61991CJ0071_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 14. januar 1991 indgaaet til Domstolen den 21. februar s.aa. har praesidenten for Tribunale di Genova i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt fire praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 10 og 12 i Raadets direktiv 69/335/EOEF af 17. juli 1969 om kapitaltilfoerselsafgifter (EFT 1969 II, s. 405, herefter benaevnt "direktivet").
2 Ved kendelse af 27. juni 1991 indgaaet til Domstolen den 8. juli s.aa. har praesidenten for Tribunale di Milano i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af de samme bestemmelser.
3 Sagerne blev forenet ved kendelse afsagt af Domstolens praesident den 11. maj 1992.
4 De spoergsmaal, der er forelagt ved kendelsen af 14. januar 1991 (i sag C-71/91), er rejst under en sag mellem Ponente Carni SpA (herefter benaevnt "Ponente Carni") og Amministrazione delle Finanze vedroerende gebyret ("tassa di concessione governativa") for registrering af selskaber i selskabsregistret.
5 Gebyret, som blev indfoert ved dekret nr. 641 af 26. oktober 1972 fra Republikkens praesident (GURI (lovtidende) nr. 292 af 11.11.1972, supplement nr. 3), betales for registrering i selskabsregistret af de vigtigste dokumenter, der vedroerer selskaber. Registret foeres af domstolenes justitssekretaerer, indtil det i codice civiles artikel 2188 omhandlede selskabsregister er oprettet.
6 Gebyret, der skal betales ved registrering af selskabers stiftelsesdokument i registret, er blevet aendret flere gange, baade med hensyn til beloebsstoerrelse og til, hvor hyppigt det opkraeves.
7 I henhold til artikel 3, stk. 18, i lovdekret nr. 853 af 19. december 1984 (GURI nr. 347 af 19.12.1984), omdannet til lov ved lov nr. 17 af 17. februar 1985 (GURI nr. 41 a af 17.2.1985) blev gebyret forhoejet fra 81 000 LIT til 5 mio. LIT for aktieselskaber og kommanditaktieselskaber, til 1 mio. LIT for anpartsselskaber og 100 000 LIT for andre selskaber.
8 Ved lovdekret nr. 173 af 30. maj 1988 (GURI nr. 125 af 30.5.1988) blev beloebene forhoejet. I henhold til artikel 1 i lov nr. 291 af 26. juli 1988 (GURI nr. 175 af 27.7.1988), hvorved ovennaevnte dekret blev omdannet til lov, forhoejedes gebyret til 2,5 mio. LIT for anpartsselskaber og 500 000 LIT for andre selskaber. For aktieselskaber og kommanditaktieselskaber blev gebyret fastsat til fem forskellige beloeb mellem 9 og 120 mio. LIT, alt efter aktiekapitalens stoerrelse.
9 I henhold til artikel 36, stk. 8, i lovdekret nr. 69 af 8. marts 1989 (GURI nr. 51 af 2.3.1989), omdannet til lov ved lov nr. 154 af 27.4.1989 (GURI nr. 99 af 29.4.1989), fastsattes gebyret til 12 mio. LIT for aktieselskaber og kommanditaktieselskaber, 3,5 mio. LIT for anpartsselskaber og 500 000 LIT for andre selskaber.
10 Ved ovennaevnte lov nr. 154 af 27. april 1989 indsattes et stk. 8a i artikel 36 i lovdekretet af 2. marts 1989. Heri er gebyret for 1988 fastsat til 15 mio. LIT for aktieselskaber og kommanditaktieselskaber, 3,5 mio. LIT for anpartsselskaber og 500 000 LIT for andre selskaber. Disse bestemmelser traadte i stedet for ovennaevnte bestemmelser i lov nr. 291 af 26. juli 1988.
11 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvor hyppigt gebyret opkraeves, fastsattes det i ovennaevnte lovdekret nr. 853 af 19. december 1985, at det ikke kun skulle erlaegges ved registreringen af et selskabs stiftelsesoverenskomst i registret, men ogsaa hvert aar den 30. juni.
12 Ponente Carni var af den opfattelse, at gebyret var i strid med bestemmelserne i direktivets artikel 10 og 12, og anlagde derfor sag ved Tribunale di Genova med paastand om, at rettens praesident tilpligtede Amministrazione delle Finanze at tilbagebetale det gebyr, selskabet havde betalt for 1988, 1989 og 1990.
13 Praesidenten for Tribunale di Genova udsatte herefter sagen og forelagde Domstolen foelgende fire praejudicielle spoergsmaal:
"1) Er de i artikel 12, stk. 1, litra e), i Raadets direktiv 69/335/EOEF) af 17. juli 1969 omhandlede 'afgifter, der har karakter af vederlag', alene at anse for vederlag for valgfrie tjenester, som den offentlige forvaltning i de enkelte tilfaelde yder private, der anmoder derom og saerligt i disses interesse, eller kan de desuden anses for omfattet af et videre begreb for afgifter, der paalaegges generelt for tjenesteydelser, der praesteres i almenhedens interesse?
2) Har den forvaltningsvirksomhed, staten udoever med henblik paa at opretholde et praktisk system, hvorigennem samtlige akter vedroerende selskabers forhold kan bringes til offentlighedens kundskab, efter en faellesskabsretlig bedoemmelse karakter af en tjenesteydelse, der erlaegges individuelt, og som der kan kraeves betaling for i form af en oekonomisk ydelse, jf. bestemmelsen i artikel 12, stk. 1, litra e), i direktiv 69/335/EOEF, og er i bekraeftende fald bestemmelserne i artikel 12, stk. 1, litra e), i Raadets direktiv 69/335/EOEF af 17.7.1969 forenelige med nationale regler, hvorefter de i direktivets artikel 3 naevnte selskaber skal betale gebyrer, hvis beloeb ikke kan opgoeres paa grundlag af omkostningerne ved tjenesteydelsen?
3) Er bestemmelserne i direktivets artikel 12, sidste stykke, forenelige med nationale regler (artikel 36, stk. 8 og 8a, i lov nr. 154 af 27.4.1989), hvorefter de i samme direktivs artikel 3 naevnte aktieselskaber aarligt afkraeves gebyrer, hvis stoerrelse ikke kan opgoeres paa grundlag af de med tjenesteydelsen forbundne omkostninger, og hvis beloeb er hoejere end dem, der paa statens omraade afkraeves kapitalselskaber med begraenset ansvar for lignende dispositioner?
4) Skal det aarlige gebyr for registrering i selskabsregistret, jf. artikel 36, stk. 8, i lov nr. 154 af 27.4.1989, anses for en efter artikel 10 i Raadets direktiv 69/335/EOEF af 17.6.1969 forbudt afgift?"
14 Det praejudicielle spoergsmaal, som blev forelagt ved kendelsen af 27. juni 1991 (i sag C-178/91), er rejst under en sag mellem Cispadana Costruzioni og Amministrazione delle Finanze vedroerende ovennaevnte gebyr, som skulle erlaegges for registrering af selskabets stiftelsesoverenskomst i registret.
15 Ved en begaering om foreloebige forholdsregler, indgivet til praesidenten for Tribunale di Milano, nedlagde Cispadana Costruzioni ° som i oevrigt under en sag vedroerende realiteten har bestridt, at gebyret er lovligt ° paastand om ophaevelse af fristen for betaling af gebyret.
16 Praesidenten for Tribunale di Milano udsatte herefter sagen og forelagde Domstolen foelgende tre praejudicielle spoergsmaal:
"1) Er de i artikel 12, stk. 1, litra e), i direktiv 69/335/EOEF omhandlede 'afgifter, der har karakter af vederlag', alene at anse for vederlag for tjenester (valgfrie eller obligatoriske), som den offentlige forvaltning i de enkelte tilfaelde yder private, der anmoder herom og saerligt i disses interesse, eller kan de naevnte 'afgifter, der har karakter af vederlag', desuden antages at omfatte gebyrer, som paalaegges generelt for tjenesteydelser, der praesteres i almenhedens interesse?
2) Skal den afgift, der kan opkraeves i henhold til artikel 12, stk. 1, litra e), i direktiv 69/335/EOEF af 17. juli 1969 ° betegnet som 'afgifter, der har karakter af vederlag' ° svare til de faktiske omkostninger ved den tjenesteydelse, for hvilken den opkraeves (saaledes som Domstolen ved flere lejligheder har fastslaaet, om end i sager, der vedroerer andre omraader, herunder toldomraadet, med hensyn til omkostningerne ved en ikke valgfri, men obligatorisk tjenesteydelse; jf. f.eks. dom af 12.7.1977 i sag 89/76, Kommissionen mod Nederlandene, praemis 16, Sml. s. 1355, og en raekke andre domme, senest dom af 21.3.1991, sag C-209/89, Kommissionen mod Italien), eller kan man se helt bort fra de faktiske omkostninger ved tjenesteydelsen?
3) Skal bestemmelserne i artikel 10 og 12, stk. 1, litra e), i direktiv 69/335/EOEF fortolkes saaledes, at de hindrer indfoerelse og/eller opretholdelse af nationale regler ° som dem, der er indfoert i italiensk lovgivning ved artikel 3, stk. 19, i lovdekret nr. 853 af 19. december 1984 (omdannet til lov nr. 17 af 17.2.1985), og aendret ved artikel 36, stk. 8, i lovdekret nr. 69 af 2. marts 1989 (omdannet til lov nr. 154 af 27.4.1989) ° hvorefter der skal erlaegges et aarligt gebyr, som hverken er fastsat eller kan fastsaettes paa grundlag af omkostningerne ved den tjenesteydelse, der praesteres, og som endvidere er betydeligt hoejere end det, andre kapitalselskaber og oevrige selskaber skal betale for den samme ydelse (for anpartsselskaber andrager afgiften f.eks. 3,5 mio. LIT og for andre former for selskaber 500 000 LIT)?"
17 Hvad naermere angaar de faktiske omstaendigheder i hovedsagerne, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg, der er indgivet til Domstolen, henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
18 Indledningsvis skal der redegoeres for direktivets formaal og indhold.
19 Som det fremgaar af betragtningerne, skal direktivet fremme de frie kapitalbevaegelser, der anses for vaesentlige for tilvejebringelsen af en oekonomisk union med lignende egenskaber som et internt marked. Dette maal forudsaetter, for saa vidt angaar afgifter paa kapitaltilfoersler, at hidtil gaeldende indirekte afgifter i medlemsstaterne ophaeves, og at der i stedet indfoeres en afgift, som kun opkraeves én gang inden for det faelles marked, og som er lige hoej i samtlige medlemsstater.
20 Med henblik herpaa bestemmer direktivet, jf. syvende betragtning, at der skal opkraeves en afgift paa kapitaltilfoersler, som maa vaere harmoniseret inden for Faellesskabet, baade med hensyn til satser og "struktur", saafremt den ikke skal forstyrre de frie kapitalbevaegelser (jf. dom af 27.6.1979, sag 161/78, Conradsen, Sml. s. 2221, praemis 11). De naermere regler om kapitaltilfoerselsafgiften findes i direktivets artikel 2-9.
21 I artikel 3 er det fastsat, hvilke kapitalselskaber der er omfattet af direktivets bestemmelser. Dette gaelder saaledes bl.a. for società per azioni (aktieselskaber), società in accomandita per azioni (kommanditaktieselskaber) og società a responsabilità limitata (anpartsselskaber).
22 I artikel 4, artikel 8, som affattet ved Raadets aendringsdirektiv 85/303/EOEF af 10. juni 1985 (EFT L 156, s. 23), og artikel 9 er opregnet de dispositioner, der ° bortset fra de i artikel 7 naevnte tilfaelde ° er undergivet kapitaltilfoerselsafgift, og visse dispositioner, som medlemsstaterne kan fritage for afgift. I henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), er stiftelse af et kapitalselskab blandt de dispositioner, der er afgiftspligtige.
23 Som anfoert i sidste betragtning til direktivet indeholder det ogsaa bestemmelser om ophaevelse af andre afgifter med samme kendetegn som afgiften paa kapitaltilfoersler eller stempelafgiften paa vaerdipapirer, idet en opretholdelse af saadanne afgifter strider mod de maal, der forfoelges med direktivet. De indirekte afgifter, der ikke maa opkraeves, er opregnet i direktivets artikel 10 og 11. Artikel 10 har foelgende ordlyd:
"Bortset fra kapitaltilfoerselsafgiften opkraever medlemsstaterne af selskaber, personsammenslutninger eller juridiske personer med erhvervsformaal ingen andre skatter eller afgifter af nogen art paa:
a) de i artikel 4 naevnte dispositioner
b) ...
c) indregistrering eller andre formaliteter, der gaar forud for udoevelse af en virksomhed, og som et selskab, en personsammenslutning eller en juridisk person med erhvervsformaal kan underkastes paa grund af deres juridiske karakter."
24 Direktivets artikel 12, stk. 1, opstiller en udtoemmende liste over andre skatter eller afgifter end kapitaltilfoerselsafgiften, der, som en undtagelse fra artikel 10 og 11, kan paalaegges kapitalselskaber i anledning af de i de paagaeldende artikler naevnte dispositioner (jf. dom af 2.2.1988, sag 36/86, Dansk Sparinvest, Sml. s. 409, praemis 9). Saaledes omhandler direktivets artikel 12, stk. 1, litra e), "afgifter, der har karakter af vederlag". I henhold til artikel 12, stk. 2, maa der ikke udoeves naermere angivne former for forskelsbehandling med hensyn til de i samme artikels stk. 1 naevnte skatter og afgifter.
Bestemmelserne i direktivets artikel 10
25 Med de forelagte spoergsmaal oensker den nationale ret i det vaesentlige oplyst, om et aarligt gebyr, der skal erlaegges for registrering af kapitalselskaber, er omfattet af anvendelsesomraadet for bestemmelserne i direktivets artikel 10.
26 Indledningsvis fremhaeves dels, at i det tilfaelde, der tages sigte paa af den nationale ret, svarer det aarlige gebyr ikke til den kapitaltilfoerselsafgift, der omhandles i bestemmelserne i direktivets artikel 2-9, dels, at den registrering, som gebyret opkraeves som modydelse for, er den, der er fastsat i bestemmelserne i artikel 3 i Raadets foerste direktiv 68/151/EOEF af 9. marts 1968 om samordning af de garantier, som kraeves i medlemsstaterne af de i traktatens artikel 58, stk. 2, naevnte selskaber til beskyttelse af saavel selskabsdeltagernes som tredjemands interesser, med det formaal at goere disse garantier lige byrdefulde (EFT 1968 I, s. 41).
27 Den italienske og nederlandske regering samt Det Forenede Kongerige har gjort gaeldende, at et gebyr, som opkraeves hvert aar, og hvis provenu finansierer den forvaltningsgren, der forestaar foerelsen af det register, som selskaber registreres i, ikke er blandt de afgifter, der i henhold til bestemmelserne i direktivets artikel 10 ikke maa opkraeves. Disse bestemmelser omhandler kun afgifter med samme kendetegn som kapitaltilfoerselsafgiften, og det gebyr, som de nationale retter har omtalt, har ikke disse kendetegn.
28 Heroverfor har Kommissionen, Ponente Carni og Cispadana Costruzioni anfoert, at et saadant gebyr, hvor den afgiftsudloesende begivenhed er registreringen af selskabet og opretholdelsen af registreringen, er omfattet af det forbud, der er indfoert ved direktivets artikel 10.
29 Det bemaerkes, at indirekte afgifter, som har de samme kendetegn som kapitaltilfoerselsafgiften, er omfattet af anvendelsesomraadet for direktivets artikel 10. Bestemmelsen omfatter saaledes enhver form for afgift, der opkraeves i forbindelse med stiftelse af et kapitalselskab [litra a)] eller registrering eller andre formaliteter, der gaar forud for udoevelse af en virksomhed, og som et selskab kan underkastes paa grund af sin juridiske karakter [litra c)].
30 Heraf foelger, at de forskellige gebyrer og afgifter, der opkraeves som foelge af registreringen af et kapitalselskab, er omfattet af ovennaevnte bestemmelsers anvendelsesomraade og principielt ikke maa opkraeves, medmindre andet fremgaar af undtagelsesbestemmelserne i artikel 12. I modsaetning til, hvad den italienske og nederlandske regering samt Det Forenede Kongerige har anfoert, er der intet hensyn med relation til retsforskriftens ordlyd eller formaal, der giver grundlag for uden videre at udelukke en anvendelse af artikel 10, saafremt afgiftsprovenuet bidrager til finansiering af den forvaltningsgren, der forestaar foerelsen af det register, hvor selskaber registreres. Den af regeringerne foreslaaede fortolkning, hvorefter medlemsstaterne kan indfoere andre afgifter end kapitaltilfoerselsafgiften, og som paalaegges kapitalselskaber i forbindelse med en af de vaesentlige formaliteter omkring deres stiftelse, og hvis stoerrelse oven i koebet ikke er begraenset i henhold til faellesskabsretlige bestemmelser, ville tvaertimod vaere i strid med direktivets formaal.
31 Den omstaendighed, at afgiften ikke alene skal erlaegges i forbindelse med selskabets registrering, men ogsaa hvert foelgende aar, kan ikke i sig selv bevirke, at afgiften ikke er omfattet af det forbud, der er indfoert ved artikel 10. Som Kommissionen og de virksomheder, der er parter i hovedsagerne, har understreget, vil enhver anden fortolkning medfoere, at bestemmelserne i artikel 10 mister den tilsigtede virkning, idet medlemsstaterne i saa fald vil kunne paalaegge kapitalselskaber en aarlig afgiftsbyrde, hvor afgiften udloeses alene paa grund af den fortsatte registrering af selskabet.
32 Det forelagte spoergsmaal maa derfor besvares med, at direktivets artikel 10 skal fortolkes saaledes, at den ° medmindre andet foelger af undtagelsesbestemmelserne i artikel 12 ° er til hinder for opkraevning af et aarligt gebyr for registrering af kapitalselskaber, uanset om afgiftsprovenuet medgaar til finansiering af den forvaltningsgren, der forestaar foerelsen af det register, som selskaberne registreres i.
Undtagelsesbestemmelserne i direktivets artikel 12 og begrebet afgifter, der har karakter af vederlag
33 Med de forelagte spoergsmaal oenskes det endvidere i det vaesentlige oplyst, om afgifter, der opkraeves som modydelse for tjenesteydelser, der praesteres i almenhedens interesse, som f.eks. registrering af selskaber, kan betegnes som afgifter, der har karakter af vederlag, om en saadan betegnelse noedvendigvis er betinget af, at der er en sammenhaeng mellem afgifternes stoerrelse og omkostningerne ved den praesterede tjenesteydelse, og endelig, om afgifternes stoerrelse kan variere, uden at direktivets bestemmelser, navnlig dets artikel 12, stk. 2, tilsidesaettes, alt efter, om det selskab, som skal erlaegge afgifterne, er et aktieselskab eller et anpartsselskab.
Afgifter, der er vederlag for tjenesteydelser, der praesteres i almenhedens interesse
34 Kommissionen, den italienske regering og Det Forenede Kongerige samt Cispadana Costruzioni har anfoert, at de principper, Domstolen i sin praksis har fastlagt med henblik paa sondringen mellem paa den ene side afgifter med tilsvarende virkning som told, der er forbudt i henhold til traktatens artikel 9 og 16, og paa den anden side vederlag for faktisk praesterede tjenesteydelser, ikke fuldt ud kan laegges til grund ved definitionen af afgifter, der har karakter af vederlag i direktivets forstand. Til forskel fra vederlag for praesterede tjenesteydelser kan afgifter, der har karakter af vederlag, vaere modydelsen for lovpaabudte dispositioner i almenhedens interesse.
35 Ponente Carni har derimod gjort gaeldende, at de opkraevede afgifter kun har karakter af vederlag i direktivets forstand, saafremt de vedroerer en fakultativ og naermere fastlagt tjenesteydelse, som staten praesterer i den enkeltes interesse.
36 Hertil bemaerkes, at den baerende tanke bag de principper, Domstolen har fastlagt med henblik paa at definere begrebet vederlag for praesterede tjenesteydelser, er at give traktatbestemmelserne om forbud mod afgifter med tilsvarende virkning, som efter deres art kun rammer indfoerte varer, fuld gennemslagskraft, og at der lovligt kun kan opkraeves afgifter og andre former for betaling ved passage af en graense, saafremt de saaledes opkraevede beloeb udgoer et modstykke til en konkret tjenesteydelse, der faktisk og individuelt er praesteret over for den erhvervsdrivende (jf. dom af 30.5.1989, sag 340/87, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 1483, praemis 15).
37 Direktivet har et andet formaal end traktatbestemmelserne om afgifter med tilsvarende virkning. Selv om det i relation til anvendelsen af direktivets artikel 12 er en forudsaetning for, at en afgift har karakter af vederlag, at den i modsaetning til generelle afgifter er modydelsen for en individuel tjenesteydelse, kan ingen bestemmelse i artikel 12 i mangel af udtrykkelige regler herom fortolkes saaledes, at begrebet afgift, der har karakter af vederlag, ikke skulle omfatte en afgift, som maatte vaere modydelsen for en lovpaabudt disposition i almenhedens interesse.
38 Dette kan netop vaere tilfaeldet med hensyn til en afgift, der opkraeves som modydelse for en disposition som registrering af kapitalselskaber, der i overensstemmelse med faellesskabsretten er paabudt ved nationale lovforskrifter, saavel i omverdenens som i selskabernes egen interesse.
Sammenhaengen mellem stoerrelsen af afgifter, der har karakter af vederlag, og omkostningerne ved den praesterede tjenesteydelse
39 Med henvisning til Domstolens praksis om vederlag for praesterede tjenesteydelser har Kommissionen, Cispadana Costruzioni og Ponente Carni gjort gaeldende, at en afgift, der har karakter af vederlag, skal staa i et rimeligt forhold til omkostningerne ved den praesterede tjenesteydelse. De kan dog skoensmaessigt fastsaettes til et bestemt beloeb, saafremt der er en sammenhaeng mellem omkostningerne og afgiftens stoerrelse.
40 Den italienske regering finder, at der paa direktivets betingelser lovligt kan opkraeves afgifter, der har karakter af vederlag, uanset at omkostningerne ved den erlagte tjenesteydelse ikke kan beregnes, saaledes som det er tilfaeldet med hensyn til foerelsen af det register, hvor selskaber registreres.
41 Hertil bemaerkes, at sondringen mellem afgifter, der i henhold til direktivets artikel 10 ikke maa opkraeves, og afgifter, der har karakter af vederlag, forudsaetter, at sidstnaevnte afgifter kun omfatter beloeb, der opkraeves ved registreringen eller aarligt, og hvis stoerrelse beregnes paa grundlag af omkostningerne ved den erlagte tjenesteydelse.
42 Et beloeb, hvis stoerrelse er ganske uden sammenhaeng med omkostningerne ved den konkrete tjenesteydelse, eller som ikke beregnes paa grundlag af omkostningerne ved den disposition, den er modydelse for, men paa grundlag af samtlige drifts- og investeringsomkostninger for den forvaltningsgren, der forestaar dispositionen, maa antages at vaere en afgift, som uden videre falder ind under forbudsbestemmelsen i direktivets artikel 10.
43 For visse dispositioner, som f.eks. registrering af et selskab, kan omkostningerne vanskeligt opgoeres. Fastsaettelsen af omkostningerne kan i et saadant tilfaelde kun ske skoensmaessigt til et bestemt beloeb og maa foretages paa rimeligt grundlag, idet der saerlig tages hensyn til antallet af ansatte og deres kvalifikationer, den tid, de ansatte anvender, samt til de forskellige direkte udgifter, der er noedvendige til gennemfoerelse af dispositionen.
Forskellige afgiftsbeloeb alt efter selskabsform
44 Det bemaerkes, at ingen af direktivets bestemmelser ° heller ikke bestemmelserne i artikel 12, stk. 2, som blot foreskriver, at der ikke maa udoeves naermere angivne former for forskelsbehandling vedroerende nogen form for kapitalselskab ° er til hinder for, at medlemsstaterne kan fastsaette forskellige gebyrer for registrering af aktieselskaber og registrering af anpartsselskaber. Som Kommissionen, Cispadana og Ponente Carni har understreget, maa ingen af de opkraevede beloeb for de respektive selskaber dog overstige omkostningerne ved registreringen.
45 Det forelagte spoergsmaal maa herefter besvares med, at direktivets artikel 12 skal fortolkes saaledes, at afgifter, der har karakter af vederlag, jf. artiklens stk. 1, litra e), kan vaere beloeb, der opkraeves som modydelse for lovpaabudte dispositioner i almenhedens interesse, som f.eks. registrering af kapitalselskaber. Beloebenes stoerrelse, der kan variere efter selskabsformen, skal beregnes paa grundlag af de med dispositionen forbundne omkostninger, der skoensmaessigt vil kunne fastsaettes til et bestemt beloeb.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
46 De udgifter, der er afholdt af den italienske og den nederlandske regering, af Det Forenede Kongerige samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af praesidenten for Tribunale di Genova ved kendelse af 14. januar 1991 og af praesidenten for Tribunale di Milano ved kendelse af 27. juni 1991, for ret:
1) Artikel 10 i Raadets direktiv 69/335/EOEF af 17. juli 1969 om kapitaltilfoerselsafgifter skal fortolkes saaledes, at den ° medmindre andet foelger af undtagelsesbestemmelserne i artikel 12 ° er til hinder for opkraevning af et aarligt gebyr for registrering af kapitalselskaber, uanset om afgiftsprovenuet medgaar til finansiering af den forvaltningsgren, der forestaar foerelsen af det register, som selskaberne registreres i.
2) Direktivets artikel 12 skal fortolkes saaledes, at afgifter, der har karakter af vederlag, jf. artiklens stk. 1, litra e), kan vaere beloeb, der opkraeves som modydelse for lovpaabudte dispositioner i almenhedens interesse, som f.eks. registrering af kapitalselskaber. Beloebenes stoerrelse, der kan variere efter selskabsformen, skal beregnes paa grundlag af de med dispositionen forbundne omkostninger, der skoensmaessigt vil kunne fastsaettes til et bestemt beloeb.