62024TJ0657
VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (prejudiciālā palāta)
2025. gada 26. novembrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā PVN sistēma – Direktīvas 2006/112/EK 135. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Atbrīvojumi attiecībā uz citiem darījumiem – Kredīta starpniecība – Kredīta starpnieku darbības – Kvalifikācija
Lietā T‑657/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Šķīrējtiesa nodokļu lietās (Administratīvo šķīrējtiesu centrs), Portugāle) iesniegusi ar 2024. gada 5. decembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 6. decembrī, tiesvedībā
Versãofast, Unipessoal, Lda.
pret
Autoridade Tributária e Aduaneira,
VISPĀRĒJĀ TIESA (prejudiciālā palāta)
apspriežu laikā šādā sastāvā: priekšsēdētājs S. Papasavs [S. Papasavvas], tiesneši T. Pinne [T. Pynnä], J. Laitenbergers [J. Laitenberger] (referents), M. Stanku [M. Stancu] un I. Dimitrakopuls [I. Dimitrakopoulos],
ģenerāladvokāte: M. Brkana [M. Brkan],
sekretārs: V. Di Buči [V. Di Bucci],
ņemot vērā, ka 2024. gada 19. decembrī Tiesa atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 50.b panta trešajai daļai nodevusi Vispārējai tiesai lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu,
ņemot vērā Eiropas Savienības Tiesas statūtu 50.b panta pirmās daļas a) punktā paredzēto jomu un patstāvīga interpretācijas jautājuma neesību minēto statūtu 50.b panta otrās daļas izpratnē,
ņemot vērā tiesvedības rakstveida daļu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Versãofast, Unipessoal, Lda. vārdā – S. Brigas Afonso, advogado,
–
Portugāles valdības vārdā – P. Barros da Costa, C. Bento, A. Rodrigues un R. Laires, pārstāves,
–
Eiropas Komisijas vārdā – M. Herold un L. Santiago de Albuquerque, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “PVN direktīva”) 135. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
2
Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Versãofast, Unipessoal, Lda. un Autoridade Tributária e Aduaneira (Nodokļu un muitas iestāde, Portugāle; turpmāk tekstā – “nodokļu iestāde”) par šīs sabiedrības veiktajiem kredīta starpniecības darījumiem, kurus nodokļu iestāde kvalificējusi kā kredīta starpniecības darījumus, kas atbrīvoti no pievienotās vērtības nodokļa (PVN).
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3
PVN direktīvas 135. panta 1. punkta b) apakšpunktā būtībā pārņemts Padomes Sestās direktīvas 77/388/EEK (1977. gada 17. maijs) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV 1977, L 145, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Sestā direktīva”), 13. panta B daļas d) punkta 1. apakšpunkta formulējums.
4
PVN direktīvas 135. panta 1. punkta b) apakšpunktā noteikts:
“Dalībvalstis atbrīvo no nodokļa šādus darījumus:
[..]
b)
kredīta piešķiršanu un kredīta starpniecību, kā arī kredīta pārvaldi, ko veic persona, kura piešķir kredītu.”
Portugāles tiesības
5
Saskaņā ar Código do Imposto sobre o Valor Acrescentado (Pievienotās vērtības nodokļa kodekss), kas apstiprināts ar 1984. gada 26. decembraDecreto‑Lei n.o 394‑B/84 (Dekrētlikums Nr. 394‑B/84) (1984. gada 26. decembraDiário da República I, A sērija, Nr. 297), 9. panta 27. punkta a) apakšpunktu, redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktiem, no PVN ir atbrīvota kredīta piešķiršana un kredīta starpniecība jebkādā formā, tostarp diskonta un atkārtotas diskontēšanas darījumi, kā arī to administrēšana vai pārvaldīšana, ko veic persona, kura tos piešķīrusi.
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
6
Versãofast ir saskaņā ar Portugāles tiesībām iedibināta sabiedrība ar ierobežotu atbildību, kas pamatlietas faktu norises laikā bija reģistrēta kā tāda, kas sniedz konsultācijas komercdarbības un vadības jomā.
7
Banco de Portugal (Portugāles Banka) izsniegusi atļauju Versãofast darboties kā kredīta starpniekam. Šajā ziņā tā pilnvarota uzrādīt vai piedāvāt kredītlīgumus patērētājiem, palīdzēt tiem, veicot sagatavošanas vai citus pirmslīguma pārvaldības darbus saistībā ar kredītlīgumiem, kurus tā pati nav uzrādījusi vai piedāvājusi, vai noslēgt kredītlīgumus ar patērētājiem aizdevēja vārdā.
8
Šajā kontekstā Versãofast noslēdza sadarbības līgumus ar vairākām Portugāles kredītiestādēm, tostarp Caixa Geral de Depósitos, S.A. (turpmāk tekstā – “CGD”). Šie līgumi attiecas uz kredīta starpniecības darbībām, ko Versãofast neatkarīgi veic šo iestāžu labā. Šīs darbības tostarp ietver potenciālo klientu meklēšanu un piesaistīšanu nekustamā īpašuma kredītiem, palīdzību šiem klientiem, lai apkopotu kredīta pieprasījuma iesniegšanai nepieciešamos dokumentus, sniegtu tiem precizējumus par tādiem būtiskiem finansējuma aspektiem kā marža (“spread”), gada procentu likme (GPL) un maksimālais finansiālais ieguldījums, klientu iesniegto dokumentu pirmo analīzi viņu pieprasījuma izskatīšanai, šīs dokumentācijas nodošanu kredītiestādēm, šo iestāžu kredītpiedāvājumu iesniegšanu klientiem un iestādes, kuras piedāvājumu tie izvēlējušies, galīgā lēmuma paziņošanu. Turpretī Versãofast nav tiesību kredītiestāžu vārdā noslēgt kredītlīgumus ar patērētājiem. Tā arī neiejaucas kredīta piedāvājumu noteikumu definēšanā, patērētāju izvēlē starp dažādiem piedāvājumiem un kredītiestāžu lēmumā par kredīta piešķiršanu.
9
Sadarbības līgumos paredzēts, ka kredītiestādes atlīdzībā par Versãofast darbību maksā komisijas naudu, kas atbilst procentuālai daļai no tās hipotekārā kredīta līgumu gada summas, kas noslēgta ar tās starpniecību, tai piemērojot ar lietas materiālu sagatavošanu saistītā kvalitātes indeksa svērumu.
10
Lai gan Versãofast kredīta starpnieka darbības un to atlīdzības nosacījumi visām kredītiestādēm ir vienādi, tās saņemtajām komisijas maksām tomēr netika piemērots viens un tas pats PVN režīms. Lai arī visu šo iestāžu gadījumā Versãofast uzskatīja, ka uz to attiecas Pievienotās vērtības nodokļa kodeksa 9. panta 27. punkta a) apakšpunktā paredzētais atbrīvojums attiecībā uz kredīta piešķiršanas un kredīta starpniecības darījumiem, par CGD veiktajām komisijas maksām tā samaksāja PVN 23 % apmērā, to pieskaitot šo komisijas maksu summai.
11
Pēc Versãofast pieprasījuma par PVN atmaksu par 2023. gada pirmo ceturksni nodokļu iestāde uzsāka pārbaudes procedūru, kuras noslēgumā tā paziņoja Versãofast par laikposmā no 2019. līdz 2023. gadam atskaitītā PVN korekciju projektiem. Tā uzskatīja, ka CGD labā veiktās kredīta starpniecības darbības ir atbrīvotas no PVN un ka līdz ar to PVN priekšnodoklis, kas saistīts ar šīm darbībām, nav atskaitāms. Tādēļ nodokļu iestāde Versãofast izsniedza paziņojumus par PVN samaksu par kopējo summu 208619,07 EUR.
12
2024. gada 5. aprīlīVersãofast cēla prasību par šiem paziņojumiem par PVN samaksu Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Šķīrējtiesa nodokļu lietās (Administratīvo šķīrējtiesu centrs), Portugāle), kas ir iesniedzējtiesa.
13
Prasības pamatojumam Versãofast norāda, ka kredīta starpnieka darbības, kas veiktas CGD labā, neietilpst tāda atbrīvojuma no PVN, kas piemērojams kredīta starpniecībai, piemērošanas jomā, jo tā neiesaistās kredītu apstiprināšanā. Versãofast uzskata, ka tās darbības tiek veiktas vienīgi, lai potenciālos klientus iepazīstinātu un tiem izskaidrotu CGD publicētās brošūras un piedāvātos hipotekāro kredītu nosacījumus, bet tai nav iespēju ieteikt kādu no hipotekārajiem kredītiem. Šajā ziņā tā ieinteresētajiem klientiem sniedzot tikai objektīvu informāciju. Turklāt tā neesot analizējusi informāciju, kas iegūta no šiem klientiem, un tā nekādā gadījumā nevarot noslēgt kredītlīgumus CGD vārdā. Visbeidzot, tās saņemtā komisijas maksa esot atlīdzība tikai par klientu piesaisti, nevis par kredīta starpniecību.
14
Savukārt nodokļu iestāde apgalvo, ka, veicot kredīta starpnieka darbības, Versãofast sniedz vienāda veida pakalpojumus vairākām kredītiestādēm, tomēr CGD sniegtajiem pakalpojumiem, par kuriem tā maksā PVN, tā piemēro atšķirīgu attieksmi salīdzinājumā ar citām iestādēm sniegtajiem pakalpojumiem, attiecībā uz kurām tā piemēro atbrīvojuma no PVN režīmu. Nodokļu iestāde uzskata, ka kredītlīgumu uzrādīšana un palīdzība patērētājiem, par ko noslēgta līgumiska vienošanās, nav nodalāma, ņemot vērā sasniedzamo mērķi, proti, kredītlīgumu noslēgšanu.
15
Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Šķīrējtiesa nodokļu lietās (Administratīvo šķīrējtiesu centrs)) uzskata, ka pastāv šaubas par to, vai uz tādām kredīta starpniecības darbībām, ko veic Versãofast, attiecas jēdziens “kredīta starpniecība” PVN direktīvas 135. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, kas ir autonoms Savienības tiesību jēdziens, kurš piemērojams valsts tiesību sistēmā. Šajā ziņā iesniedzējtiesa norāda, ka, lai gan puses tuvina un kredītlīgumu noslēgšanu veicina tieši Versãofast“(pro)aktīvā” piesaistīšana, tā neapspriež šo līgumu noteikumus un nerīkojas ne kredīta ņēmēju, ne CGD vārdā.
16
Šādos apstākļos Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Šķīrējtiesa nodokļu lietās (Administratīvo šķīrējtiesu centrs)) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai PVN direktīvas 135. panta 1. punkta b) apakšpunkts attiecībā uz jēdzienu “kredīta starpniecība” piemērojams pakalpojumiem, kas saistīti ar [hipotekāro] kredītu klientu piesaistīšanu kredītiestādei, ko sniedz nodokļa maksātājs – piesaistīts kredīta starpnieks, kurš dibināts un darbojas saskaņā ar tiesisko regulējumu, kas reglamentē kredīta starpniecības darbības uzsākšanu un veikšanu, ja šie pakalpojumi kumulatīvi ietver:
a)
proaktīvu potenciālo [hipotekāro] klientu meklēšanu, izmantojot nekustamā īpašuma starpniecības tīklu (REMAX);
b)
bankas sniegto brošūru ar finanšu informāciju par nekustamā īpašuma kredītproduktiem pieejamības nodrošināšanu potenciālajiem klientiem;
c)
atbalsta sniegšanu šiem potenciālajiem klientiem, lai identificētu dokumentus, kas nepieciešami, lai pieteiktos kredīta priekšlikumam, un šo dokumentu sagatavošanu un izskatīšanu;
d)
priekšlikuma pieprasījuma nodošanu bankai;
e)
bankas atbilžu saņemšanu;
f)
dažādu banku piedāvāto nosacījumu salīdzinošo tabulu sagatavošanu un tikšanos ar potenciālajiem klientiem, lai apspriestu un sniegtu skaidrojumus par nosacījumiem un galvenajiem finansēšanas aspektiem (piemēram, marža, GPL un maksimālais finansiālais ieguldījums);
g)
bankas lēmuma paziņošanu potenciālajiem klientiem un
h)
atalgojuma modeli, kura pamatā ir “peļņas procentuālā daļa”, kur pretmaksa tiek uzkrāta tikai tad, kad kredītlīgumi ir faktiski noslēgti, atkarībā no noslēgto/starpniekoto kredītu apjoma?
2)
Vai “kredīta starpniecības” klasifikācija joprojām piemērojama arī tad, ja starpniekam nav pilnvaru rīkoties bankas vārdā, ja tam nav nekādas ietekmes uz brošūrās un kredīta piedāvājumos sniegto nosacījumu noteikšanu un ja potenciālais kredīta ņēmējs var brīvi izlemt, vai slēgt līgumu par finansēšanu, un izvēlēties iestādi, ar kuru viņš slēgs līgumu?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
17
Ar abiem jautājumiem, kuri jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai PVN direktīvas 135. panta 1. punkta b) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka tajā paredzētais atbrīvojums kredīta starpniecības darījumiem piemērojams tāda kredīta starpnieka darbībām, kurš meklē un piesaista klientus, lai tiem piedāvātu hipotekārā kredīta līgumus, kurš tiem palīdz, veicot sagatavošanas darbus pirms līgumu noslēgšanas, kurš ir atbildīgs par saziņu ar kredītiestādēm un kuram tās maksā atlīdzību atkarībā no to kredītlīgumu summas, kas noslēgti ar kredīta starpnieka starpniecību, lai gan tam nav ne pilnvaru rīkoties kredītiestāžu vārdā, ne arī jebkādas ietekmes uz kredīta piedāvājumu saturu, un ka klienti var brīvi izlemt, vai slēgt kredītlīgumu, un izvēlēties kredītiestādi, ar kuru tie slēgs līgumu.
18
Vispirms jānorāda – tā kā ar PVN direktīvu atcelta un aizstāta Sestā direktīva, Tiesas sniegtā interpretācija attiecībā uz pēdējās minētās direktīvas normām attiecas arī uz PVN direktīvas normām, ja šo abu Savienības tiesību instrumentu normas var tikt kvalificētas kā līdzvērtīgas (spriedums, 2021. gada 17. jūnijs, K un DBKAG, C‑58/20 un C‑59/20, EU:C:2021:491, 27. punkts).
19
Tādēļ Tiesas sniegtā interpretācija par Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 1. apakšpunktu attiecas arī uz PVN direktīvas 135. panta 1. punkta b) apakšpunktu, jo, kā jau tika konstatēts šī sprieduma 3. punktā, šīs tiesību normas ir formulētas būtībā identiski un līdz ar to var tikt kvalificētas kā līdzvērtīgas (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2021. gada 17. jūnijs, K un DBKAG, C‑58/20 un C‑59/20, EU:C:2021:491, 28. punkts).
20
PVN direktīvas 135. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzēts, ka dalībvalstis kredīta starpniecību atbrīvo no PVN.
21
Šajā ziņā jāatgādina, ka atbilstoši Tiesas pastāvīgajai judikatūrai PVN direktīvas 135. panta 1. punktā paredzētie atbrīvojumi ir autonomi Savienības tiesību jēdzieni, kuru mērķis ir novērst atšķirības PVN režīma piemērošanā dažādās dalībvalstīs, kas tādējādi visu dalībvalstu teritorijā jāinterpretē vienveidīgi (skat. spriedumu, 2023. gada 9. marts, Generali Seguros, C‑42/22, EU:C:2023:183, 28. punkts un tajā minētā judikatūra).
22
Turklāt no Tiesas judikatūras izriet, ka jēdzieni, kas tiek lietoti, raksturojot PVN direktīvas 135. panta 1. punktā norādītos atbrīvojumus no nodokļa, jāinterpretē šauri, jo šie atbrīvojumi ir atkāpes no vispārējā principa, ka ar PVN apliek katru pakalpojumu, kuru nodokļu maksātājs sniedz par atlīdzību (skat. spriedumu, 2020. gada 2. jūlijs, Blackrock Investment Management (UK), C‑231/19, EU:C:2020:513, 22. punkts un tajā minētā judikatūra).
23
Attiecībā uz jēdzienu “starpniecība” Tiesa saistībā ar Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunktu, kas būtībā ir pārņemts PVN direktīvas 135. panta 1. punkta f) apakšpunktā, jau nospriedusi, ka šis jēdziens attiecas uz darbību, ko veic starpnieks, kurš nav puse līgumā par finanšu produktu un kura darbība atšķiras no pakalpojumiem, ko atbilstoši līgumam parasti sniedz šāda līguma puse. Faktiski starpniecība ir pakalpojums, ko sniedz līguma pusei un par ko tā maksā atlīdzību kā par īpašu starpniecības darbību. Tā tostarp var izpausties kā norādīšana uz tās iespējām noslēgt šādu līgumu, sazināšanās ar otro līguma pusi un sarunu rīkošana klienta vārdā un uzdevumā par savstarpējo pienākumu sīki izstrādātu saturu. Šajā ziņā šādas darbības mērķis ir panākt to, ka divas puses noslēdz līgumu; starpnieks pats nav ieinteresēts līguma saturā (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2001. gada 13. decembris, CSC Financial Services, C‑235/00, EU:C:2001:696, 39. punkts, un 2012. gada 5. jūlijs, DTZ Zadelhoff, C‑259/11, EU:C:2012:423, 27. punkts).
24
Tiesa arī nospriedusi, ka starpniecības darbības, kas izpaužas kā pircēju meklēšana par atlīdzību nekustamā īpašuma iegādei, kurš pēc tam ticis pārdots un nodots, nododot akcijas, kur starpnieks pats nav ieinteresēts šo līgumu saturā, ir darbības, kas atbilst jēdzienam “starpniecība” attiecībā uz sabiedrību vai apvienību akcijām un daļām PVN direktīvas 135. panta 1. punkta f) apakšpunkta izpratnē (rīkojums, 2017. gada 21. novembris, Kerr, C‑615/16, nav publicēts, EU:C:2017:906, 43. punkts).
25
Turpretī Tiesa precizējusi, ka PVN direktīvas 135. panta 1. punkta f) apakšpunktā paredzētais atbrīvojums neattiecas uz vienkārša materiāla, tehniska vai administratīva pakalpojuma sniegšanu, kas nemaina pušu tiesisko un finansiālo stāvokli (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2001. gada 13. decembris, CSC Financial Services, C‑235/00, EU:C:2001:696, 28. punkts).
26
Tāpat Tiesa jau nospriedusi, ka jēdziens “starpniecība par vērtspapīriem” neattiecas uz pakalpojumiem, ar kuriem vienīgi tiek sniegta informācija par finanšu produktu, un vajadzības gadījumā uz attiecīgo vērtspapīru parakstīšanas pieteikumu saņemšanu un apstrādi, tos neizdodot (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2001. gada 13. decembris, CSC Financial Services, C‑235/00, EU:C:2001:696, 41. punkts).
27
Konkrētāk, attiecībā uz jēdzienu “kredīta starpniecība” Tiesa uzskatījusi, ka Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 1. apakšpunktā, kas aizstāts ar PVN direktīvas 135. panta 1. punkta b) apakšpunktu, paredzētā atbrīvojuma piemērojamība nevar būt atkarīga no tā, vai pastāv līgumiska saikne starp starpniecības pakalpojuma sniedzēju un kredītlīguma pusi, bet tā jāizvērtē, ņemot vērā pašu sniegtā pakalpojuma raksturu un mērķi (spriedums, 2007. gada 21. jūnijs, Ludwig, C‑453/05, EU:C:2007:369, 33. punkts).
28
Turklāt Tiesa atzinusi, ka tas vien, ka kredīta līguma noteikumus iepriekš formulējusi viena no līguma pusēm, pats par sevi nevar būt šķērslis starpniecības pakalpojuma sniegšanai, jo starpniecība var aprobežoties ar kādai līguma pusei sniegtajām norādēm uz iespējām noslēgt šādu līgumu (spriedums, 2007. gada 21. jūnijs, Ludwig, C‑453/05, EU:C:2007:369, 39. punkts).
29
Šajā gadījumā, lai gan dažiem Versãofast sniegto pakalpojumu veidiem, piemēram, kredītiestāžu izsniegto brošūru nodošanai klientu rīcībā vai atbilžu uz kredītu pieteikumiem saņemšanai no šīm iestādēm ir tikai materiālu, tehnisku vai administratīvu pakalpojumu raksturs, šo pakalpojumu, aplūkojot tos kopumā, mērķis principā ir darīt visu nepieciešamo, lai kredītiestāde, šajā gadījumā CGD, noslēgtu kredītlīgumus ar potenciālajiem klientiem (tas jāpārbauda iesniedzējtiesai). Šāds mērķis var izrietēt arī no atlīdzības par minētajiem pakalpojumiem veida, ja tā pamatā, kā tas ir pamatlietā, ir faktiska kredītlīgumu noslēgšana un ja kredītiestādes atlīdzina kredīta starpniekam atkarībā no kredītlīgumu, kas noslēgti ar tā starpniecību, summas un sniegto pakalpojumu kvalitātes, un it īpaši dokumentācijas sagatavošanas kvalitātes.
30
Ciktāl, kā tas izriet no šī sprieduma 28. punktā minētās judikatūras, tas vien, ka kāda no līguma pusēm iepriekš noteikusi kredītlīguma noteikumus, pats par sevi neliedz sniegt kredīta starpniecības pakalpojumu, tas, ka kredīta starpnieks neietekmē kredīta piedāvājuma saturu, noteikti neietekmē šī starpnieka darbības kvalificēšanu par tirdzniecības pakalpojumiem, uz kuriem attiecas PVN direktīvas 135. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētais atbrīvojums.
31
Tas pats attiecas uz apstākli, ka kredīta starpniekam nav pilnvaru rīkoties kredītiestādes vārdā un uzdevumā. Kā izriet no šī sprieduma 27. punktā minētās judikatūras, PVN direktīvas 135. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētā atbrīvojuma piemērojamība nevar būt atkarīga no tā, vai pastāv līgumiska saikne starp starpniecības pakalpojuma sniedzēju un kredītlīguma pusi, bet tā jāizvērtē, ņemot vērā pašu sniegtā pakalpojuma raksturu un mērķi. Kā norādīts šī sprieduma 29. punktā un ar nosacījumu, ka iesniedzējtiesa to pārbauda, tādu kredīta starpnieka darbību, kādas ir Versãofast veiktās darbības, aplūkojot tās kopumā, mērķis ir darīt visu nepieciešamo, lai kredītiestāde noslēgtu kredītlīgumus ar potenciālajiem klientiem, un līdz ar to tikai šī iemesla dēļ vien tās var būt “kredīta starpniecības” darbība minētās tiesību normas izpratnē.
32
Šajā ziņā arī jānorāda, ka, lai gan dažādās PVN direktīvas 135. panta 1. punkta b) apakšpunkta valodu versijās, piemēram, portugāļu, franču vai angļu valodu versijās, attiecīgi lietoti termini “negociação”, “négociation” un “negotiation”, bet citu valodu versijās, piemēram, vācu, somu, zviedru, dāņu un holandiešu valodu versijās attiecīgi lietoti termini “Vermittlung”, “välitys”, “förmedling”, “formidling” un “bemiddeling”. Šie jēdzieni ikdienas valodā norāda uz tādu starpniecības darbību, kuras mērķis ir dot divām pusēm iespēju savā starpā noslēgt līgumu, kur ne vienmēr kāda no līgumslēdzējām pusēm būs pilnvarojusi starpnieku definēt līguma noteikumus vai rīkoties šīs puses vārdā un uzdevumā, piemēram, lai noslēgtu minēto līgumu. Tādējādi tie atbilst tam, kā jēdziens “starpniecība” interpretēts šī sprieduma 23. punktā minētajā Tiesas judikatūrā.
33
Tādu pakalpojumu, kādus sniedz Versãofast, kvalificēšanu par pakalpojumiem, kas ietilpst “kredīta starpniecības” darbībā PVN direktīvas 135. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, nevar atspēkot arī tas, ka klienti var brīvi izlemt, vai slēgt kredītlīgumu, un izvēlēties kredītiestādi, ar kuru tie slēgs līgumu. Kā izriet no šī sprieduma 23. punktā minētās judikatūras, kredīta starpniecība var aprobežoties ar to, ka divām pusēm tiek dota iespēja pašām noslēgt kredīta līgumu. Darbība, kas saskaņā ar minēto tiesību normu atbrīvota no nodokļa, jo īpaši neierobežo potenciālo kredītlīguma pušu līgumslēgšanas brīvību.
34
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz iesniedzējtiesas uzdotajiem jautājumiem jāatbild, ka PVN direktīvas 135. panta 1. punkta b) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka tajā paredzētais atbrīvojums kredīta starpniecības darījumiem piemērojams tāda kredīta starpnieka darbībām, kurš meklē un piesaista klientus, lai tiem piedāvātu hipotekārā kredīta līgumus, kurš tiem palīdz, veicot sagatavošanas darbus pirms līgumu noslēgšanas, kurš ir atbildīgs par saziņu ar kredītiestādēm un kuram tās maksā atlīdzību atkarībā no to kredītlīgumu summas, kas noslēgti ar kredīta starpnieka starpniecību, lai gan tam nav ne pilnvaru rīkoties kredītiestāžu vārdā, ne arī jebkādas ietekmes uz kredīta piedāvājumu saturu, un ka klienti var brīvi izlemt, vai slēgt kredītlīgumu, kā arī izvēlēties kredītiestādi, ar kuru tie slēgs līgumu.
Par tiesāšanās izdevumiem
35
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Vispārējai tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (prejudiciālā palāta)
nospriež:
Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 135. panta 1. punkta b) apakšpunkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tajā paredzētais atbrīvojums kredīta starpniecības darījumiem piemērojams tāda kredīta starpnieka darbībām, kurš meklē un piesaista klientus, lai tiem piedāvātu hipotekārā kredīta līgumus, kurš tiem palīdz, veicot sagatavošanas darbus pirms līgumu noslēgšanas, kurš ir atbildīgs par saziņu ar kredītiestādēm un kuram tās maksā atlīdzību atkarībā no to kredītlīgumu summas, kas noslēgti ar kredīta starpnieka starpniecību, lai gan tam nav ne pilnvaru rīkoties kredītiestāžu vārdā, ne arī jebkādas ietekmes uz kredīta piedāvājumu saturu, un ka klienti var brīvi izlemt, vai slēgt kredītlīgumu, kā arī izvēlēties kredītiestādi, ar kuru tie slēgs līgumu.
Papasavvas
Pynnä
Laitenberger
Stancu
Dimitrakopoulos
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2025. gada 26. novembrī.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – portugāļu.