62001CJ0501_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-501/01,
Kongeriget Nederlandene ved H.G. Sevenster, C. Wissels og J.G.M. van Bakel, som befuldmægtigede,
sagsøger,
mod
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved T. van Rijn, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg,
sagsøgt,
angående en påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2001/739/EF af 17. oktober 2001 om den samlede EF-støtte til udryddelse af klassisk svinepest i Nederlandene i 1998 (EFT L 277, s. 28), for så vidt som fastsættelsen af den samlede EF-støtte til udryddelse af klassisk svinepest i Nederlandene i 1998 indeholder en nedsættelse på 25% af den godtgørelse, der betales til dyreejerne,
har
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
sammensat af formanden for Fjerde Afdeling, C.W.A. Timmermanns, som fungerende formand for Femte Afdeling, og dommerne D.A.O. Edward (refererende dommer) og S. von Bahr,
generaladvokat: C. Stix-Hackl
justitssekretær: ekspeditionssekretær M.-F. Contet,
på grundlag af retsmøderapporten,
efter at parterne har afgivet mundtlige indlæg i retsmødet den 26. marts 2003,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den
26. juni 2003,
afsagt følgende
Dom
Dommens præmisser
1. Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 24. december 2001 har Kongeriget Nederlandene i henhold til artikel 226 EF nedlagt påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2001/739/EF af 17. oktober 2001 om den samlede EF-støtte til udryddelse af klassisk svinepest i Nederlandene i 1998 (EFT L 277, s. 28, herefter »den anfægtede beslutning«), for så vidt som fastsættelsen af den samlede EF-støtte til udryddelse af klassisk svinepest i Nederlandene i 1998 indeholder en nedsættelse på 25% af den godtgørelse, der betales til dyreejerne.
Fællesskabsretlige bestemmelser
2. I den anfægtede beslutning bestemmes følgende:
»Artikel 1
Den samlede EF-støtte til udryddelse af klassisk svinepest i Nederlandene i 1998 fastsættes til 6 277 156 EUR.
Artikel 2
Beløbet i artikel 1 udbetales efter vedtagelse af denne beslutning.
Artikel 3
Denne beslutning er rettet til Kongeriget Nederlandene.«
3. Betragtningerne til den nævnte beslutning har følgende ordlyd:
»(1) Der udbrød en epidemi af klassisk svinepest i Nederlandene i 1997 og 1998. Sygdommen udgør en alvorlig fare for svinebestanden i EF. For at medvirke til at udrydde sygdommen hurtigst muligt kan EF yde støtte til dækning af medlemsstatens udgifter.
(2) I forbindelse med udbruddene af klassisk svinepest i 1997 vedtog Kommissionen beslutning 2000/362/EF om den samlede EF-støtte til udryddelse af klassisk svinepest i Nederlandene i 1997. På grundlag af beslutningen blev der udbetalt i alt 109 937 795 EUR.
(3) Den 10. september 1999 indgav Nederlandene en anmodning om refusion af landets samlede udgifter i forbindelse med udbruddene af klassisk svinepest i 1998. På Kommissionens anmodning fremsendte Nederlandene yderligere oplysninger om denne sag den 6. december 1999, den 7. februar 2000 og den 21. april 2000.
(4) Kommissionen har undersøgt, om alle EF’s veterinære retsforskrifter er blevet overholdt, og om alle betingelserne for EF-støtte er blevet opfyldt.
(5) Som et resultat af denne kontrol kan ikke alle forelagte udgifter betragtes som støtteberettigede. Denne opfattelse er i overensstemmelse med Revisionsrettens særberetning om klassisk svinepest og beslutning 2000/362/EF.
(6) Kommissionens bemærkninger til Nederlandenes anmodning blev officielt meddelt de nederlandske myndigheder den 11. december 2000.
(7) Den samlede EF-støtte til udgifter i forbindelse med udbrud af klassisk svinepest i Nederlandene i 1998 bør nu fastsættes.
(8) I henhold til artikel 3, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1258/1999 finansieres veterinær- og plantesundhedsforanstaltninger, som foretages efter Fællesskabets regler, via Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen. Med henblik på den finansielle kontrol finder artikel 8 og 9 i forordning (EF) nr. 1258/1999 anvendelse.
(9) Den Stående Veterinærkomité har ikke afgivet positiv udtalelse. Kommissionen forelagde derfor Rådet et forslag til disse foranstaltninger den 19. juni 2001 i henhold til artikel 41 i beslutning 90/424/EØF, hvorefter Rådet skulle træffe afgørelse inden for tre måneder.
(10) Da Rådet imidlertid ikke har truffet afgørelse inden udløbet af den fastsatte frist, bør foranstaltningerne nu vedtages af Kommissionen.«
4. Den anfægtede beslutning er baseret på artikel 3, særligt dennes stk. 2 og 5, i Rådets beslutning 90/424/EØF af 26. juni 1990 om visse udgifter på veterinærområdet (EFT L 224, s. 19), senest ændret ved Kommissionens beslutning 2001/572/EF af 28. juli 2001 (EFT L 203, s. 16, herefter »beslutning 90/424«).
5. Artikel 3 i beslutning 90/424 lyder således:
»1. Denne artikel finder anvendelse i tilfælde af udbrud af en af følgende sygdomme på en medlemsstats område:
– [...]
– klassisk svinepest
– [...]
2. Den pågældende medlemsstat får finansielt tilskud fra Fællesskabet til udryddelse af sygdommen på betingelse af, at de umiddelbart trufne foranstaltninger i det mindste omfatter isolering af bedriften, så snart mistanken om sygdommen opstår, og efter den officielle bekræftelse af denne til:
– nedslagning af dyr af modtagelige arter, som er angrebet eller smittet eller mistænkt for at være angrebet eller smittet, og destruktion af dyrene og i tilfælde af fjerkræinfluenza destruktion af æggene
– destruktion af kontamineret foder og kontaminerede materialer, såfremt disse ikke kan desinficeres i overensstemmelse med tredje led
– rengøring af, insektbekæmpelse på og desinfektion af bedriften og af materiel, der befinder sig på bedriften
– oprettelse af spærrezoner
– indførelse af egnede foranstaltninger, der kan forebygge risiko for smittespredning
– indførelse af et tidsrum, der skal hengå efter slagtningen, inden en ny besætning indsættes på bedriften
– hurtig og passende godtgørelse til dyreejerne.
2a. Den pågældende medlemsstat får ligeledes finansielt tilskud fra Fællesskabet, når to eller flere medlemsstater ved udbrud af en af sygdommene i stk. 1 arbejder snævert sammen for at opnå kontrol med den pågældende epidemi, navnlig ved iværksættelse af en epidemiologisk undersøgelse og foranstaltninger til overvågning af sygdommen. Den specifikke finansielle deltagelse fra Fællesskabets side afgøres efter fremgangsmåden i artikel 41 med forbehold af de foranstaltninger, der er fastsat som led i de pågældende fælles markedsordninger.
3. Den pågældende medlemsstat underretter straks Kommissionen og de øvrige medlemsstater om de i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne trufne foranstaltninger vedrørende anmeldelse og udryddelse og om resultaterne heraf. Situationen undersøges snarest muligt i Den Stående Veterinærkomité, der er nedsat ved afgørelse 68/361/EØF, i det følgende benævnt
’komitéen’. Der træffes afgørelse om det specifikke finansielle tilskud fra Fællesskabet efter fremgangsmåden i artikel 41, uden at de foranstaltninger, der er fastlagt inden for rammerne af de pågældende fælles markedsordninger, berøres heraf.
4. Hvis det på grund af udviklingen i situationen i Fællesskabet viser sig at være nødvendigt at videreføre den i stk. 2 omhandlede aktion, kan der træffes en ny afgørelse om finansielt tilskud fra Fællesskabet, som kan ligge 50% over det i stk. 5, første led, omhandlede, efter fremgangsmåden i artikel 40. Når denne afgørelse træffes, kan der fastsættes foranstaltninger, som den pågældende medlemsstat skal træffe for at sikre, at aktionen lykkes, herunder også andre foranstaltninger end dem, der er nævnt i stk. 2.
5. Med forbehold af de markedsstøtteforanstaltninger, der skal træffes inden for de fælles markedsordninger, skal det finansielle tilskud fra Fællesskabet, om nødvendigt opdelt i flere rater, udgøre:
– 50% af medlemsstatens udgifter til at godtgøre ejerne for nedslagning og destruktion af dyr og eventuelt produkter derfra, for rengøring af, insektbekæmpelse på og desinfektion af bedrifter og materiel og for destruktion af det kontaminerede foder og de kontaminerede materialer, der er nævnt i stk. 2, andet led
– hvis der er truffet afgørelse om vaccination i henhold til stk. 4, 100% af udgifterne til vaccine og op til 50% af udgifterne til selve vaccinationen.«
6. I artikel 41 i beslutning 90/424 bestemmes:
»1. Når der henvises til fremgangsmåden i denne artikel, indbringer formanden omgående sagen for Den Stående Veterinærkomité, nedsat ved afgørelse 68/361/EØF [...], i det følgende benævnt »komitéen«, enten på eget initiativ eller efter anmodning fra en medlemsstat.
2. Kommissionens repræsentant forelægger komitéen et udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. Komitéen afgiver udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyntagen til, hvor meget det pågældende spørgsmål haster. Den udtaler sig med det flertal, som er fastsat i traktatens artikel 148, stk. 2, for vedtagelse af de afgørelser, som Rådet skal træffe på forslag af Kommissionen. Under afstemningen i komitéen tildeles de stemmer, der afgives af repræsentanterne for medlemsstaterne, den vægt, som er fastlagt i nævnte artikel. Formanden deltager ikke i afstemningen.
3. a)	Kommissionen vedtager de påtænkte foranstaltninger, når de er i overensstemmelse med komitéens udtalelse.
b) Er de påtænkte foranstaltninger ikke i overensstemmelse med komitéens udtalelse, eller er der ikke afgivet nogen udtalelse, forelægger Kommissionen straks Rådet et forslag til de foranstaltninger, der skal træffes. Rådet træffer afgørelse med kvalificeret flertal.
Har Rådet ikke truffet afgørelse inden tre måneder efter forslagets forelæggelse, vedtager Kommissionen de foreslåede foranstaltninger og bringer dem straks i anvendelse.«
7. I artikel 9 i Rådets direktiv 80/217/EØF af 22. januar 1980 om fællesskabsforanstaltninger til kontrol med klassisk svinepest (EFT L 47, s. 11), som ændret ved Rådets direktiv 91/685/EØF af 11. december 1991 (EFT L 377, s. 1, herefter »direktiv 80/217«), bestemmes følgende:
»1. Så snart diagnosen klassisk svinepest er blevet officielt bekræftet hos svin på en bedrift, etablerer de kompetente myndigheder et iagttagelsesdistrikt med en minimumsradius på 3 km omkring den angrebne bedrift, som samtidig indgår i et overvågningsområde med en minimumsradius på 10 km.
[...]
4. Følgende foranstaltninger anvendes i iagttagelsesdistriktet:
a) Der foretages snarest muligt en tælling af alle bedrifter; når distriktet er etableret, besøges bedriften af en embedsdyrlæge inden syv dage.
b) Flytning og transport af svin ad offentlig eller privat vej, bortset fra bedrifternes interne forbindelsesveje, forbydes; forbuddet omfatter ikke svin i transit ad landevej eller pr. jernbane uden aflæsning eller ophold; der kan imidlertid undtages fra ovennævnte bestemmelser efter fremgangsmåden i artikel 16 for slagtesvin, der hidrører fra en bedrift uden for iagttagelsesdistriktet, og som føres til et slagteri beliggende i nævnte distrikt.
c) Lastvogne og andre køretøjer og materiel i forbindelse med transport af svin eller andre husdyr og eventuelt forurenet materiale (f.eks. foder, gødning og gylle), som benyttes inden for distriktet, må ikke føres bort fra:
i) en bedrift, der ligger i distriktet
ii) distriktet
iii) et slagteri
uden at være rengjort og desinficeret ifølge de procedurer, den kompetente myndighed har fastsat; procedurerne indebærer, at lastvogne eller køretøjer, der har været benyttet til transport af svin, ikke må forlade distriktet uden først at have været inspiceret af den kompetente myndighed.
d) Ingen andre dyrearter må føres ind på eller bort fra en bedrift uden den kompetente myndigheds tilladelse.
e) Alle døde eller syge svin på en bedrift skal anmeldes til den kompetente myndighed, som foretager eventuelle nødvendige undersøgelser for at konstatere, om der forekommer klassisk svinepest.
f) Svin må ikke flyttes fra den bedrift, hvor de holdes, før 21 dage efter afslutning af den indledende rengøring og desinficering af den angrebne bedrift som fastsat i artikel 10; efter 21 dage kan der gives tilladelse til flytning af dyr fra den pågældende bedrift:
i) direkte til et slagteri, der er udpeget af den kompetente myndighed, og som helst skal ligge inden for iagttagelsesdistriktet eller overvågningsområdet, på følgende betingelser:
– Alle svin på bedriften er blevet kontrolleret.
– Der er foretaget en klinisk undersøgelse af de svin, der skal føres til slagtning, herunder måling af kropstemperaturen hos en del af svinene.
– Alle svin er mærket med et øremærke.
– Svinene bliver transporteret i køretøjer, der er forseglet af den kompetente myndighed.
Den kompetente myndighed, som er ansvarlig for slagteriet, skal underrettes om, at der vil blive sendt svin til det.
Ved ankomsten til slagteriet skal sådanne svin holdes og slagtes adskilt fra andre svin. Det transportmiddel og materiel, der har været benyttet til svinetransport, skal straks rengøres og desinficeres.
[...]
8. Uanset stk. 4, litra f), og stk. 6, litra f), kan den kompetente myndighed give tilladelse til, at svin flyttes fra bedriften for at blive transporteret til en destruktionsanstalt eller til et sted, hvor svinene aflives for derefter at blive brændt eller nedgravet. Der tages stikprøver af sådanne dyr for konstatering af tilstedeværelse af klassisk svinepestvirus, og kriterierne for indsamling af blodprøver som omhandlet i bilag IV gælder ved stikprøvetagningen.
For at undgå risiko for spredning af virus i forbindelse med transporten skal der træffes alle nødvendige forholdsregler, såsom rengøring og desinficering af lastvognen efter transporten.
9. Hvis de i stk. 4, litra f), og stk. 6, litra f), omhandlede forbud opretholdes mere end 30 dage på grund af forekomst af yderligere sygdomstilfælde, og der derved opstår problemer med at holde svinene, kan den kompetente myndighed efter begrundet anmodning fra ejeren tillade flytning af svin fra en bedrift inden for henholdsvis iagttagelsesdistriktet eller overvågningsområdet, når:
a) Embedsdyrlægen har kontrolleret de faktiske forhold.
b) Der er foretaget kontrol af samtlige svin på bedriften.
c) Der er foretaget en klinisk undersøgelse af de svin, der skal flyttes, herunder måling af kropstemperaturen hos en del af svinene.
d) Alle svin er mærket med et øremærke.
e) Bestemmelsesbedriften ligger i iagttagelsesdistriktet eller i overvågningsområdet.
For at undgå risiko for spredning af virus i forbindelse med transporten skal der træffes alle nødvendige forholdsregler, såsom rengøring og desinficering af lastvognen efter transporten.«
8. Artikel 14b i direktiv 80/217 foreskriver, at hver medlemsstat efter visse kriterier skal udarbejde en katastrofeplan med angivelse af de nationale foranstaltninger, der skal træffes ved udbrud af klassisk svinepest. Planerne skal senest den 1. januar 1993 forelægges Kommissionen, som gennemgår og, efter eventuelle ændringer, godkender dem.
9. Direktiv 80/217 er i mellemtiden blevet erstattet af Rådets direktiv 2001/89/EF af 23. oktober 2001 om EF-foranstaltninger til bekæmpelse af klassisk svinepest (EFT L 316, s. 5).
Faktiske omstændigheder
10. Kommissionen har i den anfægtede beslutning fastsat størrelsen af det finansielle tilskud fra Fællesskabet til bekæmpelse af klassisk svinepest i Nederlandene i 1998 til et beløb, som er betydeligt lavere end det, der fremgår af den af Nederlandene indgivne anmeldelse. Nederlandene havde anmeldt et samlet beløb på 63 077 783,93 NLG, hvoraf 22 455 339,57 NLG vedrører godtgørelser, som Nederlandene har udbetalt til de af epizootien berørte dyreejere. Kommissionen har begrænset det finansielle tilskud fra Fællesskabet til godtgørelserne til 8 256 604,57 NLG. Kommissionen har således foretaget en reduktion på 25%.
11. Det fremgår af sagen, at Nederlandene i 1997 befandt sig i en krisesituation på grund af klassisk svinepest. I 1998, hvor epidemien var ved at være overstået, var der fem udbrud af klassisk svinepest (i modsætning til 424 udbrud i 1997). 68 bedrifter blev evakueret af forebyggende hensyn, heraf fire på grundlag af en enkelt positiv epidemiologisk prøve. I 1998 blev i alt 52 548 dyr evakueret. De i 1998 trufne foranstaltninger tilsigtede især at genoprette den normale tilstand, og der blev navnlig truffet flest mulige foranstaltninger for, at svinesektoren igen kunne fungere normalt efter udryddelsen af den klassiske svinepest.
12. Som det fremgår af den anfægtede beslutning, har Kommissionen baseret sin finansielle korrektion på flere klagepunkter. Kommissionen har med disse punkter over for Nederlandene gjort gældende, at antallet af dyr, for hvilke der i rubrikken »unge søer« anmodes om godtgørelse, var adskillige gange højere end det normale antal unge søer i en bedrift, at de godtgørelser, der er udbetalt for søerne, i gennemsnit var 9,4% højere end de af det nederlandske Direktorat for Landbrug og Fiskeri fastsatte tariffer, at svinenes vægt i bedrifter udelukkende med fedesvin var overvurderet med 12,2%, at den anslåede vægt af dyrefoder var 17% højere i de bedrifter, der på opgørelsesdagen var evakuerede, end den samlede vægt af den samme slags dyrefoder, der blev vejet i destruktionscentre, og at det samlede udbetalte erstatningsbeløb til svineopdrætterne var steget med 15,5% på grund af
»revalueringssystemet«.
13. Ifølge skrivelse af 11. december 2000 fra generaldirektør Coleman i Kommissionen, Generaldirektoratet for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse, hvortil der henvises i den anfægtede beslutnings sjette betragtning, var Kommissionen af den opfattelse, at det er berettiget at anvende en finansiel korrektion på 25% i betragtning af omfanget og den gentagne og systematiske karakter af uregelmæssighederne samt det forhold, at de udbrud af klassisk svinepest, der i 1997 og 1998 opstod i Nederlandene, er led i den samme epidemi, og at udgifterne for 1998 følgelig hænger sammen med udgifterne for 1997. I skrivelsen anføres ligeledes, at Kommissionens konklusion støttes på en undersøgelse af de økonomiske oplysninger vedrørende erstatningssagerne for samtlige opdrættere, og at der ikke er sket en generalisering ud fra de seks udvalgte sager.
Sagen for Domstolen
14. Kongeriget Nederlandene finder den anfægtede beslutning behæftet med mangler, hvorfor den har anlagt denne sag med følgende påstande:
1) Den anfægtede beslutning annulleres, for så vidt som fastsættelsen af det finansielle tilskud fra Fællesskabet til udryddelse af klassisk svinepest i Nederlandene i 1998 indeholder en nedsættelse på 25% af den godtgørelse, der betales til dyreejerne.
2) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
15. Kommissionen har nedlagt påstand om frifindelse og om, at Kongeriget Nederlandene tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Indledende bemærkninger
16. Den nederlandske regering har til støtte for søgsmålet fremsat fem anbringender. Regeringen har for det første gjort gældende, at den anfægtede beslutning er baseret på faktisk urigtige oplysninger (første anbringende). For det andet har den anført, at Kommissionen med beslutningens vedtagelse har tilsidesat gældende ret. Dels giver beslutning 90/494 således ikke mulighed for at nedsætte det finansielle tilskud fra Fællesskabet, i hvert fald ikke på den måde, som Kommissionen har gjort (det andet anbringendes første led). Dels har Kommissionen fortolket de faktiske oplysninger i strid med gældende ret (det andet anbringendes andet led). Den nederlandske regering har dernæst hævdet, at den anfægtede beslutning er uforholdsmæssig (tredje anbringende). Den manglende angivelse af et udtrykkeligt retsgrundlag, som er tilstrækkeligt præcist til anvendelse af en finansiel korrektion, har desuden medført, at retssikkerhedsprincippet er tilsidesat (fjerde anbringende). Endelig er den nederlandske regering af den opfattelse, at den anfægtede beslutning i henhold til artikel 253 EF er utilstrækkeligt begrundet (femte anbringende).
17. I det andet anbringendes første led og i det fjerde anbringende anfægtes selve princippet om, at det er muligt at anvende en fast korrektion eller en anden form for korrektion på Fællesskabets finansielle tilskud i henhold til artikel 3, stk. 2 og 5, i beslutning 90/424. Da en sådan mulighed er en forudsætning for undersøgelsen af de øvrige anbringender, bør denne behandles først.
Det andet anbringendes første led og det fjerde anbringende
18. Det andet anbringendes første led og det fjerde anbringende i denne sag er identiske med det andet anbringendes første led og det fjerde anbringende i dommen af dags dato i sag C-293/00 (trykt i nærværende Samling af Afgørelser). Eftersom disse anbringender blev forkastet i denne sag (jf. præmis 20-30), og eftersom den nederlandske regering ikke har fremført nye argumenter for så vidt angår denne sag, må disse anbringender af de samme grunde forkastes.
Det første anbringende og det andet anbringendes andet led
19. Den nederlandske regering har med det første anbringende og det andet anbringendes andet led gjort gældende, at Kommissionen ikke har fastlagt og fortolket de faktiske forhold, som ifølge Kommissionen berettiger den finansielle korrektion, korrekt.
20. Som det blev fastslået i præmis 32-34 i dommen Nederlandene mod Kommissionen, har medlemsstaterne en vis handlefrihed med hensyn til valget mellem de foranstaltninger, der skal træffes til bekæmpelse af epidemien, og måden for gennemførelsen, og Kommissionen kan ikke i den forbindelse sætte sin vurdering i stedet for den vurdering, der er foretaget af den pågældende medlemsstat. Hvis Kommissionen derimod under hensyntagen til denne handlefrihed har fastslået, at en medlemsstat ikke har bekæmpet sygdommen i tilstrækkeligt omfang, og at det er påkrævet at anvende en finansiel korrektion, påhviler det denne medlemsstat at godtgøre, at Kommissionen har foretaget et åbenbart urigtigt skøn.
21. Den nederlandske regering har kritiseret Kommissionen for udelukkende at have baseret sig på seks erstatningssager og deraf udlede et vist antal generelle konklusioner med hensyn til fastsættelsen af godtgørelserne til de af epizootien berørte svineopdrættere. Efter en indgående undersøgelse af hver af disse seks sager har den nederlandske regering fastslået, at ingen af sagerne indeholder alle de af Kommissionen fremførte klagepunkter (nemlig et uforholdsmæssigt stort antal unge søer, for store godtgørelsesbeløb, overvurdering af svinenes vægt, unormal vægt af dyrefoderet og fejl ved revalueringssystemet). Af de nævnte sager indeholder fem kun et meget begrænset antal uregelmæssigheder (højst en eller to og, hvad vigtigere er, klagepunktet om, at revalueringen medførte en overkompensation i forhold til markedsprisen, angår kun en enkelt sag). Den nederlandske regering anser det således for godtgjort, at de faktiske forhold ikke bestyrker Kommissionens antagelse om, at de af denne konstaterede uregelmæssigheder er af gentagen og systematisk karakter.
22. Desuden er den nederlandske regering af den opfattelse, at Kommissionen har fejlfortolket begrebet »passende godtgørelse«. Da dette begreb ikke er fastlagt i hverken direktiv 80/217, beslutning 90/424 eller nogle andre fællesskabsforskrifter, har medlemsstaterne inden for de grænser, der er fastsat ved formålet med de gældende EF-bestemmelser, et skøn med hensyn til fastlæggelsen af dette.
23. Generaladvokaten har i punkt 137-149 og punkt 184-194 i sit forslag til afgørelse udførligt redegjort for, hvorfor hun er af den opfattelse, at det ikke af de af Kommissionen fremførte klagepunkter vedrørende bekæmpelsen af klassisk svinepest i 1998 fremgår, at Kommissionen har foretaget et åbenbart urigtigt skøn.
24. Dette kan Domstolen tiltræde.
25. Herefter må det første anbringende og det andet anbringendes andet led forkastes.
Det tredje anbringende
26. Den nederlandske regering har med sit tredje anbringende gjort gældende, at den anfægtede beslutning tilsidesætter proportionalitetsprincippet.
Parternes argumenter
27. Den nederlandske regering har anført, at der er dyb uoverensstemmelse mellem på den ene side de uregelmæssigheder, som Kommissionen har konstateret (eller i det mindste har betegnet som sådanne) ved fastsættelsen af de til de berørte landmænd udbetalte erstatninger i forbindelse med den klassiske svinepest i 1998, og på den anden side den af Kommissionen anvendte finansielle korrektion.
28. Under alle omstændigheder er det overdrevent at pålægge en generel reduktion på basis af et ikke-repræsentativt udsnit af oplysninger. Eftersom Kommissionen i modsætning til i 1997 ikke har gjort noget klagepunkt af teknisk karakter gældende over for de nederlandske myndigheder, er det uforholdsmæssigt at anvende den samme reduktion for 1998 som for året før.
29. Den nederlandske regering har i denne forbindelse henvist til forskellene mellem de to år. Under hensyn til krisesituationen i begyndelsen af 1997 havde den omstændighed, at det veterinære system fungerede tilfredsstillende i bekæmpelsen af sygdommen, således førsteprioritet. Fra midten af 1997 blev der i tæt samråd med Kommissionen lagt mere vægt på den administrative organisation. I 1998, hvor epidemien var i sin afsluttende fase, tilsigtede foranstaltningerne at genoprette den normale tilstand.
30. Kommissionen har gjort gældende, at der var tale om en og samme epizooti af klassisk svinepest. Klagepunkterne af administrativ og finansiel karakter er de samme, således at det synes berettiget at anvende en identisk korrektionssats for de to perioder. Kommissionen påpeger, at den finansielle korrektion er betydeligt lavere end de meromkostninger, der skyldes de konstaterede uregelmæssigheder, og som er afholdt via Fællesskabets budget.
Domstolens bemærkninger
31. Enhver korrektion af Fællesskabets finansielle tilskud må ikke overskride de meromkostninger, som uregelmæssighederne har foranlediget til skade for Fællesskabets budget, og for hvilke den pågældende medlemsstat bør påtage sig ansvaret.
32. Til gengæld bør Kommissionen, eftersom den er forpligtet til ikke at anvende Fællesskabets midler på en uberettiget måde, når den foretager en sådan finansiel korrektion, sørge for, at den ikke reducerer Fællesskabets tilskud for lidt i forhold til de konstaterede uregelmæssigheder.
33. Eftersom en konstatering af uregelmæssighederne i et tilfælde som det foreliggende ofte hviler på vurderinger af faktiske omstændigheder og generaliseringer på basis af repræsentative stikprøver, bør der indrømmes Kommissionen et vidt skøn ved fastsættelsen af den finansielle korrektions størrelse. Udøvelsen af dette skøn skal imidlertid fortsat ske under overholdelse af proportionalitetsprincippet.
34. Det er korrekt, at de af Kommissionen konstaterede uregelmæssigheder vedrørende 1998, det i denne sag omhandlede år, var mindre end dem, der angik 1997, det i sagen Nederlandene mod Kommissionen omhandlede år. Det er ligeledes korrekt, at Kommissionen på et vist tidspunkt overvejede en finansiel korrektion på kun 15%, og at den først senere besluttede sig for at anvende den samme sats som for 1997, nemlig 25%.
35. Imidlertid er der, som Coleman har redegjort for i ovennævnte skrivelse af 11. december 2000, tale om én og samme epidemi. Udgifterne for 1998 hænger således sammen med udgifterne for 1997.
36. Eftersom epidemien strakte sig over to regnskabsår, måtte Kommissionen af budgetmæssige årsager træffe to forskellige beslutninger, som hver især vedrørte de til et regnskabsår henhørende udgifter (i sagen Nederlandene mod Kommissionen regnskabsåret 1997 og i denne sag regnskabsåret 1998).
37. Under disse omstændigheder forekommer det ikke urimeligt at vælge den samme korrektionssats for de to regnskabsår. Det gælder så meget desto mere, som det ikke har kunnet godtgøres, at den for 1998 anvendte sats overstiger størrelsen af det tab, som er forårsaget ved den manglende overholdelse af de i de fællesskabsretlige bestemmelser fastsatte vilkår, og som Nederlandene bør påtage sig det økonomiske ansvar for.
38. Eftersom den af Kommissionen anvendte faste korrektion ikke består af et fast beløb, men af en procentdel af Fællesskabets finansielle tilskud, som udgjorde ca. 110 mio. EUR i 1997 og ca. 6,3 mio. EUR i 1998, kan den omstændighed, at de konstaterede uregelmæssigheder vedrørende 1998 var mindre end dem, der blev konstateret vedrørende 1997, desuden ikke i sig selv rejse tvivl om fastsættelsen af en ensartet procentsats for de to regnskabsår.
39. Som følge heraf, og idet der tages hensyn til det skøn, som Kommissionen har ved fastsættelsen af den finansielle korrektionssats, kan det ikke lægges til grund, at Kommissionen handlede uforholdsmæssigt, da den anvendte en lineær korrektion og således reducerede Fællesskabets finansielle deltagelse med 25% også for 1998.
40. Det tredje anbringende må således forkastes.
Det femte anbringende
41. Ifølge den nederlandske regering er den anfægtede beslutning ikke behørigt begrundet, hvorfor begrundelsespligten i artikel 253 EF er tilsidesat.
Parternes argumenter
42. Den nederlandske regering har gjort gældende, at det på basis af de i den anfægtede beslutning indeholdte oplysninger er umuligt klart at få øje på den hjemmel eller andre retlige omstændigheder, som danner grundlag for Kommissionens klagepunkter.
43. Kommissionen har bestridt, at den har tilsidesat begrundelsespligten. Den har anført, at omfanget af begrundelsespligten især bestemmes af den grad, i hvilken beslutningsmodtageren har været inddraget i beslutningens udarbejdelse. I dette tilfælde, som ved proceduren for regnskabsafslutningen for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), har der været en intens korrespondance mellem Kommissionens tjenestegrene og de nederlandske myndigheder.
44. Kommissionen har tilføjet, at hjemmelen er klart angivet, og at Kommissionens argumenter til støtte for pålæggelsen af en reduktion fremgik af fjerde, femte og sjette betragtning til den anfægtede beslutning. Der er redegjort for disse argumenter i ovennævnte skrivelse af 11. december 2000 fra Coleman.
Domstolens bemærkninger
45. Det bemærkes, at selv om det af den begrundelse, der kræves efter artikel 253 EF, klart og utvetydigt skal fremgå, hvilke betragtninger den fællesskabsmyndighed, som har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, således at de berørte kan gøre sig bekendt med baggrunden for den trufne foranstaltning, og Domstolen kan udøve sin kontrol, kræves det ikke, at en retsakts begrundelse angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter (jf. bl.a. dom af 10.12.2002, sag C-491/01, British American Tobacco (Investments) og Imperial Tobacco, Sml. I, s. 11453, præmis 165).
46. Spørgsmålet om, hvorvidt begrundelsespligten er overholdt, skal desuden ikke blot vurderes i forhold til den anfægtede retsakts ordlyd, men ligeledes i forhold til den sammenhæng, hvori den indgår, samt alle de retsregler, som gælder på det pågældende område (dommen British American Tobacco (Investments) og Imperial Tobacco, præmis 166).
47. Dette gælder så meget desto mere, når den pågældende medlemsstat har været dybt inddraget i udarbejdelsen af den anfægtede retsakt og således kender de begrundelser, som ligger til grund for retsakten (jf. hvad angår regnskabsafslutningen for EUGFL dom af 1.10.1998, sag C-27/94, Nederlandene mod Kommissionen, Sml. I, s. 5581, præmis 36, og hvad angår den samlede tilladte fangstmængde dom af 25.10.2001, sag C-120/99, Italien mod Rådet, Sml. I, s. 7997, præmis 29).
48. Kongeriget Nederlandene har i denne sag været dybt inddraget i udarbejdelsen af den anfægtede beslutning og kendte begrundelserne for, at Kommissionen fandt at kunne fratrække de pågældende beløb. Under sådanne omstændigheder er det ikke nødvendigt i den endelige beslutning at gentage argumentationen i alle enkeltheder, og en kortfattet begrundelse må anses for at være tilstrækkelig. Den anfægtede beslutning opfylder disse krav.
49. Eftersom begrundelsespligten ikke er tilsidesat, må det femte anbringende forkastes.
50. Da alle anbringender således er forkastet, må Kommissionen i det hele frifindes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
51. I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen har nedlagt påstand herom, og da Kongeriget Nederlandene har tabt sagen, pålægges det dette at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
2) Kongeriget Nederlandene betaler sagens omkostninger.