62003CC0409_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Šī lieta attiecas uz to, kā interpretēt jēdzienu “pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte”, kas paredzēts 13. pantā Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulā (EEK) Nr. 3665/87 par lauksaimniecības produktu eksporta kompensāciju sistēmas kopējiem piemērošanas noteikumiem (2) .
2. Tiesai izteikts lūgums lemt par jautājumu, vai liellopu – dzīvnieku, kas nokauti īpašas steidzamības kārtībā Direktīvas 64/433/EEK (3) izpratnē – gaļu, kas atzīta par derīgu lietošanai pārtikā, var uzskatīt par tādu, kam piemīt pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte, un piešķirt tiesības uz eksporta kompensācijām, lai gan Kopienā to var pārdot vienīgi “vietējā tirgū”. Iesniedzējtiesa arī jautā, vai pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes jēdziens ir pakļauts nosacījumam, ka attiecīgajam produktam ir jāpiemīt vidusmēra kvalitātei.
I – Atbilstošās tiesību normas
A – Kopienu tiesības
1. Kopēja tirgu organizācija liellopu gaļas sektorā
3. Kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) ietvaros liellopu gaļa tāpat kā daudzi citi lauksaimniecības produkti tika pakļauta kopējai tirgus organizācijai, kuras galvenais mērķis bija sasniegt EKL 33. pantā izvirzītos mērķus, proti, tostarp stabilizēt šī produkta tirgu un panākt pietiekami augstu dzīves līmeni ieinteresētajiem lauku iedzīvotājiem. Šim nolūkam tika izveidota īpaša sistēma liellopu gaļas tirdzniecībai ar trešām valstīm, kas tostarp ietvēra eksporta kompensācijas.
4. Šo eksporta kompensāciju mērķis ir segt liellopu gaļas pasaules tirgus cenu un šī produkta augstāku cenu Kopienā starpību (4) . Tās tiek finansētas no Kopienas budžeta, precīzāk – no Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF). Šo kompensāciju apjoms ir vienāds visiem tā paša produkta ražotājiem Kopienā, bet tas var būt atšķirīgs atkarībā no [eksporta] galamērķa valsts (5) . Tāpat minēto kompensāciju mērķis ir nodrošināt Kopienas dalību liellopu gaļas starptautiskajā tirdzniecībā (6) .
2. Eksporta kompensāciju piemērošanas kopējie noteikumi
5. Eksporta kompensāciju piemērošanas kopējos noteikumus attiecībā uz lauksaimniecības produktiem regulē Eiropas Kopienu Komisija. Tās regulējums bieži ticis grozīts. Pamata lietas faktu pastāvēšanas laikā bija piemērojama Regula Nr. 3665/87.
6. Saskaņā ar Regulas Nr. 3665/87 devīto apsvērumu, lai varētu saņemt eksporta kompensāciju, “produktiem ir jāpiemīt tādai kvalitātei, lai tos varētu pārdot parastos apstākļos”.
7. Regulas Nr. 3665/87 13. pants, kuru lūgts interpretēt šīs tiesvedības ietvaros, nosaka:
“Kompensāciju nepiešķir, ja produktiem nepiemīt pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte un tad, kad šie produkti paredzēti lietošanai uzturā, ja to izmantošana šim nolūkam ir izslēgta vai būtiski samazināta to īpašību vai stāvokļa dēļ.”
8. Pēc tam, kad bija notikuši pamata lietas fakti, Regulu Nr. 3665/87 atcēla un aizvietoja ar Regulu (EK) Nr. 800/1999 (7), uz kuru atsaucas iesniedzējtiesa un lietas dalībnieki. Regulas Nr. 800/1999 21. panta 1. punkts formulēts šādi:
“Kompensāciju nepiešķir produktiem, kam nav pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte tajā datumā, kad pieņem eksporta deklarāciju.
Produktus uzskata par atbilstošiem pirmajā daļā noteiktajām prasībām, ja tos var tirgot Kopienas teritorijā parastos apstākļos ar aprakstu, kas norādīts kompensācijas pieteikumā, kā arī, ja šādi produkti ir paredzēti lietošanai pārtikā un to izmantošanas iespēja tādam nolūkam nav izslēgta vai ievērojami samazināta to īpašību vai stāvokļa dēļ.
Produktu atbilstību prasībām, kas noteiktas pirmajā daļā, pārbauda saskaņā ar standartiem vai praksi, kas ir spēkā Kopienā [..].”
9. Regulas Nr. 800/1999 21. panta 1. punkts īsteno mērķi, kas noteikts tās divdesmit astotajā apsvērumā, saskaņā ar kuru “produktiem būtu jābūt tādas kvalitātes, lai tos varētu parastos apstākļos tirgot Kopienā”.
10. Kopienu tiesiskā regulējuma grozījumu ietvaros, kas veikti pēc tam, kad bija notikuši pamata lietas fakti, bet kas var radīt interesi šajā procesā, pieņemta arī Regula (EK) Nr. 450/2000 (8), kas īpaši attiecas uz eksporta kompensācijām par liellopu gaļu. Šīs regulas trešajā apsvērumā norādīts, ka “ir izdevīgi attiecināt kompensācijas piešķiršanu tikai uz tiem produktiem, uz kuriem var attiecināt brīvas aprites principu Kopienā”, un tās 1. pants paredz – produkti, par kuriem ir tiesības saņemt šo kompensāciju, ir tie, uz kuriem ir atzīme par atbilstību sanitārajām prasībām, kas paredzēta Direktīvas 64/433 I pielikuma XI nodaļā.
3. Sanitārās prasības, kas piemērojamas Kopienas iekšējā tirdzniecībā ar liellopu gaļu
11. Lai Kopienā ieviestu vienotu tirgu noteiktu sugu dzīvnieku gaļai, tostarp liellopu gaļai, Kopiena veica tādu sanitāro prasību standartizēšanu, kas jāievēro lopkautuvēs un gaļas sadalīšanas telpās, kā arī gaļas uzglabāšanas un pārvadāšanas laikā.
12. Uz pamata lietu attiecināmās prasības ir ietvertas Direktīvā 64/433. Jēdziens “nokaušana īpašas steidzamības kārtībā” ir noteikts minētās direktīvas 2. panta n) apakšpunktā kā “jebkura nokaušana, ko norīko veterinārārsts pēc negadījuma vai smagiem fizioloģiskiem un funkcionāliem traucējumiem”. Šī norma turklāt precizē, ka nokaušanu steidzamības kārtībā veic ārpus lopkautuves, ja veterinārārsts uzskata, ka dzīvnieka pārvadāšana ir neiespējama vai sagādātu dzīvniekam liekas ciešanas.
13. Atbilstoši Direktīvas 64/433 6. panta 1. punkta e) apakšpunktam dalībvalstis nodrošina, lai tādu dzīvnieku gaļu, kas nokauti īpašas steidzamības kārtībā, atļautu lietot uzturā tikai “vietējā tirgū” un vienīgi tad, ja ievērotas šajā tiesību normā uzskaitītās prasības. Tostarp tiek prasīts, lai dzīvnieku pēc nokaušanas, atasiņošanas un iespējamas subproduktu izņemšanas veterinārārsta klātbūtnē ļoti ātri pārvestu uz lopkautuvi, kas ir apstiprināta, pievienojot tā veterinārārsta apliecinājumu, kas norīkojis nokaušanu, un kura izveidota atbilstoši Kopienas līmenī apstiprinātiem noteikumiem. Valsts pilnvarotam veterinārārstam pēc tam ir jāveic dzīvnieka liemeņa pārbaude post mortem
Direktīvā 64/433 paredzētajos apstākļos, ko vajadzības gadījumā papildina ar bakterioloģisko analīzi, lai gaļu pilnībā vai daļēji varētu atzīt par derīgu lietošanai pārtikā. Jēdziens “vietējais tirgus” nav definēts.
14. Direktīvas 64/433 6. panta 1. punkta h) apakšpunkts paredz, ka gaļai jābūt apzīmogotai ar valsts zīmogu, ko nevar sajaukt ar Kopienas zīmogu.
B – Valsts tiesības
15. Fleischhygienegesetz
(Vācijas likuma par gaļas sanitārajām prasībām) (9) 13. pants paredz – dzīvniekus, kas jānokauj īpaša iemesla dēļ vai kuri izdala patogēnus slimību ierosinātājus, var nokaut tikai īpašās lopkautuvēs, t.s. “izolētās lopkautuvēs”, un tādējādi nokautu dzīvnieku gaļu var laist tirgū kā pārtikas preci tikai iepriekš minēto lopkautuvju pārdošanas punktos, ko šim nolūkam īpaši apstiprinājusi un kontrolē kompetenta valsts iestāde. Šī gaļa jāpadara īpaši atpazīstama.
16. Fleischhygieneverordnung
(Vācijas noteikumi par gaļas sanitārajām prasībām) (10), kas paredz iepriekš minētā likuma piemērošanas noteikumus, nosaka – gaļu no izolētajām lopkautuvēm var laist tirgū tikai tad, ja tā ir tāda dzīvnieka gaļa, kuru pārbaudījusi sanitārā inspekcija un atzinusi par derīgu lietošanai pārtikā. Šie noteikumi paredz arī to, ka šo gaļu var pārdot vienīgi gala patērētājam.
17. Šīs tiesību normas pieņemtas, lai transponētu Direktīvu 64/433.
II – Pamata lietas fakti
18. 1997. gada novembrī Société d’exportation des produits agricoles
[Lauksaimniecības produktu eksporta sabiedrība] (11) iesniedza kompetentajai Vācijas valsts pārvaldes iestādei deklarāciju par 222 kastu saldētas liellopu gaļas, kas iegūta “izolētā lopkautuvē”, eksportu. Tādējādi SEPA
eksportēto gaļu kompetentais veterinārārsts atzina par derīgu lietošanai pārtikā.
19. Kompetentā valsts pārvaldes iestāde un – pēc prasības celšanas – arī Finanzgericht
[Finanšu tiesa, Vācija] nolēma, ka SEPA
nevarēja saņemt eksporta kompensācijas par šo gaļu, jo tai nepiemita pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte Regulas Nr. 3665/87 13. panta izpratnē. Šādu vērtējumu šīs iestādes pamatoja ar to, ka atbilstoši Vācijas tiesību aktiem attiecīgo gaļu nevarēja pārdot visā Kopienā, bet gan tikai Vācijā un ar daudziem ierobežojumiem.
20. Prasītāja iesniedza Bundesfinanzhof
[Federālā Finanšu tiesa, Vācija] sūdzību par Finanzgericht
lēmumu.
III – Prejudiciālie jautājumi
21. Savā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu Bundesfinanzhof
vispirms atgādina – lietošanai uzturā paredzētiem produktiem jāpiemīt ne tikai veselības prasībām atbilstošai kvalitātei, bet arī pienācīgi labai tirdzniecības kvalitātei. Kā uzskata iesniedzējtiesa, pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes jēdziens saskaņā ar Tiesas judikatūru (12) un atbilstoši Regulas Nr. 3665/87 devītā apsvēruma formulējumam, kā arī Regulas Nr. 800/1999 21. pantam nozīmē, ka attiecīgo produktu var pārdot Kopienas teritorijā parastos apstākļos un saskaņā ar mērķi, kas noteikts kompensācijas pieteikumā. Iesniedzējtiesa turpinājumā norāda, ka tā saskaras ar šādiem diviem jautājumiem.
22. Pirmkārt, tai šķiet apšaubāmi, ka pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes jēdziens izslēdz no savas piemērošanas jomas produktus, uz kuriem attiecināmi īpaši ierobežojumi – tādi kā kontroles pasākumi vai pārdošanas attiecināšana tikai uz atsevišķiem izplatīšanas reģioniem.
23. Kā norāda iesniedzējtiesa, to Kopienu un Vācijas tiesību normu mērķis, kuras attiecas uz gaļu, kas iegūta, veicot nokaušanu īpašu iemeslu dēļ, nav aizliegt šādas gaļas pārdošanu, jo gadījumā, ja tā atzīta par derīgu lietošanai pārtikā, nevar aizliegt tās eksportu. Šāds aizliegums neizriet arī no Direktīvas 64/433 6. panta, kas paredz – tādu dzīvnieku gaļu, kas nokauti īpašas steidzamības kārtībā, var atļaut lietot pārtikā tikai vietējā tirgū un atbilstoši šī tirgus nosacījumiem. Faktiski minētās direktīvas mērķis nav reglamentēt Kopienas ārējo tirdzniecību, un tā nedod nekādu iemeslu attiecināt uz trešām valstīm pārdošanas ierobežojumu, kas paredzēts Kopienas ietvaros.
24. Arī attiecīgās gaļas, kas ir derīga lietošanai pārtikā, izslēgšana no to produktu skaita, par kuriem var piešķirt eksporta kompensācijas, neatbilst Tiesas judikatūras izpratnei, saskaņā ar kuru pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes jēdziens ir atkarīgs no iespējas pārdot attiecīgās preces. Tāpat šāda izslēgšana neatbilst Kopienas interesēm, jo šī gaļa ir pārdodama daļā no Kopienas tirgus.
25. Otrkārt, iesniedzējtiesa apšauba, ka pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes jēdziens pieprasa noteiktu vidusmēra kvalitāti un izslēdz tādus produktus ar zemāku kvalitāti, kurus var pārdot ar mērķi, kas noteikts kompensācijas pieteikumā. Tā šajā sakarā atgādina, ka tiesiskais regulējums eksporta kompensāciju jomā faktiski nosaka vienotu kompensācijas līmeni, kas neņem vērā preces kvalitāti. Tomēr iesniedzējtiesa norāda, ka Tiesa iepriekš minētajā spriedumā lietā Francija/Komisija noliedza pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes esamību precei ar slēptu defektu, nenosakot, ka šī defekta dēļ šo preci nevar pārdot.
26. Ievērojot šos apsvērumus, Bundesfinanzhof
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1) Vai Regulas [Nr. 3665/87] 13. pants ar pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes jēdzienu pieprasa, lai attiecīgo preču ražošana un izplatīšana būtu pakļauta vienīgi vispārējas piemērošanas tiesību normām – tādām, ko piemēro visām šī veida precēm, – un vai tādējādi šis pants liedz piešķirt eksporta kompensācijas par precēm, uz kurām attiecas īpaši ierobežojumi, it sevišķi attiecībā uz to iegūšanu, apstrādi vai izplatīšanu, kā, piemēram, rīkoj ums veikt īpašu sanitāro pārbaudi vai pārdošanas vietu ierobežojums?
2) Vai Regulas [Nr. 3665/87] 13. pants ar pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes jēdzienu pieprasa eksportējamās preces vidusmēra kvalitāti un tādējādi liedz piešķirt eksporta kompensācijas par precēm, kurām piemīt zemāka kvalitāte un kuras parasti tomēr tiek pārdotas ar mērķi, kas noteikts kompensācijas pieteikumā? Vai tā tas ir arī gadījumā, ja preces zemā kvalitāte nekādā veidā neietekmē komercdarījuma īstenošanu?”
IV – Vērtējums
A – Par pirmo prejudiciālo jautājumu
27. Ar savu pirmo prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa pēc būtības jautā, vai Regulas Nr. 3665/87 13. pants jāinterpretē tādējādi, ka lietošanai pārtikā derīgu gaļu nevar uzskatīt par tādu, kam piemīt pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte, un par to nevar piešķirt tiesības uz eksporta kompensācijām, ja tās pārdošana lietošanai pārtikā Kopienā attiecas tikai uz vietējo tirgu, jo tā ir tāda dzīvnieka gaļa, kas nokauts īpašas steidzamības kārtībā Direktīvas 64/433 izpratnē.
28. Komisija uzskata – šādu gaļu nevar atzīt par tādu, kam piemīt pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte, jo to var atļaut lietošanai pārtikā Kopienā tikai vietējā tirgū un ar īpašu marķējumu, kas norāda tās izcelsmi. Tā apgalvo, ka šis ierobežojums nav pamatots ar zemāku veselības prasību ievērošanas līmeni. Kā norāda Komisija, šis ierobežojums noteikts šīs gaļas kvalitātes iespējamās nenoturības dēļ; šāda gaļa to apstākļu dēļ, kādos tā iegūta, ātrāk bojājas. Kopienu likumdevējs pieļauj tās izplatīšanu tikai vietējā tirgū piesardzības nolūkā, lai izvairītos no tā, ka šī gaļa tiek pārvadāta tālu un patērēta pēc ilga perioda. Komisija uzskata – lai arī Direktīvas 64/433 6. pants, kas attiecas tikai uz Kopienas iekšējo tirdzniecību, neaizliedz šādas gaļas eksportu, ir tomēr paradoksāli atbalstīt tās pārdošanu trešās valstīs, piešķirot eksporta kompensācijas.
29. Komisija apgalvo, ka šādu gaļu nevar uzskatīt par pārdotu “parastos apstākļos” Regulas Nr. 3665/87 devītā apsvēruma izpratnē, kas pārņem iepriekš minētā sprieduma lietā Muras
pamatojumu. Tā šajā sakarā norāda, ka Regulas Nr. 800/1999 21. pants pārņēma šo judikatūru, nemainot prasītos nosacījumus eksporta kompensāciju piešķiršanai.
30. Lai gan šo jautājumu iesniedzējtiesa neuzdeva, Komisija tomēr uzskata – tādu dzīvnieku gaļa, kas nokauti īpašas steidzamības kārtībā, neatbilst arī otrajam nosacījumam, kas prasīts Regulas Nr. 3665/87 13. pantā, saskaņā ar kuru attiecīgā produkta izmantošanu, ja tas ir paredzēts lietošanai pārtikā, šajā nolūkā nevajadzētu izslēgt vai būtiski samazināt. Tā apgalvo, ka iespēja pārdot šo gaļu tikai vietējā tirgū un tās īpašais marķējums ir būtisks ierobežojums tās lietošanai pārtikā.
31. Hauptzollamt Hamburg‑Jonas
[Hamburgas‑Jonasas Galvenā muitas pārvalde] atbalsta Komisijas viedokli un turklāt norāda, ka Regulas Nr. 3665/87 13. pants tāpat paredz novērst liellopu gaļas pārpalikumu Kopienas tirgū. Tā norāda, ka tādējādi nav pamata piešķirt eksporta kompensācijas par gaļu, ko var pārdot tikai vietējā tirgū.
32. Lai arī Komisijas un Hauptzollamt Hamburg‑Jonas
aizstāvētais viedoklis varētu šķist pārliecinošs, pēc savām pārdomām nevaru ierosināt, lai Tiesa tam piekristu. Tāpat kā Grieķijas valdība un SEPA
uzskatu, ka Regulas Nr. 3665/87 13. pants neļauj izslēgt, ka gaļu, ko lietošanai pārtikā Kopienā var pārdot tikai vietējā tirgū, varētu uzskatīt par tādu, kam piemīt “pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte” minētā panta izpratnē, un piešķirt tiesības uz eksporta kompensācijām. Pirms izklāstu apsvērumus, kas tieši pamato manu analīzi, šķiet būtiski atgādināt apgalvojumu, uz kuru balstīts Tiesai iesniegtais jautājums.
33. Vispirms, ir skaidrs, ka atbilstoši Regulas Nr. 3665/87 13. panta formulējumam tiesības uz eksporta kompensācijām par produktu var piešķirt tikai tad, ja tam piemīt sanitārām prasībām atbilstoša kvalitāte, proti, ja tas ir derīgs lietošanai pārtikā. Šajā lietā no iesniedzējtiesas sniegtajiem norādījumiem skaidri izriet, ka gaļu, par kuru SEPA
iesniedza eksporta deklarāciju, kompetents veterinārārsts atzina par derīgu lietošanai pārtikā. Šo apgalvojumu apstiprina izvērtējamā prejudiciālā jautājuma saturs, jo iesniedzējtiesa jautā tikai to, vai šādu gaļu var uzskatīt par tādu, kurai piemīt “pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte”, ņemot vērā to, ka ir pieņemts, ka tā ir “veselības prasībām atbilstoša”, lai piešķirtu tiesības uz eksporta kompensācijām saskaņā ar Regulu Nr. 3665/87.
34. Otrkārt, manuprāt, ir būtiski uzsvērt, ka tādu dzīvnieku gaļu, kas nokauti īpašas steidzamības kārtībā, var atzīt par derīgu lietošanai, tikai ievērojot nosacījumus, kas paredzēti Direktīvas 64/433 6. panta e) apakšpunktā; šī direktīva saskaņoja nosacījumus, kas ļauj atzīt gaļu par derīgu lietošanai pārtikā visās dalībvalstīs. Kopienu likumdevējs neparedzēja mazāk svarīgu prasību līmeni garantijai, ka gaļa neapdraud patērētāju veselību, ja tā paredzēta vietējiem patērētājiem, nevis visiem patērētājiem Kopienā. Direktīvas 64/433 6. panta 1. punkta e) apakšpunkts precizē – sanitārā inspekcija, pēc kuras tādu dzīvnieku gaļu, kas nokauti īpašas steidzamības kārtībā, var atzīt par derīgu lietošanai pārtikā, jāveic atbilstoši minētās direktīvas 3. panta 1. punkta A daļas d) apakšpunktam, tas ir, ievērojot tos pašus nosacījumus, kas noteikti attiecībā uz dzīvnieku, kurš nokauts apstiprinātā lopkautuvē parastos apstākļos un kura gaļu var pārdot visā Kopienā.
35. Kā Komisija savos apsvērumos norāda, attiecīgajai gaļai, lai arī to atļauts lietot pārtikā Kopienā tikai vietējā tirgū, nav zemāka atbilstība veselības prasībām kā tādu dzīvnieku gaļai, kas nokauti apstiprinātā lopkautuvē parastos apstākļos un kuru gaļa atzīta par derīgu lietošanai pārtikā atbilstoši inspekcijai, kas paredzēta Direktīvas 64/433 3. panta 1. punkta A daļas d) apakšpunktā, lai to varētu pārdot visās dalībvalstīs.
36. Visbeidzot, pat ja “pienācīgi laba kvalitāte” ir juridisks jēdziens, iesniedzējtiesas vērtējums, saskaņā ar kuru attiecīgā gaļa uzskatāma par tādu, kurai piemīt veselības normām atbilstoša kvalitāte, balstās uz pamata lietas faktu vērtējumu, kas ir tās kompetencē. Faktiski tieši no pastāvīgās judikatūras izriet, ka EKL 234. pantā paredzētās procedūras ietvaros, pamatojoties uz skaidru valsts tiesu un Tiesas funkciju nodalīšanu, pamata lietas faktu izvērtēšana, attiecībā uz kuriem interpretējamas Kopienu tiesības, ir valsts tiesas kompetencē (13) . Tāpat kompetento valsts iestāžu un iesniedzējtiesas ziņā ir izvērtēt jautājumu par to, vai gaļas, par ko ir strīds un ko SEPA
eksportēja uz Gabonu un Komoru salām, saldēšanas metode izslēdz jebkuru tās sabojāšanās risku, līdz tā tiek piegādāta galamērķa valstu tirgū, ņemot vērā tās neaizsargātību, kas varētu piemist šai gaļai to apstākļu dēļ, kuros tā iegūta.
37. Tāpēc uzskatu, ka pirmais prejudiciālais jautājums vērtējams no aspekta, saskaņā ar kuru ir skaidrs – attiecīgo gaļu atzina par derīgu lietošanai pārtikā, to atļauts lietot pārtikā dalībvalsts vietējā tirgū, un iesniedzējtiesa arī uzskatīja, ka tai piemīt veselības prasībām atbilstoša kvalitāte, lai to varētu eksportēt uz trešām valstīm un piešķirt tiesības uz eksporta kompensācijām saskaņā ar Regulu Nr. 3665/87.
38. Tādējādi šis strīds noved pie jautājuma par to, vai šādu gaļu var uzskatīt par tādu, kurai piemīt “pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte” Regulas Nr. 3665/87 13. panta izpratnē. Citiem vārdiem sakot, runa ir par to, vai apstāklis, ka minētās gaļas pārdošana lietošanai pārtikā ir ierobežota attiecībā uz Kopienu un attiecas tikai uz vietējo tirgu un ka uz šīs gaļas jābūt marķējumam, kas norāda tās izcelsmi, ir pietiekams, lai izslēgtu, ka tai var piemist “pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte” šīs normas izpratnē, kā to apgalvo Komisija un Hauptzollamt Hamburg‑Jonas .
39. Vispirms vajadzētu precizēt – kā norāda iesniedzējtiesa un visas personas, kas iestājušās lietā – šādu izslēgšanu nevarētu balstīt uz Direktīvas 64/433 6. panta 1. punkta e) apakšpunkta noteikumu piemērošanu, saskaņā ar kuriem tādu dzīvnieku gaļu, kas nokauti īpašas steidzamības kārtībā, var atļaut lietot pārtikā tikai vietējā tirgū, jo minētās direktīvas mērķis nav saskaņot svaigas gaļas tirdzniecību starp Kopienu un trešajām valstīm. Šādu izslēgšanu varētu pamatot tikai ar Regulas Nr. 3665/87 13. panta noteikumiem. Taču tāpat kā Grieķijas valdība un SEPA
uzskatu – šis pants neļauj pieņemt Komisijas un Hauptzollamt Hamburg‑Jonas
atbalstīto interpretāciju, izņemot gadījumu, ja tiek pārkāpts tiesiskās drošības princips.
40. Atgādinu – šis princips ir Kopienu tiesību pamatprincips (14) . Tas nozīmē, ka Kopienu tiesību akti ir noteikti un to piemērošanu atbildīgās personas var paredzēt. No iedibinātās judikatūras arī izriet – Kopienu tiesiskā regulējuma noteiktības un paredzamības raksturs rada prasību, kurai ir īpašs spēks, kad ir runa – kā šajā gadījumā – par tiesisko regulējumu, kas var radīt finansiālas sekas (15) .
41. Tiesa ir bieži piemērojusi šo principu KLP jomā saistībā ar prasībām, kas celtas pret Komisijas lēmumiem, ar kuriem atteica ELVGF grāmatojumu noskaidrošanas laikā uzņemties [apmaksāt] dalībvalsts izdevumus. Tā atzina – Komisijas lēmums, kas balstīts uz noteikumu, kurš ieinteresētajām personām pienācīgā laikā nav bijis zināms, ir pretrunā šim principam. Tādējādi tika nospriests – ja dalībvalsts laikā, kad tika piešķirtas eksporta kompensācijas zivsaimniecības sektorā, nevarēja ne zināt, nedz arī droši paredzēt tiesiskā regulējuma pieņemšanu, kas tika īstenota tikai pēc izpildes un kas ar atpakaļejošu spēku noteica zvejas kvotas, Komisija nevar balstīties uz šo kvotu neievērošanu, lai neļautu ELVGF uzņemties attiecīgo kompensāciju finansēšanu (16) . Tādā pašā nozīmē attiecībā uz teļu piedzimšanas piemaksu sistēmas ieviešanu tika nospriests – ja Komisija nolemj finansiāli sodīt valsti par to, ka valsts iestādes neievēro saprātīgu termiņu uzņēmēju iesniegto pieteikumu izskatīšanai, lai saņemtu šīs piemaksas, par šo termiņu savlaicīgi jāinformē visas dalībvalstis (17) .
42. Tiesa tāpat ir lēmusi – šis princips iestājas pret to, ka piemērojamo Kopienu tiesību aktā ietverts jēdziens ir tādas interpretācijas priekšmets, kas, novirzoties no izmantoto vārdu parastās nozīmes, nav obligāts. Lietā Dānija/Komisija (18) jautājums bija par to, kā interpretējams tiesiskais regulējums, kas nosaka eksporta kompensācijas par liellopu gaļas konserviem atkarībā no gaļas procentuālā daudzuma, atskaitot iekšas un taukus. Tiesa uzskatīja, ka, Kopienu tiesībās nepastāvot jēdzienu “gaļa” un “tauki” definīcijām un norādei, kas būtu pretrunā tai, kura skaidri parādās piemērojamā aktā, “gaļas” jēdzienam jāatzīst tā nozīme, kas tam piešķirta ikdienas valodā (19) . Tā secināja, ka šo jēdzienu nevar interpretēt kā tādu, kas izslēdz jebkādu tauku proporciju muskuļaudos, ko nevar fiziski atdalīt no izmantojamā gabala un kas nav redzama ar neapbruņotu aci (20) . Tiesa precizēja – apstāklis, ka teksta vēlākā redakcijā tika mainīta tās normas piemērojamība, kas bija spēkā faktu pastāvēšanas laikā, nevar ietekmēt minētās normas interpretāciju (21) .
43. Šāda tiesiskās drošības principa piemērošana tostarp attiecināma arī uz Regulas (EEK) Nr. 859/89 (22) 9. pantu, kas attiecas uz liellopu gaļas iepirkšanas sistēmu konkursa kārtībā, un tā 1. punktā paredz, ka “pretendentam” jāapņemas ievērot visus noteikumus par attiecīgo iepirkumu, un tā 2. punktā – ka “ieinteresētās personas” var iesniegt tikai vienu piedāvājumu par katru kategoriju un katram konkursam. Tika nospriests, ka saskaņā ar tiesiskās drošības principu šī panta formulējums nevar kalpot par pamatojumu interpretācijai, saskaņā ar kuru atšķirīgas vārdu “ieinteresētās personas” un “pretendenti” nozīmes dēļ pretendenti varēja iesniegt tikai vienu konkursa piedāvājumu, jo tie piederēja pie tās pašas grupas (23) . Tiesa precizēja – šāda interpretācija liktu ar atpakaļejošu spēku piemērot vēlāku tekstu, kas ieviesa Kopienu tiesiskajā regulējumā normas par attiecībām starp pretendentiem (24) .
44. Man šķiet, ka šī judikatūra šajā lietā jāpiemēro šādu iemeslu dēļ.
45. Runājot par Regulas Nr. 3665/87 13. panta formulējumu, ievēroju, ka tas paredz tikai to, ka kompensāciju nepiešķir, ja produktiem nepiemīt pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte un gadījumos, kad šie produkti paredzēti lietošanai uzturā, ja to izmantošana šim nolūkam ir izslēgta vai būtiski samazināta to īpašību vai stāvokļa dēļ.
46. Regulas Nr. 3665/87 13. pants tādējādi neparedz, ka eksporta kompensāciju piešķiršana arī ir pakļauta nosacījumam, ka attiecīgajam produktam – papildus pienācīgi labai tirdzniecības kvalitātei, kas tam piemīt – ir jābūt tādam, ko var pārdot lietošanai pārtikā visā Kopienā (25) .
47. Man tāpat šķiet, ka pie secinājuma par šādu prasību grūti nonākt, analizējot izteicienu “pienācīgi laba tirdzniecības [kvalitāte]”. Franču valodā īpašības vārdi “likumam atbilstoša” un “tirgum atbilstoša” attiecīgi nozīmē – “tāda, kas atbilst likumam” un “derīga tirdzniecībai”. Komercattiecībās izteiciens “pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte” nozīmē, ka lietai, kura tiek pārdota, piemīt kvalitāte, ko prasa likums vai tirdzniecības paražas (26) . Kā apgalvo SEPA, šie īpašības vārdi tādējādi attiecas uz konkrētā produkta raksturīgajām īpašībām, nevis uz īpašo nosacījumu par ģeogrāfisku teritoriju, kurā to var pārdot. Izvērtējot vairumu citu šī Regulas Nr. 3665/87 izteiciena lingvistisko versiju, es nenonācu pie atšķirīgas šī izteiciena nozīmes analīzes (27) .
48. Pretēji Komisijas uzskatiem, es nedomāju, ka Regulas Nr. 3665/87 13. pantā noteiktais otrais nosacījums, saskaņā ar kuru, ja attiecīgie produkti paredzēti lietošanai pārtikā, to izmantošana šim nolūkam nav “izslēgta vai būtiski samazināta to īpašību vai stāvokļa dēļ”, noteikti jāsaprot tādā nozīmē, ka, attiecinot šo produktu pārdošanu Kopienā tikai uz vietējo tirgu un izvirzot prasību norādīt to izcelsmi, būtiski tiek samazināta to izmantošana. Šo nosacījumu tikpat labi varētu interpretēt kā tādu, kas paredz tikai nosacījumus, saskaņā ar kuriem produktus var patērēt vai lietot uzturā, neatsaucoties uz to pārdošanas ģeogrāfisko teritoriju.
49. Regulas Nr. 3665/87 devītais apsvērums, kuram kā tādam nav normatīvas piemērojamības, bet kas ietver nolūku, ka Kopienu likumdevējs vēlējies īstenot šīs regulas 13. pantu, un ko tādējādi var ņemt vērā, interpretējot minēto pantu, nesniedz jautājuma atrisināšanai noteicošus elementus. Tas vienkārši norāda – “produktiem [jāpiemīt] tādai kvalitātei, lai tos varētu pārdot parastos apstākļos”, neprecizējot to, kas jāsaprot ar jēdzienu “parasti apstākļi”.
50. Regulas Nr. 3665/87 sistēmā un mērķos neatrodu citus elementus, kas ļautu pārliecināties par tās interpretācijas pamatotību, ko aizstāv Komisija un Hauptzollamt Hamburg‑Jonas . It īpaši attiecībā uz minētās regulas mērķiem varētu apgalvot – kā to apgalvoja šīs personas, kas iestājās lietā, – ciktāl eksporta kompensācijas finansē no Kopienu budžeta, to piešķiršana jārezervē produktiem, kas “to visvairāk pelnījuši” un atzīti par piemērotiem pārdošanai visā Kopienā. Tomēr pret šo argumentu var iebilst fakts, ka – kā norāda Bundesfinanzhof
– tādu dzīvnieku gaļa, kas nokauti īpašas steidzamības kārtībā, arī konkurē vietējā tirgū ar gaļu, ko var pārdot visā Kopienā, jo, finansējot to eksportu uz trešajām valstīm, var veicināt eksporta kompensāciju sistēmas izvirzītā mērķa īstenošanu – stabilizēt Kopienas tirgu.
51. Tādējādi es, ievērojot šos apsvērumus, uzskatu – Regulas Nr. 3665/87 13. pants neļauj uzņēmējiem saprast, ka eksporta kompensāciju piešķiršana par gaļu ir pakļauta nosacījumam, ka šai gaļai jābūt tādai, kuru var pārdot lietošanai pārtikā visā Kopienā.
52. Arī attiecībā uz šiem elementiem uzskatu, ka Regulas Nr. 800/1999 21. pants, ciktāl tas tieši paredz, ka produkti, kam piemīt pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte, ir tādi, ko “var pārdot Kopienas teritorijā parastos apstākļos”, šajā jautājumā jāuzskata par vienkāršu Regulas Nr. 3665/87 13. panta paskaidrojumu. Lai arī 21. pants, kā to apgalvoja personas, kas iestājušās lietā, un kā arī es sliecos uzskatīt, jāinterpretē tādējādi, ka tas tieši paredz, ka produktiem, par kuriem var piešķirt tiesības uz eksporta kompensācijām, jābūt tādiem, ko var pārdot visā Kopienā, uzskatu, ka tajā ietverts papildu nosacījums, kas nav ietverts Regulā Nr. 3665/87. Šo papildu nosacījumu nevar piemērot ar atpakaļejošu spēku attiecībā uz faktiem, kas iestājās, pirms stājās spēkā Regula Nr. 800/1999.
53. Uzskatu, ka manu Regulas Nr. 3665/87 13. panta analīzi apstiprina arī Regula Nr. 450/2000 par eksporta kompensācijām liellopu gaļas sektorā, kuras trešais apsvērums norāda – “ir izdevīgi attiecināt kompensācijas piešķiršanu tikai uz tiem produktiem, uz kuriem var attiecināt brīvas aprites principu Kopienā”, un kura ar tās 1. pantu grozīja Regulu (EK) Nr. 2698/1999 (28) . Apstāklis, ka Regula Nr. 450/2000 – kā Komisija to izskaidroja tiesas sēdē – izrādījās nepieciešama atšķirīgas interpretācijas dēļ, ko radīja iepriekšējie tiesību akti, jo sevišķi Regulas Nr. 800/99 21. pants, vēl jo vairāk pierāda, ka Regulas Nr. 3665/87 13. pants nav pietiekoši skaidrs un precīzs, lai attiecīgās atbildīgās personas to saprastu kā tādu, kas pakļauj eksporta kompensāciju piešķiršanu nosacījumam, ka attiecīgajiem produktiem jābūt tādiem, ko var pārdot lietošanai pārtikā visā Kopienā.
54. Tāpēc domāju, ka ir vērā ņemama tāda Regulas Nr. 3665/87 13. panta interpretācija, kas visvairāk atbilst tiesiskās drošības principam.
55. Ievērojot šos apsvērumus, ierosinu Tiesai atbildēt uz pirmo prejudiciālo jautājumu šādi: Regulas Nr. 3665/87 13. pants jāinterpretē tādējādi, ka tas neizslēdz, ka lietošanai pārtikā derīgu gaļu var uzskatīt par tādu, kam piemīt pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte un par kuru piešķir tiesības uz eksporta kompensācijām, ja to var pārdot lietošanai pārtikā Kopienā tikai vietējā tirgū, jo tā ir tāda dzīvnieka gaļa, kas nokauts īpašas steidzamības kārtībā Direktīvas 64/433 izpratnē.
B – Par otro prejudiciālo jautājumu
56. Ar savu otro prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai Regula Nr. 3665/87 pakļauj eksporta kompensāciju piešķiršanu tikai nosacījumam, ka attiecīgajai gaļai jāatbilst mērķim, kas noteikts eksporta kompensāciju pieteikumā, vai arī nepieciešams, lai šai gaļai piemistu vidusmēra kvalitāte termina subjektīvā vai komerciālā nozīmē.
57. Iesniedzējtiesa tātad pēc būtības jautā, vai pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes jēdziens, kas paredzēts Regulas Nr. 3665/87 13. pantā, jāinterpretē tādējādi, ka eksportam paredzētajai precei jāpiemīt vidusmēra kvalitātei, jo eksporta kompensāciju piešķiršana tiek liegta, ja precei piemīt zemāka kvalitāte, pat ja to var pārdot saskaņā ar mērķi, kas paredzēts kompensācijas pieteikumā.
58. Tāpat kā visas personas, kas iestājušās lietā, uzskatu – Regulas Nr. 3665/87 13. pantā paredzētais pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes jēdziens nepieprasa, lai attiecīgajam produktam piemistu vidusmēra kvalitāte termina komerciālā nozīmē. Kā Tiesa lēma iepriekš minētajā spriedumā lietā Muras, izteiciens “pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte” ietver vispārīgu un objektīvu nosacījumu kompensācijas piešķiršanai, lai kādas arī nebūtu veida un kvalitātes prasības, ko paredz regulas, kas nosaka kompensāciju apjomu katram produktam (29) .
59. Tas pats Regulas Nr. 3665/87 13. pantā paredzētais jēdziens nepiešķir šim jautājumam citādu saturu. Kā norāda iesniedzējtiesa, tas pieprasa, lai preci būtu iespējams pārdot parastos tirdzniecības apstākļos ar mērķi, kas norādīts eksporta kompensāciju pieteikumā. Tas nepieprasa, lai attiecīgajai precei būtu zināms kvalitātes līmenis termina subjektīvā vai komerciālā nozīmē. Šī analīze tāpat atbilst eksporta kompensāciju sistēmai, kas, tāpat kā liellopu gaļas gadījumā, fiksē tikai tos kompensācijas apmērus precēm, kurus nosaka atkarībā no preču pozīcijas vai apakšpozīcijas t.s. “kombinētajā nomenklatūrā”, kas kalpo par preču klasifikatoru kopējiem muitas tarifiem (30) .
60. Uzskatu, ka, pretēji iesniedzējtiesas paustajām šaubām, iepriekš minētajā spriedumā lietā Francija/Komisija Tiesa nav paudusi šai analīzei pretēju viedokli. Šajā lietā Francijas valdība apstrīdēja Komisijas pieņemto lēmumu izslēgt no ELVGF finansēšanas 76 500 kilogramu kausētā siera eksportu, ko uz Saūda Arābiju veic siera uzņēmums Bel . Šī valdība uzsvēra – attiecīgo sieru galamērķa valsts saņēma, un tikai tā pārdošanas laikā importētājs, uzskatīdams, ka siera masas struktūra bija pārāk mīksta, ņemot vērā ierastos produkta kvalitātes standartus, nolēma izņemt to no pārdošanas.
61. Tiesa uzskatīja, ka Komisijas lēmums bija pamatots, jo attiecīgajam produktam tā eksportēšanas dienā radās slēpts defekts, tāpēc tam nepiemita pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte Regulas Nr. 3665/87 13. panta izpratnē (31) . Tā piebilda – pretējs risinājums novestu pie tā, ka iedzīvotāji ciestu no sekām, ko radīja ražotāja līgumisko pienākumu – piegādāt prasībām atbilstošu produktu – neizpilde.
62. Šajā lietā lēmums nepiešķirt eksporta kompensācijas tātad nebija pamatots ar to, ka attiecīgajam produktam vienkārši piemita par parasto tirgus kvalitāti zemāka kvalitāte, bet gan ar faktu, ka tam radās slēpts defekts tā eksportēšanas laikā, tāpēc to nevarēja izmantot atbilstoši mērķim.
63. Ievērojot šos elementus, ierosinu atbildēt uz otro prejudiciālo jautājumu šādi: pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes jēdziens, kas paredzēts Regulas Nr. 3665/87 13. pantā, jāinterpretē tādējādi, ka tas neprasa, lai eksportējamai precei piemistu vidusmēra kvalitāte, tādējādi izslēdzot eksporta kompensāciju piešķiršanu, ja precei piemīt zemāka kvalitāte, pat ja to var pārdot atbilstoši mērķim, kas noteikts kompensācijas pieteikumā.
V – Secinājumi
64. Ņemot vērā iepriekšējos apsvērumus, ierosinu Tiesai atbildēt uz Bundesfinanzhof
uzdotajiem jautājumiem šādi:
“1) 13. pants Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulā (EEK) Nr. 3665/87 par lauksaimniecības produktu eksporta kompensāciju sistēmas kopējiem piemērošanas noteikumiem jāinterpretē tādējādi, ka tas neizslēdz, ka lietošanai pārtikā derīgu gaļu var uzskatīt par tādu, kam piemīt pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte un par kuru piešķir tiesības uz eksporta kompensācijām, ja to var pārdot lietošanai pārtikā Kopienā tikai vietējā tirgū, jo tā ir tāda dzīvnieka gaļa, kas nokauts īpašas steidzamības kārtībā Padomes 1964. gada 26. jūnija Direktīvas par sanitārajām problēmām, kas ietekmē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar svaigu gaļu, ko kā pēdējā groza Padomes 1995. gada 22. jūnija Direktīva 95/23/EK, izpratnē.
2) Jēdziens “pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte”, kas paredzēts Regulas Nr. 3665/87 13. pantā, jāinterpretē tādējādi, ka tas neprasa, lai eksportējamai precei piemistu vidusmēra kvalitāte, tādējādi izslēdzot eksporta kompensāciju piešķiršanu, ja precei piemīt zemāka kvalitāte, pat ja to var pārdot atbilstoši mērķim, kas noteikts kompensācijas pieteikumā.”
(1) .
(2)  –	OV L 351, 1. lpp.
(3)  –	Padomes 1964. gada 26. jūnija Direktīva par veselības problēmām, kas ietekmē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar svaigu gaļu (OV 1964, 121, 2012. lpp.), ko groza un konsolidē Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīva 91/497/EEK, ar ko groza un konsolidē Direktīvu 64/433, lai to attiecinātu uz svaigas gaļas ražošanu un laišanu tirgū (OV L 268, 69. lpp.), un ko groza ar Padomes 1995. gada 22. jūnija Direktīvu 95/23/EK (OV L 243, 7. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 64/433”).
(4)  –	18. pants Padomes 1968. gada 27. jūnija Regulā (EEK) Nr. 805/68 par kopēju tirgu organizāciju liellopu un teļa gaļas sektorā (OV L 148, 24. lpp.).
(5)  –	Idem .
(6)  –	Regulas Nr. 805/68 desmitais apsvērums.
(7)  –	Komisijas 1999. gada 15. aprīļa Regula par eksporta kompensāciju sistēmas kopējiem piemērošanas noteikumiem attiecībā uz lauksaimniecības produktiem (OV L 102, 11. lpp.).
(8)  –	Komisijas 2000. gada 28. februāra regula, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2698/1999, kas nosaka eksporta kompensācijas liellopu un teļa gaļas sektorā (OV L 55, 24. lpp.).
(9)  –	1996. gada 19. janvāra likums ( BGBl .1996 I, 59. lpp.).
(10)  –	BGBl. 1997 I, 1138. lpp.
(11)  –	Turpmāk tekstā – “ SEPA ”.
(12)  –	Iesniedzējtiesa atsaucas uz 1973. gada 9. oktobra spriedumu lietā 12/73 Muras
( Recueil, 963. lpp.) un 1998. gada 19. novembra spriedumu lietā C‑235/97 Francija/Komisija ( Recueil, I‑7555. lpp.).
(13)  –	Skat. it īpaši 1979. gada 15. novembra spriedumu lietā 36/79 Denkavit Futtermittel
( Recueil, 3439. lpp., 12. punkts) un 2003. gada 25. februāra spriedumu lietā C‑326/00 IKA
( Recueil, I‑1703. lpp., 27. punkts).
(14)  –	Skat. it īpaši 1997. gada 17. jūlija spriedumu lietā C‑354/95 National Farmers’ Union
u.c. ( Recueil, I‑4559. lpp., 57. punkts) un 1997. gada 16. oktobra spriedumu lietā C‑177/96 Banque Indosuez
u.c. ( Recueil, I‑5659. lpp., 27. punkts).
(15)  –	1987. gada 15. decembra spriedums lietā 326/85 Nīderlande/Komisija ( Recueil, 5091. lpp., 24. punkts) un 1990. gada 13. marta spriedums lietā C‑30/89 Komisija/Francija ( Recueil, I‑691. lpp., 23. punkts). Attiecībā uz nesenu piemērošanu skat. 2004. gada 12. februāra spriedumu lietā C‑236/02 Slob
( Recueil, I‑1861. lpp., 37. punkts).
(16)  –	1987. gada 15. decembra spriedums lietā 237/86 Nīderlande/Komisija ( Recueil, 5251. lpp., 19. un 20. punkts).
(17)  –	1990. gada 27. marta spriedums lietā C‑10/88 Itālija/Komisija ( Recueil, I‑1229. lpp.).
(18)  –	1988. gada 27. janvāra spriedums lietā 349/85 ( Recueil, 169. lpp.).
(19)  –	9.–13. punkts.
(20)  –	14. punkts.
(21)  –	15. punkts.
(22)  –	Komisijas 1989. gada 29. marta Regula par intervences pasākumu piemērošanas noteikumiem liellopu un teļa gaļas sektorā (OV L 91, 5. lpp.).
(23)  –	Skat. 1998. gada 1. oktobra spriedumu lietā C‑209/96 Apvienotā Karaliste/Komisija ( Recueil, I‑5655. lpp., 35. un 36. punkts).
(24)  –	Ibidem, 37. punkts.
(25)  –	Regulas Nr. 3665/87 13. panta formulējums tādējādi ir atšķirīgs no 6. panta formulējuma Komisijas 1967. gada 21. decembra Regulā Nr. 1041/67/EEK par eksporta kompensāciju piemērošanas noteikumiem tādu produktu sektorā, kas pakļauti vienotas cenas sistēmai (OV 1967, 314, 9. lpp.), kas nosaka – “[k]ompensāciju piešķir tikai par produktiem, kas ir brīvā apritē Kopienā
un kuriem piemīt veselībai atbilstoša un pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte [..]” (mans izcēlums). Tātad 6. panta interpretācija iepriekš minētajā spriedumā lietā Muras, kurā tika nospriests, ka produkts, “ko nevar pārdot Kopienas teritorijā” parastos apstākļos, neatbilst kvalitātes prasībām, lai varētu piešķirt tiesības uz eksporta kompensācijām (12. punkts), manuprāt, šajā jautājumā nav attiecināma uz Regulas Nr. 3665/87 13. pantu.
(26)  –	Cornu, G. Vocabulaire juridique. Presses universitaires de France, 1998. gada jūlijs, Parīze, 508. lpp.
(27)  –	Šis izteiciens formulēts šādi: “ fair marketable quality ” angļu valodā, “ handelsüblisher Qualität ” vācu valodā, “ leale e mercantile ” itāļu valodā, “ cabal y comercial ” spāņu valodā, “ handelskwaliteit ” holandiešu valodā.
(28)  –	Komisijas 1999. gada 17. decembra regula, kas nosaka eksporta kompensācijas liellopu un teļa gaļas sektorā (OV L 326, 49. lpp.).
(29)  –	12. punkts.
(30)  –	Attiecībā uz liellopu gaļu skat. Padomes 1987. gada 22. decembra Regulu (EEK) Nr. 3905/87, kas groza Regulu Nr. 805/68 (OV L 370, 7. lpp.).
(31)  –	Iepriekš minētais spriedums lietā Francija/Komisija (79. punkts).