61985CJ0249_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa 249/85,
jonka Landgericht Frankfurt am Main on saattanut ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan mukaisesti yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen ensiksi mainitussa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa
Albako Margarinefabrik Maria von der Linde GmbH & Co. KG, saksalainen yhtiö, kotipaikka Länsi-Berliini,
kantajana,
vastaan
Bundesanstalt für landwirtschaftliche Marktordnung, julkisoikeudellinen laitos, Frankfurt am Main, Adickesallee 40,
vastaajana,
ennakkoratkaisun ETY:n perustamissopimuksen 189 artiklan neljännen kohdan tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN,
toimien kokoonpanossa: presidentti A. J. Mackenzie Stuart, jaostojen puheenjohtajat Y. Galmot, C. Kakouris ja F. Schockweiler sekä tuomarit T. Koopmans, U. Everling, R. Joliet, J. C. Moitinho de Almeida ja G. C. Rodríguez Iglesias,
julkisasiamies: C. O. Lenz,
kirjaaja: K. Riechenberg, joka hoitaa hallintovirkamiehen tehtäviä,
ottaen huomioon huomautukset, joita ovat esittäneet:
-
pääasian kantaja, edustajinaan asianajajat J. Gündisch ja J. Kicker, Hampuri,
-
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään komission oikeudellisen yksikön virkamies P. Karpenstein,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen sellaisena kuin se on täydennettynä 4.6.1986 pidetyn suullisen käsittelyn jälkeen,
kuultuaan julkisasiamiehen 5.12.1986 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1
Landgericht Frankfurt am Main on esittänyt 7.8.1985 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 12.8.1985, ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen, joka koskee perustamissopimuksen 189 artiklan neljännen kohdan tulkintaa ja erityisesti sitä, millaiset oikeusvaikutukset Länsi-Berliinin markkinoilla toteutettavista voin myynninedistämistoimenpiteistä 25.2.1985 tehdyn ja Saksan liittotasavallalle osoitetun komission päätöksen kaltaisella päätöksellä on katsottava olevan.
2
Tämä kysymys on esitetty riita-asiassa, jossa asianosaisina ovat margariinia valmistava Albako-yhtiö, jonka kotipaikka on Länsi-Berliini, sekä maito- ja maitotuotealalla toimivaltainen maatalouden interventioelin, Bundesanstalt für landwirtschaftliche Marktordnung (jäljempänä BALM). Albako on nostanut BALMia vastaan kanteen vilpillisen kilpailun ehkäisemiseksi 7.6.1909 annetun lain (Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb), sellaisena kuin se on muutettuna 21.7.1965 (BGBl. I, s. 625), 1 pykälän sekä kylkiäismyynnistä 9.3.1932 annetun asetuksen (Zugabeverordnung), sellaisena kuin se on muutettuna 15.11.1955 (BGBl. I, s. 719), 1 pykälän perusteella vaatien, että BALMia kielletään vastaisuudessa luovuttamasta voita vastikkeetta 25.2.1985 tehdyssä komission päätöksessä määrättyjä menettelyjä noudattaen.
3
Vilpillisen kilpailun ehkäisemiseksi annetun lain 1 pykälässä säädetään, että sitä, joka liiketoiminnassa käyttää kilpailutarkoituksessa hyvän tavan vastaista menettelyä, vastaan voidaan nostaa kieltokanne ja esittää vahingonkorvausvaatimus.
4
Kylkiäismyynnistä annetun asetuksen 1 pykälän 1 momentissa kielletään tavarana tai palveluna annettavan lisäedun tarjoaminen, ilmoittaminen tai myöntäminen liiketoiminnassa samanaikaisesti tavaran tai palvelun kanssa. Saman pykälän 2 momentissa täsmennetään, että kyseistä kieltoa ei sovelleta erityisesti, jos tavaran kylkiäisenä annettavana lisäetuna on tietty tai tiettyä laskutapaa käyttäen saatava määrä samanlaista tavaraa. Pykälän 3 momentissa kielletään 2 momentin nojalla sallittavan lisäedun määritteleminen tarjouksessa tai ilmoituksessa vastikkeettomaksi (ilmainen lisäetu, lahja tms.) tai muutoin sellaisen vaikutelman antaminen, että lisäetu annetaan vastikkeetta.
5
Tarkoituksena tutkia sitä, millä tavoin kuluttajat reagoivat voin hinnan alentamiseen, kyseisessä komission päätöksessä määrättiin, että Länsi-Berliinin markkinoilla oli järjestettävä 15.4.1985 ja 30.6.1985 välisenä ajanjaksona voin myynninedistämistoimi, jonka marginaalikustannukset ja tehokkuuden arvioisi riippumaton tutkimuslaitos. Tätä tarkoitusta varten oli 900 tonnia julkisista varastoista lähtöisin olevaa voita pakattava 250 gramman pakkauksiin, joista jokaisessa oli merkintä "ilmainen ETY-voi". Näitä pakkauksia oli sen jälkeen pidettävä kaupan samassa kääreessä saman painoisen markkinavoita sisältävän pakkauksen kanssa siten, että tällaisen kaksoispakkauksen hinta ei saanut ylittää 250 gramman suuruiseen määrään markkinavoita markkinointikauden aikana sovellettavaa hintaa. Tätä tarkoitusta varten BALMin oli luovutettava 900 tonnia julkisesti varastoitua voita vastikkeetta sellaisten kaupallisten yritysten käyttöön, jotka se oli itse valinnut ja jotka olivat sen kanssa tekemässään sopimuksessa sitoutuneet pakkaamaan toimen yhteydessä käytettävän voin ja toimittamaan sen myyntiin vähittäiskauppiaiden välityksellä.
6
Albako saattoi Landgericht Frankfurt am Mainin käsiteltäväksi välitoimia koskevan hakemuksen, jossa se vaati myynninedistämistoimen määräämistä toteuttamiskieltoon vedoten siihen, että toimi oli vilpillistä kilpailua ja kylkiäismyyntiä koskevien valtionsisäisen oikeuden säännösten vastainen. Landgericht hylkäsi kyseisen hakemuksen 11.3.1985 sillä perusteella, ettei BALM pyrkinyt toimimaan kilpailutarkoituksessa. Oberlandesgericht Frankfurt am Main vahvisti tämän hylkäävän päätöksen 28.3.1985. Se katsoi tuolloin, että vaikka kiistan kohteena oleva toimi oli useilta osiltaan vilpillistä kilpailua ja kylkiäismyyntiä koskevien valtionsisäisen oikeuden säännösten vastainen, kyseisiä säännöksiä ei voitu soveltaa yhteisön oikeuden ensisijaisuuden vuoksi.
7
Kun myynninedistämistoimi oli jo toteutettu, Albako nosti 11.6.1985 kanteen Landgericht Frankfurt am Mainissa. Kyseinen tuomioistuin katsoi, että koska BALM oli käyttänyt tehtäväänsä suorittaessaan yksityisoikeuden alaan kuuluvia keinoja, sitä koskivat asiassa sovellettavat yksityisoikeudelliset säännökset. Tältä osin kyseisen tuomioistuimen kantana oli, että se, että BALM oli luovuttanut 900 tonnia varastoitua voita vastikkeetta Länsi-Berliiniin, oli hyvän kauppatavan vastaista sen vuoksi, että kyseinen toimi oli johtanut markkinoiden kyllästymiseen ja siitä oli aiheutunut liian suuri kiihoke voin ostamiseen. Kyseinen tuomioistuin päätteli lisäksi, että yhdessä markkinavoin kanssa tarjottu varastoitu voi oli kylkiäismyynnistä annetun asetuksen 1 pykälässä tarkoitettu lisäetu, ettei tämä lisäetu kuulunut saman asetuksen 1 pykälän 2 momentin c kohdassa samanlaisen tavaran tarjoamisen osalta säädetyn poikkeuksen soveltamisalaan, koska markkinavoi ei ollut samaa tavaraa kuin varastoitu voi, ja että varastoidun voin määritteleminen vastikkeettomaksi oli joka tapauksessa vastoin asetuksen 1 pykälän 3 momentin säännöstä.
8
Landgericht Frankfurt am Mainin mukaan ainoa seikka, jonka perusteella se voi jättää Albakon vaatiman BALMiin kohdistettavan kiellon määräämättä oli se, että BALMin toteuttamat toimenpiteet perustuivat komission päätökseen. Tältä osin kyseinen tuomioistuin katsoo komission päätöstä voitavan pitää ensisijaisena vilpillistä kilpailua ja kylkiäismyyntiä koskevien valtionsisäisen oikeuden säännöksiin nähden ainoastaan, jos kyseisellä päätöksellä on välitön oikeusvaikutus. Tämän vuoksi kyseinen tuomioistuin on esittänyt ennakkoratkaisukysymyksen, jonka tarkoituksena on selvittää, onko perustamissopimuksen 189 artiklan neljättä kohtaa tulkittava siten, että Länsi-Berliinin markkinoilla toteutettavista voin myynninedistämistoimenpiteistä 25.2.1985 tehdyn ja Saksan liittotasavallalle osoitetun komission päätöksen kaltaisella päätöksellä estetään kyseisen jäsenvaltion tuomioistuinta kieltämästä toimivaltaiselta maatalouden interventioelimeltä, jolle päätöstä ei sinänsä ole osoitettu, menettelyä, joka on vilpillistä kilpailua ja kylkiäismyyntiä koskevien valtionsisäisen oikeuden säännösten vastainen mutta jonka kyseinen elin on ottanut käyttöön kyseisen päätöksen täytäntöön panemiseksi.
9
Albakon ja komission yhteisöjen tuomioistuimelle esittämiä kirjallisia huomautuksia koskevat tiedot ilmenevät suullista käsittelyä varten laaditusta kertomuksesta.
10
Aluksi on syytä huomauttaa, että kansallisen tuomioistuimen ratkaistavana oleva kysymys on asettelultaan erilainen kuin asioissa 9/70, Grad (Kok. 1970, s. 825), 20/70, Lesage (Kok. 1970, s. 861), ja 23/70, Haselhorst (Kok. 1970, s. 881), joissa antamissaan tuomioissa yhteisöjen tuomioistuin totesi, että kaikille jäsenvaltioille osoitetulla päätöksellä voi tietyin edellytyksin olla välitön oikeusvaikutus siinä merkityksessä, että yksityinen voi vedota päätökseen ollessaan asianosaisena riita-asiassa, jossa sen vastapuolena on valtion toimielin (katso tuomiot 6.10.1970 ja 21.10.1970, Kok. 1970, s. 825, 861 ja 881).
11
Kyseisissä asioissa riidanalaisessa päätöksessä määrättiin muuttamaan lakeja tai asetuksia ja siihen vedottiin tarkoituksena estää sellaisten kansallisten säännösten soveltaminen, joita ei väitetysti ollut mukautettu kyseisen päätöksen mukaisiksi. Komission 25.2.1985 tekemän päätöksen osalta on kiistatonta, ettei siinä velvoitettu antamaan mitään sellaisia yleisiä sääntöjä, joiden kanssa vilpillistä kilpailua ja kylkiäismyyntiä koskevat valtionsisäisen oikeuden säännökset olisivat olleet ristiriidassa. Lisäksi Saksan liittotasavalta toteutti interventioelimensä välityksellä päätöksessä määrätyn toimen pannen näin ollen sille osoitetun päätöksen asianmukaisesti täytäntöön. Näin ollen kysymys ei tässä tapauksessa ole myöskään siitä, toisin kuin edellä mainituissa asioissa saattoi olla, että yksityiselle oikeussubjektille on turvattava keinot suojautua niiltä haitallisilta vaikutuksilta, joita aiheutuu siitä, että jäsenvaltio on jättänyt täyttämättä sille yhteisön oikeuden nojalla kuuluvat velvoitteet.
12
Edelleen on syytä korostaa, että BALMin menettelyssä, jonka kansallinen tuomioistuin on katsonut vilpilliseksi kilpailuksi valtionsisäisen oikeuden kyseisten säännösten perusteella, oli kysymys toimesta, joka Saksan liittotasavallan oli toteutettava interventioelimensä välityksellä 25.2.1985 tehdyn komission päätöksen nojalla. Tässä päätöksessä kyseiselle jäsenvaltiolle ei jätetty minkäänlaista harkintavaltaa. Siinä määrättiin, että voita oli pidettävä kaupan kääreissä, jotka sisälsivät 250 grammaa markkinavoita ja 250 grammaa varastoitua voita, ja että näissä kääreissä olevissa interventiovoita sisältävissä pakkauksissa oli oltava merkintä "ilmainen ETY-voi"; edelleen siinä vahvistettiin tällaisen kaksoispakkauksen myyntihinta ja toimen yhteydessä käytettävän voin kokonaismäärä, täsmennettiin toimen kesto ja nimettiin markkinat, joilla se oli toteutettava. Tämäntyyppisten toimien kieltäminen vilpillisenä kilpailuna komission määrättyä ne toteutettaviksi olisi merkinnyt komission päätöksen täytäntöönpanon estämistä.
13
Itse asiassa kysymys on siitä, onko kansallisen tuomioistuimen velvoitteena yhteisön oikeuden ja erityisesti perustamissopimuksen 189 artiklan neljännen kohdan nojalla jättää soveltamatta vilpillisen kilpailun torjumiseksi tai kylkiäismyynnin sääntelemiseksi annettuja kansallisia säännöksiä, jos tällä estetään valtiota panemasta maatalouden interventioelimensä välityksellä täytäntöön 25.2.1985 tehdyn päätöksen tyyppistä komission päätöstä.
14
Tältä osin on aiheellista ensiksikin todeta, että jos toukokuussa 1985 Länsi-Berliinissä toteutetun kaltaiseen yhteisön toimielimen määräämään toimeen sovellettaisiin valtionsisäisen oikeuden sääntöjä, se merkitsisi käytännössä sitä, että kyseisen yhteisön päätöksen pätevyyden edellytykseksi asetettaisiin valtionsisäisen oikeuden säännösten noudattaminen. Tällainen tulos olisi vastoin yhteisöjen tuomioistuimen vakiintunutta oikeuskäytäntöä, jonka mukaan yhteisön säädösten tai muiden toimien pätevyys voidaan arvioida ainoastaan yhteisön oikeuden nojalla. Niinpä kuten yhteisöjen tuomioistuimen 17.12.1970 antamasta tuomiosta (asia 11/70, Internationale Handelsgesellschaft, Kok. 1970, s. 1125) ilmenee, perustamissopimukseen eli itsenäiseen oikeuslähteeseen perustuvaa lainsäädäntöä vastaan ei voida sen perusluonteen vuoksi vedota tuomioistuimessa mihinkään kansallisen oikeuden sääntöihin, koska muutoin kyseinen lainsäädäntö menettäisi yhteisön oikeudelle tunnusomaisen luonteensa ja itse yhteisön oikeudellinen perusta saatettaisiin kyseenalaiseksi.
15
Mitä tulee erityisesti käsiteltävänä olevassa tapauksessa kiistan kohteena olevan toimen pätevyyteen, yhteisöjen tuomioistuin on todennut yhdistetyissä asioissa 133/85-136/85 (Rau ym. v. BALM, Kok. 1987, s. 2289) tänä päivänä antamassaan tuomiossa, että valtuutus, jonka neuvosto oli antanut komissiolle maito- ja maitotuotealan yhteisvastuumaksusta ja markkinoiden laajentamiseen tarkoitetuista toimenpiteistä 17 päivänä toukokuuta 1977 antamansa asetuksen (ETY) N:o 1079/77 (EYVL N:o L 131, s. 6) 4 artiklassa, kattoi kyseisen toimen ja että kyseisellä säännöksellä täytettiin jo sinänsä laillisuusperiaatteen vaatimukset.
16
Tältä osin on myös täsmennettävä, että yhteisön toimielinten säädösten ja muiden toimien pätevyyteen voi vaikuttaa niiden yhteensopimattomuus yhteisön oikeudessa kilpailun osalta vahvistettujen periaatteiden kanssa. Niinpä yhteisön toimielinten on otettava huomioon erityisesti vaatimus hyvän kauppatavan noudattamisesta. Yhteisessä maatalouden markkinajärjestelyssä niiden on kuitenkin sovitettava tämä vaatimus yhteen perustamissopimuksen 39 artiklassa täsmennettyjen tavoitteiden kanssa. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa toimesta vastanneiden toimielinten ei voida katsoa ylittäneen sitä harkintavaltaa, joka niille on kyseistä yhteensovittamista varten myönnettävä.
17
Toiseksi on tärkeätä korostaa, että perustamissopimuksen 189 artiklan neljännen kohdan mukaan päätös velvoittaa kaikilta osiltaan niitä, joille se on osoitettu. Jäsenvaltioille osoitetuilla päätöksillä on sen jäsenvaltion, jolle päätös on osoitettu, kaikkia elimiä velvoittava luonne, sen tuomioistuimet mukaan lukien. Tästä seuraa, että yhteisön oikeuden ensisijaisuuden eli sen periaatteen nojalla, joka esitetään yhteisöjen tuomioistuimen 15.7.1964 antamassa tuomiossa (asia 6/64, Costa v. ENEL, Kok. 1964, s. 1150) ja jota täsmennetään sen 9.3.1978 antamassa tuomiossa (asia 106/77, Simmenthal, Kok. 1978, s. 629), kansallisten tuomioistuinten on pidättäydyttävä kaikkien sellaisten valtionsisäisen oikeuden säännösten ja erityisesti, kuten käsiteltävänä olevassa tapauksessa, vilpillistä kilpailua ja kylkiäismyyntiä koskevien säännösten soveltamisesta, joiden soveltaminen voisi estää yhteisön päätöksen täytäntöönpanon.
18
Edellä esitettyjen näkökohtien perusteella kysymykseen on vastattava, että perustamissopimuksen 189 artiklan neljättä kohtaa on tulkittava siten, että Länsi-Berliinin markkinoilla toteutettavista voin myynninedistämistoimenpiteistä 25.2.1985 tehdyn ja Saksan liittotasavallalle osoitetun komission päätöksen kaltaisella päätöksellä estetään kyseisen jäsenvaltion tuomioistuinta kieltämästä toimivaltaiselta maatalouden interventioelimeltä menettelyä, joka on vilpillistä kilpailua ja kylkiäismyyntiä koskevien valtionsisäisen oikeuden säännösten vastainen mutta jonka kyseinen elin on ottanut käyttöön kyseisen päätöksen täytäntöön panemiseksi.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
19
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneelle komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Albakon osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikuluista.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
on ratkaissut Landgericht Frankfurt am Mainin 7.8.1985 tekemällään päätöksellä sille esittämän kysymyksen seuraavasti:
Perustamissopimuksen 189 artiklan neljättä kohtaa on tulkittava siten, että Länsi-Berliinin markkinoilla toteutettavista voin myynninedistämistoimenpiteistä 25.2.1985 tehdyn ja Saksan liittotasavallalle osoitetun komission päätöksen kaltaisella päätöksellä estetään kyseisen jäsenvaltion tuomioistuinta kieltämästä toimivaltaiselta maatalouden interventioelimeltä menettelyä, joka on vilpillistä kilpailua ja kylkiäismyyntiä koskevien valtionsisäisen oikeuden säännösten vastainen mutta jonka kyseinen elin on ottanut käyttöön kyseisen päätöksen täytäntöön panemiseksi.