei pelkästään se, ettei käsittelyä ollut pidetty viran puolesta ennen kuin säilössäolo oli kestänyt kokonaisuudessaan (mahdollisesti) yli kuusi kuukautta, ollut riittävä peruste kyseisen henkilön vapauttamiseksi.
4      Peers, S. toteaa direktiivin 2008/115 kehittyneen unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön kautta lähestymistavaltaan tasapainoisemmaksi, vaikka se oli alun perin tarkoitettu tiukaksi instrumentiksi laittomien maahanmuuttajien säilöönottoa ja maastapoistamista varten (ks. Peers, S., ”Irregular migrants: Can humane treatment be balanced against efficient removal?”, European Journal of Migration and Law, 2015, osa 17, nro 4, s. 289–304).
5      EUVL 2013, L 180, s. 31.
6      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on täsmentänyt unionin tuomioistuimen esittämään kysymykseen vastatessaan, että ulkomaalaislain 127 §:ää sovellettaessa, kun se luetaan yhdessä direktiivin 2008/115 kanssa, on epäselvää, onko erilliset säilössäpitojaksot laskettava yhteen vai onko niitä käsiteltävä erillisinä, kun lasketaan säilössäpitoajan enimmäiskesto. Koska vakiintunutta kansallista oikeuskäytäntöä ei ole, säilöön otettujen vapauttamista koskevat päätökset riippuvat nykyisellään siitä, miten poliisi tai tuomioistuimet tulkitsevat lakia kussakin tapauksessa.
7      C‑357/09 PPU, EU:C:2009:741 (jäljempänä tuomio Kadzoev).
8      Ks. vastaavasti tuomio 14.5.2020, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság (C‑924/19 PPU ja C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, 268 kohta; jäljempänä tuomio FMS ym.). Direktiivissä 2008/115 pyritään siis mukautumaan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöön, jonka mukaisesti maastapoistamis- tai luovuttamismenettelyn yhteydessä tapahtuva henkilön säilöönotto ei edellytä, että toimenpide on ”välttämätön esimerkiksi pakenemisen vaaran estämiseksi” (ks. mm. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 15.11.1996, Chahal v. Yhdistynyt kuningaskunta (CE:ECHR:1996:1115JUD002241493, 112 ja 113 kohta); Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 10.7.2014, Rakhimov v. Venäjä (CE:ECHR:2014:0710JUD005055213, 119 ja 120 kohta) ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 27.11.2014, Khomullo v. Ukraina (CE:ECHR:2014:1127JUD004759310, 52 kohta)).
9      Tuomio 28.4.2011 El Dridi (C‑61/11 PPU, EU:C:2011:268, 40 kohta; jäljempänä tuomio El Dridi).
10      Ks. vastaavasti tuomio FMS ym., 278 kohta.
11      Ks. erityisesti tuomio 5.6.2014, Mahdi (C‑146/14 PPU, EU:C:2014:1320, 58 kohta), jossa unionin tuomioistuin totesi, että säilöönoton jatkamisesta direktiivin 2008/115 15 artiklan 6 kohdan nojalla on päätettävä kansallisen lainsäädännön mukaisesti ajaksi, joka ei missään tapauksessa saa olla pidempi kuin kaksitoista kuukautta.
12      Ks. kyseisen tuomion 69 kohta, jossa viitataan saman tuomion 37, 54 ja 61 kohtaan. Ks. myös (palauttamistoimenpiteitä varten laaditusta jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten käyttöön tarkoitetusta yhteisestä ”palauttamiskäsikirjasta” 16.11.2017 annetun komission suosituksen (EU) 2017/2338 (EUVL 2017, L 339, s. 83) liitteenä olevan) palauttamiskäsikirjan 15.4 kohta.
13      Ks. mm. tuomio FMS ym., 279 ja 280 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
14      Ibid., 280 kohta.
15      Unionin tuomioistuin lisäsi tuomion El Dridi 43 kohdassa, että direktiivillä 2008/115 on näin pyritty ottamaan huomioon sekä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö, jonka mukaan oikeasuhteisuuden periaate edellyttää, että sellaiseen henkilöön kohdistettu vapaudenmenetys, joka on maastapoistamis- tai luovuttamismenettelyn kohteena, ei jatku kohtuuttoman kauan eli ei ylitä aikaa, jota tavoitellun päämäärän toteuttaminen vaatii (ks. mm. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 29.1.2008, Saadi v. Yhdistynyt kuningaskunta (CE:ECHR:2008:0129JUD001322903, 72–74 kohta)), että kahdeksas suuntaviiva niistä kahdestakymmenestä palauttamista koskevasta suuntaviivasta, jotka Euroopan neuvoston ministerikomitea hyväksyi 4.5.2005 ja joihin viitataan direktiivin 2008/115 johdanto-osan kolmannessa perustelukappaleessa. Mainitun suuntaviivan mukaan maasta poistamista edeltävän vapaudenmenetyksen on aina oltava mahdollisimman lyhytaikainen. Tuomiota El Dridi on arvioitu teoksissa Raffaelli, R., ”Criminalizing irregular immigration and the Returns Directive
An analysis of the El Dridi case”, European Journal of Migration and Law, osa 13, nro 4, 2011, s. 467–489 ja Mitsilegas, V., The Criminalisation of Migration in Europe
Challenges for Human Rights and the Rule of Law, Springer, Cham, 2015, s. 57–76.
16      Ks. tuomio 8.11.2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Säilöönoton tutkiminen viran puolesta), C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, 72 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 4.10.2024, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, C‑387/24 PPU, EU:C:2024:868, 41 kohta (jäljempänä tuomio Bouskoura). Koska säilöönotto merkitsee vakavaa puuttumista kolmannen maan kansalaisen vapautta koskevaan oikeuteen, joka on vahvistettu perusoikeuskirjan 6 artiklassa, siinä on noudatettava tiukkoja takeita, kuten ennakoitavuus ja suoja mielivallalta (ks. vastaavasti tuomio 15.3.2017, Al Chodor, C‑528/15, EU:C:2017:213, 40 kohta).
17      Tuomio 6.10.2022, Politsei- ja Piirivalveamet (Säilöönotto – Vaara rikokseen syyllistymisestä) (C‑241/21, EU:C:2022:753, 30–33, 38 ja 40–43 kohta).
18      Ks. vastaavasti tuomio FMS ym., 268 ja 269 kohta.
19      Ks. direktiiviä 2008/115 koskevan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön tarkastelusta Molnár, T., ”The place and role of international human rights law in the EU Return Directive and in the related CJEU case-law
Approaches worlds apart?”, teoksessa Carrera, S. ym. (toim.), EU External Migration Policies in an Era of Global Mobilities: Intersecting Policy Universes, Brill Nijhoff, Leiden, 2018, s. 105–124.
20      Ks. vastaavasti tuomio 10.3.2022, Landkreis Gifhorn (C‑519/20, EU:C:2022:178, 38 kohta).
21      Ks. vastaavasti tuomio 15.3.2017, Al Chodor (C‑528/15, EU:C:2017:213, 40 kohta). Ks. myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 19.2.2009, A. ym. v. Yhdistynyt kuningaskunta (CE:ECHR:2009:0219JUD000345505, 164 kohta).
22      Kohtuullisen mahdollisuuden käsitettä on tulkittu muun muassa tuomiossa Kadzoev (64–66 kohta), jossa unionin tuomioistuin totesi, ettei kohtuullista mahdollisuutta maastapoistamiseen ole, jos ei vaikuta todennäköiseltä, että jokin kolmas maa vastaanottaa asianomaisen henkilön näissä määräajoissa. Ks. myös tuomio FMS ym., 278 kohta.
23      Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 35 kohta.
24      Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 37–40 kohta.
25      10.5.2007, CE:ECHR:2007:0510JUD000019905.
26      Ibid., 33 ja 34 kohta.
27      Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 44–47 kohta.
28      Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 46 ja 47 kohta.
29      Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 39 kohta.
30      Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 46 kohta.
31      Ks. mm. tuomio Kadzoev, 37 kohta ja tuomio 6.10.2022, Politsei- ja Piirivalveamet (Säilöönotto – Vaara rikokseen syyllistymisestä) (C‑241/21, EU:C:2022:753, 40–42 kohta).
32      Tuomio 17.9.2020, JZ (Vankeusrangaistus maahantulokiellon tapauksessa, C 806/18, EU:C:2020:724, 27–29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33      Tuomio 6.12.2011, Achughbabian (C‑329/11, EU:C:2011:807, 46, 48 ja 50 kohta).
34      Tuomio 17.9.2020, JZ (Vankeusrangaistus maahantulokiellon tapauksessa, C 806/18, EU:C:2020:724, 27–29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35      Ibid.
36      Ks. tuomio Kadzoev, 63–67 kohta. Unionin tuomioistuin toteaa oikeasuhteisuuden liittyvän kohtuulliseen maastapoistamisen mahdollisuuteen kyseisen tuomion 65 kohdassa katsomalla, ettei henkilön säilöönottoa maastapoistamista varten voida jatkaa yli sen, mikä on ehdottoman välttämätöntä onnistuneen maastapoistamisen varmistamiseksi.  Jos käy ilmi, ettei kohtuullista mahdollisuutta maastapoistamisen toteuttamiseen enää ole, säilöönotto ei ole enää perusteltua ja asianmukainen henkilö on vapautettava välittömästi.
37      Ks. direktiivin 2008/115 15 artiklan 1 ja 4 kohta.
38      Ks. direktiivin 2008/115 8 artiklan 4 kohta, jossa säädetään, että ”jos kolmannen maan kansalainen vastustaa maastapoistamista ja jäsenvaltio käyttää – viimeisenä keinona – pakkokeinoja pannakseen maastapoistamisen täytäntöön, kyseisten pakkokeinojen on oltava oikeasuhteisia eikä niihin saa liittyä kohtuutonta voimankäyttöä. Pakkokeinot pannaan täytäntöön kansallisen lainsäädännön mukaisesti, kunnioittaen perusoikeuksia ja asianomaisen kolmannen maan kansalaisen ihmisarvoa sekä fyysistä koskemattomuutta”. Ks. myös edellä tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteessä 4 mainittu Peers, S., s. 289–304.
39      Majcher, I. ja Strik, T., ”Legislating without evidence – The recast of the EU Return Directive”, European Journal of Migration and Law, osa 23, nro 2, 2021, s. 103–126.
40      Ibid.
41      45 kohta. Ks. myös tuomio Bouskoura, 46 kohta.
42      Kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vaatimuksista 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2013, L 180, s. 96). Direktiivillä 2013/33 korvattiin turvapaikanhakijoiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vähimmäisvaatimuksista 27.1.2003 annettu neuvoston direktiivi 2003/9/EY (EUVL 2003, L 31, s. 18).
43      Ennakkoratkaisupyynnön 22 kohdasta ilmenee, että direktiivin 2008/115 15 artiklan 5 kohtaa vastaava ulkomaalaislain 127 §:n 1 momentin mukainen kuuden kuukauden säilössäpidon enimmäisaikaa koskeva säännös soveltuu kaikkeen ulkomaalaisen säilössäpitoon riippumatta säilössäpidon unionin oikeuden tai kansallisen oikeuden mukaisesta oikeudellisesta perusteesta. Ennakkoratkaisupyynnön 23 kohdassa todetaan, että ”asiakirja-aineiston perusteella vaikuttaa siltä, että [kyseisen kolmannen maan kansalaisen] säilössäpito on koko ajan tai lähes koko ajan perustunut ainakin pääasiallisesti [direktiivin 2008/115] järjestelmään”.
44      Säilöönotto maastapoistamista varten direktiivin 2008/115 nojalla ja kansainvälisen suojelun hakijoiden säilöönotto kuuluvat erillisiin oikeudellisiin järjestelmiin. Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 60 kohta.
45      Ks. direktiiviin 2008/115 perustuvan säilöönottojärjestelmän ja Dublin III ‑asetukseen perustuvan säilöönottojärjestelmän eroista tuomio Bouskoura, 46–50 kohta.
46      C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858 (83, 84, 88 ja 92 kohta).
47      Unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä – erityisesti 10.9.2023 annetusta tuomiosta G. ja R. (C‑383/13 PPU, EU:C:2013:533) ja 5.6.2014 annetusta
tuomiosta Mahdi (C‑146/14 PPU, EU:C:2014:1320) – ilmenee, että direktiivin 2008/115 15 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä edellytetty tuomioistuinvalvonta on toteutettava viran puolesta, ilman että säilöön otetun tarvitsee tehdä tähän liittyvää pyyntöä. Tällä tulkinnalla varmistetaan perusoikeuskirjan 6 artiklassa vahvistetun vapautta ja turvallisuutta koskevan perusoikeuden tehokas suojelu.
48      Ks. tuomio 5.6.2014, Mahdi (C‑146/14 PPU, EU:C:2014:1320, 44 kohta) ja tuomio 10.3.2022, Landkreis Gifhorn  (C‑519/20, EU:C:2022:178, 59 kohta).
49      Ks. vastaavasti tuomio 10.3.2022, Landkreis Gifhorn (C‑519/20, EU:C:2022:178, 59 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
50      Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 17.
51      Ks. vastaavasti tuomio 5.6.2014, Mahdi (C‑146/14 PPU, EU:C:2014:1320, 44 kohta), jossa unionin tuomioistuin totesi olennaisin osin, että 15 artiklan 6 kohdan nojalla tapahtuva säilöönoton jatkaminen edellyttää aina uutta yksilöllistä arviointia, eikä se voi tapahtua automaattisesti (44–46 kohta). Lisäksi valvovan tuomioistuimen on arvioitava jatkamisen perusteeksi esitetyt edellytykset, eikä pelkkä hallintoviranomaisen toteamuksiin tukeutuminen ole riittävää (60 kohta).
52      Unionin tuomioistuin on todennut, että se, ettei mikään tuomioistuin voisi tutkia, noudattaako direktiivin 2008/115 perusteella annettu säilöönoton määräämistä koskeva päätös niitä oikeuksia ja vapauksia, jotka unionin oikeudessa on taattu laittomasti jäsenvaltion alueella oleskeleville kolmansien maiden kansalaisille, olisi ristiriidassa perusoikeuskirjan 47 artiklassa taatun tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden keskeisen sisällön kanssa (ks. vastaavasti tuomio FMS ym., 290 kohta).
53      Ks. vastaavasti tuomio 8.11.2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Säilöönoton tutkiminen viran puolesta) (C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, 83 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
54      Ks. direktiivin 2008/115 15 artiklan 2 kohta, jossa vaaditaan nimenomaisesti, että säilöönottoon on kohdistettava tuomioistuinvalvontaa ”mahdollisimman lyhyessä ajassa säilöönoton alkamisesta” ja että oikeusviranomaisen on tutkittava säilöönoton jatkamista koskevat päätökset. Kyseisen direktiivin systematiikan perusteella on niin, että koska säilöönoton on oltava välttämätöntä ja oikeasuhteista ja ajallisesti rajattua, kyseisen direktiivin 15 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitettuun säilöönoton jatkamisen valvontaan on sovellettava samoja oikeudellisia takeita kuin alkuperäiseen säilöönottoon, mahdollisimman lyhyessä ajassa toteuttaminen mukaan luettuna.
55      Tuomio 8.11.2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Säilöönoton tutkiminen viran puolesta) (C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, 83 kohta).
56      Tätä tulkintaa tukee myös direktiivin 2008/115 15 artiklan 4 kohta, jossa säädetään, että säilöönotosta on luovuttava välittömästi, jos direktiivin 2008/115 15 artiklan 1 kohdan edellytykset eivät enää täyty. Olisi ristiriidassa kyseisen säännöksen kanssa, jos jatkamisesta määrättäisiin automaattisesti tai viivästyneesti.
57      Ks. tuomio 8.5.2014, N. (C‑604/12, EU:C:2014:302, 41 kohta).
58      Ks. tuomio FMS ym., 276 kohta.
59      Ks. vastaavasti tuomio FMS ym., 288 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
60      Ibid., 289 kohta.
61      Tuomio 8.11.2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Säilöönoton tutkiminen viran puolesta) (C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, 83 kohta).
62      Ibid., 81 ja 83 kohta.
63      Ks. vastaavasti tuomio FMS ym., 292 kohta.
64      Ibid., 293 kohta, jossa viitataan 5.6.2014 annettuun tuomioon Mahdi (C‑146/14 PPU, EU:C:2014:1320, 62 kohta). Ks. myös tuomio 8.11.2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Säilöönoton tutkiminen viran puolesta) (C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, 79 kohta) ja tuomio Bouskoura, 44 kohta.
65      Ks. tuomio FMS ym., 294 kohta.
66      Ibid., 278 kohta.
67      Ks. tuomio Bouskoura, 58–61 kohta.
68      Ibid.