61984CJ0157_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 8 . december 1983, indgaaet til Domstolen den 20 . juni 1984, har Commission de première instance du contentieux de la sécurité sociale des Hauts-de-Seine i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets forordning nr . 1408/71 af 14 . juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet ( EFT 1971 II, s . 366 ).
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag mellem Maria Frascogna og Caisse des dépôts et consignations vedroerende sidstnaevntes afslag paa at yde hende saerlig alderspension .
3 Maria Frascogna, der er italiensk statsborger, er enke efter en italiensk statsborger . I denne egenskab oppebaerer hun en efterladte- pension fra Istituto nazionale della previdenza sociale . Siden 1976 har hun boet hos sin soen i Frankrig, som dér er beskaeftiget som loenmodtager .
4 I november 1981 indgav Maria Frascogna til Caisse des dépôts et consignations ansoegning om udbetaling af den saerlige alderspension, der er indfoert ved lov nr . 52-799 af 10 . juli 1952 . Efter naevnte lov udbetales der en pensionsydelse til aeldre, som ikke modtager alderspension i medfoer af sociale sikringsordninger, og hvis indtaegter er utilstraekkelige . Pensionsydelsen er forbeholdt franske statsborgere og statsborgere i lande, der med Frankrig har indgaaet en aftale om gensidighed . I begge tilfaelde er det endvidere en betingelse, at den ydelsesberettigede har bopael i det franske moderlandsomraade .
5 Den 21 . april 1982 meddelte Caisse des dépôts et consignations afslag paa ansoegningen med den begrundelse, at Maria Frascogna ikke havde haft bopael i Frankrig i 15 aar . Det fremgaar af sagen, at der ikke mellem Frankrig og Italien er indgaaet nogen aftale om gensidighed, hvorimod de to stater har underskrevet den midlertidige europaeiske overenskomst af 11 . december 1953 om social sikring med hensyn til alderdom, invaliditet og efterladte . I naevnte overenskomsts artikel 2, stk . 1, litra b ), stilles der imidlertid for udenlandske statsborgere krav om bopael i 15 aar i den stat, i hvilken der ansoeges om ydelser efter en ordning uden bidrag . Maria Frascogna opfylder ikke dette krav .
6 Den 10 . juni 1982 anlagde Maria Frascogna sag for Commission de première instance du contentieux de la sécurité sociale des Hauts-de-Seine sag vedroerende det af Caisse des dépôts et consignations meddelte afslag . Hun har i den forbindelse gjort gaeldende, at den midlertidige overenskomsts krav om bopael af en vis varighed er i strid med forordning nr . 1408/71 .
7 Dette anbringende har foranlediget Commission de première instance du contentieux de la sécurité sociale des Hauts-de-Seine til at forelaegge Domstolen spoergsmaalet, »om bestemmelserne i den midlertidige europaeiske overenskomst af 11 . december 1953 paa nuvaerende tidspunkt er forenelige med Raadets forordning nr . 1408/71?«
8 Der er blevet indgivet skriftlige indlaeg af Maria Frascogna, Caisse des dépôts et consignations, Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber og den italienske regering .
9 Maria Frascogna har gjort gaeldende, at hun tilhoerer den personkreds, der er omfattet af forordning nr . 1408/71, idet hun er en arbejdstagers familiemedlem som omhandlet i forordningens artikel 2, stk . 1 . Den paagaeldende ydelse falder endvidere ind under forordningens anvendelsesomraade, da den af Frankrig er anfoert i den i forordningens artikel 5 omhandlede erklaering . Kravet om bopaelens varighed efter den midlertidige overenskomst er foelgelig i strid med grundsaetningen om ligebehandling af egne statsborgere og statsborgere fra andre medlemsstater, der er knaesat i artikel 3 i forordning nr . 1408/71 .
10 Caisse des dépôts et consignations har gjort gaeldende, at den saerlige alderspension er en forsorgsydelse, og foelgelig er udelukket fra anvendelsesomraadet for forordning nr 1408/71 .
11 Kommissionen har ogsaa gjort gaeldende, at den saerlige alderspension falder uden for forordningens anvendelsesomraade, da ydelsen ikke har til formaal at supplere en social sikringsydelse .
12 Endelig har den italienske regering gjort gaeldende, at den saerlige alderspension omfattes af anvendelsesomraadet for forordning nr . 1408/71, og at kravet om bopael af en vis varighed, der foelger af den midlertidige overenskomst, er i strid med den i forordningen knaesatte lighedsgrundsaetning .
13 Det bemaerkes, at Domstolen allerede i sin dom af 28 . maj 1974 ( Callemeyn, 187/73, Sml . s . 553 ) har fastslaaet, at »anvendelsen af forordning nr . 1408/71 har, hvad angaar dens personkreds og saglige anvendelsesomraade, fortrin frem for den midlertidige europaeiske overenskomst vedroerende social sikring med hensyn til alderdom, invaliditet og efterladte, i det omfang denne forordning er gunstigere for den berettigede end naevnte overenskomst« . Det er ubestrideligt, at forordning nr . 1408/71, saafremt den finder anvendelse i sagen, naar henses til bestemmelsen om ligebehandling i forordningens artikel 3, er gunstigere end den midlertidige europaeiske overenskomst .
14 Det anfoerte udgoer imidlertid ikke en fuldstaendig besvarelse af det spoergsmaal, den nationale ret stiller . Dette gaar nemlig ogsaa ud paa, hvorvidt forordning nr . 1408/71 hjemler en arbejdstagers slaegtninge i opstigende linje, der har bosat sig sammen med denne i en anden medlemsstat, ret til i denne medlemsstat at opnaa en alderspension som den i sagen omhandlede . Dette spoergsmaal boer foelgelig undersoeges .
15 Det bemaerkes herom, at efter artikel 2, stk . 1, finder forordning nr . 1408/71 anvendelse »paa arbejdstagere, som er eller har vaeret omfattet af lovgivningen i en eller flere medlemsstater, og som er statsborgere i en af disse stater, .... samt paa deres familiemedlemmer og efterladte« . Ikke desto mindre har Domstolen i sin dom af 23 . november 1976 ( Kermaschek, 40/76, Sml . s . 1669 ) fastslaaet, at en arbejdstagers familiemedlemmer eller efterladte efter forordning nr . 1408/71 kun kan goere krav paa en afledet ret, dvs . rettigheder erhvervet som medlemmer af en arbejdstagers familie eller som dennes efterladte .
16 Det fremgaar imidlertid af sagen, at den saerlige alderspension, der er indfoert ved lov nr . 52-799 af 10 . juli 1952, ydes aeldre uafhaengigt af ethvert slaegtsskabsforhold til en arbejdstager .
17 Det kan heraf sluttes, at retten til den saerlige alderspension ikke udgoer nogen afledet ret efter forordning nr . 1408/71, og at en vandrende arbejdstagers slaegtninge i opstigende linje ikke kan goere krav paa denne ydelse med hjemmel i forordning nr . 1408/71 .
18 Kommissionen har imidlertid i sit indlaeg gjort gaeldende, at den saerlige alderspension som en social fordel boer ydes i medfoer af artikel 7, stk . 2, i Raadets forordning nr . 1612/68 af 15 . oktober 1968 »om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet« ( EFT 1968 II, s . 467 ).
19 For at give den nationale domstol alle hensigtsmaessige fortolkningselementer til brug for afgoerelsen af hovedsagen boer berettigelsen af denne opfattelse ogsaa undersoeges .
20 Som Domstolen flere gange har fastslaaet ( senest i dom af 27 . marts 1985, Hoeckx, 249/83, Sml . 1985, s . 973 ), omfatter begrebet social fordel rettigheder, »det vaere sig med eller uden tilknytning til en arbejdskontrakt, som tilkommer enhver indenlandsk arbejdstager, i det vaesentlige paa grund af hans objektive status som arbejdstager, eller allerede fordi han har bopael paa det nationale omraade, og hvis udstraekning til ogsaa at gaelde arbejdstagere med statsborgerskab i andre medlemsssstater maa antages at kunne fremme disses mobilitet inden for Faellesskabet« .
21 Saaledes har Domstolen allerede i dom af 12 . juli 1984, ( Castelli, 261/83, Sml . 1984, s . 3199 ), udtalt, at begrebet social fordel som omhandlet i artikel 7, stk . 2, i forordning nr . 1612/68 omfatter en ifoelge en medlemsstats lovgivning garanteret mindsteindkomst til aeldre .
22 Det maa saaledes antages, at den saerlige alderspension, der ydes aeldre med utilstraekkelige indkomster, omfattes af det saglige anvendelsesomraade for forordning nr . 1612/68 .
23 Det fremgaar af Domstolens praksis, at den for arbejdskraftens frie bevaegelighed gaeldende grundsaetning om ligebehandling, der er knaesat i artikel 7, stk . 2, i forordning 1612/68, forbyder enhver forskelsbehandling til skade for slaegtninge i opstigende linje til en arbejdstager fra en anden medlemsstat, naar disse slaegtninge har gjort brug af deres i artikel 10 i forordning nr . 1612/68 hjemlede ret til at tage bopael hos den paagaeldende arbejdstager .
24 Herefter udgoer et krav om, at slaegtning i opstigende linje til en arbejdstager, der er statsborger i en medlemsstat, skal have haft bopael paa en anden medlemsstats omraade i et vist antal aar, en forskelsbehandling, der strider mod artikel 7, stk . 2, i forordning nr . 1612/68, naar samme krav ikke gaelder for slaegtninge i opstigende linje til indenlandske arbejdstagere .
25 Det forelagte spoergsmaal maa derfor besvares med, at ydelsen af en saerlig alderspension, der sikrer aeldre en mindsteindtaegt paa betingelser, som er fastsat i den for hovedsagen gaeldende nationale lovgivning, udgoer en social fordel som omhandlet i Raadets forordning nr . 1612/68 af 15 . oktober 1968, samt at artikel 7, stk . 2, i naevnte forordning skal fortolkes saaledes, at ydelsen af en saadan social fordel ikke kan betinges af et faktisk ophold paa en medlemsstats omraade i et vist antal aar, naar en saadan betingelse ikke gaelder for statsborgere i denne medlemsstat .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
26 De udgifter, der er afholdt af den italienske regering og af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( foerste afdeling )
vedroerende det spoergsmaal, som er forelagt den af Commission de première instance du contentieux de la sécurité sociale des Hauts-de-Seine ved kendelse af 8 . december 1983, for ret :
1 ) Ydelsen af en saerlig alderspension, der sikrer aeldre en mindsteindtaegt paa betingelser, som er fastsat i den for hovedsagen gaeldende nationale lovgivning, udgoer en social fordel som omhandlet i Raadets forordning nr . 1612/68 af 15 . oktober 1968 .
2 ) Artikel 7, stk . 2, i naevnte forordning skal fortolkes saaledes, at ydelsen af en saadan social fordel ikke kan betinges af et faktiskophold paa en medlemsstats omraade i et vist antal aar, naar en saadan betingelse ikke gaelder for statsborgere i denne medlemsstat .