62023TJ0350_EXT
VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)
2025. gada 19. martā (
*1
)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Valsts atbalsts – Komisijas iesaistīšanās tiesvedībā valsts tiesā kā amicus curiae – Savienības iestādei pārmestās rīcības prettiesiskums – Iebilde par prettiesiskumu – Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums – Regulas (ES) 2015/1589 29. panta 2. punkts – Varas dalīšanas, valstu tiesu neatkarības, tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību, objektivitātes un neitralitātes principi
Lietā T‑350/23
Rems Kargins, ar dzīvesvietu Rīgā (Latvija), ko pārstāv O. Behrends, advokāts,
prasītājs,
pret
Eiropas Komisiju, ko pārstāv L. Flynn un B. Stromsky, pārstāvji,
atbildētāja,
kuru atbalsta
Eiropas Savienības Padome, ko pārstāv A.‑L. Meyer un A. Jensen, pārstāvji,
persona, kas iestājusies lietā,
VISPĀRĒJĀ TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētāja A. Markulli [A. Marcoulli], tiesneši V. Tomljenoviča [V. Tomljenović] (referente) un V. Valasidis [W. Valasidis],
sekretārs: P. Kullens [P. Cullen], administrators,
ņemot vērā tiesvedības rakstveida daļu,
pēc 2024. gada 6. novembra tiesas sēdes
pasludina šo spriedumu.
Spriedums (
1
)
1
Ar prasību, kas pamatota ar LESD 268. pantu un 340. panta otro daļu, prasītājs Rems Kargins lūdz atlīdzinājumu par kaitējumu, kas viņam esot nodarīts ar Eiropas Komisijas prettiesisko rīcību saistībā ar to, ka šī iestāde kā amicus curiae ir iesaistījusies Augstākajā tiesā (Latvija) notikušajā tiesvedībā starp viņu un trešo personu, kas ir sabiedrība.
[..]
Lietas dalībnieku prasījumi
17
Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai būtībā ir šādi:
–
konstatēt, ka Komisija ir atbildīga par kaitējumu, kas viņam nodarīts ar iesaistīšanos tiesvedībā valsts tiesā;
–
piespriest Komisijai viņam sniegt atlīdzinājumu par minēto kaitējumu vismaz 15028841,93 EUR, kam pieskaitīti procenti ar gada likmi 12 % par laikposmu no 2016. gada 23. jūnija līdz pilnīgai attiecīgās summas samaksai;
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
18
Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
noraidīt prasību kā nepamatotu;
–
piespriest prasītājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
19
Eiropas Savienības Padome būtībā lūdz prasību noraidīt.
Juridiskais pamatojums
[..]
23
Šajā lietā prasītājs apgalvo, ka Komisija, kā amicus curiae iesniedzot apsvērumus Augstākajā tiesā, esot rīkojusies prettiesiski.
[..]
Par iebildi par prettiesiskumu
26
Prasītājs pakārtoti lūdz Vispārējo tiesu atzīt, ka Regulas 2015/1589 29. panta 2. punkts nav piemērojams, jo tam nav juridiska pamata, tas ir pretrunā vairākām Savienības tiesību normām, proti, LESD 267. pantam un 108. panta 2. punkta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantam, un tas nesniedz pietiekamas procesuālās garantijas.
27
Komisija un Padome apstrīd prasītāja argumentus.
28
Regulas 2015/1589 29. pantā noteikts:
“1.   Lai piemērotu LESD 107. panta 1. punktu un 108. pantu, dalībvalstu tiesas var lūgt Komisiju iesniegt tām informāciju, kas ir tās rīcībā, vai tās atzinumu par jautājumiem saistībā ar valsts atbalsta noteikumu piemērošanu.
2.   Ja tas vajadzīgs konsekventai LESD 107. panta 1. punkta un 108. panta piemērošanai, Komisija pēc savas iniciatīvas var iesniegt rakstiskus apsvērumus dalībvalstu tiesām, kas ir atbildīgas par valsts atbalsta noteikumu piemērošanu. [..]”
29
Pirmām kārtām, runājot par Regulas 2015/1589 29. panta 2. punktā paredzēto mehānismu, jāatgādina, ka minētā regula ir pieņemta, pamatojoties uz LESD 109. pantu. Pēdējā no minētajām tiesību normām paredzēts, ka Padome var pieņemt jebkādas attiecīgas regulas, kas vajadzīgas, lai piemērotu LESD 107. un 108. pantu. Tātad ar šo tiesību normu Padomei ir piešķirtas plašas pilnvaras, jo tajā ir minētas “jebkādas attiecīgas regulas”, ciktāl tās saistītas ar LESD 107. un 108. panta piemērošanu.
30
Šajā ziņā, pirmkārt, jāatgādina, ka Komisija īsteno centrālu un ekskluzīvu lomu pārbaudē, vai atbalsta pasākumi ir saderīgi ar iekšējo tirgu. Otrkārt, valstu tiesu loma ir aizsargāt tiesību subjektu tiesības, pamatojoties uz LESD 108. panta 3. punktu, līdz tiek pieņemts Komisijas galīgais lēmums, un, kad šāds galīgais lēmums ir pieņemts, tām, pamatojoties uz Savienības tiesību pārākuma principu, ir jāņem vērā sekas, kas izriet no šā lēmuma saistošā rakstura.
31
Tādējādi gan Komisijai, īstenojot centrālu lomu, gan valstu tiesām – attiecībā uz tiesību subjektu tiesību aizsardzību saskaņā ar LESD 108. pantu un atbilstoši minētajam pantam pieņemtu lēmumu sekām – katrai savā lomā jāpiemēro LESD 107. un 108. pants.
32
Šādos apstākļos jānorāda, ka, īstenojot LESD 109. pantā piešķirtās plašās pilnvaras, Padome varēja uzskatīt par vajadzīgu LESD 107. un 108. panta piemērošanas nolūkā pilnvarot Komisiju, lai citastarp nodrošinātu saskaņotu piemērošanu Savienībā, kā arī Komisijas un valstu tiesu sadarbību.
33
Proti, Regulas 2015/1589 37. apsvērumā teikts – lai konsekventi piemērotu valsts atbalsta noteikumus, jāizveido dalībvalstu tiesu un Komisijas sadarbības mehānismi, kas sniegtu iespēju valstu tiesām pieprasīt Komisijai informāciju vai atzinumu par jautājumiem, kuri saistīti ar valsts atbalsta noteikumu piemērošanu, un Komisijai – rīkojoties atbilstīgi savam pienākumam aizstāvēt sabiedrības intereses – iesniegt šīm tiesām rakstiskus vai mutiskus apsvērumus.
34
Turklāt Regulas 2015/1589 38. apsvērumā vispirms precizēts, ka Komisijas apsvērumi neskar LESD 267. pantu un neuzliek juridiskas saistības valstu tiesām. Turpinājumā norādīts, ka apsvērumi jāiesniedz saskaņā ar valsts procesuālajiem noteikumiem, tostarp tiem, kuri aizsargā lietas dalībnieku tiesības. Papildus tam piebilsts, ka Komisijas apsvērumos jārespektē valstu tiesu neatkarība. Visbeidzot – konkrētāk runājot par Komisijas pēc pašas iniciatīvas iesniegtajiem apsvērumiem – precizēts, ka tiem jāattiecas tikai uz gadījumiem, kuri ir svarīgi, lai saskaņoti piemērotu LESD 107. panta 1. punktu vai 108. pantu.
35
Tādējādi jākonstatē, ka Regulas 2015/1589 29. panta 2. punktā paredzētais sadarbības mehānisms starp Komisiju un valstu tiesām var tikt uzskatīts par vajadzīgu LESD 107. un 108. panta piemērošanai LESD 109. panta izpratnē.
36
Šādos apstākļos prasītāja arguments, ka Savienības primārajās tiesībās nav pamata Regulas 2015/1589 29. panta 2. punktā paredzētajam mehānismam, jānoraida.
37
Otrām kārtām, attiecībā uz saderību ar LESD 267. pantu jānorāda – no Regulas 2015/1589 29. panta neizriet, ka Komisijas iesaistīšanās pēc valsts tiesu pieprasījuma vai pēc pašas iniciatīvas traucētu vai iepriekš ierobežotu valsts tiesu iespēju vai – atkarībā no apstākļiem – pienākumu uzdot Tiesai prejudiciālu jautājumu saskaņā ar LESD 267. pantu.
38
Proti, kā norādīts Regulas 2015/1589 38. apsvērumā, Komisijas kā amicus curiae apsvērumi jāsaprot tādējādi, ka tie neskar LESD 267. pantu. Tādējādi ar minētās regulas 29. pantu iedibinātais mehānisms iekļaujas LES 4. pantā paredzētās lojālās sadarbības garā. Tā ir iespēja valstu tiesām lūgt Komisiju sniegt atzinumus un Komisijas iespēja iesniegt nesaistošus apsvērumus minētajām tiesām. Runa ir par valstu tiesām pieejamu atbalstu, ciktāl tās to uzskata par vajadzīgu LESD 107. un 108. panta piemērošanai.
39
Šajā ziņā Tiesa ir nospriedusi – ja valsts tiesai ir šaubas vai grūtības attiecībā uz LESD 107. un 108. panta piemērošanu, tā vienmēr var vērsties Komisijā, lai tā šai tiesai sniegtu palīdzību atbilstoši lojālas sadarbības principam (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 13. februāris, Mediaset, C‑69/13, EU:C:2014:71, 30. punkts).
40
Arī attiecībā uz Komisijas iespēju pēc savas ierosmes iesniegt rakstveida apsvērumus dalībvalstu tiesām Tiesa – saistībā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101. un 102.] pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), 15. panta 3. punktu, kurā attiecībā uz LESD 101. un 102. panta piemērošanu paredzēts mehānisms, kas ir identisks Regulas 2015/1589 29. panta 2. punktā paredzētajam mehānismam, – ir atzinusi, ka šāds sadarbības mehānisms iekļaujas LES 4. pantā minētajā vispārējā lojālas sadarbības principā un šai sadarbībai ir īpaša nozīme, jo tā attiecas uz dalībvalstu tiesām, kurām jānodrošina Savienības tiesību normu piemērošana un ievērošana valsts tiesību sistēmā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2009. gada 11. jūnijs, X, C‑429/07, EU:C:2009:359, 21. punkts).
41
Savukārt valsts tiesu iespējas vai pienākuma uzdot prejudiciālu jautājumu saskaņā ar LESD 267. pantu pamatā ir Savienības tiesību vienveidīgas piemērošanas un pārākuma principi. Tādējādi šajā tiesību normā valsts tiesām ir piešķirta iespēja un attiecīgā gadījumā noteikts pienākums iesniegt lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ja tiesa pēc savas iniciatīvas vai pēc lietas dalībnieku lūguma konstatē, ka strīda pamatā ir šā panta pirmās daļas tvērumā ietilpstošs jautājums. No tā izriet, ka valstu tiesām ir visplašākās iespējas vērsties Tiesā, ja tās uzskata, ka tajās izskatāmajās lietās radušies jautājumi par Savienības tiesību normu interpretāciju vai spēkā esamību, par kuriem tām jāpieņem lēmums (skat. spriedumu, 2011. gada 21. jūlijs, Kelly, C‑104/10, EU:C:2011:506, 61. punkts un tajā minētā judikatūra).
42
Tādējādi LESD 267. pantā paredzētais mehānisms un Regulas 2015/1589 29. pantā paredzētais mehānisms ir savstarpēji papildinoši mehānismi, kas viens otru neizslēdz, jo ir visnotaļ iespējams, ka valsts tiesa – pēc tam, kad tā saskaņā ar Regulas 2015/1589 29. pantu ir saņēmusi apsvērumus par LESD 107. un 108. panta piemērošanu, – par šo pašu jautājumu lūdz Tiesu sniegt prejudiciālu nolēmumu saskaņā ar LESD 267. pantu.
43
Proti, lietā, kurā tika pasludināts 2019. gada 5. marta spriedums Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172), Tiesa lēma par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu saskaņā ar LESD 267. pantu, kaut arī pamatlietā Komisija attiecīgajā valsts tiesā bija iesniegusi apsvērumus kā amicus curiae (spriedums, 2019. gada 5. marts, Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, 37. punkts).
44
Turklāt jāatgādina, ka Komisijas kā amicus curiae apsvērumi valsts tiesām nav saistoši.
45
Šajā ziņā Tiesa ir nospriedusi, ka iespēja valstu tiesām lūgt Komisijai paskaidrojumus par LESD 107. un 108. panta piemērošanu neietekmē valstu tiesu iespēju vai pienākumu saskaņā ar LESD 267. pantu uzdot tai prejudiciālu jautājumu par minēto tiesību normu interpretāciju (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1996. gada 11. jūlijs, SFEI u.c., C‑39/94, EU:C:1996:285, 50. un 51. punkts).
46
No tā izriet, ka – pretēji tam, ko apgalvo prasītājs_– Regulas 2015/1589 29. pantā paredzētais mehānisms nav pretrunā LESD 267. pantam.
47
Trešām kārtām, attiecībā uz prasītāja argumentiem, ka Regulas 2015/1589 29. pantā paredzētais mehānisms nav saderīgs ar LESD 108. panta 2. punkta otro daļu, jo tas iejaucas Tiesas kompetencē izvērtēt iespējamu attiecīgās dalībvalsts pienākumu neizpildi, jāpauž šādi apsvērumi.
48
Pamatojoties uz LESD 108. panta 2. punktu, Komisija var Tiesā tieši uzsākt pārkāpuma procedūru, ja dalībvalsts nepilda Komisijas lēmumu, ar ko konstatēts, ka valsts atbalsts nav saderīgs ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. pantu, un tas ir jāatceļ vai jāgroza.
49
Savukārt no LESD 108. panta neizriet, ka Komisijai iespēja tieši vērsties Tiesā būtu liegta tāpēc, ka tā kā amicus curiae ir iesaistījusies valsts tiesvedībā saskaņā ar Regulas 2015/1589 29. pantu. No pēdējās minētās tiesību normas neizriet arī, ka iespēja rīkoties kā amicus curiae būtu pakārtota Komisijas iespējai vērsties Tiesā saskaņā ar LESD 108. panta 2. punkta otro daļu. No tā izriet, ka Regulas 2015/1589 29. pantā paredzētais mehānisms nekādi neietekmē LESD 108. panta 2. punktā paredzēto Komisijas veiktās valsts atbalsta kontroles mehānismu. Tādējādi tas, ka Komisija iesaistās valsts tiesvedībā ārpustiesas statusā, iesniedzot nesaistošus apsvērumus valstu tiesām, neietekmē procesu, ko Komisija var sākt saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu, ja tā uzskatītu, ka valsts pasākums būtu pretrunā LESD 107. pantam un tas būtu jāatceļ vai jāgroza.
50
Tātad runa ir par atsevišķiem, savstarpēji papildinošiem mehānismiem, kuri viens otru neizslēdz.
51
No tā izriet, ka Regulas 2015/1589 29. pantā paredzētais mehānisms nav pretrunā LESD 108. pantam.
52
Nekādi nemotivētais prasītāja arguments, ka LESD 108. pants pats par sevi ir prettiesisks – ja tas tiktu uzskatīts par pieņemamu –, ir pilnīgi nepamatots. Proti, LESD 107. pantā noteiktais valsts atbalsta aizliegums veido pašu pamatu tāda iekšējā tirgus darbībai, kurā konkurenci nedrīkst izkropļot ar valsts pasākumiem. Arī LESD 108. pantā Komisijai piešķirtā uzraudzības funkcija ir ar Līgumiem izveidotās valsts atbalsta kontroles sistēmas pamatelements.
53
Ceturtām kārtām, runājot par procesuālajām garantijām, kas attiecas uz Regulas 2015/1589 29. panta 2. punkta piemērošanu, no šīs regulas 38. apsvēruma izriet, ka Komisija savus apsvērumus iesniedz saskaņā ar valsts procesuālajiem noteikumiem, tostarp tiem, kas aizsargā lietas dalībnieku tiesības, un tajos tiek respektēta valstu tiesu neatkarība.
54
Tātad attiecīgajā valsts tiesvedībā ir piemērojamas valsts tiesībās paredzētās procesuālās garantijas, savukārt valsts tiesībām jābūt saderīgām ar LES 19. pantu un Hartas 47. pantu. Tāpēc prasītāja arguments, ka Regulas 2015/1589 29. pantā paredzētais mehānisms nesniedz pietiekamas procesuālās garantijas, jānoraida.
[..]
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (otrā palāta)
nospriež:
1)
Prasību noraidīt.
2)
Rems Kargins sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.
3)
Eiropas Savienības Padome savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.
Marcoulli
Tomljenović
Valasidis
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2025. gada 19. martā.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.
(
1
)	Ietverti tikai tie šī sprieduma punkti, kuru publicēšanu Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgu.