62023CJ0701
TIESAS SPRIEDUMS (sestā palāta)
2025. gada 3. aprīlī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Princips ne bis in idem – Konvencija, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu – 54. pants – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 50. pants – Pagaidu lēmums izbeigt tiesvedību, kas dalībvalstī pasludināts attiecībā uz mirušām, agrāk juridiskas personas nodarbinātām personām – Citā dalībvalstī pret šo juridisko personu ierosināta krimināllieta – Nepieņemamība
Lietā C‑701/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko tribunal judiciaire de Paris (Parīzes pirmās instances tiesa, Francija) iesniegusi ar 2023. gada 4. jūlija lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 14. novembrī, kriminālprocesā pret
Swiftair SA,
piedaloties:
Syndicat ALTER,
Association AH5017‑Ensemble u.c.,
TIESA (sestā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Kumins [A. Kumin], Tiesas priekšsēdētāja vietnieks T. fon Danvics [T. von Danwitz] (referents) un tiesnesis S. Žervazonī [S. Gervasoni],
ģenerāladvokāts: D. Špīlmans [D. Spielmann],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Swiftair SA vārdā – R. Lindon un P. Spinosi, avocats,
–
Syndicat ALTER vārdā – A. Lyon‑Caen, avocat,
–
Association AH5017‑Ensemble vārdā – E. Piwnica, avocat,
–
Francijas valdības vārdā – R. Bénard, B. Dourthe un B. Fodda, pārstāvji,
–
Spānijas valdības vārdā – A. Gavela Llopis, pārstāve,
–
Eiropas Komisijas vārdā – F. Blanc un I. Zaloguin, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 54. pantu Konvencijā, ar ko īsteno Šengenas 1985. gada 14. jūnija Nolīgumu starp Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdībām, Vācijas Federatīvās Republikas valdību un Francijas Republikas valdību par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām (OV 2000, L 239, 19. lpp.), kas parakstīta 1990. gada 19. jūnijā Šengenā (Luksemburga) un stājusies spēkā 1995. gada 26. martā (turpmāk tekstā – “KĪŠN”), skatot to kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 50. pantu.
2
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar kriminālprocesu pret sabiedrību Swiftair SA, kas apsūdzēta par nonāvēšanu aiz neuzmanības Mali 2014. gada 24. jūlijā.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3
KĪŠN apsvērumos teikts:
“Pamatojoties uz 1985. gada 14. jūnija Šengenas Nolīgumu par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām,
nolēmušas īstenot minētajā Nolīgumā pausto nodomu atcelt personu pārvietošanās kontroli pie kopīgām robežām un atvieglot pārvadājumus un preču apriti,
tā kā Eiropas Kopienu dibināšanas līgums, kuru papildina Vienotais Eiropas akts, paredz, ka iekšējais tirgus ir telpa bez iekšējām robežām,
[..].”
4
KĪŠN 54. pantā noteikts:
“Personu, kuras sakarā vienā Līgumslēdzējā Pusē ir pieņemts galīgais tiesas spriedums, nedrīkst par to pašu nodarījumu saukt pie atbildības citā Līgumslēdzējā Pusē, ar noteikumu, ka notiesāšanas gadījumā sods jau ir izciests, to izcieš vai to vairs nevar izpildīt atbilstīgi tās Līgumslēdzējas Puses tiesību aktiem, kurā spriedums pieņemts.”
Spānijas tiesības
5
Ley de Enjuiciamiento Criminal (Kriminālprocesa kodekss) 637. pants ir šāds:
“Tiesvedības pilnīga izbeigšana:
1°) ja nav nopietnu pierādījumu tam, ka ir izdarīts nodarījums, ar kuru ir pamatota kriminālvajāšana;
2°) nodarījums nav noziedzīgs nodarījums vai noziegums;
3°) ja tiesvedība pierāda, ka apsūdzētie ir atbrīvoti no kriminālatbildības kā izpildītāji, līdzdalībnieki vai atbalstītāji.”
6
Šā kodeksa 641. pantā noteikts:
“Tiesvedības pagaidu izbeigšana:
1°) ja noziedzīga nodarījuma izdarīšana, uz kura pamata tika ierosināta kriminālvajāšana, nešķiet pienācīgi pierādīta;
2°) ja izmeklēšana liecina, ka ir izdarīts noziedzīgs nodarījums, bet nav pietiekama pamata apsūdzēt vienu vai vairākas konkrētas personas kā noziedzīgā nodarījuma izdarītājas, līdzdalībnieces vai atbalstītājas.”
Francijas tiesības
7
Code pénal (Kriminālkodekss) 113‑9. pantā noteikts:
“Gadījumos, kas paredzēti 113‑6. un 113‑7. pantā, tiesvedību nevar sākt pret personu, kura var pierādīt, ka ārvalstīs tā ir tikusi galīgi notiesāta par tām pašām darbībām un – notiesāšanas gadījumā – ka sods ir izciests vai ir iestājies noilgums.”
8
Code de procédure pénale (Kriminālprocesa kodekss) 692. pantā noteikts:
“Iepriekšējā nodaļā paredzētajos gadījumos tiesvedību nevar sākt pret personu, kura var pierādīt, ka ārvalstīs tā ir tikusi galīgi notiesāta par tām pašām darbībām un – notiesāšanas gadījumā – ka sods ir izciests vai ir iestājies noilgums.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
9
2014. gada 24. jūlijāSwiftair piederoša, Spānijā reģistrēta lidmašīna bija nofraktēta lidojumam no Vagadugu [Ouagadougou] (Burkinafaso) uz Alžīru [Alger] (Alžīrija). Lidmašīna avarēja tuksnešainā Mali ziemeļu daļas apvidū. Visi pasažieri, tostarp 54 Francijas pilsoņi, gāja bojā.
10
Pēc šā negadījuma Juzgado Central de Instrucción no 6 (Valsts izmeklēšanas tiesa Nr. 6, Spānija) ar 2014. gada 24. jūlija rīkojumu sāka izmeklēšanu. Vēlāk ar 2014. gada 23. septembra rīkojumu un pēc tam, kad tā bija noraidījusi hipotēzi par teroristu uzbrukumu, šī tiesa uzskatīja, ka ir jāveic izmeklēšana, lai noteiktu, vai fakti varēja rasties fizisko personu, kuras vadīja šo lidmašīnu, pieredzes trūkuma vai neuzmanības dēļ.
11
Vienlaikus Francijā gendarmerie des transports aériens (Gaisa transporta žandarmērija) tika sākta faktu izmeklēšana. Ar 2014. gada 29. jūlija lēmumu par kriminālprocesa uzsākšanu tika sākta izmeklētājtiesneša vadīta pirmstiesas izmeklēšana par nonāvēšanu aiz neuzmanības.
12
No 2014. līdz 2016. gadam Spānijas un Francijas tiesu iestādes sadarbojās, tostarp ar starptautiskās savstarpējās palīdzības lūgumiem krimināllietās. Tomēr informācijas apmaiņa starp šīm iestādēm nav ļāvusi iepriekš atrisināt jautājumu, vai minēto iestāžu paralēli veikto izmeklēšanu noslēgumā pieņemtie lēmumi ir iespējami pretrunīgi.
13
2016. gada 18. jūlijā Spānijas izmeklēšanas tiesnesis pieņēma lēmumu par tiesvedības pagaidu izbeigšanu saskaņā ar Spānijas Kriminālprocesa kodeksa 641. pantu, pamatojoties uz to, ka “attiecībā uz cilvēciskiem un profesionāliem apkalpes aspektiem”, kā arī gaisakuģa stāvokļa ziņā viņš nav atradis “pierādījumus, ka no sabiedrības [Swiftair] puses būtu pieļauti kādi pārkāpumi, kas varētu būt saistīti ar [..] lidojuma [..] negadījumu”. It īpaši saskaņā ar šo lēmumu “netika konstatēts neviens gaisakuģa pilotiem noteiktā objektīvā uzmanības vai rūpības pienākuma pārkāpums”.
14
Francijā tehniskā izmeklēšana tika uzticēta triju ekspertu kolēģijai, kuras 2016. gada 23. decembrī sniegtajā galīgajā ziņojumā bija secināts, ka ir faktori, kas veicinājuši šo negadījumu, piemēram, pilotu sezonālā darbība, kas bija veicinājusi pilotu veiktspējas līmeņa pazemināšanos neierastās situācijās, un uz zemes un lidojuma simulatorā veikto apmācību nepietiekamais apjoms un nepilnīgais saturs, kas veicināja nespēju atbilstoši reaģēt attiecīgajā situācijā.
15
2017. gada 29. jūnijā Francijas izmeklētājtiesnesis izvirzīja Swiftair apsūdzību par netīšu nonāvēšanu, pamatojoties uz to, ka tā nav nodrošinājusi apkalpei “pietiekamas apmācības” un šā iemesla dēļ ir netīši izraisījusi visu gaisakuģī esošo personu, kuru vidū bija Francijas pilsoņi, nāvi. Ar 2017. gada 24. novembra prasības pieteikumu Swiftair lūdza atcelt apsūdzību ar pamatojumu, ka uz to esot jāattiecina Spānijā pieņemtais lēmums par tiesvedības izbeigšanu, jo tas ir galīgs un tam jābūt saistošam Francijā saskaņā ar KĪŠN 54. pantu un šajā 54. pantā nostiprināto ne bis in idem principu. 2018. gada 16. novembrī izmeklēšanas palāta šo pieteikumu atzina par nepieņemamu.
16
Ar 2021. gada 18. maija rīkojumu Francijas izmeklēšanas tiesnesis uzdeva Swiftair lietu nodot tribunal judiciaire de Paris (Parīzes pirmās instances tiesa), kas ir iesniedzējtiesa, vienlaikus noraidot šīs sabiedrības izvirzītos argumentus par ne bis in idem principa neievērošanu, pamatojoties uz to, ka šim lēmumam par tiesvedības izbeigšanu nav res judicata spēka un tas nav galīgs. It īpaši minētais lēmums, kuram Francijas tiesībās neesot ekvivalenta, galīgi neizbeigtu valsts apsūdzības procesu un tas neesot šķērslis jaunam kriminālprocesam par tiem pašiem faktiem.
17
Iesniedzējtiesa it īpaši norāda, ka saskaņā ar piemērojamajiem Spānijas tiesību aktiem tādas juridiskas personas kā Swiftair kriminālatbildība nevar tikt konstatēta un ka šā iemesla dēļ uz to formāli neattiecas neviena kriminālvajāšana vai ierobežojums Spānijā. Tādējādi šī tiesa vēlas noskaidrot, vai Spānijā pieņemtais nolēmums par tiesvedības izbeigšanu, ciktāl tas var būt galīgs, KĪŠN 54. panta piemērošanas nolūkā attiecas ne tikai uz fiziskām personām, uz kurām tas vērsts tieši, bet arī uz netieši apsūdzētu juridisko personu un līdz ar to būtu jāuzskata, ka attiecībā uz pēdējo minēto ir pieņemts “galīgs tiesas spriedums” minētā 54. panta izpratnē.
18
Šādos apstākļos tribunal judiciaire de Paris (Parīzes pirmās instances tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai KĪŠN 54. pants, lasot to kopsakarā ar Hartas 50. pantu, jāinterpretē tādējādi, ka rīkojums par tiesvedības izbeigšanu, ko Līgumslēdzējā valstī izdevusi tiesu iestāde un kas ir pārsūdzams pēc rūpīgas lietas izmeklēšanas un izslēdz tiesvedības turpināšanu, ja vien netiek izvirzītas jaunas apsūdzības, ir jākvalificē kā galīgs spriedums šā panta izpratnē, pat ja Līgumslēdzējā valstī, kurā ir izdots šis rīkojums par tiesvedības izbeigšanu, uz to neattiecas visas nolēmuma, kas ieguvis pilnu un pilnīgu res judicata spēku, sekas?
2)
Vai KĪŠN 54. pants, lasot to kopsakarā ar Hartas 50. pantu, jāinterpretē tādējādi, ka rīkojuma par tiesvedības izbeigšanu, kas ir galīgs lēmums, kurš var nodrošināt šajā normā paredzēto ne bis in idem aizsardzību, gadījumā ar “personu, kuras sakarā ir pieņemts galīgais tiesas spriedums” ir jāsaprot jebkura persona, kura ir iesaistīta izmeklēšanas gaitā un kuras rīcība vai bezdarbība ir izmeklēta, pat ja pret šo personu izmeklēšanas posmā formāli netika vērsta kriminālvajāšana vai ierobežojums?
3)
Vai KĪŠN 54. pants, lasot to kopsakarā ar Hartas 50. pantu, jāinterpretē tādējādi, ka fiziskas personas, kuras darbojas, pildot savus amata pienākumus juridiskās personas, kuru tās pārstāv, vārdā un labā, no vienas puses, un pati juridiskā persona, no otras puses, ir identiskas, liedzot jebkādu tiesvedību pret juridisko personu Līgumslēdzējā valstī, ja pret tās likumiskajiem pārstāvjiem jau ir “pieņemts galīgais spriedums” Savienības tiesību izpratnē citā Līgumslēdzējā valstī, pat ja pati juridiskā persona personiski šajā valstī nekad nav tikusi saukta pie kriminālatbildības?
4)
Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai šādā gadījumā KĪŠN 54. pants, lasot to Hartas 50. panta kontekstā, jāinterpretē tādējādi, ka ne bis in idem aizsardzība ir jāattiecina uz juridisko personu, pat ja Līgumslēdzējai valstij, kurā tika pieņemts galīgais lēmums, juridiskajai personai nekādā gadījumā nevarēja tikt piemērota kriminālatbildība vai nu tāpēc, ka šajā valstī tieši nepastāv juridiskās personas kriminālatbildība, vai arī tāpēc, ka juridiskās personas kriminālatbildība var iestāties tikai par nodarījumiem, kurus nevar raksturot saistībā ar darbībām, par kurām notiek kriminālvajāšana?”
Par pieņemamību
19
Pastāvīgās judikatūras atziņa ir tāda, ka saistībā ar LESD 267. pantā noteikto procedūru tikai valsts tiesa, kura iztiesā lietu un kurai jāuzņemas atbildība par pieņemamo tiesas nolēmumu, ir tā, kas, ņemot vērā lietas īpatnības, var noteikt, cik lielā mērā prejudiciālais nolēmums ir vajadzīgs, lai šī tiesa varētu pieņemt nolēmumu, un cik atbilstīgi ir Tiesai uzdotie jautājumi. Tādēļ, ja uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir jālemj (spriedums, 2024. gada 22. oktobris, Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, 36. punkts un tajā minētā judikatūra).
20
Tomēr Tiesai jāpārbauda apstākļi, kādos valsts tiesa pie tās ir vērsusies, lai pārbaudītu savu kompetenci vai tai iesniegtā lūguma pieņemamību (spriedums, 2024. gada 22. oktobris, Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, 37. punkts un tajā minētā judikatūra).
21
Šajā kontekstā jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Tiesa var atteikties lemt par valsts tiesas uzdotu prejudiciālu jautājumu, ja ir acīmredzams, ka Savienības tiesību interpretācijai nav nekāda sakara ar pamatlietas apstākļiem vai tās priekšmetu, ja problēma ir hipotētiska vai arī ja Tiesai nav zināmi faktiskie un tiesiskie apstākļi, kas vajadzīgi, lai sniegtu lietderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (spriedums, 2024. gada 30. aprīlis, M.N. (EncroChat), C‑670/22, EU:C:2024:372, 65. punkts un tajā minētā judikatūra).
22
Šajā ziņā prasības attiecībā uz lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu saturu ir skaidri noteiktas Tiesas Reglamenta 94. pantā, kam LESD 267. pantā paredzētās sadarbības ietvaros iesniedzējtiesai ir jābūt zināmam un kas tai ir stingri jāievēro. Ņemot vērā šīs prasības, kas atgādinātas Eiropas Savienības Tiesas ieteikumu valstu tiesām par prejudiciālās tiesvedības ierosināšanu (OV 2019, C 380, 1. lpp.) 15. punktā, ikviens lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ietver “strīda priekšmeta, kā arī faktu, kuriem ir nozīme un kurus ir konstatējusi iesniedzējtiesa, kopsavilkumu vai vismaz to faktu izklāstu, uz kuriem balstīti prejudiciālie jautājumi”, “to valsts tiesību normu saturu, kas varētu būt piemērojamas attiecīgajā lietā, un attiecīgā gadījumā atbilstošo valsts judikatūru”, kā arī “to iemeslu izklāstu, kas likuši iesniedzējtiesai šaubīties par noteiktu Savienības tiesību normu interpretāciju vai spēkā esamību, kā arī saikni, ko tā konstatējusi starp šīm tiesību normām un pamatlietai piemērojamajiem valsts tiesību aktiem”.
23
Attiecībā uz šo lietu jāatgādina, ka saskaņā ar KĪŠN 54. pantu personu, kuras sakarā vienā līgumslēdzējā pusē ir pieņemts galīgais tiesas spriedums, nedrīkst par to pašu nodarījumu saukt pie atbildības citā līgumslēdzējā pusē – ar noteikumu, ka notiesāšanas gadījumā sods jau ir izciests, to izcieš vai to vairs nevar izpildīt atbilstīgi tās līgumslēdzējas puses tiesību aktiem, kurā spriedums pieņemts.
24
Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai KĪŠN 54. panta mērķis ir garantēt personai, attiecībā uz kuru ir pasludināts spriedums un kura ir izcietusi sodu vai arī kura dalībvalstī attiecīgi ir galīgi attaisnota, ka tā var brīvi pārvietoties Šengenas telpā, nebaidoties no kriminālvajāšanas par tiem pašiem nodarījumiem citā dalībvalstī (spriedums, 2023. gada 14. septembris, Volkswagen Group Italia un Volkswagen Aktiengesellschaft, C‑27/22, EU:C:2023:663, 81. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
25
Šajā ziņā minētais pants jāinterpretē, ņemot vērā, pirmkārt, LES 3. panta 2. punktu, atbilstoši kuram Savienība piedāvā saviem pilsoņiem brīvības, drošības un tiesiskuma telpu bez iekšējām robežām, kur ir nodrošināta personu brīva pārvietošanās (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 29. jūnijs, Kossowski, C‑486/14, EU:C:2016:483, 46. punkts), un, otrkārt, KĪŠN apsvērumus, no kuriem izriet, ka šīs konvencijas mērķis ir atcelt personu pārvietošanās kontroli pie kopīgām robežām un atvieglot pārvadājumus un preču apriti telpā bez iekšējām robežām.
26
Līdz ar to KĪŠN 54. pantam nav nozīmes, ja netiek aplūkota iespēja brīvi pārvietoties šajā telpā un it īpaši – ja runa ir tikai par juridiskām personām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 14. septembris, Volkswagen Group Italia un Volkswagen Aktiengesellschaft, C‑27/22, EU:C:2023:663, 82. punkts).
27
Šajā gadījumā nav strīda par to, ka Francijā ierosinātais kriminālprocess, kas ir pamatlietas priekšmets, ir vērsts tikai pret juridisku personu, proti, Swiftair. Fiziskās personas, kuru kriminālatbildība tika pārbaudīta Spānijā, ir mirušas pamatlietā aplūkotā negadījuma laikā. Līdz ar to, tā kā pamatlietā acīmredzami nav runas par iespēju fiziskām personām brīvi pārvietoties, KĪŠN 54. pants tajā nav piemērojams.
28
Saskaņā ar judikatūru, ja Savienības tiesību normas, uz kurām attiecas prejudiciālie jautājumi, nav piemērojamas pamatlietā un tātad tām nav nozīmes tās atrisināšanā, ir jāuzskata, ka lūgtais prejudiciālais nolēmums nav nepieciešams, lai iesniedzējtiesa varētu taisīt spriedumu, un ka tādējādi šie jautājumi nav pieņemami (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 22. oktobris, Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, 38. un 68. punkts). No tā izriet, ka šajā gadījumā iesniedzējtiesas uzdotie jautājumi šā iemesla dēļ nav pieņemami, ciktāl tie attiecas uz KĪŠN 54. pantu.
29
Kaut gan iesniedzējtiesa atsaucas arī uz Hartas 50. pantu, jāatgādina, ka atbilstoši tās 51. panta 1. punktam Hartas noteikumi uz dalībvalstīm attiecas tikai tad, ja tās īsteno Savienības tiesību aktus. Jēdziens “Savienības tiesību aktu īstenošana” šīs tiesību normas izpratnē paredz, ka jābūt savstarpējai saiknei starp Savienības tiesību aktu un attiecīgo valsts pasākumu, kas ir ciešāka nekā divu jomu līdzīgums vai vienas jomas netieša ietekme uz otru jomu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 28. novembris, PT (Vienošanās starp prokuroru un noziedzīga nodarījuma izdarītāju), C‑432/22, EU:C:2024:987, 35. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
30
Šajā gadījumā, tā kā iesniedzējtiesa lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu nav izklāstījusi saikni, ko tā konstatējusi starp pamatlietā piemērojamajiem valsts tiesību aktiem un atbilstošajām Savienības tiesību normām, šis lūgums šobrīd neļauj konstatēt, ka pamatlietā aplūkotā situācija ietilpst šo tiesību īstenošanas jomā. Atbilstoši judikatūrai šādā gadījumā Tiesas kompetencē nav to izskatīt, un ar tām Hartas normām, uz kurām attiecīgā gadījumā ir izdarīta atsauce, pašām par sevi šo kompetenci pamatot nevar (rīkojums, 2024. gada 17. maijs, VGG u.c., C‑190/23, EU:C:2024:420, 57. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
31
Līdz ar to attiecībā uz lūgto Hartas 50. panta interpretāciju jākonstatē, ka šobrīd Tiesai nav zināmi faktiskie un tiesiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem šā sprieduma 21. punktā minētās pastāvīgās judikatūras izpratnē. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu neatbilst šā sprieduma 22. punktā atgādinātajām prasībām, it īpaši Reglamenta 94. panta c) punkta prasībām, jo tajā nav izklāstīta saikne, ko iesniedzējtiesa konstatējusi starp pamatlietā piemērojamajiem valsts tiesību aktiem un atbilstošajām Savienības tiesību normām.
32
No tā izriet, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu nav pieņemams.
33
Tomēr iesniedzējtiesa saglabā iespēju iesniegt jaunu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, kurā ir visa informācija, kas ļauj Tiesai pieņemt nolēmumu (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2021. gada 20. maijs, ENR Grenelle Habitat u.c., C‑88/20, EU:C:2021:407, 38. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Par tiesāšanās izdevumiem
34
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (sestā palāta) nospriež:
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko tribunal judiciaire de Paris (Parīzes pirmās instances tiesa, Francija) iesniegusi ar 2023. gada 4. jūlija lēmumu, nav pieņemams.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.