MÄÄRÄYS 28.1.1998 — ASIA T-172/97 
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN 
TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (neljäs jaosto) 
28 päivänä tammikuuta 1998 * 
Asiassa T-172/97, 
Camar Srl, Italian oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Firenze (Italia), 
edustajanaan asianajaja Wilma Viscardini Donà, jota avustavat asianajajat Mariano 
Paolin ja Simonetta Donà, Padova, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto 
Ernest Arendt, 8—10 rue Mathias Hardt, 
kantajana, 
vastaan 
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellisen yksikön virkamiehet 
Hubertus van Vliet ja Paolo Ziotti, joita avustaa asianajaja Alberto Dal Ferro, 
Vicenza, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos 
Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg, 
vastaajana, 
* Oikeudenkäyntikieli: italia. 
II-78
CAMAR v. KOMISSIO 
jossa kantaja vaatii yhtäältä toteamaan, että komissio on laiminlyönyt velvollisuu­
tensa jättäessään ratkaisematta kantajan hakemuksen, joka koski tuontitodistusten 
myöntämistä kantajalle kolmansien maiden banaaneja tai muita kuin perinteisiä 
AKT-banaaneja varten vuodelle 1997 ja sitä seuraaville vuosille kantajan vuosina 
1988, 1989 ja 1990 myymien määrien perusteella, sekä toisaalta velvoittamaan 
komission maksamaan korvausta laiminlyönnillään aiheuttamastaan vahingosta, 
EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN 
OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto), 
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja P. Lindh sekä tuomarit K. Lenaerts 
ja J. D. Cooke, 
kirjaaja: H. Jung, 
on antanut seuraavan 
määräyksen 
1 Banaanialan yhteisestä markkinajärjestelystä 13 päivänä helmikuuta 1993 annetulla 
neuvoston asetuksella (ETY) N:o 404/93 (EYVL L 47, s. 1, jäljempänä asetus) 
perustettiin banaanien yhteinen tuontijärjestelmä, jolla korvattiin eri kansalliset jär­
jestelmät. 
2 Asetuksen 18 artiklan mukaan kolmansista maista peräisin olevien banaanien (jäl­
jempänä kolmansien maiden banaanit) ja muiden kuin perinteisten AKT-banaanien 
tuonnille vahvistetaan vuosittain tariffikiintiö. Viimeksi mainitut banaanit ovat 
II-79
MÄÄRÄYS 28.1.1998 — ASIA T-172/97 
banaaneja, joita tuodaan Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtioista (jäljempänä 
AKT) ja joiden määrä on suurempi kuin yhteisön perinteisten toimittajien tuonti 
AKT-valtioista. 
3 Asetuksen 19 artiklan 2 kohdan mukaan banaanien tuominen tariffikiintiössä edel­
lyttää tuontitodistusten hankkimista. Kullekin toimijalle myönnetään tuontitodis­
tuksia toimijan erityisenä viitejaksona myymien banaanien keskimääräisen määrän 
perusteella. Vuoden 1997 tuonnin osalta tämä viitejakso muodostuu vuosista 1993, 
1994 ja 1995 (banaanien tuontia yhteisöön koskevan järjestelmän soveltamista kos­
kevista yksityiskohtaisista säännöistä 10 päivänä kesäkuuta 1993 annetun neuvos­
ton asetuksen (ETY) N:o 1442/93 5 artikla, EYVL L 142, s. 6). 
4 Asetuksen 30 artiklassa säädetään seuraavaa: 
"Jos heinäkuusta 1993 alkaen on tarpeen helpottaa erityistoimenpiteillä siirtymistä 
ennen tämän asetuksen voimaantuloa olevista järjestelmistä tämän asetuksen järjes­
telmään, erityisesti merkittävien vaikeuksien voittamiseksi, komissio toteuttaa 
kaikki tarpeellisina pitämänsä siirtymätoimenpiteet — — ." 
5 Kantaja on tuonut banaaneja Somaliasta Italiaan vuodesta 1983 lukien. Somaliassa 
syttyi sisällissota 31.12.1990 ja kantajan normaali tuonti keskeytyi. 
6 Kantaja teki 27.1.1997 hakemuksen, jolla se pyysi komissiota myöntämään sille 
asetuksen 30 artiklan nojalla tuontitodistuksia kolmansien maiden banaaneja tai 
muita kuin perinteisiä AKT-banaaneja varten vuodelle 1997 ja tätä seuraaville 
II-80
CAMAR v. KOMISSIO 
vuosille sen vuosina 1988, 1989 ja 1990 myymien määrien perusteella, mikä oli vii­
meinen ajanjakso, jolloin kantaja on voinut toimia normaaleissa olosuhteissa, eikä 
sen vuosista 1993, 1994 ja 1995 koostuvana viitejaksona myymien määrien perus­
teella (ks. edellä 3 kohta). 
7 Komissio ei ole kiistänyt sitä, että tämä hakemus on EY:n perustamissopimuksen 
175 artiklassa tarkoitettu kehotus toimenpiteeseen ryhtymisestä. 
8 Koska komissio ei ottanut kantaa tähän hakemukseen, kantaja nosti esillä olevan 
kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa 5.6.1997. 
9 Kantaja teki perustamissopimuksen 186 artiklan nojalla 10.7.1997 myös välitoimi­
hakemuksen. 
10 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti hyväksyi 28.7.1997 anta­
mallaan määräyksellä Ranskan tasavallan väliintulohakemuksen, jossa se pyysi 
saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen komission vaatimuksia välitoimiha­
kemuksen osalta. 
11 Komissio vaati 6.8.1997 jättämässään vastineessa ensimmäisen oikeusasteen tuo­
mioistuinta toteamaan, ettei kanteesta ollut enää syytä antaa tuomiota, koska 
komissio oli hylännyt 17.7.1997 kantajan 27.1.1997 päivätyssä kirjeessään tekemän 
hakemuksen. Komissio katsoo, että laiminlyöntikanteesta on näin tullut perustee­
ton. Se vaatii lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta toteamaan, että 
vahingonkorvausvaatimus on jätettävä tutkimatta, tai toissijaisesti hylkäämään sen. 
II - 81
MÄÄRÄYS 28.1.1998 — ASIA T-172/97 
12 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamo kehotti 7.8.1997 päivätyllä 
kirjeellä kantajaa esittämään huomautuksensa siitä, oliko kanteella ja välitoimiha­
kemuksella komission esittämät tiedot huomioon ottaen vielä kohde. 
13 Kantaja ilmoitti 22.8.1997 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen jättämällään 
kirjeellä katsovansa, ettei laiminlyöntikannetta tarvinnut enää käsitellä. Se pyysi 
tästä syystä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta virallisesti toteamaan, ettei 
oikeudenkäyntiä enää jatketa, sekä velvoittamaan komission korvaamaan oikeu­
denkäyntikulut. Kantaja totesi tämän osalta, että sen oli täytynyt saattaa asia 
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jotta se ei olisi menettä­
nyt mahdollisuuttaan riitauttaa asia, ja että kanteen nostaminen olisi voitu välttää, 
jos komissio olisi ottanut kantaa asiaan perustamissopimuksen 175 artiklassa mää­
rätyn ajan kuluessa. 
14 Kantaja ilmoitti, että se oli päättänyt ajan voittamiseksi peruuttaa välitoimihake­
muksensa siitä huolimatta, että oli epäselvää, voiko ensimmäisen oikeusasteen tuo­
mioistuin jatkaa hakemuksen käsittelyä, sekä siksi, että se voi nostaa kumoamis­
kanteen 17.7.1997 tehdystä päätöksestä. 
15 Komissio totesi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 4.9.1997 lähettämäs­
sään kirjeessä saaneensa tiedon siitä, että kantaja oli peruuttanut välitoimihake­
muksensa. Se vaati kuitenkin, että kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyn­
tikulut sillä perusteella, että välitoimihakemus olisi hylätty ilman 17.7.1997 tehtyä 
päätöstäkin, koska välitoimien myöntämisen edellytykset eivät täyttyneet esillä 
olevassa asiassa. 
16 Komissio totesi asiassa T-172/97 nostetun kanteen osalta, että kantaja oli itse 
peruuttanut asiassa vahingonkorvausvaatimuksensa, ja että sen oli näin ollen vas­
tattava oikeudenkäyntikuluista. Komissio totesi laiminlyöntikanteen osalta otta­
vansa huomioon kantajan 22.8.1997 päivätyn pyynnön ja pyysi ensimmäisen oike­
usasteen tuomioistuinta päättämään oikeudenkäyntikuluista. 
II - 82
CAMAR v. KOMISSIO 
17 Välitoimihakemus poistettiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen rekiste­
ristä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin 8.10.1997 antamalla 
määräyksellä, jossa todettiin, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin. 
is Edellä esitetystä seuraa, että lausunnon antaminen laiminlyöntikanteesta raukeaa. 
19 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo vahingonkorvausvaatimuksen 
osalta, että 22.8.1997 päivätty kirje on työjärjestyksen 99 artiklassa tarkoitettu kan­
teen peruuttamista koskeva ilmoitus. 
20 Työjärjestyksen 87 artiklan 5 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan asianosai­
nen, joka peruuttaa kanteensa, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos 
vastapuoli sitä vaatii peruuttamista koskevissa huomautuksissaan. Kuitenkin kan­
teensa peruuttavan pyynnöstä vastapuoli velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyn­
tikulut, jos se vastapuolen menettelyn vuoksi katsotaan kohtuulliseksi. Saman 
artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan jäsenvaltiot ja toimielimet, jotka 
ovat asiassa väliintulijoina, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan. 
21 Työjärjestyksen 87 artiklan 6 kohdan mukaan jos lausunnon antaminen asiassa rau­
keaa, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin määrää oikeudenkäynti­
kuluista harkintansa mukaan. 
22 Esillä olevassa asiassa määrätään, että asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyn­
tikuluistaan, mukaan luettuna välitoimimenettelystä aiheutuneet kulut, ja että väli­
toimimenettelyn väliintulija vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan. 
II-83
MÄÄRÄYS 28.1.1998 — ASIA T-172/97 
Näillä perusteilla 
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN 
TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto) 
on määrännyt seuraavaa: 
1) Lausunnon antaminen laiminlyöntikanteesta raukeaa. 
2) Asia T-172/97 poistetaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen rekiste­
ristä. 
3) Kukin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, mukaan luet­
tuna välitoimihakemuksesta aiheutuneet kulut. 
4) Välitoimimenettelyn väliintulija vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan. 
Annettiin Luxemburgissa 28 päivänä tammikuuta 1998. 
H. Jung 
kirjaaja 
P. Lindh 
neljännen jaoston puheenjohtaja 
II-84